62006CC0285
GENERALINĖS ADVOKATĖS
VERICA TRSTENJAK IŠVADA,
pateikta 2007 m. spalio 25 d. (
1
)
Byla C-285/06
Heinrich Stefan Schneider
prieš
Land Rheinland-Pfalz
„Žemės ūkis — Reglamentai (EB) Nr. 1493/1999 ir Nr. 753/2002 — Bendras vyno rinkos organizavimas — Kai kurių vyno produktų aprašymas, pavadinimas, pateikimas ir apsauga — Tradicinių terminų apsauga — Vertimas į kitą kalbą — Naudojimas kitos gaminančios valstybės narės vynui“
I — Įvadas
1.
Aukščiausios Vokietijos administracinių teismų institucijos Bundesverwaltungsgericht (Vyriausiasis federalinis Vokietijos administracinis teismas, toliau – BVerwG) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1493/1999 dėl bendro vyno rinkos organizavimo (
2
) dėl kai kurių vyno sektoriaus produktų aprašymo, pavadinimo, pateikimo ir apsaugos ir atitinkamo 2002 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 753/2002, nustatančio tam tikras Tarybos reglamento (EB) Nr. 1493/1999 nuostatų dėl kai kurių vyno sektoriaus produktų aprašymo, pavadinimo, pateikimo ir apsaugos taikymo taisykles (
3
), iš dalies pakeisto 2005 m. rugsėjo 15 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1512/2005, iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 753/2002, nustatantį Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 nuostatų dėl tam tikrų vyno sektoriaus produktų apibūdinimo, pavadinimo, pateikimo ir apsaugos taikymo taisykles (
4
), papildomų tradicinių terminų apsaugos taisyklių išaiškinimu ir taikymo sritimi.
2.
Prekyboje ir teisinių santykių srityje vynų papildomi tradiciniai terminai nurodomi etiketėse. Vynų etiketės atlieka tokią pačią funkciją kaip asmenims pasai ar asmens tapatybės kortelės. Jos gali būti pripažįstamos arba visur, arba tik vienoje valstybėje (narėje) (
5
).
3.
Klausimai yra konkrečiai susiję su Vokietijos administraciniuose teismuose nagrinėjamu teisiniu ginču tarp vyno ūkio savininko H. S. Schneider ir Reino-Pfalco federalinės žemės dėl administracinio akto teisėtumo, kuriuo buvo uždrausta Vokietijos Pfalco regione H. S. Schneider pagamintų vynų etiketėse vartoti terminus „Réserve“ ir „Grande Réserve“ ir (arba) „Reserve“ ir „Privat-Reserve“.
II — Teisinis pagrindas
A — Reglamentas Nr. 1493/1999
4.
Reglamentas Nr. 1493/1999 reglamentuoja vyno sektoriaus produktų gamybą, ženklinimą ir kontrolę ir, be kita ko, nustato tam tikrų ženklinant pateikiamų duomenų taisykles.
5.
Reglamento Nr. 1493/1999 47 straipsnis išdėstytas taip:
„1.   Šiame skyriuje ir VII bei VIII prieduose išdėstytos taisyklės dėl tam tikrų produktų, kuriems taikomas šis reglamentas, aprašymo, pavadinimo ir pateikimo bei tam tikrų duomenų ir terminų apsaugos. Taisyklėse ypač atsižvelgiama į šiuos tikslus:
a)
vartotojų teisėtų interesų apsauga;
b)
gamintojų teisėtų interesų apsauga;
c)
vidaus rinkos sklandus veikimas;
d)
kokybiškų produktų gamybos skatinimas.
2.   1 dalyje nurodytos taisyklės visų pirma turi apimti nuostatas:
a)
darančias privalomą tam tikrų terminų vartojimą;
b)
leidžiančias, laikantis tam tikrų sąlygų, vartoti tam tikrus terminus;
c)
leidžiančias vartoti kitus terminus, įskaitant ir informaciją, kuri gali būti naudinga vartotojams;
d)
reglamentuojančias tam tikrų terminų apsaugą ir kontrolės tvarką;
e)
reglamentuojančias geografinių nuorodų ir tradicinių terminų vartojimą;
<…>“
6.
Reglamento Nr. 1493/1999 48 straipsnyje nustatyta:
„Šiame reglamente nurodytų produktų aprašymas ir pateikimas bei bet kokios formos jų reklama negali būti klaidinga, galinti sukelti painiavą ar klaidinti asmenis, kuriems jie skirti, visų pirma teikiant:
—
47 straipsnyje numatytą informaciją. Tai taikoma ir tuo atveju, kai informacija yra išversta į kitą kalbą arba kai yra nuoroda į faktinę produkto kilmę, arba kai įrašomi tokie terminai, kaip antai „rūšis“, „tipas“, „stilius“, „imitacija“, „prekės pavadinimas“ ar panašūs,
<…>.“ (Pataisytas vertimas)
7.
Reglamento Nr. 1493/1999 49 straipsnyje nurodyta:
„1.   Produktai, kurių aprašymas ar pateikimas neatitinka šio reglamento nuostatų ar išsamių jo taikymo taisyklių, negali būti Bendrijoje laikomi pardavimui, pateikiami į rinką ar eksportuojami.
<…>
2.   Valstybės narės, kurių teritorijoje yra produktas, kurio aprašymas arba pateikimas neatitinka 1 dalyje nurodytų nuostatų, imasi būtinų priemonių skirti nuobaudas už įvykdytus pažeidimus pagal jų sunkumą.
Tačiau valstybės narės gali leisti produktą laikyti pardavimui, pateikti į rinką Bendrijoje ar eksportuoti, jei jo aprašymas ar pateikimas yra pakeičiamas taip, kad atitiktų šio straipsnio 1 dalyje nurodytas nuostatas.“
8.
Reglamento Nr. 1493/1999 53 straipsnyje numatytas šio reglamento, be kita ko, ir jo VII ir VIII priedų įgyvendinimo taisyklių priėmimas. Įgyvendinimo taisyklės pirmiausia reglamentuoja tuose prieduose numatytus nukrypimus, sąlygas ir leidimus. Remiantis 53 straipsnio teisiniu pagrindu taip pat turi būti nustatytos įgyvendinimo taisyklės dėl stalo vynų, stalo vynų su geografine nuoroda ir rūšinių vynų pkr ženklinimo.
9.
Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriuje dėl neprivalomų duomenų nustatyta:
„1.
Produktų, pagamintų Bendrijoje, ženklinimas gali būti papildytas tokiais duomenimis pagal tam tikras sąlygas, kurios turi būti nustatytos, nurodant:
<…>
b)
stalo vynų su geografine nuoroda ir rūšinių vynų pkr:
<…>
—
kitus tradicinius terminus pagal gaminančios valstybės narės nustatytas nuostatas,
<…>
3.
A skyriaus 1 dalyje nurodytų produktų ženklinimą galima papildyti ir kitokia informacija.
4.
Gaminančios valstybės narės savo teritorijoje pagamintiems vynams tam tikrą 1 ir 2 dalyse nurodytą informaciją gali laikyti privaloma, drausti ją arba apriboti jos taikymą.“
10.
Dėl kalbų, kurias galima vartoti ženklinant, to paties priedo D skyriuje nustatyta:
„1.
Informacija etiketėse turi būti pateikiama viena ar keliomis kitomis oficialiomis Bendrijos kalbomis taip, kad galutinis vartotojas galėtų lengvai suprasti kiekvieną informacijos punktą.
Nepaisant pirmos pastraipos:
—
konkretaus regiono pavadinimas,
—
kitokio geografinio vieneto pavadinimas,
—
tradiciniai specifiniai terminai ir papildoma tradicinė informacija,
—
vynuogynų ar jų asociacijų pavadinimai ir išpilstymo informacija
pateikiami tik viena iš valstybės narės, kurios teritorijoje produktas buvo pagamintas, oficialių kalbų.
Antroje pastraipoje nurodyta informacija apie produktus, kurių kilmės šalis Graikija ir Kipras, gali būti pakartota viena ar keliomis kitomis Bendrijos oficialiomis kalbomis.
<…>
Jei produktai yra įsigyti ir išleisti į rinką valstybių narių teritorijoje, valstybės narės gali leisti, kad antroje pastraipoje nurodyta informacija būtų pateikiama kalba, kuri nėra oficiali Bendrijos kalba, jei tokios kalbos vartojimas toje valstybėje narėje ar jos teritorijos dalyje yra tradicinis ir įprastas.
Gaminančios valstybės narės gali leisti, kad antroje pastraipoje nurodyta informacija apie jų produktus būtų pateikiama ir kita kalba, jei tokios kalbos vartojimas atitinkamai informacijai nurodyti yra tradiciškai priimtas <…>“
B — Reglamentas Nr. 753/2002
11.
Reglamentas Nr. 753/2002 yra Reglamento Nr. 1493/1999 įgyvendinimo reglamentas ir nustato kai kurių vyno sektoriaus produktų aprašymo, pavadinimo, pateikimo ir apsaugos taikymo taisykles.
12.
Šio reglamento 6 straipsnyje pateikiamos tokios bendros taisyklės, taikomos visiems ženklinimo duomenims:
„1)   Taikant Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 VII priedo B dalies 3 punktą, ženklinant produktus, kuriems taikomas tas priedas, jų etiketėse gali būti papildomai nurodomi ir kiti duomenys, jeigu nėra jokio pavojaus, kad šie duomenys gali klaidinti tuos, kam jie skirti, ypač jei juos galima supainioti su privalomais duomenimis, minimais to priedo A dalies 1 punkte, arba neprivalomais duomenimis, minimais to priedo B dalies 1 punkte.
2)   Jei tai yra produktai, minimi Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 VII priedo B dalies 3 punkte, institucija, paskirta pagal 72 straipsnio 1 punktą, veikdama pagal bendrąsias valstybės narės patvirtintas procedūrines taisykles, gali reikalauti, kad išpilstytojai, siuntėjai ar importuotojai pateiktų žodžių, vartojamų minėtų produktų arba produktų, naudotų juos gaminant, prigimčiai, tapatumui, kokybei, sudėčiai, kilmei arba šaltiniui apibūdinti, parinkimo tikslumo įrodymą.“
13.
Pagal Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnį „papildomas tradicinis terminas“ Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B dalies 1 punkto b papunkčio penktos įtraukos prasme – tai „terminai, tradiciškai vartojami valstybėje narėje gamintojoje, apibūdinantys šioje reglamento dalyje minimų vynų gamybos ar brandinimo būdą arba jų kokybę, spalvą, vietovės tipą arba konkretų įvykį, susijusį su konkretaus vyno istorija, ir nustatyti valstybės narės teisės aktuose vynams, kilusiems iš jos teritorijos, apibūdinti“.
14.
Toliau Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnyje dėl tradicinių terminų apsaugos nustatyta:
„1.   Šiame straipsnyje „tradiciniai terminai“ – tai papildomi tradiciniai terminai, minimi 23 straipsnyje, 28 straipsnyje minimi terminai ir tradiciniai specifiniai terminai, minimi 14 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos c punkte, 29 straipsnyje ir 38 straipsnio 3 dalyje.
2.   Tradiciniai terminai, išvardyti III priede, skiriami tik vynams, su kuriais jie siejami, ir yra saugomi nuo:
a)
netinkamo vartojimo, imitacijos ar asociacijos, net ir tais atvejais, kai saugomas terminas vartojamas kartu su žodžiais „rūšis“, „tipas“, „stilius“, „imitacija“, „prekinis vardas“ ar panašiais žodžiais;
b)
visų kitų neteisėtų, apgaulingų ar klaidinančių nuorodų, susijusių su vyno prigimtimi ar išskirtine kokybe, ant vidaus ar išorės pakuočių, reklaminėje medžiagoje ar bet kokiuose su juo susijusiuose dokumentuose;
c)
visų kitų būdų, kurie gali klaidinti visuomenę, ypač sudarant įspūdį, kad vynas atitinka saugomam tradiciniam terminui keliamus reikalavimus.
3.   Prekių ženkluose, kurie naudojami vynui etiketėje apibūdinti, neturi būti jokių tradicinių terminų, išvardytų III priede, išskyrus atvejus, kai vynas atitinka tokiam tradiciniam terminui keliamus reikalavimus.
<…>
4.   Jeigu tradicinis terminas, įtrauktas į šio reglamento III priedą, patenka į vieną iš nuorodų kategorijų, minimų Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 VII priedo A dalyje ir B dalies 1 ir 2 punktuose, tokiam terminui taikomos ne kitos IV ar V antraštinių dalių nuostatos, o šio straipsnio nuostatos.
Tradicinio termino apsauga taikoma tik ta kalba ar kalbomis, kuria (kuriomis) jis įtrauktas į III priedą, pateiktam terminui.
Kiekvienas tradicinis terminas, įrašytas į III priedą, siejamas su viena ar daugiau vyno kategorijų. Šios kategorijos yra
<…>
d)
rūšiniai vynai pkr, kuriems netaikomi a, b, ir c punktai, ir stalo vynai su geografine nuoroda; šiuo atveju tradicinių terminų apsauga taikoma vynų, išskyrus likerinius vynus, putojančių vynų, gazuotų putojančių vynų, pusiau putojančių vynų ir gazuotų pusiau putojančių vynų pavadinimui;
<…>
5.   Tam, kad būtų įtrauktas į III priedo A dalį, tradicinis terminas turi būti:
a)
specifinis ir tiksliai apibrėžtas valstybės narės teisės aktuose;
b)
pakankamai savitas ir (ar) turėti nusistovėjusią reputaciją Bendrijos rinkoje;
c)
tradiciškai vartotas valstybėje narėje ne mažiau kaip 10 pastarųjų metų;
d)
vartojamas vienam ar daugiau Bendrijos vynų ar Bendrijos vynų kategorijų.
Tradicinis terminas laikomas tradiciniu vienoje iš valstybės narės oficialų kalbų, jeigu jis buvo vartojamas toje oficialioje kalboje ir gretimos (-ų) valstybės (-ių) narės (-ių) nustatytame pasienio regione tomis pačiomis sąlygomis gaminamiems vynams, jei tas terminas vienoje iš tų valstybių narių atitinka a–d punktų kriterijus ir jei abi valstybės narės susitaria apibrėžti, naudoti ir apsaugoti tą terminą
<…>
7.   Valstybės narės praneša Komisijai:
a)
kiekvieno termino pripažinimą pagrindžiančius faktus;
b)
į jų teisės aktus įtrauktus tradicinius terminus, kurie atitinka pirmiau išdėstytus reikalavimus, ir vynus, kuriems jie yra skirti;
c)
visus tradicinius terminus, kurių apsauga kilmės šalyje baigėsi <…>“
15.
Reglamento Nr. 753/2002 III priede, nurodant šalį, atitinkamus vynus, produkto kategoriją ir kalbas, pateiktas 24 straipsnyje minimų saugomų tradicinių terminų sąrašas, pirmiausia:
—
Graikijai – terminai „Ειδικά Επιλεγμένος (Grand reserve)“, „Επιλογή ή Επιλεγμένος (Réserve)“ ir „Παλαιωθείς επιλεγμένος (Vieille réserve)“ graikų kalba,
—
Ispanijai – terminai „Reserva“ ir „Gran Reserva“ ispanų kalba,
—
Italijai – terminas „Riserva“ italų kalba,
—
Austrijai – terminas „Reserve“ vokiečių kalba ir
—
Portugalijai – terminai „Reserva“, „Reserva velha (ou grande reserva)“ ir „Super Reserva“ portugalų kalba.
III — Pagrindinės faktinės aplinkybės, pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
A —  Faktinės aplinkybės
16.
Kasatorius pagrindinėje byloje, nagrinėjamoje BVerwG, H. S. Schneider yra pietinėje Pfalco dalyje, netoli Tryro miesto (Reino-Pfalco žemė), esančio šeimos vyno ūkio, vadinamo „Consulat des Weins“, savininkas ir prekiauja aštuonių pavadinimų vynais. 2002 m. lapkričio 20 d. kompetentingai Reino-Pfalco žemės institucijai atlikus patikrinimą tiek, kiek svarbu procesui dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, buvo nustatyti tokie ženklinimo pažeidimai: pagrindinėse etiketėse buvo nurodytas vyno ūkio pavadinimas ir po juo, atsižvelgiant į kainos kategoriją, be kita ko, pateiktas užrašas „Grande Réserve“ ir (arba) „Réserve“. Kitoje pusėje esančiose etiketėse turėjo būti nurodyta vynų kokybės kategorija, pagaminimo regionas (Pfalcas), taip pat kontrolės ir išpilstymo numeris.
17.
2002 m. gruodžio 19 d. Tryro priežiūros ir paslaugų direkcijos (Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion Trier, toliau – ADD) sprendimu, be kita ko, buvo uždrausta prancūziškus terminus „Réserve“ ir „Grande Réserve“ vartoti, nes jie klaidinantys. 2003 m. kovo 19 d. ir (arba) 21 d. Sprendimu ADD atmetė per skundo nagrinėjimo procedūrą H. S. Schneider pateiktą pasiūlymą vietoj minėtų terminų vartoti vokiškus terminus „Reserve“ ar „Privat-Reserve“, nes, jos manymu, šie pavadinimai taip pat yra neleistini.
18.
H. S. Schneider pareiškė ieškinį dėl pirminio sprendimo ir sprendimo atmesti skundą panaikinimo. Šiame ieškinyje, pateiktame Vokietijos administraciniuose teismuose, H. S. Schneider prašė panaikinti draudžiantįjį sprendimą; be to, jis prašo pripažinti, kad vokiškų terminų vartojimas, tiek jų vienų, tiek kartu su jo įmonės pavadinimu, yra leistinas. 2004 m. sausio 29 d. Pirmosios instancijos administracinio teismo sprendimu šis ieškinys buvo atmestas. H. S. Schneider šį jam nepalankų sprendimą apeliacine tvarka apskundė Reino-Pfalco federalinės žemės vyriausiajam administraciniam teismui (Oberverwaltungsgericht Reinland-Pfalz). 2004 m. rugsėjo 21 d. Sprendimu jis atmetė šį apeliacinį skundą. Šių abiejų administracinių teismų nuomone, ginčijami terminai yra saugomų tradicinių terminų ispanų, italų ir portugalų kalbomis, kaip antai „(Gran) Reserva“ ir (arba) „(Gran) Riserva“ arba „(Grande) Réserve“, neteisėtos imitacijos ir (arba) asociacijos.
19.
Dėl 2004 m. rugsėjo 21 d. Reino-Pfalco federalinės žemės vyriausiojo administracinio teismo (Oberverwaltungsgericht Reinland-Pfalz) sprendimo H. S. Schneider pateikė kasacinį skundą. Savo kasaciniame skunde jis nurodė tokius su Bendrijos teisės aktais susijusius kasacijos pagrindus: galiojantys teisės aktai, reglamentuojantys vynų pavadinimus, saugo šios išvados 18 punkte nurodytus tradicinius terminus tik atitinkamai ispanų, portugalų ir (arba) italų kalbomis, bet ne kitomis kalbomis. Tai taikytina ir atitinkamam graikų kalbos terminui, rašomam graikų kalbos abėcėle. Todėl panašių pavadinimų vartojimas kitų valstybių narių vynams nėra nei imitacija, nei asociacija.
20.
Nagrinėjant bylą Vokietijos administraciniuose teismuose terminas „Consulat des Weins – Réserve/Grande Réserve“ buvo įregistruotas VRDT kaip Bendrijos prekių ženklas.
B — Procesas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme ir prejudiciniai klausimai
21.
Bundesverwaltungsgericht, remdamasis Reglamento Nr. 1493/199 VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penkta įtrauka, nurodo, kad pavadinimai „Réserve“ ir „Grande Réserve“ ir (arba) „Reserve“ ir „Privat-Reserve“ iš esmės yra papildomi tradiciniai terminai, nurodantys ypatingą vyno kokybę, susijusią su jo gamybos ar brandinimo būdu. Tačiau jie negali būti vartojami Vokietijoje kaip papildomi tradiciniai terminai šios teisės normos prasme, nes jie nėra apibrėžti Vokietijos teisės aktuose, kaip to reikalauja Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnis. Tačiau šie pavadinimai iš principo gali būti vartojami Vokietijoje kaip kita informacija Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme, nes Reglamento Nr. 753/2000 23 straipsnis neturi suspensyvinio poveikio Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punktui. Toks suspensyvinis poveikis visiems pavadinimams, kurie turinio prasme patenka į Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnio reglamentuojamas situacijas, prieštarautų naujų teisės aktų, reglamentuojančių ženklinimą, tikslui, kuris nurodo pagal galimybes leisti vartoti neprivalomus duomenis, jei jie nepatenka į reglamentuojamą sritį.
22.
Tačiau BVerwG mano, kad nurodytų tradicinių terminų vartojimas vis dėlto yra neleistinas, jei jie klaidina arba pažeidžia saugomą pavadinimą. Pagal Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalį, skaitomą kartu su III priedu, saugomi yra papildomi tradiciniai terminai ispanų, graikų, italų, portugalų kalbomis, o dabar jau ir vokiečių kalba, bet ne prancūzų kalba.
23.
Tačiau BVerwG teismo manymu, Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalyje draudžiamą imitaciją ir asociaciją gali sukelti ir saugomo termino vartojimas kitomis kalbomis nei saugoma originalo kalba. Netinkamo vartojimo draudimas būtent ir reiškia paties saugomo termino vartojimą, tačiau imitacijos draudimas neleidžia vartoti panašiai skambančių terminų, asociacijos draudimas – vartoti panašios prasmės terminų.
24.
Vis dėlto, BVerwG teismo nuomone, papildomi tradiciniai terminai nuo netinkamo vartojimo, imitacijos ar asociacijos saugomi tik vynų atžvilgiu, kurių kilmės šalis yra ta pati valstybė narė, kaip ir saugomo tradicinio termino, taigi nagrinėjamu atveju – Ispanijos, Portugalijos, Italijos, Graikijos ir Austrijos vynų atžvilgiu, bet ne Vokietijoje pagamintų vynų atžvilgiu. Tai aiškėja jau iš ypatingo ryšio, kuris sieja tradicinį terminą su atitinkamos valstybės narės vyndarystės tradicija ir valstybių narių šioje srityje turima reglamentavimo autonomija. Aiškinant priešingai, atsirastų neprivalomų vynų pavadinimų sustabarėjimas, nes tada, pripažinus vienos valstybės tradicinį terminą, nebūtų galima vartoti, vadinasi, ir sukurti, panašaus termino kitoje valstybėje narėje.
25.
Kadangi BVerwG teismui kilo abejonių dėl Reglamentų Nr. 1493/1999 ir 753/2002 išaiškinimo, jis nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento <…> Nr. 1493/1999 47 straipsnio 2 dalies b ir c punktus kartu su VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penkta įtrauka ir 3 punktu bei Reglamento <…> Nr. 753/2002 23 straipsniu reikia aiškinti taip, kad duomenis, susijusius su vyno gamybos ar brandinimo būdu arba jo kokybe, galima pateikti tik kaip neprivalomus duomenis, reglamentuojamus Reglamento <…> Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktos įtraukos prasme, laikantis šioje nuostatoje ir Reglamento <…> Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytų sąlygų, o ne kaip kitokią informaciją Reglamento <…> Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme?
2.
Ar Reglamento <…> Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad netinkama imitacija ar asociacija konstatuotinos tik tada, jeigu jos pateikiamos ta pačia kalba kaip ir saugomas tradicinis terminas?
3.
Ar Reglamento <…> Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad III priede pateikti tradiciniai terminai saugomi tik vynų, kurių kilmės šalis yra ta pati gaminanti valstybė narė kaip ir saugomo tradicinio termino, atžvilgiu?“
C — Procesas Teisingumo Teisme
26.
Procese, be pagrindinės bylos šalių, taip pat dalyvavo Graikijos Respublika, Italija ir Ispanija. Italija pateikė tik rašytines pastabas, o posėdyje nedalyvavo. Ispanija dalyvavo tik šios bylos posėdyje.
27.
Per 2007 m. rugsėjo 13 d. posėdį žodines pastabas pateikė ir į Teisingumo Teismo klausimus atsakė pagrindinės bylos šalys, Graikijos Respublika, Ispanija ir Komisija.
IV — Proceso šalių argumentai
A — Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
28.
H. S. Schneider nuomone, ginčijami duomenys gali būti pateikti tiek kaip neprivalomi duomenys Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktos įtraukos prasme, laikantis šioje nuostatoje ir Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytų sąlygų, tiek ir kaip kiti duomenys Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme. Šių terminų vartojimo Vokietijos teisės aktai nereglamentuoja, todėl išpilstytojas turi veiksmų laisvę nuspręsti, kaip juos vartoti.
29.
Reino-Pfalco federalinės žemės manymu, duomenys, susiję su vyno gamybos ar brandinimo būdu ir (arba) kokybe, gali būti vartojami tik kaip neprivalomi duomenys, reglamentuojami Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktoje įtraukoje, laikantis šioje nuostatoje ir Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytų sąlygų, ir negali būti pateikti kaip kiti duomenys Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme, jei jie dubliuojasi su jau esamų saugomų papildomų tradicinių terminų reglamentavimo sritimi. Suspensyvinis poveikis, daromas tik Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnyje, skaitomame kartu su III priedu, numatytiems saugomiems terminams, neprieštarauja naujai priimtų teisės aktų dėl pavadinimų tikslui – pagal galimybes leisti vartoti neprivalomą informaciją, kuri nepatenka į reglamentuojamą sritį. Kitais atvejais privatiems subjektams, koks yra H. S. Schneider, draudžiama neprivalomus duomenis plėtoti esamų saugomų tradicinių terminų reglamentavimo srityje.
30.
Italijos vyriausybė taip pat mano, kad duomenys, susiję su vyno gamybos ar brandinimo būdu ir (arba) kokybe, gali būti vartojami tik kaip neprivalomi duomenys, reglamentuojami pagal Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktą įtrauką, laikantis šioje nuostatoje ir Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytų sąlygų, ir negali būti pateikti kaip kiti duomenys to paties priedo B skyriaus 3 punkto prasme. Tokia Italijos vyriausybės nuomonė yra grindžiama Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią kitą informaciją leidžiama vartoti su sąlyga, kad ji nekelia klaidinimo pavojaus, pirmiausia neprivalomų duomenų, kurie yra reglamentuojami, atžvilgiu.
31.
Graikijos vyriausybės manymu, apsauga taikytina tik tiems vynams, kurie nurodyti Reglamento Nr. 753/2002 III priede esančiame baigtiniame tradicinių duomenų sąraše. Bet kokios informacijos, susijusios su bet kurio kito vyno gamybos ar brandinimo būdu ir (arba) kokybe, kurią Bendrijos arba trečiosios valstybės vartotojas gali suprasti kaip susijusią su saugomais papildomais tradiciniais terminais pagal Reglamento Nr. 753/2002 23 ir 24 straipsnius, vartojimas yra neteisėtas, ir todėl produktams, kurių atžvilgiu tokia informacija pateikiama, taikytinas draudimas pagal Reglamento Nr. 1493/1999 49 straipsnį.
32.
Ispanijos vyriausybė atkreipia dėmesį į tai, kad tradiciniai terminai „Reserva“ ir „Gran reserva“ Ispanijoje vartojami raudonojo, baltojo ir rausvojo vyno brandinimo būdui apibūdinti ir vartotojui yra bendrai žinomi. Tačiau tokio vyno gamybos ar brandinimo būdo, kuris būtų susijęs su tokiais terminais, kaip antai „Réserve“ ir „Grande Réserve“, Vokietijoje nėra. Todėl abu šie terminai Vokietijoje yra išgalvoti, bet jie imituoja kitų valstybių narių tradicinius terminus ir klaidina vartotojus. Atsižvelgiant į tai, abu terminus – „Réserve“ ir „Grande Réserve“ – galima vartoti tik kaip neprivalomus duomenis, kurie yra reglamentuojami. Tačiau vokiškų vynų atžvilgiu pagrindinis reglamentas jiems nenustato aiškaus teisinio pagrindo, ir todėl jie yra neleistini.
33.
Komisija mano, kad pavadinimai iš esmės gali būti vartojami kaip „kitokia informacija“ Reglamento Nr. 1493/1999 47 straipsnio 2 dalies c punkto ir VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme ir tada, kai jie susiję su Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytomis aplinkybėmis (vynų gamybos ar brandinimo būdas arba kokybė, spalva, vietovės tipas arba konkretus įvykis, susijęs su konkretaus vyno istorija). Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnis neturi suspensyvinio poveikio „kitokios informacijos“ vartojimui Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme. Negalima atmesti būtent galimybės, kad vartotojui šie duomenys yra naudinga informacija Reglamento Nr. 1493/1999 47 straipsnio 2 dalies c punkto prasme. Be to, jau iš Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnio 2 dalies aiškėja, kad „kitokios informacijos“ vartojimas iš principo yra leistinas.
34.
Komisija taip pat nurodo, kad Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytos situacijos yra tokios išsamios, kad, darant prielaidą dėl suspensyvinio poveikio, pagal B skyriaus 3 punktą beveik nelieka „kitų duomenų“ taikymo srities. Be to, sudaryti naujus „papildomus tradicinius terminus“ galima tik tada, jei jie buvo vartojami kaip „kitokia informacija“ prieš juos įregistruojant. Be to, prielaida dėl Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnio suspensyvinio poveikio prieštarauja Reglamento Nr. 1493/1999 tikslui pagal galimybes leisti vartoti ir neprivalomus duomenis nereglamentuojamoje srityje.
B — Dėl antrojo prejudicinio klausimo
35.
H. S. Schneider nuomone, Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad neteisėta imitacija arba asociacija konstatuotinos tik tada, kai pateikiamos ta pačia kalba kaip ir saugomas tradicinis terminas. Tai aiškėja jau iš to, kad Reglamento Nr. 753/2002 priede esančiame kataloge yra tiksliai nurodytos atitinkamos kalbos. Taip aiškinti reikėtų ir todėl, kad termino vartojimas kita kalba nėra susijęs su klaidinimo pavojumi, kuris būtinas neteisėtai imitacijai arba asociacijai konstatuoti.
36.
Reino-Pfalco federalinė žemė savo rašytinėse pastabose nuomonės dėl antrojo prejudicinio klausimo nepareiškė. Per posėdį Reino-Pfalco federalinė žemė dėl antrojo klausimo pritarė Italijos, Graikijos ir Komisijos nuomonėms. Žemės manymu, ribotas vertinimo draudimas pažeistų tradicinių terminų, vartojamų kitose kalbose, apsaugą bei vidaus rinkos tikslus ir vartotojų apsaugą.
37.
Italijos vyriausybės manymu, reglamentuojamų tradicinių terminų apsauga nuo netinkamo vartojimo, imitacijos ar asociacijos automatiškai yra susijusi su vartojama kalba. Visada galima konstatuoti asociaciją, kai dėl vertimo vartotojo vaizduotėje atsiranda sąsaja su tradiciniu terminu, vartojamu saugomoje kalboje; taip yra nagrinėjamu atveju dėl vartojamų terminų, kildinamų iš lotynų kalbos, panašumo.
38.
Graikijos vyriausybė taip pat mano, kad saugomų terminų bet kuria kalba vartojimas draustinas. Graikijos vyriausybės nuomone, vidutiniam Europos vartotojui, neatsižvelgiant į kalbą, yra žinomi Reglamento Nr. 753/2002 III priede nurodyti duomenys, ir jis juos sieja su vyno kokybe. Šie etiketėje nurodyti duomenys ir terminai yra ta informacija, kuri nulemia jo sprendimą pirkti vyną.
39.
Ispanijos vyriausybė nurodo, kad lingvistiniu požiūriu žodis „Réserve“ yra ispaniško termino „Reserva“ vertimas. Tokį vertimą draudžia Reglamento Nr. 1493/1999 48 straipsnis. Tradicinių terminų vartojimas ta kalba, kuria jie buvo įregistruoti, laikomas neteisėta imitacija arba asociacija, tačiau jų vertimas – neteisėtu vartojimu.
40.
Komisija taip pat mano, kad saugomų terminų vartojimas kita kalba nei originalo kalba, laikytinas neteisėta imitacija arba asociacija Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalies a punkto prasme. Nors 24 straipsnio 4 dalies antrojoje pastraipoje nustatyta, kad tradicinis terminas saugomas tik ta kalba, kuria jis įtrauktas į III priedą, tačiau tai, kaip matyti iš reglamento 48 straipsnio, taikoma tik neteisėto vartojimo atveju. Galiausiai jame aiškiai numatyta, kad ir pavadinimų vertimas gali kelti pavojų, kurio reikėtų vengti, būtent gali kelti painiavą ar klaidinti vartotojus. Šia prasme teisinė situacija išliko tokia pati, kokia buvo galiojant ankstesniam Reglamentui Nr. 881/98. Ar toks klaidinimo pavojus iš tiesų egzistuoja in casu, turi vertinti nacionalinis teismas.
C — Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
41.
H. S. Schneider manymu, Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad III priede nurodyti tradiciniai terminai saugomi tik vynų, kurių kilmės šalis yra ta pati gaminanti valstybė narė kaip ir saugomo tradicinio termino, atžvilgiu. Tai matyti iš to, kad vartotojas ypač atsižvelgia į vyno kilmę. Tradiciniai terminai tampa ypač svarbūs tik kilmės valstybės kontekste. Termino „Réserve“ vartojimas yra plačiai paplitęs valstybėse narėse (pvz., Prancūzijoje) ir trečiosiose valstybėse, bet iki šiol nebuvo laikomas neteisėta asociacija. Tik toks siauras šio termino apsaugos apimties aiškinimas neprieštarauja tam faktui, kad saugomiems ispanų, portugalų ir italų terminams atitinkamai leidžiama taikyti skirtingus nacionalinius kriterijus ir nemanoma, kad šie terminai vienas kito atžvilgiu galėtų būti neteisėta imitacija. Dėl trečiojo klausimo, kaip ir savo argumentuose dėl antrojo prejudicinio klausimo, H. S. Schneider taip pat mano, kad atsižvelgiant į reglamento apsaugos tikslą, gali būti draudžiamas tik toks vartojimas, kuris susijęs su klaidinimo pavojumi. Tačiau būtent tokio pavojaus supainioti su Ispanijos, Portugalijos ir kitais vynais, kurių atitinkami terminai yra saugomi, nėra, jei kartu pateikiami duomenys apie pagaminimo (Vokietijos) regioną.
42.
Reino-Pfalco žemė savo rašytinėse pastabose nuomonės dėl trečiojo prejudicinio klausimo nepateikė. Per posėdį Reino-Pfalco žemė dėl trečiojo klausimo pritarė Italijos, Graikijos ir Komisijos nuomonėms.
43.
Italijos vyriausybė nurodo, kad pagal Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnį tradiciniai terminai nuo bet kurios imitacijos arba asociacijos yra saugomi visoje Europos Sąjungoje. Šiomis sąlygomis apsauga taikoma išskirtinai vynams, kurie turi teisę į apsaugą ir kurių kilmės šalis yra gaminanti valstybė narė. Pavyzdžiui, nagrinėjamu atveju saugomi tradiciniai terminai, kaip antai Ispanijos „Reserva“, Italijos „Riserva“, Graikijos „Reserve“, Portugalijos „Reserva“ ir Austrijos „Reserve“, tik tų vynų, kurių kilmės šalis yra atitinkma valstybė ir kurie turi teisę į apsaugą, atžvilgiu. Todėl jie bet kuriuo atveju negali būti vartojami vynams iš Vokietijos ženklinti.
44.
Graikijos vyriausybės manymu, draudimas vartoti saugomus terminus taikomas ir vynams, kurių kilmės šalis yra ne ta pati kaip saugomo termino.
45.
Komisija mano, kad trečiąjį prejudicinį klausimą reikia suprasti siauriau. Aiškinant Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalį iš esmės reikia atsakyti į klausimą, ar Vokietijoje pagamintiems „Qualitätswein b. A.“ kategorijos vynams draudžiama vartoti terminus „Reserve“ ir (arba) „Privat-Reserve“, nes III priede terminas „Reserve“ yra nurodytas kaip Austrijoje pagamintų tos pačios kategorijos vynų papildomas tradicinis terminas. Komisijos nuomone, kuriai pritaria ir Ispanijos vyriausybė, į šį klausimą reikia atsakyti teigiamai, nes pagal Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalį III priede nurodyti tradiciniai terminai gali būti vartojami tik vynams, su kuriais jie siejami, t. y. tų pačių kategorijų vynams. Vadinasi, pavadinimas „Reserve“ gali būti vartojamas tik Austrijoje pagamintiems „Qualitätswein b. A.“ kategorijos vynams ir yra saugomas nuo neteisėto vartojimo, imitacijos arba asociacijos tos pačios kategorijos vynų iš kitų valstybių narių atžvilgiu, taigi ir Vokietijoje pagamintų tos pačios kategorijos „Qualitätswein b. A.“ vynų atžvilgiu.
46.
BVerwG nuogąstavimai dėl to, kad neprivalomi vynų pavadinimai gali sustabarėti, taip pat nepateisina kitokio aiškinimo. Toks sustabarėjimas automatiškai atsiranda dėl kiekvieno neteisėto vartojimo draudimo ir apima tik identiškus, bet ne tik panašius arba išvestinius terminus, koks yra „Privat-Reserve“. Šis terminas gali būti vartojamas tol, kol nėra neteisėtos imitacijos ar asociacijos, kurią vertinti turi nacionalinis teismas. Galiausiai aiškinimas, kuriam jis pritaria, yra būtinas norint bendroje rinkoje užtikrinti veiksmingą bendro vyno rinkos organizavimo apsaugą (effet utile).
V — Generalinės advokatės vertinimas
A — Pirminės pastabos
47.
Reglamentas Nr. 1493/1999 naujai reglamentavo bendrą vyno rinkos organizavimą. Todėl pateikiant išaiškinimą reikia prisiminti Reglamento Nr. 1493/1999 atsiradimo istoriją, pirmiausia tai, kad, palyginti su ankstesniu Reglamentu (EEB) Nr. 2392/89 (
6
), buvo sąmoningai pakeista ženklinimo teisės aktų pagrindinių principų struktūra. Reglamento Nr. 2392/89 struktūra dėl neputojančiųjų vynų pavadinimų buvo grindžiama draudimo principu, kuris leido vartoti tik tuos terminus, kurie buvo nurodyti baigtiniame reglamento sąraše (
7
). Taigi iš pradžių, kol Reglamentu Nr. 1427/98 (
8
) tam tikra prasme nebuvo sušvelnintos taisyklės, pagal Reglamento Nr. 2392/89 11 ir 12 straipsnių 1 dalies pirmą sakinį su nedidelėmis išimtimis buvo draudžiama vartoti visus pavadinimus, kurie nebuvo paminėti reglamente (
9
).
48.
Kadangi draudimo principas buvo pripažintas pernelyg nelanksčiu ir nebeatitinkančiu rinkos reikalavimų, po jau minėto pirmojo bandymo sušvelninti taisykles 1996 m., priėmus Reglamentą Nr. 1493/1999, jį pakeitė leidimo principas, dar vadinamas nepiktnaudžiavimo principu. Taip buvo suvienodinti neputojančiųjų ir putojančiųjų vynų ženklinimo teisės aktai (
10
).
49.
Pagal leidimo arba nepiktnaudžiavimo principą neputojančiųjų vynų atžvilgiu leidžiama nurodyti ne tik Reglamente Nr. 1493/1999 išvardytus neprivalomus pavadinimus, bet ir visus kitus naudingus duomenis, jei to nedraudžia teisės aktai ir jei jie neklaidina vartotojo (
11
). Šis tvarkos sušvelninimas dar vadinamas liberalizavimu. Vynų ženklinimo teisės aktų liberalizavimu buvo siekiama viršesnio tikslo – reformuoti vyno rinkos bendrą organizavimą ir užtikrinti tokį lankstumą, kuris leistų sklandžiai prisitaikyti prie naujų pokyčių (
12
).
50.
Reglamento leidėjui buvo žinoma, kad vyno sektoriaus produktų ženklinimo taisyklės turi nemažą įtaką jų prekybai (
13
). Į šį aspektą taip pat reikia atsižvelgti vertinant draudimo principo pakeitimą leidimo principu arba nepiktnaudžiavimo principu, suteikiančiu pardavėjams daugiau veiksmų laisvės ženklinimo srityje ir iš naujo nustatančiu pusiausvyrą tarp teisėtų gamintojo ir vartotojo interesų (
14
).
51.
Aiškinant vyno ženklinimo teisės aktus iš pradžių reikia atsižvelgti į tai, kad nacionalinės ženklinimo normos ne tik gali turėti poveikį vartotojo komerciniams interesams, bet ir riboti laisvą prekių judėjimą. Todėl, remiantis sprendimu Clinique (
15
), Bendrijos teisės aktuose numatytus klaidinimo draudimus ypač reikia aiškinti atsižvelgiant į laisvą prekių judėjimą (
16
). Pirmenybė vartotojų suklaidinimo pavojui, o ne laisvo prekių judėjimo reikalavimams gali būti teikiama tik tada, kai jis yra pakankamai didelis (
17
). Todėl norėčiau įspėti, kad klaidinimo aplinkybių nereikėtų aiškinti per daug plačiai.
B — Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
52.
Savo pirmuoju klausimu BVerwG iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1493/1999 47 straipsnio 2 dalies c punktą kartu su VII priedo B skyriaus 3 punktu reikia aiškinti taip, kad tam tikroje valstybėje narėje pagamintų vynų pavadinimus „Reserve“ ir „Grande Reserve“ ir (arba) „Reserve“ ir „Privat-Reserve“ iš principo, t. y. neatsižvelgiant į kolizijos problemą, esančią tarp šių pavadinimų ir pavadinimų, įtrauktų į to paties reglamento III priedą, galima pateikti tik kaip „kitokią informaciją“ šių nuostatų prasme, jei ta valstybė narė nėra priėmusi teisės aktų dėl šių pavadinimų kaip „papildomų tradicinių terminų“ Reglamento Nr. 1493/1999 47 straipsnio 2 dalies b punkto kartu su VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktos įtraukos ir Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnio prasme.
53.
Reglamento Nr. 1493/1999 47 straipsnio 2 dalyje yra nurodytos trys duomenų rūšys: tai tam tikri privalomi duomenys (
18
), neprivalomi duomenys, leidžiami laikantis tam tikrų sąlygų, ir kiti neprivalomi duomenys, įskaitant ir informaciją, kuri gali būti naudinga vartotojams. Šių duomenų apsaugos aprėptis nustatoma atsižvelgiant į jų turinį. Tačiau nagrinėjamoje byloje yra svarbios tik šios dvi neprivalomų duomenų rūšys.
54.
Papildomi tradiciniai terminai – tai neprivalomi duomenys, kurie gali būti pateikti laikantis tam tikrų sąlygų (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutartyje nurodyti kaip reglamentuojami neprivalomi duomenys). Papildomi tradiciniai terminai pagal Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnį – tai „papildomi terminai, tradiciškai vartojami valstybėje narėje gamintojoje, apibūdinantys šioje reglamento dalyje minimų vynų gamybos ar brandinimo būdą arba jų kokybę, spalvą, vietovės tipą arba konkretų įvykį, susijusį su konkretaus vyno istorija, ir nustatyti valstybės narės teisės aktuose vynams, kilusiems iš jos teritorijos, apibūdinti“.
55.
Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnyje numatyta kitų duomenų ir papildomų tradicinių terminų apsaugos išlyga. Kitokios informacijos Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme vartojimą būtent patikslina Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnis. Ši nuostata nustato sąlygą, kada gali būti vartojami kiti duomenys – jeigu nėra jokio pavojaus, kad šie duomenys gali klaidinti vartotojus, ypač jei juos galima supainioti su privalomais duomenimis ir reglamentuojamais neprivalomais duomenimis.
56.
Mano nuomone, Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnio 1 dalies tekste nėra nuorodos į abstraktų klaidinimo pavojų. Toks Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnio aiškinimas, kad jis nurodo abstraktų klaidinimo pavojų, prieštarautų leidimo arba nepiktnaudžiavimo principui, nes šis principas grindžiamas konkrečiu, beveik kazuistiniu klaidinimo pavojaus vertinimu. Abstraktus vertinimas neproporcingai apribotų ir teisėtus gamintojų interesus.
57.
Vyno ženklinimo teisės aktuose klaidinimo pavojui tenka panašus vaidmuo kaip ir supainiojimo pavojui prekių ženklų teisėje. Dėl šio pavojaus Teisingumo Teismas šiek tiek kitokiomis aplinkybėmis jau yra konstatavęs, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, „leisdamas naudoti prekių ženklus putojančiųjų vynų pavadinimo ir pateikimo papildymui ir šių produktų reklamai, viena vertus, siekia pusiausvyros, kurią reikia išlaikyti tarp vartotojų apsaugos, pirmiausia jų teisės nebūti klaidinamam dėl produkto savybių, ir, kita vertus, intelektinės nuosavybės teisių apsaugos, pirmiausia prekių ženklo savininko teisėtų interesų, susijusių su šio ženklo naudojimu ir prekyba. Šios pusiausvyros beveik neliktų, jei, vien tik nustačius supainiojimo pavojų ir neatsižvelgiant į atitinkamo vartotojo suvokimą arba įpročius, būtų galima uždrausti kaip prekių ženklo saugomo pavadinimo naudojimą“ (
19
) (Neoficialus vertimas). Reglamento Nr. 2333/92 (
20
) 13 straipsnio 2 dalies b punktą, kuris esant suklaidinimo pavojui taip pat numato tam tikrų duomenų vartojimo draudimą, reikia aiškinti taip, „kad tam, kad būtų taikomas šioje nuostatoje numatytas draudimas, nepakanka nustatyti, kad prekių ženklas, kuriame yra žodis, esantis šioje nuostatoje nurodytų produktų pavadinime, gali būti supainiotas su šiuo pavadinimu. Papildomai reikia įrodyti, kad prekių ženklo naudojimas iš tiesų gali klaidinti vartotojus, kuriems jis skirtas, ir todėl gali daryti poveikį jų ekonominiam elgesiui. Tai vertindamas nacionalinis teismas turi atsižvelgti į tai, kaip šiuos duomenis, galimas dalykas, vertins vidutiniškai informuotas, pastabus ir nuovokus vartotojas“ (
21
).
58.
Todėl Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnio formuluotė, kuri remiasi konkrečiu klaidinimo pavojumi, aiškiai parodo, kad kitų duomenų neleistinumas grindžiamas ne vien tik dubliavimosi su situacijomis, kurias apima reglamentuojami duomenys, galimybe (
22
). Kaip įtikinamai nurodo Komisija, atsižvelgiant į tai, kad duomenų pagal reglamento VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktą įtrauką taikymo sritis yra plati, tai labai apribotų kitų duomenų taikymo sritį (
23
).
59.
Kitoks aiškinimas prieštarautų ir reformos tikslui – leidžiant vartoti kitus duomenis, kurie nėra reglamentuojami, sukurti daugiau prekybos laisvės – todėl neteisėtai nebūtų liberalizuota ženklinimo teisė, kaip numatyta. Galiausiai pagrindinis naujų ženklinimo teisės aktų tikslas – leidimo naudoti griežtai nesieti su atitinkamų reglamentuojamų aplinkybių buvimu ar nebuvimu, o tik su klaidinimo pavojaus buvimu. Neprivalomų duomenų, nepatenkančių į reglamentuojamą sritį, naudojimas po reformos turėtų būti pagal galimybes nevaržomas. Tačiau, kadangi papildomo tradicinio termino apibrėžtis pagal Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnį yra labai plati, ji negali būti aiškinama taip, kad kitiems duomenims neliktų taikymo srities ir taip prasmės netektų Reglamento Nr. 753/2002 6 straipsnio 1 dalis (
24
).
60.
Ar tam tikras pavadinimas klaidina, yra fakto klausimas, ir jį pagrindinėje byloje turi vertinti nacionalinis teismas (
25
). Tačiau šia prasme negalima automatiškai teigti, kad bet kurie kiti duomenys iš principo yra klaidinantys jau vien todėl, kad yra susiję su faktais, kuriuos gali reglamentuoti ir kiti reglamentuojami duomenys.
61.
Nieko nekeičia ir tas argumentas, kad „kitų duomenų“ vartojimas ženklinant vynus, galimas dalykas, leidžia neinformuotam vartotojui klaidingai manyti, kad tai yra reglamentuojami, t. y. įstatymais nustatyti duomenys. Nors ženklinimo teisės aktuose draudimu klaidinti siekiama iš vynų prekybos pašalinti visus metodus, kurie gali sukelti klaidingą įspūdį (
26
), tačiau, kaip buvo nurodyta anksčiau, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, reikia atsižvelgti į konkrečią situaciją (
27
). Kol nėra konkrečių vartotojų klaidinimo aplinkybių, vien tik abstraktaus pavojaus, kad gali susidaryti įspūdis dėl saugomo pavadinimo vartojimo, nepakanka, kad nereglamentuojamų duomenų vartojimas būtų laikomas neteisėtu. Tai prieštarautų Bendrijos teisės aktų leidėjo siekiamam tikslui – išlaikyti pusiausvyrą tarp vartotojų apsaugos ir pardavėjo nuosavybės teisių apsaugos (
28
). Tuo labiau šis argumentas taikytinas reformuotų vynų ženklinimo teisės aktų atžvilgiu. Kitaip būtų visiškai paneigtas nereglamentuojamų duomenų a priori leidimo principas. Galiausiai argumentą, kad susidaro įspūdis, jog naudojamas reglamentuojamas pavadinimas, galima pateikti bet kokios kitokios informacijos atžvilgiu (
29
).
62.
Baigdama dar norėčiau patikslinti, jog tam, kad būtų uždraustas termino „Réserve“ vartojimas vokiškiems vynams, nepakanka fakto, jog jis susijęs su vyno gamybos ir brandinimo būdu. Kad jį būtų galima uždrausti, reikia arba įrodyti, kad egzistuoja konkretus suklaidinimo pavojus, arba turi būti aiški nuostata, draudžianti jį vartoti.
63.
Taigi į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad duomenis, susijusius su vyno gamybos ar brandinimo būdu arba kokybe, galima pateikti ne tik kaip neprivalomus duomenis, reglamentuojamus Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktoje įtraukoje, laikantis šioje nuostatoje ir Reglamento Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytų sąlygų, bet ir kaip kitokią informaciją Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme.
C — Dėl antrojo prejudicinio klausimo
64.
Savo antruoju klausimu BVerwG klausia, ar Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad neteisėta imitacija arba asociacija konstatuotinos tik tada, jeigu jos pateikiamos ta pačia kalba kaip ir saugomas tradicinis terminas.
65.
Pagal Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalį tradiciniai terminai yra saugomi nuo „netinkamo vartojimo, imitacijos ar asociacijos net ir tais atvejais, kai saugomas terminas vartojamas kartu su žodžiais „rūšis“, „tipas“, „stilius“, „imitacija“, „prekinis vardas“ ar panašiais“.
66.
Panašiai kaip nacionalinėse teisės sistemose, taip ir Bendrijos teisėje laikomasi principo, kad tekstas turi būti aiškinamas atsižvelgiant į jį patį ir remiantis jo formuluote. Turi būti nustatyta įprastinė ir natūrali žodžių, esančių tiesioginiame sakinio kontekste, prasmė (
30
). Tik tada, kai iš nuostatos teksto dėl skirtumų, esančių tarp teksto versijų įvairiomis kalbomis, negalima pateikti aiškaus ir vieningo ginčijamo klausimo išaiškinimo, aiškinant reikia remtis teisės akto tikslu ir bendra struktūra (
31
). Aiškintina antrinės Bendrijos teisės akto nuostata esant galimybei turi būti aiškinama taip, kad „ji neprieštarautų Sutarties nuostatoms. Be to, įgyvendinimo reglamentas, esant galimybei, turi būti aiškinamas taip, kad jis neprieštarautų pagrindiniam reglamentui“ (
32
).
67.
Į akis krinta tai, kad Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalyje vardijant draudžiamas aplinkybes saugomų terminų vertimas tiksliai nenurodomas (
33
). Tuo Reglamento Nr. 753/2002, kuris yra įgyvendinimo reglamentas (
34
), 24 straipsnio 2 dalis ir skiriasi nuo Reglamento Nr. 1493/1999 48 straipsnio, kurio likusios dalies formuluotė identiška, ir kuris numato visiškai bendro pobūdžio draudimą, nustatantį, kad visos privalomų ir neprivalomų duomenų rūšys negali klaidinti, ir būtent taip pat aiškiai nustato, kad tai taikoma ir tuo atveju, „kai informacija išversta į kitą kalbą ar yra nuoroda į faktinę produkto kilmę arba kai įrašomi tokie terminai kaip „rūšis“, „tipas“, „stilius“, „imitacija“, „prekės pavadinimas“ ar panašūs.“
68.
Tai, kad įgyvendinimo reglamentas nenurodo tam tikrų aplinkybių, kurios yra (kitaip) reglamentuojamos pagrindiniame reglamente, ne visada reiškia, kad palikta teisinio reguliavimo spraga, kurios teisės aktų leidėjas nenorėjo (
35
). Atvirkščiai, skirtumu tarp pagrindinio Reglamento Nr. 1493/1999 ir įgyvendinimo Reglamento Nr. 753/2002 tekstų, atsižvelgiant į teisės akto logiką ir tikslą, taip pat gali būti siekiama apriboti draudimo taikymo sritį. Mano manymu, tai, kad Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalyje neminimas vertimas, nėra grynas atsitiktinumas, – atvirkščiai, tai sąmoningas atsisakymas įtraukti vertimus į Reglamento Nr. 1493/1999 48 straipsniu nustatytą draudimą, vadinasi, ir 48 straipsnyje nustatyto draudimo apsaugos apimties apribojimas.
69.
Tokį aiškinimą galima pagrįsti tik kontekstu ir teleologiškai, todėl reikia atsižvelgti į tradicinių terminų pobūdį. Be jau išvardytų skirtumų, esančių Reglamentų Nr. 1493/1999 ir Nr. 753/2002 tekstuose, tradicinių terminų vertimams būdinga kitokia apsauga negu saugomų kilmės vietos nuorodų atveju (
36
).
70.
Saugomi tradiciniai terminai Reglamento Nr. 753/2002 III priede pateikiami lentelės forma, kurioje, be atitinkamų vynų ir vynų kategorijų, aiškiai nurodyta ir atitinkama kalba, kuria kiekvienas terminas yra saugomas. Jei Komisija savo pastabose dėl trečiojo prejudicinio klausimo teisingai nurodo, kad tradicinis pavadinimas saugomas tik priede nurodytų vynų kategorijų atžvilgiu (
37
), tai kitaip negali būti ir kalbų atžvilgiu, kurios yra lygiavertės šiame priede išvardytoms vynų kategorijoms. Priedas draudimo imituoti taikymo sritį nustato vienodai visų jame nurodytų kategorijų atžvilgiu.
71.
Tokį aiškinimą patvirtina ir paties Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnis, nes pagal jo 4 dalies antrąją pastraipą tradicinio termino apsauga aiškiai taikoma tik tų kalbų atžvilgiu ir (arba) tomis kalbomis, kurios nurodytos III priede. Iš to, kad Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalyje esančiame draudime kopijuoti sąmoningai nenurodomas vertimas, aiškėja, kad saugomą terminą draudžiama vartoti tik jo kalba, t. y. originalo kalba, kuri yra įregistruota.
72.
Norėčiau nurodyti ir tai, kad Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnis, palyginti su Reglamento Nr. 1493/1999 48 straipsniu, yra speciali nuostata, taikoma papildomiems tradiciniams terminams. Pagal bendrąjį teisės principą lex specialis derogat legi generali (
38
) pirmenybė teikiama specialiai nuostatai. Reglamento Nr. 1493/1999 48 straipsnyje pateikiamas bendro pobūdžio draudimas klaidinti visų pagal reglamentą galimų duomenų atžvilgiu. Tačiau Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnis apribojimo būdu konkrečiai nustato specialų draudimą klaidinti tik vienos duomenų kategorijos – papildomų tradicinių terminų – atžvilgiu. Toks įgyvendinimo Reglamento Nr. 753/2002 aiškinimas neprieštarauja ir pagrindiniam Reglamentui Nr. 1493/1999.
73.
Šią išvadą patvirtina ir aiškinimas atsižvelgiant į teisės akto logiką ir tikslą. Nereglamentuojamų „kitų duomenų“, pavyzdžiui, papildomų tradicinių terminų, įtraukimo logika ir tikslas – ženklinimo teisės aktų liberalizavimas taikant nepiktnaudžiavimo principą (
39
). Taigi, jei pats reglamentas neleidžia vartoti tik aiškiai draudžiamų duomenų, tai suprantama, kad jame nurodytos aplinkybės, kurioms taikomas draudimas, negali būti aiškinamos plačiai, nesilaikant jų teksto ir neatsižvelgiant į draudimo principo panaikinimą.
74.
Aiškinant teleologiškai, atvirkščiai, į esmines permainas, pavyzdžiui, nepiktnaudžiavimo principo taikymą, reikia atsižvelgti taip, kad abstraktus vertimo draudimas gali būti pateisinamas tik tada, kai dėl jo per se atsiranda klaidinimo pavojus. Šia prielaida, pavyzdžiui, grindžiamas draudimas versti saugomas kilmės vietos nuorodas ir kitus geografinius duomenis, nes dauguma taip saugomų duomenų, ypač kilmės nuorodų, kitomis kalbomis vartotojui reiškia tą patį, ką ir originalo kalboje. Ir šių terminų vertimai daugiausia, be jokios abejonės, nurodo saugomą prekę arba paslaugą ir jau todėl gali per se klaidinti. Taigi vartotojas, išgirdęs terminą „Parmigiano“, iš karto pagalvos apie atitinkamame Italijos regione pagamintą sūrį, bet tokią pačią asociaciją jam sukels ir išverstas terminas „Parmesan“. Būtent toks vertimo ir saugomo termino lygiavertiškumas ir yra ženklinimo teisės aktuose taikomo bendrojo draudimo versti ratio legis (
40
).
75.
Kitaip negu saugomų kilmės vietos nuorodų (
41
) atveju, negalima teigti, kad konkrečiai tradicinių terminų atveju apsaugos aprėptis yra lygiavertė, todėl šiuo atveju vertimo draudimo pateisinti negalima. Išskirtinis tradicinio termino bruožas būtent ir yra tas, kad jis atitinkama kalba turi gilias tradicijas kilmės valstybėje ir tik ta kalba vartotojams yra ypač svarbus ir susijęs su tam tikromis asociacijomis. Būtent todėl reglamentas saugo terminus tik tam tikra kalba (kitaip negu, pavyzdžiui, reglamento II priede esančių vynuogių veislių pavadinimų su geografine nuoroda atveju). Jei vynuogių veislių ar tam tikros geografinės kilmės nuoroda, kaip jau minėta, visomis kalbomis reiškia tą patį, tai tradicinis terminas skirtingomis kalbomis turi visiškai skirtingas konotacijas, nes jis atitinkamai grindžiamas skirtingomis vietinėmis tradicijomis ir (arba) pateikia į jas nuorodą. Taigi supainiojimo ir suklaidinimo pavojaus, kuris atsiranda dėl kitų duomenų vertimo, tradicinių terminų atveju nėra.
76.
Aiškiau tampa pateikus klausimą, su kuriuo būtent iš skirtingų saugomų terminų yra konkretus pavojus supainioti prancūzišką terminą „Grande Réserve“ – gal su graikišku terminu „Ειδικά Επιλεγμένος (Grand réserve)“, gal su ispanišku terminu „Gran Reserva“ ar portugališku terminu „Grande reserva“ arba „Super reserva“? Šis minčių žaismas akivaizdžiai parodo, kad tradicinis terminas yra ypatingas ir išsiskiriantis tik dėl kalbos, kuria jis yra saugomas (
42
). Draudimas šiuos terminus versti prieštarautų reglamento idėjai, nes jis ir taip leidžia kiekvienai valstybei iš esmės tą patį terminą atskirai saugoti savo kalba (
43
). Dėl šios priežasties negalima pritarti Ispanijos vyriausybės pateiktam argumentui dėl vertimo.
77.
Taigi, jei nustatėme, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas sąmoningai atsisakė taikyti vertimo draudimą vynams, kurie nepriklauso tai pačiai kategorijai, vadinasi, ir tradicinių terminų apsaugos apimtį apribojo tik jų originalo kalba, tokia praktika negali būti taikoma vien tik aplinkybėms, susijusioms su netinkamu vartojimu, bet turi būti taikoma vienodai visoms Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalyje pateiktoms aplinkybėms, taigi taip pat imitacijai ir asociacijai. Kitaip sąmoningas vertimo draudimo atsisakymas netektų prasmės.
78.
Galiausiai dar norėčiau pabrėžti, kad vokiško termino Reserve vartojimas Vokietijos vynams, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 753/2002 III priedą, kuriame šis terminas įregistruotas Austrijos vynams, vis dėlto turėtų būti laikomas neteisėtu vartojimu, už kurį bausti reikėtų taip pat Vokietijoje. Tačiau išvestinių terminų (pvz., Privatreserve) bei vertimų (pvz., Réserve prancūzų kalba) vartojimo Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 4 dalies antroji pastraipa nedraudžia.
79.
Vadinasi, į antrąjį prejudicinį klausimą reikėtų atsakyti taip, kad neteisėta imitacija arba asociacija pagal Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalies a punktą konstatuotinos tik tada, jeigu jos pateikiamos ta pačia kalba kaip ir saugomas tradicinis terminas.
D — Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
80.
Trečiuoju klausimu BVerwG klausia, ar Reglamento Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad III priede pateikti tradiciniai terminai saugomi tik vynų, kurių kilmės šalis yra ta pati gaminanti valstybė narė kaip ir saugomo tradicinio termino, atžvilgiu.
81.
Šiuo klausimu Komisijai reikia pritarti dėl to, kad iš esmės gali būti nagrinėjami tik tos pačios kategorijos vynai (kategorijos „rūšiniai vynai pkr“), nes tradicinis terminas yra susijęs tik su jais (
44
). Tačiau apriboti prejudicinį klausimą tik terminų „Reserve“ ir (arba) „Privat-Reserve“ vartojimu būtų klaidinga, nes pagrindinė byla susijusi ir su prancūziškais terminais „Réserve“ ir „Grande Réserve“. Taip pat nėra pagrindo prejudicinį klausimą apriboti ir sieti tik su terminų vartojimu vynų iš Vokietijos atžvilgiu.
82.
Reikia pritarti procese dalyvaujančioms valstybėms narėms ir Komisijai, kad Įgyvendinimo reglamento 24 straipsnio 2 dalyje užtikrinta apsauga negali būti apribota tik vynų, pagamintų pavadinimo kilmės valstybėje, atžvilgiu.
83.
Kitaip negu termino kalbos atžvilgiu, Reglamentų Nr. 1493/1999 ir Nr. 753/2002 tekste nėra jokių apribojimų dėl saugomais terminais ženklinamų vynų kilmės. Kad apsauga būtų veiksminga, ji turi būti taikoma visoje Bendrijoje, vadinasi, ir a fortiori vynų iš kitų valstybių narių atžvilgiu, kitaip Bendrijos teisės aktuose įtvirtinta tradicinių terminų apsauga netektų prasmės, o tai neužtikrintų Bendrijos teisės aktų visiško veiksmingumo (aiškinimas pagal effet utile).
84.
Galiausiai būtent tokia yra Bendrijos teisės normos prasmė – nustatyti bendrus standartus visoje Bendrijos teritorijoje. Būtent termino originalo kalba apsaugojimas nuo vartojimo kitose valstybėse narėse ten pagamintų vynų atžvilgiu ir yra Bendrijos teisės normos pridėtinė vertė, palyginti ją su nacionalinėmis apsaugos normomis. Komisija savo pastabose teisingai nurodo, kad Bendrijos teisės aktuose nustatyta tradicinio termino apsauga yra siejama su aplinkybe, kad terminas yra svarbus ne tik nacionalinėje rinkoje (
45
).
85.
Todėl į trečiąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad tradiciniai terminai saugomi ne tik vynų, kurių kilmės šalis yra ta pati gaminanti valstybė narė kaip ir saugomo tradicinio termino, atžvilgiu. Apsauga apima visą Europos Sąjungą.
VI — Išvada
86.
Atsižvelgdama į tai, kas buvo išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Bundesverwaltungsgericht pateiktus klausimus atsakyti taip:
1.
Duomenis, susijusius su vyno gamybos ar brandinimo būdu arba kokybe, galima pateikti ne tik kaip neprivalomus duomenis, reglamentuojamus Reglamento <…> Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktoje įtraukoje, laikantis šioje nuostatoje ir Reglamento <…> Nr. 753/2002 23 straipsnyje numatytų sąlygų, bet ir kaip kitokią informaciją Reglamento <…> Nr. 1493/1999 VII priedo B skyriaus 3 punkto prasme, jei dėl šių duomenų tokioje situacijoje, kokia nagrinėjama šioje byloje, nekyla suklaidinimo pavojus.
2.
Reglamento <…> Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalies a punktą reikia aiškinti taip, kad neteisėta imitacija ar asociacija konstatuotinos tik tada, jeigu jos pateikiamos ta pačia kalba kaip ir saugomas tradicinis terminas.
3.
Reglamento <…> Nr. 753/2002 24 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad III priede pateikti tradiciniai terminai saugomi visoje Bendrijos teritorijoje, neatsižvelgiant į tai, ar vynų kilmės šalis yra ta pati gaminanti valstybė narė kaip ir saugomo tradicinio termino.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	OL L 179; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių kalba, 3 sk., 26 t., p. 25.
(
3
)	OL L 118; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių kalba, 3 sk., 35 t., p. 455.
(
4
)	OL L 241, p. 15.
(
5
)	Šį vaizdingą, tačiau drastišką palyginimą per posėdį pateikė Graikijos vyriausybė, siekdama atkreipti dėmesį į būtinybę Reglamentus Nr. 1493/1999 ir 753/2002 aiškinti siaurai.
(
6
)	1989 m. liepos 24 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2392/89, nustatantis bendrąsias vynų ir vynuogių misų aprašymo ir pateikimo taisykles (OL L 232, p. 13). Vėliau dar buvo priimtas 1990 m. spalio 16 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 3201/90, nustatantis išsamias vynų ir vynuogių misų apibūdinimo ir pateikimo taisykles (OL L 309, p. 1).
(
7
)	Teisingumo Teismas 1995 m. liepos 5 d. Sprendime Voisine (C-46/94, Rink. p. I-1859. 22 ir 27 punktai), nurodydamas į Reglamento Nr. 2392/89 11 ir 12 straipsnius, pripažino, kad jie išreiškia Bendrijos teisės aktų leidėjo valią šiame reglamente labai tiksliai ir išsamiai reglamentuoti vynų pavadinimus ir pateikimą ir kad šie abu straipsniai nustato baigtinį sąrašą pavadinimo duomenų, kuriuos leidžiama pateikti rūšinio vyno pkr etiketėje.
(
8
)	1996 m. birželio 26 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1427/96, iš dalies keičiantis Reglamentą Nr. 2392/89, nustatantį bendrąsias vynų ir vynuogių misų aprašymo ir pateikimo taisykles (OL L 184, p. 3).
(
9
)	Žr. Hieronimi „Grands Crus“ auch bei deutschem Wein? Rechtliche Möglichkeiten einer Weinlagen-Klassifizierung in Deutschland, leid. „Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht – ZLR“ 5/97, p. 539–564 (548). Taip pat žr. 2002 m. kovo 14 d. generalinio advokato L. A. Geelhoed išvadą byloje Borie Manoux (C-81/01, Rink. p. I-9259, 29 punktas), kurioje dėl vynų pavadinimų, nereglamentuojamų Bendrijos teisės aktais, vartojimo buvo konstatuota, kad „ženklinant rūšinius vynus pkr kiekvienas pavadinimas turi turėti aiškų Reglamente Nr. 2392/89 pateiktą pagrindą“.
(
10
)	Reglamento Nr. 753/2002 dešimtoje konstatuojamojoje dalyje išdėstyta: „Reglamentas (EB) Nr. 1493/1999 derina visų vyno produktų ženklinimą pagal pavyzdį, jau nustatytą putojantiems vynams, leisdamas naudoti ir terminus, kurie nėra aiškiai nustatyti Bendrijos teisės aktuose, tačiau tik tuo atveju, jei jie yra tikslūs. Šį reglamentą įgyvendinančios taisyklės taip pat turėtų būti suderintos tokiu pačiu būdu, naudojant putojantiems vynams nustatytą pavyzdį, taip užtikrinant, kad nėra jokio pavojaus supainioti tokius kitus terminus su terminais, kuriems taikomi Bendrijos teisės aktai, ir kad tokie terminai gali būti naudojami tik tuo atveju, jei operatoriai gali įrodyti jų tikslumą iškilus bent kokiai abejonei.“
(
11
)	Mickel ir Bergmann „Weinwirtschaft in der EU, Handlexikon der Europäischen Union“ (trečiasis leidimas, 2005 m., 5 punktas, sąvoka „vyno pavadinimas“).
(
12
)	Reglamento Nr. 1493/1999 septinta konstatuojamoji dalis.
(
13
)	Reglamento Nr. 1493/1999 penkiasdešimtoje konstatuojamoje dalyje išdėstyta: „Produktų, kuriems taikomas šis reglamentas, aprašymas, pavadinimas ir pateikimas gali turėti nemažą įtaką jų prekybai; todėl šiame reglamente turėtų būti nustatytos atitinkamos taisyklės, įvertinančios teisėtus vartotojų bei gamintojų interesus ir skatinančios sklandų vidaus rinkos veikimą bei kokybiškų produktų gamybą; pagal tokių taisyklių pagrindinius principus turėtų būti numatytas privalomas tam tikrų terminų vartojimas, kad būtų galima produktą identifikuoti ir, remiantis Bendrijos taisyklėmis arba sukčiavimo prevencijos taisyklėmis, vartotojams teikti informaciją ir su svarbiais, ir su neprivalomais elementais“.
(
14
)	Žr. Koch „Neues vom Weinrecht“, leid. „Neue juristische Wochenschrift – NJW“, 2004 m., p. 2135–2136. Autorius pabrėžia, kad ženklinimo teisės aktų liberalizavimu iš esmės buvo siekiama daugiau skaidrumo ir informacijos vartotojui bei teigiamo poveikio pardavimui. Tačiau jis taip pat nurodo, kad tai nepadėjo atsakyti į klausimą, kuri informacija yra leistina, ribojama tik draudimu klaidinti, o kuri dėl jau sunormintų duomenų yra neleistina.
(
15
)	1994 m. vasario 2 d. Sprendimas Clinique Laboratories ir Estée Lauder Cosmetics (C-315/92, Rink. p. I-317, 12 ir paskesni punktai). Šio sprendimo 14 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad EB sutarties 30 straipsnis (dabar EB 28 straipsnis) draudžia daryti kliūtis laisvam prekių judėjimui, atsirandančias dėl to, kad prekėms taikomos tam tikros taisyklės dėl sąlygų, kurias turi atitikti šios prekės (pavyzdžiui, jų pavadinimas, forma, dydis, svoris, sudėtis, pristatymas, žymėjimas, pakuotė), net jeigu šios taisyklės vienodai taikomos visiems gaminiams tiek, kiek šio taikymo negalima pateisinti bendruoju interesu, kuris dominuotų reikalavimų dėl laisvo prekių judėjimo atžvilgiu.
(
16
)	Žr. Zipfel „Der lebensmittelrechtliche Täuschungsschutz im Blickfeld des EG-Rechts“, leid. „Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht – ZLR“, 5–6, 1994 m., p. 557, 564.
(
17
)	1996 m. lapkričio 26 d. Sprendimas Graffione (C-313/94, Rink. p. I-6039, 24 punktas). Šiame sprendime Teisingumo Teismas aiškiai nurodo sprendimą Clinique.
(
18
)	Pagal Reglamento Nr. 1493/1999 VII priedą, pavyzdžiui, tie duomenys, kurie leidžia nustatyti produkto prekinį aprašymą, vardinį tūrį, esamą alkoholio koncentraciją, partijos numerį pagal 1989 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvą 89/396/EEB dėl nuorodų arba žymenų maisto produkto partijai identifikuoti.
(
19
)	1999 m. sausio 28 d. Sprendimas Sektkellerei Kessler (C-303/97, Rink. p. I-513, 32 punktas). Ši byla buvo susijusi su supainiojimo pavojumi, atsiradusiu dėl vokiško putojančiojo vyno ženklinimo. Buvo nagrinėjamas klausimas, ar turi būti draudžiama bendrai vartoti putojančiojo vyno prekių ženklą „Kessler Hochgewächs“ dėl to, kad egzistuoja abstraktus supainiojimo pavojus su pavadinimu „Riesling-Hochgewächs“, kuris tiek pagal Bendrijos teisės aktus, tiek pagal nacionalinės teisės aktus gali būti vartojamas vynams, pagamintiems tik iš Riesling vynuogių rūšies. Generalinis advokatas Fenelly taip pat buvo tos nuomonės, kad vien abstraktaus supainiojimo pavojaus nepakanka (1998 m. rugsėjo 29 d. išvada, pateikta byloje Sektkellerei Kessler).
(
20
)	1992 m. liepos 13 d. Tarybos (EEB) reglamentas Nr. 2333/92, nustatantis bendrąsias taisykles dėl putojančių vynų ir gazuotų putojančių vynų apibūdinimo ir pateikimo (OL L 231, p. 9). Šio reglamento 13 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „Jei pavadinimas, pateikimas ir reklama, susiję su 1 straipsnio 1 dalyje nurodytais produktais, yra papildomi prekių ženklais, juose negali būti žodžių, žodžių dalių, ženklų arba vaizdų, kurie:
a)
galėtų klaidinti arba painioti asmenis, kuriems yra skirti 1 dalies prasme, arba
b)
galėtų būti supainioti su stalo vyno, rūšinio vyno pkr, įskaitant putojančiojo rūšinio vyno pkr, arba importuoto vyno, kurio pavadinimą reglamentuoja Bendrijos teisės aktai, visu pavadinimu arba jo dalimi, arba su kito 1 straipsnio 1 dalyje nurodyto produkto pavadinimu ir (arba) yra identiški tokio produkto pavadinimui, nors neturi jokios teisės į tokį produkto pavadinimą arba pateikimą, kuris vartojamas atitinkamam putojančiajam vynui, pagamintam Cuvée būdu“ (Neoficialus vertimas).
(
21
)	Sprendimas Sektkellerei Kessler (nurodytas 19 išnašoje, 38 punktas).
(
22
)	Ir specialioje literatūroje kaip B skyriaus 3 punkte nurodytų leistinų „kitų duomenų“ pavyzdys pirmiausia pateikiami duomenys apie „gavimo būdą, gamybos metodus ir kt.“, t. y. duomenys, kurių reglamentuojamos situacijos iš esmės sutampa su duomenimis pagal B skyriaus 1 punkto b papunkčio penktą įtrauką: Koch (ten pat, nurodyta 14 išnašoje, p. 2136).
(
23
)	Komisijos pastabos, 17 punktas.
(
24
)	Šio aiškinimo pranašumas, kad jis skatina tolesnę tradicinių terminų raidą. Būtent taip, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 753/2002 III priedą, Austrijoje atsirado papildomas tradicinis terminas vokiečių kalba „Reserve“. Būtent todėl Prancūzijoje, pavyzdžiui, rasime vynų pavadinimu „tête de cuvée“. Prancūzijoje tradicinio termino „cuvée“ vartojimas buvo reglamentuojamas panaikintame Code du vin (žr. Code du vin 284 straipsnio 4 dalies antrąją pastraipą) ir buvo susijęs su gamybos būdais. Ši nuostata numatė aiškią ir tik termino „cuvée“ vartojimui taikomą draudimo principo, kuris tuo metu vyravo vyno sektorių reglamentuojančiuose teisės aktuose, išimtį (žr. J.-C. Lamborelle, J. Pillot „Code du vin 1999 commenté et annoté“, Causse, 1999 m., p. 241 ir kt). Naujai priimtuose vyno sektorių reglamentuojančiuose Prancūzijos teisės aktuose panašias taisykles numato Code rural L 644-2 straipsnis, tačiau ši informacija į Reglamento Nr. 753/2002 III priedą neįtraukta.
(
25
)	Sprendimas Sektkellerei Kessler (nurodytas 19 išnašoje, 36 punktas). Ar pavadinimas, prekių ženklas arba reklama tariamai klaidina, turi vertinti nacionalinis teismas. Atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes jis turi išnagrinėti, ar prekių ženklas arbo jo sudedamoji dalis, atsižvelgiant į vartotojo, kuriam jie skirti, lūkesčius, gali būti supainioti su atitinkamo vyno visu pavadinimu ar jo dalimi. Vertindamas nacionalinis teismas privalo, kaip matyti ir iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, atsižvelgti į tariamus paprasto, pakankamai informuoto ir protingai pastabaus bei nuovokaus vartotojo lūkesčius.
(
26
)	1981 m. vasario 25 d. Sprendimas Weigand (56/80, Rink. p. 583, 18 punktas).
(
27
)	Sprendimas Sektkellerei Kessler (nurodytas 19 išnašoje, 32 ir kt. punktai), 2002 m. spalio 24 d. Sprendimas Borie Manoux (C-81/01, Rink. p. I-9259, 27 ir paskesni punktai).
(
28
)	Generalinio advokato L. A. Geelhoed išvada, pateikta byloje Borie Manoux (nurodyta 9 išnašoje, 47 punktas).
(
29
)	Taip pat 2002 m. kovo 27 d. Vokietijos vyriausiojo administracinio teismo (BVerwG) nutartis – BVerwG 3 B 62.02, LMRR 2003 m., 61, išnagrinėta Koch „Was der Weintrinker beim Stichwort „feinherb“ denkt“, leid. „Zeitschrift für das gesamte Lebensmittelrecht – ZLR“ 4/2003, 458 ir paskesni punktai. Čia norėčiau nurodyti 2003 m. kovo 20 d. Sprendimą LTJ Diffusion (C-291/00, Rink. p. I-2799), susijusį su 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos pirmosios direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 5 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimu (OL L 40, p. 1).
(
30
)	Oppermann „Europarecht“, 3-iasis leidimas, 2005 m., p. 207.
(
31
)	1974 m. lapkričio 21 d. Sprendimas Moulijn prieš Komisiją (6/74, Rink. p. 1287, 10 ir 11 punktai).
(
32
)	1993 m. birželio 24 d. Sprendimas Tretter (C-90/92, Rink. p. I-3569, 11 punktas).
(
33
)	Šis teiginys taikomas ne tik formuluotei vokiečių kalba, bet taip pat formuluotėms, pavyzdžiui, slovėnų, anglų, prancūzų, ispanų ir italų kalbomis.
(
34
)	Iš Reglamente Nr. 753/2002 nurodyto teisinio pagrindo aiškiai matyti, kad jis yra pagrindinio Reglamento Nr. 1493/1999 įgyvendinimo reglamentas. Reglamento Nr. 753/2002 teisinis pagrindas yra būtent EB sutartis ir Reglamentas Nr. 1493/1999.
(
35
)	Žr. mano 2007 m. kovo 6 d. išvadą byloje Bonn Fleisch (C-1/06, Rink. p. I-5609, 40 punktas).
(
36
)	2002 m. birželio 25 d. Sprendimas Dante Bigi (C-66/00, Rink. p. I-5917), 2001 m. spalio 9 d. generalinio advokato P. Léger išvada, pateikta šioje byloje, 50 punktas, kuriais grindžiama 2007 m. birželio 28 d. generalinio advokato J. Mazák išvada byloje Komisija prieš Vokietiją (C-132/05, byla dar nagrinėjama, 42 punktas). Generalinis advokatas J. Mazák, norėdamas pagrįsti, kad saugomos kilmės vietos vertimas yra saugomas tiek pat kaip ir pati įregistruota saugoma kilmės vietos nuoroda, remiasi 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (OL L 208, p. 1), kurį panaikino ir pakeitė 2006 m. kovo 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (OL L 93, p. 12), 13 straipsnio 1 dalies vienareikšmišku tekstu, kuris aiškiai numato vertimo draudimą.
(
37
)	Komisijos pastabos, 24, 27–29 punktai. Taip pat žr. 2005 m. kovo 3 d. Sprendimą Italija prieš Komisiją (C-283/02, nepaskelbta Rinkinyje, 40 punktas).
(
38
)	Pavyzdžiui, žr. 2002 m. liepos 4 d. generalinio advokato L. A. Geelhoed išvadą, pateiktą sujungtose bylose Komisija prieš Austriją (C-221/00) ir Sterbenz ir Hang (C-421/00, C-426/00 ir C-16/01, Rink. p. I-1007, 48 punktas), ir jo 2002 m. kovo 7 d. išvadą, pateiktą byloje Linhart ir Biffl (C-99/01, Rink. p. I-9375, 29 punktas).
(
39
)	Taigi reglamente taikomas viešosios teisės bendrasis struktūros principas, pagal kurį subjektai iš esmės turi veiksmų laisvę tiek, kiek tie konkretūs veiksmai nėra aiškiai draudžiami arba neleidžiami. Čia galima ieškoti sąsajos su bendruoju teisės principu nullum crimen sine lege certa, praevia, scripta et stricta, nes šiuo principu baudžiamojoje teisėje, taip pat viešojoje teisėje atsižvelgiama į apribojimo idėją, atsirandančią iš subjekto bendros veiksmų laisvės. Bendrijos teisės aktuose bendra veiksmų laisvė yra laikoma dalimi pagrindinių laisvių ir vertinama kaip priemonė, leidžianti apsiginti nuo valstybių narių valdžios institucijų, iš esmės ir nuo Bendrijos institucijų neteisėtų veiksmų (žr. P.-C. Müller-Graff „Die konstitutionelle Rolle der binnenmarktlichen Grundfreiheiten im neuen europäischen Verfassungsvertrag“, leidinyje H-F. Köck, A. Lengauer, G. Ress. (red.) „Europarecht im Zeitalter der Globalisierung: Festschrift für Peter Fischer“, Viena, 2004 m., p. 373.
(
40
)	Tai labai aiškiai nurodė generalinis advokatas P. Léger savo 2001 m. spalio 9 d išvadoje, pateiktoje byloje Dante Bigi (C-66/00, Rink. p. I-5917). Siekdamas pagrįsti, kodėl pavadinimas „Parmesan“ turi būti laikomas kilmės vietos nuorodos apsaugos pažeidimu Reglamento Nr. 2081/92 13 straipsnio 1 dalies 1 pastraipos a ir b punktų prasme, jis rėmėsi ne vien tik vertimo buvimu, nors reglamentas aiškiai draudžia vertimus. Atvirkščiai, jis rėmėsi tuo, kad išverstas terminas yra saugomą terminą „Parmigiano Reggiano“ atspindintis vertimas, nes jis „perduoda registruoto pavadinimo ir produkto, su kuriuo yra susijusi jo registracija, istorines, kultūrines, teisines ir ekonomines savybes“ (50 punktas) ir todėl tiesiogiai remiasi asociatyviniu vertimo poveikiu.
(
41
)	Joms taikoma ypač griežta apauga, ir todėl jas būtina aiškiai atskirti nuo kitos vyno ženklinimo informacijos. Šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo 2005 m. gegužės 12 d. Sprendime Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia (C-347/03, Rink. p. I-3785, 96 ir kt. punktai) pateiktą siaurą aiškinimą. Kaip jau išdėstyta pirmiau, remiantis Teisingumo Teismo praktika ir atsižvelgiant į aiškų Reglamento Nr. 2081/02 13 straipsnio 1 dalies tekstą, geografinėms vietos kilmės nuorodoms bendruose ženklinimo teisės aktuose yra taikomas visiškas vertimo draudimas: sprendimas Dante Bigi (nurodytas pirmiau 36 išnašoje), 2001 m. spalio 9 d. generalinio advokato P. Léger išvada toje pačioje byloje, 50 punktas, 2007 m. birželio 28 d. generalinio advokato J. Mazák išvada, pateikta byloje Komisija prieš Vokietiją (C-132/05, nurodyta 36 išnašoje, 42 punktas).
(
42
)	Dėl portveino pavadinimų „Ruby“ ir „Rubino“ skirtumų žr. 2005 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimą Italija prieš Komisiją (C-283/02, nurodyta 37 išnašoje, 77 ir paskesni punktai).
(
43
)	Taip pat norėčiau nurodyti, kad prancūziški terminai „Réserve“ ir „Grande réserve“ Prancūzijoje yra saugomi nuo 1921 m. rugpjūčio 19 dienos. Panaikintame Code du vin (žr. Code du vin 284 straipsnio 4 dalies 2 pastraipa) buvo specialios nuostatos, skirtos „Réserve“ ir „Grande réserve“ (žr. J.-C. Lamborelle, J. Pillot (ten pat, nurodyta 25 išnašoje, p. 241 ir kt.). 2003 m. rugsėjo 6 d. šis Code du vin nustojo galioti. Atrodo, kad naujasis vyno sektoriaus įstatymas (Ordonnance no 2006-1547 du 7 décembre 2006 relative à la valorisation des produits agricoles, forestiers ou alimentaires et des produits de la mer) terminų „Réserve“ ir „Grande réserve“ vartojimo leistinumą reglamentuoja taikydamas Code Rural L 644-2 straipsnyje esančią pagrindinę sąlygą. Ispanijoje terminus „Reserva“ ir „Gran reserva“ reglamentuoja ir labai tikslius reikalavimus brandinimo būdui ir procesams nustato Įstatymo Nr. 24/2003 (Ley 24/2003, de 10 de julio 2002, de la Viña y del Vino, http://noticias.juridicas.com/base_datos/Admin/l24-2003.t1.html) 3 straipsnio 2 dalis. Palyginti su senuoju ir naujuoju Prancūzijos įstatymu, Ispanijos teisės aktas labai tiksliai nustato brandinimo metodą, kuriam galima vartoti terminą „Reserva“ ir „Gran reserva“. Prancūzijoje nurodoma, kad dėl terminų „Réserve“ ir „Grande réserve“ vartojimo negali atsirasti supainiojimo su vynų kilmės vietos nuorodomis pavojaus.
(
44
)	2005 m. kovo 3 d. Sprendimas Italija prieš Komisiją (C-283/02, nurodyta 37 išnašoje, 32 ir paskesni punktai).
(
45
)	Komisijos pastabų 32 punktas.