62022CJ0283
TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta)
2023. gada 16. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Gaisa transports – Monreālas konvencija – 1. panta 1. un 2. punkts – Piemērošanas joma – Jēdziens “starptautisks pārvadājums” – 2. panta 1. punkts – Jēdziens “pārvadājumi, ko īsteno valsts” – 17. panta 1. punkts – Gaisa pārvadātāju atbildība pasažiera nāves vai miesas bojājumu gadījumā – Gaisa pārvadātāju un gaisa kuģu ekspluatantu apdrošināšana – Regula (ES) Nr. 785/2004 – 1. panta 1. punkts un 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts – Piemērošanas joma – Jēdziens “valsts gaisa kuģi” – 4. panta 1. punkts – Apdrošināšanas prasību minimums gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem – Dalībvalsts valsts pārvaldes ekspluatēta helikoptera nokrišana specializēto evakuācijas un glābšanas mācību operācijas gaitā – Šajā operācijā iesaistīta ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieka nāve – Atlīdzinājums
Lietā C‑283/22
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Okresný súd Prešov (Prešovas rajona tiesa, Slovākija) iesniegusi ar 2022. gada 29. marta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2022. gada 26. aprīlī, tiesvedībā
DZ,
EO,
YV,
YE,
MP
pret
Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky,
piedaloties:
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group,
Generali Česká pojišťovna a.s
., agrāk – Generali Poisťovňa, a.s.,
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs N. Pisarra [N. Piçarra] (referents), tiesneši M. Safjans [M. Safjan] un M. Gavalecs [M. Gavalec],
ģenerāladvokāts: N. Emiliu [N. Emiliou],
sekretāre: S. Stremholma [C. Strömholm], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2023. gada 26. aprīļa tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
DZ, EO, YV, YE un MP vārdā – O. Urban, advokát,
–
Generali Česká pojišťovna a.s., agrāk Generali Poisťovňa a.s., vārdā – S. Dubjel, advokát,
–
Slovākijas valdības vārdā – E. V. Drugda, pārstāve,
–
Eiropas Komisijas vārdā – B. Sasinowska, A. Tokár un G. Wilms, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 1. pantu, 2. panta 1. punktu un 17. panta 1. punktu Konvencijā par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas 1999. gada 28. maijā noslēgta Monreālā un ko Eiropas Kopiena parakstījusi 1999. gada 9. decembrī, un kas Kopienas vārdā apstiprināta ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa Lēmumu 2001/539/EK (OV 2001, L 194, 38. lpp.) (turpmāk tekstā – “Monreālas konvencija”), un kas attiecībā uz Eiropas Savienību stājusies spēkā 2004. gada 28. jūnijā, kā arī 3. panta g) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 785/2004 (2004. gada 21. aprīlis) par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem (OV 2004, L 138, 1. lpp.).
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp DZ, EO, YV, YE un MP – helikoptera negadījumā mirušā NK tiesību pārņēmējiem – un šā helikoptera īpašnieku un ekspluatantu Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky (Slovākijas Republikas Iekšlietu ministrija) par NK nāves dēļ prasītājiem pamatlietā nodarītā nemateriālā kaitējuma atlīdzināšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
Čikāgas konvencija
3
Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju, kas parakstīta Čikāgā 1944. gada 7. decembrī (United Nations Treaty Series, 15. sējums, Nr. 102, turpmāk tekstā – “Čikāgas konvencija”) un ko ratificējušas visas Eiropas Savienības dalībvalstis, 3. pants ar virsrakstu “Civilās aviācijas un valsts gaisa kuģi” noteic:
“(a) Šī Konvencija ir piemērojama tikai civilās aviācijas gaisa kuģiem un nav piemērojama valsts gaisa kuģiem.
(b) Militārajā, muitas un policijas dienestā izmantotos gaisa kuģus uzskata par valsts gaisa kuģiem.
[..]”
Monreālas konvencija
4
Monreālas konvencijas 1. panta “Piemērošanas joma” 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Šī konvencija attiecas uz visiem starptautiskajiem pasažieru, bagāžas vai kravu pārvadājumiem, kuri par atlīdzību tiek veikti ar gaisa kuģi. Tā vienlīdz attiecas arī uz bezmaksas pārvadājumiem ar gaisa kuģi, ko veic kāds gaisa satiksmes uzņēmums.
2.   Šajā konvencijā “starptautiskais pārvadājums” nozīmē jebkuru pārvadājumu, kuram sākuma punkts un gala punkts saskaņā ar vienošanos starp pusēm un neatkarīgi no tā, vai pārvadājuma laikā bijis pārtraukums vai notikusi pārkraušana, atrodas divu Konvencijas dalībvalstu teritorijās vai vienas Konvencijas dalībvalsts teritorijā, ja norunātā apstāšanās vieta atrodas kādas citas valsts teritorijā pat tad, ja šī valsts nav Konvencijas dalībvalsts. Savukārt pārvadājums starp divām vietām vienas Konvencijas dalībvalsts teritorijā bez norunātas apstāšanās vietas kādas citas valsts teritorijā nav starptautiskais pārvadājums šīs konvencijas nozīmē.”
5
Šīs konvencijas 2. panta “Pārvadājumi, ko īsteno valsts, un pasta sūtījumu pārvadāšana” 1. punktā ir noteikts, ka minētā konvencija “attiecas uz pārvadājumiem, ko īsteno valsts vai likumīgi izveidotas publiskās struktūras, ar noteikumu, ka uz tiem attiecas 1. pantā izklāstītie nosacījumi”.
6
Šīs pašas konvencijas 17. panta “Pasažieru miesas bojājumi un nāve – bagāžas bojājumi” 1. punktā ir noteikts:
“Pārvadātājs atbild par zaudējumiem, kas radušies pasažiera miesas bojājumu vai nāves gadījumā, taču vienīgi pie nosacījuma, ka nelaimes gadījums, kurš izraisīja miesas bojājumus vai nāvi, notika gaisa kuģī vai jebkuru iekāpšanas vai izkāpšanas darbību laikā.”
Savienības tiesības
Regula (EK) 2027/97
7
Padomes Regulas (EK) 2027/97 (1997. gada 9. oktobris) par gaisa pārvadātāju atbildību, veicot pasažieru un viņu bagāžas gaisa pārvadājumus (OV 1997, L 285, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 13. maija Regulu (EK) Nr. 889/2002 (OV 2002, L 140, 2. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula 2027/97) 1. panta otrais teikums noteic, ka attiecīgās Monreālas konvencijas normas ir piemērojamas arī “gaisa pārvadājumiem vienā dalībvalstī”.
Regula Nr. 785/2004
8
Regulas Nr. 785/2004 1. panta 1. punkts noteic, ka šīs regulas “mērķis ir noteikt apdrošināšanas prasību minimumu gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem attiecībā uz pasažieriem, bagāžu, kravu un trešām personām”.
9
Šīs regulas 2. pants “Darbības joma” noteic:
“1.   Šī regula attiecas uz visiem gaisa pārvadātājiem un visiem gaisa kuģu ekspluatantiem, kas veic lidojumus dalībvalsts teritorijā, uz ko attiecas Līgums, uz šo teritoriju, no tās vai pāri tai.
2.   Šī regula neattiecas uz:
a)
valsts gaisa kuģiem, kas minēti [Čikāgas konvencijas] 3. panta b) punktā [..];
[..].”
10
Minētās regulas 3. pants noteic:
“Šajā regulā:
a)
“gaisa pārvadātājs” ir gaisa transporta uzņēmums, kam ir derīga ekspluatācijas licence;
[..]
c)
“gaisa kuģa ekspluatants” ir persona vai organizācija, kas, nebūdama gaisa pārvadātājs, pastāvīgi izmanto vai ekspluatē gaisa kuģi; fizisku vai juridisku personu, kuras vārdā gaisa kuģis ir reģistrēts, uzskata par ekspluatantu, ja vien minētā persona nevar pierādīt, ka ekspluatants ir cita persona;
[..]
g)
“pasažieris” ir jebkura persona, kas lido ar gaisa pārvadātāja vai gaisa kuģa ekspluatanta piekrišanu, izņemot dežurējošos apkalpes locekļus – gan lidojuma apkalpi, gan stjuartus [salona apkalpi];
[..].”
11
Šīs pašas regulas 4. pants “Apdrošināšanas principi” ir formulēts šādi:
“1.   Regulas 2. pantā minētajiem gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģa ekspluatantiem jābūt apdrošinātiem atbilstīgi šai regulai attiecībā uz ar aviāciju saistīto atbildību par pasažieriem, bagāžu, kravu un trešām personām. [..]
[..]
3.   Šī regula neierobežo noteikumus par atbildību, kas izriet
–
no starptautiskām konvencijām, kurās dalībvalstis un/vai Kopiena ir puses,
–
no Kopienas tiesību aktiem un
–
no dalībvalstu tiesību aktiem.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
12
2017. gada 10. maijā NK gāja bojā, kad Prešovas lidostas (Slovākija) militārajā zonā nokrita Slovākijas Republikas Iekšlietu ministrijai piederošs un tās ekspluatācijā esošs helikopters, kas tika izmantots ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbiniekiem paredzētās specializētās mācībās, kuras ietvēra vingrināšanos ar šo helikopteru cilvēku evakuācijā un glābšanā sarežģītos apvidos, izmantojot uz tā uzstādītu vinču. Nokrišanas brīdī minētais helikopters nekustīgi karājās gaisā.
13
Iesniedzējtiesā prasītāji pamatlietā lūdz atlīdzināt nemateriālo kaitējumu, kas NK nāves rezultātā DZ nodarīts 550000 EUR, EO – 350 000 EUR, YV – 350 000 EUR, YE – 150 000 EUR un MP – 150 000 EUR apmērā. Savas prasības pamatošanai tie atsaucas uz attiecīgajām Savienības regulām civilās aviācijas jomā, kas prevalējot pār Slovākijas tiesību normām, konkrēti – Civilkodeksa normām. Prasītāju ieskatā, esot piemērojamas gan Monreālas konvencija, gan Regula Nr. 785/2004, jo, pirmkārt, NK bija “pasažiera” statuss un, otrkārt, pacelšana/nolaišana ar helikoptera vinču esot īpaša iekāpšanas metode.
14
Savukārt divu apdrošināšanas sabiedrību KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group, un Generali Česká pojišťovna a.s., agrāk – Generali Poisťovňa, a.s., atbalstītā Slovākijas Republikas Iekšlietu ministrija apgalvo, ka Monreālas konvencija un Regula Nr. 785/2004 pamatlietā neesot piemērojamas, jo NK bija nevis “pasažieris” šo abu tiesību aktu izpratnē, bet gan “salona apkalpes” loceklis un negadījuma brīdī viņš bija piestiprināts helikoptera aprīkojumam, tādējādi nebūdams nedz tajā iekāpis, nedz no tā izkāpis.
15
KOOPERATIVA Poisťovňa a.s., Vienna Insurance Group, apstrīd arī to, ka pamatlietā būtu piemērojama Monreālas konvencija, apgalvojot, ka helikoptera izmantošana tādā situācijā kā pamatlietā neesot uzskatāma par “pārvadājumu” šīs konvencijas 1. panta izpratnē. Šī konvencija – saskaņā ar tās 2. panta 1. punktā noteikto – esot piemērojama pārvadājumiem, kurus valsts veic vienīgi tālab, lai pārvadātu pasažierus no izlidošanas vietas līdz galamērķim, un kurus nedrīkstot jaukt ar valsts gaisa kuģu izmantošanu – kā tas ir šajā gadījumā – valsts amatpersonu uzdevumu izpildei.
16
Tiesā notikušajā tiesas sēdē tika precizēts, ka saskaņā ar Slovākijas tiesisko regulējumu par ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku sociālo nodrošinājumu prasītājiem pamatlietās kopumā ir izmaksāts aptuveni 70000 EUR atlīdzinājums un ka izņēmuma kārtā tiem izmaksāta arī summa 30000 EUR apmērā no Slovākijas Republikas Iekšlietu ministrijas rezervēm.
17
Šajos apstākļos Okresný súd Prešov (Prešovas rajona tiesa, Slovākija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Regulas Nr. 785/2004] 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona,
–
kura [Savienības] gaisa pārvadātāja helikoptera lidojuma laikā atrodas nevis tā salonā, bet gan ir piekārta vinčas trosē, kas ir šā helikoptera neatņemama sastāvdaļa (komponente), un pacēlusies kopā ar helikopteru (būdama piekārta pie vinčas troses);
–
kura tika pārvadāta bezmaksas pārvadājumā (policijas dienestiem izmantojot valsts helikopteru), ko veica valsts kā pārvadātājs saskaņā ar “pārvadājuma līgumu”, kurš noslēgts starp gaisa pārvadātāju (valsts eskadriļu) un īpašā uzdevuma veicēja darba devēju (proti, pamatojoties uz Uznesenie vlády č. 411/2006, zo dňa 10. mája 2006, k návrhu zásad vykonávania letov lietadiel v policajných službách (Slovākijas Republikas valdības 2006. gada 10. maija rīkojums Nr. 411/2006 par noteikumu projektu attiecībā uz gaisa kuģu lidojumiem policijas dienestu vajadzībām) un Nariadenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky č. 50/2012 zo dňa 14. marca 2012 o vyžadovaní a schvaľovaní letov (Slovākijas Republikas Iekšlietu ministrijas 2012. gada 14. marta rīkojums Nr. 50/2012 par lidojumu pieprasīšanu un apstiprināšanu), kuros bija paredzēts, ka gaisa pārvadātāja gaisa kuģis veiks lidojumus, lai nodrošinātu attiecīgās personas darba devēja uzdevumu izpildi);
–
pārvadājuma mērķis bija veikt tādu īpašu uzdevumu kā pamatlietā aplūkotais (dienesta uzdevuma izpilde, proti, ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētas mācības, izmantojot gaisa kuģi (helikopteru), lai trenētos glābēja un glābjamās personas pacelšanā/nolaišanā ar helikoptera vinču),
un
–
kura piedalījās uzdevuma izpildē kā apmācāmais ugunsdzēsības vienības loceklis un pēc helikoptera pilota un borta operatora norādījumiem ar vinčas trosi kā helikoptera neatņemamu sastāvdaļu (komponenti) tika piekārta helikopteram, un lidojuma laikā tai bija jānokļūst uz helikoptera klāja,
a)
ir pasažieris
vai
b)
ir lidojuma apkalpes vai salona apkalpes loceklis?
2)
Vai [Monreālas konvencijas] 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pirmajā jautājumā minētajos apstākļos konkrētā persona ir uzskatāma par
a)
pasažieri
vai
b)
lidojuma apkalpes vai salona apkalpes locekli?
3)
Vai 2017. gada 10. maijā notikušo valsts helikoptera izmantošanu var uzskatīt par pārvadājumu [Monreālas konvencijas] 2. panta 1. punkta un 1. panta izpratnē?”
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
18
Slovākijas valdība uzskata, ka lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir nepieņemams, jo tas neatbilst Tiesas Reglamenta 94. panta b) un c) punktā noteiktajām prasībām. Iesniedzējtiesa neesot pietiekami izklāstījusi prejudiciālo jautājumu faktiskos un tiesiskos apstākļus un nav norādījusi iemeslus, kas tai liek šaubīties par Savienības tiesību interpretāciju. Esot apšaubāms arī tas, vai pamatlietā ir piemērojama gan Regula Nr. 785/2004, gan Monreālas konvencija.
19
Saskaņā ar Reglamenta 94. panta a)–c) punktu valsts tiesai lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāpaskaidro pamatlietas faktiskie un tiesiskie apstākļi un jāsniedz vajadzīgie paskaidrojumi par iemesliem, kuru dēļ tā ir izvēlējusies konkrētās Savienības tiesību normas, kuras tā lūdz interpretēt, kā arī par saikni, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un tajā izskatāmajai lietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem. Šīs kumulatīvās prasības attiecībā uz lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu saturu ir arī atgādinātas Eiropas Savienības Tiesas Ieteikumu valstu tiesām par prejudiciālā nolēmuma tiesvedības ierosināšanu (OV 2019, C 380, 1. lpp.) 13., 15. un 16. punktā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 8. jūnijs, Lyoness Europe, C‑455/21, EU:C:2023:455, 26. un 27. punkts).
20
Šajā gadījumā, pirmkārt, lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir ietverts pietiekami precīzs lietā nozīmīgo faktisko apstākļu izklāsts un, otrkārt, iesniedzējtiesa tajā skaidri norāda, ka tās prejudiciālajos jautājumos minēto Savienības tiesību jēdzienu interpretācija starp pamatlietas pusēm ir strīdīga, tāpēc tā uzdod Tiesai jautājumus par šo jēdzienu interpretāciju. Turklāt saikne, ko šī tiesa konstatē starp šiem jautājumiem un pamatlietas priekšmetu, pietiekami skaidri izriet no šā lūguma, kā arī no paša minēto jautājumu formulējuma.
21
Minētā tiesa patiešām nav norādījusi to Slovākijas tiesību normu saturu, saskaņā ar kurām Slovākijas Republikas Iekšlietu ministrija esot atbildīga par prasītāju pamatlietā apgalvoto nemateriālo kaitējumu. Tomēr, tā kā prejudiciālā nolēmuma tiesvedības mērķis nav interpretēt valsts normatīvo vai reglamentējošo aktu normas, sadarbības garā, kam jāvalda attiecībās starp valstu tiesām un Tiesu šīs tiesvedības gaitā, apstāklis, ka lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav norādīta konkrēta informācija par valsts tiesībām, kas ir piemērojamas strīdam pamatlietā, nebūt nepadara šo lūgumu par nepieņemamu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1986. gada 30. aprīlis, Asjes u.c., no 209/84 līdz 213/84, EU:C:1986:188, 12. punkts, kā arī 2021. gada 6. oktobris, LU (Naudas sodu par ceļu satiksmes pārkāpumiem iekasēšana), C‑136/20, EU:C:2021:804, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
22
Turklāt tad, ja nav acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, iebildums attiecībā uz šīs tiesību normas nepiemērojamību pamatlietā nav saistīts ar lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, bet gan attiecas uz uzdoto jautājumu būtību (spriedums, 2023. gada 16. februāris, Rzecznik Praw Dziecka u.c. (Atgriešanas lēmuma izpildes apturēšana), C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 53. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
23
Šajos apstākļos lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāatzīst par pieņemamu.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par otro un trešo jautājumu
24
Ar otro un trešo jautājumu, kurus ir lietderīgi izskatīt kopā un vispirms, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Monreālas konvencijas 17. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs konvencijas 1. pantu un 2. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to var pamatot tiesības uz atlīdzinājumu tādas personas tiesību pārņēmējiem, kura – piedaloties šīs konvencijas dalībvalsts lidostas militārajā zonā notikušās ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētās mācībās – ir gājusi bojā, nokrītot policijas dienestu ekspluatētam helikopteram, būdama piekārta ar šo helikopteru savienotā vinčas trosē.
25
Saskaņā ar Monreālas konvencijas 1. panta 1. punktā noteikto šī konvencija attiecas uz visiem starptautiskajiem pasažieru, bagāžas vai kravu pārvadājumiem, kuri tiek veikti ar gaisa kuģi, tostarp arī tad, ja šie pārvadājumi ir bezmaksas un tos veic kāds gaisa satiksmes uzņēmums. Šā panta 2. punkts “starptautisko pārvadājumu” definē kā “jebkuru pārvadājumu, kuram sākuma punkts un gala punkts saskaņā ar vienošanos starp pusēm un neatkarīgi no tā, vai pārvadājuma laikā bijis pārtraukums vai notikusi pārkraušana, atrodas divu Konvencijas dalībvalstu teritorijās vai vienas Konvencijas dalībvalsts teritorijā, ja norunātā apstāšanās vieta atrodas kādas citas valsts teritorijā pat tad, ja šī valsts nav Konvencijas dalībvalsts” un precizē – “savukārt pārvadājums starp divām vietām vienas Konvencijas dalībvalsts teritorijā bez norunātas apstāšanās vietas kādas citas valsts teritorijā nav starptautiskais pārvadājums šīs konvencijas nozīmē”. Minētās konvencijas 2. panta 1. punkts noteic, ka šī konvencija attiecas uz pārvadājumiem, ko īsteno valsts vai likumīgi izveidotas publiskās struktūras, ar noteikumu, ka uz tiem attiecas iepriekš minētajā 1. pantā izklāstītie nosacījumi.
26
Tādējādi no Monreālas konvencijas 1. panta 1. un 2. punkta un 2. panta 1. punkta izriet, ka jēdzieni “starptautiskais pārvadājums” un “pārvadājumi, ko īsteno valsts”, no kuriem ir atkarīga šīs konvencijas piemērojamība, nozīmē personu, bagāžas vai preču pārvietošanu, ko veic gaisa kuģis saskaņā ar vienošanos starp pusēm, no “sākuma punkta” uz “gala punktu”, kurš ir atšķirīgs no šā “sākuma punkta”.
27
Savukārt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka pamatlietā aplūkotās helikoptera veiktās operācijas mērķis bija nevis pārvietot personas, bagāžu vai kravu uz gala punktu, kas nav sākuma punkts, bet gan veikt ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētas mācības pacelšanā/nolaišanā ar helikoptera vinču, kuras tika īstenotas vienas un tās pašas lidostas militārajā zonā.
28
Šajā ziņā pamatlieta atšķiras no lietas, kurā pasludināts 2015. gada 26. februāra spriedums Wucher Helicopter un Euro‑Aviation Versicherung (C‑6/14, EU:C:2015:122, 40. un 41. punkts), jo šajā otrajā lietā attiecīgā lidojuma mērķis bija sabiedrības darbinieku pārvadāšana helikopterā no šā helikoptera izlidošanas vietas uz vietām, kurās tiem bija jāveic savi ikdienas darba pienākumi, pēc tam tos nogādājot atpakaļ izlidošanas vietā.
29
Šādos apstākļos – ja vien iesniedzējtiesas veicamajās pārbaudēs netiek konstatēts pretējais – tāda operācija kā pamatlietā aplūkotā neietilpst Monreālas konvencijas piemērošanas jomā kā “starptautiskais pārvadājums” vai “pārvadājums, ko īsteno valsts” attiecīgi šīs konvencijas 1. panta 1. un 2. punkta un 2. panta 1. punkta izpratnē.
30
Šāda operācija neietilpst arīdzan Regulas 2027/97 piemērošanas jomā. Proti, lai gan šīs regulas 1. panta otrajā teikumā Monreālas konvencijas attiecīgo normu piemērošana attiecināta arī uz “gaisa pārvadājumiem vienā dalībvalstī”, tomēr, lai šīs tiesību normas būtu piemērojamas, ir nepieciešama šādu pārvadājumu esamība. Savukārt, kā izriet no šā sprieduma 27. punkta un – ja vien iesniedzējtiesas veicamajās pārbaudēs netiek konstatēts pretējais –, šajā gadījumā nav arī “gaisa pārvadājuma vienā dalībvalstī”.
31
Tādējādi, neatkarīgi no tā, vai persona, kura piedalījās tādās specializētās mācībās kā pamatlietā aplūkotās un bija piekārta vinčas trosē, kas bija savienota ar attiecīgo helikopteru šā helikoptera nokrišanas brīdī, ir uzskatāma par “pasažieri” Monreālas konvencijas 17. panta 1. punkta izpratnē, ar šo tiesību normu nevar pamatot tiesības uz atlīdzinājumu šīs personas tiesību pārņēmējiem, jo šādas mācības, kuru gaitā notika minētās personas nāvi izraisījušais negadījums, nav kvalificējamas nedz par “starptautisku pārvadājumu” šīs konvencijas 1. panta 1. un 2. punkta izpratnē, nedz par “pārvadājumiem, ko īsteno valsts” minētās konvencijas 2. panta 1. punkta izpratnē, nedz par “gaisa pārvadājumiem vienā dalībvalstī” Regulas 2027/97 1. panta otrā teikuma izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2015. gada 9. septembris, Prüller‑Frey, C‑240/14, EU:C:2015:567, 35. punkts).
32
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz otro un trešo jautājumu ir atbildams, ka Monreālas konvencijas 17. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs konvencijas 1. pantu un 2. panta 1. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to nevar pamatot tiesības uz atlīdzinājumu tādas personas tiesību pārņēmējiem, kura – piedaloties šīs konvencijas dalībvalsts lidostas militārajā zonā notikušās ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētās mācībās – ir gājusi bojā, nokrītot policijas dienestu ekspluatētam helikopteram, būdama piekārta ar šo helikopteru savienotā vinčas trosē, jo šāda situācija nav kvalificējama nedz par “starptautisku pārvadājumu”, nedz par “pārvadājumiem, ko īsteno valsts” attiecīgi minētās konvencijas 1. panta un 2. panta 1. punkta izpratnē.
Par pirmo jautājumu
33
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura – piedaloties ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētās mācībās, kas notika šīs konvencijas dalībvalsts lidostas militārajā zonā, – ir gājusi bojā, nokrītot policijas dienestu ekspluatētam helikopteram, būdama piekārta ar šo helikopteru savienotā vinčas trosē, ietilpst jēdzienā “pasažieris” šīs tiesību normas izpratnē.
34
Visupirms jāatgādina, ka LESD 267. pantā paredzētajā sadarbības procedūrā Tiesai var nākties sniegt iesniedzējtiesai visus Savienības tiesību interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot iztiesājamo lietu, neatkarīgi no tā, vai iesniedzējtiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem ir vai nav atsaukusies. Tiesas ziņā ir no visa valsts tiesas iesniegtās informācijas kopuma, it īpaši no lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu pamatojuma, izdibināt, kuriem šo tiesību elementiem, ņemot vērā pamatlietas priekšmetu, ir nepieciešama interpretācija (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 12. decembris, SARPP, C‑241/89, EU:C:1990:459, 8. punkts, un 2021. gada 15. jūlijs, DocMorris, C‑190/20, EU:C:2021:609, 23. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
35
Šajā gadījumā, lai sniegtu noderīgu atbildi iesniedzējtiesai, ir jāpārbauda, vai tādas tiesības uz atlīdzinājumu kā tās, uz kurām atsaucas prasītāji pamatlietā, var tikt pamatotas ar Regulu Nr. 785/2004, kuras mērķis – kā izriet no tās 1. panta 1. punkta – ir “noteikt apdrošināšanas prasību minimumu gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem attiecībā uz pasažieriem, bagāžu, kravu un trešām personām”.
36
Jēdziens “gaisa pārvadātājs” Regulas Nr. 785/2004 3. panta a) punktā ir definēts kā “gaisa transporta uzņēmums, kam ir derīga ekspluatācijas licence”. Savukārt šīs regulas 3. panta c) punktā “gaisa kuģa ekspluatants” ir definēts kā “persona vai organizācija, kas, nebūdama gaisa pārvadātājs, pastāvīgi izmanto vai ekspluatē gaisa kuģi”, precizējot, ka “fizisku vai juridisku personu, kuras vārdā gaisa kuģis ir reģistrēts, uzskata par ekspluatantu, ja vien minētā persona nevar pierādīt, ka ekspluatants ir cita persona”.
37
Regulas Nr. 785/2004 2. panta 1. punkts noteic, ka šī regula attiecas “uz visiem gaisa pārvadātājiem un visiem gaisa kuģu ekspluatantiem, kas veic lidojumus dalībvalsts teritorijā, uz ko attiecas Līgums, uz šo teritoriju, no tās vai pāri tai.” Saskaņā ar šīs regulas 4. panta 1. un 3. punktu šiem gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem jābūt apdrošinātiem “attiecībā uz ar aviāciju saistīto atbildību par pasažieriem, bagāžu, kravu un trešām personām”. Šāda atbildība ir reglamentēta starptautiskajās konvencijās, kurās dalībvalstis un/vai Savienība ir puses, Savienības tiesību aktos vai dalībvalstu tiesību aktos.
38
Tomēr ar Regulas Nr. 785/2004 2. panta 2. punkta a) apakšpunktu no šīs regulas piemērošanas jomas ir izslēgti “valsts gaisa kuģi”, kas minēti Čikāgas konvencijas 3. panta b) punktā. Šīs konvencijas 3. panta a) punkts noteic, ka tā “ir piemērojama tikai civilās aviācijas gaisa kuģiem un nav piemērojama valsts gaisa kuģiem”. 3. panta b) punktā ir precizēts, ka “militārajā, muitas un policijas dienestā izmantotos gaisa kuģus uzskata par valsts gaisa kuģiem”.
39
Šajā gadījumā no pirmā jautājuma formulējuma izriet, ka helikopters, kura nokrišana izraisīja NK nāvi, ir “policijas [dienestu izmantots] valsts helikopter[s]”, un ka šis helikopters, pamatojoties uz diviem Slovākijas tiesību aktiem, tika norīkots darbam ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētās mācībās.
40
No tā izriet, ka šāda gaisa kuģa ekspluatantam nav piemērojamas Regulā Nr. 785/2004 noteiktās apdrošināšanas prasības attiecībā uz pasažieriem, bagāžu, kravu un trešām personām atbilstoši šīs regulas 4. panta 1. punktam. Šajos apstākļos jēdzieni “pasažieris” un “lidojuma apkalpes vai salona apkalpes loceklis” minētās regulas 3. panta g) punkta izpratnē nav jāinterpretē.
41
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, uz pirmo jautājumu ir atbildams, ka Regulas Nr. 785/2004 1. panta 1. punkts, 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nevar pamatot tiesības uz atlīdzinājumu tādas personas tiesību pārņēmējiem, kura – piedaloties šīs konvencijas dalībvalsts lidostas militārajā zonā notikušās ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētās mācībās – ir gājusi bojā, nokrītot policijas dienestu ekspluatētam helikopteram, būdama piekārta vinčas trosē, kura savienota ar šo helikopteru, kas ir “valsts gaisa kuģis”.
Par tiesāšanās izdevumiem
42
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
1)
Konvencijas par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kas 1999. gada 28. maijā noslēgta Monreālā un ko Eiropas Kopiena parakstījusi 1999. gada 9. decembrī, un kas tās vārdā apstiprināta ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa Lēmumu 2001/539/EK, 17. panta 1. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs konvencijas 1. pantu un 2. panta 1. punktu,
ir jāinterpretē tādējādi, ka
ar to nevar pamatot tiesības uz atlīdzinājumu tādas personas tiesību pārņēmējiem, kura – piedaloties šīs konvencijas dalībvalsts lidostas militārajā zonā notikušās ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētās mācībās – ir gājusi bojā, nokrītot policijas dienestu ekspluatētam helikopteram, būdama piekārta ar šo helikopteru savienotā vinčas trosē, jo šāda situācija nav kvalificējama nedz par “starptautisku pārvadājumu”, nedz par “pārvadājumiem, ko īsteno valsts” attiecīgi minētās konvencijas 1. panta un 2. panta 1. punkta izpratnē.
2)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 785/2004 (2004. gada 21. aprīlis) par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem, 1. panta 1. punkts, 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 4. panta 1. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka
ar tiem nevar pamatot tiesības uz atlīdzinājumu tādas personas tiesību pārņēmējiem, kura – piedaloties šīs konvencijas dalībvalsts lidostas militārajā zonā notikušās ugunsdzēsības un glābšanas dienesta darbinieku specializētās mācībās – ir gājusi bojā, nokrītot policijas dienestu ekspluatētam helikopteram, būdama piekārta vinčas trosē, kura savienota ar šo helikopteru, kas ir “valsts gaisa kuģis”.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – slovāku.