62003CC0195_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Ühenduse tolliseadustik
–
Tollijärelevalve eeldused
–
Tollivõla tekkimine impordil
–
Selliste kaupade esitamine tollile, millelt tuleb maksta tollimaksu
–
Vale nimetusega kauba tollideklaratsiooni kandmise tagajärjed („sigarettide” asemel „köögitarbed”)
–
Järgnev kauba tollijärelevalve alt väljaviimine
I. Sissejuhatus
1. Käesoleva eelotsusetaotluse menetluse aluseks olevat faktiliste asjaolude kogumit saab kõnekeeles hästi kirjeldada mõistega „sigarettide salakaubavedu” ( Zigarettenschmuggel ). Põhimõtteliselt käsitleb see juhtumit, kus sigarettide toomisel ühenduse tolliterritooriumile deklareeriti neid köögitarvetena ( cookware ) ja viidi nad hiljem tollijärelevalve alt välja.
2. Selles asjas on Belgia Hof van Beroep te Antwerpenis(2) (edaspidi „eelotsuse küsimused esitanud kohus”) apellatsiooniastmes pooleli menetlus Merabi Papismedovi ja teiste kohtualuste vastu erinevate tollisüütegude tõttu. Seoses selle süüteomenetlusega esitas eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule erinevaid küsimusi tollijärelevalve mõiste ja tollivõla tekkimise kohta vastavalt ühenduse tolliseadustikule(3) .
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
3. Tollijärelevalvet määratletakse tolliseadustiku artikli 4 punktis 13 järgmiselt:
„ tollijärelevalve
– tolli poolt rakendatavad meetmed üldiselt, mille eesmärk on tagada tollieeskirjade ja kui see on asjakohane, tollijärelevalve all oleva kauba suhtes kohaldatavate muude normide jälgimine”.
4. Tollideklaratsiooni on tolliseadustiku artikli 4 punktis 17 määratletud järgmiselt:
„ tollideklaratsioon
– toiming, millega isik avaldab ettenähtud vormis ja korras soovi suunata kaup teatavale tolliprotseduurile”.
5. Tolliseadustiku artikli 4 punktis 19 on kauba esitamist tollile defineeritud järgmiselt:
„ kauba esitamine tollile
– ettenähtud korras tollile teatamine kaupade saabumisest tolliasutusse või mis tahes muusse kohta, mille toll on selleks määranud või heaks kiitnud”.
6. Tollijärelevalve algus ja lõpp on sätestatud tolliseadustiku artiklis 37:
„1. Ühenduse tolliterritooriumile toodud kaup kuulub tollijärelevalve alla selle saabumisest alates. Toll võib seda kontrollida kooskõlas kehtivate õigusaktidega.
2. Kaup jääb tollijärelevalve alla nii kauaks, kui on vajalik selle tollistaatuse määramiseks, ühendusevälise kauba puhul kuni kauba tollistaatus muutub või kaup paigutatakse vabatsooni või -lattu, reeksporditakse või hävitatakse vastavalt artiklile 182, ilma et see piiraks artikli 82 lõike 1 kohaldamist.”
7. Tolliseadustiku artiklid 38–42 reguleerivad sellise isiku kohustusi, kes toob kauba ühenduse tolliterritooriumile, kogu ajavahemikuks piiriületamise hetkest kuni kaupade esitamiseni tollile (kaupade esitamine kaasa arvatud). Nendes artiklites on täpsemalt sätestatud järgmist:
„Artikkel 38
1. Isik, kes kauba ühenduse tolliterritooriumile toob, toimetab selle viivitamata ja tolli määratud trassi mööda kooskõlas tolli juhistega:
a) tolli määratud tolliasutusse või mis tahes muusse tolli määratud või heakskiidetud kohta või
[…]
Artikkel 40
Isik, kes kauba ühenduse tolliterritooriumile tõi, või vajaduse korral isik, kes on võtnud vastutuse kauba tolliterritooriumile toomisele järgneva veo eest, esitab tollile kauba, mis on saabunud vastavalt artikli 38 lõike 1 punktile a tolliasutusse või muusse tolli poolt määratud või heakskiidetud kohta.”
8. Tolliseadustiku artikkel 202 ja järgnevad artiklid käsitlevad tollivõla tekkimist juhul, kui kaupu tuuakse ühenduse tolliterritooriumile tollieeskirju rikkudes. Käesolevas kontekstis on eriti olulised järgmised artiklid:
„Artikkel 202
1. Tollivõlg impordil tekib, kui:
a) kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, tuuakse ebaseaduslikult ühenduse tolliterritooriumile või
[…]
Käesoleva artikli kohaldamisel tähendab ebaseaduslik tolliterritooriumile toomine sissetoomist, millega rikutakse artiklite 38–41 ja artikli 177 teise alapunkti nõudeid.
2. Tollivõlg tekib hetkel, kui kaup ebaseaduslikult tolliterritooriumile tuuakse.
3. Võlgnikud on:
– isik, kes kõnealuse kauba ebaseaduslikult tolliterritooriumile tõi,
[…]
Artikkel 203
1. Tollivõlg impordil tekib, kui:
– kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja.
2. Tollivõlg tekib kauba tollijärelevalve alt väljaviimise hetkel.
3. Võlgnikud on:
– isik, kes kauba tollijärelevalve alt välja viis,
– isikud, kes selles väljaviimises osalesid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et kaupa viiakse tollijärelevalve alt välja,
– isikud, kes kõnealuse kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud teadma, et see on tollijärelevalve alt välja viidud, ja
– asjakohasel juhul isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud.
Artikkel 204
1. Tollivõlg impordil tekib, kui ei täideta:
a) kohustust, mis tuleneb sellise kauba ajutisest ladustamisest, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, või tolliprotseduuri kasutamisest, millele nimetatud kaup on suunatud, või
[…]
välja arvatud artiklis 203 nimetatud juhtudel, kui ei tehta kindlaks, et nimetatud kohustuste ja tingimuste eiramine ei avalda ajutise ladustamise või muu kõnealuse tolliprotseduuri nõuetekohasele käigule olulist mõju.
2. Tollivõlg tekib kas sellest hetkest, kui kohustust, mille täitmata jätmine toob kaasa tollivõla tekkimise, enam ei täideta, või sel hetkel, kui kaup suunatakse asjaomasele tolliprotseduurile, ja hiljem tehakse kindlaks, et tegelikult ei täidetud mis tahes tingimust, mille täitmine on kauba nimetatud protseduurile suunamise või kaubale eesmärgipärase kasutuse tõttu imporditollimaksu vähendatud või nullmäära kohaldamise eelduseks.
3. Võlgnik on isik, kes vastavalt olukorrale peab seoses kaubaga, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, täitma kohustusi, mis tekivad seoses kauba ajutise ladustamise või tolliprotseduuri kasutamisega, millele see on suunatud, või järgima tingimusi, mille täitmine on kauba sellele tolliprotseduurile suunamise eelduseks.”
B. Siseriiklik õigus
9. Belgia tollialases karistusõiguses on 18. juuli 1977. aasta Algemene Wet inzake Douane en Accijzen(4) (edaspidi „A.W.D.A.”) artikli 257 lõike 3 mõtte kohaselt sätestatud, et isikut, kes ilma eelneva loata toimetab läbi tolli kaupasid kohta, mis ei ole määratud tollidokumentides, karistatakse.
III. Faktid, eelotsusetaotlus ja menetlus
10. 10. juunil 2001 sildus Antwerpeni sadamas konteinerlaev ja sealses tollipunktis täideti tolliformaalsused. Selleks esitatud transpordidokumentide kohaselt pidi üks tühjaks laaditud konteiner sisaldama 406 kasti köögitarvetega ( cookware ). Lasti kohta oli enne laeva saabumist tehtud elektrooniline kaubadeklaratsioon ( goederencomptabiliteit ). Vastavalt sellele oli tegemist Belgia kaubasaajale määratud kaupadega Hiina Rahvavabariigist.
11. Päev hiljem, 11. juunil 2001 kontrollisid konteinerit tolliametnikud. Selgus, et konteineris oli ainult 29 kasti köögitarvetega ja need asusid lastiruumi esimeses kahes reas. Nende taga olid samasugused kastid, mis sisaldasid hoopis musti kilekotte, millest igaühte oli pakitud kaks väikesemat kasti sigarettidega. Pärast seda konteiner suleti jälle, pitseeriti ja jäeti vaatluse alla.
12. Samal päeval, s.o 11. juunil 2001 suunati kaup nn ühenduse välistransiidiprotseduurile. Selleks koostatud nn T 1–dokumendis nimetati vastavalt taotlusele konteineris sisalduva lastina jälle köögitarbeid. Protseduuri printsipaal oli äriühing Transocean System Transport B.V.B.A. Vastavalt transiididokumendis märgitud andmetele pidi United Logistic Partners B.V.B.A. konteineri vedama tollilattu Merksemis (Belgia), mis oli määratud sihtkoha tolliasutuseks.
13. Ometi vedas üks kohtualustest konteineri päev hiljem ühte Schotenis (Belgia) asuvasse lattu, millel puudus luba tollijärelevalve all olevate kaupade hoidmiseks. Seal panid konteinerit vedavale autole märkamatult järgnenud Belgia tollitöötajad toime haarangu. Lao läbiotsimisel konfiskeeriti lisaks muudele asjadele ka kogu konteineri sisu, sh 7 090 000 sigaretti.
14. M. Papismedovile, kes viibis Schotenis konteineri tühjakslaadimise juures, ning teistele asjaosalistele esitati nende sündmuste alusel süüdistus Antwerpeni Rechtbank van eerste aanleg ees. Neid süüdistati A.W.D.A. artikli 257 lõike 3 alusel selles, et nad olid sooritanud süüteo seoses konfiskeeritud sigarettidega. Asjaosalisi süüdistati selles, et nad tõid ühenduse tolliterritooriumile salakaubana sisse sigarette, viies kauba transiidiprotseduuri raames transportimisel tollijärelevalve alt välja.
15. Esimese astme kohus, Rechtsbank van eerste aanleg te Antwerpen mõistis 30. juuli 2001. aasta otsusega kaheksale kohtualusele selle eest kuue- kuni kümnekuulise vangistuse. Lisaks mõisteti nendelt kohtualustelt solidaarvõlgnikena välja rahatrahv sigarettide impordil tekkinud tollivõla kümnekordses suuruses. Süüdimõistetute hulgas oli ka M. Papismedov.
16. Eelotsuse küsimused esitanud kohus on asjas apellatsioonikohus. Apellatsioonikohus on seisukohal, et apellatsioonkaebuse kohta tehtav otsus sõltub sellest, kas imporditud sigarettide tollivõlg on tekkinud tolliseadustiku artiklist 202, 203 või 204 tulenevalt. Ühenduse õiguse tõlgendamisel tekkinud kahtluste kohta esitas Hof van Beroep te Antwerpen oma 7. mai 2003. aasta otsusega Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas kaupu, mille kohta esitati ülddeklaratsioon ebaõige nimetusega/kaubaartikli registreeritud nimetusega (käesoleval juhtumil köögitarbed sigarettide asemel), või kaupu, mille kohta esitati tolliprotseduuriks (nagu ühenduse välistransiidiprotseduuriks) tollideklaratsioon ebaõige nimetusega/kaubaartikli registreeritud nimetusega, tuleb olenemata sellest, kas ebaõige nimetus/kaubaartikli registreeritud nimetus esitati tahtlikult või tahtmatult, käsitleda kaupadena, mis on ühenduse tolliterritooriumile toodud nõuetele vastavalt ning järelikult sellistena, mis kuuluvad tollijärelevalve (ajutise ladustamise või tolliprotseduuri) alla?
2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas juhul, kui tahtlikult või tahtmatult ebaõige nimetusega/kaubaartikli registreeritud nimetusega deklareeritud kaubad on tollijärelevalve alt välja viidud, tekib ühenduse tolliseadustiku artikli 203 alusel tollivõlg ning kas tollivõlgnik on ka isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kaupade ajutisest ladustamisest või tolliprotseduurist, millele kaubad suunati (küll ebaõige nimetusega)?
3. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas juhul, kui toll teeb kindlaks, et sel ajal, kui kaubad ei olnud (veel) tollijärelevalve alt välja viidud ning tolliametnikel oli veel juurdepääs kaupadele, oli tollijärelevalve all olevate kaupade kohta tahtlikult või tahtmatult esitatud ebaõige nimetusega/kaubaartikli registreeritud nimetusega deklaratsioon, on ebaõige nimetuse/kaubaartikli registreeritud nimetuse all deklareeritud kaupade suhtes ühenduse tolliseadustiku artikli 204 alusel tollivõlg tekkinud või ei ole nende kaupade suhtes tollivõlg veel tekkinud?
4. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas tahtlikult või tahtmatult ebaõige nimetusega/kaubaartikli registreeritud nimetusega deklareeritud kaubad on ebaseaduslikult (st vastuolus ühenduse tolliseadustiku artiklitega 38–41 ja artikli 177 teise taandega) ühenduse tolliterritooriumile toodud kaubad, mille tõttu tekib vastavalt ühenduse tolliseadustiku artiklile 202 tollivõlg, ning isik, kes esitas ülddeklaratsiooni või deklaratsiooni tolliprotseduuride jaoks, kuigi nimetades kaupu ebaõige nimetusega/kaubaartikli registreeritud nimetusega, on tollivõlgnik ainult sel määral, mil määral ta on võlgnik vastavalt ühenduse tolliseadustiku artikli 202 lõikele 3?”
17. Euroopa Kohtus toimunud menetluses on esitanud kirjalikud märkused süüdistatav M. Papismedov, Belgia valitsus, Soome valitsus ja komisjon.
IV. Euroopa Kohtu ees esitatud märkuste kokkuvõte
18. Süüdistatav M. Papismedov on arvamusel, et esimene küsimus tuleks sõnastada teisiti ja vastata sellele, et kas siis, kui kaubad on deklareeritud ebaõige nimetuse/kaubaartikli registreeritud nimetusel all, on tegemist kaupade ebaseadusliku toomisega ühenduse tolliterritooriumile tolliseadustiku artikli 202 mõttes. Teise võimalusena teeb M. Papismedov Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele küsimusele eitavalt ning neljandale jaatavalt ning jätta teine ja kolmas küsimus vastamata, sest need olevat ainetud.
19. Soome valitsus ja komisjon on põhiosas üksmeelselt arvamusel, et selliste faktiliste asjaolude puhul, nagu need on antud põhikohtuasjas, tekib tollivõlg vastavalt tolliseadustiku artiklile 202.
20. Seevastu Belgia valitsus on seisukohal, et kohustus esitada kaubad tollile ei sisalda kohustust neid kaupu õigesti nimetada ja et vale nimetusega tollile esitatud kaubad on ühenduse tolliterritooriumile toodud siiski seaduslikult, nii et tolliseadustiku artikli 202 alusel tollivõlga ei teki. Kui kontrolli tulemusena selgub, et ülddeklaratsioonis esitati kaubad ebaõige nimetusega ja seejärel viidi tollijärelevalve alt välja, tekib Belgia valitsuse arvates tollivõlg tolliseadustiku artikli 203 alusel. Neljandale küsimusele nendes tingimustes vastata ei tuleks.
V. Õiguslik hinnang
21. Käesolev eelotsusetaotlus on sarnane paljudele Euroopa Kohtu ees olnud menetlustele, mis puudutasid eriti tolliseadustiku artikli 202 ja järgnevate artiklite tõlgendamist.(5) Ometi tekib seoses Hof van Beroep te Antwerpen’i poolt toodud faktiliste asjaoludega mitu küsimust, mille osas Euroopa Kohus seni täpsemalt seisukohta ei ole võtnud. Eelotsuse küsimused esitanud kohtu jaoks on eriti oluline piiritleda täpselt tolliseadustiku erinevad koosseisud, mille kohaselt võib tekkida tollivõlg impordil.
22. Tavaliselt tekib tollivõlg impordil siis, kui kaupa – kõnekeeles öelduna – „tollitakse”, st kui öelda seda tolliseadustiku artikli 201 lõike 1 punktis a väljendatud sõnadega: kui kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, lubatakse vabasse ringlusse.(6)
23. Seevastu juhul, kui rikutakse teatud tollieeskirju, tekib tollivõlg impordil tolliseadustiku artiklite 202–205 kohaselt. Vastavalt faktilistele asjaoludele on nende artiklite lõigetes 2 ja 3 tollivõla tekkimiseks ette nähtud erinevad ajahetked ning erinevad võlgnikud.
24. Kuna need üksikud kohtualused ei osalenud terves 10.–12. juunil 2001 toimunud sündmusteahelas, vaid ainult selles ajavahemikus tehtud toimingutes, siis võivad ainult mõned neist olla sigarettidele tekkinud tollivõla võlgnikud. See sõltub sellest, millist tolliseadustiku sätet tuleb rakendada.
A. Esimene küsimus: tollijärelevalve
25. Esimese küsimusega, mis on kõigi teiste küsimuste eelküsimus, tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas imporditud kaubad on tollijärelevalve all, kui neid on tollile esitatud ülddeklaratsioonis või tolliprotseduuri deklaratsioonis nimetatud ebaõige nimetusega.
26. Sellele küsimusele vastamiseks on hea, kui kõigepealt selgitada tollijärelevalve eeldusi. Sellele järgneb arutlus, kas ebaõige tollideklaratsioon võib mõjutada tollijärelevalve olemasolu.
1. Tollijärelevalve eeldused
27. Vastavalt tolliseadustiku artikli 37 lõike 1 esimesele lausele algab tollijärelevalve niipea, kui kaup tuuakse
ühenduse tolliterritooriumile.
28. Erinevalt tollideklaratsioonist (tolliseadustiku artikli 4 punkt 17) ja kauba esitamisest tollile (tolliseadustiku artikli 4 punkt 19), mille puhul on vaja esitada tolliasutusele kindlaksmääratud vormis avaldus, on kauba toomine ühenduse tolliterritooriumile lihtsalt tegu, reaaltoiming .
29. Seepärast ei eeldata tollijärelevalve puhul, et mingi kindel kaup (käesoleval juhul sigaretid) toodaks teadlikult sisse, ega ka seda, et ta toodaks sisse kooskõlas seadustega .
30. Esiteks ei saa see sõltuda sellest, kas importimises osalenud isikud teadsid üksikasjalikult, millist liiki kaupu nad ühenduse tolliterritooriumile tõid. Tolli kontrollipädevus ei saa olemas olla ainult juhul, kui teatud kaupu imporditakse teadlikult, vaid seda enam peab kontrollipädevus olema olemas ka siis, kui kaubad imporditollimaksu tasumist vältides „veetakse salakaubana” ühenduse käibesse teadmatult, näiteks heausksete vedajate poolt(7) . Sama vähe sõltub see sellest, kas tolliasutus on mingil määral teadlik kauba olemasolust ajahetkel, kui kaup imporditakse ühenduse tolliterritooriumile. Tavaliselt paneb toll kauba olemasolu tähele üldse alles siis, kui kaup esitatakse tollile (vt tolliseadustiku artikli 4 punkt 19 ja artikkel 40).
31. Selline täiesti objektiivne tolliseadustiku artikli 37 lõike 1 tõlgendamine on sobiv ka tollijärelevalve mõtet ja eesmärki arvestades. Vastavalt tolliseadustiku artikli 4 punktile 13 õigustab tollijärelevalve tolliasutusi ühenduse tolliterritooriumile toodud kaupadega seoses rakendama üldmeetmeid, et tagada tollieeskirjade ja vajadusel muude normide järgimine (vt ka tolliseadustiku artikli 37 lõike 1 teine lause). Tollijärelevalvelt oleks võetud suur osa tema praktilisest toimest, kui tollijärelevalvele alluksid ainult teadlikult imporditud kaubad; sellisel juhul oleks välistatud kaubaimpordi sisuline kontroll.
32. Teiseks ei eelda tollijärelevalve algus vastavalt tolliseadustiku artikli 37 lõikele 1 ka kauba seadustega kooskõlas
olevat importi ühenduse tolliterritooriumile. Teisiti kui see, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus oma esimeses küsimuses tõenäoliselt arvas, puudub põhjuslik seos kauba seaduslikult ühenduse tolliterritooriumile importimise ja tollijärelevalve alguse vahel. Tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 teisest lõigust võib järeldada hoopis vastupidist, nimelt, et kaup on tolliterritooriumile seaduslikult imporditud
alles siis, kui lisaks kauba üle piiri vedamisele on täidetud ka tolliseadustiku artiklitest 38–41 tulenevad kohustused. Kindlasti peab aga kaup olema esitatud tollile tolliseadustiku artikli 40 mõttes.
33. Imporditud kaubad on siiski tollijärelevalve all juba enne
nende esitamist tollile. See on eriti tähtis siis, kui pädev tolliasutus ei asu otseselt ühenduse territooriumi välispiiril. Sellisel juhul peab tolliasutusel olema tollijärelevalve raames õigus kontrollida, kas järgitakse transpordil piiriületuskohast tollipunktini tolli määratud trassi (nt tolliteed).(8) Muidu oleks tollijärelevalvelt jällegi võetud tema praktiline toime ja kaubaimpordi sisuline kontroll oleks välistatud.
34. Niisama vähe kui kauba esitamine tollile on tollijärelevalve alguse eelduseks ülddeklaratsiooni ja tolliprotseduuriks mõeldud deklaratsiooni esitamine. See ei tulene mitte ainult asjakohastest sätetest, vaid ka tolliseadustiku ülesehitusest. Nii ülddeklaratsiooni esitamine kui ka tollisihtpunkti äranäitamine, näiteks deklaratsiooni esitamine transiidiprotseduurile, eeldavad tulenevalt tolliseadustiku artikli 43 lausest 1 ja artiklist 48 kauba esitamist tollile, seevastu tollijärelevalve puhul on, nagu juba eelnevalt käsitletud, oluline lihtsalt kauba toomine ühenduse tolliterritooriumile, niisiis algab see juba enne kauba esitamist tollile.
2. Ebaõige nimetusega kauba deklaratsiooni esitamise mõju tollijärelevalve olemasolule
35. Lisaks on vaja veel kontrollida, kas kauba ebaõige deklareerimine, nagu see toimus käesoleval juhul („köögitarbed” „sigarettide” asemel), saab mõjutada tollijärelevalve edasikestmist, st kas tollijärelevalve lõpeb ebaõige deklaratsiooniga.
36. Ebaõige deklaratsiooni sellise mõju vastu ning tollijärelevalve edasikestmise kasuks räägib juba tolliseadustiku artikli 37 lõige 2. Vastavalt sellele normile jääb kaup tollijärelevalve alla nii kauaks, kui on vajalik selle tollistaatuse määramiseks. Ühendusevälise kauba puhul jääb kaup tollijärelevalve alla isegi nii kauaks, kuni kauba tollistaatus muutub, st tavaliselt nii kauaks, kui see on tollieeskirjade kohaselt lubatud vabasse ringlusse (vt tolliseadustiku artikli 4 punkti 7 teine taane ning artikkel 79 jj)(9) . Lihtsalt vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni
esitamine ei too veel kaasa tollistaatuse muutumist;(10) see toimub alles kauba vabastamisega
tolliasutuse poolt tolliseadustiku artikli 4 punkti 20 ning artiklite 73 ja 74 koosmõjus artikli 79 lõike 2 mõttes, niisiis kauba „vabaks andmisega” peale tollivõla tasumist või tagatise esitamist(11) .
37. Käesoleval juhul ei olnud jõutud isegi esitada vabasse ringlusse lubamise deklaratsiooni. Veelgi enam, viidi läbi ainult välistransiidi protseduur, mida tuleks eristada vabasse ringlusse lubamisest (vt tolliseadustiku artikli 4 punkti 16 alapunktid a ja b) ning mis ei too veel kaasa kauba tollistaatuse muutust. Tegemist on peatamismenetlusega, mis peab võimaldama kauba vedamist sihtkohta ning selle „tollimist” sihtkohas;(12) välistransiidi protseduuri eesmärk on omakorda kauba esitamine tollile ja kauba tollistaatuse määramine sihtkoha tolliasutuses (vt tolliseadustiku artiklid 92, 40 ja 42).
38. Ääremärkusena olgu öeldud, et kauba ebaõige deklareerimine ei ole ka kauba tollijärelevalve alt väljaviimine
tolliseadustiku artikli 203 lõike 1 mõttes, millega oleks tollijärelevalve lõppenud. Vahepeal välja kujunenud kohtupraktika kohaselt on väljaviimisega tegemist juhul, kui mingi tegevuse või tegevusetuse tagajärjel on pädeval tolliasutusel isegi vaid ajutiselt takistatud juurdepääs tollijärelevalve all olevale kaubale ning tolliseadustiku artikli 37 lõikes 1 sätestatud tollikontrolli teostamine.(13) Ainult asjaolu, et kaup on deklareeritud ebaõigesti, ei kujuta endast järelikult sellist väljaviimist, sest see ei mõjuta tolliasutuse juurdepääsuvõimalust
imporditud kaubale.
3. Järeldus
39. Eelnevat kokku võttes on ühenduse tolliterritooriumile toodud kaup tollijärelevalve all isegi juhul, kui tema kohta on tolliasutusele – ükskõik, kas tahtlikult või tahtmatult – esitatud ebaõige nimetusega deklaratsioon.
B. Neljas küsimus: tolliseadustiku artikkel 202
40. Soovitav on arutleda neljanda eelotsuse küsimuse üle enne teist ja kolmandat küsimust, järgides impordiprotsessi kulgu ning vastavate sätete järjekorda tolliseadustikus.
41. Neljas küsimus käsitleb põhikohtuasja faktiliste asjaolude seda osa, kus kaup (köögitarbed ja sigaretid) toodi Antwerpeni sadamasse ning üks kohtualustest andis sealsele tolliasutusele kauba kohta teatud seletusi. Selle kahest osaküsimusest koosneva küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus peamiselt teada, kas esiteks juhul, kui kaup deklareeriti peale piiriületamist tolliasutusele ebaõige nimetusega, tekib tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 punkti a kohaselt imporditollivõlg, ja teiseks, kas ebaõige nimetuse teatanud isikut võidakse lugeda tollivõlgnikuks.
42. Vastupidiselt eelotsusetaotluse sõnastusele on see küsimus asjakohane ka siis, kui esimesele küsimusele, nagu käesoleval juhul, vastata positiivselt. Kaup on juba alates importimisest ühenduse tolliterritooriumile tollijärelevalve all.(14) Samas ei ole tollijärelevalve ei tolliseadustiku artikli 202 kohaldamist põhjendav ega seda välistav koosseisu tunnus. Tollijärelevalve olemasolu ei ole selle sätte puhul oluline.
1. Tollivõla tekkimine tolliseadustiku artikli 202 kohaselt
43. Tollivõlg impordil tekib vastavalt tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 punktile a siis, kui kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, tuuakse ebaseaduslikult ühenduse tolliterritooriumile.(15) Vastavalt tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 teisele lõigule tähendab ebaseaduslik tolliterritooriumile toomine sissetoomist, millega rikutakse artiklite 38–41 ja artikli 177 teise alapunkti nõudeid.
44. Vastavalt sellele sõltub vastus neljanda küsimuse esimesele poolele sellest, kas tolliasutusele kauba ebaõige nime all („sigarettide” asemel „köögitarbed”) deklareerimine on kvalifitseeritav tolliseadustiku artiklitest 38–41 tulenevate kohustuste rikkumisena.(16)
45. Kauba deklareerimine tolliasutusele ebaõige nime all ei riku tolliseadustiku artiklit 38. Selle normi kohaselt tuleb kaup peale ühenduse tolliterritooriumile toomist viivitamata ja vajadusel ka tolli määratud trassi mööda toimetada tolli määratud kohta. Siin on üldjuhul tegemist tollipunktiga, milles saab toimuda kauba identifitseerimine. Niisiis ei ole tolliseadustiku artikli 38 kohaselt vajalik deklaratsiooni esitamine, vaid reaaltoimingu tegemine, nimelt kauba toimetamine ettenähtud kohta teatud ajalisi ja ruumilisi piiranguid arvestades. Ebaõige deklaratsiooni esitamine ei vasta seetõttu tolliseadustiku artikli 38 koosseisule.
46. Samavõrd vähe on käesoleval juhtumil tegemist tolliseadustiku artikli 39 rikkumisega. Erinevalt tolliseadustiku artiklis 38 määratletust on selles normis sätestatud isiku kohustus teatada tollile, millal ja millisel määral ei ole eelnimetatud kauba sihtkohta toimetamise kohustust ettenägematu olukorra või vääramatu jõu tagajärjel võimalik täita. Seejuures on see siiski erandlik regulatsioon, mis asendab kauba sihtkohta toimetamise kohustuse teatamiskohustusega. Kui kaup on tolliseadustiku artikli 38 lõikes 1 sätestatud nõuete kohaselt juba sihtkohta toimetatud, ei ole isikul tolliseadustiku artiklist 39 tulenevat teatamiskohustust.
47. Käesoleval juhul puudub ka alus tolliseadustiku artikli 41 rikkumise tuvastamiseks.
48. Käsitleda aga tuleks seda, kas on rikutud tolliseadustiku artiklist 40 tulenevat kauba tollile esitamise kohustust. Kui kaubad imporditakse ning neid ei esitata üleüldse tollile, on kahtlemata tegemist tolliseadustiku artikli 40 rikkumisega. Küsitav on aga see, kas tollile esitatud kauba
nimetamisel tehtud sisulist eksimust tuleks pidada tolliseadustiku artiklis 40 sätestatud kauba tollile esitamise kohustuse rikkumiseks. Järgnevalt käsitletaksegi mõlemat probleemi lähemalt.
a) Kaup, mis on esitatud tollile, kuid sisult ebaõige nimetuse all
49. Kauba suhtes, mis esitati tollile sisult ebaõige nimetuse all („sigarettide” asemel „köögitarbed” või siis „köögitarvete ja sigarettide” asemel „köögitarbed”), tuleb tolliseadustiku artikli 40 rikkumine kõne alla ainult siis, kui kohustus esitada kaup tollile sisaldab ka kohustust esitada kaup tollile õige nimetusega.
50. Vastavalt tolliseadustiku artikli 4 punktile 19 tähendab kauba esitamine tollile ettenähtud korras tollile teatamist kaupade saabumisest tolliasutusse või mis tahes muusse kohta, mille toll on selleks määranud või heaks kiitnud. Kauba esitamisega tollile antakse tollile esmakordselt teada, et imporditud kaup asub ühenduse tolliterritooriumil. Selles staadiumis ei ole veel vajalik, et printsipaal inf ormeeriks tolliasutust ka imporditud kaupade kogusest ja liigist. Vastavalt eespool nimetatud definitsioonile ei tähenda kauba esitamine tollile veel tolli teavitamist sellest, millised
kaubad asuvad tollipunktis. Teavitada tuleb tolli ainult sellest, et kaubad on tollipunkti jõudnud. Eriti hästi ilmneb see tolliseadustiku artikli 4 punkti 19 nt inglis- ja portugalikeelses versioonis, mille kohaselt on kauba esitamine tollile „notification […] of the arrival of goods” või siis „communicação […] da chegada de mercadorias”.
51. Tolliseadustiku ülesehitus toetab sellist tõlgendust. Nii on ühenduse seadusandja pidanud vajalikuks iseseisvatena välja kujundada ühelt poolt kauba esitamist tollile ja teiselt poolt ülddeklaratsiooni esitamist ning liigitada neid erinevatesse peatükkidesse(17), nagu on reguleeritud erinevalt kohustuse rikkumisel tekkivat tollivõlga(18) .
52. Tolliseadustiku artiklist 43 on küll näha, et mõlemad avaldused on omavahel nii sisuliselt kui ka ajaliselt seotud; samuti on praktikas tavaks, et neid esitatakse üheskoos või ka üheainsa deklaratsioonina. Näib, et nii on toimunud ka põhikohtuasja juhtumil.
53. Õiguslikult tuleb aga neid avaldusi üksteisest eristada ja on loogiline, et mõlemale avaldusele esitatakse ka erinevaid sisulisi nõudeid. Ülddeklaratsiooni(19), nagu ka hilisema tollideklaratsiooni esitamisel on kohustuslik deklareerida imporditud kaupade täpne nimetus. Seevastu kauba tollile esitamise staadiumis piisab kohustusest teavitada tolliasutust üldiselt, et imporditud kaubad asuvad teatud kindlas kohas.
54. Selline sisuliste nõuete erinevus kauba tollile esitamisele ning ülddeklaratsioonile ilmneb muu hulgas ka nende deklaratsioonide mõttes ja eesmärgis. Ülddeklaratsioon on mõeldud kaupade arvelevõtmiseks ja tollimaksuga maksustamisel abiks juhul, kui kaup pärast kauba esitamist tollile tollijärelevalve alt välja viiakse. Seevastu kauba esitamine tollile peaks juba ette tagama, et toll saab kauba impordi toimumise üle võimalikult varakult järelevalvet teostada või siis konkreetseid kontrollitoiminguid läbi viies jätkata tollijärelevalvet pärast kaupade saabumist tollipunkti.
55. Impordi toimumise tollijärelevalveks ja kontrolliks on vajalik, aga ka piisav, kui tolliasutus saab esialgu ainult teada selle, et kaup – mis tahes koguses ja mis tahes liiki – on jõudnud tolliterritooriumile ning milline on imporditud kauba asukoht sellel hetkel. Kauba ebaõige nimetamine kauba esitamisel tollile ei muuda midagi selles, et imporditud kaup asub nimetatud kohas ning tolliametnikud pääsevad sellele kaubale ligi. (20)
56. Ka tolliseadustiku artikli 4 punktis 19 sisalduvast viitest „ettenähtud korrale” ( vorgeschriebene Form ) ei saa järeldada, et kaupade esitamisel tollile peaks esitama edasisi (ning sisult õigeid) andmeid imporditud kauba kohta. Ühenduse õiguses, eriti tolliseadustiku rakendusmääruses,(21) ei ole lähemalt midagi sätestatud kauba tollile esitamise vormi ega sisu kohta. Juhul kui asjakohastes siseriiklikes rakendussätetes ei ole lisanõudeid, võib kauba esitamine tollile toimuda mis tahes moel, isegi vastavat tahet väljendava tegevusena.
57. Järgnevalt tuleks seega silmas pidada, et tolliseadustiku artiklist 40 tulenev kohustus esitada kaup tollile ei sisalda kohustust nimetada kaupa sisult õige nimetusega. Niisiis, kui on tegemist tollile esitatud kaubaga, isegi kui seda on tehtud kaupa ebaõige nimetusega nimetades, ei ole tegemist tolliseadustiku artikli 40 rikkumisega.
b) Kaup, mida ei ole üldse tollile esitatud
58. Seni käsitletud olukorrast tuleb eristada neid juhtumeid, kus kaupu (nt sigarette) ei ole tollile üldse esitatud, ükskõik, kas neid kaupu importisid heausksed transportijad ilma nende teadmata või vaikiti kaupade olemasolust täiesti teadlikult, eesmärgiga mitte maksta imporditollimaksu.
59. Otsuses kohtuasjas Viluckas leidis Euroopa Kohus, et ühenduse tolliterritooriumile toodud kaupade tollile esitamise kohustus tolliseadustiku artikli 4 punkti 19 mõttes puudutab kõiki kaupu,
ühtlasi ka peidetud või spetsiaalselt valmistatud vahenditega varjatud kaupu, ning et veoauto juhi ja kõrval istuva juhi kohustus kaup tollile esitada kehtib ka juhul, kui kaubad peideti veoautosse või kaupu varjati ilma nende teadmata.(22) Kui selliseid kaupu ei ole tollile esitatud, siis on need tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunkti a mõttes ebaseaduslikult ühenduse tolliterritooriumile toodud.(23)
60. Seepärast tuleb igal üksikjuhtumil kontrollida, kas kaup, mida kauba esitamisel tollile sõnaselgelt ei nimetatud, ikka oli selle kauba tollile esitamisega hõlmatud, st kas ta oli kauba tollile esitamise ese.(24) EÜ artikli 234 alusel peetavas menetluses ei ole Euroopa Kohus siiski ise pädev põhikohtuasjas ühenduse õigust kohaldama. Küll on tal aga õigus anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule igasugust nõu ühenduse õiguse tõlgendamiseks, mis võimaldaks eelotsusetaotluse esitanud kohtul otsustada, kas selline kaup nagu põhikohtuasjas konfiskeeritud sigaretid, mida ei olnud sõnaselgelt nimetatud tollile esitatud deklaratsioonis, oli siiski kauba tollile esitamise ese.
61. Otsusest Viluckase kohtuasjas on võimalik tuletada juhis, et kauba tollile esitamisel antud (lähemalt täpsustamata) teave käib alati ainult kaupade kohta, mis transpordivahendis asuvad kaupade hoidmiseks tavalistes kohtades.(25) See vastab kauba tollile esitamise mõttele ja eesmärgile. Sest ainult selliste kaupade suhtes saab tolliasutus eesmärgipäraselt teostada talle ühenduse õiguse poolt antud kontrollipädevust(26) ning tagada impordi toimumise üle tõhusa järelevalve(27) .
62. Selliste tehiolude puhul, mis esinesid kohtuasjas Viluckas, ei ole tolliasutusel ilma pikemata võimalik oma kontrollipädevust mõjuvalt teostada, kuna Viluckase juhtumil asusid salakaubana sisse toodud sigaretid – eraldi tegelikust lastiruumist – nende jaoks spetsiaalselt ehitatud peidukohas veoauto katuse sees.(28) Seepärast ei saanud tingimata oodata, et tolliametnikud avastaksid selle kauba pelga tavapärase kontrolli käigus. Samamoodi oleks siis, kui kaup oleks peidetud sõiduki mootori juurde, istme sisemusse või rataste taha.
63. Palju tõenäolisemalt leiavad tolliametnikud üles deklareerimata jäetud või ebaõigesti deklareeritud asja selliste tehiolude korral, nagu neid on kirjeldatud Euroopa Kohtule käesolevas asjas. Käesoleval juhtumil hoiti sigarette samas kohas kui köögitarbeid ning nad olid pakitud samasugustesse (kuigi mitte neile omastesse) kastidesse. Sigarette ei olnud maskeeritud spetsiaalse vahendiga ega paigutatud neid erilisse peidukohta, kus tavaliselt kaupu ei hoita.
64. Kokkuvõtteks võib öelda, et kauba tollile esitamise kohustus laieneb ka peidetud või spetsiaalselt valmistatud vahenditega varjatud kaupadele. Need kaubad on tollile esitatud ainult siis, kui neid kauba tollile esitamisel sõnaselgelt nimetatakse või kui nad asuvad transpordivahendis sellises kohas, kus kaupu tavaliselt
hoitakse. Vastasel juhul on rikutud tolliseadustiku artiklit 40.
c) Järeldus
65. Vastus neljanda küsimuse esimesele poolele on seega järgmine.
Tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunkti a tähenduses ei teki imporditollivõlga, kui kaubad on tolliasutusele esitatud, isegi juhul, kui nad esitati sisult ebaõige nimetuse all.
Peidetud või varjatud kaubad, mille olemasolust tolliasutust sõnaselgelt ei teavitatud ning mis ei asu ka kohtades, kus transpordivahendis tavaliselt kaupu hoitakse, ei ole siiski kauba tollile esitamise teate esemeks tolliseadustiku artikli 40 koosmõjus artikli 4 punktiga 19 mõttes; nende kaupade suhtes tekib imporditollivõlg vastavalt tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunktile a.
2. Võlgnik tolliseadustiku artikli 202 lõike 3 mõttes
66. Neljanda küsimuse teise poolega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada ühest küljest, kas sisult ebaõige ülddeklaratsiooni või tolliprotseduuride jaoks vale deklaratsiooni esitanud isik on võlgnik, ja teisest küljest, kas isik on „võlgnik ainult juhul, kui ta on […] võlgnik tolliseadustiku artikli 202 lõike 3 kohaselt”.
67. Tolliseadustiku artikli 202 lõikes 3 on vastavalt tolliseadustiku artikli 202 lõikele 1 sissenõutavate imporditollimaksude võlgnike ringi kohta sätestatud eriregulatsioon. Kui lisaks tolliseadustiku artikli 202 lõikele 3 arvestada vastavat regulatsiooni artiklite 203, 204 ja 205 kolmandates lõigetes, siis on selge, et igaüks neist sisaldab võimalike tollivõlgnike ammendavat loetelu, mis on kehtestatud vastava normi sisulist rakendusala silmas pidades. Seega saab toll tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunkti a rikkumise tõttu võlgnikuks pidada ainult isikut, kelle puhul on täidetud tolliseadustiku artikli 202 lõikes 3 sätestatud eeldused.(29)
68. Asjaolul, et isik esitas vale ülddeklaratsiooni või tolliprotseduuri deklaratsiooni, ei ole tolliseadustiku artikli 202 raames eraldi vaadatuna iseenesest tähtsust. Sellist liiki deklaratsioonid ei ole nimelt tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 teises lõigus osundatud sätete ese. Tolliseadustiku artikli 202 lõike 3 esimese taande mõttes on võlgnik isik, kes on kauba toonud ühenduse tolliterritooriumile, rikkudes tolliseadustiku artikli 38 lõike 1 alapunkti a mõttes transpordikohustust või siis artikli 40 mõttes kauba tollile esitamise kohustust.
69. Nagu juba mainitud,(30) on ülddeklaratsiooni esitamine kauba tollile esitamisega vahetus ajalises seoses (vt ka tolliseadustiku artikli 43 lõike 2 esimene lause) või isegi samaaegne. Niisiis, kui sisult ebaõiget ülddeklaratsiooni esitades rikutakse samal ajal tolliseadustiku artiklis 40 sätestatud kauba tollile esitamise kohustust – näiteks siis, kui peidetud või varjatud kaup ei ole olnud tolliasutusele esitatud teate ese ning seega ei esitatud seda kaupa tollile(31) –, on ülddeklaratsiooni esitanud isik tolliseadustiku artikli 202 lõike 3 esimese taande mõttes võlgnik. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesandeks jääb kontrollida, kas see on nii ka tema menetluses oleva kohtuasja puhul.
C. Teine ja kolmas küsimus: tolliseadustiku artiklid 203 ja 204
70. Teise ja kolmanda küsimusega ei soovi eelotsusetaotluse esitanud kohus saada ainult teavet tolliseadustiku artiklite 203 ja 204 tõlgendamise kohta; mõlemad küsimused puudutavad lisaks sellele ka nende sätete omavahelist suhet. Nende sätete omavaheline piiritlemine on muu hulgas praktilise tähtsusega ka seetõttu, et ainult tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 lõpus on ette nähtud tollivõla tollivõlast vabastamise võimalus, st kui tehakse kindlaks, et nimetatud kohustuste ja tingimuste eiramine ei avalda ajutise ladustamise või muu kõnealuse tolliprotseduuri nõuetekohasele käigule olulist mõju.
1. Kolmas küsimus: tolliseadustiku artikli 204 materiaalne rakendusala
71. Kolmas küsimus käsitleb jällegi põhikohtuasja tehiolude seda osa, milles üks kohtualustest andis tolliasutusele imporditud kauba kohta teatud seletusi („köögitarbed”). Selle küsimusega tahab eelotsuse küsimused esitanud kohus peamiselt teada, kas tolliseadustiku artikli 204 kohaselt tekib tollivõlg juhul, kui tollile esitatud kaupade kohta esitati küll sisult ebaõige deklaratsioon, kuid kaubad on endiselt tollijärelevalve all.
72. Vastavalt tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 alapunktile a tekib tollivõlg impordil, kui ei täideta kohustust, mis tuleneb sellise kauba ajutisest ladustamisest, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, või tolliprotseduuri kasutamisest, millele nimetatud kaup on suunatud.
73. Kauba ajutine ladustamine algab kauba esitamisega tollile (vt tolliseadustiku artikkel 50). Ülddeklaratsiooni esitamine on vastavalt tolliseadustiku artiklile 43 üks kauba ajutisest ladustamisest tulenevaid kohustusi. Nagu juba selgitatud,(32) tuleb ülddeklaratsioonis erinevalt kauba tollile esitamisest nimetada kaupa konkreetse nimetusega. Niisiis, kui ülddeklaratsioonis on deklareeritud midagi muud kui tegelikult imporditud kaup ( aliud,
nt „sigarettide” asemel „köögitarbed” või siis „köögitarvete ja sigarettide” asemel „köögitarbed”), ei ole tolliseadustiku artiklist 43 tulenev kohustus täidetud.
74. Asjaomased kaubad on tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 alapunkti a rikkumise hetkel loomulikult jätkuvalt tollijärelevalve all; see õigusnorm sanktsioneeribki just nimelt ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest tulenevate kohustuste rikkumise, niisiis selliste kohustuste rikkumise, mis kehtivad tollijärelevalve kohaldumise ajal (tolliseadustiku artikkel 37).
75. Ometi ei ole vajalik, et tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 alapunktis a viidatud kohustuste rikkumise tagajärjel (nt sisult ebaõige ülddeklaratsiooni korral) takistataks tollijärelevalvet. See tuleneb võrdlusest tolliseadustiku artikliga 203. Euroopa Kohus jõudis juba otsuses kohtuasjas Hamann International(33) järeldusele, et tolliseadustiku artiklitel 203 ja 204 on erinev kohaldamisala. Kui esimesena nimetatud artiklis on käsitletud toiminguid, mis toovad kaasa kauba tollijärelevalve alt väljaviimise, siis teises eelnimetatud artiklis on käsitletud kohustusi, mis ei mõjuta tollijärelevalve olemasolu.
76. Tolliseadustiku artiklil 204 puuduks pealegi praktiline toime, kui seda saaks kohaldada ainult tollijärelevalvet mõjutavatele kohustuste rikkumistele. Sellisel juhul oleks tegemist praktiliselt tühja õigusnormiga. Kui tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 rikkumine toob endaga kaasa kauba väljaviimise tollijärelevalve alt, siis on nagunii juba täidetud tolliseadustiku artikli 203 lõike 1 koosseis ning vastavalt tolliseadustiku sõnastusele(34) tuleks artiklit 203 kohaldada artikli 204 suhtes ülimuslikuna kui lex specialis ’t.
77. Kohustuse rikkumise võimalik mõju tollijärelevalvele võib muutuda oluliseks ainult kaudselt tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 lõpus sisalduva tollivõlast vabastamist reguleeriva sätte
raames; nii tuleneb tolliseadustiku rakendusmääruse artiklist 859, mis sisaldab erinevate tollivõlast vabastamise võimaluste ammendavat loetelu,(35) et tegemist ei ole olulise rikkumisega juhul, kui eiramiste abil ei üritata kaupa ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja viia.(36) Kui teha sellest ümberpööratud järeldus, tähendab see, et isegi sellised kohustuste rikkumised, mis tollijärelevalvet ei mõjuta ega püüa mõjutada, on hõlmatud tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 koosseisuga (kuid tegemist võib olla eiramistega, mis annavad alust tollivõlast vabastamiseks).
78. Kokkuvõte: tolliseadustiku artikli 204 kohaselt tekib imporditollivõlg siis, kui kaubad on deklareeritud sisult ebaõige nimetuse all, sõltumata sellest, kas selline eiramine kitsendab tollijärelevalve olemasolu.
2. Teise küsimuse teine pool: tolliseadustiku artikli 203 isikuline rakendusala
79. Teine küsimus käsitleb põhikohtuasja asjaolude seda osa, milles kaup toimetati Antwerpeni sadamast mujale kui transiididokumendis määratud sihtkoha tollipunkti.
80. Teise küsimuse teise poolega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus peamiselt teada, kas tolliseadustiku artikli 203 lõike 1 kohaselt tekkinud imporditollivõla võlgnikuks võib olla ka isik, kes peab täitma kaupade ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest tulenevaid kohustusi. See küsimus muutub oluliseks näiteks siis, kui – nagu põhikohtuasja asjaoludes – transiidiprotseduuri printsipaal, kes esitas selleks protseduuriks deklaratsiooni, ei ole sama isik, kes viis kauba tollijärelevalve alt välja kauba edasitoimetamisel või mahalaadimisel.
81. Kõigepealt tuleb sedastada, et tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 kolme esimese taande kohaselt on tollivõlgnikud järgmised isikud: esiteks isik, kes viis kauba tollijärelevalve alt välja, teiseks isikud, kes selles väljaviimises osalesid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et kaupa viiakse tollijärelevalve alt välja, ning viimaseks need isikud, kes kõnealuse kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud teadma, et see on tollijärelevalve alt välja viidud.
82. Lisaks aga on tollivõlgnik „asjakohasel juhul isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud” (tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljas taane). Seega on tolliseadustikus sätestatud esmapilgul ühemõtteline regulatsioon, mille kohaselt ka viimati nimetatud isik on tollivõlgnik, lisaks eelnevalt nimetatud isikutele. Erinevalt tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 eelnevatest taanetest on sellesse sättesse siiski veel midagi lisatud: isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud, on tollivõlgnik ainult asjakohasel juhul.
Samas ei ole võimalik tolliseadustikust lihtsalt niisama järeldada, kuidas seda mõista tuleks.
83. Minu meelest ei sisalda sõna „asjakohasel juhul” ( gegebenfalls )(37) mingit kitsendavat lisaeeldust kõnealuse isiku tollivõlgnikuks olemisele. Pigem on tegemist lihtsalt möönmisega, et neljandat taanet on võimalik rakendada ainult juhul, kui üldse eksisteerib „isik” selle sätte mõttes. See on võimalik siis, kui – nagu põhikohtuasja asjaoludes – tollijärelevalve alt välja viidud kauba oli tollile eelnevalt esitanud või tolliprotseduurile deklareerinud teine isik,
niisiis kui kaupa ei esitanud tollile või siis ei
deklareerinud teda seesama isik,
kes viis kauba tollijärelevalve alt välja.(38) Juhul kui üks ja seesama isik esitas kauba tollile või deklareeris kauba tolliprotseduurile ning viis kauba tollijärelevalve alt välja, ei ole tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandat taanet vaja kohaldada, sest selle isiku suhtes kohaldatakse nagunii juba esimest taanet. Niisama vähe on mõtet tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandat taanet kohaldada siis, kui kaupa ei olegi tollile esitatud või tema kohta deklaratsiooni esitatud enne seda, kui kaup tollijärelevalve alt välja viidi, st kui väljaviimine toimus juba enne tollipunkti jõudmist, nt tolli määratud trassilt lahkumisel (nt tollitee); viimase näite puhul puudub kohustatud isik neljanda taande mõttes.
84. Väljendi „asjakohasel juhul” tõlgendamine lihtsalt selgitusena, mitte kitsendusena vastab tolliseadustiku artikli 202 jj mõttele ja eesmärgile. Ühenduse rahalisi huve arvestades peaks tollivõlgnike ring olema võimalikult lai, et oleks kõige paremini võimalik kindlustada tollvõlgade sissenõudmist.
85. Selliste tehiolude puhuks nagu põhikohtuasjas, kui isik, kes deklareerib kauba ühenduse välistransiidiprotseduurile, ei ole sama isik, kes toimetas kauba edasi või laadis selle maha, on tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandas taandes ette nähtud iseseisev kohaldamisala, sest selles taandes on loodud lisaks veel üks, eelnevate taanetega hõlmamata tollivõlgnik.
86. Kokkuvõtteks tuleks meeles pidada, et vastavalt tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandale taandele on selliste tehiolude puhul nagu põhikohtuasjas imporditollivõlgnik tulenevalt tolliseadustiku artikli 203 lõikest 1 ka see isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad imporditolliga maksustatava kauba ajutisest ladustamisest või vastava tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud.
3. Tolliseadustiku artikli 203 suhe artikliga 204
87. Teise küsimuse esimese poolega soovib eelotsuse küsimused esitanud kohus esmapilgul teada ainult seda, mida saab lihtsalt tuletada juba tolliseadustiku enda sõnastusest: tolliseadustiku artikli 203 lõike 1 mõttes tekib tollivõlg impordil siis, kui kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja. Seejuures on eelotsuse küsimused esitanud kohus õigesti eeldanud, et ühenduse välistransiidiprotseduuril olev kaup viiakse tõepoolest tollijärelevalve alt välja siis, kui ta – nagu see toimus põhikohtuasjas – toimetatakse mingisse teise kohta kui transiididokumendis sihtkoha tolliasutusena nimetatud ladu.(39)
88. Kui aga vaadelda teise küsimuse esimest poolt seoses teiste küsimustega, eriti kolmanda küsimusega, siis selgub, et eelotsuse küsimused esitanud kohus puudutab lisaks ka tolliseadustiku artikli 203 suhet artikliga 204 ja tahab konkreetselt teada, millise sätte järgi neist kahest tekib tollivõlg impordil, kui – nagu käesolevas asjas – kõigepealt pandi toime tolliõiguslik eiramine tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 mõttes ning seejärel viidi kaup tollijärelevalve alt välja. Sisuliselt tuleb niisiis käsitleda seda, kas tuleb kohaldada tolliseadustiku artiklit 203 või artiklit 204 või mõlemat koos, kui enne kauba tollijärelevalve alt väljaviimist (käesolevas asjas kauba toimetamine teise kohta kui ettenähtud tolliladu) oli juba toime pandud eiramine tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 mõttes, millega aga ei muutunud tollijärelevalve staatus (käesolevas asjas kauba deklareerimine tolliasutusele vale nime all – „sigarettide” asemel „köögitarbed” või siis „köögitarvete ja sigarettide” asemel „köögitarbed”).(40)
89. Selles suhtes tuleb kõigepealt möönda, et tolliseadustiku artikli 204 lõikes 1 on nende kahe sätte vahelist konkureerivat suhet sõnaselgelt käsitletud. Nii tekib tolliseadustiku artikli 204 kohaselt tollivõlg ainult välja arvatud artiklis 203 nimetatud juhtudel.
Seepärast leidis Euroopa Kohus ka otsuses kohtuasjas Hamann International, et nendel normidel on erinev kohaldamisala ning et imporditollivõla tekkimise aluse üle tehtav otsus sõltub sellest, kas asjakohased toimingud kujutavad endast tollijärelevalve alt väljaviimist tolliseadustiku artikli 203 lõike 1 mõttes. Ainult eitava vastuse korral on võimalik kohaldada tolliseadustiku artiklit 204.(41)
90. Nendest konkureerivatest sätetest kohaldub tolliseadustiku artikkel 203 niisiis igal juhul siis, kui tuleb otsus langetada sellesama toimingu suhtes. Seevastu on kaheldav, kas tolliseadustiku artikkel 203 kohaldub tolliseadustiku artikli 204 erisättena ka siis, kui otsus tuleb langetada erinevate toimingute
suhtes, millest üks kuulub tolliseadustiku artikli 204 kohaldamisalasse ja teine – hilisem – tolliseadustiku artikli 203 kohaldamisalasse.
91. Tolliseadustiku artikli 203 ülimuslikkuse ulatus sõltub sellest, mida on mõeldud juhu all tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 mõttes. Minu arvates tuleks seda sõna mõista kui viidet igale konkreetsele toimingule ega tohiks seda laiendada kogu kauba importi hõlmavaks viiteks.(42)
92. Nimelt peab esiteks, tulenevalt ilmselgelt tolliseadustiku artikli 204 sõnastusest, olema tegemist artiklis 203 nimetatud juhuga. Samas on artikli 203 esimeses lõikes kirjeldatud ainult üht toimingut, nimelt kauba tollijärelevalve alt väljaviimist.
93. Teiseks oleksid tolliseadustiku artikli 204 kohaldamisala ja seega praktiline mõju tunduvalt kitsendatud, kui kauba hilisema tollijärelevalve alt väljaviimise korral ei saaks seda sätet kohaldada. Ka oleks see vastuolus ühenduse rahaliste huvidega, takistades tolliseadustiku artikli 203 lõikes 3 ja artikli 204 lõikes 4 nimetatud tollivõlglastelt solidaarselt (43) tollivõlga sisse nõudmast.
94. Kolmandaks tuleks silmas pidada seda, et kauba hilisem tollijärelevalve alt väljaviimine ei tee olematuks tolliseadustiku artikli 204 mõttes eelnevalt toimepandud eiramise mõjusid, vaid raskendab
neid, sest pärast sellist kauba tollijärelevalve alt väljaviimist ei ole tolliasutusel kontrolli käigus enam võimalik avastada artikli 204 mõttes eelnevalt toime pandud kohustuse rikkumist, näiteks vale deklaratsiooni esitamist.
95. Kõik see räägib asjaolu poolt, et tolliseadustiku artikli 204 lõikes 1 sätestatud konkureeriv võimalus ei puuduta neid juhtusid, mille puhul artiklite 203 ja 204 koosseisud on realiseerunud erinevate, ajaliselt üksteisele järgnevate toimingute läbi. Sellistel juhtudel ei ole tolliseadustiku artikli 204 kohaldamisala kitsendatud artikliga 203.(44)
96. Sellest tuleb eristada küsimust tegeliku tollimaksu maksmisest.
Iseenesestmõistetavalt saab tollimaksu hoolimata tollivõla tekkimise mitme õigusliku aluse olemasolust sisse nõuda ainult üks kord ning seda peab ainult üks kord maksma. Kui ühest tollivõlast tuleneva maksusumma tasumise eest vastutab mitu isikut, siis vastutatavad nad solidaarselt (tolliseadustiku artikkel 213).
97. Kokkuvõtteks: tollivõlg impordil tekib nii tolliseadustiku artikli 203 lõike 1 kui ka artikli 204 lõike 1 alapunkti a kohaselt, kui erinevate, ajaliselt üksteisele järgnevate toimingutega rikutakse kõigepealt ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele nimetatud kaup on suunatud, tulenevaid kohustusi ning hiljem viiakse kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, tollijärelevalve alt välja.
VI. Ettepanek
98. Eelnevatele kaalutlustele tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hof van Beroep te Antwerpen’i esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1) Esimene küsimus:
Ühenduse tolliterritooriumile toodud kaup on tollijärelevalve all isegi juhul, kui see on tolliasutusele – ükskõik kas tahtlikult või tahtmatult – deklareeritud ebaõige nimetuse all.
2) Teine ja kolmas küsimus:
Tollivõlg impordil tekib nii tolliseadustiku artikli 203 lõike 1 kui ka artikli 204 lõike 1 alapunkti a kohaselt, kui erinevate, ajaliselt üksteisele järgnevate toimingutega rikutakse kõigepealt ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest, millele nimetatud kaup on suunatud, tulenevaid kohustusi ning hiljem viiakse kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, tollijärelevalve alt välja.
Vastavalt tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandale taandele on selliste tehiolude puhul nagu põhikohtuasjas imporditollivõlgnik tulenevalt tolliseadustiku artikli 203 lõikest 1 ka see isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad imporditolliga maksustatava kauba ajutisest ladustamisest või vastava tolliprotseduuri kasutamisest, millele kaup on suunatud.
Tolliseadustiku artikli 204 kohaselt tekib imporditollivõlg siis, kui kaubad on deklareeritud sisult ebaõige nimetuse all, sõltumata sellest, kas selline eiramine kitsendab tollijärelevalve olemasolu.
3) Neljas küsimus:
Tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunkti a tähenduses ei teki imporditollivõlga, kui kaubad on tolliasutusele esitatud, isegi juhul, kui nad esitati sisult ebaõige nimetuse all.
Peidetud või varjatud kaubad, mille olemasolust tolliasutust sõnaselgelt ei teavitatud ning mis ei asu ka kohtades, kus transpordivahendis tavaliselt kaupu hoitakse, ei ole siiski kauba tollile esitamise teate ese tolliseadustiku artikli 40 koosmõjus artikli 4 punktiga 19 mõttes; nende kaupade suhtes tekib imporditollivõlg vastavalt tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunktile a.
Niisiis, kui sisult ebaõiget ülddeklaratsiooni esitades rikutakse samal ajal
tolliseadustiku artiklis 40 sätestatud kauba tollile esitamise kohustust, on ülddeklaratsiooni esitanud isik tolliseadustiku artikli 202 lõike 3 esimese taande mõttes võlgnik.
(1) .
(2)
–	Antwerpeni apellatsioonikohus.
(3)  –	Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), viimati muudetud akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta II lisa jaoga A.I (ELT L 236, lk 762). Käesoleva eelotsuse taotluse jaoks olulised sätted olid olemas juba tolliseadustiku esialgses redaktsioonis.
(4)
–	Belgisch Staatsblad, 21.9.1977, 6. juuli 1978. aasta seadusega muudetud redaktsioonis (B.S., 12.8.1978).
(5)
–	Vt 1. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑66/99: D.Wandel (EKL 2001, lk I-873) ja 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑371/99: Liberexim (EKL 2002, lk I-6227), lisaks 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑337/01: Hamann International (EKL 2004, lk I‑1791) ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑222/01: British American Tobacco (EKL 2004, lk I‑4683). Sigarettide salakaubaveo kohta vt eriti 4. märtsi 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑238/02 ja C‑246/02: Viluckas jt (EKL 2004, lk I‑2141).
(6)
– 	Vt selle kohta ka otsus kohtuasjas Wandel (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 41).
(7)
–	Vt selle kohta nt otsus kohtuasjas Viluckas (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 24).
(8)
–	Selle poolest erineb tollijärelvalve ajutisest ladustamisest tolliseadustiku artikli 50 mõttes, mis algab alles kehtiva kauba esitamisega tollile tolliseadustiku artikli 40 koosmõjus artikli 4 punktiga 19 mõttes.
(9)
–	Ainult kaup, mis lubatakse vabasse ringlusesse eesmärgipärase kasutamise tõttu, jääb tollijärelevalve alla hoolimata tollistaatuse muutumisest (vt tolliseadustiku artikli 82 lõike 1 esimene lause). Selle ja teiste tolliseadustiku artikli 37 lõikes 2 nimetatud juhtudega, mille puhul lõpeb tollijärelevalve, ei ole ilmselgelt siin tegemist.
(10)
–	Vt selle kohta otsus kohtuasjas Wandel (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 45), mille kohaselt tollistaatus ei muutu pärast tollideklaratsiooni esitamist ning seega kestab tollijärelevalve edasi ka pärast tollideklaratsiooni aktsepteerimist.
(11)
–	Vt samuti otsus kohtuasjas Wandel (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 38).
(12)
–	Vt selle kohta ka otsus kohtuasjas Liberexim (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 51), mille kohaselt peab kaup ühenduse välistransiidiprotseduuril alluma tollijärelevalvele kuni imporditollimaksu sissenõudmiseni.
(13)
–	Otsused kohtuasjades Wandel (punkt 47), Liberexim (punkt 55), Hamann International (punkt 31) ja British American Tobacco (punkt 47), kõigile otsustele on eespool 5. joonealuses märkuses viidatud.
(14)
–	Nagu käesoleva ettepaneku punktides 31–34 selgitatud, ei ole oluline ka see, kas järgnevalt deklareeriti kaup seadustega kooskõlas või mitte.
(15)
–	Tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 punkti b kohaldamiseks puuduvad käesoleval juhul eeldused; see eeldaks, et kaup asuks vabatsoonis või vabalaos.
(16)
–	Tolliseadustiku artikkel 177, millele samuti viidatakse tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunktis 2, ei oma siin tähtsust: see käsitleb eranditult tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunktis b sätestatud juhtumeid ning seepärast ei ole kohaldatav käesoleval juhtumil (vt 15. joonealune märkus).
(17)
–	Vt ühelt poolt tolliseadustiku III jaotise 2. peatükk (artikkel 40 jj) ja teiselt poolt tolliseadustiku III jaotise 3. peatükk (artikkel 43 jj).
(18)
–	Kauba tollile esitamise sätete rikkumine (tolliseadustiku artikkel 40) toob kaasa tollivõla tekkimise tolliseadustiku artikli 202 lõike 1 alapunkti a mõttes, samas kui ülddeklaratsiooni kohta käivate sätete rikkumine (tolliseadustiku artikkel 43 jj) toob kaasa tollivõla tekkimise vastavalt tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 alapunktile a (vt viimase kohta selle ettepaneku punktis 71 jj toodud käsitlust kolmanda küsimuse kohta).
(19)
–	See, et ülddeklaratsioonis peab kauba esitama täpse nimetuse all, tulenes varem sõnaselgelt nõukogu 30. juuli 1968. aasta direktiivist 68/312/EMÜ esiteks ühenduse tolliterritooriumile imporditava kauba tollikäitlust ja teiseks selle kauba ajutist ladustamist käsitlevate õigus- ja haldusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 194, lk 13, kehtivuse kaotanud 3. jaanuariks 1989). Kehtivas õiguses saab sama järeldada tolliseadustiku artikli 44 lõikest 1 koos kasutatavate blankettidega, mis nõuavad sõnaselgelt kauba liigi nimetust.
(20)
–	Põhimõtteliselt on ka põhikohtuasja tehioludest selgesti näha, et hoolimata imporditud kauba liigi kohta antud valedest andmetest, on tollijärelevalve eesmärki võimalik täita. Nii sai Antwerpeni sadama tollipunkt ilmselgelt teostada mõjuvalt oma kontrollipädevust, kuigi deklaratsioon sisaldas (osaliselt) ebaõigeid andmeid imporditud kauba liigi kohta.
(21)  –	Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3; edaspidi „tolliseadustiku rakendusmäärus”).
(22)
–	Otsus kohtuasjas Viluckas (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punktid 22–24).
(23)
–	Otsus kohtuasjas Viluckas (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 28).
(24)
–	Otsus kohtuasjas Viluckas (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 28).
(25)
–	Otsus kohtuasjas Viluckas (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punktid 11 ja 28) põhineb nimelt eeldusel, et peidetud kaup ei ole kauba tollile esitamise teate esemeks.
(26)  –	Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 4151/88, millega kehtestatakse ühenduse tolliterritooriumile toodud kaupa käsitlevad sätted (EÜT L 367, lk 1; kehtetu alates 1. jaanuarist 1994), kolmandast ja viiendast põhjendusest saab tuletada, et iga üksiku tollieeskirjades sätestatud kohustuse kindlaksmääramisel peab arvestama nõudega, et tolliasutusel peab olema võimalik teostada kauba üle tõhusat järelevalvet. Kehtiva tolliseadustiku eelkäijana on see määrus tolliseadustiku tõlgendamisel ikka veel kasutatav. Tolliseadustiku esimese ja teise põhjenduse kohaselt koondas see käesoleva määruse ning muude seni kehtinud tollialaste õigusaktide sätted.
(27)
–	Sarnased kaalutlused sisalduvad muu hulgas ka siseriiklikes õigusaktides, nagu Austria tolliõiguse rakendusseaduse paragrahvis 37 ( Bundesgesetzblatt
I, nr 126/1998, lk 1542). Vastavalt sellele on kauba tollile esitamise esemeks ainult see kaup, mida transporditakse selleks tavaliselt kasutataval viisil ning millest tolliasutustel on seetõttu võimalik ilma raskusteta teada saada.
(28)
–	Otsus kohtuasjas Viluckas (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, punkt 11).
(29)
–	Selle kohta ka kohtujurist Tizzano 6. mai 2004. aasta ettepaneku punkt 20 jj kohtuasjas C‑414/02: Spedition Ulustrans (EKL 2004, lk I‑8633).
(30)
–	Käesoleva ettepaneku punktid 52 ja 53.
(31)
–	Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 58–64.
(32)
–	Käesoleva ettepaneku punktid 49–57.
(33)
–	Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, kohtuotsuse punkt 28.
(34)
–	Vastavalt tolliseadustiku artikli 204 lõike 1 sõnastusele on see artikkel kohaldatav ainult muudel, st „välja arvatud artiklis 203 nimetatud juhtudel”.
(35)
–	11. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑48/98: Söhl & Söhlke, EKL 1999, lk I-7877, punkt 43.
(36)
–	Vt tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 859 esimene taane.
(37)
–	Tolliseadustiku ingliskeelses versioonis on see väljend sõnastatud „where appropriate”, prantsuskeelses „la cas échéant”, itaaliakeeleses „se del caso”, hispaaniakeelses „en su caso”, portugalikeelses „se for caso disso” ja hollandikeelses „in voorkomend geval”.
(38)  –	Tolliseadustiku artikli 203 lõike 3 neljandale taandele sarnaselt on ka tolliseadustiku artikli 96 lõikes 2 laiendatud ühenduse välistransiidiprotseduuri raames tollivõlglaste ringi, kes on kauba tollijärelevalve alt välja viinud: selles sättes on määratletud teatud tingimused, millistel on ka kauba vedaja või saaja kohustatud esitama kauba nõuetekohaselt sihtkohariigi tolliasutusele.
(39)
–	-	Vt selle kohta selle ettepaneku punktid 12 ja 13.
(40)
–	Erinevalt artiklitest 203 ja 204 on tolliseadustiku artiklite 202 ja 204 koosmõju välistatud juba koosseisu poolest, kuna esimeses sättes on eeldatud, et kaup on ühenduse tolliterritooriumile toodud ebaseaduslikult (nt rikkudes tolliseadustiku artiklis 40 sätestatud kauba tollile esitamise kohustust), samal ajal kui viimases sättes on eeldatud just seaduslikku toomist ühenduse tolliterritooriumile (koos kauba esitamisega tollile).
(41)
–	Eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, kohtuotsuse punktid 28 ja 30. Vt ka kohtujurist Tizzano 12. juuni 2003. aasta ettepaneku punkt 57 selle kohtuotsuse ettevalmistamisel, milles on tolliseadustiku artiklit 204 nimetatud artikli 203 kõrvalsätteks.
(42)
–	Ka Euroopa Kohus räägib oma otsuses kohtuasjas Hamann International selles mõttes „vastavatest toimingutest” (eespool 5. joonealuses märkuses viidatud, kohtuotsuse punkt 30).
(43)
–	Vt tolliseadustiku artikkel 213.
(44)
–	Ümberpöördult oleks samavõrd vähe mõttekas jätta tolliseadustiku artikkel 203 ajaliselt üksteisele järgnevatele toimingutele kohaldamata ainult seepärast, et eelneva eiramise tõttu on juba tolliseadustiku artikli 204 kohaselt tollivõlg tekkinud. Seda eriti seepärast, et kauba tollijärelevalve alt väljaviimine on märksa kaalukam toiming, nagu muu hulgas näitavad tollivõlast vabastamise võimaluse puudumine ning tollivõlgnike lai ring (tolliseadustiku artikli 203 lõige 3). Sellisel juhul ei ole põhjust võimaldada eelisseisundit kauba tollijärelevalve alt välja viinud isikutele ainult seepärast, et teine isik on enne teda juba rikkunud tolliseadustiku artikli 204 lõikest 1 tulenevat kohustust.