Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DEAN SPIELMANN
esitatud 18. detsembril 2025(1)
Kohtuasi C‑580/24 [Tsachkov](i)
Kriminaalmenetlus
järgmise isiku suhtes:
LY,
menetluses osales:
Sofiyska gradska prokuratura
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus, Bulgaaria))
Eelotsusetaotlus – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 6 – Õigus vabadusele ja turvalisusele – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Euroopa vahistamismäärus – Raamotsus 2002/584/JSK – Artikkel 12 ja artikli 23 lõige 5 – Tagaotsitava vahi all pidamine – Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 5 lõike 1 punkt f – Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika
Sissejuhatus
1.        Käesolevas kohtuasjas on Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus, Bulgaaria) esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, milles ta palub tõlgendada nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsust 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta(2) (muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK(3)) (edaspidi „raamotsus 2002/584“). Konkreetselt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas raamotsuse 2002/584 artikli 12 ja artikli 23 lõikega 5 on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, millega nähakse automaatselt ja üldiselt ette, et vahistamismäärust täitev õigusasutus määrab tagaotsitava vahi all pidamise vanglas juba alates Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse tegemisest ja kuni tema tegeliku üleandmiseni vahistamismääruse teinud liikmesriigile, ilma et arvesse võetakse individuaalseid asjaolusid.
2.        Eelotsusetaotlus asetub raamistikku, milleks on niisuguse Euroopa vahistamismääruse täitmine, mille tegi Austria Vabariigi pädev õigusasutus Bulgaarias elava Bulgaaria kodaniku suhtes tema kriminaalvastutusele võtmiseks sissetungimisega toime pandud varguse eest. Täpsemalt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas juhul, kui ta teeb Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse, on ta kohustatud kohaldama oma riigisiseseid õigusnorme ja määrama samal ajal tagaotsitava vahi all pidamise või on see liidu õigusega vastuolus, võttes arvesse kohustusi, mis tulenevad raamotsuse 2002/584 artiklist 12, mis käsitleb isiku vahi all pidamist või vabastamist niisuguste meetmete võtmisega, millega välditakse isiku põgenemist, ning artikli 23 lõikest 5, mis käsitleb isiku vabastamist üleandmistähtaegade möödudes.
3.        Kohtuasi annab seega Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada vahistamismäärust täitva õigusasutuse volituste ulatust vabaduse võtmisel üleandmisetapis ja arutleda, kas asjaomast juhtumit on tarvis hinnata individuaalselt või mitte.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
4.        Raamotsuse 2002/584 põhjendustes 5 ja 6 on märgitud:
„(5)      Tulenevalt eesmärgist kujundada Euroopa Liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks tuleks kaotada liikmesriikidevaheline väljaandmine ja asendada see õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga. Lisaks sellele võimaldab süüdimõistetute kriminaalkaristuste täitmiseks või kahtlustatavatele süüdistuse esitamiseks uue lihtsustatud üleandmissüsteemi sisseviimine kõrvaldada keerukuse ja võimalikud viivitused, mis on omased praegusele väljaandmiskorrale. Tavapärased koostöösuhted, mis on siiani domineerinud liikmesriikide vahel, tuleks asendada kriminaalasjades tehtud otsuste vaba liikumisega, mis hõlmaks nii kohtuotsuse eelseid kui lõplikke otsuseid vabadusel, turvalisusel ning õigusel rajaneva ala raamistikus.
(6)      Käesolevas raamotsuses sätestatud Euroopa vahistamismäärus on esimene kindel meede kriminaalõiguse valdkonnas, millega kohaldatakse vastastikuse tunnustamise põhimõtet, mida Euroopa Ülemkogu nimetas õigusalase koostöö nurgakiviks.“
5.        Raamotsuse artikkel 1 „Euroopa vahistamismääruse määratlus ja selle täitmise kohustus“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Euroopa vahistamismäärus on liikmesriigi väljaantud kohtuotsus, et teine liikmesriik võtaks tagaotsitava vahi alla ja annaks ta üle kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmise või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks.
2.      Liikmesriigid täidavad mis tahes Euroopa vahistamismääruse vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele.
3.      Käesolev raamotsus ei ole mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse üldpõhimõtteid, mis on kirja pandud Euroopa Liidu lepingu artiklis 6.“
6.        Raamotsuse artiklis 12 „Isiku vahi all pidamine“ on sätestatud:
„Kui isik võetakse vahi alla Euroopa vahistamismääruse alusel, teeb vahistamismäärust täitev õigusasutus otsuse, kas tagaotsitav peaks jääma vahi alla vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele. Isiku võib igal ajal vabastada kooskõlas vahistamismäärust täitva liikmesriigi siseriikliku õigusega, eeldusel et nimetatud liikmesriigi pädev asutus võtab kõik meetmed, mida ta peab vajalikuks, et vältida isiku põgenemist.“
7.        Raamotsuse 2002/584 artiklis 17 „Euroopa vahistamismääruse täitmisotsuse tähtajad ja kord“ on nähtud ette:
„1.      Euroopa vahistamismäärust menetletakse ja see täidetakse viivitamatult.
2.      Juhul kui tagaotsitav nõustub üleandmisega, tuleks lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta teha kümne päeva jooksul pärast nõusoleku andmist.
3.      Muudel juhtudel tuleks lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta teha 60 päeva jooksul pärast tagaotsitava vahistamist.
4.      Kui erijuhtudel ei ole Euroopa vahistamismäärust võimalik täita lõikes 2 või 3 kehtestatud tähtaja jooksul, teavitab vahistamismäärust täitev õigusasutus sellest viivitamata vahistamismääruse teinud õigusasutusele ja esitab viivituse põhjused. Sel juhul võib seda tähtaega veel 30 päeva võrra pikendada.
[…]“.
8.        Raamdirektiivi artiklis 23 „Isiku üleandmise tähtajad“ on sätestatud:
„1.      Tagaotsitav antakse asjaomaste asutuste kokkulepitud päeval võimalikult kiiresti üle.
2.      Ta antakse üle hiljemalt kümne päeva jooksul pärast lõppotsuse tegemist Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta.
3.      Kui tagaotsitava üleandmist lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul takistavad asjaolud, mis ei sõltu kummastki liikmesriigist, võtavad vahistamismäärust täitev ja vahistamismääruse teinud õigusasutus viivitamata teineteisega ühendust ja lepivad kokku uue üleandmispäeva. Sellisel juhul toimub üleandmine 10 päeva jooksul alates uuest kokkulepitud kuupäevast.
4.      Üleandmise võib erandkorras ajutiselt edasi lükata humanitaarsetel põhjustel, näiteks kui on alust arvata, et see ilmselt ohustaks tagaotsitava elu või tervist. Euroopa vahistamismäärus täidetakse, kui nimetatud põhjuseid enam ei ole. Vahistamismäärust täitev õigusasutus teatab sellest viivitamata vahistamismääruse teinud õigusasutusele ja nad lepivad kokku uues üleandmiskuupäevas. Sellisel juhul toimub üleandmine 10 päeva jooksul alates uuest kokkulepitud kuupäevast.
5.      Kui lõigetes 2–4 osutatud tähtaegade möödumisel on isik ikka veel vahi all, vabastatakse ta.“
9.        Raamotsuse artikli 24 „Edasilükatud või tingimuslik üleandmine“ lõikes 1 on nähtud ette:
„Vahistamismäärust täitev õigusasutus võib, olles otsustanud Euroopa vahistamismääruse täita, lükata tagaotsitava üleandmine edasi, et teda saaks vahistamismäärust täitvas liikmesriigis kohtu alla anda teo eest, millele ei ole osutatud Euroopa vahistamismääruses, või kui talle on juba karistus sellise teo eest määratud, et ta saaks karistust kanda selle liikmesriigi territooriumil.“
10.      Raamotsuse artikli 26 „Vahistamismäärust täitvas liikmesriigis vahi all peetud aja mahaarvestamine“ lõikes 1 on sätestatud:
„Vahistamismääruse teinud liikmesriik arvab määratud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme tulemusel vahistamismääruse teinud liikmesriigis kantava karistuse kogupikkusest maha vahi all pidamise kogu kestuse, mis tulenes Euroopa vahistamismääruse täitmisest.“
Bulgaaria õigus
ZEEZA
11.      Väljaandmise ja Euroopa vahistamismääruse seadusega (zakon za ekstraditsiata i evropeyskata zapoved za arest) (edaspidi „ZEEZA“)(4) on üle võetud raamotsus 2002/584. ZEEZA artikli 42 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud, et formaalselt nõuetekohase Euroopa vahistamismääruse tegelikul kättesaamisel tuleb määrata kohustuslikus korras tagaotsitava vahi alla võtmine kuni 72 tunniks.
12.      ZEEZA artikli 43 lõigete 1 ja 2 kohaselt otsustab kohus Euroopa vahistamismääruse täitmise menetlust alustades, kas tagaotsitav peab jääma vahi alla. Kõnealuse menetluse ajal ei ole vaja isikut tingimata vahi all pidada.
13.      ZEEZA artikli 43 lõike 7 järgi võib tagaotsitav, kui ta on vahi alla võetud, taotleda enda vabastamist seni, kuni Euroopa vahistamismääruse tunnustamise menetlus on veel pooleli. Taotlus tuleb rahuldada, kui selgub, et vahi alla võtmine ei ole vajalik.
14.      ZEEZA artikli 44 lõike 7 teine lause on sõnastatud järgmiselt:
„Kõigil juhtudel, mil kohus annab loa Euroopa vahistamismääruse täitmiseks, kohaldab ta tõkendina tagaotsitava vahistamist kuni tema tegeliku üleandmiseni vahistamismääruse teinud riigile.“
15.      ZEEZA artikli 54 lõike 1 kohaselt peab üleandmine toimuma 10 päeva jooksul pärast üleandmisotsuse jõustumist; ZEEZA artikli 54 lõike 2 kohaselt võib seda tähtaega pikendada, kui üleandmist takistab objektiivne põhjus. Tagaotsitavat on lubatud vahi alt vabastada ainult siis, kui teda ei saa üle anda.
ZINZS
16.      Karistuste täideviimise ja vahi all pidamise seaduse (zakon za izpalnenie na nakazaniata i zadarzhaneto pod strazha) (edaspidi „ZINZS“)(5) artiklis 260 on sätestatud:
„1.      Vanglatesse toimetatakse ka isikud, kes on vahi alla võetud teise riigi üleandmistaotluse alusel […]
2.      Kuni välisriigile üleandmise otsuse täitmiseni […] on lõikes 1 nimetatud isikutel käesoleva seaduse kohaselt kahtlustatava või süüdistatava õigused.“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
17.      Eisenstadti (Austria) prokuratuur edastas Sofiyski gradski sadile (Sofia linnakohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, 4. juuli 2024. aasta Euroopa vahistamismääruse, millega ta palus üle anda Bulgaaria kodaniku LY (edaspidi „tagaotsitav“), kelle alaline elukoht on Bulgaarias, et viia läbi kriminaalmenetlus sissetungimisega toime pandud varguse tõttu, mille käigus omastati 61 velgedega rehvikomplekti väärtuses 150 990 eurot.
18.      Euroopa vahistamismääruse täitmise menetluses tegi vahistamismäärust täitev õigusasutus 26. juulil 2024 tagaotsitava suhtes vahistamismääruse Bulgaaria Vabariigi territooriumil. Isik peeti 4. augustil 2024 kinni. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastas 7. augustil 2024, et põgenemise ohtu ei esine, ja kohaldas tõkendina kautsjonit summas 1000 Bulgaaria leevi (BGN) (ligikaudu 511 eurot). Tagaotsitav vabastati vahi alt.
19.      Tagaotsitav ilmus isiklikult koos oma advokaadiga 9. augustil 2024 ja 30. augustil 2024 toimunud kohtuistungitele. Advokaadi kaudu avaldas ta, et ta oleks viivitamatu üleandmisega Austria asutustele nõus; ainus põhjus, mille tõttu ta sellist nõusolekut ei anna, on kuni üleandmiseni vahi all pidamise nõue, kusjuures vahi all pidamine võib olla märkimisväärse kestusega. Ta palus lubada suunduda iseseisvalt Austriasse ja ennast Austrias juba seal volitatud advokaadi abiga Austria õigusasutustele üles anda.
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et tagaotsitava taotlus on vastuolus raamotsuses 2002/584 sätestatud õigusalase koostöö mehhanismi olemusega, sest ette on nähtud, et kõigepealt teeb kohus otsuse tagaotsitava üleandmise kohta ja seejärel annavad vahistamismäärust täitva riigi pädevad asutused tagaotsitava üle vahistamismääruse teinud riigi pädevatele asutustele.
21.      Sellest hoolimata nõustub eelotsusetaotluse esitanud kohus tagaotsitava kaitsjaga, et pärast üleandmisotsuse tegemist ei ole tagaotsitava vahi all pidamine üleandmiseks iseenesest vajalik. Tagaotsitavat võidakse vahi all pidada mitu päeva või isegi terve nädala ja vahi all pidamine toimub vanglas, mis tähendab taotletavat eesmärki arvestades tema individuaalse vabaduse ebaproportsionaalset riivet.
22.      Bulgaaria õigus kohustab eelotsusetaotluse esitanud kohut võtma tagaotsitava vahi alla Euroopa vahistamismääruse tunnustamise ja täitmise otsuse tegemise ajal ja paigutama ta vanglasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kahtlusi, kas seda liiki täitmine on kooskõlas raamotsusega 2002/584.
23.      Mis puudutab kõigepealt kohustuslikku vahi alla võtmist, siis juba Euroopa vahistamismääruse olemus eeldab paratamatult tagaotsitava kinnipidamist, mida ei saa samastada üleandmisega. Järelikult peab tagaotsitav vähemalt üleandmise ajal tingimata kinni peetud olema. Sellegipoolest ei nõua ükski raamotsuse 2002/584 säte, et kinnipidamine peab toimuma menetluse varasemas etapis enne tagaotsitava tegelikku füüsilist üleandmist.
24.      Esiteks sätestab raamotsuse 2002/584 artikkel 12 üldreeglina võimaluse isik vahi alla võtta või vahi alt vabastada; vajaliku tõkendi valik sõltub konkreetse juhtumi eripärast. Seega on vahi alla võtmine võimalik, kuid mitte kohustuslik.
25.      Teiseks tähendab väljend „[i]siku võib igal ajal vabastada kooskõlas vahistamismäärust täitva liikmesriigi siseriikliku õigusega“ eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul seda, et sätet üle võtvad riigisisesed õigusnormid peavad ette nägema „igal ajal“ vahi alt vabastamise võimaluse.
26.      Kolmandaks on asjakohane raamotsuse 2002/584 artikli 23 lõike 5 säte, mis käsitleb lõpliku üleandmisotsuse tegemise ja tegeliku üleandmise vahelist ajavahemikku ning milles on märgitud: „Kui […] isik [on] ikka veel vahi all“; see tähendab, et sellel ajavahemikul on võimalik, et isik ei ole vahi all.
27.      Kirjeldatud kaalutlustel leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtu asjakohast praktikat arvesse võttes, et ZEEZA artikli 44 lõike 7 teine lause on vastuolus raamotsuse 2002/584 artikliga 12 ja artikli 23 lõikega 5, sest nende viimaste sätetega on vastuolus tagaotsitava kohustuslikus korras vahi all pidamine tema üleandmise kohtuotsuse ja tegeliku füüsilise üleandmise vahelisel ajal, kui põgenemise oht ja üleandmise takistamise oht algusest peale puuduvad. Vahi alla võtmine on sellisel juhul objektiivselt vajalik ainult üleandmise ajal.
28.      Mis puudutab seejärel vahi all viibimist vanglas, siis Bulgaaria õiguse kohaselt on nii, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohus määrab tagaotsitava vahi alla võtmise, paigutatakse isik tema tegeliku üleandmiseni jäävaks ajaks vanglasse. Järelikult viibib ta mõne päeva, terve nädala või pikema aja kinnipidamisasutuses, kus tema suhtes kehtivad samad tingimused, mis on kohaldatavad isikutele, kes on vahi alla võetud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni(6) artiklit 5 lõike 1 punktis c kirjeldatud alusel. Tekib küsimus, kas vanglasse paigutamine on kooskõlas raamotsuse 2002/584 artikli 12 ja artikli 23 lõikega 5 lubatud vahi alla võtmise olemusega.
29.      Hoolimata eelnevatest kaalutlustest leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et on ka argumente, mis kõnelevad selle kasuks, et Bulgaaria õigus on raamotsusega 2002/584 kooskõlas.
30.      Konkreetselt võib eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul asuda seisukohale, et Euroopa vahistamismääruse tunnustamise ja täitmise otsuse korral ette nähtud kohustuslik vahi alla võtmine kujutab endast vahi alla võtmist, mis on määratud riigisisese vahistamismäärusega kriminaalmenetluse läbiviimiseks vahistamismääruse teinud liikmesriigis. Euroopa vahistamismäärus põhineb nimelt riigisisesel vahistamismäärusel ja see on üksnes vahend riigisisese vahistamismääruse täitmiseks teise liikmesriigi territooriumil. Riigisisese vahistamismääruse õiguspärasuse piiratud ulatuses kontrolli teostab vahistamismäärust täitev õigusasutus Euroopa vahistamismääruse (ja sellega seotud raamotsuses 2002/584 sätestatud õigusalase koostöö mehhanismi) kaudu.
31.      Raamotsuse 2002/584 ülesehitus loob võrreldes traditsioonilise väljaandmisega kvalitatiivselt erineva menetluse tagaotsitavate üleandmiseks kriminaalmenetluses kohtu alla andmise eesmärgil, kuna see põhineb vastastikusel usaldusel ja kohtute tehtud vahistamismääruste vastastikusel tunnustamisel. Siit tuleneb ka raamotsuse artikli 1 lõikes 2 sisalduv põhimõte, mille kohaselt tuleb iga Euroopa vahistamismäärus täita, välja arvatud juhul, kui on olemas keeldumise alused, mis on loetletud ammendavalt ja mida tuleb tõlgendada kitsalt. Väljaandmise puhul selline põhimõte puudub.
32.      Need argumendid viivad järelduseni, et pärast vahistamismäärust täitva õigusasutuse kohtuotsust Euroopa vahistamismääruse tunnustamise ja tagaotsitava üleandmise kohta on nii tagaotsitava kohustuslikus korras vahistamine selle kohtuotsuse alusel kui ka paigutamine vanglasse tavapärane ja loogiline.
33.      Nendel asjaoludel otsustas Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [raamotsuse 2002/584] artikliga 12 ja artikli 23 lõikega 5 on kooskõlas riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et kui vahistamismäärust täitev õigusasutus teeb otsuse tunnustada Euroopa vahistamismäärust kriminaalmenetluse läbiviimiseks ja tagaotsitav üle anda, siis tuleb kohustuslikus korras ette näha ka tagaotsitava kinnipidamine, kusjuures tagaotsitav jääb vanglasse vahi alla seniks, kuni on toimunud tema üleandmine?“
34.      Kirjalikud seisukohad esitasid Bulgaaria ja Ungari valitsus ning Euroopa Komisjon. Bulgaaria, Tšehhi ja Ungari valitsuse ning komisjoni suulised seisukohad kuulati ära 2. oktoobri 2025. aasta kohtuistungil.
Õiguslik analüüs
Sissejuhatavad märkused
35.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib ainult ühe küsimuse, mille sõnastus sisaldab – isegi ka ta neid sõnaselgelt ei erista – sisuliselt kahte osa. See küsimus puudutab peamiselt tagaotsitava automaatset vahi alla võtmist. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab ka, et niisugune automaatsus toob kaasa selle, et isik paigutatakse vahi all pidamiseks vanglasse. See täpsustus viib mõttele, et vahi all pidamine vangla keskkonnas kujutab endast vahi all pidamise automaatsuse vahetut tagajärge, teiste sõnadega täiendavat tagajärge, mis tuleneb kohtule kehtestatud kohustusest määrata vabaduse võtmine alates Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse tegemisest.
36.      Selles ulatuses ja kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus näib pidavat vahi all hoidmist vanglas selle kohustuse vältimatuks tagajärjeks, tundub mulle, et küsimuse võib jagada kaheks osaks: esimene puudutab vahi alla võtmise automaatsust, teine on küsimus, kas vahi all pidamine vanglas kuni tagaotsitava tegeliku üleandmiseni on kooskõlas raamotsusega 2002/584.
Esitatud küsimuse esimene osa
37.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas riigisisene õigusnorm, millega nähakse automaatselt ette tagaotsitava vahi all pidamine juba alates vahistamismääruse täitmise otsuse tegemisest ja kuni tema tegeliku üleandmiseni, on kooskõlas raamotsuse 2002/584 artikliga 12 ja artikli 23 lõikega 5, arvestades Euroopa Liidu põhiõiguste hartat (edaspidi „harta“) ja EIÕK artiklit 5.
38.      Kõigepealt tuleb vaadelda tagaotsitava olukorda Euroopa vahistamismääruse täitmise seisukohast niisugusena, nagu see tuleneb põhikohtuasjast, et teha kindlaks määruse 2002/584 asjakohased sätted. Bulgaaria kodanikust tagaotsitava suhtes on Austria teinud Euroopa vahistamismääruse tema kriminaalvastutusele võtmiseks sissetungimisega toime pandud varguse eest. Ta peeti kõigepealt kinni Bulgaarias, kuid vabastati siis kautsjoni vastu, sest eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis, et põgenemisohtu ei ole.
39.      Kohaldatav riigisisene õigusnorm, milleks käsitletaval juhul on ZEEZA artikli 44 lõige 7, kohustab eelotsusetaotluse esitanud kohut määrama tagaotsitava kinnipidamise ja vahi alla võtmise alates Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse tegemisest ja kuni tema tegeliku üleandmiseni vahistamismääruse teinud liikmesriigile. Teiste sõnadega toob üleandmisotsus riigisisese õiguse kohaselt automaatselt kaasa tagaotsitava kinnipidamise ja vahi alla võtmise. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib seega teada, kas niisugune vahi all pidamise kohustus ajavahemikul täitmisotsuse tegemisest kuni tegeliku üleandmiseni on kooskõlas raamotsuse 2002/584 artikli 12 ja artikli 23 lõikega 5.
40.      Et Euroopa vahistamismääruse täitmine Bulgaaria ametiasutuste poolt eeldab tingimata tagaotsitava kinnipidamist,(7) kohaldatakse peamiselt raamotsuse 2002/584 artiklit 12, mis reguleerib selle isiku olukorda pärast tema kinnipidamist(8). Täiendavalt tuleb arvesse võtta ka selle raamotsuse artikli 23 lõiget 5, sest see reguleerib vahi all pidamist pärast Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse tegemist.
41.      Teen kohe ettepaneku vastata eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse esimesele osale eitavalt.
42.      Raamotsuses 2002/584 on minu arvates nõutud iga vabaduse võtmise individuaalset kohtulikku kontrolli Euroopa vahistamismääruse täitmise etapis. Niisugune tõlgendus tuleneb nimelt raamotsuse artiklist 12 ja artikli 23 lõikest 5, kui neid tõlgendada grammatiliselt, nende süsteemi arvestades ja teleoloogiliselt. Vastupidise lähenemisega kaugenetaks nõuetest, mis tulenevad nii Euroopa Kohtu kui ka Euroopa Inimõiguste Kohtu (edaspidi „EIK“) praktikast.
43.      Järgnevalt analüüsin põhjuseid, miks tuleb seda ilmselgelt järeldada kõigepealt eespool viidatud sätete grammatilise, siis nende süsteemi arvestava ja seejärel teleoloogilise tõlgenduse põhjal.
44.      Mis puudutab kõigepealt grammatilist tõlgendust, siis raamotsuse 2002/584 artiklis 12 on ette nähtud, et kui isik võetakse vahi alla Euroopa vahistamismääruse alusel, „teeb vahistamismäärust täitev õigusasutus otsuse, kas tagaotsitav peaks jääma vahi alla vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele“,(9) kusjuures isiku „võib igal ajal“ vabastada. Leian, et vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse esimesele osale tuleneb selgelt sellest sõnastusest. Terminiga „teeb otsuse“, mida seostatakse otseselt „vahistamismäärust täitva õigusasutusega“,(10) on jäetud sõnaselgelt viimase hooleks teha otsus vahi all pidamise kohta. Tegusõna „otsust tegema“ eeldab seega tõelist kohtulikku kaalutlusruumi.
45.      Raamotsuse 2002/584 artiklis 12 on küll – nagu rõhutab konkreetselt Bulgaaria valitsus – sõnaselgelt ette nähtud, et vahistamismäärust täitev õigusasutus teeb otsuse, kas tagaotsitav peaks jääma vahi alla vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele. Kas sellest lauseosast võib järeldada, et raamotsusega 2002/584 on liikmesriikidele jäetud valik, kas usaldada vahi all pidamise vajaduse hindamine kohtule või kehtestada seadusega automaatsus? Minu meelest mitte.
46.      Viidet vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele ei saa nimelt tõlgendada – vastupidi eelkõige Bulgaaria valitsuse väitele – nii, et sellega on antud nimetatud riigile võimalus näha ette automaatne vahi all pidamine ilma tegeliku kohtuliku kontrollita. See eeldab vastupidi, et vahi all pidamise vajaduse ja korra hindamine kuulub kohtu pädevusse ning viimane tegutseb riigisiseses õiguses kindlaks määratud tingimustel ja menetluste kohaselt. Igasugune muu tõlgendus võtaks terminilt „teeb otsuse“ enne märget „vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusele“ selle sisu. Raamotsuse 2002/584 artikli 12 ülesehitus viib seega mõttele, et kohtu sekkumine jääb kõikides olukordades hädavajalikuks, isegi kui ta tegutseb – nagu komisjon kohtuistungil märkis – riigisiseses õiguses ette nähtud kriteeriumide ja menetluse kohaselt.
47.      Järeldan sellest, et grammatilise lähenemise kohaselt raamotsuse 2002/584 artiklile 12 paneb liidu seadusandja kohtule kohustuse hinnata, kas tagaotsitavat tuleb vahi all pidada menetluse etapis tema kinnipidamisest kuni vahistamismääruse teinud liikmesriigile üleandmiseni.
48.      Mis puudutab seejärel raamotsuse 2002/584 artikli 12 tõlgendamist selle kontekstis, siis leian, et selle üldine ülesehitus ja Euroopa Kohtu asjakohane praktika kinnitavad kohtu rolli olulisust selle hindamisel, kas asjaomast isikut on vaja pidada vahi all kogu Euroopa vahistamismääruse täitmise menetluse kestel.
49.      Esiteks nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, tuleb raamotsuse 2002/584 artiklit 12 tõlgendada koostoimes selle artikli 23 lõikega 5. Meenutan, et need kaks sätet paiknevad peatükis „Üleandmiskord“, mis reguleerib tagaotsitava vahistamismääruse teinud liikmesriigile üleandmise etappi. Artikli 23 lõikes 5 on aga ette nähtud, et „[k]ui“ lõigetes 2–4 osutatud tähtaegade möödumisel „on isik ikka veel vahi all, vabastatakse ta“.(11) Sellest järeldub selgelt, et nimetatud vahepealsel ajal ei ole vahi all pidamine kohustuslik: liidu seadusandja nõustub sõnaselgelt, et olenevalt asjaoludest võib asjaomast isikut kas vahi all pidada või ta vahi alt vabastada.
50.      See õigusnorm asetub raamotsuse 2002/584 artikli 12 loogikasse. Kui tõlgendamisel lähtuda menetluse käigu kronoloogiast, koosneb menetlus kolmest järjestikusest etapist: kõigepealt tagaotsitava kinnipidamine, millele järgneb pädeva kohtu otsus küsimuses, kas isikut on tarvis pidada vahi all; seejärel sama kohtu võimalus määrata igal hetkel isiku vahi alt vabastamine; lõpuks on juhul, kui viimane jääb vahi alla, raamotsuse artikli 23 lõikes 5 koostoimes artikliga 12 ette nähtud, et kui osutatud tähtaegade möödumisel „on isik ikka veel vahi all“, vabastatakse ta.
51.      Teiseks ilmneb Euroopa Kohtu praktikast, kui oluline on vahi all pidamise kohtulik kontroll. Kõigepealt otsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses Lanigan(12), et see, kui vahistamismäärust täitev liikmesriik ületab raamotsuse 2002/584 artiklis 17 osutatud tähtajad, ei keela iseenesest tagaotsitavat vahi all edasi pidada. Ta meenutas siiski harta artiklist 6 tulenevat nõuet, et peab eksisteerima tõhus kohtulik kontroll, mis tagab, et vahi all pidamise kestus ei veniks menetluse käiku arvestades liiga pikaks.(13)
52.      Seda lähenemist kinnitab kohtuotsus Vilkas(14). Euroopa Kohus täpsustas selles, et raamotsuse 2002/584 artikli 23 lõige 3 ei kohusta tingimata tagaotsitavat vahi alt vabastama, kui vääramatu jõu juhtumi tõttu ei saa üleandmine toimuda 10 päeva jooksul pärast uuesti kokkulepitud kuupäeva. Viite tõttu raamotsuse 2002/584 artiklile 12 peab vahistamismäärust täitev õigusasutus siiski riigisisese õiguse põhjal hindama, kas asjaomane isik peaks jääma vahi alla.(15)
53.      Ka kohtuotsus TC(16) illustreerib kohtu keskset rolli vahi all pidamise hindamisel, võttes arvesse raamotsuse 2002/584 artikli 17 lõigetes 3 ja 4 nimetatud 90‑päevast tähtaega. Jätkuks kohtuotsusele Lanigan nõustub Euroopa Kohus selles, et Euroopa vahistamismääruse täitmise menetlus võib jätkuda pärast raamotsuses 2002/584 kindlaks määratud tähtaja möödumist. Ta leiab, et esialgse vabastamise üldine ja tingimusteta kohustus selles etapis kahjustaks üleandmismehhanismi tõhusust.(17) Euroopa Kohus rõhutab siiski, et vahi all pidamine sellest tähtajast kauem tuleb kokku sobitada harta artiklis 6 ja EIÕK artiklis 5 ette nähtud tagatistega. Viidates kohtuotsuse Lanigan punktidele 57–59, täpsustab ta, et vahi all pidamist võib pikendada ainult „teatavatel tingimustel“, mis eeldavad, et vahistamismäärust täitev õigusasutus kontrollib konkreetselt, pidevalt ja oma otsuseid põhjendades, kas vabaduse võtmise meede on vajalik ja proportsionaalne.(18) Kohtuotsusest TC ilmneb seega, et nõue, et kohus peab vahi all pidamist hindama individuaalselt, kehtib kogu täideviimise etapi jooksul ja eeldab igas etapis, et kontrollitakse tõesti, kas vabaduse võtmine on õigustatud.
54.      Niisugust lähenemist kinnitab kohtuotsus CJ, milles Euroopa Kohus otsustas, et otsus lükata tagaotsitava üleandmine raamotsuse 2002/584 artikli 24 kohaselt edasi, et oleks võimalik kas viia läbi kriminaalmenetlus või viia täide karistus vahistamismäärust täitvas liikmesriigis, kuulub vahistamismäärust täitva õigusasutuse ainupädevusse, nagu on nähtud sõnaselgelt ette raamotsuse artikli 24 lõikes 1.(19)
55.      Kogu sellest kohtupraktikast ilmneb, et raamotsuse 2002/584 artiklis 12 on sätestatud nõue, et kohus peab vahi all pidamise vajadust hindama individuaalselt, oma otsust põhjendades ja nii, et seda saab kontrollida. Niisugune hindamine peab rajanema menetluse konkreetsetel asjaoludel ja selle puhul tuleb arvesse võtta võimalust kasutada vähem piiravaid meetmeid. Riigisiseste õigusaktidega, mille kohaselt on vahi all pidamine Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse automaatne tagajärg, eiratakse seega raamotsuse 2002/584 ülesehitust ja võetakse raamotsuse artiklilt 12 selle sisu.
56.      Kolmandaks ja viimaseks tuleb märkida, et järeldust, mis tuleneb raamotsuse artikli 12 süsteemi arvestavast tõlgendusest, mida selgitab Euroopa Kohtu praktika, kinnitab selle artikli teleoloogiline tõlgendus, mis heidab valgust raamotsusega 2002/584 loodud mehhanismi eesmärgile endale.(20)
57.      Teleoloogilisest vaatevinklist tuleb meenutada, et seda, kuidas tuleb raamotsust 2002/584 artikli 12 põhikohtuasjas tõlgendada ja kohaldada, on vaja mõista, lähtudes sisemisest tasakaalust, millel Euroopa vahistamismäärus põhineb: ühelt poolt menetluse kiirus ja lihtsus, mille tagab vastastikuse tunnustamise põhimõte; teiselt poolt põhiõiguste ja kohtulike tagatiste tegelik kaitse.(21)
58.      Mis puudutab esimest aspekti, siis raamotsuse 2002/584 põhjenduses 5 on rõhutatud, et raamotsuse eesmärk on niisuguse lihtsustatud üleandmissüsteemi sisseviimine õigusasutuste vahel, mis võimaldab kõrvaldada keerukuse ja võimalikud viivitused, mis on omased senisele väljaandmiskorrale.(22) Sellest vaatevinklist ongi kooskõlas vastastikuse tunnustamise põhimõttega, mis on kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö nurgakivi,(23) raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõikes 2 põhimõttena sätestatud teises liikmesriigis tehtud Euroopa vahistamismääruste automaatne tunnustamine ja täitmine(24).
59.      Kuid selle vastastikuse tunnustamise põhimõtte oluline vastaspõhimõte on põhiõiguste järgimine. Raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõikes 3 on sõnaselgelt märgitud, et raamotsus ei ole mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse üldpõhimõtteid, mis on kirja pandud Euroopa Liidu lepingu artiklis 6.(25) Need õigused on harta artikliga 6 tagatud õigus vabadusele, mida arvesse võttes tuleb raamotsuse 2002/584 artiklit 12 tõlgendada.(26) Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt peab selle õiguse igasugune piirang olema vajalik, proportsionaalne ja sellega peavad kaasnema tegelikud kontrollitagatised.
60.      Lisaks on harta artikli 52 lõike 3 kohaselt hartas sisalduvate selliste õiguste tähendus ja ulatus, mis vastavad EIÕKga tagatud õigustele, samad, mis neile nimetatud konventsiooniga ette on nähtud. Harta artikkel 53 kinnitab, et hartat ei tohi tõlgendada nii, et sellega piiratakse EIÕKga tunnustatud õigusi. Euroopa vahistamismäärus asetub aga EIÕK artikli 5 lõike 1 punktis f nimetatud juhtumi raamistikku, milleks on niisuguse isiku seaduslik kinnipidamine, kelle suhtes on algatatud väljasaatmis‑ või väljaandmismenetlus.(27)
61.      EIK väljakujunenud praktika kohaselt peab mis tahes kujul vabaduse võtmine olema „seaduslik“, mis ei tähenda mitte üksnes seda, et sellel peab olema alus, vaid ka seda, et see seadus peab olema piisavalt kättesaadav, täpne ja selle kohaldamine ettenähtav, et vältida igasugust omavoli ohtu.(28)
62.      Konkreetsemalt käsitleb EIÕK artikli 5 lõike 1 punkt f isiku vabaduse võtmist kas selleks, et vältida isiku loata sissesõitu riiki, või selleks, et võtta meetmeid isiku väljasaatmiseks või -andmiseks.
63.      EIÕK artikli 5 lõike 1 punktis f kirjeldatud juhtumil, mis on lähedane siin käsitletavale, teostab EIK piiratud kontrolli vahi all pidamise põhjuse, st väljasaatmis‑ või väljaandmismenetluse olemasolu üle. Küll aga valvab ta, kas on rangelt järgitud materiaalõiguslikke ja menetluslikke tagatisi, mis peavad selle vabaduse võtmisega kaasnema, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet. Nagu ta meenutas ühes kohtuasjas, mis puudutas konkreetselt Euroopa vahistamismääruse täitmist, „viitab [EIK] vahi all pidamise „seaduslikkuse“ küsimuses, sh „seaduslike viiside“ järgimine, peamiselt kohustusele järgida riigisiseseid materiaalõigus‑ ja menetlusnorme, kuid nõuab lisaks, et igasugune vabaduse võtmine oleks kooskõlas artikli 5 eesmärgiga, milleks on kaitsta isikut omavoli eest“(29).
64.      Konkreetselt ei nõua EIÕK artikli 5 lõike 1 punkt f EIK praktika kohaselt, et vahi all hoidmist peetakse mõistlikult vajalikuks, näiteks süüteo toimepanemise ärahoidmiseks või põgenemisohu vältimiseks. EIK on täpsustanud, et artikli 5 lõike 1 punkt f pakub teistsugust kaitse taset kui artikli 5 lõike 1 punkt c(30): punkti f kohaselt on nõutav ainult see, „et võtta meetmeid isiku väljasaatmiseks või ‑andmiseks“. EIK on nõnda korduvalt otsustanud, et selle sätte kohaldamisel on vähe tähtsust, kas väljasaatmis‑ või väljaandmisotsust saab riigisisese õiguse või EIÕK alusel õigustada.(31)
65.      Sellegipoolest teostab EIK EIÕK artikli 5 lõike 1 punktist f lähtudes konkreetset proportsionaalsuse kontrolli, ehkki mitte ammendavat. EIK leiab, et artikli 5 lõike 1 punktil f rajanevat vahi all pidamist tuleb kasutada heauskselt, see peab olema tihedalt seotud vahi all pidamise põhjusega, millele tuginetakse, vahi all pidamise koht ja tingimused peavad olema sobivad ning selle tõkendi kestus ei tohi ületada mõistlikku kestust, et saavutataks taotletav eesmärk.(32) Lisaks on vahi all pidamine õigustatud üksnes nii kaua, kui väljasaatmis‑ või väljaandmismenetlust viiakse läbi hoolikalt; kui ametiasutused ei tegutse enam, ei ole vabaduse võtmine enam selle õigusnormiga hõlmatud.(33)
66.      Lõpuks rõhutab EIK – mis on seoses põhikohtuasjas esitatud küsimusega oluline –, et EIÕKs on ette nähtud ka menetluslikud tagatised, mis võimaldavad asjaomasel isikul vaidlustada enda vahi all hoidmine ja selle kestus, mis hoiab nii ära igasuguse omavoli ohu.(34)
67.      Kohtu roll jääb seega peamiseks – isegi EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti f raames, millega ei ole ette nähtud intensiivset proportsionaalsuse kontrolli –, sest selle, kas väljaandmis‑ või väljasaatmisotsuse täitmise raames määratud vahi all pidamine vastab selles õigusnormis sätestatud nõuetele, võimaldab kindlaks teha kohtulik kontroll.
68.      Tulgem nüüd põhikohtuasja konteksti ja küsimuse juurde, kas kõnesolevad riigisisesed õigusnormid vastavad nõuetele, mis tulenevad harta artiklist 6 niisugusena, nagu seda tuleb tõlgendada EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti f arvesse võttes. Ei saa eitada, et niisugune üldkohaldatav õigusnorm nagu see näib vastavat selguse, ettenähtavuse ja juurdepääsetavuse nõuetele.(35) Mulle tundub siiski, et sellega kehtestatud õiguse vabadusele piirangut ei saa pidada taotletava eesmärgiga proportsionaalseks.
69.      Et vahi all pidamine oleks taotletava eesmärgiga proportsionaalne, tuleb üleandmismenetlust läbi viia hoolikalt, vabaduse võtmine peab olema selle eesmärgi saavutamiseks rangelt vajalik ja ametiasutused peavad olema enne vahi alla võtmist kaalunud õigusi vähem riivavaid meetmeid. Nende nõuete järgimist saab tagada ainult tõhusa kohtuliku kontrolliga, mis ainsana suudab tagada asjaomasele isikule proportsionaalsuse põhimõtte tegeliku kohaldamise.
70.      Teiste sõnadega ei saa riigisisene õigusnorm, mille tagajärg on see, et „kohtuniku käed on seotud“ ja vahi all pidamisest tehakse automaatsuse tagajärg, olla oma olemuselt proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas. Niisugune norm välistab nende asjaolude analüüsimise, mida on vaja analüüsida, et teha kindlaks, kas vahi alla võtmine on proportsionaalne üleandmise ja raamotsuse 2002/584 taotletava eesmärgiga.
71.      Kokkuvõttes viib raamotsuse 2002/584 süsteemi arvestav ja veel enam teleoloogiline tõlgendamine selle tuvastamiseni, et isegi kui selles puuduks artikkel 12, ei saaks niisugust riigisisest sätet nagu põhikohtuasjas käsitletav igal juhul pidada proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas olevaks. Teiste sõnadega ei tohi õigusalase koostöö kiirust ja tõhusust saavutada vabaduse võtmise automatiseerimise hinnaga.
72.      Sellega seoses tuleb tagasi lükata argument, mille esitas eelkõige Tšehhi valitsus kohtuistungil ja mille kohaselt õigustaksid „põhimõttelist“ vangistamist Euroopa vahistamismääruse täitmise lühikese tähtajad, samuti argument, mille esitasid Bulgaaria ja Ungari valitsus ning mis põhineb vajadusel tagada tagaotsitava üleandmine. Minu meelest ei ole ükski vabaduse võtmine õiguspärane iseenesest. See on seda üksnes tingimusel, et selle saab igal hetkel läbi vaadata ja see on piiratud rangelt vajalikuga, kui ükski õigusi vähem riivav tõkend ei võimalda taotletavat eesmärki saavutada.
73.      Kahtlemata kujutavad raamotsuses 2002/584 ette nähtud menetluslikud tagatised, millele osutavad eelkõige Bulgaaria, Ungari ja Tšehhi valitsus oma seisukohtades, näiteks raamotsuse 2002/584 artiklis 17 sätestatud täitmisotsusega seotud lühikesed tähtajad, raamotsuse artikli 23 lõikes 5 ette nähtud vahi alt vabastamise kohustus või ka vahistamismäärust täitvas liikmesriigis vahi all viibitud aja arvessevõtmine vahistamismääruse teinud liikmesriigi poolt endast olulisi tagatisi. Juba esitatud põhjustel ei saa need siiski korvata tõhusa kohtuliku kontrolli puudumist tagaotsitava vahi all pidamise üle. Ainult kohtu individuaalne analüüs võimaldab raamotsuse 2002/584 artiklit 12 täielikult kohaldada ja tagada proportsionaalsuse põhimõtte konkreetse elluviimise nii, et kontrollitakse, kas vahi all pidamine on tõesti vajalik või mitte.
74.      Kokkuvõttes leian, et raamotsuse 2002/584 artikli 12 ja artikli 23 lõikega 5, tõlgendatuna harta artiklit 6 ja EÕIK artiklit 5 arvesse võttes, on vastuolus riigisisesed õigusaktid, millega kohustatakse vahistamismäärust täitvat õigusasutust siis, kui ta otsustab Euroopa vahistamismäärust tunnustada ja määrata selle täitmise, tegema automaatselt tagaotsitava kuni tegeliku üleandmiseni vahi all pidamise otsuse ilma konkreetse juhtumi asjaolude individuaalse analüüsita.
Esitatud küsimuse teine osa
75.      Tuleb teha kindlaks, kas raamotsus 2002/584 võimaldab asjaomast isikut vahi all hoida vanglas kuni tema üleandmiseni Euroopa vahistamismääruse täitmise raames.
76.      Leian, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu sellele küsimusele tuleb vastata jaatavalt.
77.      Esiteks ei ole raamotsuse 2002/584 üheski sättes – vastupidi liidu teistele õigusaktidele(36) – ette nähtud, et vahi all hoidmine Euroopa vahistamismääruse täitmiseks peab aset leidma muud liiki asutuses kui vanglas.
78.      Teiseks on vaja märkida, et nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 10, arvab vahistamismääruse teinud liikmesriik raamotsuse 2002/584 artikli 26 lõike 1 kohaselt määratud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme tulemusel vahistamismääruse teinud liikmesriigis kantava karistuse kogupikkusest maha vahi all pidamise kogu kestuse, mis tulenes Euroopa vahistamismääruse täitmisest. See tähendab minu arvates, et vahi all pidamine vahistamismäärust täitvas liikmesriigis on samastatav vahi all pidamisega vahistamismääruse teinud liikmesriigi vanglas vangistuse täideviimiseks.
79.      Kolmandaks tuleb meenutada, nagu on märgitud eespool punktis 60, et harta artikli 52 lõikes 3 sisalduvate selliste õiguste tähendus ja ulatus, mis vastavad EIÕKga tagatud õigustele, on samad, mis neile nimetatud konventsiooniga ette on nähtud. Harta artikli 6 tõlgendamisel tuleb seega arvesse võtta EIÕK artikli 5 lõiget 1.
80.      EIK praktika kinnitab eespool punktides 77 ja 78 esitatud arutluskäiku.(37) Nagu on meenutatud käesoleva ettepaneku punktis 65, peavad EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti f raames asjaomase isiku vahi all pidamise koht ja tingimused olema küll taotletava eesmärgi saavutamiseks „sobivad“. See nõue asetub kohtupraktikasse, milles on eriti seoses väljasaatmisega rõhutatud, et see tõkend puudutab välismaalasi, keda ei peeta vahi all kriminaalkorras karistatava teo eest ja kes on sageli oma riigist põgenenud seetõttu, et nad kardavad oma elu pärast(38).
81.      Kas sellest tuleb aga järeldada, et vanglasse paigutamine on põhimõtteliselt keelatud? Ma ei usu. EIK niisuguse praktika eeldab pigem, et kinnipidamisrežiim peab peegeldama asjaolu, et tõkend ei ole karistav ja on kohandatud selle halduslikule eesmärgile, mis eeldab sündsate materiaalsete tingimuste järgimist ja asjaomase isiku võimaliku haavatava olukorra arvessevõtmist(39).
82.      EIK praktika kinnitab muide, et tuvastatud rikkumised puudutavad ennekõike pigem vahi all pidamise niisuguseid konkreetseid tingimusi nagu ülerahvastatus, hügieen, raviteenuste kättesaadavus, vabas õhus viibimine või perekondlike sidemete säilitamine ja menetluslike tagatiste ebapiisavus kui kohaldatava režiimi õiguslik kvalifikatsioon. Nii märkis EIK näiteks otsuses Suso Musa vs. Malta, milles ta analüüsis varjupaigataotleja pikaajalist kinnipidamist, et rikkumine on tingitud kinnipidamise ebamõistlikust kestusest ja murettekitavatest materiaalsetest tingimustest, mis tuvastati mitmes rahvusvahelises aruandes, kuid ta ei seadnud siiski kahtluse alla, kas asjaomast isikut peeti kinni õiget laadi asutuses(40).
83.      Lisaks kinnitas EIK oma 12. juuni 2018. aasta otsuses Zaloilo vs. Madalmaad seda funktsionaalset lähenemist. Ta tuvastas, et faktiliste asjaolude asetleidmise hetkel oli Madalmaades kolm keskust konkreetselt mõeldud välismaalastele, kuid et riigisisene õigus võimaldas neid siiski paigutada vajaduse korral tavalisse arestimajja. Sel juhul oli apellatsioonikomisjon leidnud, et vaide esitaja üleviimist õigustasid tema käitumisega seotud kaalutlused, sest tema pidamine Rotterdami keskuses ei olnud enam võimalik, kuid hoolitsedes siiski selle eest, et arvesse võetaks sisserände põhjustel kinnipeetava staatust. Nendel asjaoludel ei täheldanud EIK midagi meelevaldset(41).
84.      EIK praktikast ilmneb, et paigutamine vangla struktuuriüksusesse ei ole iseenesest EIÕKga vastuolus. EIK meelest on olulised tõkendi kooskõlas selle väljasaatmiseesmärgiga, vahi all pidamise materiaalsed tingimused ja ametiasutuste hoolikus menetluse läbiviimisel. Rõhku pannakse niisiis sellele, kas halduslikku laadi vabaduse võtmine on konkreetselt vastavuses selle vabaduse võtmise korraga.
85.      Kõige eelneva põhjal leian, et raamotsusega 2002/584 ei ole vastuolus tagaotsitava vahi all pidamine vanglas kuni tema vahistamismääruse teinud liikmesriigile üleandmiseni. Sellegipoolest on vahistamismäärust täitva liikmesriigi asutused kohustatud järgima kohustusi, mis tulenevad harta artiklist 4, tõlgendatuna EIÕK artiklit 3 arvesse võttes, hoolitsedes selle eest, et vahi all pidamise puhul austatakse inimväärikust ja järgitakse asjaolu, et tõkend ei ole karistav.
Ettepanek
86.      Kõigi eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sofiyski gradski sadi (Sofia linnakohus, Bulgaaria) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsust 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK) tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 6 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 5 arvesse võttes
tõlgendada nii, et
–        sellega on vastuolus riigisisesed õigusaktid, millega kohustatakse vahistamismäärust täitvat õigusasutust siis, kui ta otsustab Euroopa vahistamismäärust tunnustada ja määrata selle täitmise, tegema automaatselt tagaotsitava kuni tegeliku üleandmiseni vahi all pidamise otsuse ilma konkreetse juhtumi asjaolude individuaalse analüüsita;
–        sellega ei ole vastuolus tagaotsitava vahi all pidamine vanglas kuni tema vahistamismääruse teinud liikmesriigile üleandmiseni. Sellegipoolest on vahistamismäärust täitva liikmesriigi asutused kohustatud järgima kohustusi, mis tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklist 4, tõlgendatuna Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklit 3 arvesse võttes, hoolitsedes selle eest, et vahi all pidamise puhul austatakse inimväärikust ja järgitakse asjaolu, et tõkend ei ole karistav.
1      Algkeel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34.
3      ELT 2009, L 81, lk 24.
4      DV nr 46, 3.6.2005, viimases redaktsioonis, mis avaldati DV‑s nr 18, 1.3.2024.
5      DV nr 25, 3.4.2009, viimases redaktsioonis, mis avaldati DV‑s nr 84, 6.10.2023.
6      Allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950 (edaspidi „EIÕK“). EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti c kohaselt „[on i]gaühel […] õigus isikuvabadusele ja -puutumatusele. Kelleltki ei või võtta tema vabadust, välja arvatud seaduses kindlaksmääratud korras järgmistel juhtudel:
[…]
c)      seaduslik vahistamine või kinnipidamine, et tuua isik pädeva õigusasutuse ette põhjendatult kahtlustatuna õigusrikkumises või et põhjendatud vajaduse korral takistada õigusrikkumise toimepanekut või põgenemist pärast seda“.
7      Vt raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõige 1.
8      Vt selle kohta Bot, S., Le mandat d’arrêt européen, Larcier, Brüssel, 2009, eelkõige lk 427, nr 551, milles on toodud mõned näited selle sätte ülevõtmisest riigisisesesse õigusesse.
9      Kohtujuristi kursiiv.
10      Kohtujuristi kursiiv.
11      Kohtujuristi kursiiv.
12      16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Lanigan (C‑237/15 PPU, edaspidi „kohtuotsus Lanigan“, EU:C:2015:474).
13      Kohtuotsus Lanigan (punktid 54 ja 58).
14      25. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Vilkas (C‑640/15, edaspidi „kohtuotsus Vilkas“, EU:C:2017:39).
15      Kohtuotsus Vilkas (punktid 41 ja 42).
16      12. veebruari 2019. aasta kohtuotsus TC (C‑492/18 PPU, edaspidi „kohtuotsus TC“, EU:C:2019:108).
17      Kohtuotsus TC (punktid 49 ja 50).
18      Kohtuotsus TC (punkt 64).
19      8. detsembri 2022. aasta kohtuotsus CJ (otsus lükata üleandmine edasi kriminaalmenetluse tõttu) (C‑492/22 PPU, edaspidi „kohtuotsus CJ“, EU:C:2022:964). Viidates kohtuotsuse Vilkas punktile 43, leiab Euroopa Kohus, et kooskõlas harta artikliga 6 peab vahistamismäärust täitev õigusasutus viima läbi asjaomase olukorra konkreetse kontrolli veendumaks, et „üleandmismenetlus on läbi viidud piisavalt hoolikalt ja seega ei ole vahi all viibimise kestus ülemäära pikk“ (punkt 82).
20      Nagu märgivad Lenaerts, K., ja Gutiérrez-Fons, J.‑A., Les méthodes d’interprétation de la Cour de justice de l’Union européenne, Bruylant, Brüssel, 2020, lk 55, nr 58: „teleoloogiline meetod ja süsteemi arvestav meetod on sageli tihedalt seotud, viimane aitab kindlaks teha asjaomase liidu õigusnormi eesmärgi. Teiste sõnadega võimaldab aluslepinguga taotletavat eesmärki selgitada selle (või asjaomase teisese õigusakti) üldine ülesehitus.“
21      Vt põhiõiguste järgimise küsimuse kohta Euroopa vahistamismääruse täitmisel Bot, S., Le mandat d’arrêt européen, Larcier, Brüssel, 2009, lk 410–433.
22      Vt selle kohta kohtuotsus Vilkas (punkt 31).
23      Vt raamotsuse 2002/584 põhjendus 6.
24      Vt kohtuotsus Lanigan (punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
25      Vt kohtuotsus CJ (punkt 87), milles Euroopa Kohus märkis, et kuigi määruse 2002/584 artikli 24 lõike 1 sõnastuse kohaselt ei sõltu see, kas vahistamismäärust täitev õigusasutus saab kasutada võimalust teha üleandmise edasilükkamise otsus, ühestki täiendavast tingimusest (peale tingimuse, et selle otsuse eesmärk oleks võimaldada võtta isik kriminaalvastutusele või viia täide karistus muu teo tõttu kui see, mida puudutab Euroopa vahistamismäärus), tuleb raamotsust 2002/584 tõlgendada kooskõlas põhiõiguste austamise nõuetega.
26      Vt kohtuotsus Lanigan (punktid 53 ja 54).
27      Vt 28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (õiguste deklaratsioon) (C‑649/19, EU:C:2021:75, punkt 55), 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (teave riigisisese vahistamisotsuse kohta) (C‑105/21, EU:C:2022:511, punktid 55 ja 56) ning kohtuotsus CJ (punkt 80).
28      Vt kohtuotsus TC (punkt 58). Vt ka EIK 19. mai 2016. aasta kohtuotsus J. N. vs. Ühendkuningriik (CE:ECHR:2016:0519JUD003728912, punkt 77). Üldiselt EIÕK artikli 5 kohta vt von Arnim, D., „Artikel 5. Recht auf Freiheit und Sicherheit“, Frowein/Peukert, Europäische MenschenRechtsKonvention. EMRK-Kommentar, N. P. Engel Verlag, Kehl am Rhein, 2024, 4e éd., lk 181–287.
29      Vt EIK 17. aprilli 2018. aasta otsus Pirozzi vs. Belgia (CE:ECHR:2018:0417JUD002105511, punkt 45).
30      Selle artikli sisu kohta vt käesoleva ettepaneku 6. joonealune märkus punktis 28.
31      Vt EIK 15. novembri 1996. aasta otsus Chahal vs. Ühendkuningriik [GC] (CE:ECHR:1996:1115JUD002241493, punkt 112) ning EIK 23. oktoobri 2008. aasta otsus Soldatenko vs. Ukraina (CE:ECHR:2008:1023JUD000244007, punkt 109).
32      Vt EIK 20. detsembri 2011. aasta otsus Yoh-Ekale Mwanje vs. Belgia (CE:ECHR:2011:1220JUD001048610, punktid 117–119) ning EIK 9. aprilli 2024. aasta otsus Lazăr vs. Rumeenia (CE:ECHR:2024:0409JUD002018321, punktid 108–111).
33      Vt EIK 15. detsembri 2016. aasta otsus Khlaifia jt vs. Itaalia [GC] (CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, punkt 90) ning EIK 24. jaanuari 2022. aasta otsus Sy vs. Itaalia (CE:ECHR:2022:0124JUD001179120,
punkt 79) (kohtuasi puudutas just vahi all pidamist Euroopa vahistamismääruse täitmisel).
34      Vt eelkõige EIK 17. juuli 2014. aasta otsus Kim vs. Venemaa (CE:ECHR:2014:0717JUD004426013, punkt 53). Kohtuasi puudutas Usbeki Nõukogude Sotsialistlikus Vabariigis sündinud kodakondsuseta isiku vahi all pidamist väljasaatmismenetluses hoolimata sellest, et puudus väljasaatmise täideviimise realistlik perspektiiv ja ametiasutused ei ilmutanud menetluse läbiviimisel piisavalt hoolt. EIK nõustus muu hulgas, et Venemaa ametiasutused olid algusest peale kohustatud analüüsima, kas vahi all pidamine väljasaatmise eesmärgil on ja jääb põhjendatuks. Sellel kohustusel oli eriti tundlikus olukorras kodakondsuseta ja rahaliste vahenditeta avaldaja juhtumil eriline tähtsus. Tal ei olnud siiski mingit tõhusat õiguskaitsevahendit, et seada kahtluse alla oma kinnipidamise õiguspärasus või kestus, ning ette ei olnud nähtud mingit õiguslikku ega praktilist tagatist, et hoida ära omavoli oht. Venemaa süsteemis ei olnud seega ette nähtud mingit kohtuliku kontrolli mehhanismi, mis oleks võimaldanud vältida meelevaldset vahi all pidamist, samas kui nn ennetav tõkend osutus rangemaks kui süüteo puhul ette nähtud maksimaalne 30‑päevane karistus.
35      Vt analoogia alusel 15. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Al Chodor (C‑528/15, EU:C:2017:213, punkt 43), 12. veebruari 2019. aasta kohtuotsus TC (punktid 61 ja 66) ning 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, punkt 62).
36      Vt näiteks 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Landkreis Gifhorn (C‑519/20, EU:C:2022:178, punktid 34, 36 ja 45), milles Euroopa Kohus märkis, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT 2008, L 348, lk 98) artikli 16 lõike 1 esimeses lauses on kehtestatud põhimõte, et ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike kinnipidamine väljasaatmise eesmärgil toimub spetsiaalsetes kinnipidamisasutustes. Euroopa Kohus otsustas, et niisugused keskused erinevad vanglatest, mis tähendab, et kinnipidamistingimustel nendes asutustes peavad olema teatavad erisused võrreldes vabadusekaotuslike karistuste tavaliste täitmistingimustega vanglates. Konkreetselt peavad niisuguses kinnipidamisasutuses kohaldatavad kinnipidamistingimused olema sellised, et need väldiksid nii palju kui võimalik seda, et kodaniku kinnipidamine sarnaneb karistuslikel eesmärkidel kinnipidamisele vanglakeskkonnas.
37      EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti f käsitleva EIK praktika kohta vt eelkõige von Arnim, D., „Artikel 5. Recht auf Freiheit und Sicherheit“, Frowein/Peukert, Europäische MenschenRechtsKonvention. EMRK-Kommentar, N. P. Engel Verlag, Kehl am Rhein, 2024, 4. väljaanne, lk 236–238, nr 151–158.
38      Vt EIK 29. jaanuari 2008. aasta otsus Saadi vs. Ühendkuningriik [GC] (CE:ECHR:2006:0711JUD001322903, punkt 74), 23. juuli 2013. aasta otsus Suso Musa vs. Malta (CE:ECHR:2013:0723JUD004233712, punkt 93), 4. aprilli 2017. aasta otsus Thimothawes vs. Belgia (CE:ECHR:2017:0404JUD003906111, punkt 64) ning 25. jaanuari 2018. aasta otsus J. R. jt vs. Kreeka (CE:ECHR:2018:0125JUD002269616, punkt 110).
39      Vt EIK 4. aprilli 2017. aasta otsus Thimothawes vs. Belgia (CE:ECHR:2017:0404JUD003906111, punktid 73, 79 ja 80).
40      EIK 23. juuli 2013. aasta otsus Suso Musa vs. Malta (CE:ECHR:2013:0723JUD004233712, punkt 101).
41      EIK 12. juuni 2018. aasta otsus Zaloilo vs. Madalmaad (CE:ECHR:2018:0612DEC006003512, punktid 39–41).