Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
NICHOLAS EMILIOU IŠVADA,
pateikta 2026 m. balandžio 23 d.(1)
Byla C‑683/24
Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH
prieš
Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB
(Handelsgericht Wien (Vienos komercinis teismas, Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumas – Sprendimai Foglia I ir Foglia II – Tikras ginčas – Būtinybė atsakyti į prejudicinius klausimus – Teismų bendradarbiavimas civilinėse ir komercinėse bylose – Valstybių narių teismų priimtų sprendimų pripažinimas ir vykdymas – Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 – 45 ir 46 straipsniai – Atsisakymo pripažinti ir vykdyti teismo sprendimą pagrindai – Viešosios tvarkos išlyga “
I.      Įvadas
1.        Šis Handelsgericht Wien (Vienos komercinis teismas, Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra vienas iš daugelio bylose(2), susijusiose su vartotojų civiliniais ieškiniais, pareikštais (be kita ko) Austrijos ir Vokietijos teismuose prieš Maltoje įsisteigusius internetinių lošimų organizatorius. Iš esmės vartotojai, remdamiesi taisyklėmis dėl nepagrįsto praturtėjimo arba deliktinės atsakomybės, siekia susigrąžinti veiklos vykdytojams sumokėtas statymų sumas dėl to, kad pastarieji pažeidė azartinius lošimus reglamentuojančius vietos teisės aktus.
2.        Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą konkrečiai susijęs su sunkumais, su kuriais susiduria kreditoriai, bandydami Maltoje vykdyti teismo sprendimus, kuriais tokie ieškiniai
patenkinami. Savo klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma siekia išsiaiškinti, ar Maltos teisės nuostata, pagal kurią toks teismo sprendimas toje valstybėje neturi būti pripažįstamas ar laikomas vykdytinu, yra suderinama su teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo taisyklėmis, nustatytomis Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo(3) (toliau – Reglamentas „Briuselis Ia“).
3.        Vis dėlto šiuos klausimus suformulavo ne Maltos teismas nagrinėdamas bylą dėl tokio teismo sprendimo vykdymo, o Austrijos teismas, kuris turėjo nustatyti advokato, tokius reikalavimus finansavusiai bendrovei parengusio tokį pareiškimą dėl suderinamumo klausimo, atsakomybę. Šiomis šiek tiek neįprastomis aplinkybėmis kyla preliminarus klausimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
4.        Pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 36 straipsnio 1 dalį „[v]alstybėje narėje priimtas teismo sprendimas pripažįstamas kitose valstybėse narėse netaikant jokių specialių procedūrų“.
5.        Šio reglamento 39 straipsnyje numatyta, kad „[v]ienoje valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas, kuris yra vykdytinas toje valstybėje narėje, yra vykdytinas kitoje valstybėje narėje ir tam nereikia jo skelbti vykdytinu“.
6.        To paties reglamento 45 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta, kad „[b]et kurios suinteresuotosios šalies prašymu teismo sprendimas nepripažįstamas, jei toks pripažinimas aiškiai prieštarauja valstybės narės, į kurią kreipiamasi, viešajai tvarkai (ordre public)“.
7.        Reglamento „Briuselis Ia“ 46 straipsnyje nustatyta, kad „[a]smeniui, kurio atžvilgiu prašoma vykdyti teismo sprendimą, pateikus prašymą, teismo sprendimą atsisakoma vykdyti tuo atveju, jei nustatomas vieno iš 45 straipsnyje nurodytų pagrindų buvimas“.
8.        Remiantis to reglamento 48 straipsniu, „[t]eismas nedelsdamas priima sprendimą dėl prašymo atsisakyti vykdyti teismo sprendimą“.
9.        Pagal to paties reglamento 52 straipsnį „[j]okiomis aplinkybėmis valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, valstybės narės teismo priimtas sprendimas negali būti peržiūrimas iš esmės“.
B.      Nacionalinė teisė
1.      Austrijos teisė
10.      Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (Bendrasis civilinis kodeksas, toliau – ABGB) 1299 straipsnyje numatyta:
„Asmuo, kuris viešai atskleidžia, kad eina tam tikras pareigas, išmano tam tikrą specialybę, profesiją ar amatą, arba laisva valia imasi užduoties, kuriai vykdyti reikia išmonės ar neįprasto kruopštumo, taip parodo manantis, kad pasižymi būtinu kruopštumu ir turi reikalaujamų neeilinių žinių; todėl jis turi prisiimti atsakomybę, jei taip nėra. Vis dėlto, jeigu tas, kuris tokiam asmeniui patikėjo atlikti užduotį, žinojo, jog tas asmuo neturi patirties, arba galėjo apie tai žinoti, jeigu būtų buvęs įprastai dėmesingas, solidariai
atsako už jo klaidą.“
11.      ABGB 1300 straipsnyje nustatyta:
„Ekspertas taip pat atsako, jeigu už atlygį per klaidą suteikia žalingą patarimą
savo specialybės ar mokslo srityje. Kitais atvejais konsultavęs asmuo atsako tik už žalą, kurią sąmoningai padarė kitam asmeniui teikdamas konsultaciją.“(4)
2.      Maltos teisė
12.      Att dwar il-Logħob
(Azartinių lošimų įstatymas)(5) (toliau – Maltos azartinių lošimų įstatymas) 56A straipsniu, kuris įtrauktas Att tal-2023 li jemenda l-Att dwar il-Logħob (Azartinių lošimų įstatymo pakeitimo įstatymas)(6), numatyta:
„Nepaisant jokių Organizacijos ir civilinio proceso kodekso ar bet kurio kito įstatymo nuostatų, viešosios tvarkos sumetimais:
a)      negali būti pareikštas ieškinys licencijos turėtojui, jo dabartiniam ar buvusiam darbuotojui ir (arba) vyresniajam pareigūnui dėl klausimų, susijusių su lošimų paslaugų teikimu, arba lošėjui
dėl tokių lošimų paslaugų gavimo, jeigu tokiu ieškiniu:
i)      pažeidžiamas lošimų paslaugų teikimo Maltoje arba iš Maltos pagal viešųjų institucijų išduotą licenciją teisėtumas arba bet kokios įstatyme nustatytos ar natūralios prievolės, kylančios iš tokių lošimų paslaugų teikimo, teisėtumas arba jam kenkiama;
ii)      jis yra susijęs su teisėta, pagal įstatymo nuostatas ir kitus taikytinus reguliavimo dokumentus leidžiama veikla;
b)      teismas atsisako pripažinti ir (arba) vykdyti Maltoje bet kokį užsienio teismo sprendimą ar arbitražo sprendimą, priimtą byloje, nurodytoje a punkte.“
III. Bylos faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
13.      Ieškovė pagrindinėje byloje Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH (toliau – Spielerschutz Sigma) yra bendrovė, kuri specializuojasi teismo procesų finansavimo srityje. Vykdydama savo veiklą, ji, be kita ko, finansuoja ieškinius, kuriuos Austrijoje gyvenantys lošėjai reiškia Maltos licencijas turintiems lošimų organizatoriams, kurie teikė internetines lošimų paslaugas toje valstybėje narėje neturėdami pagal Austrijos teisę reikalaujamos licencijos (toliau – aptariami
teismo procesai).
14.      Įtraukus
Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnį, Spielerschutz Sigma, siekdama įvertinti riziką, kurią šis Maltos teisės aktų pakeitimas gali kelti jos verslo modeliui, pavedė atsakovui pagrindinėje byloje Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB (toliau – patarėjas teisės klausimais) pateikti ekspertinę išvadą dėl šios nuostatos suderinamumo su Sąjungos teise.
15.      2023 m. liepos 5 d. teisinėje išvadoje patarėjas teisės klausimais iš esmės padarė dvi išvadas: i) Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis akivaizdžiai prieštaravo Sąjungos teisei ir todėl Maltos teismai jo negalėjo taikyti ir ii) pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 48 straipsnį vykdymo procedūros Maltoje pirmojoje instancijoje turėjo būti užbaigtos per šešis mėnesius.
16.      Remdamasi šia išvada Spielerschutz Sigma toliau finansavo aptariamus teismo procesus Austrijoje. Ji tai darė iki 2023 m. rugpjūčio 1 d., kai, priešingai, nei numatė patarėjas teisės klausimais, Maltos teismas, remdamasis Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsniu, atsisakė pripažinti ir vykdyti teismo sprendimą pagal Reglamentą „Briuselis Ia“ byloje, kurią finansavo ši bendrovė.
17.      Po šio sprendimo Spielerschutz Sigma pareiškė ieškinį Handelsgericht Wien (Vienos komercinis teismas, Austrija) ir reikalauja atlyginti mokesčius, sumokėtus už, jos nuomone, klaidingą teisinę išvadą. Be to, ji prašo teismo pripažinti patarėją teisės klausimais atsakingu už visus būsimus nuostolius, kilsiančius dėl minėtų teismo procesų finansavimo laikotarpiu nuo 2023 m. liepos 5 d. (išvados pateikimo dienos) iki 2023 m. rugpjūčio 1 d. (Maltos teismo sprendimo, kuriuo atsisakyta pripažinti ir vykdyti teismo sprendimą, priėmimo dienos).
18.      Turėdamas abejonių dėl Sąjungos nuostatų, kuriomis remiasi pagrindinės bylos šalys, aiškinimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Reglamento „Briuselis Ia“] 1 straipsnio 1 ir 2 dalys, siejamos su 45 straipsnio 1 dalies a punktu, 46 ir 52 straipsniais, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kuria, remiantis atitinkamu nacionalinėje teisėje įtvirtintu viešosios tvarkos principu, užkertamas kelias pripažinti ir vykdyti kitų valstybių narių teismų sprendimų visose bylose, kurios yra iškeltos licencijos turėtojams ir esamiems ar buvusiems licencijos turėtojų vadovams bei pagrindiniams asmenims dėl lošimų paslaugų teikimo, kai ieškiniu daromas poveikis lošimų paslaugų teikimo ar organizavimo Maltoje arba iš Maltos pagal institucijos išduotą licenciją arba teisinės ar prigimtinės prievolės, kylančios iš tokių paslaugų teikimo, teisėtumui arba jį panaikina ir ieškinys yra susijęs su veikla, kuriai išduotas leidimas ir kuri yra teisėta pagal šį nacionalinį įstatymą ir kitas taikytinas nacionalines reguliavimo priemones?
2.      Ar [Reglamento „Briuselis Ia“] 45 straipsnio 1 dalis ir 46 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kuria, neatsižvelgiant į tai, ar atitinkamas prašymas pateiktas sprendimą dėl pripažinimo ir (arba) vykdymo priimančiam teismui ir ar skolininkas pasinaudojo visomis teisių gynimo priemonėmis pirmosios instancijos teismo valstybėje narėje, sprendimą dėl pripažinimo ir (arba) vykdymo priimančiam teismui neatlikus vertinimo užkertamas kelias pripažinti ([Reglamento „Briuselis Ia“] 45 straipsnis) ir vykdyti ([Reglamento „Briuselis Ia“] 46 straipsnis) kitų valstybių narių teismų sprendimus visose bylose, kurios yra iškeltos licencijos turėtojams ir esamiems ar buvusiems licencijos turėtojo vadovams bei pagrindiniams asmenims dėl lošimų paslaugų teikimo, kai ieškiniu daromas poveikis lošimų paslaugų teikimo ar organizavimo Maltoje ir iš Maltos pagal [kompetentingos] institucijos išduotą licenciją arba teisinės ar prigimtinės prievolės, kylančios iš tokių paslaugų teikimo, teisėtumui arba jį panaikina ir ieškinys yra susijęs su veikla, kuriai išduotas leidimas ir kuri yra teisėta pagal šį nacionalinį įstatymą ir kitas taikytinas nacionalines reguliavimo priemones?
3a.      Ar [Reglamento „Briuselis Ia“] 45 straipsnio 1 dalies a punktas ir 46 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kurioje teismų sprendimų pripažinimas ir vykdymas pripažįstamas prieštaravimu viešajai tvarkai [(ordre public)], siekiant vienintelio tikslo – apsaugoti nuotolinių lošimų licencijų turėtojus nuo kitose valstybėse narėse dėl jų priimtų teismų sprendimų pripažinimo ir vykdymo, atsižvelgiant į nacionalinėje konstitucinėje teisėje numatytą valstybinį ekonomikos privačiojo sektoriaus skatinimą?
3b.      Ar [Reglamento „Briuselis Ia“] 45 straipsnio 1 dalies a punktas ir 46 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama valstybės, kurioje prašoma vykdyti sprendimą, teismui, kuriam pateiktas atitinkamas prašymas, atsisakyti pripažinti ir vykdyti sprendimą dėl viešosios tvarkos priežasčių, jei toks atsisakymas grindžiamas tik argumentu, kad tokio sprendimo pripažinimas prieštarautų ekonominiams ir finansiniams valstybės narės, į kurią kreipiamasi, interesams, nes lošimų organizatoriai svariai prisideda prie jos ekonomikos ir pajamų?
4.      Ar [Reglamento „Briuselis Ia“] 52 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią kitos valstybės narės teismo sprendimas bylose, kurios yra iškeltos licencijos turėtojams ir esamiems ar buvusiems licencijos turėtojo vadovams bei pagrindiniams asmenims dėl lošimų paslaugų teikimo, negali būti pripažintas ir (arba) vykdomas dėl to, kad lošimų organizatoriaus veikla, vertinant pagal Maltos teisę, leidžiama?
5.      Ar [Reglamento „Briuselis Ia“] 48 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad šioje nuostatoje įtvirtinta pareiga nedelsiant priimti sprendimą pažeidžiama, jei sprendimas dėl prašymo pripažinti sprendimą vis dar nebuvo priimtas pirmojoje instancijoje per šešis mėnesius ir tokia situacija susiklosčiusi ne dėl tam tikrų aplinkybių arba konkrečios pripažinimo procedūros šalių ar trečiųjų asmenų delsimo?“
19.      Rašytines pastabas pateikė ieškovė ir atsakovė pagrindinėje byloje, Belgijos, Čekijos, Vokietijos, Graikijos, Maltos ir Austrijos vyriausybės bei Europos Komisija.
IV.    Analizė
20.      Mano nuomone, šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas, nes atsakymas į prejudicinius klausimus neatrodo būtinas sprendimui priimti byloje, kurią nagrinėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Todėl šios išvados pirmoje dalyje išsamiai išnagrinėsiu šioje byloje iškeltus procesinius klausimus (A dalis). Vėliau dėl išsamumo aptarsiu prejudicinių klausimų esmę (B dalis).
A.      Procesiniai klausimai
21.      Šioje byloje Vokietijos ir Maltos vyriausybės reiškia abejones dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos atsakyti į prejudicinius klausimus ir (arba) dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo. Jų nuomone, tam tikros pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybės verčia abejoti, ar ginčas yra tikras.
22.      Tos vyriausybės taip pat teigia, jog atsakymas į prejudicinius klausimus nėra būtinas, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų priimti sprendimą. Net jeigu Teisingumo Teismas aiškintų Sąjungos teisės nuostatas kitaip, nei nurodyta ginčijamoje teisinėje išvadoje, to savaime nepakaktų, kad būtų nustatyta patarėjo teisės klausimais atsakomybė pagal nacionalinę teisę.
23.      Atsižvelgiant į šiuos argumentus, verta pradėti nuo kelių preliminarių pastabų dėl (skirtingų, nors ir viena kitą papildančių) sąvokų „jurisdikcija“ ir „priimtinumas“.
1.      Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos
24.      Sąvoka „jurisdikcija“ iš esmės susijusi su Europos Sąjungos Teisingumo Teismui Sutartyse suteiktų įgaliojimų apimtimi, kad jis galėtų vykdyti savo užduotį užtikrinti, „kad aiškinant ir taikant Sutartis būtų laikomasi teisės“ (ESS 19 straipsnio 1 dalis). Kaip ir bet kuri kita Sąjungos institucija, Teisingumo Teismas „veikia neviršydama[s] Sutartyse ja[m] suteiktų įgaliojimų ir laikydamasi[s] jose nustatytų procedūrų, sąlygų bei tikslų“ (ESS 13 straipsnio 2 dalis)(7).
25.      Pagal SESV 267 straipsnio pirmą pastraipą Teisingumo Teismo „jurisdikcijai priklauso priimti prejudicinį sprendimą dėl <...> Sutarčių išaiškinimo <...> [ir] Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų aktų galiojimo ir išaiškinimo“. Iš to išplaukia, kad Teisingumo Teismas neturi kompetencijos aiškinti, be kita ko, nacionalinės teisės ar tarptautinių susitarimų, kurių šalis nėra Europos Sąjunga. Taip pat negalima prašyti Teisingumo Teismo taikyti Sąjungos teisę konkrečios bylos aplinkybėms(8).
26.      Taigi, kai klausimas susijęs su Sąjungos teisės nuostatų, kurios plačiąja prasme suprantamos kaip pirminės teisės aktuose arba Sąjungos institucijų ar įstaigų priimtuose aktuose įtvirtintos nuostatos, galinčios sukelti teisinius padarinius, aiškinimu, Teisingumo Teismas turi teisę ir iš principo pareigą į jį atsakyti(9), nebent jo jurisdikcija būtų aiškiai paneigiama Sutarties nuostatomis(10).
27.      Visgi Teisingumo Teismas aiškiai konstatavo, kad „vykstant prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrai pagal SESV 267 straipsnį, [jis] gali Sąjungos teisę aiškinti tik neviršydamas jam suteiktų įgaliojimų“(11). Remdamasis tuo, Teisingumo Teismas atsisakė nagrinėti bylą tais atvejais, kai Sąjungos teisės nuostatos, dėl kurių aiškinimo buvo kreiptasi, neturėjo jokio ryšio su pagrindinėje byloje nagrinėjamu ginču, nes jos buvo akivaizdžiai netaikytinos dėl ratione materiae, ratione temporis, ratione personae arba ratione loci(12). Žodį „akivaizdžiai“ reikia suprasti taip, kad tų nuostatų netaikytinumas buvo akivaizdus ir neginčytinas. Vis dėlto Teisingumo Teismas neabejotinai išlaiko jurisdikciją aiškinti Sąjungos nuostatų taikymo sritį būtent tam, kad nustatytų, ar jos taikytinos konkrečiu atveju.
28.      Tokiais atvejais, kai nėra ryšio tarp Sąjungos teisės ir pagrindinėje byloje nagrinėjamos
situacijos, Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, kad byla nepatenka į Sąjungos teisės taikymo sritį. Visgi galima abejoti, ar tokius atvejus nebūtų tinkamiau laikyti nepriimtinumo atvejais(13).
29.      Bet kuriuo atveju šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti kelias
Reglamento „Briuselis Ia“ nuostatas. Tokie klausimai aiškiai patenka į Teisingumo Teismo jurisdikciją. Be to, negalima teigti, kad tos Sąjungos nuostatos akivaizdžiai nesusijusios su pagrindinėje byloje nagrinėjamu ginču. Iš tiesų, pirma, Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis, nacionalinė priemonė, kurią ginčija bylos šalys, susijęs su tuo pačiu klausimu, kuris reglamentuojamas reglamento „Briuselio Ia“ nuostatomis, t. y. su užsienio teismo sprendimų pripažinimu ir vykdymu. Antra, ginčas, atrodo, kyla iš sunkumų, su kuriais susiduria tam tikri Sąjungos piliečiai, bandydami Maltoje užtikrinti kitų valstybių narių teismų priimtų sprendimų vykdymą, arba bent jau yra tam tikru mastu su jais susijęs. Todėl Teisingumo Teismas turi jurisdikciją nagrinėti prejudicinius klausimus.
2.      Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
30.      Sąvoka „priimtinumas“ susijusi su (daugiausia procesinių) sąlygų, leidžiančių Teisingumo Teismui veiksmingai vykdyti savo užduotį pagal SESV 267 straipsnį, įvykdymu. Šios sąlygos gali būti struktūrinės, pavyzdžiui, reikalavimas, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą būtų pateiktas „valstybės narės teismo“, arba aplinkybinės, pavyzdžiui, reikalavimas, kad atsakymas į prejudicinius klausimus būtų būtinas, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų priimti sprendimą, arba kad prašymas atitiktų Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje nustatytus formalius reikalavimus.
31.      Šioje byloje buvo nurodyti du galimi nepriimtinumo pagrindai: pirma, tariamas ginčo dirbtinumas (a skirsnis) ir, antra, tariamas pateiktų klausimų nereikšmingumas to ginčo išsprendimui (b skirsnis). Kiekvieną išnagrinėsiu paeiliui.
a)      Dėl ginčo dirbtinumo
32.      Kai kurios šioje byloje pastabas pateikusios šalys teigia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas ginčas yra „dirbtinis“, nes tai – „šalių sugalvotas procesinis manevras“, kuriuo siekiama užginčyti Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio suderinamumą su Sąjungos teise. Šiuo klausimu jos remiasi Teisingumo Teismo sprendimais Foglia I ir Foglia II(14).
33.      Savo išvadoje byloje European Lotto(15) jau įspėjau, kad nereikėtų pernelyg skubotai remtis Foglia jurisprudencija siekiant pripažinti prašymą priimti prejudicinį klausimą nepriimtinu remiantis tuo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas ginčas nėra tikras.
34.      Nėra būtinybės čia išsamiai kartoti priežastis, kuriomis grindžiama ši pozicija. Pakanka dviejų aspektų.
35.      Pirma, sąvoka „tikras ginčas“ kelia tiek konceptualių, tiek praktinių problemų. Nėra nieko iš esmės netinkamo, jei šalis kreipiasi į teismą, siekdama apginti savo teises, net ir tuo atveju, kai šalys iš esmės sutaria dėl susijusių teisinių klausimų. Taip pat savaime nėra nieko blogo, kad šalys gali siekti išsiaiškinti savo atitinkamas teises ir pareigas, inicijuodamos bandomąją bylą, ir šiuo tikslu kreipiasi į teismą ar arbitražo teismą, kurį jos laiko turinčiu jurisdikciją.
36.      Be to, nustatyti tikruosius šalių ketinimus praktikoje dažnai yra sudėtinga, jei ne neįmanoma, užduotis. Taip pat reikia pažymėti, kad jeigu pagal nacionalinę teisę prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo išspręsti ginčą, Teisingumo Teismo atsisakymas atsakyti į pateiktus prejudicinius klausimus priverstų tą teismą aiškinti ir taikyti Sąjungos teisę nepaisant jo abejonių. Toks rezultatas vargu ar padėtų užtikrinti vienodą Sąjungos teisės taikymą ir nuoseklumą.
37.      Antra, verta paminėti, kad, kiek man žinoma, nuo sprendimų Foglia I ir Foglia I priėmimo dienos Teisingumo Teismas nėra paskelbęs, jog prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas vien dėl to, kad ginčas nebuvo tikras, net ir tais atvejais, kai buvo galima įtarti tokią aplinkybę. Toks požiūris atrodo suderinamas su teisės mokslo atstovų išsakyta kritika dėl Foglia jurisprudencijos(16).
38.      Esant tokioms aplinkybėms, galima teisėtai klausti, ar ta jurisprudencijos linija buvo netiesiogiai panaikinta arba bent jau ar ją reikėtų persvarstyti.
39.      Vis dėlto nemanau, kad šių teismo sprendimų pagrindinė logika turėtų būti visiškai atmesta. Jei bus suprasta teisingai ir taikoma tik išimtiniais atvejais, ji vis dar gali būti naudinga.
40.      Iš tiesų pagal suformuotą jurisprudenciją asmenys negali remtis Sąjungos teisės normomis sukčiaudami arba piktnaudžiaudami(17). Pagal Sąjungos teisę suteiktos teisės įgyvendinimas gali būti laikomas piktnaudžiavimu, jeigu, nepaisant formalaus atitinkamų sąlygų laikymosi, tų taisyklių tikslas nėra pasiektas, o šalių tikrasis ketinimas yra gauti neteisėtą pranašumą dirbtinai sukuriant reikiamas sąlygas(18).
41.      Atsižvelgiant į tai, Foglia jurisprudencija gali būti suprantama kaip susijusi su piktnaudžiavimo procesu atvejais, būtent tais, kai yra aiškių, objektyvių ir nuoseklių požymių, kad ginčas buvo dirbtinai sukurtas vien tam, kad būtų gautas Teisingumo Teismo sprendimas.
42.      Tam tikrose teisinėse sistemose, įskaitant kelių Sąjungos valstybių narių sistemas, tokie proceso konstruktai paprastai apibūdinami kaip „piktnaudžiavimas procesu“(19). Ši sąvoka iš esmės reiškia piktnaudžiavimą teismo procesu, kai procesas pradedamas siekiant ne įgyvendinti materialines teises, pasinaudojant veiksminga teisine apsauga, o užsitikrinti neteisėtą pranašumą, pasinaudojant teismo procesu. Tai gali įvykti, pavyzdžiui, kai procesas pradedamas turint tikslą įbauginti silpnesnę šalį ar prie jos priekabiauti (siekiant priversti tą šalį elgtis tam tikru būdu ar netgi privesti ją prie nemokumo), sąmoningai vilkinti teisingumo procesą arba netinkamai apeiti Sąjungos ar nacionalinių taisyklių, kurios kitu atveju reglamentuotų situaciją, taikymą.
43.      Piktnaudžiavimu teismo procesu paprastai laikomi neatsakingi, piktavališki arba akivaizdžiai nepagrįsti ieškiniai. Siekiant užkirsti kelią tokiam elgesiui, teisinėse sistemose paprastai yra numatytos konkrečios procesinės priemonės ar principai, leidžiantys teismams imtis atitinkamų priemonių siekiant tiek apsaugoti bona fide šalį ar šalis, jei tokių yra, tiek užtikrinti teismų sistemos vientisumą ir tinkamą teisingumo vykdymą. Tos priemonės gali apimti, be kita ko, ieškinio atmetimą nenagrinėjant bylos ir piniginių baudų skyrimą arba bylinėjimosi išlaidų ar nuostolių priteisimą iš mala fide šalies.
44.      Sąvoka „piktnaudžiavimas procesu“ Sąjungos teisėje nėra nežinoma. Iš tiesų Sąjungos teismų jurisprudencijoje galima rasti nemažai tiesioginių ar netiesioginių nuorodų(20), įskaitant nuorodas, susijusias su prejudicinio sprendimo procedūros taikymu(21). Taip pat verta paminėti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas visai neseniai į Direktyvą (ES)
2024/1069 dėl strateginių ieškinių, kuriais siekiama apriboti visuomenės dalyvavimą, įtraukė aiškią nuostatą, įtvirtinančią šią sąvoką(22). Šia direktyva siekiama nustatyti apsaugos priemones nuo akivaizdžiai nepagrįstų ieškinių ar piktnaudžiaujamojo pobūdžio teismo procesų tarpvalstybinio pobūdžio civilinėse bylose, iškeltose fiziniams ir juridiniams asmenims dėl to, kad jie dalyvauja visuomeninėje veikloje. Jos 4 straipsnio 3 punkte pateikiama konkreti sąvokos „piktnaudžiaujamojo pobūdžio teismo procesas“ apibrėžtis(23).
45.      Mano nuomone, Foglia jurisprudencijos pagrindinis motyvas iš esmės yra piktnaudžiavimas procesu(24). Tose bylose Teisingumo Teismas nusprendė, kad ginčas buvo dirbtinis procesinis susitarimas, sugalvotas siekiant paskatinti vienos valstybės narės teismą priimti sprendimą dėl kitos valstybės narės teisės aktų suderinamumo su Sąjungos teise. Iš esmės buvo laikoma, kad šalys neleistinai rinkosi teismą, perkeldamos ginčą iš jo „natūralios“ jurisdikcijos(25).
46.      Vis dėlto nesu visiškai įsitikinęs, kad procesai, dėl kurių buvo priimti sprendimai Foglia I ir Foglia II, iš tiesų buvo susiję su piktnaudžiavimu procesu. Kaip paaiškinau savo išvadoje byloje European Lotto(26), nėra nieko smerktino, jei šalys civilinį ar komercinį ginčą perduoda jurisdikciją jį spręsti turinčiam teismui (pavyzdžiui, Italijos teismui) ir tokiu atveju kelia klausimą dėl kitos valstybės narės teisės aktų (pavyzdžiui, Prancūzijos teisės) suderinamumo su Sąjungos teise, užuot inicijavę procesą Prancūzijos teismuose. Visgi man atrodo, kad platesnė piktnaudžiavimo procesu logika, kuria grindžiama ši jurisprudencija, yra pagrįsta ir gali išlikti svarbi, nors ir tik išimtinėmis aplinkybėmis. Tai apima atvejus, kai Teisingumo Teismas, remdamasis aiškiais ir nuosekliais požymiais, daro išvadą, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas ginčas arba prašymas nacionaliniam teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį yra piktnaudžiavimas procesu. Tokiais atvejais Teisingumo Teismas gali teisėtai manyti, kad atsakymas į prejudicinius klausimus padėtų pasiekti piktnaudžiaujamojo pobūdžio tikslą, ir todėl pripažinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinu.
47.      Vis dėlto tokie atvejai tebėra išimtis. Nesant įtikinamų piktnaudžiavimo įrodymų, Teisingumo Teismas turėtų neskubėti daryti išvados, kad ginčas nėra tikras.
48.      Šioje byloje, kaip ir byloje European Lotto(27), nematau aiškių, objektyvių ir nuoseklių požymių, kad būtų piktnaudžiaujama procesu.
b)      Dėl būtinybės atsakyti į prejudicinį klausimą
49.      Tačiau sutinku su Vokietijos ir Maltos vyriausybėmis, kad šis prašymas yra nepriimtinas, nes atsakymas į prejudicinius klausimus nėra būtinas, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų priimti sprendimą pagrindinėje byloje.
50.      Iš SESV 267 straipsnio išplaukia, jog prašomas prejudicinis sprendimas turi būti „būtinas“, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų „priimti sprendimą“ nagrinėjamoje byloje. Prejudicinio sprendimo priėmimo procedūros
paskirtis – ne teikti patariamąsias nuomones bendrais ar hipotetiniais klausimais, o padėti nacionaliniams teismams spręsti konkrečius ginčus(28).
51.      Teisingumo Teismas tradiciškai aiškino „būtinybės“ reikalavimą plačiai, laikydamasis SESV 267 straipsnyje įtvirtinto bendradarbiavimo principo(29). Prejudicinis klausimas nebūtinai turi būti lemiamas ginčo baigčiai, taip pat jis nebūtinai turi būti susijęs su ginčo esme. Pakanka, kad atsakymas būtų svarbus ginčo sprendimui.
52.      Nors Teisingumo Teismo jurisprudencijoje kartais nurodoma, kad svarba ir būtinybė yra du atskiri reikalavimai, reglamentuojantys prejudicinių klausimų priimtinumą, iš tikrųjų tai yra tik dvi tos pačios idėjos išraiškos. Kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas M. Bobek, „svarba ir reikalingumas yra dvi to paties medalio pusės: klausimas yra svarbus, jei atsakymas į jį yra reikalingas nacionaliniam teismui, kad jis galėtų priimti sprendimą pagrindinėje byloje, ir atvirkščiai“(30). Iš tiesų pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją klausimams, pateiktiems pagal SESV 267 straipsnį, taikoma svarbos prezumpcija(31), o atitinkamos savarankiškos būtinumo prezumpcijos beveik nėra(32).
53.      Šiomis aplinkybėmis savaime kyla toks klausimas: kada atsakymas į prejudicinį klausimą turi būti laikomas svarbiu ginčo išsprendimui? Šiuo aspektu lemiamas kriterijus, regis, yra tai, ar byloje, kurią nagrinėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šis teismas turi priimti teismo sprendimą, kuriame būtų atsižvelgta į prejudicinį sprendimą(33).
54.      Šiuo klausimu Teisingumo Teismo jurisprudencijoje pateikta išsamių argumentų. Joje aiškiai nurodoma, kad, siekiant nustatyti „būtinybę“ pagal SESV 267 straipsnį, turi būti jungiamasis veiksnys, t. y. pakankamai tiesioginis, o ne tik atsitiktinis ryšys(34) tarp ginčo, nagrinėjamo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, ir Sąjungos teisės nuostatų, kurias prašoma išaiškinti, nes toks aiškinimas būtų objektyviai būtinas, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priimtų sprendimą. Teisingumo Teismo nuomone, toks jungiamasis veiksnys gali būti nustatytas, jeigu: i) ginčas iš esmės bent iš dalies reglamentuojamas Sąjungos teisėje, ii) klausimas susijęs su procedūrinio pobūdžio Sąjungos teisės nuostatų, kurios gali būti taikytinos, išaiškinimu arba iii) atrodo, kad Teisingumo Teismui atsakius į šiuos klausimus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui būtų pateiktas toks Sąjungos teisės išaiškinimas, kuris leistų jam išspręsti nacionalinės teisės procesinius klausimus ir paskui išnagrinėti jam pateiktą bylą iš esmės(35).
55.      Mano nuomone, iš to išplaukia, kad klausimai yra priimtini, kai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali iš Teisingumo Teismo pateiktų atsakymų pagrindinėje byloje padaryti teisiškai privalomas išvadas(36), nesvarbu, ar jie yra materialinio, ar procesinio pobūdžio. Tas poveikis turi būti konkretus, specifinis ir numatomas(37); jis negali būti grynai hipotetinis, teorinis ar vien spekuliatyvus(38). Todėl prašymas priimti prejudicinį sprendimą, kuriuo siekiama gauti Sąjungos teisės aiškinimo elementus, kurie yra tik šalutinės svarbos arba kuriuos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galiausiai galėtų ignoruoti nepadarydamas įtakos savo sprendimui, turi būti pripažintas nepriimtinu(39).
56.      Nagrinėti šioje byloje pateiktų prejudicinių klausimų priimtinumo klausimą reikia atsižvelgiant būtent į šiuos argumentus.
57.      Byloje atrodo gana aišku, kad šis atvejis nepatenka į šios išvados 54 punkte nurodytas antrąją ir trečiąją kategorijas. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą iš esmės turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į pirmąją kategoriją, nes
jį pateikęs teismas prašo išaiškinti kelias Sąjungos teisės materialines nuostatas, būtent Reglamento „Briuselis Ia“ 1, 45, 46, 48 ir 52 straipsnius.
58.      Atitinkamai pagrindinis klausimas yra tai, ar tarp tų nuostatų ir ginčo, nagrinėjamo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, yra pakankamai tiesioginis materialinis ryšys.
59.      Mano nuomone, tokio tiesioginio ryšio nėra.
60.      Ginčas pagrindinėje byloje susijęs su tariamu patarėjo teisės klausimais aplaidumu rengiant teisinę išvadą dėl Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio suderinamumo su Sąjungos teise. Taigi pagrindinis klausimas yra ne tai, ar Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis iš tiesų suderinamas su Sąjungos teise, o tai, ar patarėjo teisės klausimais vertinimas buvo atliktas rūpestingai tuo metu, kai jis buvo pateiktas.
61.      Šis vertinimas reglamentuojamas nacionalinėje teisėje ir paprastai apima palyginimą su elgesiu, kurio tikimasi iš pakankamai apdairaus ir gerai informuoto teisės profesijos atstovo. Šiomis aplinkybėmis svarbu ne tai, ar išvada galiausiai pasirodo esanti teisinga, o tai, ar ji buvo pagrįstai pateisinama atsižvelgiant į teisinį pagrindą ir tuo metu turėtą informaciją.
62.      Toks vertinimas nepatenka į Teisingumo Teismo jurisdikciją pagal SESV 267 straipsnį. Teisingumo Teismas gali aiškinti Sąjungos teisę, tačiau negali nustatyti, ar konkreti teisinė išvada buvo įtikinama ar parengta
pakankamai kruopščiai.
63.      Žinoma, Teisingumo Teismo atsakymai tam tikru mastu gali dominti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą. Vis dėlto jie nesuteiktų jam galimybės daryti teisiškai privalomas išvadas ginčo sprendimo tikslais. Daugių daugiausia jie sudarytų elementus, į kuriuos tas teismas galėtų atsižvelgti, jeigu manytų, kad tai tikslinga.
64.      Tokiomis aplinkybėmis ryšys tarp nagrinėjamų Sąjungos teisės nuostatų ir pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo yra pernelyg neaiškus ir netiesioginis, kad pateisintų būtinybės reikalavimą.
65.      Jei būtų pripažinta priešingai, kiltų pavojus, kad prejudicinio sprendimo priėmimo procedūros taikymo sritis būtų išplėsta peržengiant tinkamas ribas. Galima lengvai įsivaizduoti analogiškas situacijas, pavyzdžiui, ginčus dėl akademinių įvertinimų ar imituojamųjų teismo procesų (darant prielaidą, kad jie nagrinėjami nacionaliniame teisme), kuriose Sąjungos teisės klausimai galėtų iškilti atsitiktinai, iš tikrųjų nesant jų būtinybės ginčui išspręsti.
66.      Mano nuomone, tokie atvejai nesudaro pagrindo taikyti SESV 267 straipsnį.
67.      Šią išvadą patvirtina Teisingumo Teismo nutartis Horn(40), susijusi su panašiu atveju, kai kilo ginčas tarp advokato ir vieno iš jo klientų. Advokatas savo klientui patarė nereikšti ieškinio Vokietijos Federacinei Respublikai Vokietijos teisme, siekiant gauti žalos atlyginimą už žalą, kuri ateityje galėtų atsirasti dėl tariamai neteisėto 2000 m. Sąjungos lygmeniu prieš Austriją patvirtintų diplomatinių priemonių pobūdžio(41). Vis dėlto ginčą nagrinėjęs nacionalinis teismas, siekdamas įvertinti šį klausimą, nusprendė, kad būtina Teisingumo Teismui pateikti kelis klausimus dėl tų priemonių suderinamumo su įvairiomis Sąjungos teisės nuostatomis.
68.      Trumpame nutarime Teisingumo Teismas paskelbė, kad prašymas yra akivaizdžiai nepriimtinas. Jis visų pirma pažymėjo, kad vien tai, jog advokato konsultacija „buvo susijusi su galimybėmis, kad ieškinys dėl žalos atlyginimo, pareikštas Vokietijos Federacinei Respublikai dėl kitų valstybių narių patvirtintų
priemonių prieš Austrijos Respubliką, bus patenkintas, nereiškia, kad ieškinio dėl honoraro sumokėjimo pagrįstumas priklauso nuo minėtų priemonių teisėtumo“. Teisingumo Teismas taip pat pabrėžė, kad „pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisinės konsultacijos šalių abipusių įsipareigojimų teisėtumas ir tinkamas vykdymas nepriklauso nuo teisės aktų ir faktinių aplinkybių, sudarančių jos dalyką, galiojimo“(42). Mano nuomone, šie argumentai tinka ir šiam prašymui priimti prejudicinį sprendimą.
69.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinu.
70.      Vis dėlto, jeigu Teisingumo Teismas laikytųsi kitokios nuomonės, dėl išsamumo
toliau pereisiu prie prejudiciniais klausimais keliamų pagrindinių esminių klausimų.
B.      Esminiai klausimai
1.      Dėl Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio (ne)suderinamumo su Reglamento „Briuselis Ia“ taisyklėmis (pirmasis–ketvirtasis klausimai)
71.      Pirmais keturiais prejudiciniais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 36, 39 ir 52 straipsnius draudžiama valstybei narei priimti tokią nuostatą, kaip Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis, pagal kurią kitos valstybės narės teismo sprendimas civilinėse ir komercinėse bylose, priimtas dėl toje valstybėje licencijuoto internetinių lošimų organizatoriaus, neturi būti nei pripažįstamas, nei vykdomas viešosios tvarkos pagrindu, jeigu tame sprendime to lošimų organizatoriaus teikiamos paslaugos laikomos neteisėtomis toje kitoje valstybėje narėje, nepaisant to, kad pagal pirmosios valstybės narės teisę tos paslaugos yra teisėtos.
72.      Toliau pirmiausia apibūdinsiu Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio pagrindimą (a skirsnis), tuomet išnagrinėsiu jo suderinamumą su Reglamentu „Briuselis Ia“ (b skirsnis).
a)      Dėl Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio loginio pagrindo
73.      Tam tikru etapu Maltos valdžios institucijos nustatė ekonominę politiką, kuria siekė paversti Maltą sparčiai besiplečiančios internetinių lošimų pramonės Europos „centru“. Šiuo tikslu jos (be kita ko) sukūrė palyginti liberalią reguliavimo ir teisinę sistemą, įskaitant licencijavimo tvarką, kuri dabar reglamentuojama Maltos azartinių lošimų įstatyme.
74.      Kaip aiškina Maltos vyriausybė, Maltos lošimų licencija buvo sukurta kaip pagal „paslaugų teikimo vietos“ principą išduodamas leidimas, leidžiantis lošimų organizatoriams teikti lošimų paslaugas ne tik Maltoje, bet ir iš Maltos į kitas valstybes, su sąlyga, kad tie lošimų organizatoriai laikosi Maltos teisės aktų ir  yra „pagrįsta teisinė priežastis“ veikti tose valstybėse(43). Apskritai Maltos valdžios institucijos nuosekliai laikosi nuomonės, kad, atsižvelgiant į SESV 56 straipsnį, ši licencija leidžia lošimų organizatoriams, jeigu jie laikosi Maltos teisės aktų, teikti paslaugas visoje vidaus rinkoje arba bent jau tose valstybėse narėse, „kurių teisinė sistema yra nepagrįstai ribojanti“ pagal tą nuostatą(44). Iš tiesų nemažai internetinių lošimų organizatorių nusprendė steigti įmones Maltoje ir gauti tokią licenciją, siekdami teikti paslaugas daugiausia užsienyje.
75.      Atsižvelgdami į tai, Maltos licenciją turintys lošimų organizatoriai pradėjo orientuotis visų pirma į tokias rinkas kaip Austrija ir Vokietija (naudodami reklamą, kurdami interneto svetaines vokiečių kalba ir pan.) ir ten internetinių lošimų paslaugas teikė nesilaikydami tose valstybėse taikomų nacionalinių taisyklių. Pasak Maltos vyriausybės, šie lošimų organizatoriai veikė remdamiesi „pagrįsta prielaida“, kad, vadovaudamiesi turima Maltos licencija ir SESV 56 straipsniu, jie turėjo teisę tai daryti, nes, jų nuomone, atitinkami nacionalinės teisės aktai buvo „nepagrįstai ribojantys“.
76.      Pastaraisiais metais nemažai vartotojų tose valstybėse narėse kreipėsi į nacionalinius teismus su civiliniais ieškiniais, siekdami susigrąžinti pinigus, kuriuos prarado naudodamiesi tokiomis paslaugomis(45). Šie ieškiniai paprastai grindžiami argumentu, kad su atitinkamais Maltos lošimų organizatoriais sudarytos lošimų sutartys pagal nacionalinę teisę yra niekinės, nes paslaugos buvo teikiamos pažeidžiant vietos reguliavimo reikalavimus ir todėl atitinkamoje valstybėje narėje buvo neteisėtos, nepaisant to, kad lošimų organizatoriai laikėsi Maltos teisės aktų. Atitinkamai tie lošimų organizatoriai privalo grąžinti tas statymų sumas pagal taisykles dėl nepagrįsto praturtėjimo(46). Atrodo, kad tūkstančiai tokių ieškinių buvo pareikšti arba šiuo metu nagrinėjami, be kita ko, Austrijos ir Vokietijos teismuose(47).
77.      Nors atitinkami lošimų organizatoriai teigė, kad tose tikslinėse valstybėse narėse teiktos paslaugos iš tiesų buvo teisėtos (visų pirma todėl, kad vietos lošimų teisės aktai prieštarauja SESV 56 straipsniui ir todėl neturėtų būti taikomi)(48), atitinkamų valstybių narių teismai iš esmės atmetė šiuos argumentus ir patenkino reikalavimus dėl restitucijos.
78.      Susidūręs su vis didėjančiu tokių teismo sprendimų skaičiumi, Maltos teisės aktų leidėjas ėmėsi veiksmų. Laikydamasis nuomonės, kad šie sprendimai, kuriuose lošimų organizatorių pagal galiojančias Maltos lošimų licencijas teikiamos paslaugos buvo laikomos neteisėtomis, kelia „nepagrįstų iššūkių“(49) Maltos reguliavimo ir teisinei sistemai, teisės aktų leidėjas Įstatymo projektu Nr. 55 į Maltos azartinių lošimų įstatymą įtraukė 56A straipsnį.
79.      Pagal šią nuostatą, „neatsižvelgiant į jokią Organizacijos ir civilinio proceso kodekso ar bet kurio kito įstatymo nuostatą“, Maltos teismai, vadovaudamiesi viešosios tvarkos principais, „atsisako pripažinti ir (arba) vykdyti Maltoje“ bet kokį užsienio teismo sprendimą, kuriuo iš esmės i) patenkinamas ieškinys Maltos licenciją turinčiam lošimų organizatoriui, ii) grindžiamas to lošimų organizatoriaus teikiamų paslaugų neteisėtumu valstybėje narėje (bendrai arba konkretaus azartinio lošimo), net jei iii) tos paslaugos pagal Maltos teisę buvo teisėtos(50).
80.      Dėl šios priežasties aprašyto pobūdžio teismo sprendimai, įskaitant visų pirma tuos, kuriais patenkinami lošėjų reikalavimai dėl restitucijos, aptarti ankstesniuose punktuose, negali būti vykdomi Maltoje, taip atimant iš kreditorių galimybę pasinaudoti ten įsikūrusių Maltos lošimų organizatorių turtu. Dėl to tokių reikalavimų turėtojams praktiškai neįmanoma gauti mokėjimo(51).
b)      Dėl Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio trūkumų
81.      Savo išvadoje byloje European Lotto paaiškinau, kad nors valstybės narės teismai turi jurisdikciją privačių šalių ginčuose vertinti kitų valstybių narių teisės aktų suderinamumą su Sąjungos teise (įskaitant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, atsižvelgiant į Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnį, ginče tarp Spielerschutz Sigma ir patarėjo teisės klausimais), jie turi naudotis ta jurisdikcija su tam tikru santūrumu. Tai ypač aktualu tais atvejais, kai Sąjungos teisė palieka nacionalinėms institucijoms diskrecijos laisvę (kaip yra šiuo atveju; žr. šios išvados 89 punktą). Siekiant išsklaidyti abejones dėl tokių teismų galimybės peržiūrėti kitos valstybės narės suverenius sprendimus
teisėtumo, pažymėtina, kad jie turėtų kritikuoti kitos valstybės narės teisės aktus tik akivaizdaus nesuderinamumo atvejais, pavyzdžiui, kai Teisingumo Teismo jurisprudencijoje yra aiškiai ir nuosekliai apibrėžtos valstybių narių diskrecijos ribos nagrinėjamoje srityje.
82.      Mano nuomone, ši byla susijusi būtent su tokia situacija. Kaip teigia visos suinteresuotosios šalys, pateikusios pastabas Teisingumo Teismui (išskyrus, žinoma, Maltos vyriausybę), tokia nuostata kaip Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis yra akivaizdžiai nesuderinama su teismo sprendimų pripažinimą ir vykdymą
reglamentuojančiomis
taisyklėmis, nustatytomis Reglamento „Briuselis Ia“ III skyriuje, kaip nuosekliai aiškina Teisingumo Teismas.
83.      Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnyje nurodyti sprendimai, jeigu i) jie susiję su „civilinėmis ir komercinėmis bylomis“ pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 1 straipsnio 1 dalį ir ii) juos priėmė kitų valstybių narių teismai, patenka į to reglamento III skyriuje nustatytų taisyklių taikymo sritį(52). Tai visų pirma taikytina, be kita ko, įvairių valstybių narių teismų priimtiems sprendimams, kuriais patenkinami lošėjų reikalavimai dėl restitucijos, aptartiems ankstesniame skirsnyje. Atitinkamai šių teismo sprendimų pripažinimas ir vykdymas Maltoje reglamentuojamas (išimtinai)(53) tomis taisyklėmis.
84.      Pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 36 ir 39 straipsnius tokie teismo sprendimai turi būti pripažįstami ir vykdomi(54) visose kitose valstybėse narėse netaikant jokios specialios procedūros ar pripažinimo, kad teismo sprendimas yra vykdytinas. Šios nuostatos išreiškia pagrindinį šio teisės akto tikslą, būtent „teismo sprendimų laisvą judėjimą“ Europos Sąjungoje – tikslą, kuris savo ruožtu padeda užtikrinti tinkamą tos rinkos veikimą ir veiksmingą teisės į teisingumą apsaugą joje(55). Todėl nacionalinė nuostata, įpareigojanti atsisakyti pripažinti ar vykdyti tuos teismo sprendimus, tiesiogiai prieštarauja toms taisyklėms.
85.      Tiesa, Reglamente „Briuselis Ia“ yra numatytos ribotos nuo
jo 36 ir 39 straipsniuose nustatytų principų nukrypti leidžiančios nuostatos. Pagal 45 straipsnio 1 dalį bet kurios suinteresuotosios šalies prašymu valstybėje, į kurią kreipiamasi, atsisakoma pripažinti kurios nors valstybės narės teismo sprendimą (tik) tuo atveju, jei yra vienas iš išsamiai nurodytų nepripažinimo pagrindų(56).  Be to, pagal 46 straipsnį, gavus asmens, kurio atžvilgiu siekiama vykdyti teismo sprendimą, prašymą, turi būti atsisakyta vykdyti tokį teismo sprendimą valstybėje, į kurią kreipiamasi, (tik) dėl tų pačių priežasčių. Viena iš tokių priežasčių, nurodyta 45 straipsnio 1 dalies a punkte, kyla tuomet, kai atitinkamo sprendimo pripažinimas (arba vykdymas) valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, būtų „akivaizdžiai prieštaraujantis viešajai tvarkai (ordre public)“ toje valstybėje.
86.      Šioje byloje Maltos vyriausybė remiasi šia nukrypti leidžiančia nuostata. Jos nuomone, Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis yra „aiškinamoji nuostata“, kurios paskirtis – „padėti Maltos teismams“ taikyti „viešosios tvarkos“ išlygą, nustatytą Reglamento „Briuselis Ia“ 45 straipsnio 1 dalies a punkte(57). Šia nuostata tik „patikslinama“(58) (arba patvirtinama(59)), kad ginčijami teismo sprendimai neturėtų būti pripažįstami ar vykdomi Maltoje, remiantis to reglamento 45 straipsnio 1 dalies a punktu ir 46 straipsniu, jeigu toks pripažinimas ar vykdymas akivaizdžiai prieštarautų Maltos „viešajai tvarkai“.
87.      Šiuo aspektu Maltos vyriausybė teigia, kad Maltos licencijuotiems lošimų organizatoriams pareikšti reikalavimai dėl restitucijos yra oportunistiniai, prilygsta piktnaudžiavimui SESV 56 straipsnyje užtikrinta teise gauti paslaugas(60) ir yra grindžiami nacionaliniais azartinių lošimų įstatymais, kurie, jos nuomone, yra „nepagrįstai ribojantys“, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą. Teigiama, kad patenkindami tokius reikalavimus ir vertindami tų lošimų organizatorių teikiamas paslaugas kaip neteisėtas jų atitinkamose valstybėse narėse, Austrijos ir Vokietijos teismai „nesiima veiksmų, kad pašalintų nacionalinės ribojančios tvarkos trūkumus ir nepagrįstą pobūdį“ atsižvelgiant į SESV 56 straipsnį, be to, nepaiso to, kad atitinkami lošimų organizatoriai turėjo galiojančią Maltos licenciją ir laikėsi Maltos teisinės ir reguliavimo sistemos. Todėl tokių teismo sprendimų pripažinimas ar vykdymas Maltoje reikštų akivaizdų SESV 56 straipsnio, kuris yra Maltos „viešosios tvarkos“ dalis, pažeidimą, be to, pakenktų tos reguliavimo sistemos „vientisumui“, nes visų pirma sukeltų abejonių dėl tokių licencijų galiojimo ir taip susilpnintų teisinį saugumą, kurį jie turėtų užtikrinti tiems lošimų organizatoriams vidaus rinkoje.
88.      Manęs šie argumentai neįtikina. Iš tikrųjų Reglamento „Briuselis Ia“ 45 straipsnio 1 dalies a punktas ir 46 straipsnis akivaizdžiai neapima tokios nuostatos kaip Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis.
89.      Nors, kaip pažymi Maltos vyriausybė, iš principo kiekviena valstybė narė pati apibrėžia savo „viešosios tvarkos“ turinį, šis diskrecijos laipsnis nėra neribotas. Teisingumo Teismas nuosekliai laikosi nuomonės, kad, nukrypstant nuo Reglamento „Briuselis Ia“ 36 ir 39 straipsniuose nustatytų bendrųjų pripažinimo ir vykdymo taisyklių, 45 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti aiškinamas „siaurai“, o „viešosios tvarkos“ išlyga „turi būti taikoma tik išimtiniais atvejais“, kad nebūtų pakenkta šiuo dokumentu siekiamam teismo sprendimų laisvo judėjimo tikslui. Taigi Teisingumo Teismas turi teisę ir išties „privalo“ „patikrinti ribas, kurių neperžengdamas valstybės narės teismas gali remtis šia sąvoka ir nepripažinti kitos valstybės narės teismo priimto sprendimo“(61). Tokia nuostata kaip Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis aiškiai viršija šias ribas.
90.      Kalbant konkrečiau, pirma, dėl tariamo Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnyje nurodytų teismo sprendimų neteisėtumo reikėtų priminti, jog, bendrai tariant, valstybės narės teismai negali atsisakyti pripažinti ar vykdyti kitoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo remdamiesi „viešosios tvarkos“ išlyga vien dėl to, kad mano, jog toje byloje buvo neteisingai taikoma Sąjungos teisė, įskaitant SESV 56 straipsnį(62).
91.      Jeigu valstybės narės teismo sprendimas, pavyzdžiui, byloje dėl lošėjų Maltos lošimų organizatoriui pareikštų reikalavimų dėl restitucijos, iš tiesų būtų neteisėtas dėl netinkamo SESV 56 straipsnio taikymo, atitinkamas lošimų organizatorius turi užginčyti tą sprendimą kilmės valstybėje, pasinaudodamas tos valstybės teisinėje sistemoje numatytomis teisių gynimo priemonėmis. Ši sistema kartu su SESV 267 straipsnyje nustatytu prejudicinio sprendimo mechanizmu suteikia asmenims pakankamas garantijas šiuo klausimu.
92.      Kai teismo sprendimas įsiteisėja kilmės valstybėje, paprastai išnaudojus visas galimas teisinės gynybos priemones kilmės valstybėje narėje, šalys iš principo privalo sutikti su visais jame pateiktais teiginiais(63).
Kalbant konkrečiai, Sąjungos teisės materialinės teisės klausimai pripažinimo ir vykdymo etape negali būti iš naujo nagrinėjami valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teismuose. Reglamento „Briuselis Ia“ 52 straipsnyje aiškiai draudžiama atlikti tokią peržiūrą numatant, kad „[j]okiomis aplinkybėmis valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, valstybės narės teismo priimtas sprendimas negali būti peržiūrimas iš esmės“. Šis draudimas, be kita ko, neleidžia valstybei, į kurią kreipiamasi, iš naujo vertinti kilmės valstybės teismo nustatytų faktinių ar teisinių aplinkybių. Todėl iš principo sprendimai, priimti valstybėse narėse, turi būti pripažįstami ir vykdomi kitose valstybėse narėse, nepaisant jokių (tariamų) Sąjungos teisės klaidų, kurių juose gali būti(64).
93.      Antra, atsižvelgiant į pirma išdėstytus argumentus pažymėtina, jog Teisingumo Teismas nuosekliai laikosi nuomonės, kad remtis Reglamento „Briuselis Ia“ 45 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta „viešosios tvarkos“ išlyga galima tik „išimtiniais atvejais“, kai atitinkamo teismo sprendimo pripažinimas ar vykdymas valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, „būtų nesuderinamas su [tos valstybės] teisine sistema“, nes tai keltų pavojų dėl „teisės normos, laikomos esmine [tos valstybės] teisinėje sistemoje, akivaizdaus pažeidimo“(65). Ši riba yra ypač aukšta.
94.      Visiškai sutinku, kad ankstesniame punkte numatytas atvejis gali apimti užsienio teismo sprendimo pripažinimą ar vykdymą, kuris Sąjungos teisėje reiškia „esminėmis laikomų teisės normų“
„akivaizdų pažeidimą“(66), nes jos yra neatskiriama tos valstybės teisinės sistemos dalis. Taip pat esu pasirengęs sutikti, kad SESV 56 straipsnis yra tokia „norma“(67).
Vis dėlto rėmimasis „viešosios tvarkos“ išlyga taip pat turi likti išimtinis atvejis, kai kyla klausimas dėl tokios materialinės teisės normos kaip SESV 56 straipsnis pažeidimo. Kaip minėta, ši išlyga turėtų būti taikoma tik tais atvejais, kai užsienio teismo sprendimo pripažinimas ar vykdymas būtų nesuderinamas su Sąjungos teisine tvarka(68). Taip galėtų nutikti tik tuo atveju, jei tokio teismo sprendimo, priimto po to, kai atitinkamas lošimų organizatorius išnaudojo visas galimas teisinės gynybos priemones kilmės valstybėje, pripažinimas ar vykdymas sukeltų patį didžiausią laisvės teikti paslaugas pažeidimą, pavyzdžiui, tiesioginę diskriminaciją dėl pilietybės, neturinčią jokio pagrįsto pateisinimo(69).
95.      Šioje byloje Maltos teisės aktų leidėjas negalėjo teisėtai veikti abstrakčiai ir bendrai, kaip 56A straipsnyje, remdamasis prielaida, kad bet koks sprendimas civilinėse ir komercinėse bylose, kuriuo Maltos licenciją turinčio lošimų organizatoriaus teikiamos paslaugos laikomos neteisėtomis valstybėje narėje, net jei tos paslaugos yra teisėtos pagal Maltos teisę, būtinai yra nesuderinamas su SESV 56 straipsniu, jau nekalbant apie tai, kad bet kokio tokio teismo sprendimo pripažinimas ar vykdymas sukeltų patį didžiausią, „nepriimtiną“ pažeidimą, aptartą ankstesniame punkte.
96.      Toks bendras vertinimas prieštarauja principui, kuriuo grindžiamos Reglamente „Briuselis Ia“ nustatytos pripažinimo ir vykdymo taisyklės, būtent „abipusio pasitikėjimo“ principui, pagal kurį valstybės narės privalo pasitikėti viena kitos teisinėmis sistemomis ir teisminėmis institucijomis(70). Atsižvelgdamos į tai, Maltos valdžios institucijos, siekdamos pateisinti tokios priemonės kaip Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis patvirtinimą, negalėjo daryti prielaidos, kad kitų valstybių narių teismai „sistemingai“ ir „aklai“ (kalbant Maltos vyriausybės terminais) taiko nacionalinius azartinių lošimų teisės aktus, prieštaraujančius SESV 56 straipsniui, arba rodo „akivaizdų abejingumą“ lošėjų reikalavimams dėl restitucijos(71), visų pirma nesikreipdami į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo šiuo klausimu(72).
97.      Be to, Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis akivaizdžiai grindžiamas ypač plačiu SESV 56 straipsnio, minėto šios išvados 74 punkte, aiškinimu(73), pagal kurį lošimų organizatoriai, turintys Maltos lošimų licenciją, remdamiesi SESV 56 straipsniu, turėtų teisę laisvai ir teisėtai teikti paslaugas visoje Sąjungoje, jeigu laikosi Maltos teisės aktų.
98.      Vis dėlto tokį paslaugų teikimo laisvės azartinių lošimų srityje aiškinimą Teisingumo Teismas nuosekliai atmeta. Teisingumo Teismas ne kartą pabrėžė, kad, kadangi azartiniai lošimai, ypač tie, kurie siūlomi internete, kelia didelę socialinę riziką (įskaitant priklausomybę, finansinę žalą, pinigų plovimo riziką), ir atsižvelgiant į „valstybių narių didelius moralinio, religinio ir kultūrinio pobūdžio skirtumus“ šiuo klausimu, tos valstybės turi plačią diskreciją reguliuoti savo teritorijoje teikiamas azartinių lošimų paslaugas pagal savo atitinkamus įstatymus(74).
99.      Be to, valstybės narės iš esmės gali taikyti savo atitinkamus azartinių lošimų teisės aktus ir lošimų organizatoriams, kurie iš kitos valstybės narės, pavyzdžiui, Maltos, teikia paslaugas vartotojams jų teritorijoje(75). Šiuo aspektu „kilmės šalies“ principas, pagal kurį tik įsisteigimo valstybė narė būtų kompetentinga reguliuoti atitinkamas paslaugas, internetinių azartinių lošimų srityje netaikomas(76).
100. Taip pat pažymėtina, kad, nesant licencijavimo sąlygų suderinimo Sąjungos lygmeniu, valstybės narės nėra įpareigotos pripažinti kitų valstybių narių išduotų lošimų licencijų ir todėl leisti tokių licencijų turėtojams teikti paslaugas jų teritorijoje vien tuo pagrindu(77). Pagal dabartinę Sąjungos teisę Maltos lošimų licencija iš esmės galioja tik Maltos teritorijoje ir prireikus tose valstybėse narėse, kurios nusprendžia tokias licencijas pripažinti(78).
101. Maltos vyriausybės anksčiau pateiktas argumentas(79), kad būtų „nereikalinga“ (ir todėl neproporcinga pagal SESV 56 straipsnį) taikyti priimančiosios valstybės narės lošimų įstatyme nustatytus ribojančius reikalavimus Maltos licencijuotiems lošimų organizatoriams, remiantis tuo, kad Maltos teisė kartu su Maltos valdžios institucijų vykdoma priežiūra jau užtikrina aukštą apsaugos nuo lošimo priklausomybės, išlaidavimo ar pinigų plovimo lygį, Teisingumo Teismo taip pat buvo nuosekliai atmetamas. Azartinių lošimų srityje nacionalinių reguliavimo priemonių proporcingumas turi būti vertinamas tik atsižvelgiant į atitinkamoje valstybėje narėje vyraujantį moralinį, religinį ir kultūrinį kontekstą, taip pat į apsaugos lygį, kurį ta valstybė siekia užtikrinti savo teritorijoje. Taigi, nors Malta nusprendė reguliuoti azartinius lošimus tam tikru būdu, atsižvelgdama į savo ypatumus, kitos valstybės narės ir toliau gali laisvai priimti kitokias, įskaitant ir labiau ribojančias, taisykles, atspindinčias jų pačių visuomenę ir susijusios rizikos vertinimą. Tos taisyklės vien dėl šios priežasties Maltos lošimų organizatorių atžvilgiu negali būti laikomos „nereikalingomis“. Kalbant apie Maltos lošimų instituciją pakanka priminti, kad Teisingumo Teismas ne kartą konstatavo, jog valstybė narė neprivalo „pasitikėti kitos valstybės narės institucijų atlikta kontrole naudojantis reguliavimo sistemomis, kurių ji pati nekontroliuoja“(80).
102. Taigi kitos valstybės narės turi teisę taikyti savo azartinių lošimų įstatymus Maltos licencijuotiems lošimų organizatoriams. Jos gali reikalauti, kad šie lošimų organizatoriai laikytųsi nacionalinių taisyklių, reglamentuojančių, priklausomai nuo aplinkybių, monopolijas, licencijavimo reikalavimus ir kitus reguliavimo apribojimus. Jos taip pat gali nuspręsti visiškai uždrausti tam tikrus azartinius lošimus arba juos reguliuoti taip, kad tai smarkiai skirtųsi nuo Maltoje taikomo požiūrio(81). Todėl neišvengiamai kils situacijų, kai Maltos licenciją turinčio lošimų organizatoriaus teikiamos paslaugos arba jo siūlomas konkretus azartinis lošimas vienoje valstybėje narėje bus neteisėti, nors pagal Maltos teisę jie yra teisėti, ir šis neatitikimas savaime neprieštaraus SESV 56 straipsniui(82). Tai, kad Maltoje licencijuotiems internetinių lošimų organizatoriams gali tekti laikytis ne tik Maltos teisės aktų, bet ir tos (‑ių) valstybės (‑ių) narės (‑ių) teisės aktų, kuriai (‑ioms) yra skirtos jų paslaugos, ir kad to nedarant gali kilti pasekmių pagal vietos civilinę teisę, pavyzdžiui, su vietos vartotojais sudarytų lošimų sutarčių negaliojimas, yra paprasčiausia skirtingų nacionalinių reguliavimo sistemų sambūvio pasekmė. Atsižvelgiant į tai, teismo sprendimai, kuriais nustatomos tokios civilinės teisės pasekmės, iš principo turi būti pripažįstami ir vykdomi visoje Sąjungoje, įskaitant tas valstybes nares, kuriose atitinkamos paslaugos yra teisėtos pagal jų pačių azartinių lošimų teisę.
103. Reikia pripažinti, kad kai kuriais teismo sprendimais, kuriems taikomas Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis, gali būti įgyvendinami nacionaliniai azartinių lošimų teisės aktai, kuriuos, bent iš dalies, sunku suderinti su SESV 56 straipsniu. Teisingumo Teismas jau turėjo progą nagrinėti tokius prieštaravimus(83). Be to, net jei tokie teisės aktai iš esmės atitinka SESV 56 straipsnį, gali atsirasti atvejų, kai reikalavimų dėl restitucijos patenkinimas Maltos licenciją turinčių lošimų organizatorių atžvilgiu pasirodo esąs neproporcingas ir todėl prieštarauja minėtai nuostatai(84). Vis dėlto nesu įsitikinęs, kad tų konkrečių teismo sprendimų pripažinimas ir vykdymas paprastai atitiktų aukštą „nepriimtinumo“ ribą, nurodytą šios išvados 94 punkte. Bet kuriuo atveju tokį vertinimą galėtų atlikti tik  Maltos teismai, nagrinėdami kiekvieną atvejį atskirai.
104. Trečia, dėl argumento, kad Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnyje numatytų teismo sprendimų pripažinimas ir vykdymas Maltoje „pakenktų“ liberaliai Maltos teisinei sistemai, reglamentuojančiai lošimus, Maltos licencijų „galiojimui“ arba bent jau „teisinio saugumo“ principui, kurį šios licencijos turėtų užtikrinti jų turėtojams, ir atitinkamai Maltos valstybės pareigą „skatinti privatų verslą“ pagal Maltos Konstitucijos 18 straipsnį, norėčiau pateikti šias pastabas.
105. Net darant prielaidą, kad Maltos Konstitucijos 18 straipsnis atspindi „esminę taisyklę“ Maltos teisinėje sistemoje, nematau, kaip atitinkamų teismo sprendimų pripažinimas ar vykdymas „pakenktų“ Maltos valstybės pareigai „skatinti privatų verslą“. Nė viena iš tų teismo sprendimų nuostatų nedraudžia valstybei to daryti azartinių lošimų srityje, priimant ir išlaikant liberalią teisinę sistemą savo teritorijoje. Šie teismo sprendimai tik kelia abejonių dėl ekstrateritorinių pasekmių, kurias Maltos valdžios institucijos ketina priskirti tai sistemai. Jei jau ką, tai tie teismo sprendimai atskleidžia teiginio, kad laikantis minėtos sistemos Maltos licencijų turėtojams būtų suteikta teisė laisvai teikti paslaugas visoje Europos Sąjungoje, ribas.
106. Vis dėlto, kaip teisingai pažymi Vokietijos vyriausybė, valstybė narė negali remtis savo konstitucija, kad turėtų teisę reguliuoti ir liberalizuoti ekonominę veiklą už savo teritorijos ribų kitose valstybėse. Taip pat valstybė narė negali teisėtai atsisakyti pripažinti kitoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo, kuriuo nustatoma, kad tam tikro lošimų organizatoriaus veikla jos teritorijoje yra neteisėta pagal jos azartinių lošimų įstatymus, vien dėl to, kad ta veikla būtų teisėta pagal liberalesnius valstybės, į kurią kreipiamasi, azartinių lošimų įstatymus. Toks požiūris iš esmės paneigtų valstybių narių kompetenciją reguliuoti azartinių lošimų veiklą savo teritorijose, kaip leidžiama pagal SESV 56 straipsnį.
107. Ketvirta, kaip teigia visos suinteresuotosios šalys, išskyrus Maltos vyriausybę, nepaisant konstitucinio aspekto, kuriuo prisidengiama įtvirtinant Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnį, iš esmės ši nuostata atskleidžia apsauginį tikslą. Ji skirta pramonės šakai, kurią pati Maltos vyriausybė apibūdina kaip „būtiną“ nacionalinei ekonomikai(85), apsaugoti nuo reikšmingų finansinių pasekmių, kurių galėtų atsirasti, jeigu atitinkami lošimų organizatoriai būtų įpareigoti patenkinti lošėjų reikalavimus. Be to, tie reikalavimai gali turėti platesnį poveikį pramonei ir galiausiai užimtumui bei valstybės pajamoms toje valstybėje narėje. Jie netgi tam tikru mastu gali paveikti Maltos valdžios institucijų ekonominę politiką, kuria siekiama paversti Maltą Europos internetinių lošimų pramonės „centru“.
108. Vis dėlto, kaip nuosekliai yra nusprendęs
Teisingumo Teismas, tai, kad tam tikrų užsienio teismo sprendimų vykdymas gali turėti rimtų ekonominių pasekmių nacionaliniam ūkio subjektui, pramonės šakai ar netgi valstybei narei, į kurią kreipiamasi, nesuteikia pagrindo remtis Reglamento „Briuselis Ia“ 45 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta „viešosios tvarkos“ išlyga(86). Apskritai, siekdama skatinti savo ekonominius interesus, ar tai būtų konkurencingumas, bendrasis vidaus produktas, užimtumas ar mokesčių pajamos, valstybė narė negali apsaugoti savo pramonės šakos nuo civilinės atsakomybės, kylančios dėl jos (galbūt neteisėtos) veiklos kitose valstybėse narėse. Taikant tokį požiūrį, būtų ne tik panaikintas galimai teisėtų nacionalinės teisės aktų veiksmingumas, bet ir iškreipta konkurencija ir sudarytos nevienodos sąlygos vidaus rinkoje.
109. Pabaigoje norėčiau pateikti dar vieną pastabą. Jei Maltos valdžios institucijos iš tikrųjų laikosi nuomonės, kad tam tikros valstybės narės, pasitelkdamos savo nacionalinius teismus, taiko azartinių lošimų įstatymus, kurie yra nesuderinami su SESV 56 straipsniu ir daro žalą Maltos licencijuotiems lošimų organizatoriams ir netiesiogiai Maltos ekonomikai, tokios nuostatos kaip Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis priėmimas negali būti laikomas tinkamu reagavimu. Valstybės narės neturi teisės imtis vienašališkų „atsakomųjų“ priemonių, reaguodamos į tariamus kitų valstybių narių
padarytus Sąjungos teisės pažeidimus(87). Tinkamiausias sprendimas būtų buvęs pradėti pažeidimo nagrinėjimo procedūrą pagal SESV 259 straipsnį.
110. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau į pirmuosius keturis prejudicinius klausimus atsakyti: pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 36, 39 ir 52 straipsnius draudžiama valstybei narei priimti tokią nuostatą, kaip Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis, pagal kurią kitos valstybės narės teismo sprendimas civilinėse ir komercinėse bylose, priimtas dėl toje valstybėje licencijuoto internetinių lošimų organizatoriaus, neturi būti pripažįstamas ar vykdomas viešosios tvarkos pagrindu, jeigu tame teismo sprendime to lošimų organizatoriaus teikiamos paslaugos laikomos neteisėtomis toje kitoje valstybėje narėje, nepaisant to, kad tos paslaugos pagal pirmosios valstybės narės teisę yra teisėtos. Pažymėtina, kad reglamento 45 straipsnio 1 dalies a punkte ir 46 straipsnyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata neapima tokios nuostatos.
2.      Dėl tariamo sprendimų vilkinimo Maltos teismuose (penktasis klausimas)
111. Penktuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento „Briuselis Ia“ 48 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pareiga teismams, nagrinėjantiems prašymą atsisakyti vykdyti kitoje valstybėje narėje priimtą teismo sprendimą, „nedelsiant“ priimti sprendimą yra pažeidžiama, jeigu tie teismai per šešis mėnesius šiuo klausimu nepriėmė sprendimo pirmojoje instancijoje ir tas vilkinimas nėra priskirtinas šalims ar trečiosioms šalims, dalyvaujančioms procese.
112. Šis klausimas kyla dėl Spielerschutz Sigma teiginių, kad praktiškai bylos Maltos teismuose dėl užsienio teismo sprendimų, kuriais patenkinami lošėjų reikalavimai dėl restitucijos, vykdymo gali trukti mėnesius ar net metus, kol priimamas sprendimas pirmojoje instancijoje, nepateikiant jokio paaiškinimo dėl tokio vilkinimo.
113. Reglamento „Briuselis Ia“ 48 straipsnyje numatyta, kad jeigu asmuo, kurio atžvilgiu siekiama vykdyti teismo sprendimą, pateikia prašymą atsisakyti vykdyti teismo sprendimą pagal to reglamento 46 straipsnį, valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teismai „nedelsdam[i] priima sprendimą dėl [to] prašymo“.
114. Taigi šia nuostata tiems teismams nustatoma pareiga tokius prašymus nagrinėti skubiai. Šios pareigos paskirtis – užtikrinti „greitą <...> valstybėse narėse priimtų teismo sprendimų pripažinimą ir vykdymą“(88) ir taip prisidėti tiek prie tinkamo vidaus rinkos veikimo, tiek prie veiksmingos teisės kreiptis į teismą Europos Sąjungoje.
115. Iš pačios Reglamento „Briuselis Ia“ 48 straipsnio formuluotės matyti, kad jame nenustatytas joks konkretus terminas. Todėl, kaip pažymi Komisija, tai, kad prašymas atsisakyti vykdyti teismo sprendimą valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teismuose nebuvo išnagrinėtas per šešis mėnesius nuo jo pateikimo dienos, savaime negali būti laikoma šios nuostatos pažeidimu. Atitiktis pareigos veikti greitai reikalavimui turi būti vertinama kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į visas susijusias aplinkybes. Tai apima ne tik bylos šalių ir trečiųjų asmenų veiksmus, bet ir bylos sudėtingumą(89). Negalima atmesti galimybės, kad dėl prašymo atsisakyti vykdyti teismo sprendimą kils sudėtingų klausimų, dėl kurių reikės apsikeisti keliais rašytiniais pareiškimais ir apskritai teks nagrinėti bylą ilgiau nei šešis mėnesius, nepriklausomai nuo minėtų veiksmų.
116. Vis dėlto, atsižvelgiant į suinteresuotųjų šalių pateiktas pastabas dėl padėties Maltoje, reikėtų pabrėžti šiuos dalykus. Kaip paaiškinta ankstesniame skirsnyje, pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 52 straipsnį valstybės, į kurią kreipiamasi, teismai, spręsdami dėl prašymo atsisakyti vykdyti teismo sprendimą, neturi peržiūrėti teismo, kuriame iškelta byla, nustatytų faktinių ar teisinių aplinkybių, o tik įvertinti, ar yra kuri nors iš to reglamento 45 straipsnio 1 dalyje nurodytų atsisakymo priežasčių. Iš to išplaukia, kad valstybės, į kurią kreipiamasi, teismai negali pateisinti delsimo priimti sprendimą dėl tokių prašymų, nepagrįstai nagrinėdami ginčijamo teismo sprendimo pagrįstumą.
117. Be to, šių teismų veiksmai taip pat yra svarbūs nustatant, ar konkrečiu atveju buvo pažeista Reglamento „Briuselis Ia“ 48 straipsnyje nustatyta pareiga. Šiuo aspektu ilgalaikis jų neveiklumas, dėl kurio nepateikiama jokių paaiškinimų, yra nesuderinamas su ta pareiga(90). Toks nepagrįstas delsimas praktikoje gali prilygti „konstruktyviam“ atsisakymui pripažinti ar vykdyti teismo sprendimą, nes dėl jo atitinkamo teismo sprendimo vykdymas valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, gali būti pernelyg vilkinamas ar netgi atidėtas neribotam laikui. Jeigu toks delsimas būtų sistemingas, jis taip pat galėtų paskatinti skolininkus vilkinti procesą – jie veikiausiai būtų linkę teikti nepagrįstus prašymus atsisakyti vykdyti teismo sprendimą vien šiuo tikslu. Galiausiai tokiais atvejais kyla pavojus, kad to reglamento 39 straipsnyje įtvirtintas vykdytinumo principas neteks praktinio veiksmingumo.
118. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau į penktąjį prejudicinį klausimą atsakyti: Reglamento „Briuselis Ia“ 48 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pareiga teismams, nagrinėjantiems prašymą atsisakyti vykdyti kitoje valstybėje narėje priimtą teismo sprendimą, „nedelsiant“ priimti sprendimą yra pažeidžiama, jeigu tie teismai šiuo klausimu per šešis mėnesius nepriėmė sprendimo pirmojoje instancijoje ir toks delsimas nėra priskirtinas šalims ar procese dalyvaujančioms trečiosioms šalims. Ar buvo pažeista ši pareiga, turi būti nustatoma kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į visas susijusias aplinkybes, įskaitant šalių ir susijusių trečiųjų šalių elgesį, bylos sudėtingumą ir valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teismų veiksmus.
V.      Išvada
119. Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti Handelsgericht Wien (Vienos komercinis teismas, Austrija) pateiktus prejudicinius klausimus nepriimtinais.
1      Originalo kalba: anglų.
2      Žr. mano išvadą byloje Wunner (C‑77/24, EU:C:2025:432, 19–22 punktai; toliau – mano išvada byloje Wunner), išvadą byloje European Lotto and Betting ir Deutsche Lotto- und Sportwetten (C‑440/23, EU:C:2025:668, 16–18 punktai; toliau – mano išvada byloje European Lotto), išvadą byloje Mr Green (C‑198/24, EU:C:2025:852, 1–5 punktai) ir išvadą byloje Tipico (C‑530/24, EU:C:2026:230, 1 punktas; toliau – mano išvada byloje Tipico).
3      2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (OL L 351, 2012, p. 1). Šioje išvadoje be išimčių remsiuosi teismo sprendimais, susijusiais ne tik su šiuo teisės aktu, bet ir su jo pirmtakais, būtent 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB)
Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) ir 1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselyje pasirašyta Konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 304, 1978, p. 36). Iš tiesų Teisingumo Teismo išaiškinimas dėl Briuselio konvencijos ir Reglamento „Briuselis I“ nuostatų gali būti taikomas ir Reglamento „Briuselis Ia“ aiškinimui, kai nagrinėjamos nuostatos laikomos lygiavertėmis (žr. visų pirma 2017 m. birželio 15 d. Sprendimo Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, 27 punktą). Taip yra ir su šia byla susijusių nuostatų atveju.
4      Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atsakymo į Teisingumo Teismo prašymą pateikti informaciją matyti, kad Austrijos teisėje nėra nustatyta konkreti advokatų atsakomybės tvarka. Remiantis atitinkama jurisprudencija, advokatai turi būti laikomi ekspertais, kaip tai suprantama pagal ABGB 1299 ir 1300 straipsnius, todėl jų atsakomybė reglamentuojama šiomis nuostatomis. Nors Rechtsanwaltsordnung (Advokatų kodeksas) numatytos taisyklės dėl advokatų profesinių pareigų, nacionaliniai teismai mano, kad šios nuostatos nesuteikia vykdytinų teisių asmenims, siekiantiems kompensacijos už šių nuostatų pažeidimą, o tik atspindi rūpestingumo standartą, kurio jau reikalaujama pagal ABGB 1299 straipsnį.
5      Maltos vyriausybės oficialiojo leidinio priedas, Nr. 19,991, 2018 m. gegužės 15 d., A skirsnis, p. 509.
6      Maltos vyriausybės oficialiojo leidinio priedas, Nr. 21,071, 2023 m. birželio 16 d., A skirsnis, p. 473.
7      Taip pat žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Gullotta ir Farmacia di Gullotta Davide & C. (C‑497/12, EU:C:2015:168).
8      Žr., pavyzdžiui, 2022 m. birželio 16 d. Sprendimą DuoDecad (C‑596/20, EU:C:2022:474, 34 ir 37 punktai).
9      Šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimą Valančius (C‑119/23, EU:C:2024:653, 31 ir 33 punktai).
10      Visų pirma žr. ESS 24 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą ir SESV 275 straipsnio pirmą pastraipą.
11      Žr., pvz., 2016 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
12      Žr. atitinkamai 2014 m. kovo 27 d. Sprendimą Torralbo Marcos (C‑265/13, EU:C:2014:187, 30 punktas), 2018 m. birželio 27 d. Sprendimą Varna Holideis (C‑364/17, EU:C:2018:500, 17 ir 18 punktai), 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą Servicio Aragonés de Salud (C‑942/19, EU:C:2021:440, 36 ir 37 punktai) ir 2017 m. spalio 9 d. Sprendimą Solar Electric Martinique (C‑303/16, EU:C:2017:773, 23 ir 24 punktai).
13      Iš tiesų jurisprudencija šiuo klausimu ne visada buvo nuosekli. Žr., be kita ko, Wahl, N., et al., „The Gatekeepers of Article 267 TFEU: On Jurisdiction and Admissibility of References for Preliminary Rulings“, Common Market Law Review, Nr. 55(2), 2018, p. 513–516, ir Iannuccelli, P., „L’indépendance du juge national et la recevabilité de la question préjudicielle concernant sa propre qualité de «juridiction»“, Il Diritto dell'Unione Europea, 2021, p. 828–831.
14      1980 m. kovo 11 d. Sprendimas Foglia (104/79, EU:C:1980:73; toliau – Sprendimas Foglia I) ir 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimas Foglia (244/80, EU:C:1981:302; toliau – Sprendimas Foglia II) (toliau kartu – Foglia jurisprudencija).
15      Tos išvados 78–89 punktai.
16      Žr. mano išvados byloje European Lotto 67 išnašą.
17      Žr., be kita ko, 2014 m. kovo 13 d. Sprendimą SICES ir kt. (C‑155/13, EU:C:2014:145, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
18      Žr., be kita ko, 2014 m. liepos 17 d. Sprendimą Torresi (C‑58/13 ir C‑59/13, EU:C:2014:2088, 44–46 punktai). Dėl draudimo piktnaudžiauti teisėmis Sąjungos teisėje žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą BMW Bank ir kt. (C‑38/21, C‑47/21 ir C‑232/21, EU:C:2023:1014, 281–283 punktai).
19      Žr., pavyzdžiui, Taruffo, M. (ed.), Abuse of Procedural Rights: Comparative Standards of Procedural Fairness, Kluwer, 1999.
20      Žr., be kita ko, 1980 m. kovo 5 d. Sprendimą Simmenthal / Komisija (243/78, EU:C:1980:65, 11 punktas), 1989 m. vasario 14 d. Sprendimą Bossi / Komisija (346/87, EU:C:1989:59, 31–35 punktai), 2012 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Nexans France ir Nexans / Komisija (T‑135/09, EU:T:2012:596, 108 punktas) ir 2025 m. liepos 10 d. Sprendimą Chmieka (C‑99/24, EU:C:2025:563, 72 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21      Žr., pavyzdžiui, 1990 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Gmurzynska-Bscher (C‑231/89, EU:C:1990:386, 23 punktas) ir 1996 m. kovo 7 d. Sprendimą Associazione Italiana per il WWF ir kt. (C‑118/94, EU:C:1996:86, 15 punktas).
22      2024 m. balandžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl asmenų, užsiimančių visuomenės dalyvavimo veikla, apsaugos nuo akivaizdžiai nepagrįstų ieškinių ar piktnaudžiaujamojo pobūdžio teismo procesų (OL L, 2024/1069).
23      Ši sąvoka pirmiausia grindžiama teismo proceso tikslu, t. y. teismo procesas „nėra pradedamas siekiant iš tiesų pareikšti teisę ar ja pasinaudoti, o
jo pagrindinis tikslas – užkirsti kelią visuomenės dalyvavimui, jį apriboti arba už jį bausti, dažnai išnaudojant šalių galios disbalansą, ir [jame] pareiškiami nepagrįsti ieškiniai“. Šią sąvoką papildo keli
požymiai, rodantys tokį tikslą, pavyzdžiui, „ieškinio ar jo dalies neproporcingum[as], perteklin[is] ar nepagrįst[as] pobūd[is] <...>“, „tai, kad ieškovas ar su juo susijusios šalys dėl panašių klausimų yra inicijavę keletą bylų“, „ieškovo ar ieškovo atstovų vykdom[as] bauginim[as], priekabiavim[as] ar grasinim[ai] <...>“, „nesąžining[as] procesinės taktikos naudojim[as], pavyzdžiui, proceso vilkinim[as], nesąžining[as] ar piktnaudžiaujamojo pobūdžio palankesnio teisinio reglamentavimo ieškojim[as] arba nesąžining[as] bylų nutraukim[as] vėlesniame proceso etape“.
24      Šiuo klausimu žr. Mancini, F., „Short note on abuse of procedure in Community law“, Taruffo, M. (ed.), 20 išnaša, op. cit., p. 234 ir 235.
25      Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, Lipstein, K., „Foglia v. Novello – Some Unexplored Aspects“, Capotorti, F., et al. (eds), Du droit international au droit de l’integration. Festschrift Liber Amicorum Pierre Pescatore, Nomos, 1987, p. 382 ir 383, ir Ginés Martín, D., „The Court of Justice in the Archives Project – Analysis of the Foglia case (244/80)“, Academy of European Law, Working Paper 2021/03, p. 25–27.
26      40–67 punktai.
27      Žr. mutatis mutandis mano išvados 86–89 punktus.
28      Šiuo klausimu žr. 2024 m. sausio 9 d. Sprendimą
G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas) (C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 62 ir 63 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
29      Žr. 2023 m. balandžio 20 d. Sprendimą Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Džinozos savivaldybė) (C‑348/22, EU:C:2023:301, 81 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
30      Išvada sujungtose bylose Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim ir kt. (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:403, 77 punktas). Šis požiūris taip pat atitinka tai, kaip teisės mokslo atstovai supranta Teisingumo Teismo jurisprudenciją. Žr., pavyzdžiui, Broberg, M. ir Fenger, N., Broberg and Fenger on Preliminary References to the European Court of Justice, 3rd ed., Oxford University Press, 2021, p. 142; ir Lenaerts, K., Gutman, K. ir Nowak, J. T., EU Procedural Law, Oxford University Press, 2023, p. 92.
31      Žr., be kita ko, 2025 m. gruodžio 2 d. Sprendimą Stichting Right to Consumer Justice ir Stichting App Stores Claims (C‑34/24, EU:C:2025:936, 39 punktas).
32      Visoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje radau tik vieną atvejį, kai Teisingumo Teismas paminėjo „reikalingumo ir svarbos prezumpciją“: 2017 m. spalio 19 d. Sprendime Paper Consult (C‑101/16, EU:C:2017:775, 29 punktas).
33      Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2024 m. sausio 9 d. Sprendimą
G. ir kt. (Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų teisėjų skyrimas) (C‑181/21 ir C‑269/21, EU:C:2024:1, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
34      Šiuo klausimu žr. 1992 m. liepos 16 d. Sprendimą Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:332, 28 punktas) ir 2022 m. kovo 22 d. Sprendimą Prokurator Generalny (Aukščiausiojo Teismo Drausmės bylų kolegija – Skyrimas) (C‑508/19, EU:C:2022:201, 71 punktas). Taip pat žr. generalinio advokato G. Tesauro išvadą byloje Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:178, 7 punktas).
35      Žr. 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Miasto Łowicz ir Prokurator Generalny (C‑558/18 ir C‑563/18, EU:C:2020:234, 48–51 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
36      Šiuo klausimu žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimą Leur-Bloem (C‑28/95, EU:C:1997:369, 29 punktas) ir 2015 m. birželio 16 d. Sprendimą Gauweiler ir kt. (C‑62/14, EU:C:2015:400, 12 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 1991 m. gruodžio 14 d. Nuomonę 1/91 (Pirmoji nuomonė dėl EEE susitarimo) (EU:C:1991:490, 61 punktas).
37      Šiuo klausimu žr. 2015 m. birželio 16 d. Sprendimą Gauweiler ir kt. (C‑62/14, EU:C:2015:400, 14 punktas).
38      Taip pat žr. generalinio advokato M. Bobek išvadą sujungtose bylose Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim ir kt. (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:403, 106 punktas). Be to, žr. 1992 m. liepos 16 d. Sprendimą
Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:332, 30–33 punktai).
39      Šiuo klausimu žr. 1994 m. gegužės 16 d. Sprendimą Monin Automobiles (C‑428/93, EU:C:1994:192, 12–16 punktai), generalinio advokato G. Tesauro išvadą byloje Meilicke (C‑83/91, EU:C:1992:178, 5 punktas), generalinio advokato P. Léger išvadą byloje der Weduwe (C‑153/00, EU:C:2002:247, 51 punktas) ir generalinio advokato A. Tizzano išvadą byloje Bacardi-Martini ir Cellier des Dauphins (C‑318/00, EU:C:2002:544, 35 punktas).
40      2003 m. liepos 24 d. nutartis (C‑44/03, EU:C:2003:419).
41      Tai buvo dvišalės priemonės, kurias patvirtino kitos 14
ES valstybių narių po to, kai į Austrijos koalicinę vyriausybę pateko kraštutinės dešinės Laisvės partija (FPÖ), vadovaujama Jörg Haider. Žr. Europos Sąjungos Tarybai pirmininkaujančios Portugalijos pareiškimą 14 valstybių narių vardu (2000 m. sausio 31 d.), kurį galima rasti internete.
42      2003 m. liepos 24 d.
Nutartis Horn (C‑44/03, EU:C:2003:419, 15 punktas).
43      Žr. Maltese Gaming Authority (MGA; Maltos lošimų institucija),
2023 m. birželio 21 d. „Amendments to the Gaming Act introduced through Bill 55“
(Azartinių lošimų įstatymo pakeitimai, padaryti Įstatymo projektu Nr. 55)(https://www.mga.org.mt/amendments-to-the-gaming-act-introduced-through-bill-55/).
44      Kaip paaiškina Maltos vyriausybė, Maltos licencijuoti lošimų organizatoriai, prieš pradėdami teikti paslaugas tam tikroje valstybėje narėje, privalo „atlikti vertinimą pagal vidaus rinkos principus ir atitinkamą Teisingumo Teismo jurisprudenciją“.
45      Tų teismų jurisdikcija kyla iš forum actoris taisyklės, nustatytos vartotojų naudai pagal Reglamento „Briuselis Ia“ 18 straipsnio 1 dalį. Taip pat atrodo, kad šie ieškiniai daugeliu atvejų finansuojami specializuotų bylinėjimosi išlaidų finansavimo bendrovių mainais už dalį galiausiai lošėjams grąžinamų lėšų ar
priteisiamo žalos atlyginimo. Spielerschutz Sigma iš tiesų yra viena iš tokių bendrovių.
46      Kai kuriais atvejais lošėjai naudojasi alternatyva ir siekia susigrąžinti prarastas lėšas pagal deliktų teisę, teigdami, kad lošimų paslaugų teikimas, pažeidžiantis vietines lošimų taisykles, yra neteisėtas veiksmas, už kurį kyla atsakomybė (žr. mano išvadą byloje Wunner (12 ir 21 punktai) ir išvadą byloje Tipico (25 ir 29 punktai)).
47      Žr. Pena, P., Schumann, H. ir Peigné, M., „EU citizens lose out as Malta regulatory „sledgehammer“ protects gambling giants“, Investigate Europe, 2025 m. kovo 6 d. Atrodo, kad panašių bylų šiuo metu nagrinėjama Olandijos teismuose (žr. de Graef, M., „The House Doesn’t Always Win: Gambling Providers Must Pay“, Solv. Blog.).
48      Žr. mano išvadą byloje Tipico (26
ir 48 punktai).
49      Šiuo klausimu žr. MGA, 43 išnaša, op. cit.
50      Įstatymo projekto Nr. 55 aiškinamajame memorandume nurodyta, kad nuostatos tikslas yra „įtvirtinti įstatymuose ilgalaikę Maltos viešąją tvarką, skatinančią lošimų organizatorius, kurie teikia vietines ir tarpvalstybines paslaugas laikydamiesi vietos teisės aktų, įsisteigti Maltoje, siekiant skatinti privatų verslą pagal Maltos Konstitucijos 18 straipsnį“.
51      Būtent dėl šios priežasties 2025 m. birželio 18 d. Komisija pradėjo pažeidimo nagrinėjimo procedūrą prieš Maltą, laikydamasi nuomonės, kad Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnis prieštarauja Reglamento „Briuselis Ia“ nuostatoms (INNFR(2025)2100).
52      Žr. Reglamento „Briuselis Ia“ 2 straipsnio a punktą. Priešingai, sprendimai, kurie, nors ir patenka į Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio taikymo sritį, nėra susiję su „civilinėmis ir komercinėmis bylomis“ ir (arba) buvo priimti trečiųjų valstybių teismų, nepatenka į Reglamento „Briuselis Ia“ taikymo sritį.
53      Iš tiesų, kai taikomos Reglamento „Briuselis Ia“ III skyriuje nustatytos taisyklės, jos netaikomos valstybės narės, į kurią kreipiamasi, vidaus taisyklėms dėl užsienio teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo (žr. 2003 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Gasser,
C‑116/02, EU:C:2003:657, 72 punktą).
54      Su sąlyga, kad jis yra vykdytinas toje valstybėje narėje, kurioje buvo priimtas.
55      Žr. Reglamento „Briuselis Ia“ 1, 3, 4 ir 6 konstatuojamąsias dalis.
56      Žr. Reglamento „Briuselis Ia“ 30 konstatuojamąją dalį ir 2014 m. spalio 23 d. Sprendimą flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2319, 46 punktas).
57      Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio pradžioje nustatyta išlyga „nepaisant jokios kitos teisės“ būtų netiesioginė nuoroda, be kita ko, į Reglamento „Briuselis Ia“ 45 straipsnio 1 dalies a punktą ir 46 straipsnį. Iš tiesų, pasak Maltos vyriausybės, kai Maltos teismai nepripažįsta tokių teismo sprendimų teisinės galios, jie tai daro remdamiesi tomis nuostatomis, aiškinamomis atsižvelgiant į 56A straipsnį.
58      Žr. MGA, 43 išnaša, op. cit.
59      Primenu, jog Įstatymo projekto Nr. 55 aiškinamajame memorandume nurodoma, kad 56A straipsnyje tik „kodifikuojama ilgalaikė Maltos viešoji tvarka“ šiuo klausimu.
60      Tos vyriausybės nuomone, lošėjai pasinaudojo ta laisve gauti nepriekaištingą tarpvalstybinę paslaugą tik tam, kad vėliau, siekdami susigrąžinti prarastas lėšas, tvirtintų, jog ji yra neteisėta pagal nacionalinę teisę. Plačiau žr. mano išvadoje byloje European Lotto (90–98 punktai).
61      Žr., be kita ko, 2000 m. kovo 28 d. Sprendimą Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, 21–23 punktai), 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 41 ir 42 punktai) ir 2023 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Charles Taylor Adjusting (C‑590/21, EU:C:2023:633, 32–34 punktai).
62      Žr. 2000 m. gegužės 11 d. Sprendimą Renault
(C‑38/98, EU:C:2000:225, 33 punktas) ir 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 49 punktas).
63      Šiuo klausimu Teisingumo Teismas ne kartą pabrėžė, kad, atsižvelgiant į res judicata principo svarbą teisės ir teisinių santykių stabilumui bei tinkamam teisingumo vykdymui, pagal Sąjungos teisę paprastai nereikalaujama, kad nacionalinis teismas panaikintų galutinio teismo sprendimo privalomąją galią, net jei jame yra Sąjungos teisės pažeidimų (žr., be kita ko, 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo CRPNPAC ir Vueling Airlines,  C‑370/17 ir C‑37/18, EU:C:2020:260, 88 ir 89 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją). Vis dėlto, jeigu valstybės narės teismai akivaizdžiai netinkamai taikė Sąjungos teisę, ta valstybė gali būti laikoma atsakinga (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Köbler,
C‑224/01, EU:C:2003:513, 50 ir 59 punktus ir 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Diageo Brands,
C‑681/13, EU:C:2015:471, 66 punktą).
64      Žr., be kita ko, 2000 m. kovo 28 d. Sprendimą Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, 36 punktas), 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 43 punktas) ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, 36 punktas). Taip pat žr. generalinio advokato S. Alber išvadą byloje Renault (C‑38/98, EU:C:1999:325, 60, 65 ir 66 punktai).
65      Žr., be kita ko, 2000 m. kovo 28 d. Sprendimą Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, 37 punktas), 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 44 punktas) ir 2023 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Charles Taylor Adjusting (C‑590/21, EU:C:2023:633, 35 punktas).
66      Žr., pavyzdžiui, 2023 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Charles Taylor Adjusting (C‑590/21, EU:C:2023:633,
37–40 punktai).
67      Pagal analogiją žr. 1999 m. birželio 1 d. Sprendimą Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, 36 punktas).
68      Šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 48 ir 50 punktai) ir generalinio advokato S. Alber išvadą byloje Renault (C‑38/98, EU:C:1999:325, 67 punktas).
69      Dėl diskriminacijos dėl tautybės, kuri yra labiausiai nepriimtina apribojimų forma Sąjungos vidaus rinkos teisėje, žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Austrija / Vokietija (C‑591/17, EU:C:2019:99, 1 ir 2 punktai).
70      Žr. Reglamento „Briuselis Ia“ 26 konstatuojamąją dalį, 2003 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Gasser (C‑116/02, EU:C:2003:657, 72 punktas) ir 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, 63 punktas).
71      Šiuo klausimu primenu, kad generalinis advokatas H. Saugmandsgaard Øe savo išvadoje sujungtose bylose CRPNPAC ir Vueling Airlines (C‑370/17 ir C‑37/18, EU:C:2019:592, 103 punktas) pabrėžė, kad pagal abipusio pasitikėjimo principą „nacionalinis teismas negali būti įtariamas protekcionizmu, nes jo nepriklausomumas suponuoja, kad jis yra objektyvus ir visiškai nesuinteresuotas ginčo baigtimi, išskyrus siekį, kad ginčas būtų išspręstas griežtai laikantis teisės normų“.
72      Be to, ši prielaida pasirodė esanti neteisinga, nes nuo Maltos azartinių lošimų įstatymo 56A straipsnio priėmimo dienos Teisingumo Teismui buvo pateikti keli prašymai priimti prejudicinį sprendimą dėl nacionalinių lošimų taisyklių suderinamumo ir reikalavimų dėl restitucijos. Žr., be kita ko, prašymus priimti prejudicinį sprendimą tebenagrinėjamose bylose C‑530/24 ir C‑9/25 (Tipico).
73      Taip pat žr., pavyzdžiui, 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Dickinger ir Ömer (C‑347/09, EU:C:2011:582,
94–96 punktai).
74      Žr., be kita ko, 1994 m. kovo 24 d. Sprendimą Schindler (C‑275/92, EU:C:1994:119, 36 punktas), 2009 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
(C‑42/07, EU:C:2009:519, 57 punktas) ir 2013 m. sausio 24 d. Sprendimą Stanleybet ir kt. (C‑186/11 ir C‑209/11, EU:C:2013:33, 24 punktas).
75      Maltos vyriausybė dažnai nurodo Maltos licencijuotų lošimų organizatorių teikiamų paslaugų „tarpvalstybinį pobūdį“ kaip priežastį, kodėl šios paslaugos turėtų būti reglamentuojamos tik pagal Maltos teisę, o ne pagal tų valstybių, kuriose yra šių paslaugų gavėjai, teisę. Šiuo klausimu norėčiau pabrėžti, kad paprastai tų lošimų organizatorių teikiamos paslaugos nėra tiesiog prieinamos iš tų kitų valstybių, o lošimų organizatoriai neturi jokio konkretaus ketinimo užsiimti verslu su tų valstybių vartotojais. Priešingai, jos yra skirtos toms kitoms valstybėms ir jų vartotojams (per tikslinės šalies kalba parengtas interneto svetaines, naudojant atitinkamos šalies aukščiausio lygio domeną, reklamą ir pan.). Tai dar labiau pateisina atitinkamų valstybių azartinių lošimų įstatymų taikymą (pagal analogiją žr. mano išvadą byloje Wunner (63–66 punktai)).
76      Visų pirma internetinės azartinių lošimų paslaugos buvo išbrauktos iš 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos [d]irektyva) (OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 399) (1 straipsnio 5 dalies d punktas) ir 2010 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/13/ES dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų tam tikrų nuostatų, susijusių su audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikimu, derinimo (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva) (Kodifikuota redakcija) (OL L 95, 2010, p. 1) (žr. 22 konstatuojamąją dalį), kuriomis kitaip įgyvendinamas „kilmės šalies“ principas.
77      Žr., be kita ko, 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Stoßir kt. (C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504, 108–116 punktai) ir 2013 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Biasci ir kt. (C‑660/11 ir C‑8/12, EU:C:2013:550, 41 punktas). Taip pat žr. mano išvados byloje Tipico 38 punktą.
78      Žr. mano išvadą byloje Tipico (55
ir 56 punktai).
79      Žr., pavyzdžiui, 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Dickinger ir Ömer (C‑347/09, EU:C:2011:582,
94–96 punktai).
80      Žr., be kita ko, 2013 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Biasci ir kt. (C‑660/11 ir C‑8/12, EU:C:2013:550, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
81      Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Tipico (31, 32
ir 37 punktai).
82      Žr., be kita ko, 2017 m. birželio 22 d. Sprendimą Unibet International (C‑49/16, EU:C:2017:491, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Vis dėlto Maltos vyriausybė teigia, kad pagal Maltos teisę Maltoje licencijuoti lošimų organizatoriai gali teisėtai teikti paslaugas tik tose valstybėse narėse, kurių lošimų reguliavimas nėra „nepagrįstai ribojantis“ pagal SESV 56 straipsnį. Šią poziciją reikia paaiškinti dviem aspektais. Pirma, kaip nurodyta šios išvados 101 punkte, atrodo, kad Maltos vyriausybė daro prielaidą, jog paprastai bet koks azartinių lošimų įstatymas, kuris riboja Maltoje licencijuoto lošimų organizatoriaus galimybę teikti paslaugas valstybės narės teritorijoje, yra „nepagrįstai ribojantis“ (nes Maltos reguliavimo sistema jau pakankamai apsaugo bet kokį susijusį viešąjį interesą). Antra, net jei nustatoma, kad vietos teisės aktai neatitinka SESV 56 straipsnio, tai nesuteikia Maltos lošimų organizatoriams teisės automatiškai teikti paslaugas atitinkamos valstybės narės teritorijoje. Teisingumo Teismas nuosekliai laikosi nuomonės, kad valstybė narė neprivalo „liberalizuoti azartinių lošimų rink[os], jeigu ji mano, kad toks liberalizavimas nesuderinamas su vartotojų apsaugos lygiu ir socialine santvarka, kuriuos ši valstybė narė siekia užtikrinti“ (žr., be kita ko, 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo Stanleybet ir kt.,
C‑186/11 ir C‑209/11, EU:C:2013:33, 46 punktą). Tokiomis aplinkybėmis valstybė narė ir toliau turi „teisę imtis reformų“, siekdama suderinti savo teisės aktus su SESV 56 straipsniu.
83      Dėl Vokietijos sporto lažybų monopolio trūkumų žr., pavyzdžiui, 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Stoßir kt. (C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, EU:C:2010:504) ir 2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Carmen Media Group (C‑46/08, EU:C:2010:505).
84      Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Tipico (75–86 punktai).Vis dėlto savo išvadoje byloje European Lotto (94–97 punktai) jau paaiškinau, kodėl, priešingai, nei teigia Maltos vyriausybė, tokie reikalavimai jokiu būdu negali būti laikomi piktnaudžiavimu laisve gauti paslaugas. Išties piktnaudžiavimo Sąjungos teise principas šiomis aplinkybėmis neturi įtakos, nes tokie reikalavimai grindžiami tik nacionaline teise.
85      Maltos vyriausybė nurodė, kad 2023 m. lošimų sektorius sudarė maždaug 7 %
nacionalinės ekonomikos, o šio sektoriaus sukurtos darbo vietos – apie 5,2 %
visų darbo vietų Maltoje.
86      Žr. 2014 m. spalio 23 d. Sprendimą flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2319, 56–58 punktai).
87      Žr., be kita ko, 1996 m. gegužės 23 d. Sprendimą Hedley Lomas (C‑5/94, EU:C:1996:205, 20 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
88      Žr. Reglamento „Briuselis Ia“ 4 konstatuojamąją dalį.
89      Pagal analogiją žr. 2022 m. liepos 21 d. EŽTT sprendimo Bieliński prieš Lenkiją, CE:ECHR:2022:0721JUD004876219, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
90      Pagal analogiją žr. 1994 m. lapkričio 24 d. EŽTT sprendimo Beaumartin prieš Prancūziją, CE:ECHR:1994:1124JUD001528789, 33 punktą.