62024CJ0061_RES
Kohtuasi C‑61/24 [Lindenbaumer] (
i
)
DL
versus
PQ
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesgerichtshof)
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 20. märtsi 2025. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Tõhustatud koostöö abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas – Määrus (EL) nr 1259/2010 – Artikli 8 punktid a ja b – Mõiste abikaasade „harilik viibimiskoht“ – Ühe abikaasa diplomaatilise esindaja staatus – Diplomaatiliste suhete Viini konventsioon
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatav õigus – Määrus nr 1259/2010 – Mõiste abikaasade „harilik viibimiskoht“ – Ühe abikaasa diplomaatilise esindaja staatus ja tema tööle määramine asukohariiki – Abikaasade hariliku viibimiskoha puudumine asukohariigis – Erand – Abikaasade tahe luua selles liikmesriigis oma huvide alaline kese – Hindamiskriteeriumid
(Nõukogu määrus nr 1259/2010, artikli 8 punktid a ja b)
(vt punktid 35–67 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) eelotsusetaotluse alusel täpsustas Euroopa Kohus mõistet abikaasade „harilik viibimiskoht“ määruse nr 1259/2010 (
1
) tähenduses, kui üks abikaasadest on diplomaatiline esindaja, kes on asukohariiki tööle määratud.
Saksa kodanikud DL ja PQ abiellusid 1989. aastal. Pärast seda, kui nad olid koos elanud üle kümne aasta Berliinis (Saksamaa) üüritud korteris (edaspidi „perekorter“) ja seejärel ligikaudu kaks aastat Stockholmis (Rootsi), asusid nad 2019. aasta septembris elama Moskvas (Venemaa) korterisse, mis asus Saksamaa saatkonna hoonekompleksis, kus PQ täitis saatkonna nõuniku ülesandeid.
Saksamaale tagasipöördumise perspektiiviga säilitasid abikaasad siiski oma perekorteri, kus elab alates 2019. aasta septembrist üks nende täisealistest lastest ja mille mõni osa oli kuni 2020. aasta juunini antud allüürile.
DL viibis 2020. aasta jaanuaris Berliinis meditsiinilisel operatsioonil ning ta jäi perekorterisse kuni 2021. aasta veebruarini. Seejärel naasis ta Moskvasse, Saksamaa saatkonna juurde kuuluvasse korterisse, kust ta lahkus lõplikult 2021. aasta mais, et minna tagasi Berliini. Ta elab sellest ajast alates perekorteris Berliinis, samas kui PQ jäi elama Moskvasse.
PQ esitas 8. juulil 2021 Amtsgerichtile (esimese astme kohus, Saksamaa) avalduse abielu lahutamiseks, väites, et ta elab alates 2020. aasta jaanuarist DList eraldi ja lõplikult mindi lahku 2021. aasta märtsis. DL vaidles sellele avaldusele vastu põhjendusega, et abikaasade lahkuminek toimus kõige varem 2021. aasta mais, kui ta Berliini tagasi pöördus. Avaldus jäeti rahuldamata, sest Saksa õiguses nõutud üheaastane lahuselu aeg ei olnud möödunud ja puudusid piisavalt kaalukad põhjused abielu viivitamatuks lahutamiseks.
PQ kaebuse alusel otsustas Kammergericht (liidumaa kõrgeim üldkohus, Saksamaa) seevastu abielu lahutada Venemaa õiguse alusel, mida ta pidas kohaldatavaks abikaasade viimast harilikku viibimiskohta arvestades vastavalt määruse nr 1259/2010 artikli 8 punktile b.
DL esitas abielulahutuse otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Viimane kahtles, kas määruses nr 1259/2010 toodud mõiste „harilik viibimiskoht“ tõlgendus peab vastama sama mõiste tõlgendusele määruses nr 2201/2003 (
2
). See kohus esitas küsimuse, kas ühe abikaasa määramine riiki diplomaatilise esindajana, abikaasade füüsilise viibimise kestus selles riigis ning seal sotsiaalse ja perekondliku lõimumise tase on asjakohased või isegi määravad tegurid määruse nr 1259/2010 artikli 8 punktides a ja b nimetatud abikaasade „hariliku viibimiskoha“ kindlaksmääramisel.
Euroopa Kohtu hinnang
Euroopa Kohus tõdes kõigepealt, et määrus nr 1259/2010 ei sisalda mõiste „harilik viibimiskoht“ määratlust ega viita selle mõiste tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramiseks liikmesriikide õigusele. Järelikult tuleb leida autonoomne ja ühetaoline tõlgendus, võttes selleks arvesse nii sätte sõnastust kui ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on.
Mis puudutab mõistet „harilik viibimiskoht“ määruse nr 2201/2003 artikli 3 lõike 1 punkti a tähenduses, siis seda iseloomustavad põhimõtteliselt kaks tegurit: esiteks huvitatud isiku tahe luua oma huvide alaline kese konkreetses kohas ja teiseks asjaomase liikmesriigi territooriumil piisavalt püsiv viibimine. Arvestades vajadust, et määruste nr 1259/2010 ja nr 2201/2003 sätted peavad olema kooskõlas, on samad tegurid olulised, et iseloomustada mõistet „harilik viibimiskoht“ määruse nr 1259/2010 artikli 8 punktide a ja b tähenduses. Selline ühtne käsitlus peegeldab tihedaid seoseid nende kahe määruse vahel, mis reguleerivad eelkõige abielulahutust ja lahuselu.
Abikaasade hariliku viibimiskoha mõiste määratlus määruse nr 1259/2010 artikli 8 punktide a ja b tähenduses, mida põhimõtteliselt iseloomustavad kaks tegurit, võimaldab nimelt tagada nii õiguskindluse ja ettenähtavuse eesmärgi kui ka vajaliku paindlikkuse abieluasjades, vältides samas võimalikke kuritarvitusi kohaldatava õiguse valikul.
Mis puudutab aga esimesena ühe abikaasa staatust diplomaatilise esindajana, siis asukohariiki välisesindusse tööle määratud diplomaatilise esindaja kutsetegevuse laad ja erisused toetavad nendele teenistuskohustustele omaste asjaolude tõttu põhimõtteliselt lähtekohta, et diplomaadil ja tema abikaasal ei ole selles riigis harilikku viibimiskohta määruse nr 1259/2010 artikli 8 punktide a ja b tähenduses.
Siiski, kuigi ühe abikaasa diplomaatilise esindaja staatus on oluline tegur selle hindamisel, kas abikaasade harilik viibimiskoht on asukohariigi territooriumil, mis on seotud nende selles riigis viibimise põhjuste ja asjaolude hindamisega, ei ole see tegur üksi määrav, et välistada seal asjaomase isiku ja tema pereliikmete hariliku viibimiskoha tunnustamine. Abikaasade „harilik viibimiskoht“ tuleb ka sellise teguri esinemisel kindlaks määrata üksikjuhtumi kõigi asjaolude põhjal.
Mis puudutab teisena abikaasade riigi territooriumil füüsilise viibimise kestuse kriteeriumi, siis tuleb arvesse võtta diplomaatiliste esindajate erilist olukorda nende teenistuskohustuste laadi tõttu ja samuti nende pereliikmete erilist olukorda. Nimelt säilitavad ühelt poolt need isikud sageli tiheda sideme lähetajariigiga, kuhu nad regulaarselt reisivad. Teiselt poolt võib aga – kuivõrd diplomaatiliste esindajate suhtes kohaldatakse üldjuhul rotatsiooni põhimõtet – nende asukohariigis viibimise kestust pidada a priori ajutiseks, kuigi praktikas võib see olla märkimisväärse pikkusega. Neil erilistel asjaoludel ei ole abikaasade füüsilise viibimise kestus asukohariigis iseenesest määrav tegur selle kindlakstegemisel, kas nende harilik viibimiskoht on selles riigis. Sellega seoses ei saa välistada, et abikaasad viibivad sellel territooriumil märkimisväärse aja, säilitades samas oma huvide keskme lähetajariigis, kuhu nad regulaarselt reisivad.
Kolmandana kujutab sotsiaalne lõimumine riigis, olgu siis kas asukohariigis või lähetajariigis, olulist tegurit abikaasade hariliku viibimiskoha kindlaksmääramisel. Nimelt konkretiseerib selline lõimumine subjektiivse teguri, mis puudutab asjaomaste isikute tahet luua oma huvide alaline kese konkreetses kohas. Lähetajariigis säilitatavad perekondlikud sidemed või vastupidi asukohariigis loodud perekondlikud sidemed võivad samuti olla asjakohased kõigi üksikjuhtumi faktiliste asjaolude analüüsimisel.
Igal juhul on Euroopa Kohtu praktikas asutud seoses määrusega nr 2201/2003 seisukohale, mida saab üle kanda mõiste „harilik viibimiskoht“ tõlgendamisele määruse nr 1259/2010 artikli 8 punktide a ja b tähenduses, et abikaasal, kes jagab oma elu kahe riigi vahel, saab olla harilik viibimiskoht ainult ühes neist riikidest.
Euroopa Kohus jõudis seisukohale, et määruse nr 1259/2010 artikli 8 punkte a ja b tuleb tõlgendada nii, et ühe abikaasa diplomaatilise esindaja staatus ja tema lähetamine töökohale asukohariiki välistab üldjuhul selle, et abikaasade „harilik viibimiskoht“ on selles riigis. Teisiti on see siis, kui kõiki konkreetse asja asjaolusid – sealhulgas eelkõige abikaasade füüsilise viibimise kestus riigis ning seal sotsiaalse ja perekondliku lõimumise tase – kogumis hinnates on esiteks tõendatud abikaasade soov luua selles riigis oma huvide alaline kese ja teiseks see, et nende sellel territooriumil viibimine on piisavalt püsiv.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
1
)	Nõukogu 20. detsembri 2010. aasta määrus (EL) nr 1259/2010 tõhustatud koostöö rakendamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas (ELT 2010, L 343, lk 10).
(
2
)	Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT 2003, L 338, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 243).