62022CC0088
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2023 m. gegužės 4 d. (
1
)
Byla C‑88/22 P
QB
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktas – Ekspatriacijos išmoka – Sąvoka „pagrindinė veikla“ – Sąvoka „darbas kitai valstybei“
I. Įvadas
1.
Tam, kad galėtų dirbti Europos Sąjungai, jos tarnautojai dažnai turi palikti savo kilmės valstybę narę ir apsigyventi valstybėje narėje, kurioje įsidarbina. Siekdamas kompensuoti su tuo susijusius nepatogumus ir sudaryti sąlygas įdarbinti Sąjungos valstybių narių piliečius iš kuo platesnės geografinės teritorijos, Sąjungos teisės aktų leidėjas Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (
2
) (toliau – Tarnybos nuostatai) 69 straipsnyje įtvirtino ekspatriacijos išmoką. Jos skyrimo sąlygos nustatytos Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose. Pagal Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų 20 straipsnio 2 dalį, siejamą su Tarnybos nuostatų 69 straipsniu, šios nuostatos atitinkamai taikomos laikiniesiems tarnautojams.
2.
Pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą ekspatriacijos išmoka mokama pareigūnams, kurie nėra ir niekada nebuvo valstybės, kurios teritorijoje yra jų darbo vieta (toliau – darbo vietos valstybė), piliečiai (pirma įtrauka) ir kurie penkerių metų laikotarpį, pasibaigusį prieš šešis mėnesius iki įsidarbinimo (toliau – referencinis laikotarpis), nuolat negyveno ir neužsiėmė savo pagrindine veikla darbo vietos valstybės europinėje teritorijoje (antros įtraukos pirmas sakinys). Vis dėlto taikant šią nuostatą neatsižvelgiama į aplinkybes, kylančias dėl darbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai (antros įtraukos antras sakinys). Taigi iš esmės asmuo, kuris referenciniu laikotarpiu darbo vietos valstybėje vykdė savo pagrindinę veiklą arba joje turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, netenka teisės į ekspatriacijos išmoką. Tai netaikoma, kai asmuo referenciniu laikotarpiu dirbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai. Taigi šis darbas „neutralizuoja“ pagrindinės veiklos arba nuolatinės gyvenamosios vietos darbo vietos valstybėje aplinkybę ir lemia tai, kad tarnautojo teisė į ekspatriacijos išmoką išlieka. Todėl toliau Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antros įtraukos antrą sakinį taip pat vadinsiu neutralizuojančiąja taisykle.
3.
Taigi kaip reikia vertinti tokį atvejį, kai tarnautojas per penkerių metų referencinį laikotarpį buvo deleguotas į Krajowa Szkola Sadownictwa i Prokuratury (Valstybinė teismų ir prokuratūros mokykla, Lenkija; toliau – KSSiP) kaip Lenkijos teisėjas, bet kartu ėjo Europos teisėjų mokymo tinklo (toliau – ETMT), pagal Belgijos teisę įsteigtos tarptautinės ne pelno asociacijos, kurios registruota buveinė yra Briuselyje ir kuri buvo vėlesnė tarnautojo darbo vieta, Generalinio sekretoriaus pareigas? Kur tokiu atveju tarnautojas reikšmingu referenciniu laikotarpiu vykdė savo nuolatinę pagrindinę veiklą? Jei šios veiklos vieta buvo Belgijoje: ar ši veikla laikytina darbu kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai, tad tarnautojas galėtų pasinaudoti neutralizuojančiąja taisykle?
4.
Tai yra klausimai, į kuriuos Teisingumo Teismas turės atsakyti nagrinėdamas šį apeliacinį skundą, kurį apeliantas padavė dėl 2021 m. gruodžio 8 d. Bendrojo Teismo sprendimo (
3
) (toliau – skundžiamas sprendimas).
II. Teisinis pagrindas
5.
Šios bylos teisinis pagrindas yra Tarnybos nuostatai.
6.
Tarnybos nuostatų 69 straipsnio pirmame sakinyje nustatyta:
„Ekspatriacijos išmoka yra 16 % visos bazinės algos, namų ūkio išmokos ir išlaikomo vaiko išmokos, į kurias pareigūnas turi teisę, dydžio.“
7.
Pagal Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų 20 straipsnio 2 dalį Tarnybos nuostatų 69 straipsnis dėl ekspatriacijos išmokos atitinkamai taikomas laikinai priimtiems tarnautojams.
8.
Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Ekspatriacijos išmoka, sudaranti 16 % bazinės mėnesinės algos, namų ūkio išmokos ir išlaikomo vaiko išmokos bendros sumos, mokama:
a)
pareigūnams:
–
kurie nėra ir niekada nebuvo valstybės, kurios teritorijoje yra jų darbo vieta, piliečiai ir
–
kurie penkerių metų laikotarpį, pasibaigusį prieš šešis mėnesius iki įsidarbinimo, nuolat negyveno ir neužsiėmė savo pagrindine veikla tos valstybės europinėje teritorijoje. Taikant šią nuostatą, neatsižvelgiama į aplinkybes, kylančias dėl darbo kitoje valstybėje arba tarptautinėje organizacijoje [kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai];
b)
pareigūnams, kurie yra arba buvo valstybės, kurios teritorijoje yra jų darbo vieta, piliečiai, tačiau dešimt metų iki įsidarbinimo dėl su pareigomis valstybės tarnyboje arba tarptautinėje organizacijoje nesusijusių priežasčių nuolat gyveno tos valstybės ne europinėje teritorijoje.
<…>
2.   Pareigūnas, kuris nėra ir niekada nebuvo valstybės, kurioje jis dirba, piliečiu, tačiau neatitinka 1 dalyje nustatytų sąlygų, turi teisę į ketvirtadalio ekspatriacijos išmokos dydžio išmoką už darbą užsienyje.“
III. Ginčo aplinkybės ir skundžiamas sprendimas
9.
Šio ginčo aplinkybės išdėstytos skundžiamo sprendimo 3–13 punktuose, jas galima apibendrinti, kaip nurodyta toliau.
10.
Nuo 2005 m. apeliantas, kuris yra Lenkijos pilietis, ėjo teisėjo pareigas apygardos teisme Lenkijoje.
11.
2009 m. kovo mėn. apeliantas Lenkijos teisingumo ministerijos sprendimu buvo deleguotas į KSSiP. Ši įstaiga yra Lenkijos valstybės centrinė organizacija, kurios tikslas – užtikrinti Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų ir prokuratūros narių mokymą.
12.
2013 m. gruodžio mėn. Lenkijos teisingumo ministerija ir ETMT sudarė susitarimą, pagal kurį apeliantui buvo pavestos ETMT Generalinio sekretoriaus užduotys. ETMT yra pagal Belgijos teisę įsteigta tarptautinė ne pelno asociacija, neturinti teisinio subjektiškumo, jos registruota buveinė yra Briuselyje. Tinklo tikslas – kurti europinio lygmens tęstinio mokymo programas savo nariams ir jų teisminių institucijų darbuotojams. ETMT narės gali būti valstybių narių institucijos, atsakingos už teisėjų ir prokurorų tęstinį mokymą arba dalyvaujančios teisinio tęstinio mokymo sistemose Sąjungos lygmeniu.
13.
Dėl veiklos vykdymo vietos buvo numatyta, kad apeliantas turės fiziškai būti ne tik KSSiP buveinėje Lenkijoje, bet ir ETMT biure Briuselyje ir bet kurioje kitoje vietoje, kurioje bus vykdoma ETMT veikla arba kurioje apelianto buvimas bus laikomas reikalingu dėl ETMT interesų.
14.
Be to, nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2019 m. gruodžio 31 d. apeliantas ėjo KSSiP tarptautinio bendradarbiavimo centro vyriausiojo eksperto pareigas. Jam buvo pavesta užtikrinti tinkamą KSSiP bendradarbiavimą ir su jos prisijungimu prie ETMT susijusios veiklos vykdymą.
15.
Nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2019 m. birželio 30 d. apeliantas su šeima gyveno Briuselyje. Pasibaigus įgaliojimams dirbti ETMT, 2019 m. birželio mėn. apeliantas su šeima grįžo į Lenkiją.
16.
2020 m. sausio 1 d. apeliantas pradėjo dirbti Europos Komisijoje kaip laikinasis tarnautojas.
17.
2020 m. balandžio 6 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuras (toliau – PMO) skyrė Komisijoje įsidarbinusiam apeliantui išmoką už darbą užsienyje pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 2 dalį, bet neskyrė ekspatriacijos išmokos.
18.
2020 m. birželio 16 d. apeliantas pateikė prašymą dėl mediacijos su PMO dėl ekspatriacijos išmokos, tačiau PMO su tuo nesutiko.
19.
2020 m. liepos 3 d. apeliantas pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį padavė skundą dėl ginčijamo sprendimo.
20.
2020 m. lapkričio 3 d. sprendimu Komisijos sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba (toliau – Įdarbinimo tarnyba) šį skundą atmetė.
21.
Apeliantas pagal SESV 270 straipsnį pareiškė ieškinį, Bendrojo Teismo kanceliarija jį gavo 2021 m. vasario 2 d. Apeliantas prašė panaikinti ginčijamą sprendimą ir sprendimą, kuriuo buvo atmestas jo skundas, tiek, kiek Komisija atsisakė jam skirti ekspatriacijos išmoką.
22.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas netenkino ieškinio ir priteisė iš apelianto bylinėjimosi išlaidas.
23.
Pirmąjį ieškinio pagrindą, kuris buvo grindžiamas pareigos motyvuoti neįvykdymu, Bendrasis Teismas atmetė kaip nepagrįstą dėl to, kad motyvavimo trūkumas ginčijamame sprendime buvo kompensuotas pakankamu motyvavimu sprendime, kuriuo buvo atmestas apelianto skundas.
24.
Antrąjį ieškinio pagrindą, kurį apeliantas grindė Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto pažeidimu, Bendrasis Teismas taip pat laikė nepagrįstu. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas, kaip ir anksčiau Komisija ginčijamame sprendime, laikėsi nuomonės, kad apelianto pagrindinės veiklos vykdymo vieta referenciniu laikotarpiu buvo Briuselis ir kad apelianto darbas nebuvo darbas kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai.
25.
Galiausiai Bendrasis Teismas kaip nepagrįstą atmetė ir trečiąjį ieškinio pagrindą, kuriame apeliantas tvirtino, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Bendrasis Teismas motyvavo tuo, kad Komisija Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą taikė tinkamai ir šiuo klausimu netgi neturėjo diskrecijos.
IV. Apeliacinis procesas ir šalių reikalavimai
26.
Apeliantas dėl skundžiamo sprendimo padavė apeliacinį skundą, Teisingumo Teismo kanceliarija jį gavo 2022 m. vasario 8 d.
27.
Apeliantas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą ir pripažinti negaliojančiais 2020 m. balandžio 6 d. ir 2020 m. lapkričio 3 d. Komisijos sprendimus, o nepatenkinus šio reikalavimo grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą;
–
priteisti iš Komisijos jos ir apelianto bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
28.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą;
–
priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas.
29.
Bylos šalys pateikė rašytines pastabas. Teisingumo Teismas atsisakė žodinės proceso dalies, nes jam pakanka rašytinėje proceso dalyje pateiktos informacijos.
V. Vertinimas
30.
Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta, kad ekspatriacijos išmoka skiriama Sąjungos pareigūnams, kurie nėra ir niekada nebuvo darbo vietos valstybės piliečiai ir kurie penkerių metų laikotarpį, pasibaigusį prieš šešis mėnesius iki įsidarbinimo, tos valstybės europinėje teritorijoje neturėjo nuolatinės gyvenamosios vietos ir nevykdė savo pagrindinės veiklos arba kuriems taikoma neutralizuojančioji taisyklė.
31.
PMO skyrė Komisijoje įsidarbinusiam apeliantui išmoką už darbą užsienyje, bet neskyrė ekspatriacijos išmokos, nes laikėsi nuomonės, kad netenkinamos Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytos sąlygos. Apelianto skundą dėl šio sprendimo Įdarbinimo tarnyba atmetė.
32.
Apeliantas nesėkmingai apskundė šiuos sprendimus Bendrajam Teismui, o dabar skundžia Bendrojo Teismo sprendimą atmesti pirmojoje instancijoje jo pateiktus argumentus.
33.
Vieninteliame apeliacinio skundo pagrinde, kuris iš esmės atitinka Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio antrąjį pagrindą, apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalį. Šį apeliacinio skundo pagrindą sudaro dvi dalys.
34.
Pirma, apelianto teigimu, Bendrasis Teismas klaidingai nustatė jo pagrindinės veiklos vykdymo vietą, nes ši vieta iš tikrųjų buvo Lenkijoje, o ne Belgijoje.
35.
Antra, Bendrasis Teismas klaidingai nustatė sąlygas, kurioms esant preziumuotinas „darbas kitai valstybei“, ir neatsižvelgė į apelianto veiklą Lenkijos valstybei ir į jo, kaip teisėjo, statusą.
36.
Ar ETMT yra „tarptautinė organizacija“, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antros įtraukos antrą sakinį, nėra bylos dalykas ir sprendimo dėl to nereikia priimti (
4
).
37.
Toliau pirmiausia parodysiu, kad Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, jog apeliantas savo pagrindinę veiklą referenciniu laikotarpiu vykdė Belgijoje (A dalis). Todėl teisė į ekspatriacijos išmoką pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą apeliantui galėtų priklausyti tik tuomet, jei jo Belgijoje vykdyta veikla buvo darbas kitai valstybei, nes tuomet jis galėtų pasinaudoti neutralizuojančiąja taisykle. Tai išnagrinėsiu paskui (B dalis).
A. Pagrindinė veikla
38.
Apelianto nuomone, Bendrasis Teismas nepagrįstai preziumavo, kad jis referenciniu laikotarpiu dėl to, kad dirbo ETMT, savo pagrindinę veiklą vykdė Briuselyje.
39.
Kaip skundžiamo sprendimo 62–74 punktuose nurodė Bendrasis Teismas, apeliantas, eidamas ETMT Generalinio sekretoriaus pareigas, atliko daugybę administravimo ir reprezentavimo užduočių, kurios užėmė didelę dalį jo darbo laiko ir dėl kurių jis turėjo fiziškai būti ne tik Lenkijoje, bet ir, be kita ko, ETMT biure Briuselyje ir kitose vietose. Tai atspindi ir apelianto atlyginimo, kurį jam galiausiai mokėjo ETMT, dydis. Be to, ETMT apeliantui suteikė tarnybinį butą Briuselyje. Iš šių aplinkybių matyti, kad apelianto darbas ETMT nebuvo tik šalutinė ar antraeilė veikla arba darbas kitam subjektui. Apeliantas nepateikė referenciniu laikotarpiu KSSiP pavedimu atliktų užduočių arba veiklos įrodymų. Todėl galima tvirtinti, kad apeliantas savo nuolatinę pagrindinę veiklą, susijusią su ETMT, vykdė Briuselyje.
40.
To nepaneigia ir aplinkybės, kad apeliantas, vykdydamas savo funkcijas Briuselyje, bendravo daugiausia su užsieniečiais ir darbo reikalais daug keliavo po Europą, taip pat tai, kad apeliantas, kaip pats nurodė, laisvai nekalba nė viena iš Belgijos oficialiųjų kalbų arba kad nenutrūko jo sutuoktinės darbo sutartis su teismu Lenkijoje. Iš šių aplinkybių nematyti, kad apeliantas būtų vykdęs kitą veiklą nei ta, kuri turėjo reikšmės jo funkcijoms ETMT.
41.
Aplinkybė, kad apeliantas referenciniu laikotarpiu tebeturėjo Lenkijos teisėjo statusą, taip pat nesuponuoja, kad jis savo pagrindinę veiklą vykdė Lenkijoje. Šis statusas nebuvo nesuderinamas su jam suteiktais įpareigojimais ETMT. Be to, eidamas ETMT Generalinio sekretoriaus pareigas apeliantas buvo kontroliuojamas ETMT valdančiosios tarybos.
42.
Apelianto tvirtinimu, prie tokios išvados buvo prieita dėl to, kad buvo padaryta teisės klaida. Jis užduotis ETMT atliko KSSiP pavedimu. Be to, ETMT tėra subsidiaraus pobūdžio nacionalinių institucijų grupė. Tarp ETMT ir jo Generalinio sekretoriaus taip pat nėra jokio teisinio santykio. Apelianto teigimu, reikia atsižvelgti veikiau į tai, kad jis per savo veiklos ETMT laikotarpį tebeturėjo nacionalinio teisėjo statusą, jo darbdavė buvo Lenkijos valstybė, o prižiūrinčioji įstaiga – KSSiP. Galiausiai prezumpcija, kad apeliantas savo pagrindinę veiklą vykdė ETMT, prieštarauja teisminių institucijų nepriklausomumo ir nešališkumo principui.
43.
Toliau pirmiausia paaiškinsiu, kaip turi būti nustatoma pagrindinės veiklos, kaip ji suprantama pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą, vykdymo vieta (1 skirsnis). Paskui tuo remdamasi parodysiu, kad Bendrasis Teismas pagrįstai preziumavo, jog apeliantas referenciniu laikotarpiu savo pagrindinę veiklą vykdė Briuselyje (2 skirsnis).
1.
Pagrindinės veiklos vykdymo vietos nustatymo kriterijai
44.
Teisingumo Teismas kol kas nėra aiškiai nagrinėjęs, kaip turi būti nustatoma pagrindinės veiklos vykdymo vieta ir kokie kriterijai yra esminiai kvalifikuojant veiklą kaip pagrindinę veiklą, kaip ji suprantama pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą.
45.
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (
5
). Reikia atsižvelgti į aplinkybę, kad Sąjungos teisės nuostatos surašytos keliomis kalbomis ir įvairios kalbinės versijos yra vienodai privalomos, taigi nė viena iš jų negali būti viršesnė ir gali prireikti jas palyginti (
6
).
46.
Iš nagrinėjamos nuostatos formuluotės matyti, kad veikla vėlesnėje darbo vietos valstybėje turi būti pagrindinė. Tik papildomos ar antraeilės veiklos nepakanka. Jei tarnautojas reikšmingu referenciniu laikotarpiu iki įsidarbinimo vykdė kelių rūšių veiklą, reikia nustatyti, kuri iš jų buvo ar yra jo pagrindinė veikla. Pagrindinė gali būti tik viena veikla. Nustatant, kuri veikla yra pagrindinė, esminis pirmiausia yra veiklai skirto darbo laiko kriterijus. Kaip į rodiklius galima atsižvelgti į kitus aspektus, pavyzdžiui, veiklos mastą ir atlyginimo dydį (
7
).
47.
Be to, remiantis nuostatos formuluote, svarbu tai, ar šios veiklos vykdymo vieta yra darbo vietos valstybės europinėje teritorijoje.
48.
Tai patvirtina ekspatriacijos išmokos prasmė ir tikslas. Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją „ekspatriacijos išmokos mokėjimo tikslas – atlyginti konkrečias išlaidas ir nepatogumus, atsirandančius dėl to, kad įsidarbinę Sąjungos institucijose [tarnautojai] priversti persikelti iš nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės į darbo vietos valstybę ir integruotis naujoje aplinkoje. Ekspatriacijos samprata taip pat priklauso nuo [tarnautojo] subjektyvios padėties, t. y. jo integravimosi į naują aplinką laipsnio, kuris priklauso, pavyzdžiui, nuo <…> pagrindinės profesinės veiklos vykdymo. Taigi skiriant ekspatriacijos išmoką siekiama pašalinti faktinę nelygybę tarp [tarnautojų], kurie yra integravęsi į darbo vietos valstybės visuomenę, ir tų, kurie to nėra padarę.“ (
8
)
49.
Taigi dar prieš įsidarbinimą įvykusi „ekspatriacija“ (
9
), t. y. tarnautojo integracija darbo vietos valstybėje, kuria grindžiamas atsisakymas skirti ekspatriacijos išmoką, gali būti preziumuojama, kai tarnautojas šioje valstybėje vykdo pagrindinę veiklą. Aplinka, kurioje tarnautojas veikia, tokiu atveju jam nėra nauja (
10
). Vis dėlto pakankamas integracijos laipsnis paprastai būna tik tuomet, kai tai yra ne šalutinė ar antraeilė, o daugiausia vykdoma veikla. Todėl esminiai kriterijai nustatant daugiausia vykdomą veiklą yra, be kita ko, jai skirtas darbo laikas ir atitinkamas darbo užmokesčio lygis (
11
).
50.
Asmens integracija tam tikroje vietoje tiesiogiai priklauso nuo jo faktinių gyvenimo ir darbo sąlygų. Teisinis suinteresuotojo asmens darbo aplinkybių pagrindas ir jo statusas pagal darbo teisę tam turi tik netiesioginį poveikį. Todėl, atsižvelgiant į nurodytą ekspatriacijos išmokos tikslą, man atrodo tikslinga nustatant pagrindinės veiklos vykdymo vietą orientuotis į faktinius elementus. Visų pirma svarbu yra tai, kurioje vietoje asmuo faktiškai atliko darbą pagal savo pasirašytos sutarties dokumentus (
12
).
2.
Pagrindinės veiklos vykdymo vieta – Briuselis
51.
Apeliantas netvirtino, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktus, todėl skundžiamame sprendime pateikti teiginiai turi saistomąjį poveikį. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 6, 8 ir 64–66 punktuose konstatavo, kad pagal Lenkijos teisingumo ministerijos ir ETMT susitarimą apeliantas buvo paskirtas ETMT Generaliniu sekretoriumi. Dėl to apeliantas didelę dalį savo darbo laiko praleido ETMT registruotoje buveinėje Briuselyje. Šiuo tikslu ETMT apeliantui Briuselyje suteikė tarnybinį butą ir tame bute jis su šeima gyveno referenciniu laikotarpiu. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 42–44 punktų, apeliantas atlyginimą per darbo ETMT laikotarpį tebegaudavo tiesiogiai iš apygardos teismo Lenkijoje. Vis dėlto atlyginimo sumą, neviršijant tam tikros reikšmingos didžiausios sumos, Lenkijai galiausiai kompensuodavo ETMT. Ši suma, atsižvelgiant į Generalinio sekretoriaus veiklos pobūdį, atitinka atlygį už pagrindinę veiklą.
52.
Iš šios aplinkybės Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad apeliantas veiklą ETMT daugiausia vykdė šio tinklo registruotoje buveinėje Briuselyje. Apeliantas šio teiginio apeliaciniame skunde neginčijo.
53.
Kaip skundžiamo sprendimo 67 punkte konstatavo Bendrasis Teismas, šiai išvadai neprieštarauja aplinkybė, kad vykdydamas savo funkcijas Briuselyje apeliantas bendravo daugiausia su užsieniečiais arba kad jis, kaip pats nurodė, laisvai nekalba nė viena iš Belgijos oficialiųjų kalbų. Šie aspektai galbūt faktiškai turėjo įtakos apelianto integracijai Briuselyje, bet neturi jokio poveikio tam, kur buvo jo veiklos vykdymo vieta. Be to, tai, kad į šiuos aspektus neatsižvelgiama, neprieštarauja nei Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto tikslui, nei reguliavimo kontekstui. Taip yra dėl to, kad sąsaja su nuolatine pagrindine veikla siekiama, be kita ko, nustatyti paprastą ir objektyvų kriterijų, pagal kurį būtų galima įvertinti tarnautojų, kurie dėl to, kad pradėjo dirbti ES institucijoje, priversti integruotis į naują aplinką, situaciją (
13
). Taip atsižvelgiama į teisinio saugumo būtinybę.
54.
Išvados, kad apeliantas savo veiklą ETMT daugiausia vykdė Briuselyje, nekeičia ir aplinkybė, kad jis daug kartų vyko į komandiruotes Europoje. Jei veiklai būdinga tai, kad daug keliaujama ir paslaugos teikiamos skirtingose vietose, atrodo neatmestina, kad konkrečiu atveju nėra pastovios vietos, kurioje vykdoma pagrindinė veikla. Vis dėlto šiuo atveju nematyti jokių požymių, kad taip būtų, juo labiau kad, kaip konstatuota skundžiamo sprendimo 66 punkte, apeliantas su šeima per visą referencinį laikotarpį gyveno ETMT jam suteiktame tarnybiniame bute Briuselyje.
55.
Galiausiai nėra reikšminga ir tai, kad per šį laikotarpį nenutrūko apelianto sutuoktinės darbo sutartis su teismu Lenkijoje. Taip yra dėl to, kad nustatant apelianto pagrindinės veiklos vykdymo vietą gali būti svarbios tik su juo pačiu susijusios profesinio pobūdžio aplinkybės. Jam artimo žmogaus, kaip antai sutuoktinės, darbo santykiai šiuo atžvilgiu neturi reikšmės (
14
).
56.
Iš šios išvados 51 punkte nurodytų Bendrojo Teismo teiginių taip pat matyti, kad apelianto veikla ETMT buvo ne šalutinė ar antraeilė, o pagrindinė veikla, kaip ji suprantama pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą.
57.
Kaip skundžiamo sprendimo 65 ir 66 punktuose preziumavo Bendrasis Teismas (ir nepadarė teisės klaidos), iš to, kad ETMT Generalinis sekretorius turi atlikti daugybę užduočių ir už tai gauna atitinkamo lygio atlyginimą, matyti, kad Generalinio sekretoriaus darbas laikytinas pagrindine, o ne šalutine ar papildoma veikla. Darant atvirkštinę išvadą iš to kyla, kad apelianto, kaip KSSiP vyriausiojo eksperto, veikla Lenkijoje buvo tik šalutinė, todėl neturėjo reikšmės taikant Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą.
58.
Kitaip, nei nurodė manantis apeliantas, nustatant pagrindinės veiklos vykdymo vietą nėra svarbu tai, kokiam pirmiausia subjektui veikla buvo vykdoma. Kaip konstatuota šios išvados 48–50 punktuose, atsižvelgiant į ekspatriacijos išmokos tikslą, nustatant pagrindinės veiklos vykdymo vietą reikia orientuotis į faktinius elementus. Lemiamą reikšmę turi darbo atlikimo vieta.
59.
Tai, ar apeliantas užduotis ETMT atliko KSSiP, taigi galiausiai – Lenkijos valstybės, pavedimu, nėra svarbu nustatant veiklos vietą, bet svarbu atsakant į klausimą, ar apeliantas dirbo kitai valstybei. Kitaip tariant, apelianto pagrindinės veiklos vykdymo vieta referenciniu laikotarpiu buvo Briuselis net ir remiantis apelianto argumentais, kad jis pavestas užduotis pirmiausia atliko KSSiP ir tik kaip antraeilę veiklą – ETMT. Todėl šios išvados 42 punkte apibendrinti apelianto argumentai nustatant jo nuolatinės pagrindinės veiklos vykdymo vietą neturi reikšmės.
3.
Tarpinė išvada
60.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Bendrasis Teismas pagrįstai preziumavo, jog apelianto pagrindinės veiklos vykdymo vieta referenciniu laikotarpiu buvo Briuselis.
B. Darbas kitai valstybei
61.
Apeliantas taip pat laikosi nuomonės, kad Bendrasis Teismas klaidingai nustatė sąlygas, kurioms esant preziumuotinas „darbas kitai valstybei“. Apelianto teigimu, Bendrasis Teismas, neatsižvelgė į jo veiklą Lenkijos valstybei ir į jo, kaip teisėjo, statusą.
62.
Kaip konstatuota skundžiamo sprendimo 78–83 punktuose, sąvoka „valstybė“, kaip ji suprantama pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą, apima tik valstybę kaip juridinį asmenį ir nedalomą tarptautinės teisės subjektą bei jos valdžios institucijas. Ši sąvoka neapima darbo pagal Belgijos teisę įsteigtai tarptautinei ne pelno asociacijai, tokiai kaip ETMT. Todėl Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktas netaikomas apelianto darbui ETMT.
63.
Apelianto nuomone, jurisprudencijoje toks siauras Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto aiškinimas nėra pagrindžiamas. Be to, reikia atsižvelgti į tai, kad teisminių institucijų nariai dėl valdžių atskyrimo principo negali būti integruojami į valstybės nuolatinę atstovybę. Bendrasis Teismas savo taikytu aiškinimu atmetė galimybę, kad teisminių institucijų nariai galėtų pasinaudoti Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antros įtraukos antrame sakinyje numatyta išimtimi. Todėl sąvoka „darbas kitai valstybei“ turi būti aiškinama taip, kad ji apima visas aplinkybes, kylančias iš veiklos kitai valstybei, ir šis darbas nėra apribotas darbu, susijusiu su šios valstybės oficialia atstovybe.
64.
Be to, nuspręsdamas, kad sąvoka „darbas kitai valstybei“ neapima darbo ETMT, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į apelianto veiklą Lenkijos valstybei ir į jo, kaip teisėjo, statusą. Apeliantas vykdydamas ETMT generalinio direktoriaus užduotis ir pareigas kartu vykdė jam KSSiP pavestas užduotis.
65.
Toliau vėlgi pirmiausia parodysiu, kokie reikalavimai turi būti keliami kriterijui „darbas kitai valstybei“ (1 skirsnis). Šiame kontekste visų pirma paaiškinsiu, kad tam reikalinga veikla šios kitos valstybės įstaigoje, esančioje darbo vietos valstybėje. Paskui pateiksiu argumentus, įrodančius, kad apeliantas referenciniu laikotarpiu nedirbo kitai valstybei (2 skirsnis).
1.
Reikalavimai kriterijui „darbas kitai valstybei“
a)
Teisės normos formuluotė, prasmė ir tikslas
66.
Kaip išsamiai paaiškino generalinis advokatas Y. Bot, sąvoka „valstybė“ gali būti aiškinama siaurai arba plačiai, atsižvelgiant į kontekstą, kuriame ji taikoma (
15
). Todėl šios sąvokos negalima atskirti ir aiškinti atskirai nuo frazės, kurioje ji vartojama; priešingai, sąvokos „darbas kitai valstybei“ turinį reikia vertinti kaip visumą ir aiškinti atsižvelgiant į teisės akto, kurio dalis ji yra, sistemą ir tikslus (
16
).
67.
Kaip nurodyta šios išvados 48 punkte, ekspatriacijos išmokos tikslas yra atlyginti konkrečias išlaidas ir nepatogumus, atsirandančius dėl to, kad įsidarbinę Sąjungos institucijose tarnautojai priversti integruotis į naują aplinką. Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antros įtraukos antrame sakinyje nustatytoje neutralizuojančiojoje taisyklėje slypi vertinimas, „kad tokia pati ekspatriacijos padėtis yra ir [tarnautojo], kuris, nors ir gyveno ar užsiėmė savo pagrindine veikla valstybės, kur yra jo darbo vieta, europinėje teritorijoje per penkerių metų laikotarpį, pasibaigusį prieš 6 mėnesius iki jam pradedant eiti savo pareigas, dirbo kitai valstybei <…>.“ (
17
) Taip preziumuojama, kad dėl šių pareigų vykdymo išlieka ypatingi suinteresuotojo asmens ryšiai su šia kita valstybe. Šie ryšiai yra kliūtis suinteresuotajam asmeniui užmegzti ilgalaikius ryšius su darbo vietos valstybe ir pakankamai integruotis į darbo vietos valstybės visuomenę (
18
). Kitaip tariant, esant tokiai situacijai preziumuojamas tebesitęsiantis tarnautojo „svetimumas“ darbo vietos valstybėje ir tuo pagrindžiama, kad šiam tarnautojui taikomas toks pat požiūris kaip ką tik atvykusiems tarnautojams ir suteikiama teisė į ekspatriacijos išmoką.
68.
Kaip galima pagrįsti šią prezumpciją remiantis atitinkamų taisyklių tikslais ir sistema?
69.
Pirma, pagrindimas gali būti tai, kad veiklos vykdymas užsienyje kitai valstybei paprastai yra laikino pobūdžio, todėl suinteresuotasis asmuo nėra suinteresuotas kurti ilgalaikių ryšių su šia darbo vietos valstybe. Antra, ypatinga darbo aplinka, kurioje darbo vietos valstybėje yra suinteresuotasis asmuo, dirbantis kitai valstybei, gali apsunkinti socialinę integraciją šioje valstybėje. Trečia, neutralizuojančiąja taisykle atsižvelgiama į poreikį skatinti Sąjungos institucijų gebėjimą samdyti darbuotojus ir jų patrauklumą kitų valstybių nei šių institucijų buveinės valstybė piliečiams, net jei jie ribotą laiką jau dirbo darbo vietos valstybėje (
19
).
70.
Vis dėlto, kaip jau konstatavo generalinis advokatas P. Mengozzi, savaime šie bandymai pagrįsti atrodo nepakankami, nes jie nepaaiškina, kodėl suinteresuotieji asmenys, dirbantys užsienyje kitoms valstybėms arba tarptautinėms institucijoms, yra geresnėje padėtyje nei suinteresuotieji asmenys, dirbantys kitiems subjektams, nes pirmieji gali pasinaudoti neutralizuojančiąja taisykle, o antrieji – ne (
20
).
71.
Dar vienas šios diferenciacijos paaiškinimas būtų tai, kad neutralizuojančioji taisyklė būtų laikoma kitoms valstybėms arba tarptautinėms organizacijoms naudinga privilegija, kuri atsispindi specialiojoje nuostatoje, palankioje tiems asmenims, kurie dirbo jų įstaigose, ir kuria siekiama palengvinti geografinį kitų valstybių ir tarptautinių organizacijų darbuotojų judumą (
21
).
72.
Vis dėlto tokiam aiškinimui prieštarauja Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies b punktas, kurio taikymo sritis yra kitokia nei a punkto: a punkte suponuojama, kad tarnautojas nėra darbo vietos valstybės pilietis, o b punkte reguliuojamas ekspatriacijos išmokos skyrimas tais atvejais, kai tarnautojas yra darbo vietos valstybės pilietis. Pagal šią nuostatą tarnautojams ekspatriacijos išmoka skiriama tik išimtiniais atvejais, būtent tuomet, kai jie dešimt metų iki įsidarbinimo dėl su pareigomis valstybės tarnyboje arba tarptautinėje organizacijoje nesusijusių priežasčių nuolat negyveno darbo vietos valstybėje. Taigi ši kita priežastis gali būti nesusijusi su pareigomis valstybės tarnyboje arba tarptautinėje organizacijoje.
73.
Taigi taikant Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą, tarnautojui yra palanku, kad jis dirbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai, nes pagal šią nuostatą jo teisė į ekspatriacijos išmoką iš esmės išlieka; taikant Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies b punktą, ankstesnės pareigos valstybės tarnyboje arba tarptautinėje organizacijoje, priešingai, jam yra trūkumas, nes ši teisė išnyksta (
22
). Vadinasi, apie bendrą darbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai privilegiją negali būti kalbos.
74.
Taigi iš a ir b punktų reguliavimo sistemos matyti, kad darbo vietos valstybės pilietybės turėjimas arba neturėjimas lemia tik tai, koks laikotarpis yra reikšmingas vertinant, ar iki įsidarbinimo asmuo darbo vietos valstybėje nuolat gyveno ar užsiėmė pagrindine veikla, taip pat – ar tenkinamas kriterijus „svetimumas“ darbo vietos valstybėje įsidarbinimo momentu (
23
). Asmuo, kuris nėra darbo vietos valstybės pilietis, gali būti užmezgęs ypatingą ryšį su šia valstybe dėl to, kad referenciniu laikotarpiu joje nuolat gyveno ar užsiėmė pagrindine veikla, todėl gali tenkinti (teisę į išmoką pagrindžiantį) kriterijų „svetimumas“, o darbo vietos valstybės pilietis gali netekti pilietybės turėjimu grindžiamo ypatingo ryšio su šia valstybe dėl to, kad dešimt metų nepertraukiamai joje negyveno, todėl grįžimo į darbo vietos valstybę momentu gali netenkinti kriterijaus „svetimumas“ (
24
). Vis dėlto ši veikla, kuria ypatingas ryšys su darbo vietos valstybe arba pagrindžiamas (a punktas), arba atmetamas (b punktas), kaip tik gali nebūti darbas kitai valstybei ar pareigos kitos valstybės tarnyboje. Taigi teisės aktų leidėjas preziumavo, kad darbas kitai valstybei ar pareigos kitos valstybės tarnyboje negali nulemti ypatingo ryšio su valstybe, kurioje ši veikla vykdoma.
75.
Šią išvadą vertinant kartu su Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtinta teisės norma matyti, kad teisės aktų leidėjas privilegiją esant situacijai, kylančiai iš darbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai, a punkte numatė tik dėl to, kad preziumavo, jog įprastai tokiais atvejais ypatingi suinteresuotojo asmens ryšiai su šia kita valstybe arba tarptautine organizacija yra kliūtis jo pakankamai integracijai į darbo vietos valstybės visuomenę, todėl jis ten yra „svetimas“.
76.
Šis tipizavimas daromas dėl teisinio saugumo ir juo atsižvelgiama į poreikį ekspatriacijos išmokos skyrimą patikrinti pagal objektyvius ir lengvai taikomus kriterijus (
25
). Tam neprieštarauja aplinkybė, kad dėl šio tipizavimo kai kuriais atvejais gali nutikti taip, kad tarnautojui, kurio situacija prilygsta atvejams (
26
), kuriuos apima Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktas, ekspatriacijos išmoka nebus skiriama dėl to, kad prieš įsidarbindamas Europos Sąjungos tarnautoju jis dirbo ne kitos valstybės tarnyboje ar tarptautinėje organizacijoje, o kitame subjekte (
27
).
b)
Reikalavimas, kad veikla būtų vykdyta šios kitos valstybės įstaigoje
77.
Tad kokie, atsižvelgiant į šiuos siekiamus tikslus, yra reikalavimai, kurie turi būti keliami dėl darbo kitai valstybei?
1) Ankstesnė Teisingumo Teismo jurisprudencija
78.
Sprendime Komisija / Hosman-Chevalier Teisingumo Teismas konstatavo, kad kitoms valstybėms suinteresuotojo tarnautojo darbo vietos valstybėje „atstovauja ambasados arba diplomatinės misijos, taip pat nuolatinės atstovybės prie tarptautinių organizacijų“ (
28
).
79.
Taigi Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad laikytina, jog asmuo, kuris buvo įdarbintas ne šios valstybės centrinės administracijos, bet buvo šios valstybės nuolatinės atstovybės personalo narys, dirba šiai valstybei (
29
). Teisingumo Teismas laikė nereikšminga tai, kokias konkrečias ir specifines funkcijas šis asmuo vykdė nuolatinėje atstovybėje (
30
). Priešingai, Teisingumo Teismas iš esmės orientavosi į privilegijuotą asmens statusą, kuris jam suteikė teisę naudotis įvairiomis privilegijomis ir imunitetais pagal 1961 m. balandžio 18 d. Vienos konvenciją dėl diplomatinių santykių, todėl, Teisingumo Teismo nuomone, pagrindė ypatingus asmens ryšius su šia valstybe (
31
). Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad tiesioginis teisinis suinteresuotojo asmens ir šios valstybės ryšys nėra reikalingas (
32
).
80.
Tuo remdamasis Teisingumo Teismas sprendimuose Salvador García / Komisija, Herrero Romeu / Komisija, Salazar Brier / Komisija ir De Bustamante Tello / Taryba konstatavo, kad aiškinant sąvoką „darbas kitai valstybei“ reikšmingas yra tik faktas, kad darbas atliekamas valstybės nuolatinėje atstovybėje (
33
). Vis dėlto šis teiginys turi būti aiškinamas atsižvelgiant į atvejų, kuriais buvo priimti tie sprendimai, ypatumus ir, mano manymu, negali būti suprantamas pernelyg siaurai. Pagal šios išvados 78 punkte apibūdintą supratimą bet kokiu atveju turi būti apimamas darbas ambasadose ir diplomatinėse misijose.
81.
Ar vis dėlto kiekvienu atveju reikalinga, kad atitinkamas darbas kitai valstybei būtų atliekamas šios kitos valstybės įstaigoje, esančioje darbo vietos valstybėje, kaip antai ambasadoje, diplomatinėje misijoje ar nuolatinėje atstovybėje?
2) Formuluotė „darbas kitai valstybei“
82.
Remiantis formuluote „darbas kitai valstybei“, tai nėra būtina. Šiuo aspektu, bent jau tekste vokiečių kalba, esama skirtumo – Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies b punkte vartojama (siauresnė) formuluotė „Tätigkeit in einer Dienststelle eines Staates“ (pareigos valstybės tarnyboje). Panašių niuansų yra ir nuostatos tekste kitomis kalbomis. Pavyzdžiui, Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto tekste prancūzų kalba vartojama formuluotė „services effectués pour un autre État“ (
34
), o Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies b punkto tekste – „l’exercice de fonctions dans un service d’un État“ (
35
).
83.
Bendrasis Teismas Sprendime Vardakas / Komisija iš to padarė išvadą, kad a punkte pasirinkta sąvoka turi būti aiškinama plačiai, b punkte pasirinkta sąvoka – siaurai (
36
). Vis dėlto toks skirtingas aiškinimas man neatrodo būtinas: kaip paaiškinta šios išvados 72 –75 punktuose, tiek a punktas, tiek b punktas grindžiami ta pačia mintimi, kad darbo kitai valstybei ar (kitos) valstybės tarnyboje atveju išlieka ypatingi asmens ryšiai su šia valstybe ir jie yra kliūtis tam asmeniui pakankamai integruotis valstybėje, kurioje jis vykdo šią veiklą. Tai rodo, kad, nepaisant skirtingos formuluotės, a ir b punktuose vartojamoms sąvokoms priskirtinas tas pats turinys.
84.
Be to, skirtumai tekste kitomis kalbomis ne tokie aiškūs. Pavyzdžiui, Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto tekste anglų kalba vartojama formuluotė „work done for another State“, o Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies b punkto – „duties in the service of a State“, nyderlandų kalba – „diensten, verricht voor een andere staat“ (a punktas) ir „functie in dienst van een staat“ (b punktas).
3) Neutralizuojančiosios taisyklės prasmė ir tikslas
85.
Neutralizuojančiosios taisyklės prasmė, mano manymu, rodo, kad asmuo darbo vietos valstybėje pats tiesiogiai turi dirbti kitos valstybės įstaigoje. Kaip paaiškinta šios išvados 67 ir paskesniuose punktuose, neutralizuojančioji taisyklė apima taikant objektyvius ir paprastus kriterijus padarytą prezumpciją, kad tebėra ypatingi asmens ryšiai su kita valstybe. Pagal taikytiną tipizuojamąjį požiūrį ši prezumpcija atrodo pagrįsta tik tuomet, kai veikla vykdoma tiesiogiai kitos valstybės įstaigoje, net jei tiesioginis teisinis to asmens ir tos valstybės santykis nėra reikalingas (
37
). Jei, priešingai, veikla, net jei ją atlikti užsakė ir už tai moka kita valstybė, vykdoma dar kitoje (trečiojoje) įstaigoje arba įvairiose įstaigose, tai silpnina esamą asmens ir valstybės santykį.
86.
Jei būtų taikomas kitoks požiūris, teisės taikymas taptų gerokai sudėtingesnis ir kiltų didelio teisinio nesaugumo pavojus. Jei būtų laikoma, kad veikla kitos valstybės įstaigoje, esančioje darbo vietos valstybėje, nėra reikalinga, būtų sudėtinga nustatyti, kuriais atvejais iš tikrųjų yra darbo kitai valstybei faktas.
87.
Statuso arba darbo santykių su šia kita valstybe tam nepakaktų, nes atrodo neatmestina, kad kai kuriais atvejais darbas kitai valstybei gali būti atliekamas ir vykdant savarankišką veiklą (
38
) arba įsidarbinus pas trečiąjį asmenį. Toks požiūris, be kita ko, prieštarautų ankstesnei Teisingumo Teismo jurisprudencijai, pagal kurią tiesioginis teisinis suinteresuotojo asmens ir atitinkamos kitos valstybės ryšys kaip tik nėra reikalingas (
39
).
88.
Patikimai nustatyti tokių atvejų nebūtų galima ir pagal tai, kokia konkrečiai veikla vykdyta. Tam šią veiklą reikėtų įvertinti faktiškai, o tai būtų nesuderinama su poreikiu remtis paprastais teisės taikymo kriterijais. Be to, man atrodo, kad vykdoma veikla yra kur kas mažiau reikšminga aplinkybė integruojantis darbo vietos valstybėje nei kiti veiksniai, pavyzdžiui, darbo aplinka arba statusas ir, atsižvelgiant į aplinkybes, su tuo susijusios lengvatos ir privilegijos. Kitaip tariant, man atrodo, kad konkrečiai vykdoma veikla, nesvarbu, koks jos turinys, savaime negali pagrįsti prezumpcijos, kad egzistuoja tokie ypatingi asmens ryšiai su kita valstybe, kad jie yra kliūtis tam asmeniui integruotis darbo vietos valstybėje. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas taip pat jau yra nusprendęs, kad nėra svarbu, kokios konkrečiai funkcijos buvo vykdomos (
40
).
4) Tarpinė išvada
89.
Iš to darau išvadą, jog tam, kad būtų taikoma neutralizuojančioji taisyklė, reikia, kad darbas darbo vietos valstybėje būtų atliktas šios kitos valstybės įstaigoje (
41
). Tai, ar ši kitos valstybės įstaiga darbo vietos valstybėje būtinai turi būti ambasada, diplomatinė misija ar nuolatinė atstovybė (tai, atrodo, implikuojama ankstesnėje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje ir preziumuojama skundžiamo Bendrojo Teismo sprendimo 78–83 punktuose), ar gali būti ir kitos valstybinės įstaigos, pavyzdžiui, karinės bazės užsienyje ar užsienio mokyklos, kurių steigėja yra kita valstybė, šiuo atveju nėra reikšminga priimant sprendimą (
42
).
2.
Šio kriterijaus taikymas apelianto situacijai
90.
Ar, vertinant pagal šiuos kriterijus, apelianto referenciniu laikotarpiu vykdyta veikla yra darbas Lenkijos valstybei?
91.
Byloje yra aišku, kad apeliantas veiklos vykdymo Briuselyje laikotarpiu tebeturėjo Lenkijos teisėjo statusą. Vis dėlto, kaip matyti iš mano pirma pateiktų argumentų, esminis neutralizuojančiosios taisyklės taikymo kriterijus yra ne konkrečiai asmens vykdyta veikla ar konkretus teisinis jo ir šios kitos valstybės santykis, o jo integracija į šios kitos valstybės įstaigos, esančios darbo vietos valstybėje, struktūrą.
92.
Kaip konstatuota skundžiamo sprendimo 64, 66 ir 73 punktuose, apeliantas referenciniu laikotarpiu didelę savo veiklos dalį vykdė ETMT biure Briuselyje. Be to, apeliantas buvo kontroliuojamas ETMT valdančiosios tarybos, kuri turėjo teisę sustabdyti jo įgaliojimus ir narių visuotiniame susirinkime siūlyti juos nutraukti. Iš šių aplinkybių matyti, kad apeliantas Belgijoje buvo integruotas į ETMT struktūrą. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 3 ir 82 punktų, ETMT yra pagal Belgijos teisę įsteigta tarptautinė ne pelno asociacija, kurios tikslas – kurti europinio lygmens tęstinio mokymo programas savo nariams ir jų teisminių institucijų darbuotojams. Todėl ETMT nėra Lenkijos valstybės įstaiga.
93.
Šiai išvadai neprieštarauja apelianto argumentas, kad Bendrojo Teismo taikytu aiškinimu, pagal kurį reikalinga integracija į valstybės narės nuolatinę atstovybę, būtų eliminuojama galimybė visiems teisminių institucijų nariams pasinaudoti pagal neutralizuojančiąją taisyklę suteikiama lengvata.
94.
Pirma, šiuo atveju galiausiai nebūtina atsakyti, ar integracija į ambasadą, diplomatinę misiją ar nuolatinę atstovybę apskritai yra reikalinga, ar pakanka integracijos į kitą valstybės įstaigą, esančią darbo vietos valstybėje.
95.
Antra, atrodo neatmestina, kad ir teisminių institucijų nariai, nepaisant jų nepriklausomumo, gali būti integruojami į tokią įstaigą, pavyzdžiui, kai jie yra deleguojami. Tai rodo paties apelianto pavyzdys – tuo, kad vykdydamas veiklą ETMT (ši veikla turi būti atskiriama nuo jo, kaip teisėjo, veiklos) jis buvo integruotas į šio tinklo struktūrą ir buvo kontroliuojamas tinklo valdančiosios tarybos, jo nepriklausomumas nebuvo pažeistas.
96.
Trečia, dėl poreikio neutralizuojančiąją taisyklę taikyti pagal objektyvius ir paprastus kriterijus atsiranda galimybė eliminuoti tam tikras asmenų grupes, kaip, pavyzdžiui, šiomis aplinkybėmis nėra reikšmingas ir darbas privačiajame sektoriuje. Taip yra dėl to, kad, kaip paaiškinta šios išvados 67 ir paskesniuose punktuose, neutralizuojančioji taisyklė neturi būti suprantama kaip privilegija, ji tik tipiškai pagrindžiama ypatingais pareiškėjo ryšiais su kita valstybe. Jei apeliantas patektų ne į Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto, o į b punkto taikymo sritį, (identiškai aiškintinos) sąvokos „pareigos valstybės tarnyboje“ platus aiškinimas jam kaip tik būtų nepalankus (
43
).
97.
Kitaip, nei nurodė manantis apeliantas, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos ir tuomet, kai preziumavo, jog darbas ETMT yra vienintelis reikšmingas veiksnys, ir neatsižvelgė į apelianto, kaip teisėjo, statusą, taip pat į jo ir Lenkijos valstybės teisinį santykį.
98.
Taip yra dėl to, kad, kaip jau paaiškinta, taikant kriterijų „darbas kitai valstybei“ suinteresuotojo asmens statusas, taip pat jo ir kitos valstybės teisinis santykis nėra esminiai dalykai. Todėl taip pat nėra reikšminga tai, kad apeliantas referenciniu laikotarpiu tebebuvo Lenkijos valstybės įdarbintas apygardos teisėju ir atlyginimą gavo tiesiogiai iš apygardos teismo.
3.
Tarpinė išvada
99.
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, kad Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antros įtraukos antrame sakinyje numatyta išimtis „darbui kitai valstybei“ netaikoma apelianto darbui ETMT.
VI. Bylinėjimosi išlaidos
100.
Remiantis pirma pateiktais argumentais darytina išvada, kad apeliacinis skundas turi būti atmestas. Taigi pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Komisija tokį reikalavimą pateikė, todėl iš apelianto turi būti priteisiamos jo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidos.
VII. Išvada
101.
Apibendrindama siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš apelianto bylinėjimosi apeliaciniame procese išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	Reglamentas Nr. 31 (EEB), 11 (EAEB), nustatantis Europos ekonominės bendrijos ir Europos atominės energijos bendrijos pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas (OL P 45, 1962, p. 1385).
(
3
)	Sprendimas QB / Komisija (T‑71/21, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:868).
(
4
)	Šiuo klausimu reikėtų nurodyti 1993 m. kovo 30 d. Bendrojo Teismo sprendimą Vardakas / Komisija (T‑4/92, EU:T:1993:29), kuriame Bendrasis Teismas konstatavo, kad Comité européen de normalisation, pagal Belgijos teisę įsteigta tarptautinė ne pelno asociacija, yra „tarptautinė organizacija“, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antros įtraukos antrą sakinį.
(
5
)	2012 m. birželio 14 d. Sprendimas Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, 61 punktas), 2016 m. sausio 14 d. Sprendimas Vodafone (C‑395/14, EU:C:2016:9, 40 punktas), 2018 m. sausio 25 d. Sprendimas Komisija / Čekijos Respublika (C‑314/16, EU:C:2018:42, 47 punktas), 2022 m. kovo 15 d. Sprendimas Autorité des marchés financiers (C‑302/20, EU:C:2022:190, 63 punktas) ir 2023 m. sausio 12 d. Sprendimas Österreichische Post (Informacija apie asmens duomenų gavėjus) (C‑154/21, EU:C:2023:3, 29 punktas).
(
6
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. sausio 26 d. Sprendimą Hessischer Rundfunk (C‑422/19 ir C‑423/19, EU:C:2021:63, 65 punktas) ir 2023 m. sausio 17 d. Sprendimą Ispanija / Komisija (C‑632/20 P, EU:C:2023:28, 40–42 punktai).
(
7
)	Kai tarnautojas kelių rūšių veiklai skiria vienodai laiko, gali būti neįmanoma nustatyti, kuri iš jų yra pagrindinė. Tokiu atveju vienos iš šių rūšių veiklos vykdymas darbo vietos valstybėje referenciniu laikotarpiu nebūtų kliūtis skirti ekspatriacijos išmoką.
(
8
)	2008 m. sausio 24 d. Sprendimas Adam / Komisija (C‑211/06 P, EU:C:2008:34, 38 ir 39 punktai), 2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 35 ir 36 punktai), 2007 m. lapkričio 29 d. sprendimai Salvador García / Komisija (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 43 ir 44 punktai), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, 41 ir 42 punktai), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, 37 ir 38 punktai), De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, 33 ir 34 punktai) ir 2021 m. kovo 25 d. Sprendimas Alvarez y Bejarano ir kt. / Komisija (C‑517/19 P ir C‑518/19 P, EU:C:2021:240, 69 punktas); taip pat žr. 1994 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Magdalena Fernández / Komisija (C‑452/93 P, EU:C:1994:332, 20 punktas) ir 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Brown / Komisija ir Taryba (C‑675/20 P, EU:C:2022:686, 46 punktas).
(
9
)	Generalinio advokato P. Mengozzi išvada byloje Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, 23 išnaša 44 punkte).
(
10
)	Žr. 2019 m. vasario 28 d. Bendrojo Teismo sprendimą Pozza / Parlamentas (T‑216/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:118, 39 punktas).
(
11
)	Šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 30 d. Bendrojo Teismo sprendimą Olesen / Komisija (T‑190/03, EU:T:2005:264, 34 punktas) ir 2019 m. vasario 28 d. Bendrojo Teismo sprendimą Pozza / Parlamentas (T‑216/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:118, 50 punktas).
(
12
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. lapkričio 25 d. Bendrojo Teismo sprendimą UI / Komisija (T‑362/19, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:562, 53 punktas); panašiai konstatuota 2004 m. gruodžio 13 d. Bendrojo Teismo sprendime E / Komisija (T‑251/02, EU:T:2004:357, 57 ir 72 punktai).
(
13
)	1988 m. gegužės 31 d. Sprendimas Nuñez / Komisija (211/87, EU:C:1988:275, 10 punktas); Bendrojo Teismo sprendimai: 1992 m. balandžio 8 d. – Costacurta Gelabert / Komisija (T‑18/91, EU:T:1992:56, 41 punktas), 2000 m. balandžio 13 d. – Reichert / Parlamentas (T‑18/98, EU:T:2000:113, 25 punktas), 2001 m. gegužės 3 d. – Liaskou / Taryba (T‑60/00, EU:T:2001:129, 52 punktas), 2005 m. birželio 30 d. – Olesen / Komisija (T‑190/03, EU:T:2005:264, 61 punktas), 2020 m. lapkričio 25 d. – UI / Komisija (T‑362/19, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:562, 37 punktas).
(
14
)	Žr. 2021 m. liepos 6 d. Sprendimą Karpeta-Kovalyova / Komisija (C‑717/20 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:542, 11 ir 12 punktai).
(
15
)	Generalinio advokato Y. Bot išvada sujungtose bylose Salvador García / Komisija (C‑7/06 P), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P) ir De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P) (EU:C:2007:324, 123–131 punktai).
(
16
)	2007 m. lapkričio 29 d. sprendimai Salvador García / Komisija (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 42 punktas), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, 36 punktas) ir Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, 40 punktas); generalinio advokato Y. Bot išvada sujungtose bylose Salvador García / Komisija (C‑7/06 P), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P) ir De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P) (EU:C:2007:324, 136 punktas).
(
17
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 37 punktas), 2007 m. lapkričio 29 d. sprendimai Salvador García / Komisija (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 45 punktas), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, 39 punktas), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, 43 punktas), De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, 35 punktas) ir 2008 m. sausio 24 d. Sprendimas Adam / Komisija (C‑211/06 P, EU:C:2008:34, 40 punktas).
(
18
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 38 punktas), 2007 m. lapkričio 29 d. sprendimai Salvador García / Komisija (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 46 punktas), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, 40 punktas), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, 44 punktas), De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, 36 punktas) ir 2008 m. sausio 24 d. Sprendimas Adam / Komisija (C‑211/06 P, EU:C:2008:34, 41 punktas).
(
19
)	Dėl šių argumentų žr., be kita ko, generalinio advokato P. Mengozzi išvadą byloje Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, 54–56 punktai).
(
20
)	Generalinio advokato P. Mengozzi išvada byloje Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, 57 punktas).
(
21
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato P. Mengozzi išvadą byloje Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, 57 punktas).
(
22
)	Šioje byloje nagrinėjamu atveju taikomas Tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktas, nes apeliantas yra ne darbo vietos valstybės (Belgijos), o Lenkijos pilietis. Visgi dėl to, kad referenciniu laikotarpiu savo pagrindinę veiklą vykdė Belgijoje, jis neturi teisės į ekspatriacijos išmoką, nebent būtų dirbęs kitai valstybei (arba tarptautinei organizacijai). Platus formuluotės „darbas kitai valstybei“ aiškinimas jam šiomis aplinkybėmis būtų naudingas. Jei vis dėlto nagrinėjamu atveju būtų kalbama apie įsidarbinimą Lenkijoje ir jei apeliantas ne trumpesnį kaip dešimties metų laikotarpį savo pagrindinę veiklą būtų vykdęs Belgijoje, ekspatriacijos išmoką jis galėtų gauti tik tuomet, jei nebūtų ėjęs pareigų valstybės tarnyboje arba tarptautinėje organizacijoje. Taigi tokiomis faktinėmis aplinkybėmis – kurių šiuo atveju nėra – platus šios formuluotės aiškinimas jam būtų nepalankus.
(
23
)	Šiuo klausimu žr. išsamius argumentus mano išvadoje byloje Brown / Komisija (C‑675/20 P, EU:C:2022:287, 36–42 ir 50 punktai).
(
24
)	Žr. mano išvadą byloje Brown / Komisija (C‑675/20 P, EU:C:2022:287, 40 ir 41 punktai).
(
25
)	Žr. generalinio advokato P. Mengozzi išvadą byloje Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:169, 90 punktas); dėl šio argumento, kiek tai susiję su kriterijaus „pagrindinė veikla“ aiškinimu, taip pat žr. šios išvados 53 punktą.
(
26
)	Žr., be kita ko, 1981 m. sausio 15 d. Sprendimą Vutera / Komisija (1322/79, EU:C:1981:6, 9 punktas), 2004 m. gruodžio 13 d. Bendrojo Teismo sprendimą E / Komisija (T‑251/02, EU:T:2004:357, 126 punktas).
(
27
)	Pavyzdys būtų laikinas privačios įmonės darbuotojo delegavimas į šios įmonės biurą užsienyje. Pavyzdžiui, Bendrasis Teismas 2004 m. gruodžio 13 d. Sprendime E / Komisija (T‑251/02, EU:T:2004:357) konstatavo, kad asmuo, kuris buvo Didžiosios Britanijos advokatų kontoros Londone darbuotojas ir buvo laikinai deleguotas į šios kontoros biurą Briuselyje, negali pasinaudoti neutralizuojančiąja taisykle.
(
28
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 39 punktas).
(
29
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 42 punktas).
(
30
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 44 punktas).
(
31
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 42 ir 43 punktai); taip pat žr. 2007 m. lapkričio 29 d. sprendimus, kuriuose remiamasi pirma minėtu sprendimu: Salvador García / Komisija (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 51 punktas), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, 45 punktas), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, 49 punktas) ir De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, 41 punktas).
(
32
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 45 punktas).
(
33
)	2007 m. lapkričio 29 d. sprendimai Salvador García / Komisija (C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 56 ir 60 punktai), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P, EU:C:2007:725, 50 ir 54 punktai), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P, EU:C:2007:726, 54 ir 58 punktai) ir De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P, EU:C:2007:727, 46 ir 50 punktai).
(
34
)	Atitinkamos formuluotės vartojamos ir, pavyzdžiui, tekste italų („servizi effettuati per un altro Stato“), ispanų („servicios prestados a otro Estado“) ir portugalų („serviços prestados a um outro Estado“) kalbomis.
(
35
)	Atitinkamos formuluotės vartojamos ir, pavyzdžiui, tekste italų („esercizio di funzioni al servizio di uno Stato“), ispanų („ejercicio de funciones al servicio de un Estado“) ir portugalų („exercício de funções num serviço de qualquer Estado“) kalbomis.
(
36
)	1993 m. kovo 30 d. Bendrojo Teismo sprendimas Vardakas / Komisija (T‑4/92, EU:T:1993:29, 36 punktas); taip pat 2019 m. lapkričio 28 d. Bendrojo Teismo sprendimas Wywiał-Prząda / Komisija (T‑592/18, EU:T:2019:820, 35 punktas).
(
37
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 45 punktas).
(
38
)	Šiuo klausimu Bendrasis Teismas yra nusprendęs, kad savarankiška konsultavimo veikla Komisijai patenka į darbo tarptautinei organizacijai išimties taikymo sritį, žr. 1995 m. gruodžio 14 d. Bendrojo Teismo sprendimą Diamantaras / Komisija (T‑72/94, EU:T:1995:212, 52 punktas).
(
39
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 45 punktas).
(
40
)	2007 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 44 punktas).
(
41
)	Ar į neutralizuojančiosios taisyklės taikymo sritį patenka darbas valstybės žemesnio lygmens politiniam vienetui, pavyzdžiui, regionų vyriausybėms, autonominėms sritims ar kitoms vietos valdžios institucijoms, šiuo atveju nėra reikšminga priimant sprendimą. Todėl galima neatsakyti, ar Teisingumo Teismas 2007 m. lapkričio 29 d. sprendimuose Salvador García / Komisija (C‑7/06 P, EU:C:2007:724), Herrero Romeu / Komisija (C‑8/06 P, EU:C:2007:725), Salazar Brier / Komisija (C‑9/06 P, EU:C:2007:726) ir De Bustamante Tello / Taryba (C‑10/06 P, EU:C:2007:727) tai pagrįstai paneigė.
(
42
)	Vertėtų apsvarstyti, ar šiuo atžvilgiu reikia skirti tai, ar atitinkamas darbas susijęs su tam tikromis privilegijomis ir imunitetais, kurie gali kilti, pavyzdžiui, iš 1961 m. balandžio 18 d. Vienos konvencijos dėl diplomatinių santykių arba kitų tarptautinių sutarčių. Mat tokiais atvejais tikrai yra pakankamai reikšmingas skirtumas, palyginti su asmenimis, kuriuos į užsienį laikinai deleguoja privatus – fizinis ar juridinis – asmuo ir kurie ten dirba, pavyzdžiui, įmonės filiale. Be to, tam tikrų asmeniui suteiktų privilegijų ir imunitetų egzistavimo kriterijus sudarytų galimybę objektyviai ir aiškiai taikyti neutralizuojančiąją taisyklę.
(
43
)	Šiuo klausimu žr. mano argumentus šios išvados 71–73 punktuose.