62005CC0004_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatus
1. Käesolevas kohtuasjas esitas Verwaltungsgericht Aachen (Aacheni halduskohus) kolm küsimust EMÜ‑Türgi(2) assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 (edaspidi „otsus nr 1/80”) tõlgendamise kohta. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tahab konkreetselt teada, kas ühe liikmesriigi tööturul seaduslikult töötaval Türgi päritolu töötajal, kel on tähtajatu tööluba, on otsuse nr 1/80 artikli 10 alusel õigus nõuda elamisloa pikendamist.
II. Õiguslik raamistik
A. EMÜ‑Türgi assotsiatsioonileping
2. Assotsiatsioonilepingu artikli 2 lõike 1 kohaselt on lepingu eesmärk lepingupoolte kaubandus- ja majandussuhete jätkuv ja tasakaalustatud areng, sealhulgas tööjõu valdkonnas, edendades järkjärguliselt töötajate vaba liikumist (artikkel 12), samuti kaotades asutamisvabaduse (artikkel 13) ning teenuste osutamise vabaduse (artikkel 14) piirangud eesmärgiga parandada Türgi elanike elutingimusi ning lõppkokkuvõttes hõlbustada Türgi Vabariigi liitumist ühendusega (preambuli põhjendus 4 ja artikkel 28).
3. Selleks näeb assotsiatsioonileping ette kolm etappi: ettevalmistava etapi, mis võimaldab Türgi Vabariigil ühenduse abiga oma majandust tugevdada (artikkel 3), üleminekuetapi, mille jooksul tuleb tagada tolliliidu järkjärguline rakendamine ning majanduspoliitikate ühtlustamine (artikkel 4), ning lõppetapi, mis rajaneb tolliliidul ja hõlmab lepingupoolte majanduspoliitika tihedamat koordineerimist (artikkel 5).
4. Assotsiatsioonilepingu artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt: „Assotsiatsiooni rakendamiseks ja järkjärguliseks arendamiseks kohtuvad lepinguosalised assotsiatsiooninõukogus, mis tegutseb talle käesoleva lepinguga antud volituste raames.” [Siin ja edaspidi on nimetatud lepingut tsiteeritud mitteametlikus tõlkes] Nii on assotsiatsiooninõukogu pädev võtma vastu käesoleva lepingu eesmärkide saavutamiseks vajalikke otsuseid selles sätestatud juhtudel (assotsiatsioonilepingu artikli 22 lõige 1). Kumbki lepingupool võtab assotsiatsiooninõukogu otsuste elluviimiseks vajalikke meetmeid.
5. Assotsiatsioonilepingu artikkel 9 on sõnastatud järgmiselt: „Lepinguosalised tunnistavad, et käesoleva lepingu raames ja ilma et see piiraks artikli 8 kohaselt kehtestatavate mis tahes erisätete kohaldamist, keelatakse igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel kooskõlas ühenduse asutamislepingu artiklis 7 sätestatud põhimõttega.”
6. Assotsiatsioonilepingu artikkel 12 sätestab: „Lepingupooled on kokku leppinud, et lähtuvad töötajate vaba liikumise järkjärgulisel sisseviimisel ühenduse asutamislepingu artiklitest 48, 49 ja 50”.
7. Lisaprotokolliga, mis allkirjastati 23. novembril 1970 Brüsselis ning mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 19. detsembri 1972. aasta määrusega (EMÜ) nr 2760/72 (edaspidi „lisaprotokoll”),(3) sätestati vastavalt selle protokolli artiklile 1 assotsiatsioonilepingu artiklis 4 ette nähtud üleminekuetapi elluviimise tingimused, üksikasjad ja ajakava. Lisaprotokolli artikli 62 kohaselt on lisaprotokoll selle lepingu lahutamatu osa.
8. Lisaprotokollis sisalduv II jaotis kannab pealkirja „Isikute ja teenuste vaba liikumine”, mille I peatükk käsitleb töötajaid.
9. Artikkel 36 sätestab tähtajad, mille vältel tagatakse töötajate vaba liikumine ühenduse liikmesriikide ja Türgi vahel assotsiatsioonilepingu artiklis 12 sätestatud põhimõtete kohaselt järkjärguliste etappide kaupa, ning näeb ette, et assotsiatsiooninõukogu kehtestab selleks vajalikud reeglid.
B. Otsus nr 1/80
10. Assotsiatsiooninõukogu võttis 19. septembril 1980 vastu otsuse nr 1/80. Seda otsust ei ole Euroopa Ühenduste Teatajas kummalisel kombel kunagi avaldatud.(4) Otsuse nr 1/80 põhjenduse 3 kohaselt on selle otsuse eesmärk sotsiaalvaldkonnas soodsama regulatsiooni kehtestamine töötajate ja nende pereliikmete suhtes, kui on ette nähtud assotsiatsiooninõukogu 20. detsembril 1976 vastu võetud otsuses nr 2/76.
11. Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Arvestades artiklist 7, mis käsitleb perekonnaliikmete vaba juurdepääsu tööle, tulenevaid erisusi, on liikmesriigi tööturul seaduslikult töötaval Türgi päritolu töötajal selles liikmesriigis:
– õigus pärast ühte aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis uuendada tööluba sama tööandja juures töötamiseks, kui tööandjal on talle tööd pakkuda;
– õigus pärast kolme aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis ning arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi, kandideerida samal kutsealal ükskõik millise tööandja poolt tavapärastel tingimustel välja kuulutatud tööpakkumistel, mis on registreeritud selle liikmesriigi tööhõivetalitustes;
– õigus pärast nelja aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul.
2. Iga-aastased puhkused, rasedus- ja sünnituspuhkus ning puudumised tööõnnetuste või lühiajaliste haiguste tõttu arvestatakse seaduslike tööperioodide hulka. Mittevabatahtliku töötuse perioode, mis on pädevate asutuste poolt nõuetekohaselt registreeritud, ja puudumisi pikaajaliste haiguste tõttu ei loeta küll seaduslike tööperioodide hulka, kuid need ei kahjusta siiski eelneva tööperioodi alusel omandatud õigusi.”
[Siin ja edaspidi on viidatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
12. Otsuse artikli 10 lõige 1 sätestab: „Ühenduse liikmesriigid tagavad, et nende tööturul seaduslikult töötavaid Türgi päritolu töötajaid koheldakse töötasu ja muude tööalaste tingimuste valdkonnas ilma igasuguse kodakondsusest lähtuva diskrimineerimiseta võrreldes ühenduse töötajatega.”
C. Siseriiklik õigus
13. Saksa sotsiaalkindlustusseadustiku (Sozialgesetzbuch) kuni 31. detsembrini 2004 kehtiva redaktsiooni kolmanda köite (III) §‑i 284 lõike 5 kohaselt võib tööluba väljastada vaid siis, kui välismaalasele on väljastatud välismaalaste seaduse (Ausländergesetz) §‑s 5 ette nähtud elamisluba, juhul kui määrusega ei ole sätestatud teisiti, ja kui sellel kutsealal tegutsemine ei ole keelatud välismaalaste õigusest tuleneva piiranguga.
III. Faktiline raamistik
A. Põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud
14. Kaebaja, kes on Türgi kodanik, saabus Saksamaa Liitvabariiki 13 septembril 1991 ning esitas korduvalt avalduse, millega palus end tunnistada varjupaigataotlejaks, kuid mis jäeti rahuldamata.
15. Pärast abiellumist Saksa kodanikuga 7. märtsil 1997 väljastas talle Oberbürgermeister der Stadt Aachen (Aacheni linnapea) (edaspidi „vastustaja”) 29. juulil 1997 esmalt üheaastase elamisoa kuni 29. juulini 1998. Aacheni tööhõiveamet väljastas kaebajale 31. juulil 1997 tähtajatu tööloa kutsealaseks tegevuseks kõikides valdkondades.
16. Abikaasad elasid 8. juulist 1998 teineteisest alaliselt lahus; aastal 2002 abielu lahutati.
17. Vastustaja pikendas 6. jaanuaril 1999 kaebaja elamisluba esmalt 6. detsembrini 1999 ning seejärel 9. oktoobrini 2001, märkides, et kaebajale laienevad otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesest taandest tulenevad õigused. Elamisloale oli tehtud märge „Keelatud tegutseda füüsilisest isikust ettevõtjana või teha muud analoogset palgalist tööd. Kutsealase tegevusena on lubatud vaid töötamine kelnerina Aachenis asuvas kohvikus Marmara.”
18. Kaebaja esitas 25. septembril 2001 taotluse elamisloa pikendamiseks.
19. Kaebaja töötas katkestustega 1. oktoobrist 1997 kuni 31. märtsini 2000 kohvikus Marmara. 10 aprillil 2000 vahetas ta tööandjat. 10. aprillist kuni 14. detsembrini 2000 ning 1. märtsist kuni 30. novembrini 2001 töötas kaebaja Aachenis hooajatöödel äriühingus Aachener Printen und Schokoladenfabrik Henry Lambertz GmbH & Co. KG (edaspidi „äriühing Lambertz”). Nende töötamisperioodide vahelisel ajal sai ta toetust Aacheni tööhõiveametilt.
20. 27. juunil 2002 mõisteti kaebajale rahatrahv 45 päevapalga ulatuses, kuna ta rikkus äriühingus Lambertz töötamisega elamisloa väljastamisel talle määratud tingimusi.
21. Vastustaja jättis 2. jaanuaril 2003 kaebaja elamisloa pikendamiseks esitatud taotluse rahuldamata. Kaebaja esitas 21. jaanuaril 2003 selle otsuse peale vaide ja väitis, et käesoleval juhul tuleb kõne alla abielust sõltumatu elamisloa pikendamine.
22. 21. märtsil 2003 esitas kaebaja Verwaltungsgericht Aachenile taotluse tema vaide edasilükkava mõju määramiseks. See taotlus rahuldati 14. juuli 2003. aasta kohtumäärusega. Vastuseks vastustaja edasikaebusele jättis Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen (Nordrhein-Westfahleni liidumaa kõrgeim halduskohus) oma 30. märtsi 2004. aasta määrusega edasilükkava mõju taotluse rahuldamata. Bezirksregierung Köln (Kölni kõrgem piirkondlik haldusasutus) jättis 20. juuli 2004. aasta vaideotsusega kaebaja vaide rahuldamata.
23. Kaebaja esitas 9. augustil 2004 kaebuse Verwaltungsgericht Aachenile, kes esitas asjaomase vaidluse käigus kolm eelotsuse küsimust.
B. Eelotsuse küsimused
24. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peatas 29. detsembril 2004 menetluse ja esitas järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikes 1 sätestatud diskrimineerimise keelust tulenevalt on liikmesriigil keelatud mitte lubada Türgi päritolu töötajal, kes on sellises olukorras nagu kaebaja ning kes pärast temale algselt väljastatud siseriikliku elamisloa kehtivuse lõppemist töötas seaduslikult selle liikmesriigi tööturul ja kellel oli õigus tähtajatule töösuhtele, selles liikmesriigis töötamise ajal seal edasi elada?
Kas antud juhul omab tähtsust, et Türgi päritolu võõrtöötajale väljastatud tööluba
– väljastati vastavalt siseriiklikele seadustele tähtajatult,
– väljastati vastavalt siseriiklikele seadustele selliselt, et see sõltus algse elamisloa kehtivusest, kuid ei kaotanud elamisloa kehtivusaja lõppemisel automaatselt kehtivust, vaid on jätkuvalt kehtiv ajal, mil välismaalasel ei ole enam õigust isegi ajutiselt selles liikmesriigis viibida?
2. Kas liikmesriigil on vastavalt otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikele 1 lubatud keelduda väljastamast Türgi päritolu töötajale elamisluba juhul, kui viimane töötab hooajatöötajana pärast seda, kui on lõppenud temale väljastatud viimase elamisloa kehtivus – ehk teisisõnu, kui ta on töötamisperioodide vahel ilma tööta?
3. Kas pärast esialgu väljastatud elamisloa kehtivuse lõppemist toimunud tööloa väljastamist reguleerivate Saksa õigusnormide muudatus mõjutab otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikest 1 tulenevat keeldu mitte võimaldada järgmist elamisluba?”
C. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoht
25. Eelotsusetaotluse selgituses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus sellele, et kaebaja ei saa otsuse nr 1/80 artiklist 6 tuletada oma elamisloa pikendamise nõudeõigust, kuna selle sätte tingimused ei ole käesoleval juhul täidetud. Seevastu võib vastavat nõudeõigust tuletada otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikest 1. Siseriiklik kohus järeldab seda otsusest Eddline El-Yassini(5), milles esitati Euroopa Kohtule küsimused Euroopa Majandusühenduse ja Maroko Kuningriigi koostöölepingu artikli 40 lõike 1 tõlgendamise kohta.
26. Nimetatud artiklile 40 antud Euroopa Kohtu tõlgendus peab kehtima ka otsuse nr 1/80 artikli 10 kohta, kuna nendel sätetel on peaaegu kattuva sõnastuse tõttu sama eesmärk.(6) Mõlemad sätted keelavad liikmesriikidel diskrimineerida nende seaduslikul tööturul töötavaid Türgi või Maroko töötajaid kodakondsuse alusel, silmas pidades töötasu ja muid töötingimusi. Seoses mõlema sätte asjaomase sõnastuse kokkulangevusega on tegemist kohtuasja Eddline El-Yassini ekstrapolatsiooniga.
27. Kohtuotsuses Eddline El-Yassini artiklile 40 Euroopa Kohtu antud tõlgenduse kohaselt on kaebajal õigus nõuda elamisloa pikendamist otsuse nr 1/80 artikli 10 alusel, kuivõrd elamisloa kehtivusaeg on lühem kui tegelik töötamise õigus, mis on tagatud pädeva siseriikliku asutuse p oolt välja antud korrakohase tööloaga.
D. Menetlus Euroopa Kohtus
28. Selles kohtuasjas esitasid kaebaja, Saksamaa ja Slovaki valitsus ning komisjon kirjalikke märkuseid. Nii kaebaja kui ka Saksamaa valitsus ning komisjon väljendasid oma seisukohta 12. jaanuaril 2006. aastal toimunud kohtuistungil. Kaebaja ja komisjon vaidlustavad eelkõige eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoha, et kaebaja ei vasta oma elamisloa pikendamisel artiklis 6 sätestatud tingimustele. Teise võimalusena on kaebaja, komisjon ja Slovaki valitsus seisukohal, et otsuse nr 1/80 artiklist 10 võib tuletada elamisloa pikendamise õigust. Saksamaa valitsus on seevastu seisukohal, et vastavat õigust ei saa tuletada otsuse nr 1/80 artiklist 10.
IV. Hinnang
A. Esialgsed märkused
29. Nagu juba mainitud, vaidlustasid kaebaja ja komisjon kirjalikus menetluses eesotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoha, mille kohaselt kaebaja ei vasta otsuse nr 1/80 artikli 6 tingimustele. Selle sätte kohaselt võivad Türgi võõrtöötajad sõltuvalt seadusliku töötamise kestvusest palgatöölisena taotleda konkreetselt kindlaks määratud õigusi, millega nad saavad järk-järgult integreeruda vastuvõtva liikmesriigi tööturule.
30. Otsuse nr 1/80 artikkel 6 ja artikkel 10 annavad Türgi võõrtöötajatele teatavad õigused tööturul, kui nad viibivad ja töötavad liikmesriigis õiguspäraselt töö- ja sisserände eeskirjade alusel. Nimetatud sätted täiendavad üksteist. Artikkel 6 annab Türgi päritolu töötajatele teatud tingimustel õiguse pikendada tööluba; artikkel 10 sätestab, et Türgi päritolu töötajat ei tohi töötamisel diskrimineerida seoses töötasu ja muude töötingimustega.
31. Enne kui ma käsitlen lähemalt otsuse nr 1/80 artiklit 10, tuleb uurida, kas kaebaja saab otsuse nr 1/80 artikli 6 alusel taotleda tööturul teatavaid õigusi.
B. Otsuse nr 1/80 artikkel 6
32. Kaebaja on seisukohal, et tal on õigus vabale juurdepääsule igale tema poolt valitud palgatööle, mis tuleneb otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmandast taandest, kuna tema taotlusele eelnenud tööperioodide pikkuseks tuleb kokkuliitmisel rohkem kui neli aastat.
33. Komisjon rõhutab, et kaebaja töötas 10. aprillist 2000 kuni tema elamisloa kehtetuks muutumise päevani 9. oktoobril 2001 firmas Lambertz seaduslikult otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimese taande mõttes, nii et ta võib tugineda kõigile selle sättega tagatud õigustele, kuna ta vastab kõigile selle artikli tingimustele.
34. Kõigepealt tuleb märkida, et otsus nr 1/80 ei mõjuta liikmesriikide pädevust kehtestada õigusnorme Türgi kodanike sisserände suhtes oma territooriumile kui ka nende esimese töökoha eeltingimuste suhtes.(7) Siseriiklik õigus reguleerib juurdepääsu tööle, töötamist ja riigis viibimist, kusjuures liikmesriigid võivad seoses Türgi töötajate värbamisega oma turulünkade täitmiseks võtta vastu iseseisvaid otsuseid.
35. Türgi töötaja saab otsuse nr 1/80 alusel õigused alles siis, kui ta on katkestusteta töötanud ühe aasta ühe liikmesriigi territooriumil. Otsuse nr 1/80 artikkel 6 reguleerib tööturul õiguste andmist. Türgi töötaja, kes vastab artikli 6 lõike 1 esimese, teise või kolmanda taande tingimustele, võib tugineda otseselt nendele sätetele, et koos tööloa pikendamisega pikendada ka elamisluba.(8)
36. Türgi sisserändajad peavad vastama kolmele tingimusele, et nad saaksid õigusi otsuse artikli 6 lõikest 1. Esiteks peab Türgi kodanik olema „töötaja”. Teiseks peab ta ühe liikmesriigi tööturul seaduslikult töötama. Kolmandaks peab ta olema seaduslikult tegutsenud ühel kolmest võimalikust ajavahest, millest igaüks eraldi annab teatavad õigused edasitegutsemiseks.
37. Seoses ajavahemikega sätestab artikli 6 lõike 1 esimene taane, et Türgi päritolu töötaja saab pärast üks aasta kestnud seaduslikku töötamist selles liikmesriigis taotleda töösuhte jätkamist sama tööandja juures. Pärast kolm aastat kestnud seaduslikku töötamist on Türgi päritolu töötajal õigus – arvestades siiski ühenduse liikmesriikidest pärinevate töötajate eesõigust – taotleda samal kutsealal ükskõik millise tööandja pakutud töökohta (teine taane). Pärast neli aastat kestnud seaduslikku töötamist on Türgi päritolu töötajal piiramatu õigus saada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul (kolmas taane).(9)
38. Türgi töötaja, kes ei vasta otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmandas taandes sätestatud tingimustele, peab töötama seaduslikult üks, kolm või neli aastat. Põhimõtteliselt peab see toimuma ilma katkestusteta.(10) Siiski sätestab otsuse nr 1/80 artikli 6 lõige 2 palgatöö katkestamise lubatud põhjuste loetelu.
39. Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõige 2 eristab kahte katkestamise kategooriat, millega on seotud erinevad tagajärjed. Esimene kategooria puudutab juhtumeid, mil töötaja säilitab tööandja juures oma töökoha; neid aegu võrdsustatakse seadusliku töötamise aegadega. Teine kategooria puudutab juhtumeid, mille puhul töötaja enam ei tööta ilma, et ta selles süüdi oleks, aga ka ilma, et oleks selge, millal ta jälle tööle hakkab. Need töökatkestused ei ole võrdsustatavad seadusliku töötamise aegadega, kuid nad ei too ka kaasa töötaja väljaarvamist seaduslikult tööturult. Töötaja säilitab sellisel juhul need töötamisega seotud õigused, mille ta oli omandanud töötamise vältel, enne kui ta oli sunnitud vastu oma tahtmist tööturult lahkuma.
40. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esitatud faktidest nähtub, et kaebajal ei ole otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 teisest taandest tulenevaid õigusi, kuna ta vahetas aprillis 2000 tööandjat ning ei ole seetõttu kolmeaastase ajavahemiku jooksul töötanud sama tööandja juures. Artikli 6 lõike 1 teise taande kohaselt on Türgi päritolu töötajal õigus alles pärast kolme aasta pikkust seaduslikku töötamist selles liikmesriigis võimalus alustada tööd teise tööandja juures, juhul kui see teine tööandja kuulub samasse kutsealasse kui eelmine tööandja ja kuivõrd liikmesriikidest pärit töötajatel säilib nendele ettenähtud eesõigus.(11)
41. Samast päevast alates, kui kõnealuse Türgi päritolu töötaja elamisluba muutus kehtetuks, ei vastanud ta ka artikli 6 lõike 1 esimeses taandes sätestatud nõuetele. Kuigi kaebaja kutsetegevuse katkestamist võib pidada artikli 6 lõike 2 teise lause mõttes tööperioodi katkestuse legitiimseks aluseks, ei tekkinud kaebajal nõudeõigust, mille ta oli omandanud eelneva reeglipärase tööperioodi alusel.
42. Eespool mainitust nähtub, et kaebaja ei vasta tema elamisloataotluse pikendamisel otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimeses, teises ega kolmandas taandes sätestatud tingimustele.
43. Nüüd tõusetub küsimus, kas liikmesriigi tööturul seaduslikult töötava ning tähtajatut tööluba omava Türgi päritolu töötaja, kes ei saa tugineda artiklile 6, elamisloa pikendamisest keeldumist saab vaadelda artikli 10 kohaselt diskrimineerimisena kodakondsuse alusel.
C. Otsuse nr 1/80 artikkel 10
44. Kolme eelotsuseküsimusega, mida käsitletakse koos, tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas Türgi kodanik, kes töötab ühes liikmesriigis seadusega ette nähtud korras ja seal oma elamisloa pikendamist taotleb, võib tuletada oma õigusi seoses otsuse nr 1/80 artiklis 10 sisalduva diskrimineerimiskeeluga.
45. Otsuse nr 1/80 artikli 10 lõige 1 keelab diskrimineerimise kodakondsuse alusel seoses töötasu ja muude töötingimuste erinevustega ühenduse töötajate ja Türgi kodanikest töötajate vahel, kes töötavad vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult.
46. Kaebaja, Slovaki valitsus ja ka komisjon märgivad, et otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikest 1 tulenevad elamisloa pikendamise õiguslikud alused. Sellist tõlgendamist toetab Euroopa Majandusühenduse ja Maroko Kuningriigi koostöökokkuleppe artikli 40 analoogne säte, millel on sama eesmärk kui artiklil 10. Sealjuures tuginevad nad koostöökokkuleppe artikli 40 lõikele 1 antud Euroopa Kohtu tõlgendusele kohtuasjas Eddline El-Yassini(12) .
47. Kohtuasjas Eddline El-Yassini puudutas siseriiklik vaidlus Maroko kodanikku, kes tahtis oma töötamist jätkata pärast seda, kui tema elamisluba oli kehtetuks muutunud. Euroopa Kohus tuvastas, et liikmesriik ei tohiks keelduda elamisloa pikendamisest:
„[…] kui vastuvõttev liikmesriik oli andnud Maroko päritolu võõrtöötajale töötamisega seonduvaid eriõigusi, mis olid sama riigi poolt antud riigis elamise õigusest ulatuslikumad.
Sellise olukorraga oleks tegemist siis, kus kõnealusele isikule liikmesriigi poolt väljastatud elamisluba oleks lühema kehtivusega kui tööluba ja liikmesriik oleks enne tööloa lõppemist keeldunud pikendamast elamisluba ilma, et oleks seda põhjendanud riigi õigustatud huvi kaitsmisega, nimelt avaliku korra, julgeoleku ja rahvatervise seisukohalt õigustatud piiranguga.”(13)
48. Saksamaa valitsus on seisukohal, et kaebaja elamisloa pikendamisest keeldumise puhul ei ole tegemist diskrimineerimisega kodakondsuse alusel artikli 10 mõttes. Artiklis 10 sätestatud diskrimineerimise keeld puudutab vaid töösuhteid Türgi kodanikke vastuvõtvas liikmesriigis. Artikkel 10 annab Türgi kodanikele õiguse võrdseks kohtlemiseks seoses töötasuga, kuni tal on vastuvõtvas liikmesriigis elamisluba.
49. Artiklit 10 ei saa tõlgendada nii, et ta annab tähtajatut tööluba omavale Türgi võõrtöötajale õiguse pikendada oma elamisluba. Artikli 10 eesmärk ei saa olla Türgi kodanike õiguste kaitse töötamise valdkonnas, kuna need õigused on juba täielikult sätestatud otsuse nr 1/80 artiklis 6.
50. Tekib küsimus, kas tähtajatut tööluba omava liikmesriigi tööturul seaduslikult töötava Türgi töötaja elamisloa pikendamisest keeldumist saab pidada diskrimineerimiseks kodakondsuse alusel töötingimuste valdkonnas.
51. Esitatud küsimusele vastamisel tuleb aluseks võtta otsuse nr 1/80 sõnastus ja süstemaatika.
52. Sõnastuse kohaselt piirdub otsuse nr 1/80 artiklis 10 sisalduv, liikmesriigi territooriumil töötavate Türgi võõrtöötajate ja ühenduse töötajate võrdse kohtlemise põhimõte ainult töötasu ja muude töötingimustega. Selle sätte sõnastus ei anna seega mingit alust mõista diskrimineerimiskeeldu nii laialt, et seda saaks kasutada elamisloa pikendamisest keeldumise vastuargumendina.
53. Otsuse nr 1/80 süstemaatika sisaldab erinevalt EMÜ‑Maroko koostöökokkuleppest töötingimusi puudutava diskrimineerimisekeelu kõrval sõnaselge sätte. Iga Türgi päritolu töötaja võib tugineda vahetult otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesele, teisele või kolmandale taandele, et oma tööloa pikendamise kõrval pikendada ka oma elamisluba, kuna elamisluba on hädavajalik tööturule pääsemiseks ja palgatöö teostamiseks.(14)
54. Seepärast on käesoleval juhul asjakohane just see säte ja mitte otsuse artikkel 10. Asjaolu, et Türgi töötaja ei vasta artiklis 6 nimetatud tingimustele, ei vii selleni, et ta võib töötingimusi puudutava diskrimineerimise keelule tuginedes tagasiulatuvalt saada õiguse elamisloa pikendamiseks. See kahjustaks artikli 6 eesmärki.
55. Mõlema kokkuleppe süstemaatika erinevuse tõttu ei saa otsuse nr 1/80 artiklit 10 tõlgendada sarnaselt EMÜ‑Maroko koostöökokkuleppe artikli 40 lõikega 1. See kokkulepe ei sisalda ühtki otsuse nr 1/80 artiklile 6 vastavat või sellega sarnast sätet, mille kohaselt Türgi võõrtöötajad sõltuvalt palgatööl seaduslikult töötamise kestvusest võivad taotleda täpselt kindlaks määratud õigusi, mille eesmärk on integreerida neid vastuvõtva liikmesriigi tööturul.
56. Eelnevast tuleneb, et liikmesriigi tööturul seaduslikult töötavale ja tähtajatut tööluba omavale Türgi päritolu töötajale elamisloa andmisest keeldumise korral ei ole tegemist kodakondsusest tuleneva diskrimineerimisega töötingimuste valdkonnas.
V. Ettepanek
57. Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Verwaltungsgericht Aacheni esitatud küsimustele järgmiselt:
„EMÜ‑Türgi assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi tööturul seaduslikult töötavale ja tähtajatut tööluba omavale Türgi päritolu töötajale elamisloa andmisest keeldumise korral ei ole tegemist kodakondsusest tuleneva diskrimineerimisega töötingimuste valdkonnas”.
(1) .
(2)  –	Assotsiatsiooninõukogu, mis asutati lepinguga, millega loodi assotsiatsioon Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel, 19. septembri 1980. aasta otsus nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta.
(3)  –	EÜT L 293, lk 1.
(4)  –	Tehtud veast hoolimata ei ole Euroopa Kohus seadnud kahtluse alla selle otsuse kehtivust.
(5)  –	2. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑416/96: Eddline El-Yassini (EKL 1999, lk I‑1209, punkt 27).
(6)  –	Artikkel 40, mis kuulub selle lepingu III peatükki, on sõnastatud järgmiselt: „Iga liikmesriik kohtleb Maroko kodakondsusega töötajaid, kes selle riigi territooriumil töötavad, seoses töö- ja töötasu tingimustega nii, et neid ei diskrimineeritaks võrreldes selle liikmesriigi kodanikega […]”.
(7)  –	16. detsembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑237/91: Kus (EKL 1992, lk I‑6781, punkt 25), 30. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑36/9: Günaydin (EKL 1997, lk I‑5143, punkt 23) ja 30. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑98/96: Ertanir (EKL 1997, lk I‑5179, punkt 23).
(8)  –	Vt 20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑192/89: Sevince (EKL 1990, lk I‑3461, punktid 29 ja 31) ja eespool viidatud kohtuotsus Kus (punkt 33).
(9)  –	Vt 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑355/93: Eroglu (EKL 1994, lk I‑5113, punkt 12), 23. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑171/95: Tetik (EKL 1997, lk I‑329, punkt 26) ja 10. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑340/97: Nazli (EKL 2000, lk I‑957, punkt 27).
(10)  –	7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑383/03: Dogan (EKL 2005, lk I‑6237, punkt 18).
(11)  –	29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑386/95: Eker (EKL 1997, lk I‑2697, punkt 23).
(12)  –	Punkt 27.
(13)  –	Kohtuotsus Eddline El-Yassini, punktid 64 ja 65.
(14)  –	Vt kohtuotsus Kus, punkt 33.