62013CC0114
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2014 m. kovo 4 d. (
1
)
Byla C‑114/13
Theodora Hendrika Bouman
prieš
Rijksdienst voor Pensioenen
(Arbeidshof te Antwerpen (Belgija) pateiktas prašymaspriimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 — 46a straipsnio 3 dalies c punktas — Darbuotojų migrantų socialinė apsauga — Senatvės ir mirties draudimas — Išmokų apskaičiavimas — Nacionalinės taisyklės dėl negalėjimo kumuliuoti — Sąvoka „savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas“ — Privalomojo draudimo sistemos nacionalinė pensija, numatant galimybę atsisakyti tam tikrą laikotarpį dalyvauti šioje sistemoje — Kitos valstybės narės kompetentingos institucijos išduoto patvirtinimo taikymo sritis — Reglamentas (EB) Nr. 574/72 — 47 straipsnis“
I – Įvadas
1.
Gavęs šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas turi galimybę pirmą kartą išaiškinti sąvoką „įgytos savanoriško ar neprivalomojo tęstinio draudimo išmokos“, atsižvelgdamas į Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 (
2
) 46a straipsnio 3 dalies c punktą, kuriuo šioms išmokomos leidžiama netaikyti nacionalinių taisyklių dėl negalėjimo kumuliuoti išmokų.
2.
Pagrindinėje byloje Arbeidshof te Antwerpen (Antverpeno darbo teismas, Belgija) nori sužinoti, ar minėta nuostata apimamas konkretus Nyderlandų senatvės pensijos, įgytos pagal draudimą, kuris iš principo yra privalomasis, tačiau juo tam tikromis sąlygomis numatyta galimybė atsisakyti dalyvauti šioje sistemoje, atvejis.
II – Teisės aktai
A – Sąjungos teisė
3.
Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnyje, kaip aišku iš jo pavadinimo, įtvirtinamos bendrosios nuostatos, susijusios su invalidumo, senatvės išmokų ar išmokų išlaikytiniams sumažinimu, sustabdymu ar nutraukimu pagal valstybių narių teisės aktus.
4.
Minėto reglamento 46a straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Taikant valstybės narės teisės aktų nuostatas dėl invalidumo, senatvės išmokų ar išmokų išlaikytiniams sumažinimo, jų mokėjimo sustabdymo ar nutraukimo joms sutapus su tos pačios rūšies arba skirtingomis išmokomis ar su kitomis pajamomis, galioja šios taisyklės:
<…>
c)
neturi būti atsižvelgiama į pagal kitos valstybės narės teisės aktus įgytų savanoriško ar neprivalomo tęstinio draudimo išmokų dydį;
<…>.“
5.
Reglamento (EEB) Nr. 574/72 (
3
) 47 straipsnyje „Dydžių, priklausančių už savanoriško draudimo ar neprivalomo tęstinio draudimo laikotarpius apskaičiavimas“ nustatyta:
„Kiekvienos valstybės narės įstaiga, remdamasi jos taikomais teisės aktais, apskaičiuoja dydį, atitinkantį savanoriško draudimo ar neprivalomo tęstinio draudimo laikotarpius, kuriems pagal reglamento [Nr. 1408/71] 46a straipsnio 3 dalies c punktą netaikomos kitos valstybės narės išmokų sumažinimo, sustabdymo ar nutraukimo nuostatos.“
B – Nacionalinė teisė
1. Belgijos teisė
6.
1967 m. gruodžio 21 d. Karaliaus dekreto, kuriuo nustatomos bendrosios pagal darbo sutartį dirbančių asmenų senatvės ir našlio (našlės) pensijų mokėjimo sąlygos, 52 straipsnio 1 dalies 1 punkte (1968 m. sausio 16 d.Belgisch Staatsblad, p. 441) numatyta:
„Kai likęs gyvas sutuoktinis gali reikalauti, pirma, našlio (našlės) pensijos pagal samdomų darbuotojų pensijų sistemą ir, antra, vienos ar daugiau pensijų arba bet kokios kitos jai prilygstančios išmokos pagal samdomų darbuotojų pensijų sistemą arba vieną ar kelias kitas pensijų sistemas, našlio (našlės) pensija kartu su minėtomis senatvės pensijomis negali viršyti 110 % našlio (našlės) pensijos, kuri likusiam gyvam sutuoktiniui būtų skirta už visą karjeros laikotarpį, sumos.“
2. Nyderlandų teisė
7.
Įstatyme dėl bendrosios senatvės pensijų sistemos (Algemene Ouderdomswet, toliau – AOW) numatytas visų pirma visų Nyderlandų piliečių, gyvenančių Nyderlandų Karalystės teritorijoje, privalomasis draudimas.
8.
Karaliaus dekreto dėl apdraustų socialiniu draudimu asmenų rato sumažinimo ir padidinimo (Besluit beperking en uitbreiding kring verzekerden volksverzekeringen, toliau – Nyderlandų dekretas) 22 straipsnyje nustatyta:
„Jeigu asmuo nedirba Nyderlanduose, tačiau ten gyvena ir turi teisę į išmoką pagal įstatymu numatytą ar nenumatytą užsienio socialinės apsaugos sistemą ar tarptautinės organizacijos sistemą, nacionalinė AOW draudimo pensijų tarnyba, šiam asmeniui paprašius, leidžia jam nedalyvauti šioje sistemoje, jeigu šis asmuo:
a)
turi nuolatinę teisę tik į šios nuostatos įvadinėje dalyje nurodytą išmoką ir mėnesinė šios išmokos suma prilygsta bent 70 % Minimalaus darbo užmokesčio ir minimalios atostogų išmokos įstatymo (Wet minimumloon en minimumvakantiebijslag) 8 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytos sumos.
<…>.“
III – Pagrindinė byla
9.
Nyderlandų pilietė T. Bouman 1957–1974 m. buvo susituokusi su Belgijos piliečiu ir gyveno Belgijoje.
10.
1968 m. jos vyras mirė ir nuo 1969 m. rugsėjo 1 d. ji ėmė gauti našlės pensiją.
11.
1974 m. grįžusi į Nyderlandus, T. Bouman įmokėjo įmokas, kad gautų AOW grindžiamą Nyderlandų senatvės pensiją.
12.
T. Bouman pagal Nyderlandų dekreto 22 straipsnį pateikė prašymą dėl atsisakymo dalyvauti AOW grindžiamoje draudimo sistemoje ketverius metus iki pensinio amžiaus, t. y. nuo 2003 m. rugpjūčio 1 d., ir jos prašymas buvo patenkintas. Taigi ji nustojo mokėti įmokas į Nyderlandų socialinės apsaugos sistemą, todėl jos AOW grindžiama pensija nebuvo visiškai sukaupta.
13.
Nuo 2007 m. birželio 1 d. suėjus pensiniam amžiui, ji ėmė gauti ne visą AOW grindžiamą pensiją.
14.
2009 m. vasario 4 d. sprendimu Belgijos nacionalinė pensijų tarnyba peržiūrėjo T. Bouman mokamos našlės pensijos dydį ir nuo 2007 m. birželio 1 d. nusprendė ją sumažinti, atsižvelgusi į AOW grindžiamos pensijos sumą, taip pat susigrąžinti permoką.
15.
2009 m. gegužės 4 d. H. Bouman minėtą sprendimą apskundė Arbeidsrechtbank te Antwerpen (Antverpeno darbo teismas).
16.
Sociale Verzekeringsbank (Nyderlandų nacionalinė pensijų tarnyba, toliau – SVB) buvo prašoma nustatyti, ar T. Bouman gaunama išmoka yra mokama pagal savanorišką, ar neprivalomąjį tęstinį draudimą.
17.
Kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, 2009 m. liepos 31 d. ir 2010 m. birželio 15 d. laiškuose SVB nurodė, kad AOW grindžiamas draudimas iš principo yra privalomasis draudimas ir kad jis yra savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas tik dviem atvejais, t. y. pirma, kai per vienus metus po apdraudimo pirmuoju privalomuoju draudimu pateikiamas prašymas sureguliuoti ankstesnius neapdraustus laikotarpius, arba, antra, kai per vienus metus po to, kai pasibaigė privalomasis draudimas, prašoma apdrausti neprivalomuoju tęstiniu draudimu. Abiem atvejais SVB būtina paduoti prašymą, o SVB teigimu, neabejotina, kad T. Bouman niekada nepasinaudojo šia savanoriško ar neprivalomojo tęstinio draudimo galimybe.
18.
Remdamasi tuo SVB daro išvadą, kad suinteresuotojo asmens AOW grindžiama pensija niekaip, net iš dalies, nėra pagrįsta savanoriško draudimo laikotarpiu ir ją sudaro vien privalomojo draudimo laikotarpiai.
19.
2010 m. gegužės 6 d. sprendimu Arbeidsrechtbank te Antwerpen atmetė ieškinį dėl bylos esmės, o T. Bouman apskundė šį sprendimą Arbeidshof te Antwerpen.
20.
Arbeidshof te Antwerpen kyla abejonių dėl SVB pozicijos atitikties Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punktui ir jis mano esąs kompetentingas atsakyti į šį klausimą pagrindinėje byloje.
IV – Prejudicinis klausimas ir procedūra Teisingumo Teisme
21.
Šiomis aplinkybėmis Arbeidshof te Antwerpen nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar AOW grindžiamos išmokos dalis, kuri Nyderlandų rezidentui buvo išmokėta už draudimo laikotarpį, per kurį šis rezidentas, pateikdamas paprastą prašymą, gali atsisakyti draustis pagal Nyderlandų draudimo sistemą ir dėl to nemokėti įmokų į šios draudimo sistemos fondą, ir jis atitinkamu laikotarpiu iš tikrųjų pateikė tokį prašymą, gali būti prilyginama išmokai pagal savanorišką ar neprivalomąjį tęstinį draudimą, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punktą, todėl į šią dalį negalima atsižvelgti pagal 1967 m. gruodžio 21 d. Karaliaus dekreto, nustatančio bendrąsias pagal darbo sutartį dirbančių asmenų senatvės ir našlio (našlės) pensijų mokėjimo sąlygas, 52 straipsnio 1 dalies 1 punkte įtvirtintą nuostatą dėl negalėjimo kumuliuoti?“
22.
2013 m. kovo 4 d. sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2013 m. kovo 11 d. Pastabas raštu pateikė T. Bouman, Belgijos karalystė ir Europos Komisija. Kadangi žodinio nagrinėjimo nebuvo prašoma, jis nebuvo nesurengtas.
V – Analizė
A – Pirminės pastabos
23.
Ši byla ypatinga tuo, kad išaiškinti Sąjungos teisę prašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs Belgijos teismas, abejojantis, ar SVB (Nyderlandų pensijų tarnybos) dokumente išdėstyta pozicija atitinka Sąjungos teisę.
24.
Iš esmės SVB sudarytas dokumentas patvirtina visų T. Bouman įgytų draudimo laikotarpių privalomąjį pobūdį, atmetant prielaidą, kad visa jos Nyderlandų pensija ar šios dalis gali būti pagrįsta savanoriško ar neprivalomojo tęstinio draudimo laikotarpiu.
25.
Primenu, kad pagal Reglamento Nr. 574/72 47 straipsnį kompetentinga nacionalinė institucija apskaičiuoja mokėtiną dydį, atitinkantį savanoriško draudimo ar neprivalomojo tęstinio draudimo laikotarpius, taikant kitos valstybės narės taisykles, reglamentuojančias negalėjimą kumuliuoti.
26.
Manau, kad norint šiomis aplinkybėmis pateikti naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, pirmiausia reikėtų išnagrinėti klausimą, ar pagal Reglamento Nr. 574/72 47 straipsnį pateiktas patvirtinimas įpareigoja kitos valstybės narės institucijas.
27.
Administracinių socialinio draudimo srities dokumentų pripažinimo klausimas apibrėžiamas kompetentingų valstybių narių institucijų pareiga geranoriškai bendradarbiauti, kad Sąjungos teisės nuostatos visiškai veiktų ir būtų įgyvendinti SESV 45–48 straipsnių tikslai. Ši bendra pareiga atsiranda dėl ESS 4 straipsnio 3 dalies pirmojoje pastraipoje įtvirtinto lojalaus bendradarbiavimo principo (
4
).
28.
Teismo praktikoje, suformuluotoje Sprendimu FTS (
5
), kuriuo šioje byloje remiasi Komisija, teigdama, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam Belgijos teismui yra privaloma SVB pozicija, Teisingumo Teismas pripažino, kad taikytinų teisės aktų, nustatytų pagal Reglamento Nr. 574/72 III dalies nuostatas (pažyma E 101 (
6
)), patvirtinimas įpareigoja kitų valstybių narių socialinės apsaugos institucijas tiek, kiek juo patvirtinamas komandiruotų darbuotojų dalyvavimas valstybės narės, kurioje yra įsteigta jų įmonė, socialinės apsaugos sistemoje.
29.
Dėl to minėtai pažymai netaikoma pažymą gavusios valstybės narės teismų kontrolė, kai galimų ginčų sprendimas numatomas taikant Sąjungos teisės aktais nustatytą suderinimo procedūrą (
7
), neapribojant apskundimo galimybės pažymą išdavusios institucijos valstybėje narėje ir pažymą gavusios valstybės narės dalyvavimo procedūroje dėl pažymą išdavusios valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymo (
8
).
30.
Jeigu šios teismų kontrolės ribojimas yra pateisinamas dėl teisinio saugumo priežasčių, taikomų administraciniam dokumentui, kuriuo patvirtinamas suinteresuotojo subjekto priklausymas valstybės narės draudimo sistemai, vis dėlto manau, kad jo negalima savaime taikyti ir kitiems patvirtinimams, pateiktiems Reglamento Nr. 1408/71 reguliuojamoje srityje.
31.
Manau, šią poziciją patvirtina Teisingumo Teismo pozicija, kurios jis laikėsi Sprendime Adanez‑Vega dėl kitoje valstybėje narėje įgytų draudimo laikotarpių patvirtinimo, kuriuo remtasi siekiant nustatyti teisės į nedarbo išmoką buvimą. Remdamasis minėtu Sprendimu FTS, Teisingumo Teismas nutarė, kad kompetentingos Ispanijos institucijos išduota pažyma, kurioje paminėti draudimo ar darbo pagal darbo sutartį laikotarpiai, nėra nenuginčijamas įrodymas nei Vokietijos kompetentingai įstaigai, nei jos teismams, o tai leidžia manyti, kad pastarieji gali visiškai nevaržomai patikrinti pažymos turinį (
9
).
32.
Taigi manau, kad galima atskirti, viena, administracinius dokumentus, patvirtinančius suinteresuotojo asmens dalyvavimą ir, kita, dokumentus, kuriais siekiama patikslinti pagal kilmės valstybės narės teisės aktus įvykusius įvykius ar įgytus laikotarpius, kad būtų nustatytos teisės, suteikiamos pagal pažymą gavusios valstybės narės teisės aktus.
33.
Antruoju atveju pažymą gavusios valstybės narės institucijos, kurioms priklauso nustatyti suinteresuotojo asmens teises, gali patikrinti visus reikšmingus dalykus, įskaitant tuos, kuriuos patvirtino pažymą išdavusi įstaiga.
34.
Būtent taip yra šioje byloje nagrinėjamu atveju, nes Belgijos institucijos privalo atsižvelgti į draudimo laikotarpius, įgytus pagal Nyderlandų teisės aktus, kad nustatytų T. Bouman teisių apimtį taikant taisykles, reglamentuojančias Belgijos negalėjimą kumuliuoti. Tokiomis aplinkybėmis Belgijos teismas gali tikrinti Nyderlandų įstaigos išduotos pažymos turinį pagal Reglamento Nr. 574/72 47 straipsnį, visų pirma atsižvelgdamas į jos atitiktį Sąjungos teisei.
35.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs Belgijos teismas gali naudingai pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą, kuris kyla atliekant tokį patikrinimą.
B – Dėl Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punkto sąvokos
„savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas
“
36.
Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad aiškinant Sąjungos teisės normą turi būti atsižvelgta ne tik į jos tekstą, bet ir į teisės akto, kurio dalis ji yra, bendrą struktūrą ir tikslus (
10
). Sąjungos teisės nuostatos genezė taip pat gali būti reikšminga ją aiškinant (
11
).
37.
Iš karto reikėtų pažymėti, kad Reglamente Nr. 1408/71 sąvoka „savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas“ nėra teisiškai apibrėžta.
38.
Kalbant apie Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punkto formuluotę, skirtingose kalbinėse reglamento versijose sąvokai „savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas“ apibrėžti vartojami šiek tiek skirtingi terminai, tačiau sutampa tai, kad jais pabrėžiamas savanoriškas dalyvavimo draudime pobūdis (
12
).
39.
Be to, dėl aiškinamos teisės normos konteksto primenu, kad Reglamento Nr. 1408/71 II antraštinės dalies nuostatos sudaro išsamią ir bendrą įstatymų kolizijų taisyklių sistemą, pagrįstą tik vienos taikytinos teisės sistemos principu (
13
).
40.
Ši koordinavimo sistema iš principo neapima savanoriško ar neprivalomojo tęstinio draudimo, nes pagal Reglamento Nr. 1408/71 15 straipsnio 1 dalį šio reglamento 13–14d straipsniai jam netaikomi, išskyrus atvejį, kai konkrečioje srityje valstybėje narėje yra tik viena savanoriško draudimo sistema (
14
).
41.
Pagal Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punktą taisyklės dėl negalėjimo kumuliuoti netaikomos savanoriškam ar neprivalomajam tęstiniam draudimui, jeigu jos yra numatytos valstybės narės teisės aktuose.
42.
Minėtoji nuostata yra logiška tik vienos taikytinos teisės sistemos principu grindžiamos koordinavimo sistemos netaikymo savanoriško ar pasirinkto draudimo sistemai pasekmė. Be to, pagal ją asmeniui, kuris persikėlė į kitą Europos Sąjungos vietą ir nusprendė kitoje valstybėje narėje savanoriškai mokėti įmokas senatvės, neįgalumo ar našlio (našlės) pensijai gauti, leidžiama išsaugoti su šiuo pasirinkimu susijusią papildomą socialinio draudimo apsaugą.
43.
Šią išvadą patvirtina nagrinėjamos nuostatos, kuri į Reglamentą Nr. 1408/71 buvo įtraukta Reglamentu Nr. 1248/92, genezė.
44.
Taigi, kaip matyti iš Komisijos tuo metu pateikto pasiūlymo (
15
), ribojimu, numatytu Reglamentą Nr. 1408/71 papildžius 46a straipsnio 3 dalies c punktu, buvo siekiama atsižvelgti Sprendimu Schaap (
16
) suformuluotą teismo praktiką, susijusią su Reglamento Nr. 574/72 (
17
) 46 straipsnio 2 dalies išaiškinimu. Pagal tą nuostatą, panaikintą Reglamentu Nr. 1248/92, išimtis buvo taikoma išmokoms, atitinkančioms savanoriško ar neprivalomo tęstinio draudimo laikotarpius, taikant nacionalines nuostatas dėl negalėjimo kumuliuoti pagal Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 3 dalį.
45.
Norėčiau priminti, jog Nyderlandų pilietis M. Schaap tvirtino, kad minėta Reglamento Nr. 574/72 46 straipsnio, kurio pavadinime buvo aiškiai minima savanoriško ir privalomojo draudimo laikotarpių sutaptis, 2 dalimi Nyderlandų institucijoms nebuvo leidžiama iš jo olandiškosios pensijos atskaityti vokiškosios pensijos dalies, įgytos pagal savanoriško draudimo laikotarpius, nors jo atveju draudimo laikotarpiai nesutapo.
46.
Teisingumo Teismas nurodė, kad pagal Reglamentą Nr. 1408/71 „darbuotojas gali gauti išmokas, atitinkančias bet kurį savanoriško ar neprivalomo draudimo laikotarpį“, net netaikant sutampančių laikotarpių prielaidos, todėl išplėtė Reglamento Nr. 574/72 46 straipsnio 2 dalies taikymą visiems pensijų kumuliavimo atvejams, patenkantiems į Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 3 dalies taikymo sritį (
18
).
47.
Atsižvelgdamas į aiškinamos nuostatos genezę ir į tikslus, kurių buvo siekiama įtraukiant ją į Reglamento Nr. 1408/71 sistemą, manau, kad sąvoką „savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas“ reikia aiškinti pakankamai plačiai, kad suinteresuotasis asmuo neprarastų viso savanoriško ar neprivalomojo tęstinio draudimo laikotarpio, įgyto pagal kitos valstybės narės teisės aktus.
48.
Šią poziciją patvirtina Reglamento Nr. 1408/71 tikslas palengvinti asmenų judumą Sąjungoje, atsižvelgiant į nacionalinių socialinės apsaugos teisės aktų ypatumus, ir nepabloginti padėties asmenims, kurie naudojasi savo laisvo judėjimo teise (
19
).
49.
Taigi Reglamento Nr. 1408/71 nuostatas reikėtų aiškinti atsižvelgiant į SESV 48 straipsnį, o tai visų pirma reiškia, kad darbuotojai migrantai neturi prarasti teisių į socialinės apsaugos išmokas ir šių išmokų dydis neturi jiems sumažėti dėl to, kad jie pasinaudojo teise į laisvą judėjimą, kurią suteikia ESS sutartis (
20
).
50.
Be to, kaip Komisija tvirtina savo šioje byloje pateiktose pastabose, kad nagrinėjama nuostata būtų suderintai siekiama šio tikslo, kuriuo grindžiamas Reglamentas Nr. 1408/71, ją reikia aiškinti taip, kad darbuotojas ar jo šeimos narys, turintis išvestinę teisę į išmokas, taikant nacionalines taisykles dėl negalėjimo kumuliuoti (
21
), negali prarasti draudimo laikotarpių, savanoriškai įgytų pagal kitos valstybės narės teisės aktus.
51.
Galiausiai platų sąvokos „savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas“ aiškinimą patvirtina Teisingumo Teismo pozicija, kurios jis laikėsi aiškindamas Reglamento Nr. 1408/71 9 straipsnio 2 dalį.
52.
Atsižvelgdamas į minėtą nuostatą, kuria siekiama palengvinti galimybę apsidrausti savanorišku ar neprivalomuoju tęstiniu draudimu, įpareigojant pripažinti draudimo laikotarpius, įgytus kitoje valstybėje narėje, Teisingumo Teismas plačiai aiškino nagrinėjamą sąvoką ir nusprendė, kad ji apima „visas draudimo rūšis, turinčias savanoriškumo elementą“, nepaisant to, ar kalbama apie anksčiau atsiradusio draudimo santykio tęsimą (
22
).
53.
Manau, atsižvelgiant į visus šiuos svarstymus, aišku, kad sąvoką „savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas“ reikia aiškinti plačiai.
54.
Kalbant apie šioje byloje nagrinėjamą atvejį, kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, AOW grindžiama pensija iš esmės priklauso privalomojo draudimo sistemai, kuri pradėta savaime taikyti T. Bouman grįžus į Nyderlandus 1974 m.
55.
Be to, iš minėto sprendimo aišku, kad tam tikrą dalyvavimo sistemoje laiką T. Bouman padėčiai buvo taikoma Nyderlandų dekreto 22 straipsnyje esanti prielaida, pagal kurią suinteresuotasis asmuo paprašęs gali atsisakyti dalyvauti sistemoje. T. Bouman paprašė netaikyti jai sistemos tik ketverius metus iki pensinio amžiaus, ir šis jos prašymas buvo patenkintas.
56.
Tokiomis aplinkybėmis reikia iš esmės kelti klausimą, ar draudimas, kuris yra taikomas savaime, tačiau pagal kurį numatyta galimybė suinteresuotojo asmens prašymu nutraukti šį dalyvavimą, patenka į sąvoką „savanoriškas ar neprivalomas tęstinis draudimas“, kaip ji suprantama pagal aiškinamą nuostatą.
57.
Priešingai Belgijos Karalystės pastabose išreikštai pozicijai, nemanau, kad, pripažinus bendrosios sistemos, kurioje dalyvaujama savaime, tačiau galima pateikti prašymą nutraukti dalyvavimą, kaip yra šioje byloje nagrinėjamu atveju, neprivalomąjį pobūdį, tai prieštarautų pačiam neprivalomojo draudimo principui.
58.
Manau, jog neprivalomąjį dalyvavimo draudimo sistemoje pobūdį gali rodyti tai, kad suinteresuotasis subjektas turi prašyti dalyvauti draudimo sistemoje ar tęsti šį dalyvavimą, ir tai, kad jis turi teisę nutraukti dalyvavimą. Pagal savo esmę abu atvejai susiję su apdraustojo pasirinkimu ir liudija aplinkybę, kad jeigu dalyvavimas sistemoje yra tęsiamas, jis nepraranda neprivalomumo aspekto.
59.
Šiuo atžvilgiu norėčiau pabrėžti, jog iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aišku, kad įmokos, kurias T. Bouman mokėjo per tą laiką, kai turėjo teisę prašyti netaikyti jai draudimo sistemos, paveikė jos AOW grindžiamos pensijos dydį, todėl ji įgijo papildomą socialinę apsaugą.
60.
Todėl manau, kad Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punkto sąvoka „savanoriško ar neprivalomo tęstinio draudimo išmoka“ apima išmokos dalį už laikotarpį, per kurį suinteresuotasis asmuo turėjo teisę atsisakyti dalyvauti sistemoje, tačiau ja nepasinaudojo, jeigu dalyvavimo tęsimas nagrinėjamu laikotarpiu turi įtaką jo būsimos išmokos dydžiui.
61.
Šiuo atžvilgiu manęs neįtikina Belgijos Karalystės siūlomas siauresnis požiūris, kuriuo remiantis sąvoka „neprivalomas tęstinis draudimas“ reiškia tik tuos mechanizmus, kuriais apdraustajam leidžiama apimti nedalyvavimo sistemoje laikotarpius, siekiant panaikinti pensijos įgijimo spragas.
62.
Manau, kad nei iš Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punkto teksto, nei iš jo struktūros negalima daryti išvados, kad spragų naikinimas yra neatsiejama šioje nuostatoje nurodyto „savanoriško ar neprivalomo tęstinio“ draudimo ypatybė.
63.
Atsižvelgiant į nagrinėjamos nuostatos siekį, kad suinteresuotasis asmuo neprarastų nė vieno savanoriško ar neprivalomo tęstinio draudimo laikotarpio, įgyto pagal kitos valstybės narės teisės aktus (
23
), ši sąvoka turi būti aiškinama dar plačiau, neatsižvelgiant į skirtingus tikslus, kurių gali būti siekiama atitinkamais nacionalinės teisės aktais.
64.
Todėl ji taip pat gali apimti suinteresuotojo asmens galimybę tam tikrais laikotarpiais atsisakyti arba neatsisakyti dalyvavimo, jeigu šis savanoriškas pasirinkimas turėtų įtakos būsimos jo socialinio draudimo išmokos dydžiui.
65.
Tačiau taip yra šioje byloje, atsižvelgiant į tai, kad T. Bouman galėjo pasirinkti, ar tęsti dalyvavimą AOW grindžiamoje sistemoje, ar jo atsisakyti, o tai, kaip yra aišku iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, turėjo padarinių jos dalyvavimo laikotarpiams ir taip pat jos senatvės pensijos dydžiui.
66.
Atsižvelgdamas į visas pateiktas pastabas, manau, kad Reglamento Nr. 1408/71 46a straipsnio 3 dalies c punktas apima išmokos dalį už draudimo laikotarpį, per kurį suinteresuotasis asmuo turėjo teisę atsisakyti dalyvauti privalomojo draudimo sistemoje, jeigu jo dalyvavimas sistemoje nagrinėjamu laikotarpiu turi įtaką socialinės apsaugos išmokos dydžiui.
VI – Išvada
67.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Arbeidshof te Antwerpen pateiktą prejudicinį klausimą:
1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, 46a straipsnio 3 dalies c punktą reikia aiškinti kaip apimantį išmokos dalį už draudimo laikotarpį, per kurį suinteresuotasis asmuo turėjo teisę atsisakyti dalyvauti privalomojo draudimo sistemoje, jeigu jo dalyvavimas sistemoje nagrinėjamu laikotarpiu turi įtaką socialinės apsaugos išmokos dydžiui.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeistas 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 57) (toliau – Reglamentas Nr. 1408/71).
Reglamentas Nr. 1408/71 nuo 2010 m. gegužės 1 d. panaikintas ir pakeistas 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72). Vis dėlto jis taikomas pagrindinei bylai, nes yra ginčijamas administracinis sprendimas, priimtas remiantis ankstesniais teisės aktais. Reglamento Nr. 883/2004 53 straipsnio 3 dalies c punkte yra nuostata, kuri iš esmės tapati šioje byloje aiškinamai nuostatai.
(
3
)	1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamentas, nustatantis Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką (OL L 284, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 83), iš dalies pakeistas 1992 m. balandžio 30 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1248/92 (OL L 136, p. 7, toliau – Reglamentas Nr. 574/72). 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 987/2009, kuriuo minėtas reglamentas panaikintas nuo 2010 m. gegužės 1 d., 43 straipsnio 3 dalies pirmojoje pastraipoje pakartota tokia pati nuostata.
(
4
)	Žr. generalinio advokato F. Jacobs išvados byloje FTS (2000 m. vasario 10 d. sprendimas, C-202/97, Rink. p. I-883) 56 punktą.
(
5
)	Minėto sprendimo 59 punktas; taip pat 2000 m. kovo 30 d. Sprendimas Banks ir kt. (C-178/97, Rink. p. I-2005, 46 punktas) ir 2006 m. sausio 26 d. Sprendimas Herbosch Kiere (C-2/05, Rink. p. I-1079, 30 ir 31 punktai).
(
6
)	Dabar ji pakeista forma A1, nustatyta pagal Reglamento Nr. 987/2009 19 straipsnio 2 dalį.
(
7
)	Šiuo metu suderinimo procedūra reglamentuojama Reglamento Nr. 987/2009 5 straipsniu ir 2009 m. birželio 12 d. socialinės apsaugos sistemų koordinavimo administracinės komisijos sprendimu A1 dėl dialogo ir suderinimo procedūros, susijusios su dokumentų galiojimu, taikytinų teisės aktų nustatymu ir išmokų mokėjimu pagal Reglamentą Nr. 883/2004 (OL 2010, C 106, p. 1).
(
8
)	Minėti sprendimai FTS (57 ir 58 punktai) ir Herbosch Kiere (28 ir 29 punktai).
(
9
)	2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimas Adanez‑Vega (C-372/02, Rink. p. I-10761, 36 ir 48 punktai). Taip pat žr. 1992 m. liepos 8 d. Sprendimą Knoch (C-102/91, Rink. p. I-4341, 53 ir 54 punktai).
(
10
)	Visų pirma žr. 1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Merck (292/82, Rink. p. 3781, 12 punktas) ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Koushkaki (C‑84/12, 34 punktas).
(
11
)	2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. prieš Europos Parlamentą ir Tarybą (C‑583/11 P, 50 punktas).
(
12
)	Yra skirtumas tarp kalbinių versijų, kuriose skiriamos sąvokos „savanoriškas“ ir „neprivalomas“ (tęstinis)“ (visų pirma ispanų, anglų, prancūzų, italų, lietuvių ar lenkų k.), ir kalbinių versijų, kuriose „savanoriškam“ ir „savanoriškam tęstiniam“ draudimui arba „savanoriško pobūdžio tęstiniam“ draudimui apibrėžti vartojamas tas pats terminas (visų pirma versijose danų, vokiečių, olandų ir švedų kalbomis).
(
13
)	Šiuo klausimu žr. 1977 m. gegužės 5 d. Sprendimą Perenboom (102/76, Rink. 1977 p. 815) ir 2012 m. spalio 4 d. Sprendimą Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe (C‑115/11, 29 punktas).
(
14
)	Dėl analogiškos Reglamento Nr. 883/2004 14 straipsnio 1 dalies nuostatos komentaro žr. K. Ślebzak „Koordynacja systemów zabezpieczenia społecznego“, LEX Wolters Kluwer, Varšuva, 2012, p. 256, ir H.‑D. Steinmeyer „Europäisches Sozialrecht“, M. Fuchs (Hrsg.), 6. Auflage, Nomos, Baden‑Badenas, 2013, p. 209.
(
15
)	Pasiūlymas dėl Tarybos reglamento (EEB), kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 ir Reglamentas Nr. 574/72 [COM(89)370 final, p. 23].
(
16
)	1979 m. balandžio 5 d. Sprendimas Schaap, vadinamas Schaap II (176/78, Rink. p. 1673) ir pastaba D. Wyatt „European Law Review“, 1981, p. 54–55.
(
17
)	Reglamento Nr. 574/72, iš dalies pakeisto 1974 m. birželio 4 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1392/74 (OL L 152, p. 1), 46 straipsnio 2 dalyje buvo nustatyta, kad „reglamento [Nr. 1408/71 pradinės redakcijos] 46 straipsnio 3 dalyje į išmokos dydžius, atitinkančius savanoriško ar pasirinkto draudimo laikotarpius, neatsižvelgiama“.
(
18
)	Sprendimo Schaap II 10 ir 11 punktai.
(
19
)	2006 m. liepos 18 d. Sprendimas Nikula (C-50/05, Rink. p. I-7029, 20 punktas) ir 2011 m. kovo 3 d. Sprendimas Tomaszewska (C-440/09, Rink. p. I-1033, 28 punktas).
(
20
)	1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimas Reichling (C-406/93, Rink. p. I-4061, 24 punktas); 2006 m. lapkričio 9 d. Sprendimas Nemec (C-205/05, Rink. p. I-10745, 37 ir 38 punktai); 2008 m. gegužės 20 d. Sprendimas Bosmann (C-352/06, Rink. p. I-3827, 29 punktas) ir 2012 m. birželio 12 d. Sprendimas Hudzinski ir Wawrzyniak (C‑611/10 ir C‑612/10, 46 punktas).
(
21
)	Reikia patikslinti, kad Teisingumo Teismas neseniai turėjo galimybę patvirtinti, jog Reglamentas Nr. 1408/71 nedraudžia taikyti tokios nacionalinės taisyklės dėl negalėjimo kumuliuoti išmokų, kuri nagrinėjama šioje byloje, jeigu tik yra laikomasi minėto reglamento nustatytų sąlygų ir nepaveikiant galimo pirminės teisės nuostatų taikymo rezultato (2013 m. kovo 7 d. Sprendimas van den Booren, C‑127/11, 34 ir 38 punktai).
(
22
)	1977 m. kovo 16 d. Sprendimas Liégeois (93/76, Rink. p. 543, 14 ir 17 punktai) ir 1989 m. gegužės 18 d. Sprendimas Hartmann Troiani (368/87, Rink. p. 1333, 12 punktas). Teisingumo Teismas sąvoką „neprivalomas tęstinis draudimas“ aiškino šiek tiek nutoldamas nuo įprastos šios sąvokos reikšmės ir nutarė, kad ši sąvoka apima mokslo laikotarpių prilyginimą darbo laikotarpiams, nepaisant to, ar yra anksčiau atsiradęs draudimo santykis, ir kad ji apima tesės į pensiją išpirkimą atgaline data. Analitinis komentaras pateiktas P. Mavridis „La sécurité sociale à l’épreuve de l’intégration européenne“, Sakkoulas-Bruylant, Atėnai–Briuselis, 2003, p. 515–518.
(
23
)	Žr. šios išvados 47 punktą.