62021CJ0588_RES
Lieta C‑588/21 P
Public.Resource.Org, Inc.un
Right to Know CLG
pret
Eiropas Komisiju u.c.
Tiesas spriedums (virspalāta) 2024. gada 5. martā
Apelācija – Piekļuve Eiropas Savienības iestāžu dokumentiem – Regula (EK) Nr. 1049/2001 – 4. panta 2. punkts – Izņēmumi – Atteikums piekļūt dokumentam, kura izpaušana apdraudētu konkrētas fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzību – Sevišķas sabiedrības intereses, kas pamato izpaušanu – Eiropas Standartizācijas komitejas (CEN) pieņemti saskaņotie standarti – No autortiesībām izrietoša aizsardzība – Tiesiskuma princips – Pārskatāmības princips – Atklātības princips – Labas pārvaldības princips
Tiesvedība – Mutvārdu process – Atkārtota sākšana – Pienākums atkārtoti sākt mutvārdu procesu, lai ļautu lietas dalībniekiem sniegt apsvērumus par ģenerāladvokāta secinājumos izvirzītiem tiesību jautājumiem – Neesamība
(LESD 252. panta otrā daļa; Tiesas Reglamenta 83. pants)
(skat. 47. un 48. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Sabiedrības tiesības piekļūt dokumentiem – Regula Nr. 1049/2001 – Izņēmumi no tiesībām piekļūt dokumentiem – Noteiktas personas komerciālo interešu aizsardzība – Sevišķas sabiedrības intereses, kas pamato dokumentu izpaušanu – Saskaņotie standarti, kas ir daļa no Savienības tiesībām – Brīva piekļuve šiem standartiem, kas izriet no tiesiskuma un pārredzamības principiem
(LESD 15. panta 3. punkts; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 2. punkts, Regula Nr. 1907/2006 un Regula Nr. 1025/2012; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/48)
(skat. 66.–69., 72.–74., 77.–83. un 85. punktu)
Rezumējums
Apmierinot apelācijas sūdzību, ko Public.Resource.Org Inc. un Right to Know CLG iesniegušas par Vispārējās tiesas spriedumu lietā Public.Resource.Org un Right to
Know/Komisija (
1
), Tiesas virspalāta pirmoreiz lemj par to, vai pastāv sevišķas sabiedrības intereses, kuras pamato Eiropas Standartizācijas komitejas (CEN) pieņemto saskaņoto standartu izpaušanu.
Apelācijas sūdzības iesniedzējas ir bezpeļņas organizācijas, kuru galvenais uzdevums ir padarīt tiesības brīvi pieejamas visiem pilsoņiem. 2018. gada 25. septembrī tās Eiropas Komisijā iesniedza pieteikumu ļaut piekļūt četriem CEN pieņemtiem saskaņotajiem standartiem, no kuriem trīs attiecas uz rotaļlietu drošumu un viens – uz maksimālo niķeļa saturu dažos izstrādājumos (
2
).
Komisija atteicās apmierināt piekļuves pieteikumu, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 (
3
) 4. panta 2. punkta pirmo ievilkumu, saskaņā ar kuru piekļuve dokumentam jāatsaka, ja iepazīšanās ar to var kaitēt konkrētas fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzībai, ja vien sevišķas sabiedrības intereses nepamato attiecīgā dokumenta izpaušanu.
Prasību, ko apelācijas sūdzības iesniedzējas bija iesniegušas par Komisijas lēmumu, Vispārējā tiesa kopumā noraidīja. Tāpēc tās Tiesā iesniedza apelācijas sūdzību, norādot, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka nav sevišķu sabiedrības interešu, kuras varētu pamatot brīvu piekļuvi pieprasītajiem saskaņotajiem standartiem.
Tiesas vērtējums
Iesākumā Tiesa atgādina par tiesību piekļūt Eiropas Savienības iestāžu dokumentiem plašo tvērumu (
4
). Tā precizē, ka šīs iestādes var atsaukties uz izņēmumu, kas attiecas uz konkrētas fiziskas vai juridiskas personas komerciālo interešu aizsardzību, lai atteiktu piekļuvi dokumentam gadījumā, ja tā izpaušana varētu kaitēt šo interešu, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzībai. Tomēr šis izņēmums nav piemērojams, ja sevišķas sabiedrības intereses pamato attiecīgā dokumenta izpaušanu.
Šajā ziņā, pirmkārt, Tiesa norāda, ka saskaņoto standartu izstrādes procedūra ir noteikta ar Regulu Nr. 1025/2012 (
5
), saskaņā ar kuru Komisijai ir galvenā loma Eiropas standartizācijas sistēmā. Tādējādi, pat ja šo standartu izstrāde ir uzticēta privāttiesiskai struktūrai, tikai Komisijai ir tiesības lūgt izstrādāt saskaņotu standartu, lai īstenotu direktīvu vai regulu. Tāpēc tā nosaka satura kritērijus, kādiem jāatbilst pieprasītajam saskaņotajam standartam, un termiņu tā pieņemšanai, uzrauga tā izstrādi, nodrošina finansējumu un lemj, vai publicēt atsauces uz attiecīgo saskaņoto standartu Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Turklāt, lai gan atbilstība saskaņotajam standartam nav obligāta, izstrādājumiem, kas atbilst šiem standartiem, ir piemērojams pieņēmums par atbilstību pamatprasībām, kuras attiecas uz minētajiem izstrādājumiem un ir noteiktas attiecīgajos Savienības saskaņošanas tiesību aktos (
6
). Šīs juridiskās sekas, kuras paredzētas šajos tiesību aktos, ir viena no minēto standartu pamatiezīmēm un padara šos standartus par saimnieciskās darbības subjektiem svarīgu instrumentu, lai tie varētu izmantot tiesības uz preču vai pakalpojumu brīvu apriti Savienības tirgū.
Tiesa norāda, ka šajā gadījumā trijos no četriem pieprasītajiem saskaņotajiem standartiem, kas attiecas uz rotaļlietu drošumu, ir norādīts uz Direktīvu 2009/48 (
7
) un ka atsauces uz šiem standartiem ir publicētas Eiropas
Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Atbilstoši šīs direktīvas 13. pantam uz rotaļlietām, kas ražotas, ievērojot šos standartus, attiecas pieņēmums par atbilstību minētajos standartos norādītajām prasībām. Ceturtajā standartā, kas attiecas uz maksimālo niķeļa saturu, ir atsauce uz Regulu Nr. 1907/2006 (
8
) un šajā gadījumā šis standarts ir acīmredzami obligāts, jo šīs regulas XVII pielikumā ietvertās tabulas 27. punkta 3. apakšpunktā ir paredzēts, ka attiecībā uz niķeli CEN pieņemtos standartus lieto kā pārbaudes paņēmienus, lai pierādītu attiecīgo izstrādājumu atbilsmi šim punktam.
Tāpēc Tiesa uzskata, ka pieprasītie saskaņotie standarti ietilpst Savienības tiesībās.
Otrkārt, Tiesa uzsver, ka saskaņā ar LES 2. pantu Savienība ir dibināta, ievērojot tiesiskuma principu, kas prasa, lai visām Savienības fiziskām vai juridiskām personām būtu brīva piekļuve Savienības tiesību aktiem, kā arī lai personām būtu iespēja nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus (
9
). Šai brīvajai piekļuvei jāļauj ikvienai personai, kuru likumā ir paredzēts aizsargāt, tiesību aktos atļautajās robežās pārbaudīt, vai šajā likumā paredzēto noteikumu adresāti faktiski tās izpilda. Tādējādi ar iedarbību, kāda saskaņotajam standartam ir piešķirta ar Savienības tiesību aktiem, saskaņotais standarts var precizēt personām piešķirtās tiesības, kā arī tiem uzliktos pienākumus, un šie precizējumi tiem var būt vajadzīgi, lai pārbaudītu, vai konkrētais izstrādājums vai pakalpojums faktiski atbilst šādu tiesību aktu prasībām.
Šādos apstākļos Tiesa konstatē, ka sevišķas sabiedrības intereses pamato pieprasīto saskaņoto standartu izpaušanu.
(
1
)	Spriedums, 2021. gada 14. jūlijs, Public.Resource.Org un Right to Know/Komisija (T‑185/19, EU:T:2021:445).
(
2
)	Runa bija par standartiem EN 71‑5:2015 “Rotaļlietu drošums. 5. daļa: Ķīmiskās rotaļlietas (komplekti), izņemot eksperimentālos komplektus”; EN 71‑4:2013 “Rotaļlietu drošums. 4. daļa: Ķīmijas un radniecīgu darbību eksperimentālie komplekti”; EN 71‑12:2013 “Rotaļlietu drošums. 12. daļa: N‑nitrozamīni un N‑nitrātsaturošās vielas”; un EN 12472:2005+A 1:2009 “Paātrināta nodiluma un korozijas simulācijas metode niķeļa izdalīšanās noteikšanai no pārklājumiem” (turpmāk tekstā – “pieprasītie saskaņotie standarti”).
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.).
(
4
)	Šīs tiesības piekļūt dokumentiem ir garantētas LESD 15. panta 3. punkta pirmajā daļā un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 42. pantā. Tās ir īstenotas it īpaši ar Regulu Nr. 1049/2001.
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1025/2012 (2012. gada 25. oktobris) par Eiropas standartizāciju, ar ko groza Padomes Direktīvas 89/686/EEK un 93/15/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/9/EK, 94/25/EK, 95/16/EK, 97/23/EK, 98/34/EK, 2004/22/EK, 2007/23/EK, 2009/23/EK un 2009/105/EK, un ar ko atceļ Padomes Lēmumu 87/95/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1673/2006/EK (OV 2012, L 316, 12. lpp.).
(
6
)	Regulas Nr. 1025/2012 2. panta 1. punkts kopsakarā ar tās 5. apsvērumu.
(
7
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/48/EK (2009. gada 18. jūnijs) par rotaļlietu drošumu (OV 2009, L 170, 1. lpp.).
(
8
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp., un labojums – OV 2007, L 136, 3. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2009. gada 22. jūnija Regulu (EK) Nr. 552/2009 (OV 2009, L 164, 7. lpp.).
(
9
)	Spriedums, 2022. gada 22. februāris, Stichting Rookpreventie Jeugd u.c. (C‑160/20, EU:C:2022:101, 41. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).