Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 13. novembril 2025(1)
Kohtuasi C‑298/23
Inter IKEA Systems BV
versus
Algemeen Vlaams Belang VZW,
S,
T,
U,
V,
Vrijheidsfonds VZW
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Brüsseli hollandikeelne kaubanduskohus, Belgia))
Eelotsusetaotlus – Kaubamärgid – Kaubamärgi õiguslik toime – Kaubamärgist tulenevad õigused – Õigus keelata identse või sarnase tähise kasutamine – Põhjendatus – Sellise tähise kasutamine kolmanda isiku poolt poliitilises kampaanias
I.      Sissejuhatus
1.        Vaba poliitiline arutelu on iga demokraatliku ühiskonna oluline osa. Poliitilisel areenil osalejad kasutavad võimalikult laia valijaskonnani jõudmiseks eri väljendusvorme, nagu liialdus või huumor, et juhtida tähelepanu üldist huvi pakkuvatele probleemidele, tõsta esile oma võimet neid lahendada või kritiseerida oma oponente. Nimetatud aruteludel on siiski piirid, mis tulenevad nende suhtes kehtivatest eeskirjadest ja teiste õigustest. Nagu näitab käesolev kohtuasi, on neid piire mõnikord raske kindlaks määrata, kuivõrd need tulenevad erisuguste vastanduvate õiguste ja huvide vahelisest tasakaalust. Käesolev eelotsusetaotlus käsitleb direktiivi (EL) 2015/2436(2) ja määruse (EL) 2017/1001(3) sätete tõlgendamist ning annab seega Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada asjakohaseid kriteeriume, mille alusel saab tasakaalustada sõnavabadust ja mainekate kaubamärkide omanike õigusi.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
1.      Direktiiv 2015/2436
2.        Direktiivi 2015/2436 artikkel 10 „Kaubamärgiõigused“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Kaubamärgi registreerimine annab kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse.
2.      Ilma et see piiraks kaubamärgiomanike õigusi, mis on omandatud enne registreeritud kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või prioriteedikuupäeva, on registreeritud kaubamärgi omanikul õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast äritegevuse käigus ilma tema loata kaupade või teenustega seoses mis tahes tähist, kui:
a)      tähis on identne kaubamärgiga ja seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille suhtes kaubamärk on registreeritud;
b)      tähis on identne või sarnane kaubamärgiga ning seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased selliste kaupade või teenustega, mille suhtes on kaubamärk registreeritud, kui nende äravahetamine üldsuse poolt on tõenäoline; äravahetamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga;
c)      tähis on identne või sarnane kaubamärgiga, sõltumata sellest, kas seda kasutatakse seoses kaupade või teenustega, mis on identsed, sarnased või ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille suhtes kõnealune kaubamärk on registreeritud, juhul kui kaubamärk on liikmesriigis üldtuntud ja juhul kui kõnealuse tähise põhjuseta kasutamine tähendaks kaubamärgi eristusvõime või omandatud maine ebaausat ärakasutamist või kahjustamist.
3.      Lõike 2 alusel võib eelkõige keelata järgmised toimingud:
a)      tähise kandmine kaupadele või nende pakendile;
b)      tähisega kaupade pakkumine, turulelaskmine või ladustamine nimetatud otstarbel või tähisega teenuste pakkumine või nende osutamine;
c)      tähisega kaupade importimine ja eksportimine;
d)      tähise kasutamine kaubandusliku nimetusena või äriühingu nimena või kaubandusliku nimetuse või äriühingu nime osana;
e)      tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamides;
f)      tähise kasutamine võrdlevas reklaamis viisil, mis on vastuolus direktiiviga 2006/114/EÜ[(4)].
[…]
6.      Lõigete 1, 2, 3 ja 5 kohaldamine ei mõjuta ühegi liikmesriigi õiguse sätteid, mis käsitlevad kaitset tähise kasutamise vastu muul otstarbel kui kaupade ja teenuste eristamiseks, kui kõnealuse tähise põhjendamatu kasutamine kasutaks ebaausalt ära või kahjustaks kaubamärgi eristusvõimet või omandatud mainet.“
2.      Määrus 2017/1001
3.        Määruse 2017/1001 artiklis 9 „ELi kaubamärgiga antavad õigused“ on sätestatud:
„1.      ELi kaubamärgi registreerimine annab kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse.
2.      Ilma et see piiraks kaubamärgiomanike õigusi, mis on omandatud enne ELi kaubamärgi taotluse esitamise kuupäeva või prioriteedikuupäeva, on sama ELi kaubamärgi omanikul õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast äritegevuse käigus ilma tema loata kaupade või teenustega seoses mis tahes tähist, kui:
a)      tähis on identne ELi kaubamärgiga ja seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille suhtes ELi kaubamärk on registreeritud;
b)      tähis on identne või sarnane ELi kaubamärgiga ning seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased selliste kaupade või teenustega, mille suhtes ELi kaubamärk on registreeritud, kui nende segiajamine üldsuse poolt on tõenäoline; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et tähist seostatakse kaubamärgiga;
c)      tähis on identne või sarnane ELi kaubamärgiga, sõltumata sellest, kas seda kasutatakse seoses kaupade või teenustega, mis on identsed, sarnased või ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille suhtes kõnealune ELi kaubamärk on registreeritud, juhul kui ELi kaubamärk on liidus üldtuntud ja juhul kui kõnealuse tähise põhjuseta kasutamine tähendaks ELi kaubamärgi eristusvõime või omandatud maine ebaausat ärakasutamist või kahjustamist.
3.      Lõike 2 alusel võib eelkõige keelata järgmised toimingud:
a)      tähise kandmine kaupadele või nende pakendile;
b)      tähisega kaupade pakkumine, turulelaskmine või ladustamine nimetatud otstarbel või tähisega teenuste pakkumine või nendele osutamine;
c)      tähisega kaupade importimine ja eksportimine;
d)      tähise kasutamine kaubandusliku nimetusena või äriühingu nimena või kaubandusliku nimetuse või äriühingu nime osana;
e)      tähise kasutamine äridokumentidel või reklaamis;
f)      tähise kasutamine võrdlevas reklaamis viisil, mis on vastuolus [direktiiviga 2006/114].
[…]“.
B.      Beneluxi konventsioon
4.        Intellektuaalomandi Beneluxi konventsiooni (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused)(5) (edaspidi „Beneluxi konventsioon“) artiklis 2.20 „Kaubamärgist tulenevad õigused“ on ette nähtud:
„1.      Kaubamärgi registreerimine artikli 2.2 tähenduses annab kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse.
2.      Ilma et see piiraks omaniku õigusi, mis on omandatud enne registreeritud kaubamärgi registreerimise kuupäeva või prioriteedikuupäeva ning ilma et see piiraks tsiviilvastutuse küsimustes üldise õiguse võimalikku kohaldamist, on registreeritud kaubamärgi omanikul õigus keelata kolmandatel isikutel tema nõusoleku puudumise korral tähise kasutamine, kui:
[…]
c.      tähis on identne või sarnane kaubamärgiga, sõltumata sellest, kas seda kasutatakse seoses kaupade või teenustega, mis on identsed, sarnased või ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille suhtes kõnealune kaubamärk on registreeritud, juhul kui kaubamärk on Beneluxi territooriumil mainekas ja juhul kui kõnealuse tähise põhjenduseta kasutamine äritegevuse käigus kasutaks ebaausalt ära või kahjustaks kaubamärgi eristusvõimet või mainet.
d.      tähist kasutatakse muuks otstarbeks kui kaupade ja teenuste eristamine, kui selle tähise põhjenduseta kasutamine kasutaks ebaausalt ära või kahjustaks kaubamärgi eristusvõimet või mainet.
[…]“.
III. Põhikohtuasja asjaolud, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
5.        Inter IKEA Systems BV (edaspidi „IKEA“), kes on avalikkuse seas tuntud oma monteeritava mööbli poolest, mis tarnitakse kokkupandava komplekti ja selle juurde käiva juhendi kujul, on sellise kolme Beneluxi kaubamärgi ja ühe ELi kaubamärgi omanik, mis on registreeritud mitme kauba- ja teenuseklassi jaoks.
6.        Erakond Vlaams Belang esitles 14. novembri 2022. aasta pressikonverentsil avalikult Belgia varjupaiga- ja sisserändepoliitika reformimise programmi „IKEA-PLAN – Immigratie Kan Echt Anders“ („IKEA-plaan – sisseränne võib tõesti muutuda“), mis sisaldas 15
poliitikaettepanekut, mis kirjelduse kohaselt on „kokku monteeritavad“. Esitlusele lisatud illustratsioonidel oli kujutatud IKEA‑le kuuluvaid kaubamärke ja tegelaskujusid, mis sarnanevad selle äriühingu kaupade kokkupanekujuhendis kujutatutega.
Teataval veebisaidil avaldati üksikasjalikum poliitikaplaan, milles viidati sellele esitlusele. Lisaks mainiti seda pressikonverentsi Vlaams Belangi sotsiaalmeediakanalites ja seejärel edastasid huvitatud isikud selle uuesti.
7.        IKEA esitas 22. novembril 2022 eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brusselile (Brüsseli hollandikeelne kaubanduskohus, Belgia) õiguste rikkumise hagi kahe mittetulundusühingu Vrijheidsfondsi ja Algemeen Vlaams Belangi ning Vlaams Belangi esindavate füüsiliste isikute(6) vastu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tunnistas selle hagi vastuvõetavaks üksnes Vrijheidsfondsi suhtes, kes viis Vlaams Belangi kampaaniat läbi nimetatud erakonna või selle juhtide nimel ja arvel.
8.        Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Vrijheidsfonds tunnistas, et ta on kasutanud IKEA‑le kuuluvaid kaubamärke ilma viimase nõusolekuta, ning kohustus nende kasutamise lõpetama kuni eelotsusetaotluse esitanud kohtu lahendini, millega lõpetatakse põhikohtuasi. Vrijheidsfonds kasutas nende kaubamärkide mainet ära, et võimendada oma sõnumit ja suurendada selle levikut, mis kujutab endast „põhjendatud“ kasutamist määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c ning direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c ja artikli 10 lõike 6 tähenduses.
9.        Sellega seoses leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuigi kaubamärgiomaniku ainuõigus on Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 17 lõikega 2 tagatud omandiõigus, ei ole see absoluutne.
10.      Nimelt on selle õiguse teostamine piiratud olukorras, kus kaubamärgi kasutamine kolmanda isiku poolt, eelkõige juhul, kui kaubamärk on mainekas, kahjustab tema ülesandeid. Nimelt saab kaubamärgi päritolu tähistamise ülesannet, kuivõrd see on seotud sihtotstarbelisuse põhimõttega, kahjustada üksnes siis, kui on tõenäoline, et tarbija ajab kaubamärgiga tähistatud kauba selle päritolu osas segi. Kaubamärgi investeeringuga seonduva ülesande  kahjustamine on mõeldav üksnes juhul, kui kolmas isik kasutab kaubamärgiga identset tähist kaupade või teenuste jaoks, mis on identsed või sarnased nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, ja see takistab oluliselt kaubamärgiomaniku poolt kaubamärgi kasutamist, et omandada või säilitada tarbijate ligimeelitamiseks või alles hoidmiseks sobiv maine. Samuti annab reklaamiülesande kahjustamine omanikule õiguse keelata kaubamärgi kasutamine üksnes juhul, kui selline kasutamine kahjustab kaubamärki kui müügi edendamise elementi või omaniku äristrateegia vahendit.
11.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kaitset muud liiki kaupade ja teenuste kasutamise vastu piirab veelgi kolmanda isiku võimalus tugineda „põhjendatusele“.
12.      Nimetatud kohus väidab, et mõistet „põhjendatus“ tuleb tõlgendada kooskõlas sõnavabaduse aluspõhimõttega, mida kaitseb 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikkel 10 ja harta artikkel 11, ning et järelikult puudutab käesolev kohtuasi vastuolu sama taseme põhiõiguste, nimelt sõnavabaduse ja omandiõiguse vahel.
13.      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Euroopa Parlament kavatses direktiivi 2015/2436 ettevalmistamisel lisada kaubamärgi paroodiana kasutamise ainuõiguse erandite hulka(7), nagu on ette nähtud Ameerika Ühendriikide kaubamärke reguleerivas föderaalseaduses, 1946. aasta Lanham Act’is (15 U.S.C.1125). Selle ettepanekuga ei nõustutud ning asjaolud, mis võivad kuuluda mõiste „põhjendatud“ alla, kui tegemist on kaubamärgi paroodiaga, ei ole veel kindlaks määratud.
14.      Sama kohtu sõnul loobus Euroopa Kohus otsuses Leidseplein Beheer ja de Vries(8) siiski selle mõiste kitsast tõlgendusest ja esitas selgitusi, märkides, et „mõistet „õigustav põhjus“ ei tohi mõista ainult kui objektiivselt mõjuvat põhjust, vaid selle puhul võib arvestada maineka kaubamärgiga identset või sarnast tähist kasutava kolmanda isiku subjektiivseid huve“.
15.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus juhib samuti tähelepanu sellele, et mõistet „põhjendatud“ tõlgendatakse Madalmaades ja Belgias erimoodi, kusjuures Belgia kohtud tõlgendavad seda mõistet väga kitsalt.
16.      Nimetatud kohus märgib samuti, et Beneluxi kohus leidis oma otsuses Moët Hennessy Champagne Service vs. Cedric Art(9), et „loomevabadusega on [Beneluxi konventsiooni artikli 2.20 lõike 2 punkti d] tähenduses põhjendatud kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine muudel eesmärkidel kui kaupade ja teenuste eristamine, kui kunstiline väljendusviis on loomingulise vormi otsingu algne tulemus, millega ei ole soovitud kaubamärki või selle omanikku kahjustada“.
17.      Nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud tõlgendamisküsimuste sõnastus oli peaaegu identne käesoleva eelotsuse küsimuse sõnastusega. Võtmata seisukohta nendes küsimustes viidatud konkreetsete kriteeriumide asjakohasuse kohta, tõlgendas Beneluxi kohus mõistet „põhjendatud“ laialt, leides, et sõnavabadusega seotud põhjenduse saab kõrvale jätta üksnes siis, kui kolmanda isiku kavatsus oli kaubamärgiomanikule kahju tekitada.
18.      Neil asjaoludel otsustas Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Brüsseli hollandikeelne kaubanduskohus) 4. mai 2023. aasta
lahendis, mis saabus Euroopa Kohtusse 8. mail 2023, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise küsimuse:
„Kas sõnavabadusega, kaasa arvatud poliitiliste vaadete ja poliitilise paroodia väljendamise vabadusega, mis on tagatud [EIÕK] artikliga 10 ja [harta] artikliga 11, võib maineka kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine olla „põhjendatud“ [määruse 2017/1001] artikli 9 lõike 2 punkti c ning [direktiivi 2015/2436] artikli 10 lõike 2 punkti c ja lõike 6 tähenduses?
Kui see on nii, siis milliseid kriteeriume peab liikmesriigi kohus viidatud põhiõiguste vahelise tasakaalu hindamisel arvesse võtma ja millist kaalu tuleb igale neist kriteeriumidest omistada?
Eelkõige, kas liikmesriigi kohus võib arvesse võtta
järgmisi kriteeriume ja/või kas on olemas täiendavaid kriteeriume:
–        - mil määral on avaldusel kaubanduslik laad või eesmärk,
–        - mil määral on olulised pooltevahelise konkurentsi motiivid,
–        - mil määral on avaldus üldistes huvides, ühiskondlikult oluline või arutelu algatav,
–        - eespool nimetatud kriteeriumide vaheline seos,
–        - asjaomase kaubamärgi tuntuse tase,
–        -
kaubamärgiõigust rikkuva kasutamise ulatus, intensiivsus ja süstemaatilisus ning leviku ulatus territooriumi, aja ja mahu järgi, võttes arvesse ka seda, mil määral on see proportsionaalne avalduse sõnumiga,
–        - mil määral kahjustavad avaldus ja sellega kaasnevad asjaolud, nagu avalduse nimetus ja selle reklaam, asjaomaste kaubamärkide mainet, eristusvõimet ja kuvandit („reklaamiülesanne“),
–        - mil määral kujutab avaldus endast omaette algupärast panust ja mil määral püütakse vältida segiajamist või seose loomist viidatud kaubamärkidega või muljet, et avalduse ja kaubamärgiomaniku vahel on kaubanduslik või muu seos („päritolu tähistamise ülesanne“), võttes arvesse ka seda, mil viisil on kaubamärgiomanik loonud reklaami ja teabevahetuse valdkonnas teatava kuvandi ja maine?“
19.      Kirjalikud seisukohad on esitanud IKEA, Vrijheidsfonds ja Euroopa Komisjon. Samad huvitatud isikud olid esindatud kohtuistungil, mis toimus 10. juunil 2025.
IV.    Analüüs
20.      Oma eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, milliseid kriteeriume tuleb arvesse võtta selle hindamisel, kas esineb „põhjendatus“ määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c ning direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c ja lõike 6 tähenduses seoses tähise kasutamisega teatava ühingu poolt, kes teatava erakonna programmi levitamise ja edendamise huvides tegutseb selle erakonna nimel ja arvel.
21.      Enne nimetatud küsimuse analüüsimist tuleb analüüsida selle vastuvõetavust, mille IKEA on vaidlustanud.
A.      Vastuvõetavus
22.      IKEA väidab oma kirjalikes seisukohtades, et ta esitas eelotsusetaotluse esitamise kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse ning seetõttu peab eelotsusetaotluse esitanud kohus asja apellatsiooniastmele ülemineku tõttu põhikohtuasjas pädevusest loobuma ning seega on kohtuotsuse tegemise vajadus ära langenud. Lisaks väidab IKEA, viidates kohtumäärusele Nationale Loterij(10), et isegi kui seda taotlust ei ole tagasi võetud, ei ole sellele vaja vastata, kuna eelotsusetaotluse eesmärk ei ole nõuandvate arvamuste andmine üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid vaidluse tõhusa lahendamisega lahutamatult seonduv vajadus.
23.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab Euroopa Kohus lähtuma eelotsusetaotlusest, mis toob kaasa õiguslikke tagajärgi seni, kuni seda ei ole tühistatud.(11) Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et IKEA apellatsioonkaebus jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, ning on seisukohal, et Euroopa Kohtu ülesanne on eelotsuse küsimuse üle otsustada ja ta ei ole oma eelotsusetaotlust tagasi võtnud.
24.      Lisaks, erinevalt kohtuasjast, milles tehti kohtumäärus Nationale Loterij(12) ja mis puudutas vaidlust, mille lahendas apellatsioonikohus, kes oli seega võtnud endale liidu õiguse järgimise tagamise eest vastutuse,(13) ei ole käesolevas kohtuasjas vaidlus veel lahendatud, eelkõige eelotsuse küsimuses nimetatud aspektide osas.
25.      Sellest järeldub, et eelotsuse küsimus on vastuvõetav ja eelotsusetaotluse kohta tuleb teha otsus.
B.      Sisulised küsimused
1.      Eelotsuse küsimuse ulatus
26.      Kõnealune eelotsusetaotlus puudutab direktiivi 2015/2436 ja määruse 2017/1001 sätete tõlgendamist. Ühelt poolt kuuluvad IKEA omandis olevad Beneluxi kaubamärgid kaubamärgidirektiivide(14) alusel vastu võetud Beneluxi konventsiooni kaitsesüsteemi, mistõttu direktiiv 2015/2436 määrab kindlaks nende kaubamärkide suhtes kohaldatava korra, ning teiselt poolt reguleerib IKEA-‑le kuuluvat liidu kaubamärki määrus 2017/1001.
27.      Nagu nähtub direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõikest 1 ja määruse 2017/1001  artikli 10 lõikest 1, annab riigisisese või liidu kaubamärgi registreerimine kaubamärgiomanikule selle suhtes ainuõiguse.
Need kaks õigusakti näevad siiski ette, et selle õiguse kasutamisele kehtivad teatud piirangud.
28.      Sellega seoses võimaldab ainuõigus kaubamärgiomanikul kaitsta oma erihuve kaubamärgi omanikuna, see tähendab tagada, et kaubamärk saaks täita oma ülesandeid. Nii peab selle õiguse teostamine piirduma juhtudega, kui tähise kasutamine kolmanda isiku poolt kahjustab või võib kahjustada mõnda kaubamärgi ülesannet. Nende ülesannete hulka kuulub kaubamärgi peamine ülesanne, milleks on tagada tarbijatele asjaomase kauba või teenuse päritolu ning eelkõige tagada selle kauba või teenuse kvaliteet, või ka teavitamise, investeeringu ja reklaamiga seonduvad ülesanded.(15)
29.      Järelikult on direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punktide a ja b ning määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punktide a ja b kohaselt riigisisese või ELi kaubamärgi omanikul õigus keelata
kõiki kolmandaid isikuid kasutamast äritegevuse käigus ilma tema loata mis tahes tähist, kui tähis on identne või sarnane kaubamärgiga ning seda kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased selliste kaupade või teenustega, mille suhtes on kaubamärk registreeritud, kui nende segiajamine üldsuse poolt on tõenäoline.
30.      Riigisisese ja Euroopa Liidu kaubamärgiõiguse süsteemis on mainekate kaubamärkide kaitse tavaliste kaubamärkide omast ulatuslikum.(16) Nii võib maineka kaubamärgi omanik direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c kohaselt takistada kolmandat isikut tähist kasutamast ka siis, kui tähis ja kaubamärk ei ole identsed ja segiajamine ei ole tõenäoline. Need sätted näevad samuti ette, et mainekate kaubamärkide omanikud võivad keelata kolmandatel isikutel kasutada äritegevuse käigus nende kaubamärkidega identseid või sarnaseid tähiseid, kui sellise kasutamine tähendaks vastava kaubamärgi eristusvõime või maine ebaausat ärakasutamist („parasitism“ või „priisõit“ (free-riding)) või eristusvõime („lahjendamine“, „kärpimine“ või „hägustamine“) või maine („halvustamine“ või „madaldamine“) kahjustamist.(17)
31.      Siiski on nii direktiivi 2015/2436 kui ka määruse 2017/1001 eesmärk üldiselt tasakaalustada ühelt poolt kaubamärgiomaniku huvi kaitsta kaubamärgi peamist ülesannet ja teiselt poolt teiste ettevõtjate huvi vabalt kasutada tähiseid, mis võivad nende kaupu ja teenuseid tähistada.
32.      Kolmanda isiku huvi kasutada äritegevuse käigus maineka kaubamärgiga sarnast tähist võetakse arvesse selle tähise kasutaja võimaluse kaudu tugineda „põhjendatusele“.(18) Nimelt, kui maineka kaubamärgi omanik on tõendanud, et esineb mõni direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punktis c ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punktis c nimetatud rikkumistest, peab maineka kaubamärgiga sarnast tähist kasutanud kolmas isik tõendama, et sellise tähise kasutamine on nende sätete tähenduses põhjendatud.(19)
33.      Seega on käesoleva kohtuasja keskmes mõiste „põhjendatud“, millega eelotsusetaotluse esitanud kohus püüab omandiõigust ja sõnavabadust ühitada.
34.      Enne osutatud mõiste tõlgendamist pean tarvilikuks lühidalt meelde tuletada kaubamärgiõiguse sätete kohaldamise üldtingimusi, et –
piltlikult öeldes –
valmistada pinnast järgnevaks analüüsiks ette.
35.      Kaubamärgiga, eelkõige maineka kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine, mida omanik võib direktiivi  2015/2436 artikli 10 lõike 2 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 alusel takistada, peab esiteks toimuma „äritegevuse käigus“ ja teiseks seoses „kaupade või teenustega“. Siinkohal on oluline märkida, et nende kahe kohaldamistingimuse eristamine ei ole selge ning nagu ma allpool selgitan,(20) näivad need teatud kontekstides osaliselt kattuvat.
36.      Kuigi eelotsuse küsimus ei puuduta direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 kohaldamise üldtingimusi, ei ole need sätted kaubamärgist tulenevate õiguste ja sõnavabaduse vahelise õiglase tasakaalu otsimisel asjakohatud. Õigusteoreetikud on nimelt märkinud, et teatud olukordades, mis näivad viitavat omandiõiguse ja sõnavabaduse vahelisele vastuolule, tegelikult vastuolu puudub, kuna tähist ei ole kasutatud äritegevuse käigus(21) või seoses kaupade või teenustega(22).
37.      Lisaks võib nende kahe üldtingimuse analüüs osutuda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikuks, sest tema menetluses olev hagi põhineb nii kaubamärgiõiguse sätetel, mis käsitlevad omaniku ainuõigust, kui ka Beneluxi konventsiooni artikli 2.20 lõike 2 punktil d, mis käsitleb direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõikes 6 nimetatud rikkumisi, mis tulenevad tähise kasutamisest „muul otstarbel kui kaupade ja teenuste eristamiseks“, mis ei nõua, et selline kasutamine toimuks äritegevuse käigus.(23)
38.      Sellega seoses vaidlesid põhikohtuasja pooled kohtuistungil selle üle, kas need kaks tingimust on käesoleval juhul täidetud. Vrijheidsfonds leiab, et kõnealune kasutamine ei kuulu erasfääri, vaid äritegevuse valdkonda, kuivõrd selle kasutamise eesmärk oli saada majanduslikku kasu. IKEA väidab seevastu, et talle kuuluvaid kaubamärke ei ole kasutatud kaupade ja teenuste eristamiseks, mistõttu tuleb tema hagi hinnata Beneluxi konventsiooni artikli 2.20 lõike 2 punkti d alusel, mille sõnastus vastab direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 6 sõnastusele.
39.      Oluline on märkida, et eelotsuse küsimuses on viidatud ka viimati nimetatud sättele ja selles sisalduvale mõistele „põhjendatud“.
40.      Direktiivi
2015/2436 artikli 10 lõikes 6 on nimelt ette nähtud, et lõigete 1 ja 2 kohaldamine ei mõjuta ühegi liikmesriigi õiguse sätteid, mis käsitlevad kaitset tähise kasutamise vastu muul otstarbel kui kaupade ja teenuste eristamiseks, kui kõnealuse tähise põhjendamatu kasutamine kasutaks ebaausalt ära või kahjustaks kaubamärgi eristusvõimet või omandatud mainet.
41.      ELi seadusandja soovis seega rõhutada, et kaubamärgi kaitse tähise kasutamise eest muul eesmärgil kui kaupade või teenuste eristamiseks ei kuulu ELi õigusega läbiviidud ühtlustamise kohaldamisalasse. Direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 6 tõlgendamine koostoimes direktiivi põhjendusega 40(24) ja selle direktiivi eelkäija samalaadset sätet käsitleva kohtupraktikaga toetab seda tõlgendust.(25)
42.      Järelikult tuleb juhul, kui tähist ei kasutata kaupade või teenuste eristamiseks, kaubamärgiomanikele antava kaitse ulatuse ja vajaduse korral sisu kindlaksmääramisel lähtuda liikmesriikide õiguskordadest. Selles küsimuses võivad liikmesriigid otsustada, kas võtta õigusakt vastu või mitte; kui nad võtavad õigusakti vastu, võivad nad enda ettenähtud tingimustel nõuda kas tähise ja kaubamärgi identsust või sarnasust või mõnda muud seost(26) ning samuti otsustada, kas võtta mõiste „põhjendatud“ üle või mitte.
43.      Siinkohal tuleb teha kaks märkust.
44.      Esiteks ei näe direktiiv 2015/2436 ette õiguslikke tagajärgi tähise – põhjendatud või põhjendamata – kasutamisele muul eesmärgil kui kaupade või teenuste eristamiseks. Lisaks, kuivõrd a priori
direktiivi artikli 10 lõikes 6 sisalduval mõistel „põhjendatud“ iseseisev õiguslik tähendus puudub, siis ei oleks liidu õiguse tõlgendamise teel võimalik määrata kindlaks kriteeriume, mille alusel „põhjendatuse“ olemasolu selle sätte tähenduses hinnata. Teen seega ettepaneku seda sätet mitte tõlgendada.
45.      Teiseks võib liikmesriik otsustada sätestada mõiste „põhjendatud“ oma riigisiseses õigusaktis, mis käsitleb kaubamärkide kaitset tähise kasutamise vastu muul otstarbel kui kaupade või teenuste eristamiseks, ning võtta seisukoht, et seda mõistet kasutatakse direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c tähenduses. Sellisel juhul võib nimetatud sätte tõlgendamine olla tarvilik liikmesriigi kohtule, kellele on vastava õigusnormi alusel esitatud hagi. Esiteks ei kuulu need õigusnormid aga osutatud direktiivi kohaldamisalasse ning muude kohaldamisele kuuluvate liidu õiguse sätete puudumisel jäävad need liidu õigusest välja. Viimati nimetatud juhul ei kuuluks harta kohaldamisele.(27) Teiseks peab liikmesriigi kohus selle analüüsimisel, kas esineb „põhjendatus“, mis põhineb sõnavabaduse ja muude õiguste kaalumisel, võtma arvesse asjaolu, et sellist kaalumist ei viida läbi olukordades, kus tähist kasutatakse „äritegevuse käigus“ ning „seoses kaupade ja teenustega“ direktiivi 2015/2436 tähenduses. Niisuguse kaalumise tulemus ei pruugi seega olla identne sellega, mis saadakse sõnavabaduse ja selle direktiiviga antud õiguste vahelise õiglase tasakaalu otsimisel. Nagu ma allpool selgitan,(28) on kooskõlas Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) kohtupraktikaga tõenäoline, et kõnealuse vabaduse kasutamine, mis põhineb tähise kasutamisel väljaspool ärivaldkonda, saab ulatuslikuma kaitse kui tähise kasutamine ärivaldkonnas.
46.      Ammendavuse huvides ja eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks analüüsin, kas kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine poliitilises kampaanias, mida teatav ühing viib läbi erakonna ja selle juhtide nimel ja arvel, kujutab endast kasutamist äritegevuse käigus ning seoses kaupade või teenustega kaubamärgiõiguse sätete tähenduses.
2.      Tähise kasutamine äritegevuse käigus seoses kaupade või teenustega
47.      Eelotsusetaotlusest ja kohtuistungil toimunud arutelust nähtub, et Vrijheidsfondsi põhikirjajärgne eesmärk on Vlaams Belangi rahaline ja materiaalne toetamine.(29) Sellise ühinguna viis Vrijheidsfonds kõnealuse erakonna nimel ja arvel läbi vaidlusaluse kampaania. Peale selle näivad põhikohtuasja kostjad olevat ühel meelel selles, et kõnealuseid kaubamärke kasutati nimetatud erakonna sõnumi võimendamiseks, „selle kajastuse suurendamiseks“ ja levitamiseks.
48.      Selleks et teha kindlaks, kas kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine poliitilises kampaanias ühingu poolt, kes viis kampaaniat läbi erakonna nimel ja arvel, kujutab endast kasutamist äritegevuse käigus seoses kaupade või teenustega, mida selle kaubamärgi omanik võib direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c alusel takistada, tuleb analüüsida järgmisi asjaolusid: esiteks asjaolu, et tähist kasutab mittetulundusühing; teiseks tegutseb see ühing kolmanda isiku nimel ja arvel ning kolmandaks on selle eesmärk edendada poliitilist sõnumit asjaomase kolmanda isiku huvides.
a)      Tähise kasutamine mittetulundusühingu poolt
49.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kasutatakse tähist äritegevuse käigus, kui seda ei kasutata mitte erasfääris, vaid äritegevuses majandusliku kasu saamise eesmärgil.(30) Põhimõtteliselt saab kaubamärgiomanik kaubamärgist tulenevatele ainuõigustele tugineda üksnes ettevõtjate vastu ja seega üksnes äritegevuse kontekstis.(31) Kui tehtud tehingud väljuvad oma mahu, sageduse või muude tunnusjoonte tõttu erasfääri raamidest, siis tegeleb nende tehingute tegija äritegevusega.(32)
50.      Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et poliitilise kampaania raames toimuv tegevus ei kuulu oma olemuselt erasfääri. Selles ei ole kahtlust pressikonverentsi puhul, mis korraldatakse selleks, et tagada uue poliitilise programmi sõnumi võimalikult laialdane levitamine, mis seejärel tehakse kättesaadavaks internetis.
51.      Teiseks võib tekkida küsimus, kas sellisel tegevusel, isegi kui see jääb erasfäärist väljapoole, on majanduslik aspekt, mis on vajalik selleks, et seda saaks pidada ärivaldkonda kuuluvaks.
52.      Asjaolu, et Vrijheidsfonds ei tegutse tulu teenimise eesmärgil, ei ole siiski määrava tähtsusega selle tuvastamisel, kas see ühing on asjaomaseid kaubamärke kasutanud äritegevuse käigus.
53.      Kuigi Euroopa Kohtul ei ole veel olnud võimalust käsitleda küsimust, kas mittetulundusühingud kasutavad kaubamärke äritegevuse kontekstis, mida omanik võib käesolevas eelotsuse küsimuses viidatud sätete alusel takistada, andis ta selle kohta tarvilikke juhiseid kohtuotsuses Verein Radetzky-Orden(33), mis käsitles tegeliku kasutamise kontseptsiooni.
54.      Selle kontseptsiooniga seotud kaalutluste kontekstis tuleb meeles pidada, et kaubamärk kuulub tühistamisele, kui seda ei ole liikmesriigis viie järjestikuse aasta jooksul tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille suhtes see registreeriti.(34)
55.      Esiteks, sõltumata mittetulundusühingu tegevuse võimalikust rahalisest aspektist, mille juurde ma tulen hiljem tagasi,(35) on Euroopa Kohus täpsustanud, et kaubamärki on tegelikult kasutatud, kui vastav ühing
kasutab seda oma suhetes avalikkusega ürituste kuulutustel, oma dokumentidel ja reklaammaterjalil ning kui selle liikmed kannavad vastavat kaubamärki kujutavaid rinnamärke annetuste kogumisel ja jagamisel.(36) Sellega seoses on Euroopa Kohus märkinud, et mittetulunduslik kaupade või teenuste pakkumine ei ole määrava tähtsusega. Asjaolu, et heategeval ühingul puudub tulu teenimise eesmärk, ei välista, et tema eesmärk võib olla turu loomine ja seejärel selle säilitamine enda kaupade või teenuste jaoks, millele asjaomane kaubamärk on registreeritud.(37) Euroopa Kohtu sõnul ei ole samuti välistatud, et mittetulundusühingu registreeritud kaubamärkidel on teatav eesmärk, mis seisneb selles, et need võivad ühingut kaitsta identsete või sarnaste tähiste kolmandate isikute poolt kasutamise eest äritegevuses.(38)
56.      Kui mittetulundusühing võib selleks, et mitte kaotada oma kaubamärgist tulenevat ainuõigust, tugineda enda kaupade või teenuste identifitseerimiseks ja reklaamimiseks tehtud kasutamisele, siis peaks tal – ja mistahes muul kaubamärgimärgiomanikul –
olema võimalik tugineda oma ainuõigusele ka selleks, et kaitsta end oma kaubamärgi mittetulundusliku kasutamise eest kolmanda isiku poolt, et identifitseerida või reklaamida kolmanda isiku kaupu või teenuseid. Seetõttu tuleb ka sellist tähise kasutamist kolmanda isiku poolt lugeda äritegevuse käigus toimuvaks.
57.      Niisugust tõlgendust kinnitab Euroopa Kohtu üldisem kohtupraktika, mis käsitleb kaubamärgi tegeliku kasutamise hindamise tingimusi. Nimetatud hinnangut andes peab tuginema kõigile faktidele ja asjaoludele, mille abil on võimalik kindlaks teha, kas kaubamärgi kasutamine äritegevuses on tegelik.(39) Juhin tähelepanu sellele,(40) et Euroopa Kohtu hinnangul kujutab kaubamärgi mittetulundusühingu poolt kasutamine enda kaupade või teenuste identifitseerimiseks või reklaamimiseks avalikkuse seas ning nende muu päritoluga kaupadest või teenustest eristamiseks endast sellist äritegevuse käigus kasutamist.
58.      Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et mittetulundusühing võib tähist äritegevuse käigus kasutada ka siis, kui seda tähist kasutatakse avalikult ning enda kaupade või teenuste identifitseerimiseks ja reklaamimiseks.
59.      Ammendavuse huvides ja veel kord seoses Vrijheidsfondsi mittetulundusliku olemusega märkis viimane kohtuistungil, et Belgia parlamendi otsusel makstakse erakondadele vastavalt nende valimistulemustele toetust. Seega on poliitilisteks kampaaniateks tehtavate jõupingutuste ja asjaomasele erakonnale või seda toetavatele üksustele eraldatavate rahaliste vahendite vahel kaudne, kuid tuvastatav seos. See on veel üks põhjus, miks asuda seisukohale, et Vrijheidsfonds kasutas tähiseid äritegevusega võrreldavas kontekstis. Mis puudutab sarnast olukorda, siis juhtis Euroopa Kohus kohtuotsuses Verein Radetzky-Orden(41) tähelepanu asjaolule, et eri liiki mittetulundusühinguid, kes esmapilgul osutavad oma teenuseid tasuta, rahastatakse tegelikult toetustega või nad saavad eri vormis tasu.
60.      Arvestades asjaolu, et Vrijheidsfonds tunnistab, et ta viis kampaania läbi Vlaams Belangi nimel ja arvel, tekib nüüd küsimus, kas kasutamine loetakse äritegevuse käigus toimunuks ka siis, kui kolmas isik kasutab kaubamärgiga identset või sarnast tähist mitte enda, vaid muu isiku huvides.
b)      Tähise kasutamine kolmanda isiku nimel ja arvel
61.      Seoses küsimusega, kas asjaomane isik on ise kasutanud kaubamärgiga identset tähist, olgugi et ta tegutses kolmanda isiku majanduslikes huvides, siis on Euroopa Kohus täpsustanud, et äritegevuse käigus kasutamise tuvastamisel ei oma tähtsust see, kelle omandis kaubamärgiga tähistatud kaup on.(42)
62.      Kuigi – arvestades kaalutlusi, mille ma esitasin käesoleva ettepaneku punktis 57 – võib kolmanda isiku „majanduslik“ huvi seisneda kaupade või teenuste turu loomises või säilitamises ilma tulu teenimise eesmärki omamata, siis asjaolu, et Vrijheidsfonds kasutas kõnealuseid tähiseid poliitilise erakonna sõnumi võimendamiseks ja selle teiste erakondade sõnumitest eristamiseks, ei võimalda iseenesest järeldada, et see kasutamine ei toimunud äritegevuse käigus.
63.      Märgin, et Euroopa Kohus on kasutanud samu põhjendusi, mis on esitatud käesolevate järelduste punktis 61, selle tõlgenduse toetuseks, mille kohaselt kasutab kolmas isik tähist „seoses kaupade või teenustega“ kaubamärgiõiguse tähenduses ka siis, kui kolmas isik tegutseb teise isiku arvel, kellele asjaomased kaubad või teenused kuuluvad.(43)
64.      See toob mind direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 kohaldamise tingimuse juurde, mis puudutab tähise kasutamist seoses kaupade või teenustega. Nimelt võib tekkida küsimus, kas tähise kasutamine poliitilise sõnumi levitamiseks toimub „seoses kaupade või teenustega“ Euroopa Liidu kaubamärgiõiguse sätete tähenduses.
c)      Tähise kasutamine poliitilistel eesmärkidel
65.      Asjaomane kasutamine, mida kaubamärgi omanik võib kaubamärgiõiguse alusel takistada, peab toimuma mitte ainult äritegevuse käigus vaid ka seoses kaupade või teenustega.
66.      Tähise kaupade või teenustega seoses kasutamise tingimus on sõnaselgelt ette nähtud direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 sissejuhatavas osas.(44) Arvestades nimetatud tingimuse üldist laadi, kohaldatakse seda ka mainekate kaubamärkide suhtes ning sellistele kaubamärkidele antava kaitse eripära seisneb asjaolus, et omanikul on õigus takistada tema kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamist ka kaupade või teenuste puhul, mis täiesti erinevad nendest kaupadest või teenustest, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud. Lisaks ilmneb see tingimus kõnealuse direktiivi artikli 10 lõike 2 punkti c ja artikli 10 lõike 6 kohaldamisalade võrdluses. Nende kahe sätte kohaldamisala sõltub nimelt sellest, kas kaubamärki kasutatakse selleks, et eristada asjaomaseid kaupu või teenuseid konkreetselt ettevõtjalt pärinevana, st kaubamärgina, või kasutatakse seda muul otstarbel.(45)
67.      Lisaks, nagu ma juba märkisin,(46) kasutatakse tähist „äritegevuse käigus“ ka siis, kui mittetulundusühing kasutab seda avalikult ning selleks, et luua või säilitada turg kolmanda isiku kaubale või teenusele. Seega näib, et mittetulundusliku üksuse poolt kasutamise kvalifitseerimisega seoses direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõikes 2 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõikes 2 ette nähtud kaks kohaldamistingimust osaliselt kattuvad.
68.      Mis puudutab selle hindamist, kas kasutamine toimub „seoses kaupade või teenustega“, siis nähtub käesoleva ettepaneku punktis 63 viidatud kohtupraktikast, et kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine kolmanda isiku või selle isiku kaupade või teenuste jaoks, kelle arvel see kolmas isik tegutseb, on tegevus, mida kaubamärgiomanik võib direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 alusel takistada.(47)
69.      Lisaks nähtub kohtuotsusest Google France ja Google(48), et direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõikes 3 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõikes 3 loetletud kasutusviisid, mida kaubamärgiomanik võib takistada, on kasutamine „seoses kaupade või teenustega“. Nimetatud kohtuotsus puudutab sellele direktiivile ja määrusele eelnenud õigusakte, milles on mainitud kasutusviiside hulgas, mida omanik võib takistada, üksnes tähise kandmist kaupadele või nende pakendile, tähisega kaupade müügiks pakkumist, importimist ja eksportimist, tähise kasutamist äridokumentidel või reklaamis.
70.      Praegu kehtivate õigusaktide kohaselt hõlmab tähise nende kasutusviiside mitteammendav loetelu, mida omanik võib takistada, nüüd ka kasutamist „kaubandusliku nimetusena või äriühingu nimena“. Esmapilgul võib sellise kasutamise lisamine jätta mulje, et seadusandja soovis piirata tähise „kaupade või teenustega seoses“ kasutamise tingimuse asjakohasust. Nende aktide põhjendustest nähtub siiski,(49) et see täiendus tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, mille kohaselt ei saa äriühingu nime, kaubanduslikku nimetust või tähise kasutamist, mis piirdub äriühingu identifitseerimisega või ettevõttele viitamisega, pidada kasutamiseks „seoses kaupade või teenustega“. Seevastu on tegemist kasutamisega „seoses kaupade või teenustega“ asjaomase sätte mõttes juhul, kui kolmas isik kasutab seda tähist nii, et ta loob vastava tähise, mis kujutab endast kolmanda isiku äriühingu nime, kaubanduslikku nimetust või tähist, ja selle kolmanda isiku turustatavate kaupade või osutatavate teenuste vahel seose.(50) Seega ei kasutata tähist „seoses kaupade või teenustega“ mitte ainult siis, kui seda kasutatakse otseselt ja ilmselgelt kolmanda isiku kaupade või teenuste identifitseerimiseks või reklaamimiseks, vaid ka siis, kui seda kasutatakse selliste kaupade või teenustega kaudses seoses.
71.      Järeldan sellest, et niisuguse tähise kasutamist, millel ei ole mingit seost mõne muu isiku kui kaubamärgiomaniku kaupade või teenustega, ei saa pidada kasutamiseks „kaupade või teenustega seoses“.(51) Seega esiteks juhul, kui kaubamärgiga identset või sarnast tähist kasutatakse üksnes seoses selle kaubamärgi omaniku kaupade või teenustega, isegi kui seda kasutatakse asjaomase omaniku või tema kaupade või teenuste kritiseerimiseks, ei kasutata seda tähist asjaoludel, mis võimaldaksid omanikul seda kaubamärgiseaduse sätete alusel takistada. Teiseks toimub kaubamärgiga identse või sarnase tähise isegi parodeeriv kasutamine „kaupade või teenustega seoses“, kui seda tehakse seoses muu isiku kui kaubamärgiomaniku kaupade või teenustega.
72.      Käesoleval juhul olen arvamusel, mida väljendas ka IKEA kohtuistungil, et vastava IKEA‑le kuuluva kaubamärgi ja selle kasutamise vahel puudub igasugune seos. Lisaks näib mulle, et ei ole mingit kahtlust, et kõnealuseid tähiseid kasutati mitte selleks, et algatada arutelu IKEA või tema toodete üle, vaid poliitilise erakonna huvides, et reklaamida selle poliitilist sõnumit ja eristada seda teiste Belgia erakondade sõnumitest.
73.      Seega tekib küsimus, kas Vrijheidsfonds kasutas tähist seoses kauba või teenusega.
74.      Vastab tõele, et poliitiliste koosolekute korraldamine, mis on määratletud kui „poliitikakohtumiste korraldamine“, kujutab endast Nizza lepingu – mis kirjeldab kaupu ja teenuseid, millele võib nõuda äritegevuse käigus kaubamärgi kaitset – klassi 45 kuuluvat teenust, olles selles klassis loetletud baasnumbriga 450238. Üldisemalt hõlmab klass 45 isiklikke ja sotsiaalseid teenuseid, mida osutavad kolmandad isikud üksikisikute vajaduste rahuldamiseks, nii et baasnumber 450238 näib viitavat poliitikakohtumiste logistikaga seotud teenusele, mida osutatakse isikule, kes soovib seda korraldada või selles osaleda. Käesoleval juhul ei kasutatud IKEA‑le kuuluvaid kaubamärke siiski mitte pressikonverentsi korraldamise teenuse jaoks, vaid sellise erakonna programmi jaoks, mille edendamine asjaomasel konverentsil nende kaubamärkidega identsete või sarnaste tähiste abil toimus.
75.      Poliitiline programm ei ole iseenesest kaup ega teenus. Poliitilisel programmil on informatiivne roll, mis seisneb selle programmi koostanud või vastu võtnud üksuse eesmärkide ja tegevuskava esitamises. Asjaolu, et tähist, mille all see programm on avalikustatud, võib avalikkuse silmis seostada selle üksusega, ei tähenda, et asjaomast tähist kasutatakse „seoses kaupade või teenustega“.(52)
76.      Kui aga tähist kasutatakse asjaoludel, mis loovad seose selle üksuse kaupade või teenustega, tuleb seda käsitada kasutamisena „seoses kaupade või teenustega“. Näiteks võib kasutamine kaupadega seoses seisneda selle tähise kandmises, mille all programmi erakonna toetajatele levitatakse, erakonna toetajatele jagatud esemetele kinnitamises, ja kasutamine teenustega seoses võib seisneda selles, et sama tähise all korraldatakse mingi üritus. Tähise kasutamine reklaamis, mille on töötanud välja üksus, kes selliseid esemeid levitab või niisuguseid üritusi korraldab, on minu arvates samuti kasutamine „seoses kaupade või teenustega“.
77.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas Vrijheidsfonds kasutas mainekate kaubamärkidega identseid või sarnaseid tähiseid „äritegevuse käigus“ ja „seoses kaupade või teenustega“. Jaatava vastuse korral tähendab see, et direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkt c ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkt c on põhikohtuasjas üldjuhul kohaldatavad. Seevastu juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et niisugune kasutamine ei vasta nende sätete kohaldamise üldtingimustele, peab ta põhikohtuasja hagi analüüsima eelkõige lähtuvalt Beneluxi konventsiooni sättest, mis käsitleb selle direktiivi artikli 10 lõikes 6 nimetatud rikkumisi.
78.      Seejärel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas IKEA on tõendanud, et talle kuuluvate kaubamärkide ilma tema nõusolekuta kasutamine Vrijheidsfondsi poolt aitab kaasa nende lahjendamisele või halvustamisele
või on tegemist parasitismiga.
79.      Sellega seoses ei küsi eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, kuidas tõlgendada direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c, sest nendes sätetes on reguleeritud rikkumised, mida maineka kaubamärgi omanik võib takistada. Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest ja Vrijheidsfondsi kirjalikest seisukohtadest, et ta õigustab IKEA‑le kuuluvate kaubamärkide kasutamist sõnavabadusega kui „põhjendatusega“, kusjuures sellise põhjuse esinemise hindamine toimub pärast seda, kui on tuvastatud üks nendes sätetes nimetatud rikkumistest. Kuna nimetatud argument ei saa seda järeldust mõjutada, keskendun oma analüüsis mõiste „põhjendatud“ tõlgendamisele.
80.      Olenemata sellest, millisele järeldusele jõuab eelotsusetaotluse esitanud kohus, on mõiste „põhjendatud“ tõlgendamine tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks talle tarvilik, kuna seda mõistet on kasutatud kõigis eespool viidatud sätetes.
3.      „Põhjendatuse“ olemasolu
a)      Eelotsuse küsimuse ulatus
81.      Seoses eelotsuse küsimuse esimese osaga, mis käsitleb sõnavabadust, väidab IKEA, et see on sõnastatud väga üldiselt, ning teeb ettepaneku sõnastada see ümber nii, et see hõlmaks üksnes olukorda, kus kolmas isik kasutab kaubamärki üksnes selleks, et kasutada selle mainet poliitilise sõnumi võimendamiseks. Seoses asjaomase küsimuse teise osaga leiab IKEA, et ka see tuleb ümber sõnastada põhjusel, et see puudutab teatavaid „põhjendatuse“ olemasolu hindamise kriteeriume, mis ei ole asjakohased, samas kui selles on jäetud välja muud asjakohased kriteeriumid.
82.      Siinkohal tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste kindlaks määramine on üksnes liikmesriigi kohtu pädevuses ning pooled ei saa muuta nende sisu.(53)
83.      Lisaks, sõltumata sellest, et eelotsuse küsimuse esimene osa on üldist laadi, ei saa teisele osale antavat vastust arvestades öelda, et see ei ole asjas huvipakkuv. Nimelt ei ole selge, kas – ja kui, siis mil määral – tuleb sõnavabaduse kasutamisele tuginevaid argumente „põhjendatuse“ olemasolu hindamisel arvesse võtta.
84.      Samas, võttes arvesse eelotsuse küsimuse teist osa, keskendun eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks oma analüüsis tähise kasutamisele poliitilise programmi levitamiseks ja edendamiseks. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib nimelt teada, millised on asjakohased kriteeriumid, et ühitada –
„põhjendatuse“ olemasolu hindamise kontekstis –
õigus omandile sõnavabadusega ning lisaks, nagu ma näitan, ei ole asjaolu, et seda vabadust kasutatakse poliitilises kontekstis, asjasse puutuvate põhiõiguste kaalumisel tähtsusetu.
b)      Kaubamärgiõigus ja sõnavabadus
85.      Oma eelotsuse küsimuse esimese osaga soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c ja direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c tähenduses mõistele „põhjendatud“ tuginemine võib olla mehhanism, mis võimaldab täita harta artikliga 11 tagatud sõnavabaduse kaitse nõudeid kaubamärgiõiguse valdkonnas.
86.      Sellega seoses tuleb märkida, et liidu kaubamärgialastes õigusaktides ei ole mõistet „põhjendatus“ määratletud ning seetõttu tuleb seda tõlgendada selle süsteemi üldist ülesehitust ja eesmärke arvestades, mille osaks see mõiste on.(54)
87.      Euroopa Kohus on leidnud, et see mõiste väljendab kaubamärgi valdkonna õigusaktide üldist eesmärki tasakaalustada ühelt poolt kaubamärgiomaniku huvi kaitsta kaubamärgi peamist ülesannet ja teiselt poolt kolmanda isiku huvi kasutada äritegevuse käigus seda tähist enda turustatavate kaupade ja teenuste tähistamiseks.(55) Järelikult ei saa nimetatud mõiste hõlmata üksnes objektiivselt ülekaalukaid põhjusi, vaid see võib olla seotud ka kolmanda isiku subjektiivsete huvidega.(56)
88.      Tekib küsimus, kas tähise kasutamine poliitilise sõnumi võimendamiseks võib kujutada endast „põhjendatust“ ja kas sõnavabadus annab sobiva analüütilise raamistiku sellise põhjuse olemasolu kindlakstegemiseks.
89.      Nimetatud küsimus on seotud asjaoluga, et nii kaubamärgiga seotud õiguste kaitsel kui ka kolmanda isiku huvi kui „põhjendatuse“ arvestamisel on kaubanduslik mõõde. Tuleb tõdeda, et kaubamärkide valdkonna õiguslik raamistik ei ole a priori kõige sobivam, et lahendada pingeid poliitilise arutelu vaba toimimise ja sellise teise isiku õiguste vahel, kes ei soovi ideede turul osaleda. Seda õiguslikku raamistikku tuleb siiski kohaldada juhul, kui kolmanda isiku tegevus seisneb mainekale kaubamärgile vastava tähise kasutamises ja kahjustab seda kaubamärki.
90.      Kaubamärgiomaniku õigusi kaitseb harta artikkel 17, mille lõikes 2 on sõnaselgelt mainitud intellektuaalomandit. Samuti on EIÕK protokolli nr 1 artiklis 1 sätestatud õigus omandi kaitsele ning see kaitse kehtib ka intellektuaalomandi õiguste, sealhulgas kaubamärkide suhtes.(57)
91.      Lisaks on EIÕK artiklis 10 ja harta artiklis 11 tagatud „igaühe“ õigus sõnavabadusele, tegemata vahet selle alusel, kas taotletav eesmärk on tulunduslik või mitte. Need sätted ei puuduta seega mitte ainult teatavat liiki teavet, ideid või poliitilist laadi väljendusviise, vaid ka äriteavet.(58) Olenemata sellest, kas tähist kasutatakse poliitilise kampaania raames kaubamärgina, ei näe ma põhjust arvata, et tegevus, mille eesmärk on poliitilise sõnumi levitamine ja edendamine, ei saa nende sätetega tagatud kaitse alla kuuluda.
Lisaks, mis puudutab väljendatud ideid ja teavet, siis kaitseb harta artikkel 11 lisaks nende sisule ka nende väljendusviisi, mistõttu teatava stiili või sümboolika valik poliitilises elus kuulub selle sätte kohaldamisalasse.
92.      Kui tegemist on mitme põhiõigusega, tuleb neid kaaluda harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud nõuetest lähtudes.(59)
93.      Sellise tasakaalu taotlemine on sätestatud ka EIÕK-s ette nähtud sõnavabaduse kaitse mehhanismis, mille artikli 10 lõikes 2 on sätestatud, et selle vabaduse kasutamise suhtes võidakse seaduses ette näha piiranguid või karistusi, mis on demokraatlikus ühiskonnas vajalikud „kaasinimeste […] õiguste kaitseks“. Euroopa Inimõiguste Kohus
on tunnistanud, et kui ta analüüsib demokraatlikku ühiskonda sekkumise vajalikkust „kaasinimeste maine või õiguste kaitseks“, võib ta olla sunnitud kontrollima, kas riigisisesed ametiasutused on leidnud õige tasakaalu konventsiooniga tagatud sellise kahe väärtuse kaitsmisel, mis võivad teatavates kohtuasjades näida olevat omavahel vastuolus.(60)
94.      Seega peab liidu õigus põhiõiguste kaitse nõude täitmiseks tagama õiglase tasakaalu asjaomaste õiguste ja vabaduste vahel. Kaubamärgiõigus ei näe siiski sõnaselgelt ette võimalust piirata kaubamärgist tulenevaid õigusi nende kolmandate isikute huvides, kes soovivad oma sõnavabadust kasutada.
95.      Nimelt, kirjeldades sisuliselt kolmandate isikute tegevust, mida kaubamärgiomanik võib takistada, on direktiivi 2015/2436 artiklis 10 ja määruse 2017/1001 artiklis 9 nähtud ette kaubamärgiomaniku ainuõiguse piirjooned, samas kui nende õigusaktide artiklites 14 on sätestatud kaubamärgi mõju piirangud.
96.      Idee täiendada kaubamärgi mõju piirangute loetelu, nähes ette sõnavabaduse kasutamise teatavate vormide piirangu, pakuti välja direktiivi 2015/2436(61) ja määruse 2017/1001(62) ettevalmistavates materjalides, kuid selle ettepanekuga ei nõustutud. Seega erinevalt autoriõigusest, kus direktiivi 2001/29/EÜ(63) artikli 5 lõike 3 punktis k on nähtud ette erand teose kaitse põhimõttest kasutamise korral karikatuuris, paroodias või pastišis, ei sisalda kaubamärkidele kohaldatav õiguslik raamistik liidu õiguse praeguses seisus sarnast sätet.
97.      Kõigepealt tuleb märkida, et juba asjaolu, et direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 ja määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 kohaldamise üldtingimustega piiritletakse kaubamärgist ja eelkõige mainekast kaubamärgist tuleneva ainuõiguse ulatus, tuleneb püüdest leida õiglane tasakaal kaubamärgiomanike õiguste ja teiste isikute õiguste, sealhulgas sõnavabaduse vahel. Sellest lähtuvalt võimaldavad üldtingimused, mis näevad ette, et omaniku monopol hõlmab üksnes tähise kasutamist „äritegevuse käigus“ ja „seoses kaupade ja teenustega“, jätta kaubamärgiõiguse kohaldamisalast välja tähise teatavad kasutusviisid, milles küsimus on sõnavabaduses. Võttes aga arvesse kalduvust tõlgendada neid tingimusi funktsionaalselt,(64) esineb palju olukordi, kus küsimus on sõnavabaduses ja mis kuuluvad sellesse kohaldamisalasse.
98.      Esmapilgul võiks ka väita, et sõnavabaduse teostamisega seotud argumentidele ei saa tugineda mainekate kaubamärkide kasutamise põhjendamiseks, sest andes neile tugevdatud kaitse, mis piirdub rangelt kolme asjaomase rikkumise liigiga, juba kaalus liidu seadusandja selliste kaubamärkide omanike õigusi ja sõnavabadust.
99.      Esiteks tuleb siiski tõdeda, et see ei ole nii, kuna mõiste „põhjendatud“ võimaldab vastata kolmandate isikute subjektiivsetele huvidele juhtumipõhiselt, mis veelgi enam tugevdab selle eesmärki kaitsta põhiõigusi.
100. Teiseks on direktiivis 2015/2436 ja määruses 2017/1001 tunnistatud vajadust kaaluda nende kohaldamisel kaubamärgist tulenevaid õigusi ning põhiõigusi ja -vabadusi, eelkõige sõnavabadust.(65) Samamoodi on Euroopa Kohus lükanud sõnaselgelt tagasi mõtte, et „kunsti, kultuuri ja kirjanduse valdkonnas esineb pidev soov kaitsta sõnavabadust, mida kaubamärkide valdkonnas ei ole“,(66) ning leidnud, et sõnavabadust tuleb kaubamärgi registreerimisest keeldumise
mis tahes põhjuse kohaldamisel arvesse võtta.
101. Kolmandaks ei sisalda Euroopa Liidu kaubamärgiõigus lisaks mõistele „põhjendatud“ mehhanismi, mis võimaldaks vastata vajadusele mainekast kaubamärgist tulenevaid õigusi ja sõnavabadust kaaluda.
102. Nimelt on direktiivi 2015/2436 ja määruse 2017/1001 artikli 14 lõike 1 punktis c kaubamärgi mõju piirangute hulgas nimetatud seda, mis puudutab kaubamärgi kasutamist äritegevuse käigus, et nimetada või viidata kaupadele või teenustele kui selle kaubamärgi omaniku kaupadele või teenustele. Nende artiklite lõikest 2 tuleneb samuti, et omanik ei saa sellist kasutamist keelata, kui see toimub kooskõlas ausate tööstus- või kaubandustavadega.
103. Siinkohal tuleb märkida, et õigusteadlaste sõnul võivad sõnavabaduse kasutamise teatud vormid kuuluda selle piirangu kohaldamisalasse.(67) Kõigepealt, kuna nimetatud piirangule tuginemine võib rajaneda
sõnavabaduse kasutamisega seotud argumentidel, ei ole vaja anda kolmandatele isikutele luba tugineda „põhjendatusena“ samadele argumentidele.
104. Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2015/2436 ja määruse 2017/1001 artikli 14 lõike 1 punktis c on silmas peetud kaubamärgi kasutamist kui viidet („enda kaupade või teenuste identifitseerimiseks või neile osutamiseks“), hõlmamata siiski laiemat hulka muid tegevusviise, mis seisnevad tähise kasutamises üksnes seoses kolmanda isiku kaupade või teenustega.
105. Mis puudutab sellist tegevust, siis näib, et kaubamärgist tulenevaid õigusi piirava sätte puudumine sõnavabaduse tagamiseks ei tekita erilisi kahtlusi, kui tegemist on tavaliste kaubamärkidega, mille kaitse sõltub eelkõige kahekordsest identsusest või segiajamise tõenäosusest, kuna need nõuded piiravad kaubamärgiomaniku ainuõiguse ulatust ja jätavad vastanduvate õiguste ühitamiseks piisava tegutsemisruumi. Need nõuded ei ole siiski asjakohased mainekate kaubamärkide tugevdatud kaitse kontekstis. See, kui jäetaks kõrvale tõlgendus, mille kohaselt võivad sõnavabaduse kasutamist käsitlevad argumendid vastata „põhjendatusele“, välistaks igasuguse võimaluse kõnealust vabadust ja mainekate kaubamärkide omanike õigusi kaaluda.
106. Seega, kuna puuduvad muud sätted, mis võimaldaksid mainekast kaubamärgist tulenevaid õigusi sõnavabadusega ühitada olukorras, kus kaubamärki ei kasutata kaubamärgiomaniku kaupade või teenuste tähistamiseks, siis peab mõistele „põhjendatud“ tuginemine olema mehhanism, mis võimaldab täita asjaomaste põhiõiguste kaitse nõudeid.
107. Sellega seoses pean vajalikuks täpsustada, et sõnavabaduse kasutamine ei ole iseenesest „põhjendatus“. Seevastu võib õigustatult pidada selliseks põhjuseks samu põhjuseid, mille tõttu tuleb kõnealuse vabaduse ja teiste isikute õiguste kaalumisel eelistada asjaomase vabaduse kaitset.
108. Teen seega ettepaneku vastata eelotsuse küsimuse esimesele osale, et määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c ja direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c tähenduses mõistele „põhjendatud“ tuginemine võib olla mehhanism, mis võimaldab täita harta artikliga 11 tagatud sõnavabaduse kaitse nõudeid kaubamärgiõiguse valdkonnas.
109. See kaalutlus viib mind sõnavabadusel põhineva „põhjendatuse“ olemasolu hindamise kriteeriumide juurde.
c)      „Põhjenduse“ olemasolu hindamise kriteeriumid
110. Oma eelotsuse küsimuse teises osas küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt kriteeriumide kohta, mis võimaldavad tuvastada, et esineb „põhjendatus“ määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punkti c ja direktiivi 2015/2436 artikli 10 lõike 2 punkti c tähenduses, mis võib sundida maineka kaubamärgi omanikku taluma ilma loata kasutamist kolmanda isiku poolt, kes levitab ja edendab poliitilist programmi.
111. Eelotsuse küsimuses loetletud kaheksa „põhjendatuse“ olemasolu hindamise kriteeriumi näivad olevat esitatud näitena, sest mõned neist ei vasta põhikohtuasja asjaoludele(68) ja eelotsuse küsimuse sõnastus on lahtine („kas on olemas täiendavaid kriteeriume“). Keskendun seetõttu kõige asjakohasematele ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu ees seisva küsimuse lahendamiseks vajalikele kriteeriumidele.
112. Kõigepealt annab Euroopa Kohtu praktika tarvilikke juhiseid „põhjendatuse“ olemasolu hindamise kriteeriumide kohta.
113. Kohtuotsuses Interflora ja Interflora British Unit(69) otsustas Euroopa Kohus pärast interneti viitamissõnade kasutamise analüüsimist, et kui vastusena mainekale kaubamärgile vastavale märksõnale internetis kuvatav reklaam pakub maineka kaubamärgi omaniku kaupadele või teenustele alternatiivseid kaupu või teenuseid, ilma et pakutaks selle kaubamärgi omaniku kaupade või teenuste pelka imitatsiooni ning kaubamärgi mainet või eristusvõimet kahjustamata ning lisaks selle kaubamärgi ülesandeid kahjustamata, siis kuulub selline kasutamine üldjuhul asjaomaste kaupade või teenuste sektori mõistliku ja ausa konkurentsi raamesse ning on seega „põhjendatud“.
114. Sellega seoses rõhutas Euroopa Kohus kohtuasjades Leidseplein Beheer ja de Vries, et selleks, et teha kindlaks, kas maineka kaubamärgiga sarnase tähise kasutamist kolmanda isiku poolt enne selle registreerimist saab pidada „põhjendatuks“, tuleb eelkõige arvesse võtta selle tähise kasutaja kavatsust ja seda, kas seda tähist kasutati heauskselt(70).
Sellega seoses on Euroopa Kohus sedastanud, et kindlaks tuleb teha, kas tähise kasutamine ei kujuta endast katset kasutada ära asjaomase kaubamärgi mainet, vaid on vajalik seoses kolmanda isiku, kes juba kasutas seda tähist, kaubavaliku tegeliku laiendamisega.(71)
115. Nimetatud kohtupraktikast tulenevatest kaalutlustest võib teha kaks järeldust.
116. Esiteks ei saa „põhjendatud“ olla kolmanda isiku kavatsus saavutada tulemus, mida eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt tõlgendada soovitud sätetega soovitakse keelata, nimelt tähise kasutamine kaubamärgi eristusvõime või maine „ebaausaks ärakasutamiseks“ või nende „kahjustamiseks“. Neist rikkumistest ühe olemasolu tuvastamine tingib nimetatud sätete kohaldatavuse ning ei võimalda seega kolmandal isikul nendes sätetes ette nähtud kaitset vältida. Tähise kasutamine eesmärgiga olla maineka kaubamärgi kiiluvees ei saa ilma muu õiguspärase põhjenduse puudumisel olla „põhjendatud“ kasutamine.
117. Teiseks võib niisuguse õiguspärase põhjenduse olemasolu olla lubatud eelkõige siis, kui tähise kasutamine on vajalik objektiivselt ülekaalukatel kaalutlustel või lähtudes kolmanda isiku subjektiivsetest huvidest, sealhulgas kasutamise majandusliku ja kaubandusliku asjakohasuse tõttu. Siiski ei tohi tegemist olla absoluutse vajadusega, vaid põhjusega, mis omaniku huvidega võrreldes ning võttes arvesse kolmanda isiku tegevusalal üldtunnustatud käitumisnorme, õigustab seda, et omanikku sunnitakse taluma tema kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamist.
118. Samuti, nagu ma juba märkisin,(72) tähendab ka sõnavabaduse kasutamisel rajaneva „põhjendatuse“ olemasolu hindamine tasakaalu leidmist selle vabaduse ja maineka kaubamärgi omaniku õiguste vahel.
119. Vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale, mis käsitleb omandiõiguse ja sõnavabaduse kaalumist, on eriti asjakohane kriteerium see, kas ja mil määral aitab kõnealune väljend kaasa üldistes huvides toimuvale arutelule.(73) Euroopa Inimõiguste Kohus juhib poliitilise kõne ja arutelu valdkonda käsitlevas kohtupraktikas tähelepanu ka väljenduse vormile ja selle võimalikule satiirilisele laadile.(74)
120. Sellega seoses on eelotsuse küsimuses mainitud eelkõige poliitiliste vaadete ja poliitilise paroodia väljendamise vabadust, mis võib viidata sellele, et Vrijheidsfonds kasutas neid väljendusvorme.
121. Euroopa Inimõiguste Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et kuigi EIÕK artikli 10 lõige 2 ei jäta mingit ruumi sõnavabaduse piiramiseks poliitilises arutelus ja üldist huvi pakkuvates küsimustes, on osalisriikidel kaubanduse valdkonnas sõnavabadust reguleerides lai kaalutlusruum, arvestades, et selle ulatust tuleb pidada suhteliseks, kui kaalul ei ole mitte üksikisiku rangelt „äriline“ eneseväljendus, vaid tema osalemine üldist huvi puudutavas arutelus.(75)
122. Selles osas vastab tõele, et IKEA‑le kuuluvaid kaubamärke kasutades levitatud poliitiline programm puudutab väga tundlikku teemat, nimelt varjupaiga- ja sisserändepoliitikat ühes liikmesriikidest, mis pakub avalikkusele õigustatud huvi.
123. IKEA hagi ei puuduta siiski poliitilise programmi sisu, vaid selle programmi levitamist tema kaubamärkide all. Seega ei käsitle hinnang, mille liikmesriigi kohus peab põhikohtuasjas „põhjendatuse“ olemasolu kindlakstegemiseks andma, poliitilist programmi kui sellist, vaid mainekatele kaubamärkidele vastava tähise kasutamist asjaomase programmi ja seda pakkuva erakonna nähtavuse suurendamiseks.
124. Sellest vaatevinklist ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei olnud IKEA‑le kuuluvate kaubamärkide kasutamine õigustatud selle panusega üldistes huvides toimuvasse arutellu. Nimelt ei puuduta arutelu varjupaiga- ja sisserändepoliitika üle kuidagi asjaomaseid kaubamärke, nende omanikku või tema kaupu. Lisaks näib, et see arutelu puudutab teemat, mis, nagu IKEA kohtuistungil väitis, on vastuolus tema poliitilise neutraalsusega. Sellega seoses tuleb rõhutada, et kolmas isik, kes soovib tugineda „põhjendatusele“, peab tõendama, et väljendus, mis põhineb tähise kasutamisel kõne ja poliitilise arutelu valdkonnas, on suunatud kaubamärgile, omanikule või tema kaupadele või teenustele, või et omanik ise on oma varasema tegevusega osalenud asjaomases üldist huvi pakkuvas arutelus.
125. Mis puutub konkurentsisuhet maineka kaubamärgi omaniku ja kolmanda isiku vahel, kes kasutab selle kaubamärgiga identset või sarnast tähist, mis on üks eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt nimetatud kriteeriumidest, siis leian, et sõnavabaduse piirangutesse poliitilisel areenil osalejate vahelise arutelu kontekstis tuleb suhtuda suurima reservatsiooniga. Erakondadevaheline konkurents on loomulik ja eeldab vastaste avalduste kritiseerimist. Seevastu on minu arvates raskem anda samal tasemel kaitset sellise poliitilisel areenil osaleja tegevusele, kelle eesmärk on kaasata poliitiliselt neutraalne üksus arutellu, et iseoma sõnumit tugevdada.
126. Nimetatud kaubamärgi üldtuntus, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus samuti mainib, ei sea seda järeldust kahtluse alla. On tõsi, et Vrijheidsfonds viidatud
Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaselt tuleb suurtel ettevõtjatel paratamatult ja teadlikult oma tegevust hoolikalt analüüsida ning aktsepteeritava kriitika piirid on nende puhul laiemad. Siiski puudutab see kohtupraktika esiteks olukorda, kus teatavad kommentaarid puudutavad teatavat suurettevõtjat. Teiseks tunnistab Euroopa Inimõiguste Kohus ka konkureerivat huvi kaitsta ettevõtjate ärilist edu ja elujõulisust üksikisikute ja laiemas tähenduses majandusliku hüve huvides.(76) Kaubamärgi üldtuntust, mis tuleneb kaubamärgiomaniku ärilistest jõupingutustest, ei saa seega kasutada argumendina, mis nõrgendab sellele kaubamärgile antud kaitset.
127. Sellistel asjaoludel ei saa võimalik panus üldistes huvides toimuvasse arutellu, mis põhineb mainekale kaubamärgile vastava tähise kasutamisel sellise poliitilise programmi levitamiseks, mis ei puuduta neid kaubamärke, asjaomast omanikku ega tema kaupu ja teenuseid, kaaluda üles seda, et niisugust kasutamist tuleb käsitada katsena asuda maineka kaubamärgi kiiluvette, et edendada iseenda huve. Selline väljendusvorm ei saa kuuluda tugevdatud kaitse alla, mis on tagatud vabaduse teostamisele, mis aitab kaasa üldist huvi pakkuvale arutelule, ning muu õiguspärase põhjenduse puudumisel ei saa seda põhjendatud kasutamisena käsitada.
128. Lõpuks, tulles tagasi mõiste „poliitiline paroodia“ ja tähise kasutamise võimaliku satiirilise laadi asjakohasuse juurde, tuleb märkida, et see mõiste on oma olemuselt kirjeldav ja sellel ei ole oma õiguslikku tähendust. Mõiste „poliitiline paroodia“ näib viitavat tähise kasutamisele ühelt poolt paroodia kujul ja teiselt poolt poliitilise arutelu kontekstis.
129. Sellega seoses nähtub esiteks sõnavabadust käsitlevast Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast(77) ja Euroopa Kohtu praktikast autoriõiguse valdkonnas(78), et paroodial on kaks põhitunnust: esiteks viitab ta olemasolevale teosele, kuid erineb sellest märgatavalt, ja teiseks kujutab see endast huumori või pilke väljendust. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas Vrijheidsfondsi kasutatavad tähised erinevad IKEA kaubamärkidega võrreldes märgatavalt ja kas nende humoristlik olemus tuleneb selle ühingu jõupingutustest või kontekstist, millesse ta need asetas, või kas Vrijheidsfonds on väljendanud nimetatud äriühingu või selle kaupade kohta satiirilist arvamust.
130. Teiseks tuleb arvesse võtta asjaolu, et arvestades kaalul olevaid konkureerivaid õigusi, peavad isegi üldistes huvides toimuvale arutelule kaasa aitavad kommentaarid vastama õiglase mõõdukuse nõudele. Nende kommentaaride parodeeriv olemus võib siiski õigustada liialduse või tegelikkuse moonutamise kasutamist. Sellest vaatenurgast on tähise kasutamise võimaliku satiirilise laadi kriteerium subsidiaarne niisuguse kriteeriumi suhtes, mis puudutab panust üldistes huvides toimuvasse arutellu: tähise kasutamisel põhineva väljenduse parodeeriv vorm, mis aitab niisugusele arutelule kaasa, võib õigustada selle väljenduse teatavat liialdust.
131. Ammendavuse huvides tahaksin märkida, et muud eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetatud kriteeriumid, nimelt tähise kasutamise ulatus ja selle kahjustava laadi tase, ei puuduta mitte „põhjendatuse“ olemasolu, vaid kaubamärgi rikkumise olemasolu, ning neid võetakse seega arvesse analüüsi eelnevates etappides.
132. Eeltoodut arvestades teen ettepaneku vastata eelotsuse küsimuse teisele osale, et maineka kaubamärgi omanikku ei saa „põhjendatusele“ tuginedes kohustada taluma ilma muu õiguspärase põhjuseta kolmanda isiku poolt tema kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamist, kui kaubamärgi võimalik panus üldistes huvides toimuvasse arutellu ei kaalu üles asjaolu, et sellist kasutamist tuleb käsitada katsena asuda maineka kaubamärgi kiiluvette, et levitada ja edendada poliitilist programmi. Nii on see juhul, kui programmis ei käsitleta niisuguse kaubamärgi, selle omaniku või tema kaupade või teenustega seotud küsimusi.
V.      Järeldus
133. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brusseli (Brüsseli hollandikeelne kaubanduskohus, Belgia) eelotsuse küsimusele järgmiselt.
Mõistele „põhjendatus“ tuginemine Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2436 kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 10 lõike 2 punkti c ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikli 9 lõike 2 punkti c tähenduses võib kujutada endast mehhanismi, mis võimaldab täita Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 11 tagatud sõnavabaduse kaitse nõudeid kaubamärgiõiguse valdkonnas.
Maineka kaubamärgi omanikku ei saa „põhjendatuse“ alusel kohustada taluma ilma muu mõjuva põhjuseta kolmanda isiku poolt tema kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamist, kui selle kaubamärgi võimalik panus üldistes huvides toimuvasse arutellu ei kaalu üles asjaolu, et sellist kasutamist tuleb käsitada katsena asuda maineka kaubamärgi kiiluvette, et levitada ja edendada poliitilist programmi. Nii on see juhul, kui programmis ei käsitleta niisuguse kaubamärgi, selle omaniku või tema kaupade või teenustega seotud küsimusi.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2015. aasta direktiiv kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2015, L 336, lk 1).
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrus Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1).
4      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv eksitava ja võrdleva reklaami kohta (ELT 2006, L 376, lk 21).
5      25. veebruari 2005. aasta konventsioon, millele kirjutasid Haagis alla Belgia Kuningriik, Luksemburgi Suurhertsogiriik ja Madalmaade Kuningriik.
6      Vrijheidsfondsi kirjalikest seisukohtadest nähtub, et see erakond on de facto-ühing, mis ei ole juriidiline isik, mistõttu on põhikohtuasja hagi esitatud muu hulgas füüsiliste isikute vastu, kes esindavad kõiki selle de facto-ühingu liikmeid.
7      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole märkinud viidet dokumendile, milles seda ettepanekut mainitakse, märgin siiski, et Euroopa Parlamendi 25. veebruari 2014. aasta seadusandlikust resolutsioonist ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT 2017, C 285, lk 262) nähtub, et parlament tegi esimese lugemise lõpus ettepaneku muuta artiklit 14 „Kaubamärgi mõju piirangud“, et lisada kaubamärgiomaniku ainuõiguse erandite hulka selle kasutamine kolmanda isiku poolt „paroodia, kunstilise eneseväljenduse, kriitika või kommentaaride jaoks“.
8      6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punktid 45 ja 46).
9      14. oktoobri 2019. aasta otsus (kohtuasi A 2018/1).
10      24. märtsi 2009. aasta kohtumäärus (C‑525/06, EU:C:2009:179, punktid 10 ja 11).
11      Vt eelkõige 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).
12      24. märtsi 2009. aasta kohtumäärus (C‑525/06, EU:C:2009:179, punktid 10 ja 11).
13      24. märtsi 2009. aasta kohtumäärus (C‑525/06, EU:C:2009:179, punktid 8 ja 9).
14      Vt selle kohta 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punkt 43).
15      Vt selle kohta 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, punktid 37 ja 38).
16      Vt 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punkt 39).
17      Vt selle kohta 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus L’Oréal jt (C‑487/07, EU:C:2009:378, punktid 39–41).
18      Vt selle kohta 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punktid 41–43).
19      Vt 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punkt 44).
20      Vt käesoleva ettepaneku punktid 63 ja 67.
21      Vt Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?“,
International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2020, lk 858. Vt selle kohta ka Todorski, T., „The Concept of „due Cause“ and its Role in Safeguarding Fundamental Rights under EU Trade Mark Law: How Should the CJEU rule in IKEA, C‑298/23?“, Journal of Intellectual Property Law and Practice, 2024, vol. 19, nr 11, lk 814. Nimetatud autor leiab, seadmata kahtluse alla asjaolu, et tähise kaubanduses kasutamise tingimus võib kaasa aidata omandiõiguse ja sõnavabaduse tasakaalustamisele, et see panus ei ole vastavas valdkonnas esinevate küsimuste lahendamiseks piisav.
22      Vt Bochaczewski, M., „Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion? “,
op. cit., lk 861–867, ja Jacques, S., „The EU Trade Mark System’s lost Sense of humour“, Intellectual Property Quaterly, 2024, nr 1, lk 20.
23      Eelotsusetaotlusest nähtub, et hagi põhineb ka tsiviilvastutust ja kõlvatut konkurentsi käsitlevatel riigisisestel õigusnormidel ning määruse 2017/1001 artikli 9 lõike 2 punktil c ja artikli 17 lõikel 2. Viimase sätte alusel ei ole selle määrusega vastuolus see, kui liidu kaubamärki puudutavad hagid esitatakse liikmesriikide õiguse alusel, mis puudutab muu hulgas tsiviilvastutust ja kõlvatut konkurentsi.
24      Nimetatud põhjenduses on märgitud, et „[direktiiv 2015/2436] ei tohiks välistada liikmesriikide muude õigusnormide kui kaubamärke käsitlevate õigusnormide, näiteks ebaausat konkurentsi, tsiviilvastutust või tarbijakaitset käsitlevate õigusnormide kohaldamist kaubamärkidele“.
25      Vt selle kohta 21. novembri 2002. aasta kohtuotsus Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, punkt 31). Vt ka kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek kohtuasjas Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:212, punkt 34).
26      Vt selle kohta 21. novembri 2002. aasta kohtuotsus Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, punktid 34 ja 35).
27      Vt selle kohta 19. novembri 2019. aasta kohtuotsus TSN ja AKT (C‑609/17 ja C‑610/17, EU:C:2019:981, punkt 53).
28      Vt käesoleva ettepaneku punkt 121.
29      Vt nimetatud ühingu ja erakonna kohta ka 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Deckmyn ja Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, punkt 7).
30      16. juuli 2015. aasta kohtuotsus TOP Logistics jt (C‑379/14, EU:C:2015:497, punkt 43).
31      30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus A (kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumine kuullaagrite impordil) (C‑772/18, EU:C:2020:341, punkt 23).
32      12. juuli 2011. aasta kohtuotsus L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474, punkt 54) ning 30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus A (kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumine kuullaagrite impordil) (C‑772/18, EU:C:2020:341, punkt 23).
33      9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus (C‑442/07, EU:C:2008:696).
34      Vt direktiivi 2015/2436 artikli 19 lõige 1 ja määruse 2017/1001 artikli 18 lõige 1.
35      Vt käesoleva ettepaneku punkt 59.
36      9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, punkt 24).
37      9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, punktid 16 ja 17).
38      9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, punkt 19).
39      Vt selle kohta 19. detsembri 2012. aasta kohtuotsus Leno Merken (C‑149/11, EU:C:2012:816, punkt 29).
40      Vt käesoleva ettepaneku punkt 55.
41      Vt selle kohta 9. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, punkt 18).
42      Vt 30. aprilli 2020. aasta kohtuotsus A (kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumine kuullaagrite impordil) (C‑772/18, EU:C:2020:341, punkt 27).
43      Vt 19. veebruari 2009. aasta kohtumäärus UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, punktid 47–51) ning 12. juuli 2011. aasta kohtuotsus L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474, punkt 91) ja 15. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Frisdranken Industrie Winters (C‑119/10, EU:C:2011:837, punkt 32).
44      Kuigi osutatud tingimust ei olnud direktiivile 2015/2436 ja määrusele 2017/1001 eelnenud õigusaktides sõnaselgelt ette nähtud ning see kehtestati praegusel kujul määrusega 2015/2424, oli see ka nende õigusaktide alusel kohaldatav. Vt viimase kohta eelkõige 19. veebruari 2009. aasta kohtumäärus UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, punkt 42).
45      23. veebruari 1999. aasta kohtuotsus BMW (C‑63/97, EU:C:1999:82, punkt 20).
46      Vt käesoleva ettepaneku punkt 58.
47      Vt selle kohta ka 12. juuni 2008. aasta kohtuotsus O2 Holdings ja O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, punkt 34).
48      Vt 23. märtsi 2010. aasta kohtuotsus (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, punktid 61 ja 65).
49      Vt direktiivi 2015/2436 põhjendus 19 ja määruse 2017/1001 põhjendus 13.
50      Vt eelkõige 11. septembri 2007. aasta kohtuotsus Céline (C‑17/06, EU:C:2007:497, punktid 22 ja 23).
51      Sellist olukorda ei saa võrdsustada sellega, kui reklaamija kasutab oma kaupade või teenuste reklaamimiseks mõeldud võrdlevas reklaamis konkurendi kaubamärgiga identset või sellega sarnast tähist, et identifitseerida selle konkurendi pakutavaid kaupu või teenuseid. Seda olukorda tuleb käsitada kasutamisena reklaamija enda kaupade või teenustega seoses. Vt 12. juuni 2008. aasta kohtuotsus O2 Holdings ja O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, punktid 35 ja 36).
52      Vt käesoleva ettepaneku punkt 70.
53      Vt selle kohta 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus T-Mobile Czech Republic ja Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, punkt 28).
54      Vt 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punkt 28).
55      Vt 30. mai 2018. aasta kohtuotsus Tsujimoto vs. EUIPO (C‑85/16 P ja C‑86/16 P, EU:C:2018:349, punkt 90).
56      Vt 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punkt 45).
57      Euroopa Inimõiguste Kohtu 11. jaanuari 2007. aasta otsus Anheuser-Busch Inc. vs. Portugal (CE:ECHR:2007:0111JUD007304901).
58      Vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 24. veebruari 1994. aasta otsus Coca vs. Hispaania (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, punkt 35).
59      Vt selle kohta 19. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, punkt 45). Ei ole selge, kas lisaks kaubamärgiomaniku ja tema kaubamärgi vahelisele seosele kaitstakse harta artikli 17 lõikega 2 ka kaubamärgi mainet ja eristusvõimet. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 10 lõikest 2 tuleneb siiski, et kaalumisel tuleb ühitada sõnavabadust ja „kaasinimeste õigusi“, mis ei pea tingimata olema kaitstud põhiõigustena.
60      Vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 7. veebruari 2012. aasta otsus Axel Springer AG vs. Saksamaa (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, punktid 78–84).
61      25. veebruari 2014. aasta seadusandlikust resolutsioonist nähtub, et parlament tegi oma esimese lugemise lõpus ettepaneku muuta artiklit 14 „Kaubamärgi mõju piirangud“, et lisada kaubamärgiomaniku ainuõiguse erandite hulka kaubamärgi kasutamine kolmanda isiku poolt „paroodia, kunstilise eneseväljenduse, kriitika või kommentaaride jaoks“.
62      Vt Euroopa Parlamendi 25. veebruari 2014. aasta seadusandlik resolutsioon ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (COM(2013) 161 – C7–0087/2013 –
2013/0088(COD)). See piirang puudutas kaubamärgi kasutamist kaubamärgiomaniku kaupade või teenuste tähistamiseks või nendele viitamiseks, eelkõige juhul, kui selline kasutamine on mõeldud „paroodia, kunstilise eneseväljenduse, kriitika või kommentaaride jaoks“.
63      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230).
64      Vt käesoleva ettepaneku punktid 58 ja 70.
65      Vt määruse 2017/1001 põhjendus 21 ja direktiivi 2015/2436 põhjendus 27.
66      Vt 27. veebruari 2020. aasta kohtuotsus Constantin Film Produktion vs. EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2020:118, punkt 56).
67      Vt eelkõige Sosnitza, O., teoses Hildebrandt, U., Sosnitza, O. (eds.), EU Trade Mark Regulation:
Artikkel-by-Article Commentary, München, 2023, Beck – Hart, lk 316.
68      Näiteks „iseseisva algupärase panuse“ kriteeriumi osas puuduvad Vrijheidsfondsi kasutatud tähistel IKEA‑le kuuluvate kaubamärkidega võrreldes märgatavad erinevused.
69      Vt selle kohta 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Interflora ja Interflora British Unit (C‑323/09, EU:C:2011:604, punkt 91).
70      Vt 6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punktid 53–56 ja 60).
71      6. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Leidseplein Beheer ja de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, punktid 58–59).
72      Vt käesoleva ettepaneku punkt 92.
73      Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 10. jaanuari 2013. aasta otsus Ashby Donald jt vs. Prantsusmaa (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, punktid 39–42) ja Euroopa Inimõiguste Kohtu 19. veebruari 2013. aasta otsus Neij ja Sunde Kolmisoppi vs. Rootsi (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712).
Vt selle kohta seoses nimetatud kohtupraktikaga, Spielmann, D., „Copyright in a ‘human rights context’“, teoses D. Edward, A Komninos ja J. MacLennan, Ian S. Forrester – A Scot without Borders – Liber Amicorum, köide 1, Concurrences Review, New York, 2015, lk 264–267 ja 269.
74      Teatava väljendusvormi klassifitseerimine paroodiaks on määrava tähtsusega
Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas sõnavabaduse lubatavate piirangute kohta. Selle kohtu sõnul on karikatuuri ja paroodia puhul tegemist kunstilise eneseväljenduse ja sotsiaalse kommentaari vormidega, mis tegelikkust liialdades ja moonutades on loomulikult mõeldud provotseerimiseks ja agiteerimiseks. Seetõttu tuleb erilist tähelepanu pöörata mis tahes sekkumisele kunstniku või muu isiku õigusesse end nende kaudu väljendada. Vt selle kohta EIK 14. märtsi 2013. aasta otsus Eon vs. Prantsusmaa (ECLI:CE:ECHR:2013:0314JUD002611810, punktid 58–60) ja EIK 22. novembri 2016. aasta otsus Grebneva ja Alisimchik vs. Venemaa (CE:ECHR:2016:1122JUD000891805, punkt 64).
75      Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 10. jaanuari 2013. aasta otsus Ashby Donald jt vs. Prantsusmaa (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, punkt 39).
76      Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 15. veebruari 2005. aasta otsus Steel ja Morris vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2005:0215JUD006841601, punkt 94).
77      Näide: Euroopa Inimõiguste Kohus kvalifitseeris 3. detsembri 2024. aasta kohtuotsuses Yevstifeyev vs. Venemaa (CE:ECHR:2024:1203JUD000022618, punktid 55 ja 56) „paroodiaks“ väljendusvormi, millel olid teatava video olulised kompositsioonilised elemendid ja mis satiiri abil pilkas selle video sõnumit.
78      Vt 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Deckmyn ja Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, punkt 20).