62010CJ0392
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2012 m. sausio 19 d. (
*1
)
„Reglamentas (EB) Nr. 800/1999 — 15 straipsnio 1 ir 3 dalys — Žemės ūkio produktai — Eksporto grąžinamųjų išmokų sistema — Diferencijuota eksporto grąžinamoji išmoka — Skyrimo sąlygos — Produkto importas į paskirties trečiąją šalį — Importo muitų mokėjimas“
Byloje C-392/10
dėl Finanzgericht Hamburg (Vokietija) 2010 m. liepos 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2010 m. rugpjūčio 4 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam
prieš
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis E. Levits, teisėjai J.-J. Kasel ir M. Berger (pranešėjas)
generalinis advokatas P. Mengozzi,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
—
Suiker Unie GmbH - Zuckerfabrik Anklam, atstovaujamos Rechtsanwältin P. N. Söhngen,
—
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Rossi ir B.-R. Killmann,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (OL L 102, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 129), iš dalies pakeisto 2003 m. kovo 11 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 444/2003 (OL L 67, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 38 t., p. 301, toliau – Reglamentas Nr. 800/1999), 15 straipsnio 1 ir 3 dalių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Vokietijos bendrovės Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam (toliau – Suiker Unie), bendrovės Danisco Zucker GmbH (toliau – Danisco Zucker) teisių perėmėjos, ir Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Hamburg-Jonas pagrindinė muitinė, toliau – Hauptzollamt) dėl reikalavimo grąžinti eksporto grąžinamąją išmoką, kurią pastaroji avansu skyrė Danisco Zucker.
Teisinis pagrindas
Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87
3
1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio išsamias bendrąsias grąžinamųjų išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (OL L 351, p. 1) 17 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad žemės ūkio produktas, už kurį prašoma suteikti diferencijuotą eksporto grąžinamąją išmoką, „laikomas importuotu, atlikus visus išleidimo į apyvartą trečiojoje šalyje muitinės formalumus“.
Reglamentas Nr. 800/1999
4
Reglamento Nr. 800/1999, pakeitusio Reglamentą Nr. 3665/87, pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu taikomos redakcijos 17 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „turėtų būti pateikiami įrodymai, kad atitinkamas produktas buvo importuotas į trečiąją šalį; <...> muitinės formalumai paprastai baigiami mokant nustatytus importo muitus, kad būtų galima pateikti produktus į atitinkamos trečiosios šalies rinką“.
5
Šio reglamento 15 straipsnis išdėstytas taip:
„1.   Per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos nepakitusios būsenos produktai importuojami į trečiąją šalį ar vieną iš trečiųjų šalių, kuriai taikoma grąžinamoji išmoka; tačiau pagal 49 straipsnio nuostatas šis terminas gali būti pratęstas.
2.   Produktai laikomi importuojamais nepakitusios būsenos, jei nėra jokių perdirbimo požymių.
Tačiau:
—
<...>
—
iki importavimo perdirbti produktai laikomi importuojamais nepakitusios būsenos, jeigu jie buvo perdirbti trečiojoje šalyje, į kurią įvežami visi taip perdirbti produktai.
3.   Produktas laikomas importuotu, kai trečiojoje šalyje atliekami visi muitinės formalumai, ypač susiję su importo muitų rinkimu.
<...>.“
6
Šio reglamento 16 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.   Įrodant, kad muitinės importo formalumai buvo atlikti, pateikiamas vienas iš šių dokumentų, kuriuos gali pasirinkti eksportuotojas:
a)
muitinės dokumentas, jo kopija ar fotokopija; <...>
b)
iškrovimo ir importo sertifikatas, kurį parengė <...> pagal VI priedo III skyriuje nustatytas taisykles ir VII priede pateiktą pavyzdį. Atitinkamame sertifikate turi būti nurodyta muitinės importo dokumento data ir numeris.“
7
Šio reglamento VI priedo III skyriaus 2 punkte, be kita ko, skelbiama, kad šio reglamento 16 straipsnio 1 dalies b punkte numatytuose iškrovimo ir importo sertifikatuose taip pat minimas patikrinimas, ar „prekių atžvilgiu buvo atlikti galutinio importavimo muitinės formalumai“.
8
Reglamento Nr. 800/1999 II antraštinės dalies 1 skyriaus 3 skirsnyje „Specialios Bendrijos finansinių interesų gynimo priemonės“ esančiame 20 straipsnyje numatyta:
„1.   Jeigu:
a)
kyla rimtų abejonių dėl tikrosios produkto paskirties vietos
arba
b)
dėl skirtumo tarp grąžinamosios išmokos, taikomos eksportuojamam produktui eksporto deklaracijos priėmimo dieną, sumos ir nepreferencinio importo muito, taikomo tą pačią dieną tapačiam produktui, sumos produktas gali būti reimportuotas į Bendriją,
arba
c)
atsiranda rimtų įtarimų, kad nepakitusios būsenos arba trečiojoje šalyje perdirbtas produktas bus reimportuotas į Bendrijos teritoriją netaikant jokio muito arba taikant sumažintą importo muitą,
tai vienodo dydžio grąžinamoji išmoka arba 18 straipsnio 2 dalyje nurodyta išmokos dalis bus sumokėta tik tuo atveju, jei produktas buvo išvežtas iš Bendrijos muitų teritorijos pagal 7 straipsnį, taip pat jeigu:
i)
taikant nediferencijuotą grąžinamąją išmoką, produktas per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos buvo importuotas į trečiąją šalį arba per šį laikotarpį buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta [1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307; toliau – Muitinės kodeksas),] 24 straipsnyje;
ii)
taikant grąžinamąją išmoką, diferencijuojamą pagal paskirties vietą, nepakitusios būsenos produktas per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos buvo importuotas į konkrečią trečiąją šalį,
tai 15 ir 16 straipsniai taikomi į trečiąją šalį importuojamiems produktams.
Be to, valstybių narių kompetentingos institucijos, teikdamos kurią nors grąžinamąją išmoką, gali paprašyti papildomų visiškai patenkinančių įrodymų, kad produktas buvo iš tikrųjų pateiktas į importuojančios trečiosios šalies rinką arba kad jis buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje.
<...>
4.   1 dalis taikoma tol, kol sumokama grąžinamoji išmoka.
Tačiau grąžinamoji išmoka laikoma sumokėta nepagrįstai ir turi būti grąžinta, jeigu kompetentingos institucijos, net ir po to, kai išmoka sumokėta, nustato:
a)
kad produktas iki pateikimo į trečiosios šalies rinką arba iki esminio apdorojimo ar perdirbimo trečiojoje šalyje, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, buvo sunaikintas ar sugadintas, nebent eksportuotojas gali pateikti kompetentingas institucijas patenkinančių įrodymų, kad eksportas vyko tokiomis ekonominėmis sąlygomis, kuriomis šis produktas pagrįstai turėjo būti pateiktas į trečiosios šalies rinką, nepažeidžiant 21 straipsnio 2 dalies antros pastraipos;
b)
kad, praėjus 12 mėnesių nuo eksportavimo iš Bendrijos dienos, produktui trečiojoje šalyje taikoma sąlyginio apmokestinimo tvarka, nors jis šioje valstybėje nebuvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, ir kad eksportas nebuvo įvykdytas kaip įprastinis komercinis sandoris;
c)
kad eksportuotas produktas reimportuojamas į Bendriją iš esmės neperdirbtas ar neapdorotas, kaip apibrėžta [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, kad nepreferencinis importo muitas yra mažesnis už teikiamą grąžinamąją išmoką ir kad eksportas nebuvo įvykdytas kaip įprastinis komercinis sandoris;
d)
kad V priede išvardyti produktai reimportuojami į Bendriją:
—
perdirbti ar apdoroti trečiojoje šalyje, tačiau ne tokiu lygiu, kuris numatytas [Muitinės kodekso] 24 straipsnyje, ir
—
vietoj nepreferencinio muito taikant sumažintą ar nulinį importo muitą.
<...>.“
Muitinės kodeksas
9
Muitinės kodekso 24 straipsnyje numatyta:
„Jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje, jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis, svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus to produkto gamybos etapas.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
10
2003 m. gegužės 16 d. eksporto deklaracija Danisco Zucker deklaravo 23000 kilogramų baltojo cukraus eksportui į Lietuvą ir už jį paprašė Hauptzollamt avansu skirti eksporto grąžinamąją išmoką. Hauptzollamt2003 m. birželio 2 d. sprendimu šį prašymą patenkino.
11
2003 m. rugpjūčio 29 d.Danisco Zucker išsiuntė Hauptzollamt su ginčijama eksporto siunta susijusius Lietuvos muitinės dokumentus, kurių 37 skiltyje nurodytas muitinės procedūros kodas 5100, reiškiantis „laikinąjį įvežimą perdirbti ir reeksportą kompensacinio produkto pavidalu“, kurį taikant nemokami importo muitai. Lietuvoje baltasis cukrus perdirbtas – panaudotas nealkoholiniams gėrimams gaminti, tada eksportuotas į Latviją ir Estiją.
12
2003 m. lapkričio 25 d. patikslinančiu sprendimu Hauptzollamt pareikalavo, kad Danisco Zucker grąžintų avansu skirtą eksporto grąžinamąją išmoką su 10 % priedu, iš viso 12180,18 EUR, nurodžiusi, kad baltasis cukrus nebuvo išleistas į apyvartą Lietuvoje, taigi neįvykdytos sąlygos išmokėti diferencijuotą grąžinamąją išmoką.
13
Pralaimėjusi skundo procedūrą, Danisco Zucker2007 m. lapkričio 2 d. pareiškė ieškinį Finanzgericht Hamburg. Ji nurodė, kad pagal Reglamento (EB) Nr. 8000/1999 15 straipsnio 1 dalį nepakitusios būsenos produktas turi būti importuojamas į trečiąją šalį, tačiau pagal šio straipsnio 3 dalį produktas laikomas importuotu, kai trečiojoje šalyje atliekami visi ir ypač su importo muitų rinkimu susiję muitinės formalumai. Jos teigimu, nors Reglamento Nr. 3665/87 17 straipsnio 3 dalyje buvo numatyta, kad produktas laikomas importuotu tik atlikus visus muitinės formalumus, būtinus išleisti jį į apyvartą atitinkamoje trečiojoje šalyje, vis dėlto, kadangi Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnyje „išleidimas į apyvartą“ nenurodytas, reikia daryti išvadą, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas sąmoningai atsisakė to reikalauti.
14
Danisco Zucker nurodė, jog, atsižvelgiant į tai, kad sąvoka „importas“ nėra apibrėžta teisės aktuose ir kad eksporto grąžinamųjų išmokų tikslas – sumažinti atitinkamų produktų kiekį Sąjungos rinkoje, svarbu tik atlikti muitinės formalumus. Aplinkybė, kad muitai buvo arba nebuvo sumokėti, atvirkščiai, neturi reikšmės.
15
Galiausiai Danisco Zucker pažymėjo, kad negali būti jokio skirtumo, pagal kokią procedūrą trečiojoje šalyje atliekami su produktu susiję muitinės formalumai: pagal laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, taikant muitų grąžinimo sistemą, ar, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju, pagal sąlyginio neapmokestinimo procedūrą. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad įrodant importą užtenka, jog su produktu susiję muitinės formalumai yra atlikti pagal laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, taikant muitų grąžinimo sistemą. Ieškovė, kuri yra Danisco Zucker teisių perėmėja, prašo panaikinti 2003 m. lapkričio 25 d. patikslinantį sprendimą ir 2007 m. spalio 1 d. sprendimą dėl skundo.
16
Hauptzollamt prašo atmesti ieškinį. Ji pabrėžė, kad šiuo atveju baltasis cukrus, muitinėje įformintas atlikus tik laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, buvo muitinės prižiūrimas nuo jo muitinio įforminimo iki laikinojo įvežimo perdirbti procedūros užbaigimo, kai kompensaciniai produktai buvo reeksportuoti. Todėl baltuoju cukrumi nebuvo galima laisvai prekiauti trečiojoje šalyje.
17
Šiomis aplinkybėmis Finanzgericht Hamburg nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar <...> Reglamento <...> Nr. 800/1999 <...> 15 straipsnio 1 dalyje ir 3 dalyje nustatyta diferencijuotos grąžinamosios išmokos gavimo sąlyga, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, yra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikinojo įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip tai suprantama pagal [Muitinės kodekso] 24 straipsnį, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį?“
Dėl prejudicinio klausimo
18
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip, kad šioje nuostatoje numatyta sąlyga gauti diferencijuotą grąžinamąją išmoką, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, yra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikino įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo „iš esmės perdirbtas ar apdorotas“, kaip tai apibrėžta Muitinės kodekso 24 straipsnyje, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį.
19
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad sąvoka „importas“, kaip nurodo ieškovė pagrindinėje byloje, iš tiesų nėra apibrėžta Reglamente Nr. 800/1999. Todėl reikia nustatyti, ką ši sąvoka reiškia atsižvelgiant į šio reglamento 15 straipsnį ir į vadinamosios diferencijuotos eksporto grąžinamosios išmokos tikslą bei Reglamento Nr. 800/1999 nuostatų formuluotę.
20
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką diferencijuotų eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos tikslas – atverti arba išlaikyti atviras atitinkamų trečiųjų šalių rinkas Europos Sąjungos produktų eksportui, o ši išmoka diferencijuojama siekiant atsižvelgti į kiekvienos importo rinkos, kurioje Sąjunga nori veikti, ypatybes (žr. 2010 m. kovo 18 d. Sprendimo SGS Belgium ir kt., C-218/09, Rink. p. I-2373, 38 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
21
Iš šios teismo praktikos matyti, kad būtų nesilaikoma diferencijavimo sistemos, jei norint įgyti teisę gauti grąžinamąją išmoką, užtektų trečiojoje šalyje iškrauti nepakitusios būklės eksportuotas prekes (minėto Sprendimo SGS Belgium ir kt. 39 punktas). Kaip pabrėžia Komisija, pagal diferencijavimo sistemą reikalaujama, kad nagrinėjamas produktas iš tikrųjų ir galutinai pasiektų paskirties rinką, t. y. kad toje rinkoje juo būtų galima prekiauti. Tuo ši sistema skiriasi nuo vienodo dydžio grąžinamųjų išmokų sistemos.
22
Tiesa, kad Reglamento Nr. 3665/87 17 straipsnio 3 dalyje, kuri nėra taikoma šiuo atveju, kitaip nei Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 1 ir 3 dalyse, aiškiai nurodyta, kad turi būti atlikti visi „išleidimo į apyvartą trečiojoje šalyje muitinės formalumai“. Vis dėlto Reglamento Nr. 800/1999 17 konstatuojamojoje dalyje skelbiama, kad muitinės importo formalumai trečiojoje šalyje baigiami sumokėjus importo muitus, taikomus tam, kad būtų galima produktu prekiauti atitinkamos trečiosios šalies rinkoje.
23
Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad atitinkamą produktą galima laikyti importuotu į trečiąją šalį, tik jei baigti visi su importu susiję muitinės formalumai, „ypač susiję su importo muitų rinkimu“ trečiojoje šalyje. Galiausiai šio reglamento VI priedo III skyriaus 2 punkte nustatyta, kad 16 straipsnio 1 dalies b punkte numatytuose iškrovimo ir importo sertifikatuose taip pat turi būti minimas patikrinimas, ar prekių atžvilgiu buvo atlikti „galutinio importavimo“ muitinės formalumai.
24
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, neatrodo, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, priimdamas Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnį atsisakė reikalavimo, kad importuotas produktas galutinai pasiektų atitinkamos trečiosios šalies rinką tam, kad juo toje rinkoje būtų galima prekiauti.
25
Reikia pripažinti, kad su produktu pagal muitinės „laikinojo įvežimo perdirbti“ procedūrą atliekami formalumai skirti ne tam, kad šiuo produktu būtų galima prekiauti atitinkamoje trečiojoje šalyje. Atvirkščiai, tokios muitinės procedūros tikslas yra netaikyti muitų tik toms prekėms, kurios į nacionalinę muitų teritoriją įvežtos tik laikinai, kad būtų apdorotos, pataisytos ar perdirbtos, paskui reeksportuotos (žr. 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo Pometon, C-158/08, Rink. p. I-4695, 24 punktą).
26
Vadinasi, vien produkto, už kurį prašoma diferencijuota eksporto grąžinamoji išmoka, muitinės formalumų užbaigimas trečiojoje šalyje įforminant jam muitinės „laikinojo įvežimo perdirbti“ procedūrą, negalima laikyti „importu“ į šią trečiąją šalį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 3 dalį.
27
Šios išvados nepaneigia tai, kad toje trečiojoje šalyje produktas buvo iš esmės perdirbtas ar apdorotas, kaip apibrėžta Muitinės kodekso 24 straipsnyje. Šiuo atžvilgiu užtenka konstatuoti, kad muitinės „laikinojo įvežimo perdirbti“ procedūros pasirinkimas reiškia, jog atitinkamoje trečiojoje šalyje nebus prekiaujama nei pačiu produktu, nei kompensaciniu produktu, kurio sudėtyje jis yra.
28
Jos taip pat nepaneigia argumentas, kad toks Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio aiškinimas prieštarautų šio reglamento 20 straipsniui, kuriame numatyta, kad tam tikrais atvejais įrodymas, jog produktas buvo iš esmės perdirbtas, kaip apibrėžta Muitinės kodekso 24 straipsnyje, gali išsklaidyti abejones dėl to, ar įvykdyta sąlyga skirti eksporto grąžinamąją išmoką.
29
Iš tiesų, kaip pabrėžė Komisija, Reglamento Nr. 800/1999 20 straipsniu, kaip nuostata, užkertančia kelią piktnaudžiauti, siekiama kito tikslo nei šio reglamento 15 straipsniu. Minėtas 20 straipsnis leidžia užkirsti kelią nepagrįstam reikalavimui grąžinti išmoką, kuri jau pagrįstai paskirta, tačiau nesukuria naujų arba kitokių sąlygų eksporto išmokai gauti. Todėl jis netaikomas tokiu atveju, kai, kaip pagrindinėje byloje, nuo pradžių aišku, kad neįvykdytos sąlygos išmokėti grąžinamąją eksporto išmoką.
30
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 800/1999 15 straipsnio 1 ir 3 dalis aiškintina taip: šioje nuostatoje numatyta sąlyga gauti diferencijuotą grąžinamąją išmoką, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, nėra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikino įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo „iš esmės perdirbtas ar apdorotas“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 24 straipsnį, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
31
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles, iš dalies pakeisto 2003 m. kovo 11 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 444/2003, 15 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip: šioje nuostatoje numatyta sąlyga gauti diferencijuotą grąžinamąją išmoką, t. y. reikalavimas, kad būtų atlikti su importu susiję muitinės formalumai, nėra įvykdyta, jei paskirties trečiojoje šalyje produktui įforminus laikino įvežimo perdirbti procedūrą, nemokant importo muitų, jis buvo „iš esmės perdirbtas ar apdorotas“, kaip tai suprantama pagal 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 24 straipsnį, o po šio perdirbimo arba apdorojimo gautas produktas eksportuotas į trečiąją šalį.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.