62003CC0347_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesolevas kohtuasjas vaidlustatakse 2007. aastal jõustuv keeld, mille kohaselt ei saa Itaalias kasutada viinamarjasordi nime „Tocai friulano” ja selle sünonüümi „Tocai italico”(2) veinide etikettidel. Keeld tuleneb algselt ühenduse ja Ungari vahelisest kokkuleppest ja selle eesmärk on kaitsta Ungari geograafilist tähist „Tokaj”.
2. Regione Autonoma Friuli-Venezia Giulia (Friuli-Venezia Giulia maakond) ja Agenzia Regionale per lo Sviluppo Rurale (ERSA) (maapiirkondade arendamise regionaalne agentuur) (edaspidi „hagejad”) on algatanud kohtus Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Lazio piirkondlik halduskohus) menetluse, nõudes siseriikliku seaduse,(3) mis sisuliselt kajastab kõnealust keeldu, tühistamist. Hagejad väidavad põhiliselt, et ühendusel puudus pädevus sõlmida Ungariga kokkulepe, keeld oli vastuolus kõnealuse kokkuleppe teiste sätetega, kokkulepe põhines tegelikkuse väärtõlgendamisel, mistõttu asjaomane säte on rahvusvahelise õiguse raames õigustühine, TRIPS-leping(4) on keelu suhtes ülimuslik ning keeld on vastuolus Euroopa inimõiguste konventsiooni(5) ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga(6) kaitstud omandiõigusega.
Assotsiatsioonileping
3. Euroopa leping, mis on sõlmitud assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Ungari Vabariigi vahel (edaspidi „assotsiatsioonileping”), kirjutati alla 16. detsembril 1991 ja kiideti ühenduse nimel heaks otsusega 93/742/Euratom, ESTÜ, EÜ.(7)
4. Assotsiatsioonilepingu sisu käesolevas kohtuasjas ei vaidlustata. Kõnealune leping on siiski asjakohane, sest eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas leping kujutab endast kehtivat ja piisavat õiguslikku alust teise lepingu sõlmimiseks ühenduse ja Ungari vahel, mis on käesoleva kohtuasja esemeks ja mida käsitletakse allpool.(8) Antud kontekstis nimetab eelotsusetaotluse esitanud kohus assotsiatsioonilepingu järgmisi sätteid.
5. Assotsiatsioonilepingu vastuvõtmise lõppakti lisas esitatud 13. ühisdeklaratsioonis(9) on öeldud:
„Lepinguosalised on ühel meelel, et käesoleva assotsiatsioonilepingu kohaldamisel tähendab mõiste „intellektuaal-, tööstus- ja kaubandusomand” sedasama, mida EMÜ asutamislepingu artiklis 36, ja hõlmab eeskätt […] geograafilis[i] tähis[eid] […].”
6. Assotsiatsioonilepingu XIII lisa lõikes 5 on sätestatud:
„Käesoleva lisa ja artikli 74 lõike 1 intellektuaalomandit käsitlevad sätted ei piira Euroopa Majandusühenduse ega selle liikmesriikide pädevust tööstus-, intellektuaal- ja kaubandusomandiküsimustes.”
Veininimetuste kokkulepe
7. Euroopa Ühenduse ja Ungari vahel sõlmitud veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkulepe (edaspidi „veininimetuste kokkulepe”) kiideti ühenduse nimel heaks otsusega 93/724/EÜ(10) ning kirjutati alla 29. novembril 1993.
Otsus 93/724
8. Otsuse 93/724 preambulis on öeldud:
„Võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 113,
[…]
arvestades, et Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahel sõlmitud veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkulepe aitab tõhustada kõlvatu konkurentsi välistamise meetmeid kaubanduses, tagada paremat tarbijakaitset ning edendada veinikaubandust lepingupoolte vahel; seetõttu on soovitav kõnesolev kokkulepe heaks kiita;
[…]
arvestades, et kuna kokkuleppe sätted on otseselt seotud ühise kaubandus- ja põllumajanduspoliitikaga hõlmatud meetmetega, tuleb nimetatud kokkulepe kinnitada ühenduse tasandil.” [Siin ja edaspidi on osundatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
9. Otsuse 93/724 artiklis 1 on sätestatud:
„Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vaheline veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkulepe koos selle juurde kuuluva protokolli, kirjade vahetuse ja deklaratsioonidega kiidetakse ühenduse nimel heaks.
[…]”
Kokkulepe
10. Veininimetuste kokkuleppe preambul sisaldab järgmisi tsitaate:
„Võttes arvesse [assotsiatsioonilepingut]
[…],
võttes arvesse kokkuleppe mõlema poole huve veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli suhtes”. [Siin ja edaspidi on osundatud kokkulepet tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
11. Veininimetuste kokkuleppe artiklis 4 on sätestatud:
„1. Kaitstakse järgmisi nimetusi:
[…]
b) Ungarist pärinevad veinid:
[…]
– […] lisas nimetatud geograafilised tähised ja traditsioonilised erimärked.
[…]
3. Ühenduses kaitstud Ungari nimetused:
– on reserveeritud eranditult Ungarist pärit veinidele, mille suhtes neid kohaldatakse, ja
– neid ei või kasutada muul viisil, kui Ungari õigusnormidega ette nähtud tingimustel.
4. Lõikega 1 ette nähtud kaitset kohaldatakse nimetustele ka siis, kui veini tõeline päritolu on märgitud või geograafiline tähis või traditsiooniline erimärge esitatud tõlgituna, või kui neile on lisatud märge nagu „liik”, „tüüp”, „laad”, „imitatsioon”, „meetod”, „kaubamärk” vms, mis ei viita kindlale paikkonnale.
5. Homonüümsete või identsete geograafiliste tähiste puhul:
a) kui kaks märget, mis on käesoleva lepingu alusel kaitstud, on homonüümsed või identsed, kaitstakse mõlemat märget, tingimusel et:
– kõnealust geograafilist nimetust on traditsiooniliselt ja järjepidevalt kasutatud selles geograafilises piirkonnas toodetud veini kirjeldamiseks ja esitlemiseks, millele see nimetus viitab,
– kõnealuse veini puhul ei ole tarbijates tekitatud vale arusaama, et see vein on pärit teise lepingupoole territooriumilt;
[…]”
12. Veininimetuste kokkuleppe lisa („Artiklis 4 osutatud kaitstud veininimetuste nimekiri”) B osa („Ungari Vabariigist pärit veinid”) I jao („Geograafilised tähised”) punktis 3.4 on toodud nimetus „Tokaj”. Lisa ei sisalda A osas („Euroopa Ühendusest pärit veinid”) nimetusi „Tocai friulano” või „Tocai italico”.
Kirjade vahetus
13. Veininimetuste kokkuleppe artikliga 4 seotud kirjade vahetus (edaspidi „kirjade vahetus”),(11) mis kirjutati alla 29. novembril 1993, kujutab endast ühte otsuse 93/724 artiklis 1 nimetatud dokumentidest.(12)
14. Pärast veininimetuste kokkuleppele viitamist on kirjade vahetuses öeldud:
„1) Nimetatud kokkuleppe kohaldamine ei saa järgmistel tingimustel takistada mõiste „Tocai” õiguspärast kasutamist teatud Itaalia [määratletud piirkonnas valmistatud] mpv-kvaliteetveinide kirjeldamiseks ja esitlemiseks 13-aastase üleminekuaja jooksul alates selle kokkuleppe jõustumisest:
ilma et see piiraks teatud rangemate ühenduse ning vajaduse korral siseriiklike õigusnormide kohaldamist, peab see vein olema:
– valmistatud viinamarjasordist „Tocai friulano”,
– toodetud täielikult Itaalia Venezia või Friuli piirkonnas korjatud viinamarjadest,
[…]
3) On arusaadav, et kõnealused mpv-kvaliteetveinid, mida märgistatakse ja esitletakse vastavalt kohaldatavatele sätetele enne punktis 1 nimetatud üleminekuaja lõppu, võib tuua turule kuni varude lõppemiseni.
4) Kooskõlas punktis 1 toodud tingimustega mõiste „Tocai” kasutamise võimalus lõpeb samas punktis toodud üleminekuaja lõppedes, ilma et see piiraks punkti 3 sätete kohaldamist.
[…]” [mitteametlik tõlge]
Ühisdeklaratsioon
15. Ühisdeklaratsioonis veinikokkuleppe artikli 4 lõike 5 kohta(13) (edaspidi „ühisdeklaratsioon”), mis kujutab endast samuti ühte otsuse 93/724 artiklis 1 nimetatud dokumentidest, on sätestatud:
„Lepingupooled on kinnitanud seoses artikli 4 lõike 5 punktiga a, et nad ei olnud läbirääkimiste ajal teadlikud ühestki erijuhtumist, milles nimetatud sätteid oleks saanud kohaldada.
[…]” [Siin ja edaspidi on osundatud ühisdeklaratsiooni tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
Asjaomased ühenduse õigusnormid veininimetuste kokkuleppe sõlmimise ajal
Määrus nr 822/87
16. Veinituru ühise korralduse alusmäärus aastal 1993 oli nõukogu määrus nr 822/87.(14)
17. Määruse nr 822/87 artikliga 13 nähti ette, et komisjon peab võtma vastu üksikasjalikud eeskirjad viinamarjasortide liigitamise kohta soovitatud sortideks, heakskiidetud sortideks ja ajutiselt heaks kiidetud sortideks.
18. Määruse nr 822/87 artiklis 63 oli sätestatud:
„1. Ühenduses turustamiseks võib vastastikuste kokkulepete korral otseselt joomiseks mõeldud ja geograafilise piirkonna järgi kirjeldatud importveine kontrollida ja kaitsta nii, nagu mpv-kvaliteetveinide puhul on sätestatud [määruse (EMÜ) nr 823/87 artiklis 15].
2. Lõiget 1 rakendatakse nende kokkulepete korral asjaomaste kolmandate riikidega, mille läbirääkimised ja sõlmimine toimuvad asutamislepingu artiklis 113 sätestatud korras.”
Määrus nr 3800/81
19. 1993. aastal reguleeris viinamarjasortide liigitust komisjoni määrus nr 3800/81,(15) mis põhines algselt nõukogu määrusel nr 337/79 veinituru ühise korralduse kohta.(16) Ehkki määrus nr 337/79 tunnistati kehtetuks määrusega nr 822/87, jäi alles määruse nr 3800/81 lisa, mille aluseks oli pärast seda määruse nr 822/87 artikkel 13.
20. Nimetus „Tocai friulano” esineb määruse nr 3800/81 lisas toodud nimekirjas kui järgmistes Põhja- ja Kesk-Itaalia provintsides soovitatav või lubatud viinamarjasort: Brescia, Mantova, Varese, Padova, Rovigo, Treviso, Venezia, Verona, Vicenza, Gorizia, Pordenone, Udine, Bologna, Ferrara, Ravenna, Ascoli Piceno,(17) Perugia, Terni,(18) Viterbo, Chieti, Aquila, Pescara, Teramo ja Sassari.
Määrus nr 823/87
21. Nõukogu määruses nr 823/87(19) sätestati eeskirjad määratletud piirkondades valmistatud kvaliteetveinide (mpv-kvaliteetveinid) suhtes. Terminit „määratletud piirkond” defineeriti artikli 3 lõikes 1 kui
„viinamarjakasvatuspiirkonda või viinamarjakasvatuspiirkondi, kus valmistatakse eriliste kvaliteediomadustega veine ja mille nime kasutatakse [mpv-kvaliteetveinide] tähistamisel”.
22. Määruse nr 823/87 artikli 1 lõikes 3 nõuti, et liikmesriigid edastaksid komisjonile enda poolt tunnustatud mpv-kvaliteetveinide nimekirja; komisjon pidi tagama kõnealuse nimekirja avaldamise Euroopa Ühenduste Teatajas. Nimekiri, mida aastal 1993 eeldatavalt kohaldati, ei sisaldanud nimesid „Tocai friulano” ega „Tocai italico”.(20)
23. Artikli 15 lõikes 4 oli sätestatud:
„Liikmesriigid võivad […] lubada lisada määratletud piirkonna nimele valmistusmeetodit või tüüpi käsitlevaid üksikasju või viinamarjasordi või selle sünonüümi nime, ilma et see piiraks teatavat tüüpi mpv-kvaliteetveini käsitlevate ühenduse sätete kohaldamist”.
Määrus nr 2392/89
24. Seoses lauaveinidega anti nõukogu määruse nr 2392/89, millega kehtestatakse veinide ja viinamarjavirrete kirjeldamise ja esitlemise üldeeskirjad,(21) artikli 2 lõikega 3 luba lisada kirjeldusele täiendavalt muu hulgas a) liikmesriigist väiksema geograafilise üksuse nimi, ja i) „vino tipico” Itaaliast pärit lauaveinide kohta.
25. Seoses importveinidega, mille kirjelduses on märge geograafilise piirkonna kohta, sätestati määruse nr 2392/89 artikli 26 lõikes 1:
„Niisuguste otseselt joomiseks mõeldud importveinide märgistuses kasutatud kirjeldus, milles on märge geograafilise piirkonna kohta ja mis esinevad koostatavas nimistus, peab sisaldama järgmist teavet:
a) asjaomases kolmandas riigis asuva geograafilise üksuse nimi […]”.
Määrus nr 3201/90
26. Komisjoni määruse nr 3201/90, millega kehtestatakse veinide ja viinamarjavirrete kirjeldamise ja esitlemise üksikasjalikud eeskirjad,(22) artiklis 11 oli sätestatud:
„1. Iga tootjaliikmesriik edastab komisjonile vastavalt määruse (EMÜ) nr 2392/89 artikli 2 lõike 3 punktile i lauaveinide kohta, mida on kirjeldatud sõnadega […] „vino típico” […] järgmised andmed:
– võimalikult peatselt pärast koostamist [määruses] 2392/89 […] osutatud liikmesriigist väiksemate geograafiliste üksuste loendi […].
Komisjon avaldab esimese lõigu kohaselt teatavaks tehtud geograafiliste üksuste nimed Euroopa Ühenduste Teataja C-seerias.
2. Määruse (EMÜ) nr 2392/89 artikli 26 lõikes 1 osutatud geograafilise piirkonnaga kirjeldatud importveinide loend on esitatud käesoleva määruse II lisas.
[…]”.
27. Komisjonile esitatud geograafiliste üksuste loend ei sisaldanud nime Friuli ega Friulano.(23)
28. Nimed „Tokaj” või „Tokaji” esinesid määruse nr 3201/90 II lisas.
29. Määruse nr 3201/90 artikli 12 lõikes 1 oli sätestatud:
„Nende veinisortide nimede sünonüümide loend, mida vastavalt määruse (EMÜ) nr 2392/89 artikli 5 lõike 1 punktile b ja artikli 14 lõike 1 punktile b võib kasutada lauaveinide ja mpv-kvaliteetveinide kirjelduses, on esitatud käesoleva määruse III lisas.”
30. Määruse nr 3201/90 III lisas toodud loend sisaldas nimesid „Tocai friulano” ja „Tocai italico”, kusjuures „Tocai italico” oli esitatud „Tocai friulano” „tunnustatud sünonüümina”.
Asjaomased kehtivad ühenduse ja siseriiklikud õigusnormid
31. Määrus nr 1493/1999 veinituru ühise korralduse kohta(24) kehtestati veinisektorit reguleerivate algsete õigusaktide kodifitseerimise ja lihtsustamise osana. Määrust nr 1493/1999 rakendati komisjoni määrusega nr 753/2002,(25) milles sätestatakse veinide märgistamise eeskirjad.
32. Määruse nr 753/2002 artiklis 19 pealkirjaga „Viinamarjasordi märkimine” on sätestatud:
„1. Geograafilise tähisega lauaveinide või mpv-kvaliteetveinide valmistamisel kasutatud viinamarjasortide nimed või nende sünonüümid võib märkida asjaomase veini etiketile, tingimusel et:
[…]
c) sordinimi või mõni selle sünonüüm ei sisalda geograafilist tähist, mida kasutatakse mpv-kvaliteetveini, lauaveini või ühenduse ja kolmandate riikide vahel sõlmitud kokkulepetes loetletud imporditud veinide kirjeldamisel, ja juhul, kui sellele on lisatud mõni muu geograafiline nimetus, on sordinimi või selle sünonüüm etiketile märgitud ilma selle geograafilise nimetuseta;
[…]
2. Erandina lõike 1 punktist c:
a) võivad sordinimi või selle sünonüümid, mis sisaldavad geograafilist tähist, esineda geograafilise tähisega veini etiketil;
b) võib II lisas loetletud sordinimesid ja nende sünonüüme kasutada käesoleva määruse jõustumise kuupäeval kehtivate siseriiklike ja ühenduse eeskirjade alusel.
[…]”.
33. II lisa pealkirjaga „Loetelu veinisortidest ja nende sünonüümidest, mis sisaldavad geograafilist tähist ja mis võivad vastavalt artikli 19 lõikele 2 esineda veinide etikettidel” sisaldas algselt nimetusi „Tocai Friulano”, „Tocai Italico”; Itaalia on esitatud riigina, kes võib seda nime kasutada. Asjaomases joonealuses märkuses on sätestatud: „[n]ime „Tocai friulano” ja selle sünonüümi „Tocai italico” võib kasutada üleminekuajal kuni 31. märtsini 2007”. Kõnealune lisa asendati pärast 2004. aasta laienemist;(26) loend sisaldab praegu 122 viinamarjasorti, sealhulgas Tocai friulano ja Tocai italico, märkustega, et neid „võib kasutada üksnes Veneto ja Friuli piirkondadest pärinevate mpv-kvaliteetveinide kohta üleminekuaja jooksul kuni 31. märtsini 2007”.
34. Kõnealuse Itaalia õigusaktiga(27) kohaldatakse artikli 19 lõikes 2 nimetatud erandit Tocai friulano ja Tocai italico suhtes, kusjuures seal on öeldud, et piirang tuleneb Euroopa Liidu ja Ungari Vabariigi vahelisest kokkuleppest. See kokkulepe on loomulikult veininimetuste kokkulepe.
Põhikohtuasi ja eelotsusetaotlus
35. Selgub, et viinamarjasorti Tocai friulano on traditsiooniliselt kasvatatud Friuli-Venezia Giulia maakonnas.
36. Kõnealuses maakonnas tunnustatakse mitmeid mpv-kvaliteetveine, sealhulgas „Colli orientali del Friuli”, „Friuli aquilaea”, „Friuli grave”, „Friuli latisana” ja „Isonzo” või „Isonzo del Friuli”. Neid veine võib valmistada mitmest viinamarjasordist, sealhulgas viinamarjasordist „Tocai friulano”, millest valmistatakse kuiva valget veini.
37. Hagejad algatasid eelotsusetaotluse esitanud kohtus menetluse, vaidlustades siseriikliku õigusakti, kuna nimede „Tocai friulano” ja „Tocai italico” kasutamisega seotud erand lõpeb veininimetuste kokkuleppe alusel 31. märtsil 2007.
38. Hagejad väitsid eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et veininimetuste kokkulepe on mitmel põhjusel õigusvastane.
39. Seepärast peatas eelotsusetaotluse esitanud kohus menetluse ja esitas Euroopa Kohtule järgnevad eelotsuse küsimused:
„1. Kas 16. detsembril 1991 ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Ungari Vabariigi vahel assotsiatsiooni loomiseks sõlmitud Euroopa leping (EÜT 1993, L 347) kujutab endast kehtivat ja piisavat õiguslikku alust Euroopa Ühendusele pädevuse andmiseks 29. novembril 1993 sõlmitud veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkuleppe sõlmimiseks Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahel (EÜT 1993, L 337); see küsimus tekib samuti seoses ühisdeklaratsiooni nr 13 artikli 65 lõike 1 ja 1991. aasta Euroopa lepingu XIII lisa (punktid 3, 4 ja 5) sätetega, mis käsitlevad suveräänsuse ja pädevuse võimalikku jätmist igale riigile seoses nende toiduainetele, sh veinitoodetele siseriiklike geograafiliste nimetuste andmisega, välistades selles valdkonnas igasuguse suveräänsuse ja pädevuse üleandmise Euroopa Ühendusele?
2. Kas 29. novembril 1993. aastal sõlmitud Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vaheline veinimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkulepe (EÜT 1993, L 337), mis korraldab geograafiliste nimetuste kaitset tööstus- ja kaubandusomandi valdkonnas, on EÜ ainupädevust käsitleva Euroopa Ühenduste Kohtu arvamuse 1/94 sätteid silmas pidades tühine ja ühenduse õiguskorras kohaldamatu, kuna üksikud Euroopa Ühenduse liikmesriigid ei ole seda kokkulepet eraldi ratifitseerinud?
3. Juhul kui ühenduse 1993. aasta kokkulepet (EÜT 1993, L 337) tuleb tervikuna pidada õiguspäraseks ja kohaldatavaks, kas siis saab leida, et selle kokkuleppe sõlmimisega seonduvast (ja sellele lisatud) poolte kirjade vahetusest tulenev keeld kasutada Itaalias nimetust „Tocai” pärast 2007. aastat on tühine ja kohaldamatu, kuna see on vastuolus samas 1993. aasta kokkuleppes sätestatud homonüümsete nimetuste korraga (vt artikli 4 lõige 5 ja kokkuleppe lisaprotokoll)?
4. Kas 1993. aasta kokkuleppele (EÜT 1993, L 337) lisatud teine ühisdeklaratsioon, mille kohaselt pooled ei olnud läbirääkimiste ajal teadlikud Euroopa ja Ungari veinide homonüümsete nimetuste olemasolust, kujutab tegelikkust ilmselgelt ekslikult (arvestades, et juba sajandeid olemas olnud ja kooseksisteerinud Itaalia ja Ungari veinide nimetusi „Tocai” tunnustati ametlikult 1948. aastal Ungari Vabariigi ja Itaalia Vabariigi vahel sõlmitud kokkuleppes ning toodi hiljuti ühenduse õiguse reguleerimisalasse), mis toob lepingute õiguse Viini konventsiooni artikli 48 alusel kaasa 1993. aasta kokkuleppe tühisuse selles osas, millest tuleneb keeld kasutada Itaalias nimetust Tocai?
5. Kas intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingut [TRIPS-leping] (EÜT 1994, L 336), mis sõlmiti Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) egiidi all ja jõustus 1. jaanuaril 1996, seega pärast ühenduse 1993. aasta kokkuleppe (EÜT 1994, L 337) jõustumist, saab lepingute õiguse Viini konventsiooni artiklit 59 arvestades tõlgendada selliselt, et nimetatud sätete vahelise vastuolu korral kohaldatakse TRIPS-lepingu veinide homonüümsete nimetuste alaseid sätteid ühenduse 1993. aasta kokkuleppe sätete asemel, kui kahe lepingu pooled on samad?
6. Kas 1. jaanuaril 1996 jõustunud Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingus [lisa 1 C II jao 3. osas] toodud TRIPS[-lepingu] (EÜT 1994, L 336) artikleid 22–24 tuleb tõlgendada nii, et kahes TRIPS[-lepingu] osalisriigis toodetud veinide homonüümsete nimetuste korral (nii juhul, kui homonüümia puudutab kahes lepingu osalisriigis kasutatud kahte geograafilist nimetust, kui ka siis, kui see puudutab ühe osalisriigi geograafilist nimetust ja teises osalisriigis traditsiooniliselt kasvatatud viinamarjasordi homonüümset nimetust) võib neid kahte nimetust tulevikus edasi kasutada eeldusel, et vastavad tootjad on neid minevikus kasutanud kas heauskselt või vähemalt kümme aastat järjest enne 15. aprilli 1994 (TRIPS[-lepingu] artikli 24 lõige 4) ja iga nimetus märgib selgelt riiki või piirkonda või kaitstud veini päritolupiirkonda, et tarbijat mitte eksitada?
7. Kas omandiõigus, mis on sätestatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni esimese lisaprotokolli artiklis 1, mis on üle võetud 7. [oktoobril] 2000 Nice’is välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 17, hõlmab samuti intellektuaalomandit veinide päritolunimetustele ja selle kasutamist, ja kas seetõttu Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahel sõlmitud veinimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkuleppele (EÜT 1994, L 337) lisatud kirjade vahetuses ette nähtud, kuid selle kokkuleppe põhiosasse üle võtmata jäetud sätete kohaldamine, mille kohaselt Friuli-Venezia Giulia veinitootjad ei saa kasutada nimetust „Tocai friulano”, on vastuolus omandiõiguse kaitsega, arvestades eelkõige igasuguse hüvituse puudumist omandiõigusest ilma jäetud Friuli veinitootjate kasuks, omandi võtmist õigustava üldise huvi puudumist ja proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist?
8. Kas 29. novembril 1993. aastal Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahel sõlmitud veinimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkuleppes (EÜT 1993, L 337) ja/või sellele lisatud kirjade vahetuses toodud ühenduse õigusnormide õigusvastasuse tuvastamise korral eelnevates küsimustes viidatud juhtudel tuleb leida, et määruse (EÜ) nr 753/2002 sätted, mille kohaselt nimetuse „Tocai friulano” kasutamine lõpeb pärast 31. märtsi 2007 (artikli 19 lõige 2), on tühised või vähemalt kohaldamatud?”
40. Kirjalikke märkusi on esitanud hagejad, Itaalia valitsus, nõukogu ja komisjon, kes kõik olid koos Ungari valitsusega kohtuistungil esindatud.
41. Hagejad ja Itaalia valitsus esitasid lisaks ka kirjaliku vastuse Euroopa Kohtu palvele võtta seisukoht seoses nõukogu ja komisjoni väidetega, et nimi „Tocai friulano” ja selle sünonüüm „Tocai italico” ei ole ega ole kunagi olnud geograafilised tähised, vaid on pigem viinamarjasordi nimed.
Esimene küsimus
42. Oma esimese küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas assotsiatsioonileping andis ühendusele pädevuse sõlmida veininimetuste kokkulepe.
43. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb ühenduse pädevus sõlmida rahvusvahelisi lepinguid otseselt või kaudselt asutamislepingu sõnaselgetest sätetest.(28)
44. Seega on selge, et ühenduse pädevus sõlmida veininimetuste kokkulepe ei saa tuleneda assotsiatsioonilepingust.
45. Teisest küljest antakse aga nõukogule EÜ artikliga 133 sõnaselgelt pädevus rakendada ühist kaubanduspoliitikat. Nõukogu otsuse 93/724 preambulis on öeldud, et kõnealune otsus põhineb EÜ artiklil 133. Artiklis 1 on sätestatud, et veininimetuste kokkulepe koos selle juurde kuuluva protokolli, kirjade vahetuse ja deklaratsioonidega „kiidetakse ühenduse nimel heaks”. Seega on selge, et veininimetuste kokkulepe kiideti ühenduse õiguse osana vastavalt asutamislepingule nõuetekohaselt heaks. Nõukogu ja komisjoni sõnul on kokkuleppe õiguslik alus esitatud nõukogu otsuse preambulis, millega kõnealune kokkulepe sõlmitakse ja heaks kiidetakse. Otsuses ei nimetata assotsiatsioonilepingut kui õiguslikku alust. Ehkki assotsiatsioonilepingut mainitakse veininimetuste kokkuleppe preambulis, ei saa rahvusvahelise kokkuleppe põhjendused näidata õiguslikku alust iga lepinguosalise õiguskorras. Ühenduse õiguskorras määratakse kõnealune õiguslik alus kindlaks pärast seda, kui kokkuleppe tekst on lõplik, ning teksti eseme ja sisu alusel. Viide assotsiatsioonilepingule veininimetuste kokkuleppe preambulis asetab kõnealuse kokkuleppe lihtsalt poliitilisse ja õiguslikku konteksti.
46. Hagejad ja Itaalia valitsus väidavad, et veinide geograafilised tähised kuuluvad intellektuaalomandi alla ning et liikmesriikidel oli ainupädevus niivõrd, kuivõrd veininimetuste kokkulepe käsitles intellektuaalomandi õigusi: vt assotsiatsioonilepingu XIII lisa.(29) Seega ei olnud ühendusel pädevust veininimetuste kokkulepet sõlmida.
47. Kõnealust väidet on asjakohasemalt käsitletud eelotsuse teise küsimuse kontekstis.
Teine küsimus
48. Oma teise küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Euroopa Ühenduse ainupädevust käsitlevas Euroopa Kohtu arvamuses 1/94(30) öeldut arvesse võttes on veininimetuste kokkulepe tühine ja ühenduse õiguskorras kohaldamatu, kuna üksikud Euroopa Ühenduse liikmesriigid ei ole seda eraldi ratifitseerinud. Küsimus on teisisõnu, kas ühendusel oli ainupädevus veininimetuste kokkulepet sõlmida või kas kõnealune kokkulepe oli õigesti analüüsides segaleping, mille osalisteks oleksid pidanud olema nii ühendus kui ka liikmesriigid.
49. Ei vaidlustata asjaolu, et ühendusel on ainupädevus, kui see on talle asutamislepinguga sõnaselgelt antud või kui ühendus on võtnud vastu ühiseid eeskirju sätestavaid õigusnorme eesmärgiga rakendada asutamislepinguga ette nähtud ühist poliitikat.(31)
50. Arvamuses 1/94 jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et ühendusel ja liikmesriikidel oli TRIPS-lepingu sõlmimiseks kahel põhjusel jagatud pädevus. Esiteks ei lange TRIPS-leping, välja arvatud selle sätted võltsitud kaupade vabasse ringlusse laskmise keelu kohta, ühise kaubanduspoliitika reguleerimisalasse, millega seoses anti ainupädevus EÜ artikliga 133. Teiseks on ühenduses teatavates TRIPS-lepinguga hõlmatavates valdkondades saavutatud ühtlustumine ainult osaline ja teistes valdkondades ei ole ühtlustumist ette nähtud.(32)
51. Hagejad ja Itaalia valitsus väidavad, et asutamislepingus puuduvad sätted ainupädevuse kohta intellektuaalomandi valdkonnas ning et veininimetuste kokkuleppe läbirääkimiste ajal puudusid ühenduse õigusnormid intellektuaalomandi õiguste kohta siseriiklikult reguleeritavate veinide geograafiliste nimetuste valdkonnas – ühenduse õigusaktid veinisektoris tunnustasid lihtsalt igas liikmesriigis registreeritud nimetusi.
52. Nimetatud menetlusosalised väidavad ka, et lisaks sellele, et ühendusel puudub ainupädevus, on liikmesriikidel intellektuaalomandi valdkonnas ainupädevus. Kõnealuse seisukoha toetamiseks viitavad nad assotsiatsioonilepingu XIII lisale, kus on öeldud, et lisa sätteid kohaldatakse, ilma et see piiraks ühenduse ja selle liikmesriikide pädevust intellektuaalomandi küsimustes.
53. Ma ei arva, et assotsiatsioonilepingu XIII lisas esitatud sedastus, millele Itaalia valitsus viitab, on abiks – Euroopa Kohtult ei ole küsitud assotsiatsioonilepingu staatuse kohta ja igal juhul ei ole XIII lisa sõnastus otsustav.
54. Veininimetuste kokkuleppe artiklis 1 on sätestatud, et pooled „lepivad kokku vastastikku kaitsta ja kontrollida ühendusest ja Ungarist pärit veinide nimetusi käesolevas kokkuleppes sätestatud tingimuste alusel”.
55. Tundub olevat selge, et nagu nõukogu ja komisjon on väitnud, oli veininimetuste kaitse ja kontroll – ainuke intellektuaalomandi õiguse aspekt, mis võib antud kohtuasja puhul kõne alla tulla – veininimetuste kokkuleppe sõlmimise ajal ühenduse tasandil põhjalikult reguleeritud, millest eespool punktides 16–33 nimetatud õigusaktid on vaid jäämäe tipp, ning on seega ühenduse ainupädevuses. Tõepoolest sätestati määruse nr 822/87 artiklis 63 sõnaselgelt, et importveine „võib vastastikuste kokkulepete korral […] kontrollida ja kaitsta nii, nagu mpv-kvaliteetveinide puhul on sätestatud [määruse (EMÜ) nr 823/87 artiklis 15]”.
56. Lisaks on otsuse nr 93/724 preambulis öeldud, et veininimetuste kokkulepe „aitab tõhustada kõlvatu konkurentsi välistamise meetmeid kaubanduses, tagada paremat tarbijakaitset ning edendada veinikaubandust lepingupoolte vahel” ja et „kokkuleppe sätted on otseselt seotud ühise kaubandus- ja põllumajanduspoliitikaga hõlmatud meetmetega”.(33) Euroopa Kohus kinnitas arvamuses 1/94, et veininimetuste kokkulepped ühelt poolt ühenduse ja teiselt poolt vastavalt Austria ja Austraalia vahel, mis on sisuliselt analoogsed praegusel juhul kõne all oleva veininimetuste kokkuleppega, olid ühenduse ainupädevuses ja põhinesid nõuetekohaselt EÜ artiklil 133, „kuna [nende] sätted on otseselt seotud ühise kaubandus- ja põllumajanduspoliitikaga hõlmatud meetmetega, täpsemalt ühenduse eeskirjadega veini ja viinamarjakasvatuse kohta”.(34)
57. Lõpetuseks võib ka märkida, et Itaalia valitsus ütleb oma vastuses Euroopa Kohtu esitatud küsimusele, et Ungaris on alates riigi ühinemisest mais 2004 veinisektorit reguleerinud üksnes ühenduse õigus. Nagu juba öeldud, annab niisugune ainureguleerimine ühendusele kõnealuses valdkonnas ainupädevuse. Kuna reguleerimise ulatus oli põhimõtteliselt sama nii enne kui ka pärast kõnealust kuupäeva, paistab see väide viitavat ühenduse ainupädevuse tunnistamisele ka veininimetuste kokkuleppe sõlmimise ajal.
Kolmas küsimus
58. Oma kolmanda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui veininimetuste kokkulepet tuleb tervikuna lugeda õiguspäraseks ja kohaldatavaks, saab leida, et keeld kasutada Itaalias nimetust „Tocai” pärast aastat 2007, mis tuleneb kokkuleppe lisas esitatud kirjade vahetusest, on tühine ja kohaldamatu, kuna see on vastuolus nimetatud kokkuleppe artikli 4 lõikes 5 sätestatud homonüümsete geograafiliste nimetuste korraga.
59. Hagejad väidavad, et kokkuleppe lisade sätted ei saa mõjutada kokkuleppe enda sätteid. Seega, kui need kaks on vastuolus, kaotavad lisad kehtivuse.
60. Olenemata kõnealuse väite kaalust üldise väitena, on see käesoleval juhul asjakohane üksnes siis, kui asjaomaste sätete vahel on tõesti vastuolu.
61. Veininimetuste kokkuleppe artikli 4 lõige 5 reguleerib „homonüümsete ja identsete geograafiliste tähiste” olukorda. Kokkuleppe artikli 2 lõige 2 määratleb geograafilised tähised kui „tähised, sealhulgas päritolunimetus, mida tunnustatakse lepingupoole õigusnormidega selle lepingupoole territooriumilt või territooriumi teatud piirkonnast või paikkonnast pärit veini kirjeldamiseks ja esitlemiseks, kui kauba teatud omadus, maine või mõni muu iseloomustav tunnus on olulisel määral seostatav kauba geograafilise päritoluga”.
62. Nimi „Tocai friulano” kuulub seega veininimetuste kokkuleppe artikli 4 lõike 5 alla üksnes siis, kui seda tunnustatakse ühenduse õiguses nii, nagu on kirjeldatud eelmises punktis.
63. On selge, et see ei ole nii. Asjaomasel ajal tunnustati seda nime viinamarjasordina ja mitte mpv-kvaliteetveinina määruse nr 823/87(35) tähenduses, mis oli ühenduse vaste veini geograafilisele tähisele.(36) Lisaks ei saa ka oletada, et kõnealusest veinisordist valmistatud veini teatud omadus, maine või mõni muu iseloomustav tunnus on olulisel määral seostatav selle geograafilise päritoluga.
64. Täpsemalt kohaldatakse artikli 4 lõike 5 punkti a tähiste suhtes, „mis on [kõnealuse] lepingu alusel kaitstud”. Artikli 4 lõike 1 punktis a on sätestatud, et ühendusest pärit veinide puhul on kaitstud „lisas nimetatud geograafilised tähised ja traditsioonilised erimärked” [mitteametlikud tõlked]. Veininimetuste kokkuleppe lisas toodud Itaalia Vabariigist pärit veinide loendis ei ole nimetatud nimesid „Tocai friulano” ega „Tocai italico”.
65. Vastusena Euroopa Kohtu palvele võtta seisukoht selle kohta, kas „Tocai friulano” on geograafiline tähis või viinamarjasort, viitavad hagejad ja Itaalia valitsus määruse nr 823/87(37) artikli 15 lõikele 4, mis annab liikmesriikidele loa seostada määratletud piirkonna nime viinamarjasordi nimega, ning väidavad, et just nii juhtus ka nimega „Tocai friulano”.
66. Artikli 15 lõige 4 ei tee aga minu arvates rohkem, kui selles öeldud on – liikmesriigid võivad lubada seostada määratletud piirkonna nime viinamarjasordi nimega. Teatavates viinamarjakasvatuspiirkondades on see tavaks, näiteks Alsace Pinot gris,(38) Valle d’Aosta Pinot nero või Moselle Luxembourgeoise Riesling. Nimeühend ega nimetatud viinamarjasort ei ole geograafiline tähis veininimetuste kokkuleppe tähenduses.
67. Seega ei ole vastuolu kirjade vahetusest tuleneva keelu ning veinikokkuleppe artikli 4 lõikes 5 sätestatud geograafiliste homonüümide korra vahel.
Neljas küsimus
68. Oma neljanda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas veininimetuste kokkuleppele lisatud ühisdeklaratsiooni,(39) mille kohaselt pooled ei olnud läbirääkimiste ajal teadlikud ühenduse ja Ungari veinide homonüümsete nimetuste olemasolust, tuleb lugeda tegelikkust ilmselgelt ekslikult kujutavaks (arvestades, et juba sajandeid olemas olnud ja kooseksisteerinud Itaalia ja Ungari veinide nimetusi „Tocai” tunnustati ametlikult 1948. aastal Ungari Vabariigi ja Itaalia Vabariigi vahel sõlmitud kokkuleppes ning toodi hiljuti ühenduse õiguse reguleerimisalasse), mis toob lepingute õiguse Viini konventsiooni(40) artikli 48 alusel kaasa veininimetuste kokkuleppe tühisuse selles osas, millest tuleneb keeld kasutada Itaalias nimetust „Tocai”.
69. Viini konventsiooni artikli 48 lõikes 1 on sätestatud:
„Riigil on õigus viidata veale lepingus kui temale lepingu kohutuslikkuse kohta antud nõusoleku mittekehtivuse alusele, kui viga puudutab fakti või olukorda, mis selle riigi oletusel olid olemas lepingu sõlmimisel ning kujutasid endast temale lepingu kohustuslikkuse kohta antud nõusoleku olulist alust.”
70. Hagejad ja Itaalia valitsus väidavad, et kirjade vahetus tuleneb faktide väärtõlgendamisest kõnealusel ajal, nimelt seoses kõnealuse kahe nimetuse vaieldamatu, segamatu ja pideva kasutamisega; Viini konventsiooni artikli 48 alusel on lisad, mis kaotavad kõnealuste nimetuste kasutamise õiguse, seega kohaldamatud.
71. Ühisdeklaratsiooni esimeses lõigus on sätestatud:
„Lepingupooled on kinnitanud seoses artikli 4 lõike 5 punktiga a, et nad ei olnud läbirääkimiste ajal teadlikud ühestki erijuhtumist, milles nimetatud sätteid oleks saanud kohaldada.”
72. Eelotsuse kolmanda küsimuse kontekstis selgitasin, miks ma ei pea artikli 4 lõiget 5 käesoleva kohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavaks.(41)
73. Samal põhjusel ei saa ka ühisdeklaratsiooni pidada tegelikkuse selgelt ekslikuks kujutamiseks.
74. Igal juhul, nagu Ungari valitsus kohtuistungil väitis, võivad Viini konventsiooni artiklile 48 viidata üksnes asjaomase lepingu osalised.
Viies ja kuues küsimus
75. Oma viienda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas Viini konventsiooni artiklit 59 arvestades on viinamarjasortide nimede homonüüme reguleeriva TRIPS-lepingu(42) sätted kohaldatavad veininimetuste kokkuleppe sätete asemel, kui nende kahe vahel on vastuolu, pidades silmas asjaolu, et mõlema lepingu pooled on samad ning et TRIPS-leping jõustus 1. jaanuaril 1996 ja seega pärast veininimetuste kokkuleppe sõlmimist.
76. Viini konventsiooni artikli 59 lõikes 1 on sätestatud:
„Leping loetakse lõppenuks, kui tema kõik osalised sõlmivad samas küsimuses järgneva lepingu ja:
a) järgnevast lepingust tuleneb või on muul viisil kindlaks määratud osaliste kavatsus, et antud küsimust reguleeritaks selle lepinguga; või
b) järgneva lepingu sätted on niivõrd kokkusobimatud eelneva lepingu sätetega, et neid kahte lepingut ei ole võimalik üheaegselt kohaldada.”
77. Kuna siseriikliku kohtu küsimus põhineb üksnes eeldusel, et TRIPS-lepingu asjaomased sätted on vastuolus veininimetuste kokkuleppega, tundub olevat mõistlik järgida komisjoni lähenemisviisi ja käsitleda esimesena seda probleemi, mis on kuuenda küsimuse teema.
78. Kõnealuse küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kahe homonüümse nimetuse korral, mis viitavad kahele erinevale veinile (ning on antud asjaoludel eespool välja toodud küsimuses täpsemalt esitatud), tuleb TRIPS-lepingu artikleid 22‑24 tõlgendada nii, et neid kahte nimetust võib tulevikus edasi kasutada eeldusel, et vastavad tootjad on neid minevikus kasutanud kas heauskselt või vähemalt kümme aastat järjest enne 15. aprilli 1994 (artikli 24 lõige 4) ja iga nimetus märgib selgelt riiki, piirkonda või kaitstud veini päritolupiirkonda, et tarbijat mitte eksitada.
79. TRIPS-lepingu artiklid 22–24 moodustavad kõnealuse lepingu II osa („Intellektuaalomandi õiguste kättesaadavust, ulatust ja kasutamist käsitlevad standardid“) 3. jao („Geograafilised tähised“).
80. TRIPS-lepingu artikli 22 lõikes 1 on sätestatud:
„Geograafiliste tähistena käsitletakse käesolevas lepingus tähiseid, mis näitavad, et kaup on pärit teatud liikme territooriumilt või selle territooriumi teatud piirkonnast või paikkonnast, kui kauba teatud omadus, maine või mõni muu iseloomustav tunnus on olulisel määral seostatav kauba geograafilise päritoluga.”
81. Artiklis 23 on sätestatud:
„1. Iga liige näeb ette õiguslikud abinõud, mis võimaldavad huvitatud pooltel takistada geograafilise tähise kasutamist, mis näitab veine veinidena, mis ei pärine antud geograafilise tähisega osutatud kohast, või näitab kangeid alkohoolseid jooke alkohoolsete jookidena, mis ei pärine antud geograafilise tähisega osutatud kohast, isegi sel juhul, kui kaupade tegelik päritolu on näidatud või kui geograafilist tähist kasutatakse tõlgitult või kui sellega kaasnevad väljendid, nagu „liik”, „tüüp”, „stiil”, „imitatsioon” vms.
[…]
3. Kui veinide geograafilised tähised on homonüümsed, siis tuleb tagada kaitse igale tähisele […]. Iga liige peab piiritlema otstarbekohased tingimused, mille järgi kõnesolevaid homonüümseid tähiseid saab üksteisest eristada, arvestades vajadust tagada asjassepuutuvate tootjate jaoks õiglane režiim ja pidades silmas, et tarbijaid ei viidaks eksitusse.
[…]”.
82. Artiklis 24 on sätestatud:
„1. Liikmed lepivad kokku alustada läbirääkimisi, et laiendada artiklis 23 toodud teatavate geograafiliste tähiste kaitset.
[…]
4. Miski selles osas ei kohusta liiget takistama mõne teise liikme teatud geograafilise tähise jätkuvat ja samalaadset kasutamist, mis seostab veine ja kangeid alkohoolseid jooke tema kodaniku või residendi kaupade või teenustega, kes on kasutanud seda geograafilist tähist pidevalt samade või samaliigiliste kaupade või teenuste puhul selle liikme territooriumil kas a) vähemalt kümme aastat enne 15. aprilli 1994. a või b) heauskselt enne nimetatud kuupäeva.
[…]
6. [...] Miski käesolevas osas ei kohusta liiget rakendama selle sätteid mõne teise liikme geograafilise tähise suhtes seoses viinamarjatoodetega, mille puhul mainitud tähis on identne sellise viinamarjasordi tavapärase nimega, mis esineb selle liikme territooriumil WTO lepingu jõustumise kuupäeval.
[…]”.
83. Hagejad ja Itaalia valitsus väidavad, et TRIPS-leping on praegu ühenduse, liikmesriikide ja teiste lepinguosaliste jaoks homonüümsete veininimetuste reguleerimise standard ning selles nõutakse kõnealuste nimede kaitsmist, tingimusel et neid kasutatakse tehniliselt korrektselt ning heauskselt. Artikkel 23 kaitseb huvitatud isikute õigust jätkata homonüümsete geograafiliste tähiste kasutamist, samas kui artikli 24 lõige 4 jätab liikmesriikide hooleks geograafiliste tähiste jätkuva heauskse kasutamise reguleerimise 10 aasta jooksul pärast 15. aprilli 1994. Kõnealused sätted ei ole vastavuses veininimetuste kokkuleppe lisadest tuleneva keeluga kasutada nime „Tocai friulano”, mis ei ole seega põhjendatud.
84. Oma vastustes Euroopa Kohtu esitatud küsimusele väidavad hagejad ja Itaalia valitsus ka, et TRIPS-lepingu artikli 24 lõikes 6 loob selgelt paralleeli geograafilise tähise ja viinamarjasordi nime vahel ning takistab seega Ungaril viidata geograafilisele tähisele „Tokaj”, et keelustada nime „Tocai friulano” kasutamine.
85. Ma ei nõustu kõnealuste argumentidega.
86. Artikli 23 lõikes 1 kehtestatakse liikmetele sõnaselge kohustus kaitsta veine määratlevaid geograafilisi tähiseid kasutamise eest veinidel, mis ei ole pärit kõnealusel geograafilisel tähisel näidatud paigast; ei ole tarvis segadust ega eksitusi tekitada. On teada, et „Tokaj” on TRIPS-lepingu tähenduses geograafiline tähis. Seega esmapilgul nõutakse artikli 23 lõikes 1, et liikmed kaitseksid kõnealust tähist kasutamise eest veinidel, mis ei ole pärit Tokaj piirkonnast.
87. Artikli 23 lõikes 3 täpsustatakse artikli 23 lõike 1 kohaselt nõutava kaitse üldine olemus kahe homonüümse geograafilise tähise korral.(43) TRIPS-lepingus määratletakse „geograafilisi tähiseid” kui tähiseid, mis näitavad, et kaup on pärit teatud liikme territooriumilt või selle territooriumi teatud piirkonnast või paikkonnast, kui kauba teatud omadus, maine või mõni muu iseloomustav tunnus on olulisel määral seostatav kauba geograafilise päritoluga. Ei viidata sellele, et kõnealuses piirkonnas Tocai friulano viinamarjasordi viljadest valmistatud veini teatud omadus, maine või muu iseloomustav tunnus on olulisel määral seostatav selle geograafilise päritoluga. Seega olen seisukohal, et artikli 23 lõiget 3 ei saa kohaldada.
88. Samal põhjusel ei saa nime „Tocai friulano” jätkuva kasutamise suhtes kohaldada artikli 24 lõiget 4, mis annab liikmetele loa reguleerida geograafiliste tähiste jätkuvat heauskset kasutamist teatud tingimustel.
89. Lõpetuseks võimaldab artikli 24 lõige 6 liikmetel lihtsalt lubada kasutada viinamarjasordi nime, mis on mõne teise liikmesriigi geograafilise tähise homonüüm, kuid ei kohusta seda tegema. Ühendus on alates 2007. aasta märtsi lõpust sellest võimalusest selgelt loobunud kahepoolse lepingu teel Ungariga, mis on artikli 24 lõikega 1 selgelt ette nähtud ja mis kuulub ühenduse ainupädevuse valdkonda, nagu esimese kahe küsimuse kontekstis öeldud.
90. Eelneva põhjal olen seisukohal, et TRIPS-lepingu asjaomased sätted ei ole veininimetuste kokkuleppega vastuolus ning seega ei saa kohaldada Viini konventsiooni artiklit 59.
Seitsmes küsimus
91. Oma seitsmenda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas omandiõigus, mis on sätestatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni esimese lisaprotokolli(44) artiklis 1 ja mis on üle võetud Euroopa Liidu põhiõiguste harta(45) artiklis 17, hõlmab samuti intellektuaalomandit veinide päritolunimetustele ja nende nimetuste kasutamist ning takistab seega ka kirjade vahetuses sätestatud lepingu rakendamist, mille alusel Friuli-Venezia Giulia maakonna veinitootjatel ei ole lubatud kasutada nime „Tocai friulano”, arvestades eelkõige igasuguse hüvituse puudumist kõnealustele veinitootjatele, omandi võtmist õigustava üldise huvi puudumist ja proportsionaalsuse põhimõtte ilmset rikkumist.
92. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni esimese lisaprotokolli artikli 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Igal füüsilisel või juriidilisel isikul on õigus oma omandit segamatult kasutada. Kelleltki ei või võtta tema omandit muidu, kui üldistes huvides ja seaduses ette nähtud tingimustel ning rahvusvahelise õiguse üldpõhimõtteid järgides.”
93. Ehkki kõnealuses sättes ei mainita hüvitust, tunnustatakse nõuet järgida rahvusvahelise õiguse üldpõhimõtteid üldiselt kui omandi võõrandamise eest hüvituse saamise õiguse tagajat.
94. Põhiõiguste harta artiklis 17 pealkirjaga „Õigus omandile” on sätestatud:
„1. Igaühel on õigus vallata, kasutada, käsutada ja pärandada oma seaduslikul teel saadud omandit. Kelleltki ei tohi tema omandit ära võtta muidu kui üldistes huvides ja seaduses ette nähtud juhtudel ja tingimustel ning õigeaegse ja õiglase hüvituse eest. Omandi kasutamist võib reguleerida seadusega niivõrd, kui see on vajalik üldistes huvides.
2. Intellektuaalomandit kaitstakse.”
95. Hagejad väidavad, et Itaalia veinitootjate õigus kasutada nimetust „Tocai friulano” kuulub „omandi” valdkonda protokolli tähenduses, mis on autonoomne mõiste ega piirdu üksnes materiaalsete kaupadega; Itaalia valitsus väitis kohtuistungil, et õigus konkreetse viinamarjasordi nime kasutada on oma olemuselt majanduslik. Nõukogu ja komisjon väidavad, et käesolevas kohtuasjas ei ole tegemist omandiga konventsiooni ega harta tähenduses, isegi seoses intellektuaalomandiga – nimetused „Tocai friulano” ja „Tocai italico” ei ole geograafilised tähised, vaid viinamarjasordid. Ei Pariisi konventsioonis(46) ega TRIPS-lepingus ei nimetata viinamarjasordi nimesid intellektuaalomandi kategooriana.
96. Hagejad väidavad õigesti, et „omand” protokolli tähenduses on autonoomne mõiste, mis hõlmab ka majandusliku väärtusega mittemateriaalseid kaupu. Euroopa Inimõiguste Kohus on alkohoolsete jookide restoranis pakkumise loa tühistamise kontekstis eelkõige tunnistanud, et kõnealuse restorani pidamisega seotud majandushuvid olid protokolli artikli 1 tähenduses „omand“, arvestades, et loa säilitamine oli äri jätkamise üks põhitingimusi ning et selle tühistamisel oli restorani firmaväärtusele negatiivne mõju. Kohus järeldas seega, et loa tühistamine oli kõnealuse kohtuasja asjaoludel sekkumine restorani juhataja õigusesse „oma omandit segamatult kasutada” (ehkki ta pidas sekkumist õiguspäraseks, proportsionaalseks ja üldsuse huvides olevaks).(47)
97. Olen siiski seisukohal, et kõnealune otsus ei ole analoogne käesoleva kohtuasjaga. Miski ei viita sellele, et nime „Tocai friulano” jätkuv kasutamine Friuli Venezia Giulia maakonna veinide valmistamiseks kasutatava viinamarjasordi puhul on kõnealuste veinide tootmise jätkamise üks põhitingimusi, ning ei ole põhjendatud ka Itaalia valitsuse väide, et kasutamise keelamisel oleks äritegevusele negatiivne mõju. Asjaomastele veinitootjatele jääb õigus turustada oma veine kõnealuse piirkonna jaoks registreeritud muude päritolunimetuste all. Kui nad soovivad viinamarjasorti nimetada, on olemas Rahvusvahelise Veiniameti poolt tunnustatud sünonüümid, komisjon mainis kohtuistungil nimetusi „Sauvignonasse” ja „Trebbianello”.
98. Tahaksin ka lisada, et tundub kahtlane, kas hagejad saavad tuua aluseks omandiõiguse rikkumise konventsiooni tähenduses, arvestades, et nad ei ole veinitootjad ega ole tõendanud, kuidas nad on mõjutatud.
99. Seega ei usu ma, et vähemalt antud kohtuasja tingimustes on õigus kasutada viinamarjasordi nime teatava veini turustamisel varaline õigus, mida reguleerib esimese lisaprotokolli artikkel 1. Siiski käsitlen lühidalt küsimust, kas niisuguse varalise õiguse olemasolu korral takistaks see kõnealuse nime kasutamise keelustamist.
100. Esimese lisaprotokolli artikli 1 esimene lause annab õiguse omandit segamatult kasutada; teise lausega nähakse ette, et kelleltki ei tohi tema omandit ära võtta „muidu, kui üldistes huvides ja seaduses ette nähtud tingimustel ning rahvusvahelise õiguse üldpõhimõtteid järgides”.
101. Seoses õigusega omandit ilma äravõtmiseta segamatult kasutada antakse sarnases kontekstis üldiseid suuniseid Euroopa Kohtu otsuses SMW Winzersekt.(48) Kõnealuses kohtuasjas vaidlustasid Saksa vahuveinitootjad ühenduse õigusakti,(49) millega keelustati viieaastase üleminekuajaga väljendi méthode champenoise
kasutamine vahuveinide puhul, mille kohta ei ole õigust kasutada päritolunimetust „Champagne”. Tootjad väitsid, et keeld mõjutas negatiivselt nende omandiõigusi.
102. Kohus oli seisukohal, et ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas on ühenduse seadusandjal laiaulatuslik kaalutlusõigus, nii et kõnealuses valdkonnas vastuvõetav meede oleks õigusvastane üksnes siis, kui see ei oleks oma eesmärgi saavutamiseks ilmselgelt kohane. Omandiõigus ei olnud absoluutne; seega sai selle õiguse kasutamist piirata eelkõige turu ühise korralduse kontekstis, tingimusel et kõnealused piirangud vastasid ühenduse üldise huvi eesmärkidele ega kujutanud endast ebaproportsionaalset ja lubamatut sekkumist, mis rikuks tagatud õiguste olemust. Nimetus méthode champenoise
oli termin, mida võisid enne kõnealust õigusakti kasutada kõik vahuveinitootjad. Keeldu kõnealust nimetust kasutada ei saanud pidada hagejatest tootjatele kuuluva väidetava omandiõiguse rikkumiseks. Lisaks võttis nõukogu üleminekukorraldusi tehes ja tootjatel alternatiivseid väljendeid (nagu „traditsiooniline meetod”) kasutada lubades arvesse ka tootjate seisundit ning antud olukorras ei saanud õigusakti pidada ebaproportsionaalseks.(50)
103. Samuti tundub käesolevas kohtuasjas olevat selge, et isegi kui omandi kasutamise õigusesse on sekkutud, on järgitud proportsionaalsuse põhimõtet – Itaalia Tocai friulano viinamarjade kasvatajad ja sellest viinamarjasordist veinide valmistajad on saanud 13-aastase üleminekuaja, et veininimetuste kokkuleppega loodud uue olukorraga kohaneda, ning nagu eespool(51) öeldud, on võimalik kasutada alternatiivseid nimetusi.
104. Seoses esimese lisaprotokolli artikli 1 teise lausega, isegi kui nime Tocai friulano kasutamise keeld ulatub asjaomastelt veinitootjatelt omandi äravõtmiseni, tundub mulle, et see toimuks „üldistes huvides ja seaduses ette nähtud tingimustel ning rahvusvahelise õiguse üldpõhimõtteid järgides” ja oleks seega konventsiooni kohaselt lubatav.
105. Esiteks on olemas selge üldine huvi, et ühendus sõlmiks vastastikuseid kokkuleppeid veininimetuste kaitsmiseks. Teiseks on ühenduse õiguses olemas kõnealusele keelule selge alus, nimelt õiguslik raamistik (kuna see on ulatuslik ja seda ei vaidlustata, ei ole ma seda üksikasjalikult käsitlenud) veinide kirjeldamiseks, mille kontekstis on kõnealune keeld selgelt ette nähtud selleks, et vähendada veinis kasutatava viinamarjasordi nime ja selle geograafilise piirkonna nime segiajamist, kus kõnealust veini toodetakse. Lõpetuseks ei viita miski sellele, et keeld on vastuolus rahvusvahelise õiguse mis tahes põhimõttega. Eelkõige pika üleminekuaja mõju, keelu piiratud mõju (kuna mpv-kvaliteetveine võib kõnealusest viinamarjasordist valmistada ka edaspidi) ja võimalus kasutada alternatiivseid viinamarjasordi nimesid tähendavad minu arvates seda, et puudub õigus hüvitusele.
106. Eespool käsitletutele sarnased kaalutlused kehtivad ka põhiõiguste harta artikli 17 puhul.
Kaheksas küsimus
107. Oma kaheksanda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui veininimetuste kokkulepe ja/või kirjade vahetus on õigusvastased, on määruse (EÜ) nr 753/2002 artikli 19 lõike 2 sätted,(52) mille kohaselt nimetuse „Tocai friulano” kasutamine keelatakse pärast 31. märtsi 2007, tühised ja kohaldamatud.
108. Hagejad väidavad, et keeld määruse nr 753/2003 lisas on õigusvastane, kuna see rikub mittediskrimineerimise põhimõtet. 106-st viinamarjasordist, mida on ühenduse õiguse alusel lubatud veininimetustes kasutada, kehtib üksnes „Tocai friulano” suhtes ajaline piirang. Lisaks rikutakse ka proportsionaalsuse põhimõtet ja põhjendamiskohustust. Lõpetuseks, kuna TRIPS-lepingus ei nõua miski WTO liikmetelt homonüümsete geograafiliste tähiste õiguskaitse kõrvaldamist, on määruses nr 753/2002 sätestatud keeld õigusvastane.
109. Hagejad ja Itaalia valitsus väidavad oma vastuses Euroopa Kohtu esitatud küsimusele ka seda, et kuna veininimetuste kokkulepe lõppes Ungari ühinemisel Euroopa Liiduga ja kuna ühinemislepingus ei nimetata ei veininimetuste kokkulepet ega „Tocai” probleemi, reguleerib Ungari puhul veinisektorit ainult ühenduse õigus. Määrusega nr 753/2002 nähakse ette umbes 122 viinamarjasordi suhtes, mis hõlmavad geograafilisi tähiseid ja mis on seega samasuguses olukorras nagu Tocai friulano, kohaldatav lähenemisviis, mis on täiesti vastandlik Tocai friulano suhtes kohaldatavale – nimetatud 122 viinamarjasorti võib kasutada veinide etikettidel erandina kõnealuse määruse artikli 19 lõike 1 punktist c.
110. Kõik nimetatud argumendid ulatuvad aga ilmselgelt kaugemale siseriikliku kohtu esitatud küsimusest, mis põhineb sõnaselgelt hüpoteesil, et veininimetuste kokkulepe ja/või kirjade vahetus on õigusvastane. Eelotsusetaotluse esitanud kohus vaidlustab seega määruse nr 753/2002 kehtivuse (mida Itaalia oleks võinud vaidlustada vahetult EÜ artikli 230 alusel, kuid mida ta ei teinud) üksnes kaudselt veininimetuste kokkuleppe väidetava tühisuse põhjal. Kuna eelnevate küsimuste analüüsi alusel ei pea ma veininimetuste kokkulepet õigusvastaseks, nõustun ma komisjoni arvamusega, et kaheksandale küsimusele ei ole tarvis vastata.
Ettepanek
111. Esitatud põhjendustest lähtudes, jõudsin järgmistele järeldustele:
1. veininimetuste kokkulepe põhines korrektselt ja nõuetekohaselt EÜ artiklil 133 ja selle sõlmimine oli ühenduse ainupädevuses;
2. nii veininimetuste kokkuleppe kui ka TRIPS-lepingu tähenduses on Tokaj geograafiline tähis, kuid Tocai friulano ei ole; seega
– keeld kasutada nime „Tocai friulano” pärast aastat 2007 ei ole vastuolus veininimetuste kokkuleppes sätestatud geograafiliste tähiste korraga,
– ühisdeklaratsioon ei kujuta tegelikkust ekslikult ning
– puudub vastuolu veininimetuste kokkuleppe ja TRIPS-lepingu vahel;
3. õigus kasutada viinamarjasordi nime veini turustamisel ei ole omand Euroopa inimõiguste konventsiooni esimese lisaprotokolli artikli 1 tähenduses ega Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 17 tähenduses, kuid igal juhul ei ole antud juhul toimunud õigusvastast sekkumist, mis oleks vastuolus konventsiooni või hartaga.
112. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio esitatud küsimustele järgmiselt:
Esitatud küsimuste uurimisel ei selgunud ühtki tegurit, mille alusel saaks vaidlustada Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahelise veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkuleppe, mis kiideti ühenduse nimel heaks otsusega 93/724/EÜ ja kirjutati alla 29. novembril 1993, või kõnealuse kokkuleppe artiklit 4 käsitleva kirjade vahetuse kehtivust.
(1) .
(2)
–	Hagejad on väitnud, et nime „Tocai italico” enam ei kasutata; seega viitan sellele üksnes siis, kui see on asjakohane või kasulik.
(3)
–	Ministri 26. septembri 2002. aasta määrus, mis käsitleb erandina määruse (EÜ) nr 753/2002 artikli 19 lõike 1 punktis c nimetatud määruse II lisas loetletud mpv-kvaliteetveinide ja Itaalia IGT-veinide etikettidel esineda võivate ja geograafilisi tähiseid sisaldavate veinide nimetuste ja nende sünonüümide kasutamise siseriiklikke tingimusi.
(4)
–	Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu lisas 1C toodud Intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide leping, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavas osas heaks nõukogu 22. detsembri 1994. aasta otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994) (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80). Asjaomased sätted on toodud allpool punktides 80?82.
(5)
–	Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon, mis võeti vastu 4. novembril 1950; esimene lisaprotokoll võeti vastu 20. märtsil 1952. Asjaomased sätted on toodud allpool punktis 92.
(6)
–	7. detsember 2000; EÜT 2000, C 364, lk 1. Asjaomane säte on toodud allpool punktis 94.
(7)
–	Nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsus Euroopa lepingu sõlmimise kohta ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Ungari Vabariigi vahel (EÜT 1993, L 347, lk 1); assotsiatsioonileping on toodud otsuse lisas.
(8)
–	Punktides 7?15.
(9)
–	EÜT 1993, L 347, lk 259.
(10)
–	Nõukogu 23. novembri 1993. aasta otsus Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahel veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkuleppe sõlmimise kohta (EÜT 1993, L 337, lk 93); kokkulepe veininimetuste kohta on toodud otsuse lisas.
(11)
–	Euroopa Ühenduse ja Ungari Vabariigi vahelise veininimetuste vastastikuse kaitse ja kontrolli kokkuleppe artikliga 4 seotud kirjade vahetus (EÜT 1993, L 337, lk 169).
(12)
–	Viidatud eespool punktis 9.
(13)
–	EÜT 1993, L 337, lk 171.
(14)
–	Nõukogu 16. märtsi 1987. aasta määrus (EMÜ) nr 822/87 veinituru ühise korralduse kohta (EÜT 1987, L 84, lk 1), kehtetuks tunnistatud ja asendatud nõukogu 17. mai 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 1493/1999 veinituru ühise korralduse kohta (EÜT 1999, L 179, lk 1; ELT eriväljaanne 03/26, lk 25).
(15)
–	16. detsembri 1981. aasta määrus (EMÜ) nr 3800/81, millega määratakse kindlaks viinamarjasortide liigitus (EÜT 1981, L 381, lk 1), kehtetuks tunnistatud komisjoni 31. mai 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1227/2000, milles sätestatakse veinituru ühist korraldust käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 1493/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad tootmisvõimsuse puhul (EÜT 2000, L 143, lk 13; ELT eriväljaanne 03/29, lk 116).
(16)
–	5. veebruari 1979. aasta määrus (EMÜ) nr 337/79 (EÜT 1979, L 54, lk 1).
(17)
–	Lisatud komisjoni 2. juuni 1989. aasta määrusega (EMÜ) nr 1543/89 (EÜT 1989, L 151, lk 16).
(18)
–	Lisatud komisjoni 24. novembri 1992. aasta määrusega nr 3369/92 (EÜT 1992, L 342, lk 11).
(19)
–	Nõukogu 16. märtsi 1987. aasta määrus (EMÜ) nr 823/87, milles sätestatakse erinormid määratletud piirkonnas valmistatud kvaliteetveinide suhtes (EÜT 1987, L 84, lk 59), muudetud eelkõige nõukogu 19. juuni 1989. aasta määrusega (EMÜ) nr 2043/89 (EÜT 1989, L 202, lk 1), kehtetuks tunnistatud ja asendatud eespool 14. joonealuses märkuses viidatud määrusega nr 1493/99.
(20)
–	Ühenduse määratletud piirkondades toodetud kvaliteetveinide nimekirja muudatus (EÜT 1982, C 348, lk 1). Kõnealune dokument asendab tervikuna osa, mis puudutab eelmises avaldatud nimekirjas Itaaliat. Nimekiri avaldati komisjoni 16. augusti 1973. aasta määruse (EMÜ) nr 2247/73 määratletud piirkonnas valmistatud kvaliteetveinide kontrollimise kohta (EÜT 1973, L 230, lk 12) artikli 3 lõike 2 kohaselt.
(21)
–	Nõukogu 24. juuli 1989. aasta määrus (EMÜ) nr 2392/89 (EÜT 1989, L 232, lk 13), kehtetuks tunnistatud ja asendatud eespool 14. joonealuses märkuses viidatud määrusega nr 1493/99.
(22)
–	Komisjoni 16. oktoobri 1990. aasta määrus (EMÜ) nr 3201/90 (EÜT 1990, L 309, lk 1); kehtetuks tunnistatud ja asendatud komisjoni 29. aprilli 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 753/2002, milles sätestatakse teatavad nõukogu määruse (EÜ) nr 1493/1999 rakenduseeskirjad veinisektori toodete kirjeldamise, nimetamise, esitlemise ja kaitse osas (EÜT 2002, L 118, lk 1; ELT eriväljaanne 03/35, lk 455).
(23)
–	Vt EÜT 1992, C 155, lk 14 avaldatud loend, muudetud EÜT 1993, C 203, lk 4.
(24)
–	Viidatud 14. joonealuses märkuses.
(25)
–	Viidatud 22. joonealuses märkuses.
(26)
–	Komisjoni 9. augusti 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 1429/2004 (ELT 2004, L 263, lk 11).
(27)
–	Viidatud 3. joonealuses märkuses.
(28)
–	Vt nt arvamus 2/94 EÜ asut amislepingu artikli 228 lõike 6 alusel (EKL 1996, lk I-1759, punkt 26).
(29)
–	Vt eespool punkt 6.
(30)
–	Arvamus EÜ asutamislepingu artikli 228 lõike 6 alusel (EKL 1994, lk I‑5267).
(31)
–	31. märtsi 1971. aasta otsus kohtuasjas 22/70: komisjon v.
nõukogu, tuntud kui kohtuotsus ERTA (EKL 1971, lk 263, punktid 16 ja 17).
(32)
–	Arvamuse punktid 71, 103 ja 105.
(33)
–	Esimene ja kolmas põhjendus.
(34)
–	Punktid 69 ja 70.
(35)
–	Vt eespool punktid 20, 22 ja 27.
(36)
–	Nõukogu 14. juuli 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2081/92 põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (EÜT 1992, L 208, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 4) ei ole kohaldatav veini suhtes (vt artikli 1 lõige 1).
(37)
–	Viidatud eespool punktis 23.
(38)
–	„Tokay” – viinamarjasordi Pinot gris sünonüüm Alsace’is – on teemaks ühenduse ja Ungari vahelises paralleelses kirjade vahetuses, millega antakse termini kasutamise keelust samasugune üleminekuerand (EÜT 1993, L 337, lk 167).
(39)
–	Vt eespool punkt 15.
(40)
–	UNTS, vol. 1155, lk 331. Viini konventsioon võeti vastu 23. mail 1969 ja see jõustus 27. jaanuaril 1980.
(41)
–	Vt eespool punktid 61?64.
(42)
–	Viidatud 4. joonealuses märkuses.
(43)
–	Üks läbirääkimistel kasutatud näide oli Rioja, mis on nii Hispaania kui ka Argentiina veinitootmispiirkond (vt C. M. Correa ja A. A. Yusef, Intellectual Property and International Trade,
1998, lk 176).
(44)
–	Viidatud 5. joonealuses märkuses.
(45)
–	Viidatud 6. joonealuses märkuses.
(46)
–	20. märtsi 1883. aasta tööstusomandi kaitse Pariisi konventsioon.
(47)
–	Kohtuasi 4/1988/148/202 Tre Traktörer Aktiebolag v.
Rootsi (1989) EHRR, 309.
(48)
–	13. detsembri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑306/93: SMW Winzersekt (EKL 1994, lk I-5555).
(49)
–	Nõukogu 13. juuli 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2333/92, millega kehtestatakse vahuveinide ja gaseeritud vahuveinide kirjeldamise ja esitlemise üldeeskirjad (EÜT 1992, L 231, lk 9).
(50)
–	Kohtuotsuse punktid 21?23 ja 28.
(51)
–	Punktis 97.
(52)
–		Viidatud 22. joonealuses märkuses.