62008CC0395_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Kõnesolevates eelotsusetaotlustes, mille on esitanud Corte d’Apello di Roma, Sezione Lavoro e Previdenza (Rooma apellatsioonkohtu töö ja sotsiaalkindlustuse osakond, Itaalia), küsitakse Euroopa Kohtult, kas nõukogu direktiiv 97/81/EÜ (edaspidi „direktiiv 97/81” või „direktiiv”)(2) keelab kohaldada siseriiklikke õigusakte, mis jätavad pensioniõiguse saamisel välja teatavate osalist tööaega käsitlevate lepingute alusel töövabad perioodid.
2. Samuti tõstatavad kohtuasjad mitu küsimust seoses direktiivi rakendamisega ratione materiae
ja ratione temporis
ning eelotsusetaotlused esitanud kohtu kohustusega esitada Euroopa Kohtule vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud.
Õiguslik raamistik
Nõukogu direktiiv 97/81
3. Direktiivi preambul sisaldab järgmisi põhjendusi:
„[…]
5) Euroopa Ülemkogu Esseni istungjärgu otsustes rõhutati vajadust võtta meetmeid, et edendada tööhõivet ning naiste ja meeste võrdseid võimalusi, samuti nõuti meetmeid kasvu tööhõivet intensiivistava mõju suurendamiseks eelkõige paindlikuma töökorralduse kaudu viisil, mis vastaks nii töötajate soovidele kui ka konkurentsinõuetele;
[…]
11) allakirjutanud osalised soovisid sõlmida osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe, määrates kindlaks selle üldised põhimõtted ja miinimumnõuded; nad näitasid tahet luua üldine raamistik, mille abil kõrvaldatakse osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ning arendatakse osalise tööajaga töötajate võimalusi sellisel alusel, mis oleks vastuvõetav nii tööandjatele kui ka töötajatele;
[…]
18) komisjon on koostanud oma ettepaneku direktiivi kohta vastavalt sotsiaalpoliitikat käsitleva kokkuleppe artikli 2 lõikele 2, mis näeb ette, et sotsiaalpoliitika valdkonna direktiivides „välditakse haldus-, finants- ja õiguslike piirangute kehtestamist viisil, mis pärsiks väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete loomist ja arengut”;
[…]”.
4. Artikkel 1 sätestab, et direktiivi eesmärk on „rakendada selle juurde lisatud tööandjate ja töövõtjate üldorganisatsioonide (UNICE(3), CEEP(4) ja ETUC(5) ) vahel 6. juunil 1997 sõlmitud osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe” (edaspidi „raamkokkulepe”).
5. Raamkokkuleppe preambul sisaldab järgmisi põhjendusi:
„ [1] Käesolev raamkokkulepe on osa üleeuroopalisest tööhõivestrateegiast. Viimastel aastatel on osalise tööajaga töötamisel olnud oluline mõju tööhõivele. Sel põhjusel on käesolevale kokkuleppele allakirjutanud pööranud esmajärjekorras tähelepanu nimetatud töösuhtevormile. Lepinguosalised kavatsevad võtta arvesse vajadust sõlmida muid paindlikke töösuhtevorme käsitlevaid samasuguseid kokkuleppeid.
[2] Tõdedes liikmesriikide olukorra erinevust ning tunnistades, et teatavates valdkondades ja tegevusaladel on osaline tööaeg töösuhte tunnuseks, sätestab käesolev kokkulepe osalise tööajaga seotud üldpõhimõtted ja miinimumnõuded. See illustreerib tööturu osapoolte tahet kehtestada üldine raamistik osalise tööajaga töötajate diskrimineerimise kõrvaldamiseks ning aidata kaasa osalise tööajaga töötamise võimaluste arendamisele nii tööandjatele kui ka töötajatele vastuvõetaval viisil.
[3] Tõdedes, et riiklik sotsiaalkindlustus on liikmesriikide otsustada, käsitleb käesolev kokkulepe osalise tööajaga töötajate töötingimusi. Mittediskrimineerimise põhimõttega [mõiste „mittediskrimineerimine” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „diskrimineerimiskeeld”] seoses on käesoleva kokkuleppe osalised märkinud Euroopa Ülemkogu 1996. aasta Dublini istungjärgu tööhõivedeklaratsiooni, milles ülemkogu muuseas rõhutab vajadust muuta sotsiaalkindlustussüsteemid tööhõivesõbralikumaks, „arendades sotsiaalkaitsesüsteeme, mis on suutelised kohanema uute töövormidega, ja nähes ette sellise tööga hõivatud isikute asjakohase kaitse”. Käesoleva kokkuleppe osaliste arvates tuleks nimetatud deklaratsioon ellu viia.
[…]”.
6. Raamkokkuleppe üldkaalutluste punkt 5 kõlab järgmiselt:
„[…] käesoleva kokkuleppe osalised peavad tähtsaks meetmeid, mis lihtsustavad meeste ja naiste pääsemist osalisele tööajale, et valmistuda pensionileminekuks, sobitada kutsetööd ja perekonnaelu ning kasutada oma oskuste ja edutamisväljavaadete parandamiseks õppimis- ja koolitusvõimalusi tööandjate ja töötajate vastastikuseks kasuks ning ettevõtte arengut toetaval viisil […]”
7. Raamkokkuleppe klausli 1 järgi on raamkokkuleppe eesmärk:
„a) kõrvaldada osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ja parandada osalise tööajaga töötamise kvaliteeti;
b) soodustada osalise tööajaga töö arendamist vabatahtlikkuse alusel ja aidata kaasa paindlikule tööaja korraldusele tööandjate ja töötajate vajadusi arvesse võtval viisil.”
8. Klauslis 3 määratletakse, millises tähenduses kasutatakse lepingus mõisteid „osalise tööajaga töötaja” ja „võrreldav täistööajaga töötaja”:
„1. osalise tööajaga töötaja – töötaja, kelle nädala alusel või ühe aasta pikkuse tööperioodi keskmisena arvutatud normaaltööaeg on lühem kui võrreldava täistööajaga töötaja normaaltööaeg;
2. võrreldav täistööajaga töötaja – samas ettevõttes täistööajaga töötaja, kellel on sama liiki tööleping või töösuhe, kes teeb sama või samalaadset tööd; seejuures pööratakse tähelepanu sellistele kaalutlustele nagu ettevõttes töötatud aeg ja kvalifikatsioon/oskused.
Kui samas ettevõttes ei ole võrreldavat täistööajaga töötajat, siis tuleb võrrelda kohaldatava kollektiivlepingu alusel või kui kohaldatav kollektiivleping puudub, siis kooskõlas siseriikliku seaduse, kollektiivlepingute või tavadega.”
9. Klausli 4 pealkiri on „Diskrimineerimiskeelu põhimõte” ja see sätestab:
„1. Osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.
2. Asjakohasel juhul kohaldatakse pro rata temporis põhimõtet.
3. Käesoleva klausli kohaldamise korra määravad liikmesriigid ja/või tööturu osapooled, võttes arvesse Euroopa õigusakte, siseriiklikke seadusi, kollektiivlepinguid ja tavasid.
4. Pärast konsulteerimist tööturu osapooltega kooskõlas siseriiklike seaduste, kollektiivlepingute või tavadega võivad liikmesriigid ja/või tööturu osapooled seada objektiivsetel põhjustel asjakohasel juhul eriliste töötingimuste saamise eelduseks tööstaaži, töötatava aja või töötasuga seotud tingimused. Osalise tööajaga töötajate eriliste töötingimuste saamise kriteeriumid tuleks regulaarselt läbi vaadata, võttes arvesse klausli 4 punktis 1 väljendatud diskrimineerimiskeelu põhimõtet.”
10. Klausli 5 pealkiri on „Osalise tööajaga töötamise võimalused” ja see sätestab:
„1. Käesoleva kokkuleppe klausli 1 ning osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vahelise diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaselt:
a) peaksid liikmesriigid pärast konsulteerimist tööturu pooltega vastavalt siseriiklikule seadusele ja tavale identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama;
b) peaksid töösuhte osapooled oma pädevusalal tegutsedes ning kollektiivlepingutes sätestatud korra kohaselt identifitseerima ja üle vaatama takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama.
[…]”.
Siseriiklik õigus
11. Eelotsusetaotlustes esitati asjakohased Itaalia õigusnormid väga kokkuvõtlikult.
12. Neis märgitakse, et pensioniõiguse saamise kohta sätestab seaduse 638/83 artikli 7 lõige 1, et töötava töötaja kohta määratavate aasta jooksul tehtud iganädalaste sissemaksete arv Istituto Nazionale della Previdenza Sociale (riiklik sotsiaalkindlustusamet; edaspidi „INPS”) makstava vanaduspensioni arvutamiseks võrdub sama aasta nende nädalate arvuga, mille eest maksti töötasu või mis on nendega võrdsustatud vastavalt võrdsustamist reguleerivatele õigusnormidele.
13. Lisaks märgitakse neis, et pensionisumma arvutamise suhtes kohaldatakse 2000. aasta seadusandliku dekreedi nr 61 artikli 9 lõiget 4, mis sätestab: „Kui täistööajaga töösuhe muudetakse osalise tööajaga töösuhteks ja vastupidi, siis arvestatakse pensionisumma arvutamisel täistööaja perioodi kohta kogu staaži ja osalise tööaja perioodil omandatud staaži proportsionaalselt tegelikkuses töötatud ajaga.”
14. Lõpetuseks täpsustatakse eelotsusetaotlustes, et 2000. aasta seadusandlik dekreet nr 61, mis on Itaalia õigusakt direktiivi 97/81 rakendamiseks, reguleerib sotsiaalkindlustuse osas üksnes sissemakseid, mida arvestatakse pensionisumma arvutamisel.
15. INPS-i esitatud andmed sisaldavad vastavate siseriiklike õigusaktide terviktekste, millele ma järgmisena osundan.(6)
2000. aasta seadusandlik dekreet nr 61
16. Eelotsusetaotlustest ilmneb, et direktiiv 97/81 võeti Itaalia õigusesse üle 25. veebruari 2000. aasta seadusandliku dekreediga nr 61.(7) Selle artikkel 1 sisaldab järgmisi määratlusi:
„[…]
2. Käesolevas seadusandlikus dekreedis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) täistööaeg – tavaline tööaeg, mis on kehtestatud 8. aprilli 2003. aasta seadusandliku dekreedi nr 66 artikli 3 lõikega 1 või, vajaduse korral, lühem tavaline tööaeg, mis on kehtestatud kehtiva kollektiivlepinguga;
b) osaline tööaeg – individuaalses töölepingus määratud tööaeg, millest töötaja peab kinni pidama ja mis on lühem kui punktis a mainitud tööaeg;
c) horisontaalne osaajaline töösuhe – töösuhe, mille puhul on töötundide vähendamine võrreldes täistööajaga määratud kindlaks tavalise igapäevase tööaja suhtes;
d) vertikaalne osaajaline töösuhe – töösuhe, mille puhul on sätestatud, et tööd tehakse täistööaja alusel, kuid see on piiratud eelnevalt kindlaksmääratud perioodidele iga nädala, kuu või aasta kohta.
d- bis ) kombineeritud osaajaline töösuhe – töösuhe, milles on ühendatud eespool punktides c ja d kirjeldatud töösuhte liigid.
e) ületunnitöö – osapoolte vahel artikli 2 teise lõigu tähenduses kokku lepitud tööajast väljaspool ja täistööaja piires tehtud töö.”
17. Dekreedi artikkel 9 sätestab järgmist:
„1. Osalise tööajaga töötajate sotsiaalmaksete arvutamisel arvesse võetava minimaalse tunnipalga määramiseks korrutatakse tavalise tööajaga nädalas töötatud päevade arv päevase miinimumpalgaga, mis on kehtestatud 12. septembri 1983. aasta seadusandliku dekreedi nr 463 (nüüd koos muudatustega 11. novembri 1983. aasta seadus nr 638) artikliga 7, ja jagatakse sel viisil saadud summa igal nädalal tavalisel tööajal töötatud tundide arvuga, nii nagu on sätestatud täistööajaga töötajate üleriigilises valdkondlikus kollektiivlepingus.
[…]
4. Täistööajaga töölepingu muutmisel osalise tööajaga töölepinguks või vastupidi võetakse vanaduspensioni summa arvutamisel täistööajaga töötatud perioode arvesse tervikuna ja osalise tööajaga töötatud perioode vastavalt tegelikult töötatud ajale.”
12. septembri 1983. aasta seadusandlik dekreet nr 463 (nüüd muudatustega 11. novembri 1983. aasta seadus nr 638)
18. Artikkel 7 sätestab:
„1. Iga 1983. aastale järgneva kalendriaasta eest peab töötava töötaja kohta määratud nädalaste sissemaksete arv INPS‑i makstava vanaduspensioni arvutamiseks võrduma selle aasta nädalate arvuga, mille eest maksti töötasu või mis on nendega võrdsustatud vastavalt võrdsustamist reguleerivatele õigusnormidele,[(8) ] tingimusel et iga sellise nädala kohta makstav, saadaolev või võrdsustatud tasu moodustab vähemalt 30% asjaomase aasta 1. jaanuaril töötavate töötajate pensionifondi[(9) ] makstavast kuu miinimumpensionist. Alates 1. jaanuari 1984 hõlmavast makseperioodist peab päevatasu alampiir, sealhulgas tavalise keskmise päevapalga alammäär kõikide sotsiaalkindlustuse ja sotsiaalabiga seotud sissemaksete suhtes olema vähemalt 7,5% fondi poolt asjaomase aasta 1. jaanuaril töötavate töötajate pensionifondi makstavast kuu miinimumpensionist.
2. Vastasel juhul määratakse selline arv nädalasi sissemakseid, mis võrdub (ülespoole ümardatud) summaga, mis saadakse, jagades kogu kalendriaasta jooksul makstud, saadaoleva või võrdsustatud tasu eelmises lõikes kirjeldatud tasuga. Vaatamata kindlustusperioodi tegelikule pikkusele arvestatakse, et sel viisil kindlaks määratud sissemaksed katavad perioodi, mis koosneb samast arvust nädalatest, kui need, mille eest tasu maksti või määrati, kuna sissemakseid on tehtud tagasiarvatuna viimasest töötatud nädalast või arvestatud mõtteliselt aasta jooksul.
3. 	Eelmiste lõigete sätteid kohaldatakse 31. detsembrile 1983 järgnevate perioodide suhtes seoses õigusega saada muid toetusi peale pensioni, mille puhul kehtib INPS‑ile sissemaksete nõue.
4. 	Selle aasta kohta, mil pensioniõigus kehtima hakkab, määratakse töötaja sissemaksete arv aasta esimese päeva ja pensionile jäämise kuupäeva vahelisel perioodil eelnevate lõigete reegleid kohaldades ainult kõnealuse perioodi nende nädalate kohta, mil tegelikult töötati või mille kohta arvestati makseid. Sama kriteerium kehtib teiste sotsiaalsete või abistavate toetuste puhul.
[…]”.
16. septembri 1996. aasta seadusandlik dekreet nr 564
19. Artikkel 8 sätestab järgmist:
„1. 	Üldise kohustusliku invaliidsus-, vanadus- ja toitjakaotuskindlustuse või teiste asenduskindlustuse liikide saamiseks registreeritud vertikaalse, horisontaalse või tsüklilise[(10) ] osalise tööajaga töötajate puhul võib perioode, mille jooksul pärast 31. detsembrit 1996 ei töötatud ja mis ei ole kohustuslike sissemaksetega kaetud, heastada matemaatilise reservi maksmisega vastavalt 12. augusti 1962. aasta seaduse nr 1338 (koos kõigi muudatuste ja täiendustega) artiklile 13.
2. 	Lõikes 1 mainitud perioodidel võib asjaomane isik teise võimalusena saada 18. veebruari 1983. aasta seaduse nr 47 põhjal loa jätkata vabatahtlike sissemaksete tegemist pensionifondi, kuhu ta kuulub. Sellise loa saamiseks peab ta olema eelnevast viiest aastast vähemalt ühe jooksul teinud sissemakseid mõnesse lõikes 1 mainitud kindlustusskeemidest.
3.	Lõigetes 1 ja 2 kirjeldatud võimaluse kasutamiseks peab asjaomane isik tõestama, et on olnud lõikes 1 sätestatud osalise tööajaga töötaja kogu perioodi vältel, milleks ta taotleb katet heastamise või vabatahtliku kindlustuse teel.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
20. Tiziana Bruno, Massimo Pettini, Daniela Lotti ja Clara Matteucci (edaspidi „hagejad”), kes on kõik Alitalia SpA (edaspidi „Alitalia”) töötajad, taotlesid 17. jaanuaril 2005 Tribunale di Romale esitatud eraldi hagides toetuse saamise õigust andvate sissemaksete arvu tunnustamist võrdsena osalise tööajaga töötatud perioodi nädalate koguarvuga. Nad väitsid, et olid taotlenud ja neile oli võimaldatud (kindlaksmääratud ajavahemikel) nende töölepingute muutmist täistööajaga töölepingutest vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töölepinguteks. Seega olid nad aasta jooksul teatud kuudel töötanud ja teistel kuudel mitte.
21. INPS luges pensioni sissemaksete perioodideks ainult neid perioode, mille jooksul töötati, jättes välja perioodid, mille jooksul ei töötatud.
22. Tribunale di Roma rahuldas hagi 15. novembri 2005. aasta kohtuotsusega. INPS esitas apellatsioonkaebuse, märkides, et seaduse nr 638/83 artikli 7 kohaselt loetakse pensioniõigust andvateks nädalasteks sissemakseteks ainult neid, mis on seotud tegelikult makstud töötasuga (või mida loetakse nende hulka kuuluvaks vastavalt võrdsustamist reguleerivatele õigusnormidele).
23. Corte d’Appello di Roma, Sezione Lavoro e Previdenza otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„A. Kas Itaalia õigusnormid (eespool viidatud seaduse 638/83 artikli 7 lõige 1), mille alusel ei arvestata pensionistaažina neid vertikaalse osalise tööaja perioode, mil ei töötata, on kooskõlas direktiiviga 97/81/EÜ ja eelkõige [raamkokkuleppe] klausliga 4, mis käsitleb diskrimineerimiskeelu põhimõtet?
B. Kas eespool kirjeldatud siseriiklik kord on kooskõlas direktiiviga 97/81/EÜ ja eelkõige [raamkokkuleppe] klausliga 1, milles on ette nähtud, et siseriiklikud õigusnormid peavad soodustama osalise tööajaga töö arendamist; klausliga 4 ja klausliga 5, milles kohustatakse liikmesriike kõrvaldama õiguslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, kuna see, et pensioni jaoks ei võeta arvesse nädalaid, mil ei töötata, on kahtlemata oluline takistus vertikaalse osalise tööaja valimisele?
C. Kas diskrimineerimiskeelu põhimõtet käsitlev [raamkokkuleppe] klausel 4 võib laieneda ka erinevat laadi osalise tööaja lepingutele, võttes arvesse, et erinevalt vertikaalsest osalisest tööajast võetakse siseriiklike õigusnormide alusel horisontaalse osalise tööajaga töö puhul, mil kalendriaasta ulatuses töötatud ja tasustatud tundide koguarv on sama, arvesse kõiki kalendriaasta nädalaid?”
24. INPS, hagejad ja Itaalia riik on esitanud kirjalikud märkused.
25. INPS, Itaalia riik ja komisjon esitasid 29. oktoobri 2009 aasta kohtuistungil suulised märkused.
Vastuvõetavus
26. Käesolev kohtuasi tekitab mitu küsimust vastuvõetavuse kohta.
27. INPS on seisukohal, et eelotsuse küsimused on vastuvõetamatud. Ta väidab, et raamkokkulepe ei kehti sotsiaalkindlustussüsteemide puhul, mis kuuluvad liikmesriikide ainupädevusse, ja sellest tuleneb, et direktiiv käsitleb ainult tööõigust ja mitte sotsiaalkindlustuse alast õigust. Samuti ei ole eelotsusetaotluse küsimused asjakohased ja on seega vastuvõetamatud seadusandliku dekreedi nr 61/2000 jõustumisele eelnenud aja osas. Seetõttu on INPS seisukohal, et raamkokkulepet ei saa kohaldada ratione materiae
mitte ühegi ja ratione temporis
mõne siseriikliku kohtu menetluses olevate kohtuasjade asjaolu suhtes.
28. Neid väiteid kaaludes tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklis 234 sätestatud menetluses üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult, kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama. Euroopa Kohus on siiski otsustanud, et erandjuhtudel võib ta oma pädevuse hindamiseks teha kindlaks asjaolud, mille tõttu on siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitanud. Siseriikliku kohtu eelotsuse küsimusele saab Euroopa Kohus vastamata jätta vaid siis, kui on ilmne, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele.(11)
Raamkokkuleppe kohaldatavus ratione materiae
29. Kuna eelotsuse küsimused käsitlevad ühenduse õiguse tõlgendamist, langetab Euroopa Kohus otsuse ilma, et tal oleks üldiselt vaja uurida asjaolusid, mille alusel siseriiklik kohus on otsustanud esitada talle eelotsuse küsimused ja mille suhtes see kohus kavatseb kohaldada ühenduse õiguse sätet, mille tõlgendamist ta on taotlenud. Euroopa Kohus uurib küsimuse vastuvõetavust tõlgendamiseks esitatud ühenduse õigusnormi ratione materiae
kohaldatavuse seisukohalt ainult juhul, kui on ilmne, et asjaomast õigusnormi ei ole võimalik kohaldada.(12)
30. Tundub, et antud juhul sellega tegemist ei ole. Seega ei saa eelotsuse küsimusi selle põhjal vastuvõetamatuteks tunnistada.(13)
31. Lisaks käsitlen raamkokkuleppe ratione materiae
kohaldatavust eraldi allpool, kui tegelen küsimuste sisuga.(14)
Raamkokkuleppe kohaldatavus ratione temporis
32. Siseriiklikust toimikust ilmneb, et T. Bruno, D. Lotti ja C. Matteucci puhul puudutab väidetav diskrimineeriv pensioni arvutamine osaliselt või tervikuna direktiivi 97/81 ülevõtmise tähtajale 20. jaanuaril 2000 eelnenud perioode.
33. Direktiiv 97/81 võeti Itaalia õigusesse üle 25. veebruari 2000. aasta seadusandliku dekreediga nr 61.(15) INPS on seisukohal, et eelotsuse küsimused on vastuvõetamatud seoses enne selle meetme jõustumist esinenud asjaoludega.
34. Kohtuistungil väitis komisjon vastu, et direktiiv kehtib tulevikus pensioni saamiseks arvesse võetavate mineviku perioodide arvutamise kohta pärast Euroopa Kohtu 14. aprilli 1970. aasta otsust kohtuasjas Brock(16) väljakujunenud kohtupraktika põhjal.
35. Nõustun komisjoniga.
36. Kohtuasjas Brock küsiti Euroopa Kohtult, kas nõukogu 25. septembri 1958. aasta määruse nr 3 võõrtöötajate sotsiaalkindlustuse kohta(17) teatavad muudetud sätted kehtivad pensionide kohta, mida maksti seoses riskidega, mis ilmnesid enne 1. jaanuari 1964, kui vastav muudetud tekst jõustus. Bundesknappschaft (liitvabariigi kaevurite kindlustusfond) väitis siseriiklikus kohtus, et pensionid, mis olid seotud riskiga, mis ilmnes enne 1. jaanuari 1964, ei saanud kuuluda sellel kuupäeval jõustunud sätete alla, vaid nende suhtes kehtisid ka tulevikus varasemad sätted. Euroopa Kohus oli seisukohal, et määruse sättega, mille põhjal ühest küljest tuleb määruse kohaselt toetust maksta isegi siis, kui see on seotud sündmusega, mis leidis aset enne määruse jõustumise kuupäeva, ja teisest küljest võib nende isikute õigused, kellele pension arvutati enne määruse jõustumist, nende taotlusel uuesti läbi vaadata, tegelikult ainult rakendati põhimõtet, et kui ei ole teisiti sätestatud, kehtib õigusakti muudatus muutmisele eelnenud õigusakti kehtimise ajal tekkinud asjaolude tulevase mõju kohta.(18)
37. Seda põhimõtet kinnitab ka väljakujunenud kohtupraktika.(19)
38. Näiteks küsiti kohtuasjas Duchon(20) Euroopa Kohtult pensionidega seoses, kas liikmesriigi kodanik, kes enne selle riigi ühinemist Euroopa Liiduga töötas teises liikmesriigis, kus temaga juhtus tööõnnetus, ja kes pärast oma kodumaa ühinemist taotles selle riigi ametivõimudelt selle õnnetusega seoses töövõimetuspensioni, kuulub määruse nr 1408/71(21) kohaldamisalasse. Viidates nimetatud määruse artikli 94 lõikele 3,(22) oli Euroopa Kohus seisukohal, et selline isik kuulus tõesti kõnealuse määruse kohaldamisalasse. Samuti viitas Euroopa Kohus äsja mainitud üldpõhimõttele ja nimetatud määruse artikli 94 lõikele 2(23) ning oli seisukohal, et sellest sättest tulenevalt ei ole liikmesriigil õigust teise liikmesriigi territooriumil täitunud kindlustusperioodide arvesse võtmisest vanaduspensioni arvutamisel keelduda pelgalt põhjusel, et need täideti enne, kui määrus viimase liikmesriigi suhtes jõustus.
39. Käesoleval juhul ei kaldu direktiiv 97/81 ega raamkokkulepe kõrvale üldpõhimõttest, et kui ei ole sätestatud teisiti, kehtib õigusakti muudatus muutmisele eelnenud õigusakti kehtimise ajal tekkinud asjaolude tulevaste mõjude kohta.
40. Seega tuleb põhikohtuasjas arutusel oleva pensioni saamiseks õigust andvate nädalate arvutamisel juhinduda direktiivist 97/81, kui ükski hagejatest ei olnud lõplikult pensionile läinud enne nimetatud direktiivi jõustumist. Seda peab kontrollima siseriiklik kohus.
41. Seega ei tohiks esitatud küsimusi direktiivi ja raamkokkuleppe ratione temporis
kohaldamatuse tõttu vastuvõetamatuteks tunnistada.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus esitada Euroopa Kohtule vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud
42. Kohtuistungil tunnistas komisjon, et tal on raske võtta seisukohta vaidluses, mis on õiguslikult ja faktiliselt nii halvasti määratletud kui käesolev kohtuasi.
43. Eelotsusetaotlustes esitatud teave kohtuasja täpsete faktide ja rakendatava siseriikliku õiguse täpse sisu kohta on tõepoolest mittetäielik ja ebamäärane.
44. See tekitab probleeme väljakujunenud kohtupraktika seisukohalt, mille järgi nõue anda niisugune ühenduse õiguse tõlgendus, mis on siseriiklikule kohtule kasulik, muudab vajalikuks selle, et eelotsusetaotluse esitanud kohus määratleks faktilise ja õigusliku raamistiku, milles ta oma küsimused esitab, või vähemalt selgitaks faktilisi asjaolusid, millel need küsimused põhinevad. Eelotsusetaotlustes esitatud andmed peavad olema sellised, et need võimaldaksid mitte üksnes Euroopa Kohtul anda kasuliku vastuse, vaid ühtlasi annaksid liikmesriikide valitsustele ja huvitatud pooltele võimaluse esitada märkusi kooskõlas Euroopa Kohtu põhikirja artikliga 23. Euroopa Kohus peab tagama selle võimaluse kaitse, arvestades asjaolu, et selle sätte alusel edastatakse huvitatud pooltele üksnes eelotsusetaotlused.(24)
45. Ma ei ole üldse veendunud, et käesoleva kohtuasja eelotsusetaotlused vastavad sellele nõudele.
46. Faktiliste asjaolude kirjeldus on napp. Eelotsusetaotlustes ei täpsustata, kas hagejad on juba pensionärid, kas nad töötavad veel, kuid on märganud väidetavat arvutusviiside erinevust ning on mures oma pensioni pärast, või on tegemist mõne muu faktikombinatsiooniga. On tõsi, et mõningases osas parandab neid vigu siseriiklik toimik(25) ja poolte esitatud dokumendid, aga ilmselgelt on soovitav, et eelotsusetaotluses oleks esitatud olukorra täielikum kirjeldus.
47. Suurem probleem seisneb õigusliku konteksti kirjelduses.
48. Siseriikliku kohtu küsimused tunduvad põhinevat eeldusel, et „vertikaalse” osalise tööajaga töölepingu alusel ei saa töötajad pensioniõigust samasuguse arvestuse põhjal kui töötajad, kellel on „horisontaalse” osalise tööajaga tööleping.
49. Kahjuks ei seleta siseriiklik kohus selgelt nimetatud osaajalise töö liikide erinevust ega seda, kuidas neid pensioniõiguse arvutamisel erinevalt käsitletakse.
Horisontaalse ja vertikaalse osalise tööajaga töö
50. Seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artikli 1 lõike 2 punktis d on „vertikaalse osalise tööajaga töösuhet” määratletud kui töösuhet, „mille puhul on sätestatud, et tööd tehakse täistööajaga, kuid eelnevalt kindlaksmääratud piiratud ajavahemiku jooksul nädalas, kuus või aastas.”
51. Kohtuistungil selgitas INPS, et kuigi siseriikliku kohtu küsimused viitavad üldiselt „vertikaalse osalise tööajaga tööle”, tekib põhikohtuasjas arutusel olev probleem ainult vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töö puhul, mis, nagu ilmneb eelotsusetaotlustest, tähendab seda, et teatud kuudel aastas töötatakse ja ülejäänud kuudel mitte.(26)
52. „Horisontaalse” osalise tööajaga töö kohta antakse eelotsusetaotlustes teavet ainult kolmandas küsimuses, kus väidetakse, et horisontaalse osalise tööajaga töö puhul, mil kalendriaasta ulatuses töötatud ja tasustatud tundide koguarv on sama, võetakse arvesse kõiki kalendriaasta nädalaid, aga „vertikaalse” osalise tööajaga töö puhul seda ei tehta.
53. Seadusandliku dekreedi nr 61/2000 artikli 1 lõike 2 punktis c on „horisontaalse osalise tööajaga töösuhet” määratletud kui töösuhet, mille puhul töötundide vähendamine võrreldes täistööajaga määratakse normaalse päevase töötundide arvu suhtes. Kuigi see ei ole täiesti ühemõtteline, saan aru nii, et horisontaalne osalise tööajaga töö tähendab, et töötatakse igal tööpäeval osa päevast.
54. Alles istungi käigus suutis Euroopa Kohus kindlaks teha, et see on tõepoolest õige tõlgendus.
Horisontaalse ja vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töö erisugune kohtlemine
55. Eelotsusetaotlustes rõhutati seaduse nr 638/83 artikli 7 lõiget 1, milles on sätestatud, et pensioniõiguse saamise osas võrdub INPS‑i makstava vanaduspensioni arvutamiseks määratud nädalaste sissemaksete arv selle aasta nädalate arvuga, mille eest maksti töötasu või mis on nendega võrdsustatud vastavalt võrdsustamist reguleerivatele õigusnormidele. Siseriiklik kohus märgib veel, et INPS arvestas pensioni määramisel sissemakseperioodidena ainult perioode, mille jooksul töötati, ja jättis välja perioodid, mille jooksul ei töötatud.
56. Kuid siseriiklik kohus ei too kuskil välja viisi, kuidas tuleks arvutada pensioniõiguse saamisel arvestatavate nädalate arvu.
57. Et Euroopa Kohus saaks anda ühenduse õiguse kasuliku tõlgenduse, on vajalik, et enne eelotsuse saamiseks Euroopa Kohtusse pöördumist teeks siseriiklik kohus kindlaks kohtuasjaga seotud faktid ja otsustaks kõik puhtalt siseriikliku õigusega seotud küsimused.(27)
58. On tõsi, et Euroopa Kohus on olnud seisukohal, et sellised kaalutlused ei piira mingil viisil siseriikliku kohtu kaalutlusõigust; siseriiklikul kohtul on ainsana otsesed teadmised kohtuasjaga seotud faktidest ja poolte argumentidest, ta peab vastutama kohtuasjas otsuse tegemise eest ja seega on tal kõige paremad võimalused selle hindamiseks, millisel menetlusetapil vajab ta Euroopa Kohtu eelotsust.(28)
59. Selline salliv lähenemine eelotsusetaotluste vastuvõetavusele on sageli õigustatud EÜ artiklis 234 väljendatud kahe eesmärgi seisukohalt: tagada võimalikult suur ühtlus ühenduse õiguse rakendamises ja kehtestada selleks tõhus koostöö Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute vahel.(29)
60. Sellest hoolimata tunnistas Euroopa Kohus kohtuasjas, kus eelotsusetaotluses antud teave oli vastuoluline, muutes õiguslikust olukorrast piisava ülevaate saamise võimatuks, eelotsuse küsimuse ilmselgelt vastuvõetamatuks.(30)
61. Selguse puudumine käesolevates eelotsusetaotlustes on seotud erinevusega horisontaalse ja vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töö vahel pensioniõiguse saamiseks arvestatavate nädalate arvu arvutamisel. Kuid see on käesoleva kohtuasja sisu ja eeldus, millel põhinevad eelotsuse küsimused.
62. Seega oleks olnud täiesti õigustatud kuulutada esitatud küsimused vastuvõetamatuks kohe, kui eelotsusetaotlused Euroopa Kohtusse jõudsid.
63. Kuidas arvutus tuleks teha ja milline täpselt on siseriiklikust õigusest lähtuv probleem, sai kohtuistungil selgemaks pärast INPS‑i advokaadi ja Itaalia riigi esindaja intensiivset küsitlemist.
64. Tuleks meeles pidada, et EÜ artiklis 234 sätestatud menetluse raames, mis põhineb siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel jaotusel, on Euroopa Kohtul õigus teha otsus ühenduse õiguse sätete tõlgendamise või kehtivuse kohta ainult siseriikliku kohtu poolt talle esitatud faktide ja siseriiklike õigusaktide põhjal. Kui Euroopa Kohus teeks oma järeldused siseriikliku kohtu menetluses oleva kohtuasja faktilise ja õigusliku olukorra kohta, siis oleks see vastuolus EÜ artiklis 234 ette nähtud Euroopa Kohtu ülesandega ja tema kohustusega tagada, et liikmesriikide valitsustele ja huvitatud pooltele oleks antud võimalus esitada märkusi kooskõlas Euroopa Kohtu põhikirja artikliga 23.(31)
65. Peale Itaalia ei ole ükski liikmesriik märkusi esitanud. Seega ei saa Euroopa Kohus olla kindel, kas ta on täitnud oma kohustuse kindlustada, et märkuste esitamise võimalus on tagatud.
66. Sellist olukorda oleks tulnud vältida.
67. Siinkohal tuleks meenutada, et EÜ artiklis 234 sätestatud menetlus on Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöövahend, mille kaudu annab Euroopa Kohus siseriiklikele kohtutele ühenduse õiguse tõlgendusi, mida siseriiklikud kohtud vajavad nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks.(32) Lisaks sellele põhineb eelotsusetaotluste süsteem kohtutevahelisel dialoogil, mille alustamine sõltub täielikult siseriikliku kohtu hinnangust taotluse esitamise asjakohasusele ja vajalikkusele.(33)
68. On tõsi, et eeldatakse, et eelotsusetaotlus tuleb menetluse varases etapis tagasi lükata kui vastuvõetamatu, kui see sisaldab niivõrd ebapiisavat ülevaadet asjassepuutuvatest faktidest ja siseriiklikust õigusest nagu käesoleva juhtumi puhul. Kuid arvestades teavet, mille Euroopa Kohus on kohtuistungil saanud, ei usu ma, et oleks asjakohane või menetlusökonoomia huvides sobiv seda praegu teha.
Sisu
Raamkokkuleppe ratione materiae kohaldatavus
69. Kas direktiiv ja raamkokkulepe käsitlevad vaid tööõigust ja mitte sotsiaalkindlustuse alast õigust?(34)
70. Kohtuasjas Impact,(35) milles käsitleti direktiivi 1999/70,(36) küsiti Euroopa Kohtult, kas „töötingimused” direktiivile lisatud raamkokkuleppe klausli 4 tähenduses hõlmavad töötasu ja pensionidega seotud töölepingu tingimusi.
71. Euroopa Kohus viitas oma väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt kuuluvad mõiste „töötasu” alla EÜ artikli 141 lõike 2 teise lõigu mõttes need pensionid, mille aluseks on töötajat ja tööandjat ühendav töösuhe,(37) kuid mitte need, mille aluseks on riiklik skeem, mille rahastamises on osalenud töötajad, tööandjad või teatavatel juhtudel ametiasutused, kuid mis sõltuvad rohkem sotsiaalpoliitilistest kaalutlustest kui töösuhtest. Seda kohtupraktikat arvestades asus Euroopa Kohus seisukohale, et mõiste „töötingimused” alla raamkokkuleppe klausli 4 lõike 1 mõttes kuuluvad pensionid, mille aluseks on töötajat ja tööandjat ühendav töösuhe, kuid mitte need pensionid, mis põhinevad riiklikul sotsiaalkindlustusel, st need mis sõltuvad rohkem sotsiaalsetest kaalutlustest kui töösuhtest. Euroopa Kohus oli seisukohal, et seda tõlgendust toetab kõnealuse raamkokkuleppe preambuli viies lõik, mille kohaselt raamkokkuleppe pooled „tunnista[vad], et riikliku sotsiaalkindlustuse küsimused on liikmesriikide otsustada” ning milles kutsutakse liikmesriike üles viima ellu 1996. aastal Dublinis kokku tulnud Euroopa Ülemkogu tööhõivedeklaratsioon, milles on muu hulgas rõhutatud vajadust kohandada sotsiaalkindlustusskeeme uute töötamisviisidega, et pakkuda piisavat sotsiaalset kaitset sellise tööga hõivatutele.(38)
72. Samad põhjendused peavad kehtima mutatis mutandis
seoses osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausliga 4, mida käsitletakse käesolevas kohtuasjas.
73. Esiteks on diskrimineerimiskeelu põhimõte selles klauslis esitatud praktiliselt samas sõnastuses kui direktiivile 1999/70 lisatud tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klauslis 4.
74. Teiseks tõdetakse osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe preambuli kolmandas lõigus samamoodi, et riiklik sotsiaalkindlustus on liikmesriikide otsustada, ja viidatakse Euroopa Ülemkogu 1996. aasta Dublini istungjärgu tööhõivedeklaratsioonile.
75. Kolmandaks on direktiivi 97/81 eesmärk artikli 1 järgi rakendada selle juurde lisatud tööandjate ja töövõtjate üldorganisatsioonide (st vastavalt töötajaid ja tööandjaid esindavate organisatsioonide) vahel sõlmitud osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe. Raamkokkuleppe eesmärk on võimaldada töölepingu mõlemal poolel korraldada tööaega paindlikul viisil, mis on kohandatud töö eripärale teatavates majandussektorites ja tegevusaladel. Selle eesmärk ei ole reguleerida sotsiaalkindlustusega seotud küsimusi.(39)
76. Raamkokkuleppe klausli 4 lõige 1 käsitleb seega pensione, mille aluseks on töötajat ja tööandjat ühendav töösuhe, kuid mitte pensione, mis põhinevad riiklikul sotsiaalkindlustusel ja sõltuvad rohkem sotsiaalpoliitilistest kaalutlustest kui töösuhtest.
77. Mulle tundub, eriti arvestades eelotsusetaotluste kahemõttelist iseloomu, et käesolevas kohtuasjas käsitletava pensioniskeemi liigitamise üle otsustamisel on parimad eeldused siseriiklikul kohtul. Seda tehes peab ta rakendama Euroopa Kohtu sätestatud kriteeriume.
78. Andmaks hinnangut sellele, kas vanaduspension kuulub EÜ artikli 141 kohaldamisalasse, on Euroopa Kohus sedastanud, et ainsaks määravaks kriteeriumiks on, kas töötajale makstakse vanaduspensioni tulenevalt tema töösuhtest endise tööandjaga, lisades, et seda kriteeriumi ei saa pidada ainsaks, kuna riiklikest sotsiaalkindlustusskeemidest makstavate pensionide puhul võidakse täielikult või osaliselt arvesse võtta töö eest makstud tasu. Kuid sotsiaalpoliitilised, riigikorralduslikud või eetilised kaalutlused või isegi eelarvekaalutlused, mida siseriiklik seadusandja arvestas või võis arvestada skeemi kehtestamisel, ei saa prevaleerida, kui täidetud on kolm tingimust: 1) pension puudutab vaid üht erilist töötajate kategooriat, 2) pension sõltub otseselt töötatud ajast, ja 3) pensionisumma arvutatakse viimase palga alusel.(40)
79. Neid kriteeriume ei ole alati lihtne kohaldada. Kuid käesolevates kohtuasjades käsitletavate pensionide puhul tuleb neid siiski kohaldada.
80. Euroopa Kohus on olnud selgelt seisukohal, et kui need kriteeriumid on täidetud, on avalik-õigusliku tööandja riigiteenistujale makstav pension igas suhtes võrreldav pensioniga, mida eraõiguslik tööandja maksab oma endistele töötajatele.(41) Vastupidi sellele, mida INPS kohtuistungil väitis, ei saa tõsiasi, et pension on määratud seadusega ja seda haldab avalik asutus nagu INPS, olla määrav kriteerium tööandja pensioni eristamisel riikliku sotsiaalkindlustussüsteemi pensionist.
81. Nii nagu mina asjaomasest kohtupraktikast aru saan, peab siseriiklik kohus uurima, milline on riiklike õigusaktide kohaselt Alitalia staatus, et teha kindlaks, kas ta on avalik-õiguslik või eraõiguslik tööandja. Kui Alitalia on avalik-õigu slik tööandja, võib tõsiasi, et pensioni ei maksa mitte Alitalia, vaid INPS, viidata sellele, et pension on võrreldav pensioniga, mida eraõiguslik tööandja maksab oma endisele töötajale ning on seega pigem tööandja pension kui riikliku sotsiaalkindlustussüsteemi pension. Teisest küljest, kui Alitalia on eraõiguslik tööandja, võib tõsiasi, et pensioni maksab INPS, viidata sellele, et pensioni puhul on määravad sotsiaalpoliitilised kaalutlused, ja seetõttu on see riikliku sotsiaalkindlustussüsteemi pension, mitte tööandja pension.
82. On tõsi, et ühenduse õigus ei võta liikmesriikidelt õigust korraldada oma sotsiaalkindlustussüsteeme. Siiski peavad liikmesriigid seda õigust kasutades järgima ühenduse õigust(42) ja eriti diskrimineerimiskeelu põhimõtet.(43) Isegi kui küsimuse all olev pension on riikliku sotsiaalkindlustussüsteemi pension, peab see vastama nimetatud põhimõttele.
83. Eeltoodu põhjal järeldan ma, et osalist tööaega käsitlev raamkokkulepe ei kehti riikliku sotsiaalkindlustussüsteemi pensionide puhul. Siseriiklik kohus peab otsustama, kas põhikohtuasjas arutuse all olev pension kuulub sellesse kategooriasse. Kui ta peaks otsustama, et arutamisel olev pension on riikliku sotsiaalkindlustussüsteemi pension, peab ta uurima, kas Itaalia on kasutanud oma sotsiaalkindlustusealast pädevust vastavalt ühenduse õigusele ja eelkõige diskrimineerimiskeelu põhimõttele.
Eelotsuse küsimused
84. Nii esimene kui ka kolmas küsimus käsitlevad üksnes raamlepingu klauslit 4, samas kui teine küsimus käsitleb klauslit 4 koos klauslitega 1 ja 5. Seetõttu tundub asjakohane vastata kõigile kolmele küsimusele koos.
85. Esimeses küsimuses küsitakse, kas seaduse nr 638/83 artikli 7 lõige 1, mille alusel ei arvestata pensionistaažina neid „vertikaalse” osalise tööaja perioode, mil ei töötata, on kooskõlas direktiiviga 97/81 ja eelkõige raamkokkuleppe klausliga 4 (mis käsitleb diskrimineerimiskeelu põhimõtet)?
86. Teises küsimuses küsitakse üldisemalt, kas arutluse all olev siseriiklik kord on kooskõlas direktiiviga 97/81 ja eelkõige raamkokkuleppe klausliga 1 (milles on ette nähtud, et siseriiklikud õigusnormid peavad soodustama osalise tööajaga töö arendamist) ning klausliga 4 ja klausliga 5 (mis kohustavad liikmesriike kõrvaldama õiguslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi). Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et „kahtlemata” on see, et pensioni jaoks ei võeta arvesse nädalaid, mil ei töötata, oluline takistus „vertikaalse” osalise tööaja valimisele.
87. Kolmandas küsimuses tahetakse teada, kas raamkokkuleppe diskrimineerimiskeelu põhimõtet käsitlev klausel 4 võib laieneda ka erinevat laadi osalise tööaja lepingutele, arvestades, et siseriiklike õigusnormide alusel võetakse erinevalt „vertikaalsest” osalisest tööajast „horisontaalse” osalise tööajaga töö puhul, mil kalendriaasta ulatuses töötatud ja tasustatud tundide koguarv on sama, arvesse kõiki kalendriaasta nädalaid.
88. Euroopa Kohus ei ole eelotsusemenetluses pädev lahendama küsimust, kas siseriiklik meede on ühenduse õigusega vastavuses. Kuid ta saab siiski anda siseriiklikule kohtule ühenduse õiguse tõlgendamise kõik juhtnöörid, mis võimaldavad siseriiklikul kohtul tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks hinnata, kas arutluse all olev siseriiklik meede on kooskõlas ühenduse õigusega.(44)
89. Seetõttu käsitlen ma kolme küsimust üheskoos küsimusena, kas raamkokkuleppe klauslid 1, 4 ja 5 välistavad selle, et niisugune õigusakt, nagu on arutluse all põhikohtuasjas, teeb vahet vertikaal-tsüklilise ja horisontaalse osalise tööajaga töölepingute vahel selles osas, milliseid nädalaid arvestatakse sissemaksete tegemise perioodina pensioniõiguse saamisel.
Erisugune kohtlemine Itaalia õiguse alusel
90. Nagu ma aru saan, ja suures osas toetudes kohtuistungil saadud teabele, tundub süsteem sisuliselt toimivat järgmisel viisil.
91. Sisuliselt tundub pensioni suuruse arvutamise kriteeriumiks olevat, et töötatud tundide arv võetakse arvesse ühesugusel viisil, hoolimata sellest, kas tööd tehti täistööajaga, horisontaalse osalise tööajaga või vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga. Oma kirjalikes märkustes väidab INPS, et pensioni arvutamiseks arvesse võetavate sissemaksete kestvuse kindlaksmääramiseks on vaja i) osalise tööaja puhul kindlaks määrata igal kalendriaastal tasustatud töötundide arv ja ii) jagada see arv tundide arvuga, mis moodustavad täistööajaga töötajate nädalaste töötundide arvu. Selle arvutuse tulemus on osalise tööaja puhul arvesse võetavate sissemaksenädalate arv. Sellele arvule võib lisada täiendavate sissemaksenädalate arvu, mida töötaja võib lasta arvesse võtta (näiteks võrdsustamise alusel(45) ). Minu arvamuse kohaselt ei saada sellist pensioni suuruse arvutamise meetodit kasutades erinevat tulemust, mis sõltuks sellest, kas asjaomane osalise tööajaga töö oli vertikaal-tsükliline või horisontaalne.
92. Seega, kui täistööaja puhul kestab tööpäev 8 tundi, ei ole vahet, kas inimene on töötanud 52 nädalat,(46) kuid ainult 4 tundi päevas horisontaalse osalise tööajaga, või ainult 26 nädalat aastas, kuid 8 tundi päevas vertikaal-tsüklilise osalise tööaja alusel. Mõlemal juhul on töötatud tundide arv sama (1040 tundi)(47) ja sellel on ühesugune mõju pensioni suuruse arvutamisele (minu näite puhul 50% täistööajaga töötaja pensionist, mis arvutatakse 2080 tunni alusel).
93. Nagu INPS kohtuistungil tunnistas, näib probleem seisnevat pensioniõiguse andvate vajalike nädalate (arvesse võetavate nädalate) arvutamises. INPS‑i advokaat seletas, et pensioniõiguse saamiseks on vaja 1820 arvesse võetavat nädalat. Arvesse võetavat nädalat määratletakse kui nädalat, mille jooksul on töötatud vähemalt ühel päeval.
94. Näites, mille ma tõin, tähendab see, et sama töötatud tundide arvu puhul on horisontaalse osalise tööajaga töötaja kogunud 52 nädalat, aga vertikaalse-tsüklilise osalise tööajaga töötaja on kogunud vaid 26 nädalat.
95. Seega näib ebavõrdne kohtlemine tulenevat viisist, kuidas arvesse võetavaid nädalaid arvutatakse, ning see määrab otseselt, kui kaua läheb töötajatel aega pensioniõiguse andva tööstaaži saamiseks. Kuna arvesse võetavateks nädalateks loetakse ainult nädalaid, mille jooksul töötati vähemalt ühel päeval, võib juhtuda, et sama töötatud tundide arvu puhul peavad vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötajad pensioniõiguse saamiseks töötama kaks korda kauem kui horisontaalse osalise tööajaga töötajad. Minu näites peaks horisontaalse osalise tööajaga töötaja pensionistaaži saamiseks töötama 35 aastat, aga vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötaja peaks töötama 70 aastat. Kui see inimene töötaks kogu selle aja, kui ta tööl käib, vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga, ei saaks ta tõenäoliselt kunagi õigust pensionile jääda.
Diskrimineerimiskeelu põhimõte raamkokkuleppe klauslis 4
96. Vastavalt raamkokkuleppe klauslile 4 ei või osalise tööajaga töötajate suhtes ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused. Diskrimineerimise keelamine klauslis 4 on lihtsalt ühenduse õiguse ühe aluspõhimõtte, nimelt võrdsuse üldpõhimõtte täpsustav väljendus, mille kohaselt ei tohi sarnaseid olukordi käsitleda erinevalt, välja arvatud, kui selline erinev käsitlemine on objektiivselt põhjendatud.(48) Seda põhimõtet võib seega kohaldada ainult isikute suhtes, kes on sarnases olukorras.(49)
97. Raamkokkuleppe klausli 4 lõige 2 sätestab sõnaselgelt, et asjakohasel juhul kohaldatakse pro rata temporis põhimõtet.(50) Euroopa Kohus on juba võtnud seisukoha, et ühenduse õigus ei välista vanaduspensioni arvutamist pro rata temporis
osalise tööajaga töötamise puhul.(51) Tookord loeti tõsiasja, et lisaks avalikus teenistuses töötatud aastate arvule võeti arvesse ka ametniku tegelikku teenistuses oldud aega nende aastate jooksul, võrreldes kogu oma karjääri jooksul täistööajaga töötanud ametniku tegeliku teenistuses oldud ajaga, objektiivseks kriteeriumiks, mis ei olnud seotud diskrimineerimisega soo põhjal, ja lubati tema pensioni sellele vastavalt vähendada.(52)
98. Eespool kirjeldatud süsteem näib viitavat sellele, et nii vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötajate kui ka täistööajaga töötajate puhul arvutatakse nende arvesse võetavad nädalad välja proportsionaalselt tegelikult töötatud tundide arvuga ehk, teiste sõnadega, pro rata temporis
põhimõtte alusel. Tundub loogiline, et inimesel, kes töötab 8 tundi päevas ja 52 nädalat täistööajaga, on täpselt kaks korda rohkem arvesse võetavaid nädalaid kui inimesel, kes töötab 8 tundi päevas ja 26 nädalat vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga. Siiamaani on kõik hästi: mingit diskrimineerimist ei ole.
99. Kuid horisontaalse osalise tööajaga töötajate puhul arvutatakse nende arvesse võetavad nädalad välja soodsamal alusel kui pro rata temporis
põhimõte. Kui arvesse võetavateks nädalateks loetakse ainult neid nädalaid, mil töötati vähemalt ühel päeval,(53) on inimene, kes töötab 4 tundi päevas ja 52 nädalat horisontaalse osalise tööajaga, töötanud sama palju tunde kui äsja kirjeldatud vertikaal-tsüklilise tööajaga töötaja, kuid kogunud kaks korda rohkem arvesse võetavaid nädalaid.
100. Horisontaalse osalise tööajaga töötajal on eelis ka tema täistööajaga töötava kolleegi ees. Oletame (näidet veidi muutes), et selle asemel, et töötada 20 tundi nädalas nii, et need on jaotunud viiele päevale (4 tundi päevas), töötab ta täistööajaga kaks ja pool päeva (8+8+4) ja ülejäänud kahel ja poolel päeval ei tööta üldse. Sellisest tööajaskeemist piisab, et kõnealust nädalat loetaks arvesse võetavaks nädalaks. Samal ajal peab vastav täistööajaga töötaja töötama oma tavalise täistööajaga nädala (kõik viis päeva), et seda nädalat loetaks arvesse võetavaks nädalaks.
101. Tundub, et siin esineb ebavõrdne kohtlemine kahes eri vormis: a) kahe osalise tööajaga töö liigi vahel vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötajate kahjuks, ja b) horisontaalse osalise tööajaga töö ja täistööajaga töötamise vahel täistööajaga töötajate kahjuks.
102. Kas raamkokkuleppe klausel 4 käsitleb sellist ebavõrdset kohtlemist ?
103. Nagu Euroopa Kohus Michaeleri kohtuasjas kinnitas, on direktiivi 97/81 ja raamkokkuleppe eesmärk esiteks edendada osalise tööajaga töötamist ja teiseks kaotada osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vaheline diskrimineerimine. See kahekordne eesmärk tuleneb raamkokkuleppe klauslist 1 ja direktiivi 97/81 preambuli põhjendustest. Euroopa Kohus viitas muu hulgas põhjendusele 11, mille kohaselt raamkokkuleppele allakirjutanud osalised „näitasid tahet luua üldine raamistik, mille abil kõrvaldatakse osalise tööajaga töötajate
diskrimineerimine ning arendatakse osalise tööajaga töötajate võimalusi sellisel alusel, mis oleks vastuvõetav nii tööandjatele kui ka töötajatele.”(54)
104. Raamkokkuleppe klausli 4 sõnastusest on selgelt näha, et kuigi selles loomulikult toetatakse osalise tööajaga töötamise edendamist, käsitletakse seal konkreetse diskrimineerimiskeelu vormina diskrimineerimise keelamist osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vahel. Nagu preambulis on öeldud, peetakse seal silmas osalise tööajaga töötajate
diskrimineerimist.
105. Klauslit 4 saab seega rakendada osalise tööaja eri liikide ebavõrdse kohtlemise puhul ainult siis, kui nagu osalise tööaja ja täistööajaga töötajate vahel, on selline kohtlemine ka osalise tööajaga töötajate vastane
diskrimineerimine. Kumbki ebavõrdse kohtlemise vorm, mille ma kindlaks teinud olen, ei vasta selle teksti nõuetele.
106. Seega ei takista raamkokkuleppe klausel 4 neist kumbagi.
Kohustus identifitseerida ja üle vaadata takistused raamkokkuleppe klauslis 5
107. Kohtuistungil väitis komisjon, et raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkt a välistab sellised õigusaktid, nagu on arutluse all põhikohtuasjades. Kooskõlas osaajalise töö edendamisega nõuab see klausel liikmesriikidelt, et nad peavad „identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama”. Komisjon toetus Michaeleri kohtuasjale, kus Euroopa Kohus oli seisukohal, et klausli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusaktid, mis sätestavad, et osalise tööajaga töölepingu koopia tuleb saata ametivõimudele 30 päeva jooksul pärast selle allkirjastamist.
108. Ma ei ole komisjoniga nõus.
109. Michaeleri kohtuasjas kehtis vaidlustatud nõue osalise tööajaga töölepingute suhtes, kuid mitte täistööajaga lepingute suhtes. Euroopa Kohus oli seisukohal, et halduslik lisaformaalsus koos selle täitmata jätmisega kaasneva karistusega muutis osalise tööajaga töö kasutamise tööandjatele ebasoodsaks ning võis eriti mõjutada väikeseid ja keskmise suurusega ettevõtjaid, kelle käsutuses pole suuremate ettevõtjate ressursse ja kes võivad seetõttu kalduda vältima osalise tööajaga töö pakkumist, mille edendamine on direktiivi 97/81 eesmärk.(55)
110. Vaidlustatud nõue oli seega selge näide õiguslikust või halduslikust eeskirjast, mis oli takistuseks töötajatele, kes soovisid minna täistööajalt üle osalise tööajaga tööle.
111. Direktiivi ja raamkokkuleppe põhjendused ja sisulised sätted koos viimase „üldkaalutlustega” rõhutavad, et raamkokkuleppe ratio legis
on muuta täistööajalt osalise tööajaga tööle üleminek töötajate jaoks lihtsamaks või anda võimalus saada osalise tööajaga tööle ilma, et peaks selleks kõigepealt täistööajaga töötama.
112. Raamkokkuleppe klauslis 5 sätestatud kohustus tundub seega minu arvates olevat klauslis 4 sätestatud diskrimineerimiskeelu konkreetne kohaldamine. Mõnikord esineb selline diskrimineerimine siis, kui liikmesriik kehtestab osalise tööajaga töölepingutele õiguslikku või halduslikku laadi takistuse, mida ta täistööajaga töölepingule ei kehtesta, nagu juhtus Michaeleri kohtuasjas. Sellisel juhul on liikmesriik kohustatud sellise takistuse kõrvaldama.
113. Antud juhul ei ole tegemist õigusliku reegli ega haldustavaga, mis takistaks täistööajaga töölt osalise tööajaga tööle üleminekut. Tegelikult ei ole arvesse võetavate nädalate arvutamise viisis mingit erinevust täistööajaga töötajate ja vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötajate kohtlemises. Mõlema töötajate kategooria puhul arvutatakse arvesse võetavad nädalad välja pro rata temporis
põhimõtte alusel.(56) Ebavõrdne kohtlemine tuleneb puhtalt kolmandale
töötajate kategooriale (horisontaalse osalise tööajaga töötajatele) võimaldatud eelistatud
kohtlemisest arvesse võetavate nädalate väljaarvutamisel.
114. Olukord oleks hoopis teistsugune, kui näiteks horisontaalse osalise tööajaga töö ja täistööajaga töö puhul arvutataks arvesse võetavad nädalad välja pro rata temporis
põhimõtte alusel, aga vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töö puhul vähemsoodsatel alustel. Sellisel juhul oleks tõesti tegemist täistööajaga töö ja kindlat liiki osalise tööajaga töö erineva kohtlemisega viimase kahjuks. Selline reegel oleks olnud vastuolus klauslis 4 sätestatud diskrimineerimiskeeluga ja liikmesriigilt oleks klausli 5 lõike 1 punkti a alusel nõutud selle takistuse kõrvaldamist.
115. Kohtuasjas Schönheit ja Becker oli Euroopa Kohus seisukohal, et siseriiklikku õigusakti, mis toob kaasa töötaja vanaduspensioni ebaproportsionaalse vähendamise, kui võetakse arvesse tema osalise tööajaga töötatud perioode, ei saa lugeda objektiivselt õigustatuks ei tõsiasjaga, et sellisel juhul on pension hüvitis väiksema hulga töö eest, ega põhjendusel, et selle eesmärk on vältida osalise tööajaga töötajatele eeliste loomist võrreldes täistööajaga töötavate töötajatega.(57)
116. Antud juhul ei tundu siiski olevat tegemist sellise olukorraga. Probleem ei seisne selles, et vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötajad on täistööajaga töötajatega võrreldes ebaproportsionaalselt ebasoodsas olukorras. Hoopis horisontaalse osalise tööajaga töötajad on teatavas suhtes (arvesse võetavate nädalate väljaarvutamine) tegelikult eelistatud olukorras
võrreldes nii täistööajaga kui ka vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötajatega.
117. Sellest tuleneb, et senise analüüsi põhjal tuleb kolmele eelotsuse küsimusele vastata, et ei klausel 4 ega klausel 1 ega klausli 5 lõike 1 punkt a ei välista vahetegemist osalise tööajaga töö eri liikide vahel, mille suhtes kehtivad erisugused tingimused, kui sellise vahetegemisega ei kaasne diskrimineerimist täistööajaga töötajate heaks ja (mõne kategooria) osalise tööajaga töötajate vastu ega looda õiguslikku või halduslikku laadi takistusi, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi.
118. Aga see ei ole veel kõik.
Võrdsuse üldpõhimõte
119. Diskrimineerimise keelamine raamkokkuleppe klauslis 4 on võrdsuse üldpõhimõtte täpsustav väljendus.(58) Seega tuleb seda tõlgendada kooskõlas nimetatud põhimõttega. Kõik siseriiklikud rakendusmeetmed peavad samamoodi austama ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, sealhulgas võrdse kohtlemise põhimõtet.(59)
120. Liikmesriikidel on vabadus teha vahet osaajalise töö eri liikide vahel. Aga meetmed, mille nad kehtestavad, peavad vastama direktiivi 97/81 ja osalist tööaega käsitleva raamkokkulepe eesmärkidele ja sätetele ning olema kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõtetega, eriti võrdse kohtlemise põhimõttega.(60)
121. Sellest tuleneb, et liikmesriigid ei saa kehtestada meelevaldset vahetegemist osalise tööajaga töö eri liikide vahel, kui see on vastuolus nende eesmärkidega ja rikub ühenduse õiguses kehtestatud üldist diskrimineerimiskeeldu.
122. Faktide põhjal, nii nagu mina neid mõistan, tundub mulle, et horisontaalse ja vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötajad on võrreldavas olukorras. Põhjused, miks neid pensioniõiguse saamise osas erinevalt koheldakse, ei ole kohe nähtavad. Selline erisugune kohtlemine võib seega kujutada endast meelevaldset vahetegemist, mis põhimõtteliselt on vastuolus diskrimineerimise üldise keeluga.
123. Kohtuistungil küsiti Itaalia riigi esindajalt ja INPS‑i advokaadilt, kas nad soovivad esitada mingi põhjenduse käesolevas kohtuasjas esile toodud ebavõrdsele kohtlemisele. Mõlemad viitasid tõsiasjale, et Itaalia tsiviilõiguses on vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga tööleping mittetöötamise perioodil peatatud („vaikivas olekus”). See tähendab, et töötasu ei maksta ja töötaja nimel sissemakseid ei tehta. Oma kirjalikes märkustes väitis Itaalia ka, et töötajatel on vabadus valida horisontaalse ja vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töö vahel.
124. Siseriiklikul õigusel põhineva põhjendusega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa liikmesriik tugineda oma riigi õiguskorra kehtivatele sätetele, valitsevale praktikale või olukorrale, et õigustada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmata jätmist.(61)
125. Mis puutub põhjendusse, mis põhineb töötajate võimalusel vabalt valida horisontaalse ja vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töö vahel, siis näitavad Euroopa Kohtu valduses olevad dokumendid, et lennuettevõtja töötajate jaoks, nagu hagejad seda olid, tegelikkuses sellist valikut ei ole. Nende töö iseloom lennuki meeskonna liikmena õhusõiduki pardal muudab horisontaalse osalise tööajaga töötamise (näiteks töötamine 7 päeva nädalas, aga ainult 4 tundi päevas) valimise väga keeruliseks, kui mitte võimatuks. Ei ole võimalik „lahkuda kontorist” pärast poolepäevast töötamist, kui see „kontor” on parajasti õhus olev lennuk.(62) Tõsiasja, et horisontaalse osalise tööajaga tööd oli praktiliselt võimatu korraldada, tundub kinnitavat ka rakendatav kollektiivleping, milles osalise tööajaga töö valik selliste töötajate jaoks nagu hagejad, piirdub vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga tööga.
126. Seega ei ole need põhjendused ilmselt veenvad.
127. Kuid lõpuks peab siiski siseriiklik kohus otsustama, kas ebavõrdne pensioniõiguse arvutamise viis, mida kohtuistungil kirjeldasid nii Itaalia esindaja kui ka INPS‑i advokaat, on tõesti siseriikliku õigusega sätestatud meetod ja kui see on nii, uurima, kas sellisele ebavõrdsele kohtlemisele on mingi objektiivne põhjendus.(63)
Järeldus
128. Eelöeldu põhjal teen järelduse, et Euroopa Kohus peaks vastama Corte d’Appello di Roma, Sezione Lavoro e Previdenza küsimustele järgmiselt:
– Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivile 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta lisatud raamkokkulepe ei ole kohaldatav pensionide suhtes, mis põhinevad riiklikul sotsiaalkindlustusel. Siseriiklik kohus peab otsustama, kas põhikohtuasjades arutlusel olev pension kuulub sellesse kategooriasse. Kui siseriiklik kohus peaks järeldama, et arutluse all olev pension on riiklikul sotsiaalkindlustusel põhinev pension, peab ta uurima, kas Itaalia on rakendanud oma pädevust sotsiaalkindlustuse osas kooskõlas ühenduse õiguse ja eriti diskrimineerimiskeelu põhimõttega.
– Osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe klausliga 4 ei ole vastuolus siseriiklikud õigusaktid, mille kohaselt pensioniõiguse saamiseks arvesse võetavad nädalad arvutatakse välja pro rata temporis
põhimõttel. Klausel 4 kehtib eri liiki osalise tööajaga töö ebavõrdse kohtlemise puhul ainult siis, kui see kohtlemine on lisaks diskrimineeriv täistööajaga töötajate kasuks ja osalise tööajaga töötajate kahjuks. Liikmesriikidel on vabadus teha vahet osalise tööajaga töö eri liikide vahel. Aga meetmed, mille nad kehtestavad, peavad vastama direktiivi 97/81 ja osalist tööaega käsitleva raamkokkulepe eesmärkidele ja sätetele ning olema kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõtetega, eriti võrdse kohtlemise põhimõttega. Liikmesriigid ei saa kehtestada meelevaldset vahetegemist osalise tööajaga töö eri liikide vahel, kui see on vastuolus nende eesmärkidega ja rikub üldist diskrimineerimiskeeldu ühenduse õiguses.
(1) .
(2)
–	Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267).
(3)
–	Union of Industrial and Employers’ Confederations of Europe (Euroopa Tööandjate Föderatsioon). 23. jaanuarist 2007 võttis UNICE endale nimeks BUSINESSEUROPE (Euroopa Tööstuse ja Tööandjate Keskliitude Ühendus).
(4)
–	European Centre of Enterprises with Public Participation and of Enterprises of General Economic Interest (Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskus).
(5)
–	European Trade Union Confederation (Euroopa Ametiühingute Konföderatsioon).
(6)
–	Kohtujuristi tõlked.
(7)
–	Oma kirjalikes avaldustes väidab INPS, et direktiiv võeti Itaalia õigusesse üle 6. septembri 2001. aasta seadusandliku dekreediga nr 368. Kuid seadusandliku dekreedi nr 61/2000 pealkiri osutab, et see on mõeldud direktiivi 97/81 rakendamiseks, samas kui seadusandliku dekreedi nr 368 pealkiri osutab, et selle eesmärk on rakendada nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö
kohta (EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368). Loomulikult on siseriiklik kohus see, kes määrab, millist dokumenti tuleb rakendada.
(8)
–	Euroopa Kohtu käsutuses olevatest materjalidest selgub, et see kehtib perioodide kohta, mis on võrreldavad perioodidega, mille eest tasu maksti.
(9)
–	Fondo pensioni lavoratori dipendenti.
(10)
–	Eelotsusetaotlused ei sisalda tsüklilise osaajalise töö määratlust. Kuid nendest nähtub siiski, et käesolevas kohtuasjas on küsimus „vertikaalsest” osaajalisest tööst tsüklilisel alusel, mis tähendab töötamist teatavatel kuudel aastast ja mittetöötamist teistel kuudel. Kasutan sellise töötamise kohta väljendit „vertikaal-tsükliline osaajaline töö”.
(11)
–	Vt hiljutise kohtupraktika osas 19. novembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑314/08: Filipiak (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 40–42 ja seal viidatud kohtupraktika).
(12)
–	Vt 14. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑64/06: Telefónica O2 Czech Republic (EKL 2007, lk I‑4887, punktid 22 ja 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
(13)
–	Vt analoogia alusel 15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑268/06: Impact (EKL 2008, lk I‑2483, punktid 105–133).
(14)
–	Vt allpool punktid 69–83.
(15)
–	Vt punktid 14 ja 16, ja eespool 7. joonealune märkus.
(16)
–	14. aprilli 1970. aasta otsus kohtuasjas 68/69: Brock (EKL 1970, lk 171).
(17)
–	EÜT 30, 1958, lk 561 (ainult hollandi, prantsuse, saksa ja itaalia keeles).
(18)
–	Eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Brock, punkt 7.
(19)
–	Vt nt varasem, 9. detsembri 1965. aasta otsus kohtuasjas 44/65: Singer et Fils (EKL 1965, lk 972) ja 11. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑334/07 P: komisjon vs . Freistaat Sachsen (EKL 2008, lk I‑9465, punkt 61) ja 22. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑443/07 P: Centeno Mediavilla jt vs. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 61).
(20)
–	18. aprilli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑290/00: Duchon (EKL 2002, lk I‑3567, punktid 19–26 ja seal viidatud kohtupraktika).
(21)
–	Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/ 01, lk 35).
(22)
–	See lõige sätestab, et arvestada tuleb iga juhtumit, millega kõnealune õigus seotud on, isegi kui see toimus „enne 1. oktoobrit 1972 või [kõnealuse määruse] jõustumiskuupäeva asjaomase liikmesriigi territooriumil”.
(23)
–	See lõige kehtestab kohustuse võtta toetuse saamise õiguse kindlaksmääramisel arvesse kõiki iga liikmesriigi õigusaktide alusel „enne 1. oktoobrit 1972 või [kõnealuse määruse] jõustumiskuupäeva asjaomase liikmesriigi territooriumil” täitunud kindlustus-, töötamis- või elamisperioode.
(24)
–	16. juuli 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑124/08 ja C‑125/08: Snauwaert jt ja Deschaumes (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 15 ja 16 ning seal viidatud kohtupraktika).
(25)
–	Siseriiklik toimik on kättesaadav Euroopa Kohtule, aga mitte huvitatud pooltele kooskõlas Euroopa Kohtu põhikirja artikliga 23. Kuigi õiguslikult on võimalik seda uurida olulise lisateabe saamiseks, ei asenda see eelotsusetaotlust.
(26)
–	Vt eespool 10. joonealune märkus.
(27)
–	8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑111/01: Gantner Electronic (EKL 2003, lk I‑4207, punkt 37). Varasemates kohtuasjades väljendas Euroopa Kohus seda ettevaatlikumalt. Vt nt 30. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑236/98:
JämO (EKL 2000, lk I‑2189, punkt 31).
(28)
–	Vt nt eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus JämO, punkt 32; ja 9. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑116/02: Gasser (EKL 2003, lk I‑14693, punkt 27).
(29)
–	22. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑221/88: ESTÜ vs. Busseni (EKL  1990, lk I‑495, punkt 13).
(30)
–	21. aprilli 1999. aasta määrus liidetud kohtuasjades C‑28/98 ja C‑29/98: Charreire ja Hirtsmann (EKL 1999, lk I‑1693).
(31)
–	Vt analoogia alusel 16. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas
C ‑235/95:
Dumon ja Froment (EKL 1998, lk I‑4531, punktid 25–27 ja seal viidatud kohtupraktika).
(32)
–	24. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑445/06: Danske Slagterier (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
(33)
–	12. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑2/06:
Kempter (EKL 2008, lk I‑411, punkt 42); ja 16. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑210/06: Cartesio (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 91).
(34)
–	Nagu väidab INPS; vt eespool punkt 27.
(35)
–	Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud, punktid 105–134.
(36)
–	Eespool 7. joonealuses märkuses viidatud.
(37)
–	Sageli nimetatakse neid „tööandja pensionideks” ( occupational pensions ). Vt täpsemalt C. Barnard EC Employment Law
(3. ed., Oxford University Press, 2006), lk 517–520.
(38)
–	Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punktid 131–134.
(39)
–	Vt analoogia alusel minu 4. detsembri 2008. aasta ettepanek kohtuasjas C‑537/07: Gómez-Limón Sánchez-Camacho (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 29). Vt ka eespool 37. joonealuses märkuses viidatud C. Barnard, lk 475.
(40)
–	Vt 1. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑267/06: Maruko (EKL 2008, lk I‑1757, punktid 46–48 ja seal viidatud kohtupraktika).
(41)
–	23. oktoobri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑4/02 ja C‑5/02: Schönheit ja Becker (EKL 2003, lk I‑12575, punkt 58).
(42)
–	Vt 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑208/07: Chamier-Glisczinski (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
(43)
–	Eespool 40. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Maruko, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika.
(44)
–	16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑254/08: Futura Immobilare jt (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
(45)
–	Vt eespool 8. joonealune märkus.
(46)
–	Jättes puhkuse välja.
(47)
–	Arvutustehe on seega järgmine: nädalate arv × päevade arv × päevas töötatud tundide arv, s.t 52×5×4 horisontaalse osalise tööajaga töötaja puhul ja 26×5×8 vertikaal-tsüklilise osalise tööajaga töötaja puhul.
(48)
–	Vt 3. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑17/05: Cadman (EKL 2006, lk I‑9583, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
(49)
–	31. mai 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑122/99 P ja C‑125/99 P: D ja Rootsi vs . nõukogu (EKL 2001, lk I‑4319, punkt 48) ja 12. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑313/02: Wippel (EKL 2004, lk I‑9483, punkt 56).
(50)
–	Vt ka eespool 39. joonealuses märkuses viidatud minu ettepanek kohtuasjas Gómez-Limón Sánchez-Camacho, punkt 53, ja lisaks kohtujurist J. Kokott’i ettepanek kohtuasjas Impact, millele on viidatud eespool 13. joonealuses märkuses, punkt 101.
(51)
–	Eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schönheit ja Becker, punkt 90; ja eespool 39. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas Gómez-Limón Sánchez-Camacho, punkt 59.
(52)
–	Eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schönheit ja Becker, punkt 91; ja eespool 39. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas Gómez-Limón Sánchez-Camacho, punkt 59.
(53)
–	Vt eespool punkt 93.
(54)
–	24. jaanuari 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑55/07 ja C‑56/07: Michaeler jt (EKL 2008, lk I‑3135, punktid 21 ja 22)(kohtujuristi kursiiv). Euroopa Kohus viitas ka direktiivi preambuli põhjendustele 5 ja 18: vt eespool punkt 3.
(55)
–	Eespool 54. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Michaeler jt, punktid 25–29.
(56)
–	Vt eespool punktid 97 ja 98.
(57)
–	Eespool 41. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schönheit ja Becker, punktid 93–97.
(58)
–	Eespool 48. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Cadman, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika.
(59)
–	4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑241/07: JK Otsa Talu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
(60)
–	Vt veidi teistsuguses kontekstis eespool 59. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus JK Otsa Talu, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika.
(61)
–	7. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑368/07: komisjon vs.
Kreeka (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
(62)
–	Vähem dramaatilisel kujul võib see kehtida ka muude tööde kohta sõltuvalt sellest, kuidas eri liiki tööd tuleb korraldada.
(63)
–	Mulle tundub, et võib-olla on olemas mõned õiguslikud põhjused soodsama aluse kehtestamiseks teatud olukordades teatava osalise tööaja vormi puhul arvesse võetavate nädalate väljaarvutamiseks, ilma diskrimineerimiseta täistööajaga töötajate kasuks ja osalise tööajaga töötajate kahjuks üldiselt ning direktiivi ja raamkokkuleppe eesmärkidega vastuollu sattumata. Näiteks võib kujutada ette sellise eelise loomist sellist liiki osalise tööajaga töö jaoks, mis on kõige sobivam lapsi kasvatavatele töötajatele. Vt minu ettepanek sarnase argumendi kohta seoses vanemapuhkusega eespool 39. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Gómez-Limón Sánchez-Camacho, punkt 54.