62018CC0427
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 16. oktoobril 2019 (
1
)
Kohtuasi C‑427/18 P
Euroopa välisteenistus
versus
Ruben Alba Aguilera,
Simone Barenghi,
Massimo Bonannini,
Antonio Capone,
Stéphanie Carette,
Alejo Carrasco Garcia,
Francisco Carreras Sequeros,
Carl Daspect,
Nathalie Devos,
Jean-Baptiste Fauvel,
Paula Cristina Fernandes,
Stephan Fox,
Birgitte Hagelund,
Chantal Hebberecht,
Karin Kaup-Laponin,
Terhi Lehtinen,
Sandrine Marot,
David Mogollon,
Clara Molera Gui,
Daniele Morbin,
Charlotte Onraet,
Augusto Piccagli,
Gary Quince,
Pierre-Luc Vanhaeverbeke,
Tamara Vleminckx,
Birgit Vleugels,
Robert Wade,
Luca Zampetti
Apellatsioonkaebus – Avalik teenistus – Ametnikud ja muud teenistujad – Euroopa välisteenistus – Töötasud – Kolmandates riikides töötavad ametnikud – Elamistingimuste eest Etioopias makstav toetus – Vähendamine 30 protsendilt 25 protsendile
1.
Euroopa välisteenistus palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 13. aprilli 2018. aasta kohtuotsus Alba Aguilera jt vs. Euroopa välisteenistus (
2
), millega Üldkohus tühistas Euroopa välisteenistuse eelarve ja haldusküsimuste peadirektori 19. aprilli 2016. aasta otsuse, millega määrati Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade X lisa artikli 10 alusel kindlaks elamistingimuste eest makstav toetus 2016. aastaks [ADMIN(2016) 7], osas, milles alates 1. jaanuarist 2016 vähendatakse Etioopias töötavale Euroopa Liidu personalile elamistingimuste eest makstava toetuse määra 30 protsendilt 25 protsendile võrdlussummast (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
I. Õiguslik raamistik
A.
Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjad ja muude teenistujate teenistustingimused
2.
Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade vaidluse suhtes kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 1b punktis a on täpsustatud, et kui personalieeskirjades ei ole sätestatud teisiti, on Euroopa välisteenistus nende personalieeskirjade kohaldamisel samastatud liidu institutsioonidega.
3.
Personalieeskirjade artikliga 10 on asutatud personalieeskirjade komitee, mis koosneb ühenduse institutsioonide esindajatest ja samast arvust nende personalikomiteede esindajatest.
4.
Personalieeskirjade VIIIb jaotises sisaldub ainult artikkel 101a. Selles artiklis on nähtud ette, et ilma, et see piiraks personalieeskirjade muude sätete kohaldamist, nähakse X lisaga ette eri- ja erandsätted kolmandates riikides töötavate ametnike jaoks.
5.
Personalieeskirjade artiklis 110 on sätestatud:
„1.   Käesolevate personalieeskirjade üldised rakendussätted võtab vastu institutsiooni ametisse nimetav asutus või ametiisik pärast nõupidamist personalikomitee ja personalieeskirjade komiteega.
2.   Käesolevate personalieeskirjade jõustamiseks komisjoni poolt vastu võetud rakenduseeskirju, sealhulgas lõikes 1 osutatud üldisi rakendussätteid, kohaldatakse analoogia alusel ka ametite suhtes. […]“
6.
Personalieeskirjade X lisa „Kolmandates riikides töötavate ametnike suhtes kohaldatavad eri- ja erandsätted“ artikli 1 esimeses ja kolmandas lõigus on nähtud ette:
„Käesolevas lisas sätestatakse kolmandates riikides töötavate Euroopa Liidu ametnike suhtes kohaldatavad eri- ja erandsätted.
[…]
Üldised rakendussätted võetakse vastu vastavalt personalieeskirjade artiklile 110.“
7.
Selle lisa artiklis 10 on sätestatud:
„1.   Elamistingimuste eest makstav toetus määratakse vastavalt ametniku teenistuskohale kindlaks protsendimäärana võrdlussummast. Võrdlussumma hõlmab kogu põhipalka, millele lisatakse kodumaalt lahkumise toetus, majapidamistoetus ja ülalpeetava lapse toetus ning millest arvatakse maha personalieeskirjades või nende rakendusmäärustes nimetatud kohustuslikud kinnipidamised.
Seda toetust ei maksta, kui ametnik töötab riigis, mille elamistingimusi peetakse samaväärseks Euroopa Liidus tavaliselt valitsevate elamistingimustega.
Muude teenistuskohtade puhul määratakse elamistingimuste eest makstav toetus kindlaks, võttes muu hulgas arvesse järgmisi näitajaid:
–
tervishoiu ja haiglate olukord,
–
julgeolek,
–
kliima,
–
eraldatuse aste,
–
muud kohalikud elutingimused.
Igal aastal vaatab ametisse nimetav asutus või ametiisik teenistuskohtade jaoks määratud elamistingimuste eest makstava toetuse uuesti läbi ning muudab seda vajaduse korral pärast personalikomiteelt arvamuse saamist.
[…]
3.   Käesoleva artikli kohaldamise üksikasjalikud sätted määrab kindlaks ametisse nimetav asutus või ametiisik.“
8.
Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste vaidluse suhtes kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „teenistustingimused“) artikli 10 lõikes 5 on täpsustatud, et personalieeskirjade VIIIb jaotist kohaldatakse analoogia alusel kolmandas riigis teenistuses olevate ajutiste töötajate suhtes. Lisaks on teenistustingimuste artiklis 118 ette nähtud, et personalieeskirjade X lisa kohaldatakse analoogia alusel kolmandas riigis teenistuses viibivate lepinguliste töötajate suhtes, ilma et see piiraks teatavatel tingimustel selle artikli 21 kohaldamist.
B.
Euroopa välisteenistuse otsused
9.
Liidu välis‑ ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja 17. detsembri 2013. aasta otsus, mis käsitleb personalieeskirjade X lisa artiklis 10 sätestatud elamistingimuste eest makstavat toetust ja lisatoetust [HR DEC(2013) 013] (edaspidi „17. detsembri 2013. aasta otsus“), puudutab personali‑ ja teenistuseeskirju, eelkõige seda sama artiklit 10, ning selles on märgitud, et see võeti vastu pärast konsulteerimist personalikomiteega. 17. detsembri 2013. aasta otsuse esimese ja ainsa põhjenduse kohaselt on selle eesmärk võtta vastu sisejuhised eelkõige elamistingimuste eest makstava toetuse kohta.
10.
Selle otsuse artiklis 2 on nähtud ette:
„[Ametisse nimetav asutus või ametiisik] määrab pärast Euroopa välisteenistuse ja komisjoni personalikomiteega konsulteerimist […] erinevate teenistuskohtadega seotud elamistingimuste eest makstava toetuse protsendimäärad. […]“
11.
Nimetatud otsuse artikli 12 esimese lõigu kohaselt kohaldatakse selle sätteid analoogia alusel ajutiste teenistujate ja lepinguliste töötajate suhtes.
12.
17. detsembri 2013. aasta otsuse ja personalieeskirjade X lisa, eelkõige selle artiklite 8 ja 10 alusel, ning pärast konsulteerimist Euroopa välisteenistuse ja komisjoni personalikomiteega tegi Euroopa välisteenistuse ajutine peadirektor 3. detsembri 2014. aasta otsuse EEAS DEC(2014) 049, millega antakse suunised elamistingimuste eest makstava toetuse kindlaksmääramise meetodite kohta (edaspidi „3. detsembri 2014. aasta otsus“).
II. Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
13.
Ruben Alba Aguilera ja ülejäänud isikud, kelle nimed on toodud esimese kohtuastme hagejate nimekirjas, on ametnikud või teenistujad, kes töötavad Euroopa Liidu delegatsioonis Etioopias.
14.
Euroopa välisteenistuse eelarve ja haldusküsimuste peadirektor tegi 19. aprillil 2016 personalieeskirjade X lisa artikli 10 alusel vaidlusaluse otsuse, millega vaadatakse uuesti läbi kolmandates riikides töötavatele ametnikele elamistingimuste eest makstava toetuse summa. Selle otsusega vähendati Etioopias töötavale liidu personalile kohaldatava elamistingimuste eest makstava toetuse määra 30 protsendilt 25 protsendile võrdlussummast. Lisaks nähtub samal päeval Euroopa välisteenistuse eelarve ja haldusküsimuste peadirektori vastu võetud otsusest kolmandates riikides töötavatele ametnikele, ajutistele teenistujatele ja lepingulistele töötajatele antava lisapuhkuse kohta, et lisapuhkust antakse üksnes siis, kui teenistuskohta peetakse raskeks või eriti raskeks. Kuna Etioopias töötavale liidu personalile kohaldatava elamistingimuste eest makstava toetuse määra vähendati, kaotasid hagejad ka lisapuhkuse.
15.
Esimese kohtuastme hagejad esitasid personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel igaüks ajavahemikus 13.–18. juuli 2016 ametisse nimetavale asutusele või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusele kaebuse vaidlusaluse otsuse peale.
16.
Ametisse nimetav asutus ja teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus jätsid need kaebused 9. novembri 2016. aasta otsusega rahuldamata.
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
17.
Esimese kohtuastme hagejad palusid oma Üldkohtule esitatud hagiga vaidlusalune otsus tühistada osas, milles alates 1. jaanuarist 2016 vähendatakse Etioopias töötavale Euroopa Liidu personalile elamistingimuste eest makstava toetuse määra 30 protsendilt 25 protsendile võrdlussummast, mõista neile tekitatud mittevaralise kahju eest Euroopa välisteenistuselt nende kasuks välja kindlasummaline hüvitis Üldkohtu poolt ex æquo et bono kindlaks määratavas suuruses ning mõista kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt.
18.
Euroopa välisteenistus palus jätta see hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja hagejatelt.
19.
Üldkohus tühistas vaidlusaluse otsuse, jättis hagi ülejäänud osas rahuldamata ja mõistis kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
20.
Euroopa välisteenistus esitas apellatsioonkaebuse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 26. juunil 2018. Euroopa välisteenistus palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul vaidlustatud kohtuotsus tühistada, rahuldada tema esimeses kohtuastmes esitatud nõuded ja mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja esimese kohtuastme hagejatelt.
21.
Need hagejad paluvad Euroopa Kohtul esimese võimalusena jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt ning teise võimalusena juhuks, kui apellatsioonkaebus rahuldatakse, suunata asi tagasi Üldkohtusse.
V. Õiguslik analüüs
22.
Euroopa välisteenistus põhjendab oma apellatsioonkaebust kahe väitega, millest esimese kohaselt on rikutud õigusnorme personalieeskirjade X lisa artikli 1 tõlgendamisel ning teise kohaselt selle lisa artikli 10 tõlgendamisel. Nende väidetega kinnitab ta sisuliselt, et Üldkohus eksis, kui leidis, et Euroopa välisteenistus oli personalieeskirjade X lisa artiklis 10 ette nähtud elamistingimuste eest makstavat toetust käsitlevate õigusnormide rakendamisel kohustatud vastu võtma üldised rakendussätted vastavalt selle lisa artikli 1 kolmandale lõigule.
23.
Nendes väidetes viitab Euroopa välisteenistus vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 28 ja 29, milles Üldkohus meenutas oma praktikale viidates, et üldiste rakendussätete vastuvõtmine on kohustuslik kahel juhul: kui seadusandja on selle sõnaselgelt ette näinud (sõnaselge kohustus võtta vastu üldised rakendussätted) või kui seda tuleb teha kohaldatava sätte enda olemusest tulenevalt (kaudne kohustus võtta vastu üldised rakendussätted). Euroopa Kohus on seda tõlgendust oma kohtupraktikas juba kinnitanud. (
3
)
A.
Esimene väide
24.
Oma esimese väitega, mille kohaselt on personalieeskirjade X lisa artikli 1 tõlgendamisel rikutud õigusnorme, kritiseerib Euroopa välisteenistus Üldkohut selle eest, et viimane leidis peamiselt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 30 ja 31, et selle artikli kolmandas lõigus on sätestatud sõnaselgelt kohustus võtta vastu üldised rakendussätted kogu selle lisa puhul.
25.
Esimese kohtuastme hagejad seavad esimese võimalusena kahtluse alla apellatsioonkaebuse esimese väite vastuvõetavuse. Seega tuleb enne selle väite sisulist analüüsimist analüüsida nende hagejate argumente, millega püütakse sisuliselt saavutada selle väite vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätmine.
1. Vastuvõetavus
26.
Esimese kohtuastme hagejad väidavad, et apellatsioonkaebuse esimene väide on vastuvõetamatu sel põhjusel, et kohustus võtta vastu personalieeskirjade X lisa artikli 10 üldised rakendussätted selle lisa artikli 1 kolmanda lõigu täitmiseks põhineb kohtuotsusest Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
4
) tuleneval kohtupraktikal, millele Euroopa välisteenistus Üldkohtus vastu ei vaielnud. Apellatsioonkaebuse esimese väitega muudetakse niisiis vaidluse eset.
27.
Ma ei nõustu esimese kohtuastme hagejate kahtlustega selles küsimustes.
28.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 25 märkis Üldkohus küll, et Euroopa välisteenistus ei sea kahtluse alla seda, et kohtuotsusest Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
5
) tuleneb, et ta oli kohustatud võtma vastu personalieeskirjade X lisa artikli 10 üldised rakendussätted, sest selle lisa artikli 1 kolmandast lõigust tulenev kohustus hõlmab ka elamistingimuste eest makstavat toetust käsitlevaid sätteid.
29.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktist 27 ilmneb siiski, et Euroopa välisteenistus väitis Üldkohtus eelkõige, et 17. detsembri 2013. aasta otsus ja 3. detsembri 2014. aasta otsus kujutavad endast üldisi rakendussätteid, mis on vastu võetud kooskõlas personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu nõuetega. Järeldan sellest, et Euroopa välisteenistus väitis sisuliselt, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus ei ole sätestatud „vääramatut“ kohustust võtta enne otsuse tegemist selle lisa artikli 10 alusel vastu üldised rakendussätted. Kohtuotsuses Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
6
) lükkas aga Üldkohus sõnaselgelt tagasi personalieeskirjade X lisa artikli 1 tõlgenduse, mille kohaselt võib otsused, mis on tehtud personalieeskirjade artiklis 110 sätestatud menetlusnorme järgimata, samastada üldiste rakendussätetega. Vastupidi esimese kohtuasja hagejate väitele ei saa seega asuda seisukohale, et Euroopa välisteenistus ei ole sellest kohtuotsusest tulenevale kohtupraktikale vastu vaielnud.
30.
Ma leian, et apellatsioonkaebuse esimene väide on seega vastuvõetav. Niisiis tuleb analüüsida, kas see väide, milles Euroopa välisteenistus kinnitab, et Üldkohus eksis, kui leidis, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus on sõnaselgelt ette nähtud kohustus võtta vastu üldised rakendussätted kogu selle lisa puhul, on põhjendatud.
2. Sisulised küsimused
31.
Kohe alguses tuleb märkida, et käesolevas kohtuasjas ei tule vastata mitte küsimusele, kas üldised rakendussätted tuleb vastu võtta kogu selle lisa puhul, vaid küsimusele, kas nende vastuvõtmine on personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõike 1 kolmanda ja neljanda lõigu rakendamiseks vajalik, seisnedes kolmandates riikides töötavatele ametnikele elamistingimuste eest makstava toetuse summa läbivaatamises. Sellest vaatevinklist analüüsingi apellatsioonkaebuse esimest väidet, mis hõlmab nii või teisiti ka kriitikat vaidlustatud kohtuotsuse suhtes selles konkreetses aspektis.
32.
Meenutan, et Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 30 ja 31, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus on sõnaselgelt sätestatud kohustus võtta vastu üldised rakendussätted kogu selle lisa puhul. Seega on liidu institutsioonil, kes rakendab personalieeskirjade X lisa artiklis 10 ette nähtud elamistingimuste eest makstavat toetust käsitlevaid sätteid, Üldkohtu arvates kohustus võtta vastavalt selle lisa artikli 1 kolmandale lõigule vastu üldised rakendussätted.
33.
Oma järeldust, et Euroopa välisteenistus oli kohustatud võtma enne vaidlusaluse otsuse tegemist vastu üldised rakendussätted, põhjendas Üldkohus kaalutlusega, et kuigi personalieeskirjade X lisa artiklis 10, mis on vaidlusaluse otsuse õiguslik alus, ei ole mingit sõnaselget sätet, milles oleks nähtud ette üldiste rakendussätete vastuvõtmine, siis selle lisa artikli 1 kolmandas lõigus on seevastu sõnaselgelt sätestatud niisugune kohustus, mis puudutab kogu seda lisa. Asjaolu, et artikli 1 kolmas lõik paikneb personalieeskirjade X lisa „üldsätete“ hulgas, muudab selle üldkohaldatavaks ning seega puudutab see õigusnorm selle lisa kõiki sätteid, sh neid, mis reguleerivad personalieeskirjade X lisa artiklis 10 ette nähtud elamistingimuste eest makstavate toetuste maksmist. Tuleb märkida, et seda arutluskäiku järgis Üldkohus kohtuotsuses Vanhalewyn vs.Euroopa välisteenistus (
7
), millele ta vaidlustatud kohtuotsuses muide mitu korda viitab.
34.
Seejärel tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 34, et Euroopa välisteenistus ei ole personalieeskirjade artikli 110 sätete kohaselt siiani võtnud vastu üldisi rakendussätteid personalieeskirjade X lisa artikli 10 rakendamiseks. Lisaks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 35, et 17. detsembri 2013. aasta otsust ja 3. detsembri 2014. aasta otsust ei saa pidada üldisteks rakendussäteteks personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu tähenduses. Üldkohtu sõnul ei pea selliste pelkade sisejuhiste nagu need otsused vastuvõtmiseks institutsioonid nimelt järgima personalieeskirjade artiklis 110 kindlaks määratud tingimusi ning eelkõige saama personalieeskirjade komitee arvamust ega pidama nõu selle institutsiooni personalikomiteega, kelle aktiga on tegemist. Seevastu näeb personalieeskirjade artikkel 110 ette, et üldisi rakendussätteid ei saa institutsioon vastu võtta ilma, et oleks täidetud kaks tingimust: nõupidamine oma personalikomiteega ning personalieeskirjade komitee arvamuse saamine.
35.
Personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik kuulub kahtlemata selle lisa üldsätete hulka. Seega võib see olla a priori kohaldatav, mis puudutab selle lisa kõiki sätteid.
36.
Tõlgendus, mille Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses esitas, põhineb siiski eeldusel, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik kujutab endast kogu selle lisa puhul üldiste rakendussätete vastuvõtmise kohustuse sõltumatut ja piisavat allikat. Euroopa välisteenistus aga vaidleb sellele eeldusele vastu ja pooldab tõlgendust, mille kohaselt eeldab personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik, et juhtudel, mil selle lisa asjakohased sätted nõuavad üldiste rakendussätete vastuvõtmist, võetakse need vastu vastavalt personalieeskirjade artiklile 110. Teiste sõnadega arvab Euroopa välisteenistus – nagu ta kohtuistungil selgitas –, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik kujutab endast üksnes menetluslikku viidet. Ainult juhul, kui personalieeskirjade X lisa asjaomases sättes on nähtud ette kohustus võtta vastu üldised rakendussätted, on Euroopa välisteenistusel kohustus need enne selle sätte rakendamist vastu võtta. Niisugusel juhul tuleb üldised rakendussätted vastu võtta, järgides personalieeskirjade artiklis 110 ette nähtud menetluslikke nõudeid.
37.
Niisuguses olukorras tuleb selle kindlakstegemisel, kas personalieeskirjade X lisas on olemas sõnaselge õigusnorm, mis kohustab ametisse nimetavat asutust võtma talle selle lisa artikli 10 lõike 1 kolmanda ja neljanda lõiguga antud otsuste tegemise pädevuse kasutamisel vastu üldised rakendussätted, analüüsida personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu rolli võrreldes personalieeskirjade teiste sätetega.
38.
Märgin juba praegu, et minu meelest kõneleb mitu argumenti niisuguse tõlgenduse kasuks, et viimases õigusnormis ei ole nähtud ette sõnaselget kohustust võtta enne kolmandates riikides töötavatele ametnikele elutingimuste eest makstava toetuse summa uuesti läbivaatamise otsuse tegemist vastu üldised rakendussätted. Seega kinnitavad personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu niisugust tõlgendust juhised, milleks on esiteks asjaolu, et seadusandja on personalieeskirjade X lisa raames teinud vahet üldiste rakendussätete ja kohaldamise üksikasjalike sätete vahel (jagu a), teiseks üldiste rakendussätete kasutamine, mis puudutab selle lisa teisi sätteid (jagu b) ning lõpuks kolmandaks selle lisa artikli 1 kolmanda lõigu kasuliku mõju järgimine (jagu c).
a) Vahetegemine üldiste rakendussätete ja kohaldamise üksikasjalike sätete vahel
39.
Nagu Euroopa välisteenistus oma apellatsioonkaebuses märgib, ilmneb personaleeskirjade X lisa analüüsimisel tervikuna, et selle lisa artiklis 3 on nähtud sõnaselgelt ette, et ametisse nimetav asutus võib teha otsuse üldiste rakendussätete alusel. Seevastu selle lisa artikli 10 lõikes 3 on kasutatud teistsugust terminoloogiat ja nähtud ette, et selle lisa artikli 10 artikli kohaldamise üksikasjalikud sätted määrab kindlaks ametisse nimetav asutus või ametiisik.
40.
Niisugune terminoloogiline erinevus peegeldub üldiste rakendussätete ja kohaldamise üksikasjalike sätete vastuvõtmises. Näiteks on personalieeskirjade artiklis 110 ette nähtud, et ametisse nimetav asutus või ametiisik võtab üldised rakendussätted vastu pärast nõupidamist personalikomitee ja personalieeskirjade komiteega. Seevastu personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõike 1 neljandas lõigus on täpsustatud, et igal aastal vaatab ametisse nimetav asutus või ametiisik teenistuskohtade jaoks määratud elamistingimuste eest makstava toetuse uuesti läbi ning muudab seda vajaduse korral pärast personalikomiteelt arvamuse saamist; lisaks on selle artikli lõikes 3 sätestatud, et personalieeskirjade X lisa artikli 10 kohaldamise üksikasjalikud sätted määrab kindlaks ametisse nimetav asutus või ametiisik.
41.
Kui järgida tõlgendust, mille on välja pakkunud Üldkohus, keda toetavad selles küsimuses esimese kohtuastme hagejad, viib see menetluslike nõuete mitmekordistumiseni. Et kolmandates riikides töötavatele ametnikele elutingimuste eest makstava toetuse summa saaks uuesti läbi vaadata, peab ametisse nimetav asutus esiteks konsulteerima oma personalikomiteega ja saama personalieeskirjade komitee arvamuse üldiste rakendussätete vastuvõtmiseks ning teiseks määrama kindlaks kohaldamise üksikasjalikud sätted ja saama uuesti personalikomitee arvamuse. Seega, kui ametisse nimetav asutus peab – nagu leidis Üldkohus – võtma enne kolmandates riikides töötavatele ametnikele elutingimuste eest makstava toetuse summa uuesti läbivaatamise otsuse tegemist vastu üldised rakendussätted, tekib küsimus, missugustel põhjustel on personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõikes 3 mainitud kohaldamise üksikasjalikke sätteid, sest see kehtestab leebemad menetluslikud nõuded võrreldes personalieeskirjade artiklis 110 sätestatud nõuetega.
42.
See menetluslike nõuete mitmekordistumine võib olla märk sellest, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus ei ole sätestatud sõnaselget kohustust niisuguse otsuse nagu vaidlusalune otsus puhul, millega vaadatakse läbi kolmandates riikides töötavatele ametnikele elutingimuste eest makstava toetuse summa. Seda kaalutlust ei sea kahtluse alla argumendid, mille on esitanud esimese kohtuastme hagejad, kes väidavad kohtuotsusele Osorio jt vs. Euroopa välisteenistus (
8
) viidates, et personalieeskirjade X lisa kõikide sätete ja konkreetsemalt selle lisa artikli 3 lugemine ei kinnita tõlgendust, mille Euroopa välisteenistus välja pakub.
b) Viited üldistele rakendussätetele personalieeskirjade X lisas
43.
Avaliku Teenistuse Kohus on tõesti personalieeskirjade X lisa artiklit 3 tõlgendanud oma kohtuotsuses Osorio jt vs. Euroopa välisteenistus (
9
) ning selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse kohta on tehtud Üldkohtu kohtuotsus Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
10
). Selles esimeses kohtuotsuses leidis Avaliku Teenistuse Kohus, et selle sätte sõnastuse järgi on see sõnaselgelt erand selle lisa artikli 1 esimesest lõigust. Järelikult ei saa üldisi rakendussätteid, millele on personalieeskirjade X lisa artiklis 3 viidatud ja mis puudutavad ajutiselt asukohta või ükskõik missugusesse muusse teenistuskohta määratud ametnike olukorda, Avaliku Teenistuse Kohtu arvates kohaldada „kolmandates riikides töötavate ametnike suhtes kohaldatavate eri‑ ja erandlike sätete“ suhtes, mida on nimetatud selle lisa artikli 1 esimeses lõigus, ning viidata seega sama lisa artikli 1 kolmandas lõigus ette nähtud üldistele rakendussätetele. (
11
)
44.
Selles küsimuses tuleb märkida, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 esimene lõik, milles on näidatud, et selles lisas on nähtud ette eri- ja erandsätted kolmandates riikides töötavate ametnike jaoks, määrab kindlaks selle lisa kohaldamisala ning see ei ole niisiis põhimõtteliselt kohaldatav liidus töötavate ametnike suhtes. Personalieeskirjade X lisa artikli 3 alusel võib ametisse nimetav asutus aga erandina selle lisa artikli 1 esimesest lõigust kohaldada ajutiselt liitu määratud ametnike suhtes selle lisa teatavaid sätteid, ehkki selle lisa kohta on märgitud, et see reguleerib kolmandates riikides töötavate ametnike olukorda.
45.
Lisaks puudutab personalieeskirjade X lisa artiklis 3 ette nähtud erand ainult selle lisa artikli 1 esimest lõiku. Järelikult võimaldab see erand ametisse nimetaval asutusel selle lisa ratione personae kohaldamisala laiendada. (
12
) Miski ei näita, et personalieeskirjade X lisa artikli 3 suhtes ei kohaldata nõudeid, mis on nähtud ette selle lisa artikli 1 kolmandas lõigus, milles on sätestatud, et üldised rakendussätted tuleb võtta vastu vastavalt personalieeskirjade artiklile 110.
46.
Nendest kaalutlustest ilmneb, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik ei kujuta endast kohustuse võtta vastavalt artiklile 110 vastu üldised rakendussätted sõltumatut ja piisavat allikat. Minu arvates saab niisugune sõnaselge või kaudne kohustus tuleneda ainult selle õigusnormi ja personalieeskirjade X lisa mõne muu sätte tõlgendamisest koostoimes. Nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 23, eksisteerib üldiste rakendussätete vastuvõtmise kohustus siis, kui seadusandja on selle sõnaselgelt ette näinud või kui see on kohaldatava sätte laadi enda tõttu vajalik.
47.
Eelnevaid kaalutlusi tuleb kõrvutada väitega, mille esimese kohtuasja hagejad esitasid kohtuistungil ja mille kohaselt võtab personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu niisugune tõlgendus sellelt õigusnormilt igasuguse kasuliku mõju.
c) Personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu kasulik mõju
48.
On ilmne, et tõlgendus, mille kohaselt on personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik – kui Euroopa välisteenistuse väljendust kasutada – ainult „menetluslik viide“, võib tekitada kahtlusi selle lisa ülesehituse kohta ja täpsemalt põhjuste kohta, miks lisati sellesse artikli 1 kolmas lõik. Võib nimelt väita, et juba personalieeskirjade artiklist 110 ilmneb, et üldised rakendussätted võetakse vastu selles õigusnormis ette nähtud menetluse kohaselt. Lisaks sisaldavad personalieeskirjad ka õigusnorme, milles on mainitud üldisi rakendussätteid, ilma et nendes õigusnormides oleks sõnaselgelt ette nähtud, et need tuleb vastu võtta vastavalt personalieeskirjade artiklile 110. (
13
)
49.
Õigusloomemeetod, mis põhineb viitel personalieeskirjade artiklile 110, ei ole aga piiratud personalieeskirjade X lisaga. Personalieeskirjadest võib leida mitu sätet, milles on viidatud üldiste rakendussätete vastuvõtmisele vastavalt selle artiklile 110. (
14
) Seega eksisteerib seadusandja seisukohast alati huvi viidata personalieeskirjade artiklile 110, et täpsustada, et üldised rakendussätted võetakse vastu selles sättes ette nähtud menetluse kohaselt.
50.
Personalieeskirjade nende sätete raames kaasneb viitega selle artiklile 110 täpsustus, et tegemist on teatava artikli või lõigu üldiste rakendussätetega. (
15
) Seevastu personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus ei ole samasugust täpsustust, et tegemist on selle lisa või selle kõikide sätete üldiste rakendussätetega. Olen aga arvamusel, et me ei saa astuda seadusandja asemele ja lisada niisugust üldist täpsustust, mis puudutab kõnesoleva lisa kõiki sätteid. Nagu Euroopa välisteenistus märgib, võib niisugune tõlgendus võtta personalieeskirjade X lisa sätetelt, millest juba üksi piisab, nende sisu ja muuta need ebatäielikuks.
51.
Igatahes on see X lisa ainus, milles on nähtud sõnaselgelt ette, et selle sätted on erandsätted personalieeskirjade muude sätete suhtes. On õige, et personalieeskirjade artikkel 101a näeb ette, et ilma et see piiraks personalieeskirjade muude sätete kohaldamist, nähakse selle X lisaga ette eri- ja erandsätted kolmandates riikides töötavate ametnike jaoks. Seega võib väita, et on ülearune taas kinnitada, et personalieeskirjade artiklit 110 kohaldatakse nende personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu kaudu. Ilma selleta oleks aga siiski raske välja selgitada, kas seeläbi, et personalieeskirjade X lisa artiklis 3 on mainitud üldisi rakendussätteid, on sellega tehtud erand ka personalieeskirjade artiklis 110 ette nähtud menetlusest.
52.
Seejärel tuleb märkida, et üldiste rakendussätete vastuvõtmise kohustus võib esineda sõnaselge või kaudse kohustuse vormis. Ei saa välistada, et peale selle artikli 3 sisaldab personalieeskirjade X lisa ka sätteid, mis eeldavad juba oma laadi tõttu üldiste rakendussätete vastuvõtmist. Niisugusel juhul nõuab personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik, et järgitakse artiklis 110 sätestatud menetluslikke nõudeid.
53.
Lõpuks võib personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandat lõiku tõlgendada ka nii, et kui üldised rakendussätted võetakse vastu ilma igasuguse kohustuseta, tuleb siiski järgida personalieeskirjade artiklis 110 sätestatud menetluslikke nõudeid.
54.
Nendest kaalutlustest ilmneb, et tõlgendus, mille kohaselt ei kujuta personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmas lõik endast üldiste rakendussätete vastuvõtmise kohustuse sõltumatut ja piisavat allikat, ei võta sellelt õigusnormilt selle sisu.
55.
Möödaminnes tuleb märkida, et seda tõlgendust kinnitab teataval määral Üldkohtu hiljutine praktika.
56.
Kohtuotsuses Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
16
), millele on vaidlustatud kohtuotsuses mitu korda viidatud, leidis Üldkohus, et sõnaselge kohustus võtta vastu üldised rakendussätted on olemas personalieeskirjade kogu X lisa puhul, sh sätted, mis reguleerivad elamistingimuste eest makstava toetuse maksmist.
57.
Eespool viidatud kohtuotsuses esitatud kaalutlust, mis puudutab kogu seda lisa, saab siiski pidada ainult obiter dictum’iks. Kohtuotsus Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
17
) puudutas otsust, millega ajakohastati nende kolmandate riikide loetelu, mille puhul loetakse elutingimusi samaväärseks liidus tavaliselt valitsevate elutingimustega. See otsus puudutas seega personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõike 1 teist lõiku, milles on ainult sätestatud, et elutingimuste eest makstavat toetust ei maksta, kui ametnik töötab riigis, mille elamistingimusi peetakse samaväärseks Euroopa Liidus tavaliselt valitsevate elamistingimustega. Seevastu vaidlusalune otsus puudutab personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõike 1 kolmandat ja neljandat lõiku, mille sisu on kõnekam kui sama lisa artikli 10 lõike 1 teise lõigu sisu.
58.
Lisaks näib Üldkohus kohtuotsuses PO jt vs. Euroopa välisteenistus (
18
), mis on kohtuotsusest Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
19
) hilisem, olevat ise oma praktika ulatust veidi piiranud, leides, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandat lõiku ei saa tõlgendada nii, et see kohustab Euroopa välisteenistust vastu võtma üldised rakendussätted, mis käsitlevad selle lisa artikli 15 teise lausega antud otsustamispädevuse kasutamist. Oma kohtuotsuses PO jt vs. Euroopa välisteenistus (
20
) täpsustas Üldkohus, et selles esitatud kaalutlused vastavad kohtuotsuses Vanhalewyn vs. Euroopa välisteenistus (
21
) esitatud kaalutlustele. Käesoleva juhtumi asjaolusid arvestades leian, et selles küsimuses ei ole vaja seisukohta võtta. Asjakohane on käesoleval juhul – ka kohtuotsusest PO jt vs. Euroopa välisteenistus (
22
) lähtudes – asjaolu, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus ei ole sätestatud üldise ulatusega kohustust, mis puudutaks personalieeskirjade kogu X lisa.
59.
Eelnevate kaalutluste põhjal arvan, et apellatsioonkaebuse esimene väide on põhjendatud, sest Euroopa välisteenistus väidab, et Üldkohus eksis, kui leidis, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus on sätestatud sõnaselge kohustus võtta enne seda, kui ta teeb selle lisa artikli 10 lõike 1 kolmanda lõigu alusel otsuse, millega vaadatakse uuesti läbi kolmandates riikides töötavatele ametnikele elutingimuste eest makstava toetuse summa, vastu üldised rakendussätted. Ma ei leia siiski, et sellest kaalutlusest piisaks vaidlustatud kohtuotsuse tühistamiseks, analüüsimata apellatsioonkaebuse teist väidet.
B.
Teine väide
60.
Meenutan, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 28 ja 29 märkis Üldkohus, et üldiste rakendussätete vastuvõtmine on kohustuslik kahel juhul: kui seadusandja on selle sõnaselgelt ette näinud või kui seda tuleb teha kohaldatava sätte enda olemusest tulenevalt.
61.
Apellatsioonkaebuse teine väide vastab kaalutlustele, mille Üldkohus on esitanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 28 ja 29. Selle väitega kinnitab Euroopa välisteenistus, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et personalieeskirjade X lisa artikkel 10 on õigusnorm, mille puhul on vaja võtta vastu üldised rakendussätted, sest see õigusnorm ei ole nii selge ja täpne, et seda ei oleks võimalik kohaldada nõnda, et see kohaldamine ei ole meelevaldne.
62.
Seevastu esimese kohtuastme hagejad väidavad esimese võimalusena, et teine väide ei saa anda tulemusi. Et Üldkohtul oli õigus, kui ta leidis, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus on Euroopa välisteenistusele sõnaselgelt ette nähtud kohustus võtta vastu selle lisa artikli 10 üldised rakendussätted, ei ole selle artikli 10 väidetaval selguse astmel mingit tähtsust.
1. Väite tulemuslikkus
63.
Ma suhtun tähelepanelikult esimese kohtuastme hagejate argumentidesse, et teine väide ei saa anda tulemusi, sest vaidlustatud kohtuotsuse lugemisel võib jääda kahtlusi selle kohustuse allika küsimuses, mis Euroopa välisteenistusel Üldkohtu meelest on. Kõigepealt märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 30 ja 31, et personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmandas lõigus on sätestatud sõnaselge kohustus võtta vastu üldised rakendussätted, mis puudutab kogu seda X lisa, sh selle lisa artiklis 10 toodud sätteid, mis reguleerivad elutingimuste eest makstava toetuse maksmist.
64.
Hiljem esitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 32 siiski argumendid, et on kohustus võtta vastu üldised rakendussätted personalieeskirjade X lisa artikli 10 puhul. Üldkohtu arvates on see kohustus seletatav asjaoluga, et see õigusnorm annab ametisse nimetavale asutusele eriti ulatusliku kaalutlusõiguse kolmandates riikides valitsevate elamistingimuste kindlaks tegemisel. Samuti näib Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 38 olevat arvanud, et üldiste rakendussätete vastuvõtmine on vajalik selle tagamiseks, et kriteeriumid, mille järgi määratakse kindlaks kolmandates riikides valitsevad elamistingimused, oleksid seatud abstraktselt ja sõltumatult kõikidest menetlustest, mille eesmärk on vaadata läbi elamistingimuste eest makstava toetuse summa, et vältida seda, et nende kriteeriumide valikut mõjutaks tulemus, mida võib soovida administratsioon.
65.
Selles olukorras ei saa välistada, et Üldkohus ei kvalifitseerinud – kas või kaudselt – personalieeskirjade X lisa artiklit 10, lähtudes ka käesoleva ettepaneku punktis 60 mainitud teisest juhtumist.
66.
Kui minu vaidlustatud kohtuotsuse tõlgendus on õige ja kui üldiste rakendussätete vastuvõtmise kohustus tuleneb juba personalieeskirjade X lisa artikli 10 laadist, ei ole teine väide tulemusetu ning asjaolu, et apellatsioonkaebuse esimene väide on põhjendatud, ei too kaasa vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist. Arvan, et apellatsioonkaebuse analüüsimisel ei tohi piirduda esimese väite hindamisega ning et analüüsida tuleb ka teist väidet.
2. Sisulised küsimused
67.
Meenutan, et oma teise väitega kinnitab Euroopa välisteenistus peamiselt, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui leidis, et personalieeskirjade X lisa artikkel 10 on niisugune õigusnorm, mis eeldab juba oma laadi tõttu üldiste rakendussätete vastuvõtmist. Täpsemalt leidis Üldkohus, et see säte on nii ebaselge ja ebatäpne, et seda ei ole võimalik kohaldada nõnda, et see kohaldamine ei oleks meelevaldne. Euroopa välisteenistus väidab, et elamistingimuste eest makstavat toetust käsitlevate kohaldamise üksikasjalike sätete vastuvõtmise raames kohustab personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõike 1 neljas lõik saama personalikomitee arvamust, nagu see oli 17. detsembri 2013. aasta ja 3. detsembri 2014. aasta otsuse tegemisel. See etapp võimaldab juba üksi kõrvaldada igasuguse ohu, et administratsioon kehtestab kriteeriume, mis määravad ära elamistingimuste eest makstava toetuse määra, soovitud tulemuse saavutamiseks. Üksikasjalikkuse aste, mis iseloomustab seda artiklit 10, millega kehtestatakse parameetrid, mida tuleb elamistingimuste eest makstava toetuse kindlaksmääramisel arvesse võtta, ning nähakse ette nende parameetrite iga-aastane hindamine, näitab muide juba iseenesest, et asjaomased sätted ei jäta kaalutlusruumi meelevaldseks kohaldamiseks.
68.
Esimese kohtuastme hagejad kinnitavad, et see väide on – tingimusel et see on tulemuslik – põhjendamatu, sest üldiste rakendussätete vastuvõtmine eeldab, et personalieeskirjade komitee arvamus võib ametisse nimetava asutuse otsust mõjutada.
69.
Selles küsimuses tuleb märkida, et personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõike 1 kolmandas lõigus on märgitud, et „elamistingimuste eest makstav toetus [määratakse] kindlaks, võttes muu hulgas arvesse järgmisi näitajaid“. Väljend „muu hulgas“ näitab kindlasti, et esitatud ei ole kõik parameetrid. Seda õigusnormi tuleb siiski tõlgendada koostoimes personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõikega 3, mille kohaselt „[määrab k]äesoleva artikli kohaldamise üksikasjalikud sätted […] kindlaks“ ametisse nimetav asutus. Lisaks tuleb elamistingimuste eest makstava toetuse kindlaksmääramisel – nagu märgib Euroopa välisteenistus – igal aastal läbi viia hindamine ja vajaduse korral need pärast personalikomitee arvamuse saamist uuesti läbi vaadata. Seadusandja on seega ette näinud mitu meedet, mis võimaldavad välistada meelevaldsuse ohu personalieeskirjade X lisa artikli 10 lõike 1 kolmanda ja neljanda lõigu rakendamisel.
70.
Eelnevate kaalutluste põhjal leian, et teine väide on põhjendatud. Minu analüüsist tuleneb niisiis, et Euroopa välisteenistuse apellatsioonkaebuse mõlemad väited on põhjendatud.
71.
Järelikult tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada õigusnormide rikkumise tõttu selles osas, mis seisnevad personalieeskirjade X lisa artikli 1 kolmanda lõigu ja artikli 10 vääras tõlgenduses, sest Üldkohus leidis, et Euroopa välisteenistus oli seda viimast õigusnormi rakendades ja tehes niisugust otsust nagu vaidlusalune otsus, millega vaadatakse uuesti läbi kolmandates riikides töötavate ametnike suhtes kohaldatavad elamistingimuste eest makstavad toetused, kohustatud vastu võtma üldised rakendussätted. Nendel asjaoludel tuleb apellatsioonkaebus rahuldada ja vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni esimene punkt tühistada.
72.
Lisaks on Euroopa Liidu Kohtu personalieeskirjade artiklis 61 sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse. Ta võib ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
73.
Arvan, et menetlusstaadium ei luba teha asja suhtes lõplikku otsust. Esimese kohtuastme hagejad põhjendasid Üldkohtule esitatud hagi kolme väitega. Nagu aga Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 märkis, tehti see otsus ilma, et oleks analüüsitud teist ja kolmandat väidet. Seepärast tuleb asi suunata tagasi Üldkohtusse, et viimane võtaks seisukoha nende väidete kohta.
VI. Ettepanek
74.
Eelnevate kaaluluste põhjal leian, et väidetega, millele Euroopa välisteenistus tugineb, tuleb nõustuda, ning teen Euroopa Kohtule järgmise ettepaneku:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 13. aprilli 2018. aasta kohtuotsuse Alba Aguilera jt vs. Euroopa välisteenistus (T‑119/17, EU:T:2018:183) resolutsiooni esimene punkt, millega Üldkohus tühistas Euroopa välisteenistuse 19. aprilli 2016. aasta otsuse, milles vähendatakse alates 1. jaanuarist 2016 Etioopias töötavale Euroopa Liidu personalile elamistingimuste eest makstava toetuse määra 30 protsendilt 25 protsendile võrdlussummast, ning selle kohtuotsuse resolutsiooni kolmas punkt, millega Üldkohus mõistis kohtukulud välja Euroopa välisteenistuselt.
2.
Suunata asi tagasi Euroopa Liidu Üldkohtusse.
3.
Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	T‑119/17, edaspidi „vaidlustaud kohtuotsus“, EU:T:2018:183.
(
3
)	Vt nende kahe juhtumi kohta ka 8. juuli 1965. aasta kohtuotsus Willame vs. komisjon (110/63, EU:C:1965:71).
(
4
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
5
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
6
)	Selle kohtuotsuse punkti 35 kohaselt ei ole tähtsust asjaolul, et ametisse nimetav asutus on kindlaks määranud „kriteeriumid, millest ta võib elutingimuste samaväärsuse hindamisel juhinduda“, sest neid kriteeriume ei olnud sätestatud üldistes rakendussätetes.
(
7
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156, punktid 22 ja 23).
(
8
)	25. septembri 2014. aasta kohtuotsus (F‑101/13, EU:F:2014:223).
(
9
)	25. septembri 2014. aasta kohtuotsus (F‑101/13, EU:F:2014:223, punktid 24 ja 25).
(
10
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
11
)	25. septembri 2014. aasta kohtuotsus Osorio jt vs. Euroopa välisteenistus (F‑101/13, EU:F:2014:223, punkt 25).
(
12
)	Möödaminnes tuleb märkida, et asjaolu, et personalieeskirjade X lisa artiklis 3 on nähtud ette võimalus laiendada selle kohaldamisala, selgitab ka, miks on ametisse nimetav asutus kohustatud võtma enne selle sätte alusel otsuse tegemist vastu üldised rakendussätted. Selle lisa kohaldamisala laiendamine kas või ajutiselt liidus töötavatele ametnikele võib olla vastuolus personalieeskirjade X lisa eesmärgiga ja sellega võidakse rikkuda võrdse kohtlemise põhimõtet. Vt selle kohta 29. mai 1997. aasta kohtuotsus de Rijk vs. komisjon (C‑153/96 P, EU:C:1997:268, punktid 28 ja 29).
(
13
)	Vt näiteks personalieeskirjade VII lisa artikli 9 lõike 1 kolmas lõik ja artikkel 13a ning VIII lisa artikli 11 lõike 2 teine lõik.
(
14
)	Vt personalieeskirjade artikli 27 teine lõik ja artikli 45a lõige 5 ning IX lisa artikli 2 lõige 3.
(
15
)	Vt 13. joonealune märkus.
(
16
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156, punktid 24 ja 25).
(
17
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156, punktid 24 ja 25).
(
18
)	25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus (T‑729/16, EU:T:2018:721, punktid 160–165).
(
19
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
20
)	25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus (T‑729/16, EU:T:2018:721, punktid 166–170).
(
21
)	17. märtsi 2016. aasta kohtuotsus (T‑792/14 P, EU:T:2016:156).
(
22
)	25. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus (T‑729/16, EU:T:2018:721).