KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 27. jaanuaril 2022(1)
Kohtuasi C‑405/20
EB,
JS,
DP
versus
Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbau (BVAEB)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus))
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – ELTL artikkel 157 – Protokoll (nr 33) ELTL artikli 157 kohta – Meeste ja naiste võrdne tasustamine – Mõju ajaline piiramine – Direktiiv 2006/54/EÜ – Meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõte tööhõive ja elukutse küsimustes – Artiklid 5 ja 12 – Igasuguse kaudse soolise diskrimineerimise keelamine – Kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid – Riiklike ametnike vanaduspensionid – Meeste osakaal kõrgemat pensioni saavate isikute kategoorias – Õigusnormid, millega nähakse ette vanaduspensionide iga-aastane kohandamine – Alaneva määraga korrigeerimine koos kohandamise ärajätmisega alates teatavast pensionisummast – Põhjendused
I.      Sissejuhatus
1.        Nagu tuleneb Defrenne III kohtuotsusest,(2) on soolise diskrimineerimise kaotamine üks põhilisi inimõigusi ning kuulub Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtete hulka, mille järgimise tagamine on Euroopa Kohtu ülesanne.
2.        Sellega seoses tunnistas Euroopa Kohus juba Defrenne II kohtuotsuses(3), et EMÜ asutamislepingu artiklil 119 (millest sai pärast muutmist EÜ artikkel 141 ja hiljem ELTL artikkel 157), mis näeb ette meeste ja naiste võrdse töö eest võrdse tasu maksmise põhimõtte rakendamise, on vahetu õigusmõju. Vastavalt 17. mai 1990. aasta kohtuotsusele Barber (C‑262/88, edaspidi „kohtuotsus Barber“, EU:C:1990:209) kohaldatakse EMÜ asutamislepingu artiklit 119 kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide suhtes,(4) kuid selle artikli vahetut õigusmõju ei saa kasutada pensioniõiguste nõudmiseks alates sellest kohtuotsusest varasemast kuupäevast.(5) See kohtupraktika on nüüd kodifitseeritud ELTL artiklit 157 käsitlevas protokollis (nr 33) ja direktiivis 2006/54/EÜ(6).
3.        Käesoleval juhul on EB, JS ja DP (edaspidi „põhikohtuasja kaebajad“) Austria meessoost föderaalametnikud, kes on jäänud pensionile. Nende suhtes kohaldatavate 2018. aasta vanaduspensionide kohandamist käsitlevate riigisiseste õigusnormide alusel korrigeeriti pensione alanevalt, kusjuures alates teatud pensionisummast pensione ei korrigeeritud, mille tõttu nende pensionid ei tõusnud või tõusid ainult veidi, erinevalt neist pensionäridest, kes said madalamat pensioni.
4.        Seoses nende kohtuvaidlusega Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter, Eisenbahnen und Bergbauga (BVAEB) (avalike teenistujate, raudtee- ja kaevandustöötajate kindlustusasutus, Austria (edaspidi „BVAEB“)) väitsid põhikohtuasja kaebajad eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Verwaltungsgerichtshofile (Austria kõrgeim halduskohus), et need õigusnormid kujutavad endast kaudset diskrimineerimist soo alusel, kuna enamik kõrgemat vanaduspensioni saavatest föderaalametnikest on mehed.
5.        Kõnealune kohus esitab Euroopa Kohtule küsimuse ELTL artikli 157, ELTL artiklit 157 käsitleva protokolli (nr 33) ja direktiivi 2006/54 tõlgendamise kohta, et teha kindlaks, kas nimetatud õigusnormid on kooskõlas liidu õigusega.
6.        Selles ettepanekus soovitan Euroopa Kohtul vastata eelotsuse küsimustele nii, et käesoleval juhul kehtib võrdse tasustamise põhimõte ilma selle mõju ajalise piiranguta, ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu läbiviidava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, ei ole liidu õigusega vastuolus sellised õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitletavad normid, tingimusel et need õigusnormid on põhjendatud objektiivsete asjaoludega, mis ei ole seotud soolise diskrimineerimisega.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
7.        Direktiivi 2006/54 artiklis 1 „Eesmärk“ on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine tööhõive ja elukutse küsimustes.
Selleks sisaldab käesolev direktiiv sätteid võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamiseks järgmistes valdkondades:
[…]
c)      kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid.
[…]“.
8.        Direktiivi artikli 2 „Mõisted“ lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
b)      kaudne diskrimineerimine – kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab ühest soost isikud võrreldes teisest soost isikutega ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud;
[…]
f)      kutsealased sotsiaalkindlustusskeemid – nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiiviga 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas(7) reguleerimata kindlustusskeemid, mille eesmärk on töötavatele isikutele, nii töötajatele kui ka füüsilisest isikust ettevõtjatele, ettevõtetes või ettevõtete ühenduses, majandustegevuse alal, kutsealases sektoris või sektorite grupis anda hüvitisi, mis täiendavad või asendavad riiklike sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavaid hüvitisi, olgu sellistes skeemides liikmeksolemine kohustuslik või vabatahtlik.“
9.        Direktiivi 2006/54 II jaotise 2. peatükis „Võrdne kohtlemine kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides“ sisalduvas artiklis 5 on sätestatud:
„Ilma et see piiraks artikli 4 kohaldamist, välistatakse otsene või kaudne sooline diskrimineerimine kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides ning eelkõige siis, kui kõne all on järgmine:
[…]
c)      hüvitiste arvutamine, sealhulgas abikaasa või ülalpeetavate puhul täiendavate hüvitiste arvutamine, ning hüvitiste saamise õiguse kestuse ja säilitamise tingimused.“
10.      Selle direktiivi artikli 7 „Reguleerimisala“ lõike 1 punkti a alapunktis iii on ette nähtud, et kõnealuse 2. peatüki sätteid kohaldatakse kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide suhtes, mis pakuvad kaitset vanadusriski, sealhulgas ennetähtaegse pensionile jäämise korral.
11.      Selle direktiivi artikli 12 „Tagasiulatuv mõju“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesoleva peatüki rakendamisel hõlmavad töötajaid käsitlevad meetmed kõiki 17. maile 1990 järgnenud teenistusajast tulenevaid kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel saadud hüvitisi, kusjuures neid meetmeid kohaldatakse kõnealuse kuupäeva suhtes tagasiulatuvalt, ilma et see piiraks nende sätete kohaldamist, mis käsitlevad töötajaid või nende nimel nõude esitanuid, kes on enne kõnealust kuupäeva algatanud kohtumenetluse või esitanud võrdväärse nõude sellekohase riigisisese õiguse alusel. Sellisel juhul kohaldatakse rakendusmeetmeid tagasiulatuvalt 8. aprilli 1976. aasta suhtes ja need hõlmavad kõiki selle kuupäeva järgsest teenistusajast tulenevaid hüvitisi. Liikmesriikide puhul, kes ühinesid ühendusega pärast 8. aprilli 1976, kuid enne 17. maid 1990, asendatakse nimetatud kuupäev selle kuupäevaga, mil nende territooriumil hakati kohaldama asutamislepingu artiklit 141 [(nüüd ELTL artikkel 157)].“
B.      Austria õigus
12.      Föderaalametnike, nende ülalpidamisel olevate isikute ja pereliikmete pensioniõigusi käsitleva 18. novembri 1965. aasta seaduse (1965. aasta pensioniseadus) (Bundesgesetz über die Pensionsansprüche der Bundesbeamten, ihrer Hinterbliebenen und Angehörigen (Pensionsgesetz 1965))(8) (edaspidi  „PG 1965“) § 41 „Käesoleva föderaalseaduse tulevaste muudatuste mõju ja perioodiliselt makstavate hüvitiste kohandamine“ oli põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal(9) sõnastatud järgmiselt:
„[…]
(2)      Käesoleva seaduse alusel makstavaid vanadus- ja toitjakaotuspensione […] tuleb kohandada samal ajal ja samas ulatuses kui riikliku pensionikindlustuse alusel makstavaid pensione,
1.      kui pensioniõigused on juba tekkinud enne kõnealuse aasta 1. jaanuari
[…]
(4)      2018. kalendriaasta suhtes kohaldatakse analoogia alusel [Allgemeines Sozialversicherungsgesetzi (üldine sotsiaalkindlustusseadus)(10) (edaspidi  „ASVG“)] §‑s 711 sätestatud pensionide kohandamise meetodit […]. ASVG § 711 lõike 1 punkti 2 kohase suurendamise korral tuleb suurendamise summa täies ulatuses vanadus- või toitjakaotuspensionis arvesse võtta.“
13.      ASVG § 108 f põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonis(11) on sätestatud:
„(1)      Riigi sotsiaalkindlustuse, earühmade ja tarbijakaitse minister kehtestab igaks kalendriaastaks korrigeerimisindeksi, võttes arvesse võrdlusläve.
(2)      Võrdluslävi määratakse nii, et läve abil kohandamisest tulenev pensionide tõstmine vastab lõike 3 kohasele tarbijahindade tõusule. Võrdluslävi ümardatakse kolme kohani pärast koma.
(3)      Tarbijahindade tõus tuleb määrata kuni korrigeerimisaastale eelnenud aasta juulikuuni toimunud 12 kuu keskmise tõusu alusel, kusjuures tuleb kohaldada 2000. aasta tarbijahinnaindeksit või indeksit, mis seda asendab. Selleks tuleks arvutada Statistik Austria [Austria Statistikaamet] avaldatud aastaste inflatsioonimäärade aritmeetiline keskmine arvutamisperioodi kohta.“
14.      ASVG § 108h põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonis(12) on sätestatud:
„(1)      Alates iga aasta 1. jaanuarist tuleb
a)      kõik riiklikust pensionikindlustusest makstavad pensionid, mille tähtpäev (§ 223, lõige 2) on enne selle aasta 1. jaanuari,
[…]
korrutada korrigeerimisindeksiga. […]
(2)      Lõikes 1 osutatud kohandamine tehakse selle pensioni alusel, millele oli õigus eelmise aasta 31. detsembril kehtinud õigusnormide alusel […]“.
15.      ASVG § 711 (põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud redaktsioonis)(13) lõikes 1 on sätestatud:
„Erandina § 108h lõike 1 esimesest lausest ja lõikest 2 ei suurendata pensioni 2018. aasta eest mitte korrigeerimisindeksi alusel, vaid järgmiselt: kogu pensionitulu (lõige 2) tuleb suurendada
1.      2,2% võrra, kui pensionitulu ei ületa 1500 eurot kuus;
2.      33 euro võrra, kui pensionitulu ei ületa 2000 eurot kuus;
3.      1,6% võrra, kui pensionitulu ületab 2000 eurot, kuid mitte 3355 eurot kuus;
4      sellise protsendimäära võrra, mis väheneb nimetatud väärtuste vahel lineaarselt 1,6%‑lt 0%‑ni, kui pensionitulu ületab 3355 eurot, kuid mitte 4980 eurot kuus.
Kui kogu pensionitulu ületab 4980 eurot kuus, siis suurendamist ei toimu.“
III. Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
16.      Põhikohtuasja meessoost kaebajad, kes on sündinud vastavalt 1940., 1948. ja 1941. aastal, töötasid Austrias föderaalametnikena. Kuna nad jäid pensionile vastavalt 2000., 2013. ja 2006. aastal, saavad nad PG 1965 alusel vanaduspensioni, mille brutosumma kuus oli 2017. aasta eest esimese kaebaja puhul 6872,43 eurot, teise puhul 4676,48 eurot ja kolmanda puhul 5713,22 eurot.
17.      Kõik põhikohtuasja kaebajad taotlesid, et BVAEB võtaks vastu otsuse, millega määratakse kindlaks nende vanaduspensioni suurus alates 1. jaanuarist 2018. BVAEB otsustas, et EB ja DP vanaduspensioni summat ei ole vaja kohandada, sest see summa ületab ASVG § 711 lõikes 1 osutatud ülempiiri 4980 eurot kuus. JSi vanaduspensioni kohandati, tõstes seda 0,2989% võrra.
18.      Põhikohtuasja kaebajad esitasid nende otsuste peale kaebuse Bundesverwaltungsgerichtile (Austria föderaalne halduskohus), väites, et PG 1965 § 41 lõike 4 alusel koostoimes ASVG § 711 lõike 1 punkti 4 ja viimase lausega (edaspidi „vaidlusalused õigusnormid“) jäetakse nende puhul korrigeerimine 2018. aasta eest täielikult või peaaegu täielikult tegemata nende vanaduspensionide suuruse tõttu – seda erinevalt väiksemat pensioni saavatest pensionäridest – ja see säte ei ole liidu õigusega kooskõlas, sest tegemist on kaudse diskrimineerimisega soo alusel.
19.      Oma kaebuse toetuseks väitsid nad, et nende suhtes kohaldatavad palga- ja pensionieeskirjad on alates 1995. aastast pidevalt halvenenud ja et alates 31. detsembrist 1998 ei järginud vanaduspensionide summa kohandamine enam aktiivses teenistuses olevate ametnike palkade arengut, nagu oli ette nähtud kuni selle kuupäevani kehtinud õigusaktidega, vaid põhines nüüd korrigeerimisindeksil, mis peegeldas sisuliselt ostujõu muutumist. Nad lisasid, et pensionide kohandamist, mis oleks olnud vajalik „tegeliku rahalise väärtuse säilitamiseks“ ja mis on põhimõtteliselt ette nähtud pensionide kohandamise õigusnormidega, ei ole varasematel aastatel alati toimunud.
20.      Põhikohtuasja kaebajad esitasid statistilise analüüsi, et näidata PG 1965 alusel vanadus- ja toitjakaotuspensioni saajate jaotust soo ja summa järgi. Sellest analüüsist selgub, et nende vanaduspensioni saajate kategooriasse, kes saavad üle 4980 euro kuus, kuulus kokku 8417 meest ja 1086 naist. Kui võtta arvesse ainult vanaduspensione, siis kuulus sellesse pensionäride kategooriasse 8417 meest ja 1040 naist. Seevastu Austria föderaalse avaliku teenistuse vanaduspensionäride koguarv on 79 491 meest ja 22 470 naist. Bundesverwaltungsgerichti (Austria föderaalne halduskohus) menetluses ei vaidlustanud neid andmeid ei BVAEB ega kõnealune kohus.
21.      Nimetatud kohus leidis vastavalt 29. novembri ja 10. detsembri 2018. aasta kohtuotsustes, mis käsitlevad isikuid EB ja DP, et vaidlusalune regulatsioon puudutab ASVG § 711 lõike 1 viimase lause osas palju rohkem mehi kui naisi, põhjendades seda sellega, et ülempiiri ületavate pensionide saajate kategoorias on rohkem mehi. Seevastu ei teinud kõnealune kohus sellist järeldust kohtuotsuses JSi kohta, vaid see otsus tugines kõnealuse isiku igakuise pensionitulu suurust arvestades ASVG § 711 lõike 1 punkti 4 sätetele.
22.      Nende kohtuotsustega jättis Bundesverwaltungsgericht (Austria föderaalne halduskohus) kaebajate põhikohtuasjas esitatud kaebused rahuldamata. See kohus leidis, et Euroopa Kohtu 20. oktoobri 2011. aasta otsusest Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675) tulenev kohtupraktika ei ole käesolevas asjas kohaldatav, kuna põhikohtuasjad ei puuduta mitte miinimumpensioniga seotud diskrimineerimist, vaid kõrgema pensioni saajate ebasoodsat kohtlemist soo alusel, mida tuleb hinnata teistsuguse kriteeriumi alusel. Sama kohus asus ka seisukohale, et diskrimineerimine ei saa toimuda siis, kui kõrgemasse pensionikategooriasse kuulumine on seotud ebasoodsa kohtlemisega pensionihüvitise suurenemisel.
23.      Põhikohtuasja kaebajad esitasid nende kohtuotsuste peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kes otsustas kõnealused kohtuasjad liita.
24.      See kohus märgib, et põhikohtuasja kaebajad ei saa oma vanaduspensioni mitte ASVG, vaid PG 1965 alusel, mille sätteid kohaldatakse käesoleval juhul – asjasse puutuvas ulatuses – nende ametnike pensionidele, kes on sündinud enne 1955. aastat, kes võeti avalikku teenistusse hiljemalt 2005. aastani ja kes läksid seejärel pensionile.
25.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates kuuluvad põhikohtuasja kaebajatele makstud vanaduspensionid ELTL artikli 157 tähenduses mõiste „töötasu“ alla ja neid tuleb käsitada „kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi“ raames makstavate hüvitistena ELTL artiklit 157 käsitleva protokolli (nr 33) ja  direktiivi 2006/54 II jaotise 2. peatüki tähenduses.
26.      Sama kohus rõhutab, et see protokoll ja direktiivi 2006/54 artikkel 12 näevad ette meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõtte ajalise mõju piiramise „kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide hüvitiste“ puhul, mis tuleneb kohtuotsusest Barber. Selliste liikmesriikide puhul nagu Austria Vabariik, kes ühinesid Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga(14) 1. jaanuaril 1994, ei saa meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõttele tugineda pensionihüvitiste puhul, mis on seotud enne 1. jaanuari 1994 töötatud perioodidega.
27.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas ja mil määral mõjutab see piirang põhikohtuasja kaebajate võimalust tugineda meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõttele seoses vaidlusaluste õigusnormidega, mis käsitlevad vanaduspensionide kohandamist 2018. aastal. Kohus leiab, et võimalikud on kolm tõlgendust.
28.      Kõnealuse kohtu esitatud esimese tõlgenduse kohaselt kujutab vanaduspensionide kohandamine endast hüvitise osa, mida saab seostada võrdluskuupäevale, 1. jaanuarile 1994, eelneva tööajaga ja mis seeläbi välistaks täielikult põhikohtuasja kaebajate tuginemise ELTL artiklis 157 ja  direktiivis 2006/54 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõttele. Euroopa Kohtu selgitused, eelkõige 6. oktoobri 1993. aasta kohtuotsuses Ten Oever (C‑109/91, EU:C:1993:833), ja ELTL artiklit 157 käsitleva protokolli (nr 33) sõnastus on aga selle esimese tõlgendusega vastuolus.
29.      Teise tõlgenduse kohaselt välistavad lõppenud tööperioodid tuginemise võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamisele osas, milles need perioodid eelnevad võrdluskuupäevale. Sel juhul oleks asjakohane, et iga põhikohtuasja kaebaja puhul arvutataks välja tema pärast 1. jaanuari 1994 töötatud aja osakaal tema kogutööajast ja tema vanaduspensioni kohandataks mittediskrimineerival viisil ainult selle osa puhul.
30.      Kolmanda tõlgenduse kohaselt ei ole võrdse kohtlemise põhimõtte ajalise mõju piiramine kohaldatav sellise hüvitise osa suhtes nagu vanaduspensionide iga-aastane kohandamine. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu väitel kaldub ka Euroopa Kohtu kohtupraktika niisuguse tõlgenduse poole.
31.      Veel märgib see kohus, et ASVG § 108h kohaselt tuleb vanaduspensionide suurust igal aastal kohandada vastavalt  inflatsioonimäärale. Kõnealuste õigusnormide tõttu on aga ametnikud, kes saavad teatud summast suuremat igakuist vanaduspensioni, ebasoodsamas olukorras võrreldes nendega, kelle vanaduspension on väiksem, sest erinevalt väiksema pensioni saajatest on nende 2018. aasta pensioni tõstmisest keeldutud täielikult või peaaegu täielikult. Seega on põhikohtuasja lahendamise seisukohast otsustava tähtsusega küsimus, kas neist õigusnormidest tulenevat kaudset diskrimineerimist soo alusel saab vaadeldaval juhul pidada liidu õiguse alusel põhjendatuks.
32.      Sellega seoses väitis BVAEB eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et nimetatud õigusnormidega taotletakse lisaks traditsioonilisele eesmärgile, milleks on pensionäride ostujõu säilitamine, ka „sotsiaalset aspekti“ sisaldavat eesmärki. Kui pensionide kohandamine toimuks igal aastal ühtse protsendimäära alusel, ilma et pensione suuruse järgi eristataks, tekiks väga kiiresti „põhjendamatu lõhe“. Seega võib nii ostujõu säilitamise kui ka selle sotsiaalse aspekti seisukohast pidada mõistetavaks, kui riiklik seadusandja sekkub regulatiivselt, andes väiksema suurusega pensionidele „tõuke“, ja kui keskmisest palju suurema suurusega pensionide puhul ei ole ostujõu suurendamine vajalik. Seadusandja poolt 2018. aasta vanaduspensionide kohandamisel valitud pensionide suuruse vahemikel põhinev alaneva määraga kohandamine on põhjendatud sellega, et väikese ja keskmise suurusega pensione on mõjutanud toiduainete ja elamiskulude (toit, jook, eluase) keskmisest suurem tõus.
33.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas vaidlusalused õigusnormid on vajalikud, sobivad ja eelkõige järjepidevad. Nimelt piirduvad need vaid vanaduspensioni saajatega, samas kui on olemas sobivad sotsiaalpoliitika vahendid, mille rakendamisala on objektiivselt määratletud, nagu progresseeruvad tulumaksumäärad, toetused ja muud maksudest rahastatavad tugiteenused. Lisaks sellele oleksid PG 1965 §‑s 41 käsitletud isikud, nimelt pensionile jäänud ametnikud, liikmesriigi õiguse kohaselt erilises olukorras, mis põhimõtteliselt eristab neid sotsiaalkindlustusskeemide alusel pensionide saajatest, kuna riigiametniku vanaduspension on avalik-õiguslik tasu, mida tuleb käsitada hüvitisena osutatud teenistuse eest. Verfassungsgerichtshofi (Austria konstitutsioonikohus) kohtupraktika kohaselt seisneb ametnike vanaduspensioni oluline tunnusjoon muu hulgas selles, et ametniku ja tema tööandja vaheline seos on eluaegne õigussuhe, mille raames on vanaduspension samuti üksnes tööandjalt saadav hüvitis. Nimelt, kui sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavad pensionid põhinevad sissemaksete abil rahastamise põhimõttel ja neid maksab kindlustusasutus, siis teenistuses olevate ametnike sissemaksed makstakse mitte pensionikindlustusskeemi, vaid riigieelarvesse.
34.      Lisaks sellele, kuigi riiklik seadusandja muutis regulatsiooni olulisel määral, kui ta kohandas 2018. aasta eest ametnike pensione, jättis ta sellise „sotsiaalse hüvitise“ meetme võtmata teenistuses olevate ametnike suhtes, kelle puhul ei korrigeeritud 2018. aasta töötasusid alaneva määraga. Väidetavalt kohaldati teenistuses olevate ametnike suhtes üldist 2,33% palgatõusu, mis ei piirdunud inflatsiooni kompenseerimisega, vaid sisaldas täiendavat tõusu, mida põhjendati sellega, et ametnikud peaksid saama oma osa majanduskasvust. Samamoodi sekkus seadusandja ainult ametnike suhtes kohaldatava kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi raames, kuid hoidus samas võrreldavatest sekkumistest muudes kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides, näiteks eraõiguslike skeemide puhul, mis ei tundu olevat järjepidev.
35.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates tekib ka küsimus, kas kõnealuse õigusnormi proportsionaalsuse ja järjepidevuse kontrollimisel on lubatud keskenduda üksnes ühele aastale, mida vaadeldakse eraldi, või tuleb arvesse võtta, et see meede ei olnud ainulaadne, kuna liikmesriigi seadusandja on juba mitu korda teatud aastate osas kaldunud kõrvale 2004. aastal kehtestatud põhilisest kohandamisreeglist. Näiteks väitis üks põhikohtuasja kaebajatest, ilma et Bundesverwaltungsgericht (Austria föderaalne halduskohus) oleks seda eitanud, et alates tema pensionile jäämisest kuni 2017. aastani vähendas tema pensioni kohandamine tema pensionitulu kokku 22% võrra võrreldes inflatsiooni nõuetekohase kompenseerimisega ja pärast kõnealuste õigusnormide jõustumist kokku 25% võrra.
36.      Lõpuks tuleks kindlaks teha, kas sellise isikute kategooria olemasolu, mida iseloomustab see, et need isikud saavad kõrgemat vanaduspensioni ja et nendest suurem osa on meessoost, sest – kuna naised on varem olnud tööelus ebasoodsamas olukorras – nad on sagedamini jõudnud kõrgemat vanaduspensioni andvatele ametikohtadele, on iseseisev põhjendus või välistab niisuguses olukorras võimaluse väita, et mehi on diskrimineeritud.
37.      Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgerichtshof (Austria kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas meeste ja naiste võrdse kohtlemise nõude ajalise kohaldamisala piiramist kohtuotsusega Barber (C‑262/88) ja protokolliga (nr 33) ELTL artikli 157 kohta ning direktiivi [2006/54] artikliga 12 tuleb tõlgendada nii, et (Austria) pensionisaaja, kes väidab, et niisuguse 2018. aasta ametnike pensionide korrigeerimise korraga nagu põhikohtuasjades kohaldatav kord on teda diskrimineeritud, ei saa õiguspäraselt tugineda võrdse kohtlemise nõudele või saab sellele nõudele tugineda üksnes (proportsionaalselt) pensioninõude selle osa puhul, mis on seotud töötamisperioodidega pärast 1. jaanuari 1994?
2.      Kas meeste ja naiste võrdse kohtlemise nõuet (lähtuvalt ELTL artiklist 157 koostoimes direktiivi 2006/54 artikliga 5) tuleb tõlgendada nii, et selline kaudne diskrimineerimine nagu see, mis võib tuleneda põhikohtuasjas kohaldatavast 2018. aasta pensionide korrigeerimise korrast, on põhjendatud ka siis, kui võtta arvesse juba varem kehtestatud sarnaseid meetmeid ja nende kumulatiivsest mõjust tingitud märkimisväärset kahju võrreldes pensionide reaalväärtuse kohandamisega inflatsiooni tõttu (käesoleval juhul 25%), ja seda eelkõige
–        selleks, et takistada (korrapärasel ühtse määraga korrigeerimisel) „lõhe“ tekkimist pensionimäärade vahel, olgugi et see on pelgalt nominaalne ega muuda pensionide omavahelise väärtuse suhet;
–        selleks et rakendada üldist „sotsiaalset aspekti“ väiksemate pensionide saajate ostujõu suurendamiseks, olgugi et a) seda eesmärki saaks saavutada ka ilma suuremate pensionide korrigeerimise piiramiseta ja b) seadusandja ei kehtesta sellist meedet samal viisil ka ostujõu suurendamiseks olukorras, kus on tegemist töötavate ametnike madalama töötasu kohandamisega vastavalt inflatsioonile (kõrgemat töötasu saavate teenistuses olevate ametnike kahjuks), ega ole kehtestanud ka ühtegi õigusnormi, mis näeks ette samasuguse sekkumise kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide (ilma riigi osaluseta) alusel saadud pensionide väärtuse korrigeerimisse, et suurendada väiksemate pensionide ostujõudu (kõrgemat töötasu saavate teenistuses olevate ametnike kahjuks);
–        selleks et „sotsiaalkindlustusskeemi“ säilitada ja rahastada, olgugi et teenistujate pensione ei maksta kindlustusasutusega sarnaselt korraldatud ja sissemaksetest rahastatavast kindlustusskeemist, vaid neid maksab riik kui pensionile jäänud teenistujate tööandja tasuna tehtud töö eest, mistõttu ei ole määrava tähtsusega mitte süsteemi säilitamine ja rahastamine, vaid üksnes eelarvega seotud kaalutlused;
–        kuna asjaolu, et statistiliselt on suurema pensioni saajate rühmas tunduvalt rohkem mehi, tuleb pidada selle tagajärjeks, et minevikus puudusid naistel võrdsed võimalused tööhõive ja elukutse küsimustes, ning see kujutab endast iseseisvat põhjendust või (sellele eelnevalt) välistab algusest saadik oletuse, et tegemist on meeste kaudse soopõhise diskrimineerimisega direktiivi 2006/54 tähenduses, või
–        seepärast, et asjaomane õigusnorm kui positiivne meede ELTL artikli 157 lõike 4 tähenduses on lubatav?“
38.      Kirjalikud seisukohad esitasid põhikohtuasja kaebajad, Austria valitsus ning Euroopa Komisjon. DP esitas ka täiendavad kirjalikud seisukohad.
IV.    Analüüs
A.      Esimene eelotsuse küsimus
39.      Esimese küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas protokolli (nr 33) ELTL artikli 157 kohta ja direktiivi 2006/54 artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et nende õigusnormidega sätestatud meeste ja naiste võrdse kohtlemise nõude ajalise mõju piiramist tuleb kohaldada liikmesriigi õigusnormide suhtes, mis käsitlevad kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel makstavaid hüvitisi ja milles nähakse ette vanaduspensionide iga-aastane kohandamine pärast 1. jaanuari 1994, kui asjaomase isiku töötamise aeg langeb osaliselt sellest kuupäevast varasemasse perioodi.
40.      Esiteks tuleb kontrollida, kas sellised vanaduspensionid nagu põhikohtuasja kaebajate omad kuuluvad ELTL artikli 157 ja direktiivi 2006/54 kohaldamisalasse.
41.      ELTL artikli 157 lõike 2 kohaselt mõistetakse „tasu“ all harilikku põhi- või miinimumpalka või mõnd muud tasumoodust kas rahas või loonusena, mida töötaja tööandjalt oma töö eest otseselt või kaudselt saab. Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb mõistet „töötasu“ selle sätte tähenduses tõlgendada laialt ning see hõlmab eelkõige igasugust tasumoodust, kas rahas või loonusena, mida makstakse kohe või tulevikus, tingimusel et töötaja saab seda tööandjalt kas või kaudselt oma töö eest, olenemata sellest, kas seda makstakse töölepingu või õigusnormide alusel või vabatahtlikult.(15)
42.      Eelkõige märkis Euroopa Kohus PG 1965 alusel föderaalametnikele makstavate pensionide kohta, et vanaduspensioni suurus sõltub teenistusajast ja sellega võrdsustatud perioodidest ning ametniku palga suurusest. Vanaduspension kujutab endast tulevikus rahas makstavat tasu, mida tööandja maksab enda töötajatele nendevahelise töösuhte otsese tagajärjena. Nimelt käsitatakse liikmesriigi õiguses seda pensioni töötasuna, mille maksmist jätkatakse teenistussuhte raames, mis jätkub pärast seda, kui ametnikul tekib õigus saada pensionihüvitist. Seetõttu leidis Euroopa Kohus, et selline pension kujutab endast „tasu“ ELTL artikli 157 lõike 2 tähenduses.(16)
43.      Lisaks sellele on direktiivi 2006/54 artikli 1 punktis c täpsustatud, et see sisaldab sätteid, mille eesmärk on rakendada võrdse kohtlemise põhimõtet „kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide“ puhul. Kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 1 punktis f on sotsiaalkindlustusskeemid määratletud kui „direktiiviga [79/7] reguleerimata kindlustusskeemid, mille eesmärk on töötavatele isikutele, nii töötajatele kui ka füüsilisest isikust ettevõtjatele, ettevõtetes või ettevõtete ühenduses, majandustegevuse alal, kutsealases sektoris või sektorite grupis anda hüvitisi, mis täiendavad või asendavad riiklike sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavaid hüvitisi, olgu sellistes skeemides liikmeksolemine kohustuslik või vabatahtlik“.
44.      Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et föderaalametnike pensioniskeemi näol on tegemist PG 1965 raames rakendatava korraga, mis tagab teatavas kutsealases sektoris töötajatele hüvitised, mille eesmärk on asendada riiklike sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavaid hüvitisi direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punkti f tähenduses. Nimelt on ASVGga loodud pensionikindlustusskeemi kohaldamine föderaalametnike suhtes riigi avalikus teenistuses töötamise tõttu välistatud, kuna nende teenistussuhe annab neile õiguse samaväärsetele pensionihüvitistele, nagu on ette nähtud pensionikindlustusskeemis.(17)
45.      Seega – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis – tuleb selliseid vanaduspensione, nagu neid said põhikohtuasja kaebajad, käsitleda „tasuna“ ELTL artikli 157 lõike 2 tähenduses ja „kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi“ alusel makstavate hüvitistena direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punkti f tähenduses, mistõttu need kuuluvad viidatud direktiivi kohaldamisalasse.
46.      Niisuguste hüvitiste puhul on liidu õiguses sätestatud meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõtte kohaldamisele ajaline piirang. Euroopa Kohus otsustas kohtuasjas Barber, et õiguskindluse olulised kaalutlused nõuavad, et õiguslikke olukordi, mis ammendasid oma tagajärjed minevikus, enam ei vaidlustataks, kui sellisel juhul on oht, et paljude tavapäraselt välistatud pensioniskeemide rahaline tasakaal võib saada tagasiulatuvalt häiritud, ning et on asjakohane teha erand isikute kasuks, kes on aegsasti teinud algatusi oma õiguste kaitsmiseks. Kõnealuse kohtuotsuse kohaselt ei saa nõustuda sellise tõlgenduse mõju piiramisega seoses pensioniõiguse tekkimisega alates selle kohtuotsuse kuupäevast, mille tagajärjel ei saa tugineda EMÜ asutamislepingu artikli 119 (nüüd, pärast muudatust, ELTL artikkel 157) vahetule õigusmõjule, selleks et nõuda õigust saada pensioni selle kohtuotsuse kuupäevale eelneva ajavahemiku eest, välja arvatud need töötajad või nende nõudeõigusega pereliikmed, kes on enne seda kuupäeva algatanud kohtumenetluse või esitanud samaväärse nõude kohaldatava riigisisese õiguse alusel.(18)
47.      Seega võib vastavalt kohtuotsusele Barber tugineda EMÜ asutamislepingu artikli 119 (nüüd, pärast muudatuste tegemist, ELTL artikkel 157) vahetule õigusmõjule, et nõuda võrdset kohtlemist tööandjapensionide puhul, üksnes seoses hüvitistega, mida makstakse 17. maile 1990, st selle kohtuotsuse kuupäevale, järgnevate töötamisperioodide eest, v.a kui on ette nähtud erand.(19) See piirang on üle võetud protokolliga (nr 33) ELTL artikli 157 kohta, mille sõnastus on identne protokolliga (nr 2) EÜ asutamislepingu artikli 119 kohta, millel on ilmne seos kohtuotsusega Barber, kuna see viitab eelkõige samale kuupäevale, 17. maile 1990.(20) Selline piirang on sätestatud ka direktiivi 2006/54 artikli 12 lõikes 1.
48.      Kuna põhikohtuasja asjaolud puudutavad tööperioode nii enne kui ka pärast Austria Vabariigi ühinemist Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga ja Euroopa Liiduga, ei saa Euroopa Kohtu praktika kohaselt tugineda käesolevas asjas meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõttele pensionihüvitiste puhul, mis on seotud enne 1. jaanuari 1994 töötatud perioodidega.(21)
49.      Eelotsusetaotlusest nähtub, et kõnealused õigusnormid, mis käsitlevad 2018. aasta eest makstavate pensionide kohandamist PG 1965 alusel, nägid ette alaneva määraga korrektsiooni, mille puhul teatud pensionisummast alates jäetakse pensionid kohandamata. Sellest järeldub, et põhikohtuasja kaebajad ei saanud üldse (EB ja DP puhul) või peaaegu üldse (JSi puhul) kasu oma pensioni tõstmisest nende pensioni suuruse tõttu, mis ületab 4980 eurot kuus või on sellele lähedane, erinevalt pensionäridest, kes saavad väiksemat pensioni. Nad väitsid eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et üle 4980 euro suuruse pensioni saajate kategooria koosneb valdavas enamikus meessoost isikutest, keda seega diskrimineeritakse soo alusel.
50.      Kõnealune kohus küsib, millises ulatuses võivad põhikohtuasja kaebajad tugineda mees- ja naistöötajate võrdse tasustamise põhimõttele, väitmaks, et vaidlusalused õigusnormid sisaldavad liidu õigusega keelatud diskrimineerimist soo alusel. Sellega seoses toob kohus välja kolm võimalikku tõlgendust,(22) leides, et mitu argumenti toetavad kolmandat tõlgendust, mille kohaselt protokollis (nr 33) ELTL artikli 157 kohta ja direktiivi 2006/54 artiklis 12 sätestatud võrdse tasustamise põhimõtte ajalise mõju piiramine ei kehti sellise vanaduspensioni iga‑aastase kohandamise suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
51.      Nõustun eelotsusetaotluse esitanud kohtu analüüsiga. Kõnealuses protokollis on sätestatud, et ELTL artikli 157 kohaldamisel ei loeta kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel saadud hüvitisi tasuks, kui ja niivõrd kui need on seotud töötamisperioodiga enne 17. maid 1990.(23) Nagu selgub ka Euroopa Kohtu praktikast,(24) tuleb nimetatud protokolli aga lugeda, arvestades kohtuotsust Barber. Selle kohtuotsuse aluseks olnud juhtum käsitles asjaolu, et naissoost töötajal oli õigus saada kohe pärast majanduslikel põhjustel vallandamist vanaduspensioni, samas kui samaealine meessoost töötaja võis sellisel juhul taotleda üksnes edasilükatud vanaduspensioni.(25) Euroopa Kohus leidis, et EMÜ asutamislepingu artikli 119 (nüüd, pärast muudatust, ELTL artikkel 157) vahetut õigusmõju ei saa kasutada selleks, et nõuda pensioniõiguse saamist kõnealuse kohtuotsuse tegemise kuupäevale varasema perioodi eest.(26)
52.      Käesoleval juhul ei puuduta põhikohtuasjad siiski pensioniõiguse saamist. Põhikohtuasja kaebajad jäid pensionile pärast 1. jaanuari 1994 ja saavad pensioni, mille saamiseks kehtestatud alguskuupäevale ja algsummale nad vastu ei vaidle. Samuti ei sea nad kahtluse alla enda pensioni suurust seoses minevikus tehtud väljamaksetega või enne 1. jaanuari 1994 töötatud perioodidega.
53.      Põhikohtuasja kaebajad tuginevad võrdse tasustamise põhimõttele üksnes seoses õigusnormidega, mis käsitlevad 2018. aasta eest makstavate vanaduspensionide kohandamist. See kohandamine kehtib ainult selle ühe aasta kohta ja sellel ei ole tagasiulatuvat mõju. Leian, et neil asjaoludel ei ole põhjust piirata võrdse tasustamise põhimõtte kohaldamist nende isikute pensioniõiguste selle osa puhul, mida saab seostada pärast 1. jaanuari 1994 töötatud perioodidega. Vastupidi, põhikohtuasja kaebajad võivad täielikult tugineda võrdse tasustamise põhimõttele, ilma et selle põhimõtte mõju oleks ajaliselt piiratud.
54.      Seetõttu teen ettepaneku vastata esimesele küsimusele, et protokolli (nr 33) ELTL artikli 157 kohta ja direktiivi 2006/54 artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et nende õigusnormidega sätestatud meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõtte ajalise kohaldamisala piirang ei kuulu kohaldamisele riigisiseste õigusnormide suhtes, mis käsitlevad kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel makstavaid hüvitisi ja milles nähakse ette pärast 1. jaanuari 1994 makstavate vanaduspensionide kohandamine igal aastal, kaasa arvatud juhul, kui asjaomase isiku töötamise periood langeb osaliselt sellest kuupäevast varasemasse perioodi.
B.      Teine eelotsuse küsimus
55.      Teise küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas ELTL artiklit 157 ja direktiivi 2006/54 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette riigiametnike vanaduspensionide iga-aastase kohandamise alaneva määraga korrigeerimise kujul, mille puhul teatud pensionisummat ületavaid pensione ei kohandata üldse, juhul kui need õigusnormid mõjutavad negatiivselt oluliselt rohkem meessoost kui naissoost isikuid.
56.      Direktiivi 2006/54 artikli 5 punkti c kohaselt on keelatud otsene või kaudne sooline diskrimineerimine hüvitiste arvutamisel kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide raames, mis selle direktiivi artikli 7 lõike 1 punkti a alapunkti iii kohaselt tagavad kaitse eelkõige vanadusriski vastu.(27)
57.      Kõigepealt tuleb tõdeda, et selliste riigisiseste õigusnormidega nagu kõnealuses põhikohtuasjas ei kaasne otsest soolist diskrimineerimist, kuna seda kohaldatakse vahet tegemata nii mees- kui ka naistöötajate suhtes.
58.      Mis puudutab küsimust, kas sellised riigisisesed õigusnormid põhjustavad kaudset diskrimineerimist soo alusel, siis on selline kaudne diskrimineerimine direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punktis b määratletud kui olukord, mille puhul väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab ühest soost isikud võrreldes teisest soost isikutega ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
59.      Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, on vaidlusaluste õigusnormide kohaselt föderaalametnikud, kes saavad teatavat summat ületavat igakuist vanaduspensioni, ebasoodsamas olukorras võrreldes nendega ametnikega, kelle vanaduspension on madalam, kuna nende pensioni ei ole tõstetud.
60.      Seoses direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punktiga b on Euroopa Kohus otsustanud, et sellise iseäranis ebasoodsa olukorra olemasolu on võimalik kindlaks teha näiteks juhul, kui tõendatakse, et riigisisesel õigusnormil on ebasoodne mõju oluliselt suuremale osale ühest soost isikutele võrreldes teisest soost isikutega.(28) Kaudse diskrimineerimise esinemist eeldada lubavate faktide hindamine kooskõlas riigisiseste õigusnormide või tavadega jääb liikmesriigi kohtu ülesandeks ning nendes normides võib eelkõige ette näha, et kaudset diskrimineerimist saab tuvastada mis tahes vahenditega, sealhulgas statistiliste andmete põhjal.(29) Niisiis peab liikmesriigi kohus hindama, mil määral on talle esitatud statistilised andmed usaldusväärsed ja kas neid saab arvesse võtta, st eelkõige, kas need ei kajasta puhtjuhuslikke või tsükliliselt muutuvaid näitajaid ja kas need on piisavalt tähenduslikud.(30)
61.      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et järelduste põhjal, mille Bundesverwaltungsgericht (Austria föderaalne halduskohus) tegi EB ja DP kohtuasjades, ei saa välistada, et statistilised tingimused kaudse diskrimineerimise esinemise kohta soo alusel on täidetud. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et vaidlusalused õigusnormid mõjutavad negatiivselt oluliselt suuremat osa meessoost kui naissoost isikutest, siis on selle kohtu ülesanne uurida, mil määral on selline erinev kohtlemine siiski õigustatud objektiivsete teguritega, mis ei ole seotud soolise diskrimineerimisega, nagu tuleneb direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punktist b.
62.      Euroopa Kohtu praktika järgi on see nii eelkõige siis, kui valitud vahendid teenivad sotsiaalpoliitika õiguspärast eesmärki, on asjaomaste õigusnormidega taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ja selleks vajalikud, arvestades, et neid vahendeid saab pidada seatud eesmärgi saavutamiseks sobivaks üksnes siis, kui need vastavad tõepoolest huvile saavutada see eesmärk ning kui neid rakendatakse järjekindlalt ja süstemaatiliselt.(31) Liikmesriigi kui eeldatavalt diskrimineeriva sätte autori ülesanne on näidata, et see säte vastab õiguspärasele sotsiaalpoliitika eesmärgile, et sellel eesmärgil ei ole mingit seost soolise diskrimineerimisega ning et ta võis mõistlikult pidada valitud vahendeid selle eesmärgi saavutamiseks sobivaks.(32) Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et liikmesriikidel on oma sotsiaal- ja tööhõivepoliitika eesmärkide saavutamiseks sobivate meetmete valikul ulatuslik kaalutlusruum.(33)
63.      Euroopa Kohtu praktikast tuleneb veel, et kuigi lõppkokkuvõttes peab liikmesriigi kohus, kes on ainsana pädev asjaolusid hindama ja riigisisest õigust tõlgendama, tuvastama, kas ja kuivõrd on asjasse puutuv seaduse säte sellise objektiivse teguri tõttu põhjendatud, on Euroopa Kohus, kes peab andma eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele tarviliku vastuse, pädev andma põhikohtuasja toimikust ning talle esitatud kirjalikest ja suulistest seisukohtadest tuletatud juhiseid, mis võimaldavad liikmesriigi kohtul asja lahendada.(34)
64.      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest ja Austria valitsuse kirjalikest seisukohtadest, et kõnealusel õigusnormil on lisaks pensionäride ostujõu säilitamise eesmärgile ka „sotsiaalne aspekt“, kuna 2018. aasta puhul mõjutas igapäevaste tarbekaupade (toit) ja eluaseme keskmisest suurem kallinemine eelkõige väikest pensioni saavaid pensionäridest ametnikke. Nende õigusnormidega kehtestatud pensionide erilise kohandamise eesmärk oli kompenseerida madalamate ja keskmiste sissetulekute spetsiifilist ostujõu kaotust suurema korrigeerimisega, kui see on tavapäraselt ette nähtud ASVG §‑s 108h. Lisaks sellele võimaldas Austria valitsuse sõnul pensionide korrigeerimine alaneva määraga, mille puhul teatud pensionisummat ületavaid pensione ei kohandata üldse, saavutada kokkuhoidu ametnike pensioniskeemis, mida ei rahastata mitte sissemaksetest, vaid riigi vahenditest.(35) Kõnealused õigusnormid seostatakse seega hüvitiste jätkusuutliku rahastamise ja põlvkondade võrdsuse eesmärgiga.
65.      Euroopa Kohus on leidnud, et kuigi eelarvekaalutlused ei saa õigustada soolist diskrimineerimist, võib eesmärke, milleks on tagada vanaduspensionide jätkusuutlik rahastamine ja vähendada lõhet riigi rahastatavate pensionide tasemete vahel, liikmesriikidele jäetud ulatuslikku kaalutlusruumi arvestades pidada sotsiaalpoliitika õiguspärasteks eesmärkideks, mis ei ole seotud soolise diskrimineerimisega.(36)
66.      Neil asjaoludel tuleb järeldada, et kõnealused õigusnormid on objektiivselt põhjendatud õiguspäraste eesmärkidega direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punkti b tähenduses.
67.      Käesoleval juhul tundub, et kõnealuste õigusnormidega püütakse niisuguseid eesmärke saavutada – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus. Ühest küljest võimaldas kõrgeimate vanaduspensionide kohandamata jätmise tulemusel saavutatud kokkuhoid korrigeerida väiksemaid pensione, kuid samal ajal andis see riigile eelarvesäästu, mille eesmärk on tagada ametnike pensionide pikaajaline rahastamine.(37)
68.      Teisest küljest, nagu komisjon on rõhutanud, ei muuda vanaduspensionide indekseerimine inflatsioonimääraga iseenesest erinevate pensionide taseme erinevusi ja lõhe nende vahel jääb matemaatiliselt muutumatuks. Riigi seadusandja soov kaitsta väiksemaid vanaduspensione suuremal määral inflatsiooni mõju eest on samas vastuvõetav sotsiaal-poliitiline eesmärk, sest hinnatõus mõjutab rohkem väiksemat vanaduspensioni saavate isikute elatustaset. Kuna need sätted puudutavad üksnes hüvitisi, mis on teatud ülemmäärast suuremad, siis vähendavad need käesoleval juhul vahet madalama taseme pensionidega.(38)
69.      Nende õigusnormidega ei näi kaasnevat meetmeid, mis läheksid kaugemale, kui on taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik, eelkõige kuna ASVG §‑s 711 ette nähtud pensionide tõstmise piirangud on määratud astmeliselt vastavalt saadavate hüvitiste suurusele.(39)
70.      Võttes arvesse eelotsusetaotluse esitanud kohtu argumente, tuleb uurida, kas selliseid õigusnorme nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas, rakendatakse järjepidevalt ja süstemaatiliselt.
71.      Esiteks märgib see kohus, et kõnealused õigusnormid piirduvad vanaduspensioni saajatega, samas kui on olemas asjakohased sotsiaal-poliitilised vahendid, nagu progresseeruvad tulumaksumäärad või maksudest rahastatavad tugiteenused. Kuid minu arvates ei saa asjaolu, et on olemas muud sotsiaal-poliitilised vahendid, võtta liikmesriigilt võimaluse muuta vanaduspensionide kohandamise määra. Liikmesriigil peab oma ulatusliku kaalutlusõiguse piires olema õigus kasutada neid erinevaid vahendeid koos või eraldi õiguspärase sotsiaal-poliitilise eesmärgi saavutamiseks.
72.      Teiseks juhib kõnealune kohus tähelepanu sellele, et kui sotsiaalkindlustusskeemide alusel makstavad pensionid põhinevad sissemaksete abil rahastamise põhimõttel ja neid maksab kindlustusasutus, siis tegevametnike sissemakseid ei maksta mitte pensionikindlustusskeemi fondi, vaid riigieelarvesse. Minu arvates ei tähenda see erinevus ametnike ja sotsiaalkindlustussüsteemi sissemakseid tegevate isikute õiguslikus olukorras seda, et ametnike vanaduspensioni peab tingimata korrigeerima ühtselt vastavalt inflatsioonimäärale. Vanaduspensionide jätkusuutlik rahastamine ja pensionitasemete erinevuste vähendamine kui õiguspärased sotsiaal-poliitilised eesmärgid, mis ei ole seotud soolise diskrimineerimisega, võivad nimelt ühtviisi kehtida nii riigi poolt rahastatava pensioniskeemi kui ka kindlustusasutusele makstavatel sissemaksetel põhineva skeemi puhul.
73.      Kolmandaks juhib sama kohus tähelepanu sellele, et kui liikmesriigi seadusandja muutis regulatsiooni oluliselt 2018. aasta eest makstavate ametnike pensionide kohandamisel, siis on ta jätnud sellise „sotsiaalse kompenseerimise“ meetme võtmata tegevametnike suhtes, kelle puhul ei korrigeeritud nende 2018. aasta töötasusid alaneva määraga. Siiski tundub mulle, et selleks, et kontrollida, kas õiguspärase sotsiaalpoliitika eesmärgi saavutamiseks valitud vahendeid rakendatakse järjepidevalt ja süstemaatiliselt, on asjakohane viidata asjaomasele kategooriale, nimelt pensionile jäänud ametnike kategooriale. Selles osas on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne uurida, kas kõnealuseid õigusnorme kohaldatakse võrdselt kõigi riikliku pensioni saajate suhtes, nagu väidab Austria valitsus. Kui mitte, siis ei oleks need õigusnormid selles osas järjepidevad. Jaatava vastuse korral ei kuulu minu arvates ametnike vanaduspensionide ja aktiivses teenistuses olevate ametnike palkade erinevus direktiivi 2006/54 artikli 5 reguleerimisalasse, mille eesmärk on üksnes keelata igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides.
74.      Neljandaks väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et liikmesriigi seadusandja on sekkunud ainult ametnike suhtes kohaldatava kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi raames, kuid on hoidunud samas võrreldavatest sekkumistest muudes kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides, näiteks eraõiguslike skeemide puhul. Ka selle argumendi puhul tundub mulle, et see jääb väljapoole direktiivi 2006/54 artikli 5 kohaldamisala. Nimelt tuleb uurida, kas kõnealuse – ja muu sama tüüpi – kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi puhul järgitakse mees- ja naistöötajate võrdse tasustamise põhimõtet. Selle põhimõtte rakendamine ei tähenda, et liikmesriigi õigusnorme kohaldatakse samamoodi kõigi liikmesriigi kutsealaste sotsiaalkindlustusskeemide suhtes, sealhulgas nende suhtes, mis ei kuulu direktiivi 2006/54 artikli 2 lõike 1 punkti f kohaldamisalasse.
75.      Viiendaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ühe põhikohtuasja kaebaja vanaduspension on pärast kõnealuste õigusnormide jõustumist vähenenud 25% võrra võrreldes inflatsiooni nõuetekohase kompenseerimisega alates tema pensionile jäämisest. Põhikohtuasja kaebajad väidavad oma kirjalikes seisukohtades, et nende kui ametnike puhul, keda seob tööandjaga avalik-õiguslik töösuhe, on otsustavaks asjaoluks see, et nad on teinud tööd, mis vastab töötasule, mida nüüd tagantjärele vähendatakse. Kuid minu arvates on see olukord seotud liikmesriigi õiguskorraga ja sotsiaalpoliitikaga, mida liikmesriik soovib järgida. Liidu õigus ei nõua nimelt, et vanaduspensioni suurus järgiks inflatsioonimäära ja jääks stabiilseks ning oleks püsivas vääringus. Eelkõige tuleb ELTL artikli 157 ja direktiivi 2006/54 kohta, mille tõlgendamist taotletakse, märkida, et need sätted näevad ette üksnes meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamise, mille raames, nagu on märgitud, on riigi rahastatavate vanaduspensionide taseme erinevuse vähendamine õiguspärane sotsiaal-poliitiline eesmärk, mille puhul on liikmesriikidel suur kaalutlusruum.
76.      Üldiselt näib mulle, et need viis esimest eelotsusetaotluse esitanud kohtu argumenti kuuluvad selliste piirangute hulka, mida võib kehtestada liikmesriigi tegevusvabadusele sotsiaalpoliitika valdkonnas. Need ei puuduta iseenesest võrdse kohtlemise põhimõtet kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides direktiivi 2006/54 artikli 5 tähenduses, mis nõuab, et sellises skeemis oleks tagatud meeste ja naiste võrdsus.
77.      Lõpuks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas naiste eelistamine vanaduspensioni korrigeerimisel seetõttu, et nad on minevikus olnud tööelus ebasoodsas olukorras, on õiguspärane eesmärk ELTL artikli 157 lõike 4 tähenduses. Sellega seoses tuleb silmas pidada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei saa seda sätet kohaldada riigisiseste õigusnormide suhtes, kui piirdutakse üksnes sellega, et naistele antakse pensioni määramisel lisasumma, ilma et see heastaks probleeme, mis võivad neil esineda tööalase karjääri jooksul, ning see pensionilisa ei tundu heastavat naistel karjääri jooksul taluda tulnud halvemusi seeläbi, et neid aidatakse karjääris, ja tagavat seega konkreetselt meeste ja naiste täieliku võrdõiguslikkuse kutsetegevuses.(40)
78.      Sellest järeldub minu arvates, et selliseid õigusnorme nagu põhikohtuasjas kõne all olevad rakendatakse järjepidevalt ja süstemaatiliselt – seda peab aga kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
79.      Kokkuvõtteks tahaksin juhtida tähelepanu sellele, et nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus oma teises eelotsuse küsimuses osutas, on meeste statistiline üleesindatus kõrgemat vanaduspensioni saavate isikute kategoorias tingitud naiste ebavõrdsetest töövõimalustest võrreldes meestega. Nimelt on meeste ja naiste pensionisummade erinevus tingitud nende karjäärivõimaluste erinevustest minevikus. Minu arvates ei ole ELTL artiklis 157 ja direktiivis 2006/54 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamine kutsealastes sotsiaalkindlustusskeemides mõeldud selleks, et säilitada seda ebavõrdset kohtlemist, hoides mehi oluliselt soodsamas olukorras. Kõnealusel juhul vähendavad kõnealused õigusnormid kaudselt majanduslikku soolist ebavõrdsust. Sellest tulenevalt on võimaliku soo alusel kaudse diskrimineerimise põhjendatuse nõuded vastavalt väiksemad.(41)
80.      Eespool esitatud kaalutlusi silmas pidades teen ettepaneku vastata teisele küsimusele, et ELTL artiklit 157 ja direktiivi 2006/54 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette riigiametnike vanaduspensionide iga-aastase kohandamise alaneva määraga korrigeerimise kujul, mille puhul teatud pensionisummat ületavaid pensione ei kohandata üldse, juhul kui need õigusnormid mõjutavad negatiivselt oluliselt rohkem meessoost kui naissoost isikuid, tingimusel, et kõnealused õigusnormid on põhjendatud objektiivsete teguritega, mis ei ole seotud soolise diskrimineerimisega.
V.      Ettepanek
81.      Eelpool esitatud kaalutlusi silmas pidades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Verwaltungsgerichtshofi (Austria kõrgeim halduskohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      ELTL protokolli (nr 33) artikli 157 kohta ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ (meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes) artiklit 12 tuleb tõlgendada nii, et nende õigusnormidega sätestatud mees- ja naistöötajate võrdse tasustamise põhimõtte ajalise kohaldamisala piirang ei kuulu kohaldamisele riigisiseste õigusnormide suhtes, mis käsitlevad kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel makstavaid hüvitisi ja milles nähakse ette pärast 1. jaanuari 1994 makstavate vanaduspensionide kohandamine igal aastal, kaasa arvatud juhul, kui asjaomase isiku töötamise periood langeb osaliselt sellest kuupäevast varasemasse perioodi.
2.      ELTL artiklit 157 ja direktiivi 2006/54 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette riigiametnike vanaduspensionide iga-aastase kohandamise alaneva määraga korrigeerimise kujul, mille puhul teatud pensionisummat ületavaid pensione ei kohandata üldse, juhul kui need õigusnormid mõjutavad negatiivselt oluliselt rohkem meessoost kui naissoost isikuid, tingimusel, et kõnealused õigusnormid on põhjendatud objektiivsete teguritega, mis ei ole seotud soolise diskrimineerimisega.
1      Algkeel: prantsuse.
2      15. juuni 1978. aasta kohtuotsus Defrenne, nn kohtuotsus Defrenne III (149/77, EU:C:1978:130, punktid 26 ja 27).
3      8. aprilli 1976. aasta kohtuotsus Defrenne, nn kohtuotsus Defrenne II (43/75, EU:C:1976:56, punkt 40).
4      Kohtuotsus Barber, punkt 30.
5      Kohtuotsus Barber, punkt 45. Erandiks on töötajad või nende õigusjärglased, kes on enne selle kohtuotsuse kuupäeva algatanud kohtumenetluse või esitanud võrdväärse nõude kohaldatava liikmesriigi õiguse alusel.
6      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiiv meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT 2006, L 204, lk 23).
7      ELT 1979, L 6, lk 24.
8      BGBl. 340/1965.
9      BGBl. I, 151/2017.
10      BGBl. 189/1955.
11      BGBl. I, 29/2017.
12      BGBl. I, 111/2010.
13      BGBl. I, 151/2017.
14      2. mail 1992 allkirjastatud leping (EÜT 1994, L 1, lk 3), mis on heaks kiidetud nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsusega 94/1/EÜ, ESTÜ, Euroopa Majanduspiirkonna lepingu sõlmimise kohta Euroopa ühenduste, nende liikmesriikide ja Austria Vabariigi, Soome Vabariigi, Islandi Vabariigi, Liechtensteini Vürstiriigi, Norra Kuningriigi, Rootsi Kuningriigi ja Šveitsi Konföderatsiooni vahel (EÜT 1994, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 11/19, lk 146).
15      8. mai 2019. aasta kohtuotsus Praxair MRC (C‑486/18, EU:C:2019:379, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika).
16      21. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Felber (C‑529/13, EU:C:2015:20, punkt 23).
17      16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Lesar (C‑159/15, EU:C:2016:451, punkt 28).
18      Kohtuotsuse Barber punktid 44 ja 45. Vt ka 23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Schönheit ja Becker (C‑4/02 ja C‑5/02, EU:C:2003:583, punkt 99).
19      23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Schönheit ja Becker (C‑4/02 ja C‑5/02, EU:C:2003:583, punkt 100 ning seal viidatud kohtupraktika).
20      Vt selle kohta 23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Schönheit ja Becker (C‑4/02 ja C‑5/02, EU:C:2003:583, punkt 101 ning seal viidatud kohtupraktika).
21      Vt analoogia alusel 12. septembri 2002. aasta kohtuotsus Niemi (C‑351/00, EU:C:2002:480, punktid 54 ja 55). Direktiivi 2006/54 artikli 12 lõikes 3 on samas tähenduses sätestatud, et „[l]iikmesriikide puhul, kes ühinesid ühendusega pärast 17. maid 1990 ja kes olid 1. jaanuaril 1994 Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osapooled, asendatakse […] kuupäev „17. mai 1990“ kuupäevaga „1. jaanuar 1994““.
22      Vt käesoleva ettepaneku punktid 28–30.
23      Direktiivi 2006/54 artikli 12 lõike 1 sõnastus on peaaegu identne ELTL artiklit 157 käsitleva protokolliga (nr 33) ja selles sätestatakse, et „[k]äesoleva peatüki rakendamisel hõlmavad töötajaid käsitlevad meetmed kõiki 17. maile 1990 järgnenud teenistusajast tulenevaid kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi alusel saadud hüvitisi, kusjuures neid meetmeid kohaldatakse kõnealuse kuupäeva suhtes tagasiulatuvalt“. Mõlema sätte suhtes kehtib erand, mida ei kohaldata põhikohtuasjale sarnaste juhtumite puhul.
24      Vt käesoleva ettepaneku punkt 47.
25      Kohtuotsus Barber, punkt 38.
26      Välja arvatud erand, mis ei ole kohaldatav sellistes olukordades nagu kõne all põhikohtuasjas.
27      24. septembri 2020. aasta kohtuotsus YS (Juhtivtöötajate tööandjapension) (C‑223/19, edaspidi  „kohtuotsus YS“, EU:C:2020:753, punkt 41).
28      Kohtuotsus YS, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika.
29      Kohtuotsus YS, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika.
30      Kohtuotsus YS, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika. Rõhutan, et need statistilised andmed on ainult suhtelise väärtusega ja neid ei saa mõista kui absoluutset võrdlusalust, mille eesmärk on tuvastada ühest soost isikute eriliselt ebasoodsat olukorda võrreldes teisest soost isikutega.
31      Kohtuotsus YS, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika.
32      17. juuli 2014. aasta kohtuotsus Leone (C‑173/13, EU:C:2014:2090, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
33      Kohtuotsus YS, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika.
34      Vt selle kohta kohtuotsus YS, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika.
35      Märgin, et DP vaidleb oma kirjalikes seisukohtades vastu sellele, et vaidlusaluste õigusnormide aluseks on need eesmärgid.
36      Kohtuotsus YS, punktid 60 ja 61. Vt ka 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, punkt 38).
37      Vt sellega seoses kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas NK (Juhtivtöötajate tööandjapension) (C‑223/19, EU:C:2020:356, punkt 79), mille kohaselt näib seadusandja avaliku sektori eelarvekoormuse vähendamise eesmärki järgivat igakülgselt ja süstemaatiliselt.
38      Vt selle kohta kohtuotsus YS, punkt 63.
39      Vt selle kohta kohtuotsus YS, punkt 65.
40      Vt selle kohta 12. detsembri 2019. aasta kohtuotsus Instituto Nacional de la Seguridad Social (Emade pensionilisa) (C‑450/18, EU:C:2019:1075, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
41      Vt selle kohta kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas NK (Juhtivtöötajate tööandjapensionid) (C‑223/19, EU:C:2020:356, punkt 76).