62008CJ0274
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
29. oktoober 2009 (
*1
)
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Direktiiv 2003/54/EÜ — Artikli 15 lõige 2 — Artikli 23 lõige 2 — Elektri siseturg — Siseriiklike võrkudega ühendamise ja võrkudele juurdepääsu tingimuste, sealhulgas edastamise ja jaotamise tariifide arvutamise või kehtestamise aluseks oleva metoodika eelnev heakskiitmine — Siseriiklik reguleeriv asutus”
Kohtuasjas C-274/08,
mille ese on EÜ artikli 226 alusel 25. juunil 2008 esitatud liikmesriigi kohustuse rikkumise hagi,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: B. Schima ja P. Dejmek, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Rootsi Kuningriik, esindaja: A. Falk,
kostja,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: kolmanda koja esimees K. Lenaerts neljanda koja esimehe ülesannetes, kohtunikud R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (ettekandja), G. Arestis ja T. von Danwitz,
kohtujurist: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kohtusekretär: ametnik N. Nanchev,
arvestades kirjalikus menetluses ja 18. juuni 2009. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta
on teinud järgmise
otsuse
1
Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et
—
kuna Rootsi Kuningriik ei ole võtnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ (EÜT L 176, lk 37, parandus ELT 2004, L 16, lk 74; ELT eriväljaanne 12/02, lk 211; edaspidi „direktiiv”), artikli 15 lõike 2 punktide b ja c kohaselt vastu vajalikke õigusnorme, et tagada vertikaalselt integreeritud ettevõtjas tootmis- ja jaotamishuvide vaheline funktsionaalne eraldatus, ega
—
ole pannud siseriiklikule reguleerivale asutusele nimetatud direktiivi artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt kohustust kehtestada või enne jõustumist heaks kiita vähemalt metoodika, mida kasutatakse siseriiklike võrkudega ühendamise ja neile juurdepääsu tingimuste, sealhulgas edastamise ja jaotamise tariifide arvutamisel või kehtestamisel,
siis on ta rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
2
Direktiivi põhjenduse 2 kohaselt on vaja konkreetseid sätteid, et kindlustada elektritootmises võrdne mänguruum ja vähendada turgu valitseva seisundi kuritarvitamise ja turuvallutusliku käitumise riske, tagades edastamise ja jaotamise mittediskrimineerivad tariifid ning juurdepääsu võrkudele tariifide avaldamise teel enne nende jõustumist.
3
Direktiivi põhjenduse 6 kohaselt „[peab k]onkurentsi toimimiseks […] võrkupääs olema mittediskrimineeriv, läbipaistev ja õiglaste hindadega”.
4
Nimetatud direktiivi põhjenduse 13 kohaselt tuleks võtta täiendavaid meetmeid, et tagada läbipaistvad ja mittediskrimineerivad võrkupääsu tariifid, mida tuleks võrdsetel alustel kohaldada kõikide võrgu kasutajate suhtes.
5
Direktiivi põhjendus 15 on sõnastatud järgmiselt:
„Tulemuslik reguleerimine, mida teostavad kas üks või mitu siseriiklikku reguleerivat asutust, on tähtis tegur mittediskrimineeriva võrkupääsu tagamiseks. Liikmesriigid määratlevad reguleerivate asutuste ülesanded, pädevuse ja haldusvolitused. Tähtis on, et kõikide liikmesriikide reguleerivatel asutustel oleks ühesugune miinimumpädevus. Need asutused peaksid olema pädevad määrama või heaks kiitma tariife või vähemalt edastus- ja jaotustariifide arvestamise aluseks olevat metoodikat. Ebakindluse ning raha ja aega nõudvate vaidluste vältimiseks tuleks tariifid avaldada enne nende jõustumist.”
6
Direktiivi põhjendus 18 on sõnastatud järgmiselt:
„Siseriiklikud reguleerivad asutused peaksid saama määrata ja heaks kiita tariife või tariifide arvestamise aluseks olevat metoodikat kas edastusvõrgu halduri(te) või jaotusvõrgu halduri(te) ettepaneku alusel, või nende haldurite ja võrgu kasutajate kooskõlastatud ettepaneku alusel. Nimetatud ülesannete täitmisel peaksid siseriiklikud reguleerivad asutused tagama, et edastus- ja jaotustariifid oleksid mittediskrimineerivad ja kulupõhised, ning võtma arvesse jaotatud tootmise ning nõudluse juhtimise abil säästetud pikaajalisi vähetähtsaid võrgukulusid.”
7
Direktiivi põhjenduste 26 ja 31 kohaselt on selle direktiivi eesmärgid ka „samaväär[ne] konkurentsitase[…] kõigis liikmesriikides” ja „õiglase konkurentsi tingimustes hästi toimiva elektrienergia siseturu loomine”.
8
Direktiivi artikli 2 punktis 21 toodud mõiste kohaselt on „vertikaalselt integreeritud ettevõtja” elektriettevõtja või ettevõtjate rühm, kelle vastastikused suhted on määratletud nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4064/89 (kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumise üle) [EÜT L 395, lk 1; parandus EÜT L 257, lk 13; ELT eriväljaanne 08/01, lk 31; muudetud nõukogu . aasta määrusega (EÜ) nr 1310/97; EÜT L 180, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 164] artikli 3 lõikes 3 ning kelle vähemalt üks ülesanne on elektrienergia edastamine või jaotamine ning teine ülesanne elektrienergia tootmine või tarnimine.
9
Direktiivi V peatükis „Jaotusvõrgu haldamine” asuv artikkel 15, mis käsitleb jaotusvõrgu halduri juriidilist eraldatust, on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kui jaotusvõrgu haldur moodustab osa vertikaalselt integreeritud ettevõttest, peab ta olema vähemalt juriidilise staatuse osas, organisatsiooniliselt ja otsuste tegemises sõltumatu muust jaotamisega mitteseotud tegevusest. See ettekirjutus ei too kaasa kohustust eraldada jaotusvõrgu halduri vara vertikaalselt integreeritud ettevõtja omandist.
2.   Lisaks lõikes 1 nimetatud nõetele, peab vertikaalselt integreeritud ettevõtte osaks olev jaotusvõrgu haldur olema nii organisatsiooniliselt kui ka otsuste tegemises sõltumatu muust jaotamisega mitteseotud tegevusest. Selleks peab ta vastama järgmistele miinimumnõuetele:
a)
jaotusvõrgu halduri juhtimise eest vastutavad isikud ei tohi olla tegevad otseselt või kaudselt elektri tootmise, [edastamise] ja tarnimise igapäevase juhtimise eest vastutava vertikaalselt integreeritud elektriettevõtja äriühingustruktuuris;
b)
tuleb võtta vajalikud meetmed jaotusvõrgu halduri juhtimise eest vastutavate isikute kutsehuvidega arvestamiseks nii, et neil oleks võimalik tegutseda sõltumatult;
c)
jaotusvõrgu halduril peavad olema tõhusad otsuste tegemise õigused, mis on sõltumatud integreeritud elektriettevõtjast nii hallatavate ja hooldatavate varade kui ka võrgu arendamise osas. See ei tohiks takistada vajalike kooskõlastusmehhanismide toimimist, mis tagavad emaettevõtja õiguste kaitse seoses majandusliku ja juhtimisalase järelevalvega tütarettevõtja varalise tasuvuse üle, mida teostatakse kaudselt vastavalt artikli 23 lõikele 2. Eelkõige peab see võimaldama emaettevõtjal kiita heaks jaotusvõrgu halduri iga-aastase rahastamiskava või mis tahes samaväärse dokumendi ning määrata kindlaks oma tütarettevõtja võlgade ülempiiri. See ei tohi võimaldada emaettevõtjal sekkuda tütarettevõtja igapäevategevusse ega konkreetsetesse jaotusliinide ehitamise ega uuendamisega seotud otsustesse, mis ei ületa heakskiidetud rahastamiskava ega muude samaväärsete dokumentide tingimusi;
d)
jaotusvõrgu haldur kehtestab nõuetele vastavuse programmi, milles sätestatakse meetmed diskrimineeriva käitumise vältimiseks, ning tagab, et järelevalve selle täitmise üle oleks piisavalt range. Programmis sätestatakse töötajate konkreetsed kohustused selle eesmärgi saavutamiseks. Nõuetele vastavuse programmi eest vastutav isik või organ esitab võetud meetmete aastaaruande artikli 23 lõikes 1 nimetatud reguleerivale asutusele ning see avaldatakse.
Liikmesriigid võivad otsustada, et lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata integreeritud elektriettevõtjate suhtes, kes teenindavad vähem kui 100000 võrku ühendatud tarbijat või väikesi eraldatud süsteeme.” [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna direktiivi eestikeelne tõlge on ekslik.]
10
Direktiivi VII peatükis „Võrgule juurdepääsu korraldamine” asuva artikli 20, mis käsitleb kolmandate isikute juurdepääsu, lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et rakendatakse kolmandate isikute edastus- ja jaotusvõrkudele juurepääsu süsteemi, mis põhineb avaldatud, kõikide vabatarbijate suhtes kohaldatavatel tariifidel ning mida kohaldatakse objektiivselt ja võrgukasutajate vahel vahet tegemata. Liikmesriigid tagavad, et nimetatud tariifid või nende arvutamise aluseks olev metoodika kiidetakse enne nende jõustumist heaks vastavalt artiklile 23 ning et need tariifid ja, kui heaks kiidetakse üksnes metoodika, see metoodika avaldatakse enne nende jõustumist.”
11
Samas peatükis asuva artikli 23, mis käsitleb reguleerivaid asutusi, lõiked 2–5 sätestavad:
„2.   Reguleerivad asutused vastutavad vähemalt tingimuste arvutamise või kehtestamise aluseks oleva metoodika kehtestamise või heakskiitmise eest enne tingimuste jõustumist järgmistes valdkondades:
a)
siseriiklike võrkudega ühendamine ja juurdepääs neile, sealhulgas edastamise ja jaotamise tariifid. Need tariifid või metoodika peavad võimaldama teha vajalikke investeeringuid nii, et investeeringud tagaksid võrkude rentaabluse [mõiste „rentaablus” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „toimimine”];
b)
tasakaalustamiseteenuste osutamine.
3.   Olenemata lõikest 2 võivad liikmesriigid sätestada, et reguleerivad asutused esitavad ametliku otsuse tegemiseks liikmesriigi asjaomasele asutusele tariifid või vähemalt nimetatud lõike kohase metoodika ja samuti lõikes 4 nimetatud muudatused. Sel juhul on asjaomane asutus volitatud reguleeriva asutuse esitatud otsuse eelnõu kas heaks kiitma või tagasi lükkama. Nimetatud tariifid, metoodika või nende muudatused avaldatakse nende ametlikul vastuvõtmisel koos otsusega. Samuti avaldatakse kõik otsuseprojektide ametlikud tagasilükkamised koos põhjendusega.
4.   Vajaduse korral on reguleerivatel asutustel õigus taotleda edastus- ja jaotusvõrkude halduritelt tingimuste, sealhulgas lõigetes 1, 2, ja 3 nimetatud tingimuste, tariifide, eeskirjade, mehhanismide ja meetodite muutmist, et tagada nende proportsionaalsus ja mittediskrimineeriv kohaldamine.
5.   Kui osaline soovib esitada kaebuse edastus- või jaotusvõrgu haldurite vastu seoses lõigetes 1, 2 ja 4 nimetatud küsimustega, võib ta selle saata reguleerivale asutusele, mis vaidlusi lahendava asutusena väljastab otsuse kahe kuu jooksul pärast kaebuse saamist. Seda tähtaega võib pikendada kahe kuu võrra, kui reguleeriv asutus nõuab täiendavat teavet. Tähtaega võib kaebuse esitaja nõusolekul veelgi pikendada. Nimetatud otsus on siduv, kui ja kuni see ei kaota kehtivust seoses edasikaebamisega.
Kui kaebus on seotud uute suurte tootmisrajatiste võrkuühendamise tariifidega, võib reguleeriv asutus seda kahekuulist tähtaega pikendada.”
12
Direktiivi artikli 30 lõige 1 näeb ette, et liikmesriigid jõustavad direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 1. juulil 2004 ning teatavad nendest viivitamata komisjonile. Sama artikli lõike 2 kohaselt võivad liikmesriigid artikli 15 lõike 1 kohaldamise edasi lükata, mis ei tohi piirata artikli 15 lõikes 2 sisalduvate nõuete täitmist.
Siseriiklik õigus
13
Aktsiaseltsi seaduse (Aktiebolagslag (2005:551), edaspidi „ABL”) peatüki 3 artikli 3 kohaselt on aktsiaseltsi tegevuse eesmärk teenida oma aktsionäridele kasumit, kui äriühingu põhikirjas ei ole ette nähtud teisiti. Aktsionäride üldkoosoleku pädevus on kirjeldatud nimetatud seaduse peatükis 7. Seaduse peatükis 8, milles on sätted juhatuse ja tegevdirektori kohta, nähakse eelkõige ette juhatuse peamised ülesanded, tegevdirektori ülesanded ja prokuristi õiguste üldised piirangud. Sama seaduse peatüki 17 artiklis 3 „Omakapitali kaitse ja reservkapital” on sätted, mis piiravad tütarettevõtja kasumi jaotamist emaettevõtjale.
14
Elektriseaduse (Ellag (1997:857)) peatükk 4 käsitleb võrgutariife ning peatükk 12 regulatsiooni ja järelevalvet. Need peatükid on sõnastatud järgmiselt:
„Peatükk 4 – Võrgutariifid
Üldsätted
Artikkel 1 – Võrgutariifid arvutatakse nii, et kontsessionääri kogutulu võrgu käitamise eest oleks mõistlik, arvestades esiteks võrgu käitamise objektiivsete tingimustega ja teiseks nende võrgu käitamise meetoditega, mida kontsessionäär kasutab.
Võrgutariifid peavad olema objektiivsed ja mittediskrimineerivad.
Edastusvõrgu tariifide arvutamisel tuleb eelkõige võtta arvesse: liitumispunktide arvu, liitumispunktide geograafilist asukohta, edastatava elektrienergia kogust, tellitud võimsust, põhivõrgu kulusid ja elektrienergia edastamise kvaliteeti.
Liini või vooluahela võrku ühendamise tariifide arvutamisel tuleb eelkõige võtta arvesse liitumispunktide geograafilist asukohta ja tellitud võimsust liitumispunktis.
Valitsus või tema volitusel võrguküsimusi reguleeriv asutus võib kehtestada võrgutariifide arvutamise üksikasjalikuma korra.
[…]
Peatükk 12 – Regulatsioon
[…]
Artikkel 2 – Reguleeriv asutus võib nõuda teavet ja tutvuda reguleerimise seisukohast oluliste dokumentidega. Vajadusel võib reguleeriv asutus rakendada sunniraha.
Esimese lõigu alusel tehtud otsused jõustuvad nende vastuvõtmisel.
Valitsus või tema volitusel võrguküsimusi reguleeriv asutus võib kehtestada võrgutariifide õigluse hindamiseks vajalike andmete kogumise korra.
Artikkel 3 – Reguleeriv asutus võib teha ettekirjutusi regulatsioonis sätestatud nõuete ja tingimuste täitmiseks. Vajadusel võib ta rakendada sunniraha.
Elektriohutust või riikliku elektrisüsteemi toimimist puudutavad ettekirjutused jõustuvad nende tegemisel.”
15
Rootsi energiaameti 2003. aasta juhistes nr 3 (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2003:3)), muudetud nimetatud ameti 2005. aasta juhistega nr 2 (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2005:2), edaspidi „energiameti juhised”), on toodud võrgutariifide õigluse hindamiseks vajalike andmete kogumise detailne kord, tariifide tehnilised tingimused ja reguleerivale asutusele teabe esitamise kord.
16
Teatavate elektripaigaldiste eraldiseisvat juhtimist käsitleva seaduse (Lag (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar) peatüki 1 artikli 2 kohaselt võib länsrätt (halduskohus) võrguküsimusi reguleeriva asutuse taotlusel määrata elektripaigaldisele eraldiseisva juhtimise, kui elektripaigaldist kasutav võrguettevõtja ei täida oma peamisi kohustusi vastavalt kehtivale õigusele.
Kohtueelne menetlus
17
Kuna komisjon leidis, et Rootsi Kuningriik ei olnud nõuetekohaselt üle võtnud direktiivi artikli 15 lõike 2 punkte b ja c ning artikli 23 lõike 2 punkte a ja b, algatas ta EÜ artiklis 226 ette nähtud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse.
18
Kui komisjon oli andnud nimetatud liikmesriigile võimaluse esitada oma seisukoht ning leidnud, et see seisukoht ei olnud kõigi tõstatatud küsimuste osas rahuldav, saatis ta 15. detsembril 2006 Rootsi Kuningriigile põhjendatud arvamuse, kutsudes viimast üles võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
19
Rootsi Kuningriik vastas põhjendatud arvamusele 14. jaanuaril 2007, viidates erinevatele siseriiklikele õigusnormidele.
20
Kuna komisjon leidis, et Rootsi Kuningriik ei olnud ikka veel võtnud vajalikke meetmeid direktiivi artikli 15 lõike 2 punktide b ja c ning artikli 23 lõike 2 punkti a täielikuks ülevõtmiseks, siis esitas ta hagi käesolevas kohtuasjas.
Hagi
Esimene väide, mis puudutab direktiivi artikli 15 lõike 2 punktide b ja c rikkumist
21
Selle väitega heidab komisjon Rootsi Kuningriigile ette, et ta ei võtnud direktiivi artikli 15 lõike 2 punktide b ja c kohaselt vastu vajalikke õigusnorme, et tagada vertikaalselt integreeritud ettevõtjas tootmis- ja jaotamishuvide vaheline funktsionaalse eraldatus.
22
Rootsi Kuningriik ei vaidlusta kostja vastuses komisjoni järeldusi seoses direktiivi artikli 15 lõike 2 punktide b ja c ülevõtmisega. Kuigi Rootsi Kuningriik on seisukohal, et tema äriühinguõigus tagab nimetatud sätetes nõutava funktsionaalse eraldatuse, möönab ta siiski, et mõned erinormid nende sätete ülevõtmiseks tuleb veel vastu võtta. Ta lisab, et valitsus on pöördunud Energimarknadsinspektioneni (elektrituru inspektsioon) poole, et analüüsida direktiivi artikli 15 nõuetekohaseks ülevõtmiseks vajalikke muudatusi seadustes ja/või määrustes ning et esitada hiljemalt 1. oktoobriks 2008 aruanne.
23
Käesolevas asjas on selge, et põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja lõpuks ei olnud direktiivi kõnealuste sätete Rootsi õiguskorda ülevõtmise tagamiseks kõiki meetmeid veel võetud.
24
Liikmesriigi kohustuste rikkumise olemasolu tuleb aga hinnata liikmesriigis selle tähtaja lõpul esinenud olukorra alusel (vt 30. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-103/00: komisjon vs. Kreeka, EKL 2002, lk I-1147, punkt 23, ja . aasta otsus kohtuasjas C-395/07: komisjon vs. Saksamaa, punkt 8).
25
Neil asjaoludel tuleb komisjoni esimene väide tunnistada põhjendatuks.
Teine väide, mis puudutab direktiivi artikli 23 lõike 2 punkti a rikkumist
26
Selles väites märgib komisjon, et direktiivi artikli 23 lõike 2 punkt a ei ole Rootsi õiguskorda nõuetekohaselt üle võetud, kuna reguleerivale asutusele ei ole pandud kohustust kehtestada või enne jõustumist heaks kiita vähemalt võrgutariifide arvutamise metoodikat nimetatud sätte tähenduses.
27
Rootsi Kuningriik seevastu leiab, et tema õiguslik regulatsioon on direktiiviga kooskõlas, kuna tema õigusnormides on sätestatud direktiivis nõutud metoodika koos reguleerivale asutusele antud võimalusega saadud tulemusi hiljem parandada.
28
Selle väite puhul tuleb uurida, kas see regulatsioon vastab direktiivi artikli 23 lõike 2 punkti a nõuetele.
29
Kõnealuses direktiivi sättes on ka sisuline nõue, et tariifid või metoodika peavad võimaldama teha vajalikke investeeringuid, mis tagaksid võrkude toimimise. Niisuguseid investeeringuid saab ettevõtjatelt oodata vaid siis, kui tariifid või metoodika on piisavalt täpsed ja võimaldavad piisava prognoositavuse.
30
Kõigepealt tuleb märkida, et Rootsi Kuningriik möönab, et siseriiklikus õiguses ei ole õigusnorme, mis lubaksid reguleerival asutusel eelnevalt heaks kiita vähemalt siseriiklike võrkudega ühendamise ja juurdepääsu tingimuste, sealhulgas ka edastamise ja jaotamise tariifide arvutamise või kehtestamise aluseks oleva metoodika.
31
Nimetatud liikmesriik leiab siiski, et Rootsi süsteem võimaldab saavutada direktiivi eesmärgi, milleks on hästi toimiva elektrienergia siseturu loomine, milles on garanteeritud õiglase konkurentsi tingimused, et eelkõige tagada, et võrkupääs oleks direktiivi põhjendusele 6 vastavalt mittediskrimineeriv, läbipaistev ja õiglaste hindadega.
32
Sellise seisukohaga ei saa nõustuda.
33
Tuleb mainida, et isegi kui liikmesriigi pakutud direktiivi sätte ülevõtmise viis või tõlgendus võimaldaks selle direktiivi teatud lõppeesmärkidest paremini kinni pidada, ei või liikmesriik kõrvale kalduda selles direktiivis sõnaselgelt ette nähtud norme (vt analoogia alusel 6. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-243/03: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2005, lk I-8411, punkt 35).
34
Järelikult oli komisjonil õigus, kui ta väitis, et Rootsi Kuningriik ei või direktiivi nõuete järgimisel piirduda sellise süsteemi rakendamisega, milles muu hulgas elektri edastamise ja jaotamise tariifide kehtestamise aluseks olevat metoodikat kontrollitakse pärast, ning seda isegi juhul, kui eeldada, et see kontroll on sama tõhus kui eelkontroll, kuna direktiiv näeb sõnaselgelt ette, et kasutada tuleb eelkontrolli süsteemi ning ei jäta liikmesriikidele võimalust kasutada muud süsteemi.
35
Rootsi Kuningriik väidab veel, et direktiivi artikli 23 lõike 2 punktis a sätestatud nõude järgimiseks piisab sellest, kui näha ette siseriiklik regulatsioonisüsteem, milles raames peavad eelnevalt heaks kiidetud olema vaid need suunised, mille alusel hiljem arvutatakse võrgutariifid. Käesolevas asjas sätestavad siseriiklikud õigusnormid võrgutariifide kehtestamise metoodika direktiivi artikli 23 lõike 2 punkti a tähenduses. Liikmesriik viitab sellega seoses elektriseaduse (1997:857) peatükile 4, energiameti juhistele ja energiaameti 21. juuni 2004. aasta otsusele.
36
Direktiivi põhjenduse 15 kohaselt kehtestavad siseriiklikud reguleerivad asutused need tariifid või vähemalt kiidavad heaks nende arvutamise aluseks oleva metoodika. Direktiivi põhjenduse 18 kohaselt peavad siseriiklikud reguleerivad asutused tagama, et selliselt kehtestatud tariifid oleksid mittediskrimineerivad ning elektri edastamis- ja jaotamiskulude põhised.
37
Arvestades neid põhjendusi, mis määratlevad ühenduse seadusandja eesmärgid, ei saa anda direktiivi artikli 23 lõike 2 punktile a tõlgendust, mis kalduks kõrvale selle sätte sõnastusest. Selle sätte sõnastusest tuleneb selgelt, et esiteks siseriiklikud reguleerivad asutused kehtestavad või kiidavad enne jõustumist heaks vähemalt metoodika, mida kasutatakse siseriiklike võrkudega ühendamise ja neile juurdepääsu tingimuste, sealhulgas edastamise ja jaotamise tariifide arvutamisel või kehtestamisel, ning teiseks peavad need tariifid või metoodika võimaldama teha vajalikke investeeringuid, mis tagaksid võrkude toimimise.
38
Seega eeldab direktiivi artikli 23 lõike 2 punkt a eespool nimetatud tariifide piisavat prognoositavust, mis võimaldaks tagada edastus- ja jaotusvõrkude toimimiseks vajalike investeeringute tegemise.
39
Kuigi vastupidi komisjoni väitele ei nõua nimetatud säte, et liikmesriigid kehtestaksid valemi, milles oleksid toodud kõik parameetrid, mis võimaldavad tariifide konkreetset ja otsest arvutamist, tuleb tõdeda, et regulatsioon, millele Rootsi Kuningriik viitab, sisaldab vaid üldisi põhimõtteid ja kriteeriume, millele peavad võrgutariifid vastama ega sisalda seega metoodikat, mis võimaldaks ettevõtjatel kohaldatavaid tariife kasvõi kaudselt prognoosida.
40
Direktiivi eesmärki saab täita vaid konkreetsete tariifide või tariifide arvutamise metoodika elementide kehtestamisega, mis on sedavõrd täpsed, et võimaldavad ettevõtjatel prognoosida oma edastus- ja jaotusvõrku pääsu kulud.
41
Sellest järeldub, et Rootsi õigusnormid ei vasta direktiivist tulenevale tariifide prognoositavuse nõudele, mis on vajalik selleks, et võimaldada teha investeeringuid, tagades elektri edastus- ja jaotusvõrgu toimimise. Igal juhul ei loo need õigusnormid siseriiklikus õiguses eelkontrollisüsteemi, mis on ette nähtud direktiivi artikli 23 lõike 2 punktis a. Rootsi õigusnormid ei loo süsteemi, milles ettepanekud tariifide kohta esitatakse siseriiklikule reguleerivale asutusele enne nende jõustumist.
42
Seega on komisjoni teine väide põhjendatud.
43
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb sedastada, et
—
kuna Rootsi Kuningriik ei ole võtnud direktiivi artikli 15 lõike 2 punktide b ja c kohaselt vastu vajalikke õigusnorme, et tagada vertikaalselt integreeritud ettevõtjas tootmis- ja jaotamishuvide vaheline funktsionaalne eraldatus,
—
ega ole pannud siseriiklikule reguleerivale asutusele nimetatud direktiivi artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt kohustust kehtestada või enne jõustumist heaks kiita vähemalt metoodika, mida kasutatakse siseriiklike võrkudega ühendamise ja neile juurdepääsu tingimuste, sealhulgas edastamise ja jaotamise tariifide arvutamisel või kehtestamisel,
siis on ta rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
44
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Rootsi Kuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Rootsi Kuningriigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Kuna Rootsi Kuningriik
—
ei ole võtnud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ, artikli 15 lõike 2 punktide b ja c kohaselt vastu vajalikke õigusnorme, et tagada vertikaalselt integreeritud ettevõtjas tootmis- ja jaotamishuvide vaheline funktsionaalne eraldatus,
—
ega ole pannud siseriiklikule reguleerivale asutusele direktiivi 2003/54 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt kohustust kehtestada või enne jõustumist heaks kiita vähemalt metoodika, mida kasutatakse siseriiklike võrkudega ühendamise ja neile juurdepääsu tingimuste, sealhulgas edastamise ja jaotamise tariifide arvutamisel või kehtestamisel,
siis on ta rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi.
2.
Mõista kohtukulud välja Rootsi Kuningriigilt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.