62015CO0281
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (esimene koda)
12. mai 2016 (
*1
)
„Eelotsusetaotlus — Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EL) nr 1259/2010 — Kohaldamisala — Kolmanda riigi religioosse ameti kinnitatud abielulahutus — Euroopa Kohtu pädevuse puudumine”
Kohtuasjas C‑281/15,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Oberlandesgericht Müncheni (Müncheni kõrgeim piirkondlik kohus, Saksamaa) 2. juuni 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 11. juunil 2015, menetluses
Soha Sahyouni
versus
Raja Mamisch,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president R. Silva de Lapuerta (ettekandja), kohtunikud A. Arabadjiev, J.‑C. Bonichot, C. G. Fernlund ja S. Rodin,
kohtujurist: H. Saugmandsgaard Øe,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
—
Saksamaa valitsus, esindajad: T. Henze ja J. Mentgen,
—
Belgia valitsus, esindajad: C. Pochet ja L. Van den Broeck ning S. Vanrie,
—
Prantsuse valitsus, esindajad: D. Colas ja F.‑X. Bréchot,
—
Ungari valitsus, esindajad: M. Fehér, G. Koós ja M. Bóra,
—
Euroopa Komisjon, esindaja: M. Wilderspin,
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
on andnud järgmise
määruse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 20. detsembri 2010. aasta määruse (EL) nr 1259/2010 tõhustatud koostöö rakendamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas (ELT 2010, L 343, lk 10) tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses Soha Sahyouni ja Raja Mamischi vahel sellise kohtumenetluse küsimuses, millega tunnustatakse kolmandas riigis abieluasjas tehtud religioosse ameti otsust.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Määruse nr 1259/2010 artikli 1 lõige 1 näeb ette, et seda kohaldatakse „abielulahutuse ja lahuselu suhtes sellistel juhtudel, kus kohaldatakse rahvusvahelise eraõiguse norme“.
4
Määruse artikkel 8 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui […] valikuvõimalus jäetakse kasutamata, kohaldatakse abielulahutuse ja lahuselu suhtes selle riigi õigust:
a.
kus on kohtusse pöördumise ajal abikaasade peamine elukoht; või selle puudumise korral,
b.
kus oli abikaasade viimane peamine elukoht, tingimusel et sellest ei ole kohtusse pöördumise ajal möödunud rohkem kui aasta, kui üks abikaasadest kohtusse pöördumise ajal endiselt selles riigis elab; või selle puudumise korral,
c.
mille kodanikud mõlemad abikaasad on kohtusse pöördumise ajal; või selle puudumise korral,
d.
kus kohtusse pöördutakse.“
5
Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (EÜT 2003, L 338, lk 1), artikli 1 lõike 1 punkti a kohaselt kohaldatakse seda abielulahutuse, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamise suhtes igat liiki kohtutes.
6
Kõnealuse määruse artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[...]
4.
mõiste „kohtuotsus“ tähendab lahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist, samuti vanemlikku vastutust käsitlevat kohtuotsust, mille teeb liikmesriigi kohus, olenemata sellest, kuidas kohtuotsust võidakse nimetada, sealhulgas dekreediks, korralduseks või otsuseks;
[...]“
7
Määruse artikli 21 lõike 1 kohaselt tunnustatakse ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsust teistes liikmesriikides ühegi erimenetluse järgimist nõudmata.
Saksa õigus
8
Seaduses, mis käsitleb menetlust perekonnaasjades ja hagita menetlust (Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit), on ette nähtud:
„§ 107. Abieluasjades tehtud välisriigi kohtuotsuste tunnustamine
(1)   Välisriigis tehtud kohtuotsuseid, millega abielu lahutatakse, [...] tunnustatakse ainult siis, kui liidumaa kohus on tuvastanud, et tunnustamise tingimused on täidetud. Kui selle riigi kohus või ametiasutus, mille kodanikud mõlemad abiaasad otsuse tegemise kuupäeval olid, on teinud otsuse, ei sõltu tunnustamine liidumaa kohtu tuvastavast otsusest.
(2)   Pädevus on sellel liidumaa kohtul, kus üks abikaasadest alaliselt elab. [...]
(3)   Liidumaade valitsused võivad delegeerida määrusega käesolevas sättes antud pädevuse liidumaade kohtutele – ühele või mitmele Oberlandesgerichti presidendile. [...]
(4)   Otsus tehakse taotluse alusel. Taotluse võib esitada igaüks, kes tõendab tunnustamiseks põhjendatud õigusliku huvi olemasolu.
[...]
(6)   Kui liidumaa kohus tuvastab, et tunnustamise tingimused on täidetud, võib abikaasa, kes taotlust ei esitanud, paluda, et Oberlandesgericht teeks otsuse. [...]
(7)   Pädevus on selle Oberlandesgerichti tsiviilkolleegiumil, kelle kohtualluvuse piirkonnas liidumaa kohus asub. [...]
(8)   Eelnevaid sätteid kohaldatakse mutatis mutandis juhul, kui palutakse tuvastada, et tunnustamise tingimused ei ole enam täidetud.
[...]
§ 109. Tunnustamise välistamine
(1)   Välisriigis tehtud kohtuotsust ei tunnustata,
1)
kui teise riigi kohtutel ei ole Saksa õiguse kohaselt pädevust;
[...]
4)
kui otsuse tunnustamine viib tagajärjeni, mis on ilmselgelt vastuolus Saksa õiguse aluspõhimõtetega, eelkõige kui selle tunnustamine ei ole põhiõigustega kooskõlas.
[...]“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
9
R. Mamisch ja S. Sahyouni abiellusid 27. mail 1999 Homsi (Süüria) islami kohtu kohtualluvuses. R. Mamisch on sünnijärgne Süüria kodanik. 1977. aastal sai ta naturalisatsiooni korras Saksa kodakondsuse. Alates sellest aastast on tal topeltkodakondsus. S. Sahyouni on sünnijärgne Süüria kodanik. Abielludes sai ta Saksa kodakondsuse.
10
Abikaasad elasid Saksamaal kuni 2003. aastani, mil nad kolisid Homsi. Sealse kodusõja tõttu pöördusid nad 2011. aasta suvel lühiajaliselt tagasi Saksamaale, elasid aga alates 2012. aasta veebruarist vaheldumisi Kuveidis ja Liibanonis. Sellel perioodil viibisid nad korduvalt ka Süürias. Praegu elavad mõlemad menetlusosalised taas Saksamaal, kuid nende elukohad on erinevad.
11
R. Mamisch esitas 19. mail 2013 tahteavalduse oma abikaasast lahutada, lastes oma esindajal Lakatia vaimulikus šariaadikohtus (Süüria) lausuda lahutusvormeli. Kohus registreeris abielulahutuse 20. mail 2013.
12
R. Mamisch taotles 30. oktoobril 2013 Süürias tehtud lahutusotsuse tunnustamist. Oberlandesgericht Müncheni (Müncheni kõrgeim piirkondlik kohus) president rahuldas taotluse 5. novembri 2013. aasta otsusega ja tuvastas, et seaduses ette nähtud tingimused lahutusotsuse tunnustamiseks on täidetud.
13
18. veebruaril 2014 palus S. Sahyouni nimetatud otsuse tühistada ja avaldada, et lahutusotsuse tunnustamise tingimused ei ole täidetud.
14
Oberlandesgericht Müncheni (Müncheni kõrgeim piirkondlik kohus) president jättis 8. aprilli 2014. aasta otsusega S. Sahyouni taotluse rahuldamata. Nimetatud otsuses rõhutati, et lahutusotsuse tunnustamist reguleerib määrus nr 1259/2010, mis on kohaldatav ka eraviisilistele lahutustele. Kui puudub kehtiv valik kohaldatava õiguse kohta ja abikaasade ühine peamine elukoht abielulahutusele eelneva ühe aasta jooksul, määratakse kohaldatav õigus kindlaks vastavalt nimetatud määruse artikli 8 punktile c. Kui mõlemal abikaasal on topeltkodakondsus, on määrav siseriikliku õiguse alusel kehtiv kodakondsus. See oli asjaomase abielulahutuse ajal Süüria kodakondsus. Samuti on märgitud, et avalik kord määruse nr 1259/2010 artikli 12 tähenduses ei ole takistuseks asjaomase lahutusotsuse tunnustamisele.
15
Nendel asjaoludel otsustas Oberlandesgericht München (Müncheni kõrgeim piirkondlik kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 1259/2010 artikkel 1 on kohaldatav ka eraviisilise abielulahutuse (Privatscheidung) suhtes – käesolevas asjas Süüria vaimulikus kohtus šariaadi normide alusel toimunud abielulahutuse suhtes?
2.
Juhul kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt:
a.
Kas abielulahutuse siseriiklike õigusnormide alusel tunnustatavuse kontrollimisel tuleb kohaldada ka määruse (EL) nr 1259/2010 artiklit 10?
b.
Juhul kui teise küsimuse punktile a vastatakse jaatavalt,
—
kas lähtuda tuleb abstraktselt võrdlusest, mille kohaselt tagab kohtu asukohariigi õigus küll ka teisele abikaasale võimaluse abielulahutust taotleda, kuid seab sellele tema soo tõttu muud menetlusõiguslikud ja sisulised tingimused kui need, mis on seatud teise abikaasa võimalusele abielulahutust taotleda,
või
—
oleneb normi kehtivus sellest, et välisriigi abstraktselt diskrimineeriva õiguse kohaldamine on ka kõnealusel juhul konkreetselt diskrimineeriv?
c.
Juhul kui teise küsimuse punkti b teisele lõigule vastatakse jaatavalt,
kas asjaolu, et diskrimineeritud abikaasa nõustub abielulahutusega – ka hüvitiste vastuvõtmisega nõustumise vormis –, on juba alus jätta norm kohaldamata?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
16
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2 võib Euroopa Kohus, juhul kui ta ei ole ilmselgelt pädev hagi läbi vaatama või kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, pärast kohtujuristi ärakuulamist ja ilma menetlust jätkamata lahendada kohtuasja põhistatud määrusega.
17
Käesolevas kohtuasjas tuleb kohaldada seda sätet.
18
Esmalt tuleb sedastada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule ei ole esitatud mitte abielulahutuse hagi, vaid kolmanda riigi religioosse ameti tehtud lahutusotsuse tunnustamise taotlus.
19
Samuti tuleb märkida, et määruse nr 1259/2010 artiklitest 1 ja 8 tuleneb, et viimane, mis puudutab eelotsuse küsimusi, määratleb ainult abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatavad rahvusvahelise eraõiguse normid, kuid ei reguleeri juba kuulutatud lahutusotsuse tunnustamist mõnes liikmesriigis.
20
Seevastu abieluasjades tehtud otsuste tunnustamist ja täitmist puudutavad õigusnormid on kehtestatud eelkõige määruses nr 2201/2003. See ei ole siiski kohaldatav sellistele kohtuotsustele, mis on kuulutatud mõnes kolmandas riigis.
21
Nimelt, vastavalt selle artikli 2 punktile 4 ja vastavalt artikli 21 lõikele 1 on nimetatud määrus piiratud ainult liikmesriikides tehtud kohtuotsuste tunnustamisega.
22
Kuna määrus nr 2201/2003 on kohaldatav ainult liikmesriikide vahel, siis kolmandas riigis tehtud lahutusotsuse tunnustamine ei kuulu liidu õiguse kohaldamisalasse.
23
Sellest tuleneb, et ei määruse nr 1259/2010 sätted, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitas, ega määruse nr 2201/2003 sätted ega ükski muu liidu õigusakt ei ole põhikohtuasjas kohaldatavad.
24
Neil asjaoludel tekib küsimus, kas hoolimata sellest, et põhikohtuasi on väljaspool liidu õiguse reguleerimisala, on Euroopa Kohus sellegipoolest pädev esitatud küsimustele vastama.
25
Seoses sellega otsustas Euroopa Kohus oma 18. oktoobri 1990. aasta kohtuotsuse Dzodzi (C‑297/88 ja C‑197/89, EU:C:1990:360) punktides 36 ja 37, et ELi toimimise lepingu autorid ei soovinud välistada Euroopa Kohtu pädevusest eelotsusetaotlusi, mis puudutavad liidu õiguse mõnd sätet konkreetsel juhul, kui mõne liikmesriigi õigus viitab selle sätte sisule selleks, et kindlaks teha puhtalt selle riigi riigisisesele olukorrale kohaldatavad õigusnormid, ja kui vastupidi esineb liidu õiguskorra jaoks ilmselge huvi vältida tõlgendamiserinevusi tulevikus, siis iga liidu õiguse sätet tuleb tõlgendada ühetaoliselt, olenemata sellest, millised on tingimused, milles neid tuleb kohaldada.
26
Oma hilisemas kohtupraktikas on Euroopa Kohus tunnistanud ennast pädevaks lahendama liidu õiguse sätteid puudutavaid eelotsusetaotlusi olukorras, kus põhikohtuasja asjaolud on küll väljaspool liidu õiguse kohaldamisala, kuid kus liidu õigusnormid on siseriikliku õigusega muudetud kohaldatavaks seeläbi, et siseriiklik õigus on viidanud nende sisule (vt eelkõige kohtuotsus, 18.10.2012, Nolan, C‑583/10, EU:C:2012:638, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika). Juhul kui siseriiklik õigusakt järgib liidu asjaomase akti kohaldamisalast väljapoole jäävate olukordade reguleerimisel liidu õiguses sätestatut, siis on liidul kindel huvi selle vastu, et lahknevate tõlgenduste vältimiseks tulevikus tõlgendataks selle akti sätteid ühetaoliselt (vt kohtuotsus, 18.10.2012, Nolan, C‑583/10, EU:C:2012:638, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
27
Euroopa Kohus on samuti rõhutanud, et liidu õigusnormide kohaldamisalasse mittekuuluvates olukordades on liidu õigusnormide tõlgendamine Euroopa Kohtu poolt põhjendatud, kui siseriiklik õigus on muutnud need õigusnormid sellistes olukordades vahetult ja tingimusteta kohaldatavaks, ja vaja on tagada ühesugune kohtlemine nendes olukordades ja liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvates olukordades. Euroopa Kohtul tuleb seega kontrollida, kas on olemas piisavalt täpseid andmeid, millest on võimalik kindlaks teha seda viidet liidu õigusele (vt selle kohta kohtuotsus, 18.10.2012, Nolan, C‑583/10, EU:C:2012:638, punktid 47 ja 48).
28
Kuigi Euroopa Kohus võib sellistel asjaoludel asuda taotletavat tõlgendust andma, ei saa ta sellist initsiatiivi siiski võtta, kui eelotsusetaotlusest ei selgu, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on selline kohustus (vt kohtumäärus, 30.1.2014, C., C‑122/13, EU:C:2014:59, punkt 15).
29
Nimelt võib Euroopa Kohus ainult liikmesriigi kohtu poolt eelotsusetaotluses esitatud täpsustuste alusel kindlaks teha, kas tal on pädevus temale esitatud küsimustele vastata.
30
Käesolevas asjas ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus viidanud ühelegi asjaolule, mille alusel võiks tuvastada, et Euroopa Kohtul on pädevus vastavalt käesoleva kohtumääruse punktides 25–27 viidatud kohtupraktikale; liikmesriigi kohus tugineb eeldusele, et määrus nr 1259/2010 on põhikohtuasja asjaoludele kohaldatav ja piirdub ainult kinnitusega, et „Oberlandesgericht Müncheni [Müncheni kõrgeim piirkondlik kohus] president on märkinud, et vaidlusaluse otsuse tunnustatavust reguleerib määrus [nr 1259/2010], mis on kohaldatav ka „eraviisilistele abielulahutustele““.
31
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole viidanud ühelegi muule asjaolule tuvastamaks, et määrus nr 1259/2010 või muud liidu õiguse sätted on põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavad.
32
Tuleb siiski märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul jääb alles õigus esitada uus eelotsusetaotlus, kui tal on võimalik esitada Euroopa Kohtule kõik selle otsuse tegemiseks vajalikud asjaolud (vt selle kohta kohtumäärused, 14.3.2013, EBS Le Relais Nord‑Pas‑de‑Calais, C‑240/12, ei avaldata, EU:C:2013:173, punkt 22; 18.4.2013, Adiamix, C‑368/12, ei avaldata, EU:C:2013:257, punkt 35, ning 5.11.2014, Hunland‑Trade, C‑356/14, ei avaldata, EU:C:2014:2340, punkt 24).
33 Neil asjaoludel tuleb kodukorra artikli 53 lõike 2 alusel sedastada, et Euroopa Kohtul puudub ilmselgelt pädevus Oberlandesgericht Müncheni (Müncheni kõrgeim piirkondlik kohus) küsimustele vastata.
Kohtukulud
34
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) määrab:
Euroopa Liidu Kohtul puudub ilmselgelt pädevus vastata Oberlandesgericht Müncheni (Müncheni kõrgeim piirkondlik kohus, Saksamaa) 2. juuni 2015. aasta kohtumäärusega esitatud küsimustele.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetlus keel: saksa.