62021TO0334
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (esimene koda)
13. juuni 2022 (
*1
)
Avalik teenistus – Euroopa Prokuratuuri Euroopa prokuröride ametisse nimetamine – Portugali esitatud kandidaatidest ühe ametisse nimetamine – Vaidluse puudumine liidu ja tema teenistuja vahel neis piirides ja neil tingimustel, mis on kindlaks määratud personalieeskirjades või muude teenistujate teenistustingimustes – ELTL artikkel 270 – Ilmne pädevuse puudumine
Kohtuasjas T‑334/21,
Ana Carla Mendes de Almeida, elukoht Sobreda (Portugal), esindajad: advokaadid R. Leandro Vasconcelos, M. Marques de Carvalho ja P. Almeida Sande,
hageja,
versus
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: K. Pleśniak ja J. Gil,
kostja,
ÜLDKOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president H. Kanninen, kohtunikud M. Jaeger ja O. Porchia (ettekandja),
kohtusekretär: E. Coulon,
arvestades kirjalikku menetlust,
on teinud järgmise
määruse
1
Hageja Ana Carla Mendes de Almeida palub ELTL artikli 270 alusel esitatud hagis tühistada nõukogu 27. juuli 2020. aasta rakendusotsuse (EL) 2020/1117, millega nimetatakse ametisse Euroopa Prokuratuuri Euroopa prokurörid (ELT 2020, L 244, lk 18), osas, milles sellega nimetatakse Euroopa Prokuratuuri Euroopa prokuröriks José Eduardo Moreira Alves d’Oliveira Guerra (edaspidi „vaidlustatud otsus“), ning Euroopa Liidu Nõukogu 8. märtsi 2021. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata hageja 10. veebruaril 2021 esitatud kaebus vaidlustatud otsuse peale (edaspidi „kaebuse läbi vaatamata jätmise otsus“).
Vaidluse taust
2
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 12. oktoobril 2017 vastu määruse (EL) 2017/1939, millega rakendatakse tõhustatud koostööd Euroopa Prokuratuuri asutamisel (ELT 2017, L 283, lk 1). Selle määruse artiklite 1 ja 8 kohaselt asutatakse Euroopa Prokuratuur Euroopa Liidu organina ja kehtestatakse selle tegevust reguleerivad sätted.
3
Määruse artikli 8 lõike 2 kohaselt, mis käsitleb Euroopa Prokuratuuri struktuuri, on see korraldatud kesktasandil ja detsentraliseeritud tasandil.
4
Määruse 2017/1939 artikli 2 punkti 4 kohaselt on Euroopa Prokuratuuri töötajad määratletud kui kesktasandi asutuse töötajad, kes abistavad kolleegiumi, alalisi kodasid, Euroopa peaprokuröri, Euroopa prokuröre, Euroopa delegaatprokuröre ja haldusdirektorit nende igapäevases tegevuses selle määruse kohaste ülesannete täitmisel.
5
Euroopa prokuröride ülesanded on kindlaks määratud nimetatud määruse artiklis 12.
6
Mis puudutab nende ametisse nimetamist, siis vastavalt määruse 2017/1939 artikli 16 lõikele 1 esitab iga liikmesriik, kes teeb Euroopa Prokuratuuri asutamisel tõhustatud koostööd, Euroopa prokuröri ametikohale kolm kandidaati isikute hulgast, kes on asjaomase liikmesriigi prokuratuuri või kohtusüsteemi tegevliikmed, kelle sõltumatus on väljaspool kahtlust ning kellel on selles liikmesriigis kõrgesse prokuratuuri- või kohtunikuametisse nimetamiseks nõutav kvalifikatsioon ja asjakohane praktiline kogemus liikmesriikide õigussüsteemide, finantsuurimiste ja kriminaalasjades tehtava rahvusvahelise õigusalase koostöö valdkonnas.
7
Määruse 2017/1939 artikli 16 lõikes 2 on ette nähtud, et pärast artikli 14 lõikes 3 osutatud valikukomisjoni põhjendustega arvamuse kättesaamist valib nõukogu välja ühe kandidaadi kõnealuse liikmesriigi Euroopa prokuröri ametikohale nimetamiseks. Selles sättes on täpsustatud, et kui valikukomisjon leiab, et kandidaat ei täida Euroopa prokuröri ülesannete täitmiseks vajalikke tingimusi, on tema arvamus nõukogu jaoks siduv. Määruse 2017/1939 artikli 16 lõike 3 kohaselt valib nõukogu välja Euroopa prokurörid ja nimetab nad ametisse lihthäälteenamusega kuue aasta pikkuseks ametiajaks, mida ei saa pikendada, ning ta võib otsustada pikendada kuueaastase ametiaja lõpus volitusi maksimaalselt kolme aasta võrra. Sama määruse artikli 16 lõikes 4 on ette nähtud, et iga kolme aasta järel asendatakse üks kolmandik Euroopa prokuröridest ning et nõukogu võtab lihthäälteenamusega vastu Euroopa prokuröride ametisse nimetamise üleminekueeskirjad, mida kohaldatakse esimese koosseisu ametisse nimetamisel ja esimese koosseisu ametiaja jooksul.
8
Määruse 2017/1939 artikli 14 lõike 3 kohaselt kehtestab nõukogu valikukomisjoni tööeeskirjad.
9
Määruse 2017/1939 artikli 96, mis puudutab personali käsitlevaid sätteid, lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud, et Euroopa peaprokuröri ja Euroopa prokuröride, Euroopa delegaatprokuröride, haldusdirektori ja Euroopa Prokuratuuri töötajate suhtes kohaldatakse ametnike personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi (edaspidi „teenistustingimused“) ning liidu institutsioonide kokkuleppega kõnealuste personalieeskirjade ja teenistustingimuste jõustamiseks vastu võetud eeskirju, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti. Selle sätte teise lõigu kohaselt võetakse Euroopa peaprokurör ja Euroopa prokurörid Euroopa Prokuratuuri tööle ajutiste teenistujatena teenistustingimuste artikli 2 punkti a alusel.
10
Euroopa prokuratuuri töötajate kohta on sama artikli 96 lõikes 2 sätestatud, et nad võetakse tööle vastavalt liidu ametnike ja muude teenistujate suhtes kohaldatavatele eeskirjadele ja määrustele.
11
Nõukogu võttis 13. juulil 2018 vastu rakendusotsuse (EL) 2018/1696 määruse 2017/1939 artikli 14 lõikega 3 ette nähtud valikukomisjoni tööeeskirjade kohta (ELT 2018, L 282, lk 8).
12
Riikliku valikumenetluse tulemusel valiti Euroopa prokuröri ametikohale 23. aprillil 2019 välja kolm kandidaati, kelle pidi esitama Portugali Vabariik. Hageja kuulus nende kandidaatide hulka. Hageja täidab alates 2012. aastast Portugali Vabariigi prokuröri ülesandeid Departamento Central de Investigação e Ação Penal’is (uurimis- ja kriminaalasjade kesktalitus) ning ta määrati 2020. aasta jaanuaris Euroopa Liidu fonde puudutava uurimise ja kuritegude ärahoidmise osakonna koordinaatoriks. Üks kahest ülejäänud valituks osutunud kandidaadist oli J. E. Moreira Alves d’Oliveira Guerra. Kolme väljavalitud kandidaadi nimed edastati määruse 2017/1939 artikli 14 lõikes 3 nimetatud valikukomisjonile. Kandidaadid esitati tähestikulises järjekorras.
13
Valikukomisjon kuulas hageja 24. oktoobril 2019 ära, esitas 18. novembril 2019 oma põhjendatud arvamuse nõukogule ja järjestas Portugali Vabariigi esitatud kolm kandidaati vastavalt oma eelistustele järgmiselt: 1) hageja; 2) J. E. Moreira Alves d’Oliveira Guerra; 3) João Conde Correia dos Santos.
14
Nõukogu võttis 27. juulil 2020 vastu vaidlustatud otsuse.
15
Otsuse artiklis 2 on ette nähtud:
„Järgmised isikud nimetatakse Euroopa Prokuratuuri Euroopa prokuröriks ajutise töötajana palgaastmel AD 13 kolmeks aastaks ilma ametiaja pikendamise võimaluseta alates 29. juulist 2020.
[…]
[J. E.]Moreira Alves d’Oliveira Guerra.“
16
Hageja esitas 22. oktoobril 2020 nõukogule personalieeskirjade artikli 90 alusel vaidlustatud otsuse peale kaebuse.
17
Hageja esitas 5. veebruaril 2021 ELTL artikli 263 alusel hagi, mis registreeriti Üldkohtu kantseleis numbriga T‑75/21 ja milles ta palus vaidlustatud otsus tühistada.
18
Hageja esitas 10. veebruaril 2021 täiendava kaebuse, milles ta viitas uutele asjaoludele, mida nõukogu pidi tema kaebusele antud vastuses arvesse võtma.
19
Kaebuse läbi vaatamata jätmise otsus otsuses leidis nõukogu ametisse nimetav asutus, et kaebus on ilmselgelt vastuvõetamatu, kuna tal puudus pädevus seda rahuldada.
20
Üldkohus jättis 8. juuli 2021. aasta määrusega Mendes de Almeida vs. nõukogu (T‑75/21, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2021:424) 5. veebruaril 2021 esitatud hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata hilinenult esitamise tõttu. Selle kohtumääruse peale esitatud apellatsioonkaebuse läbivaatamine on Euroopa Kohtus pooleli.
Poolte nõuded
21
Hageja palub Üldkohtul:
–
tühistada kaebuse läbi vaatamata jätmise otsus;
–
tühistada vaidlustatud otsus;
–
mõista kohtukulud välja nõukogult.
22
Hageja palub Üldkohtul:
–
jätta hagi osaliselt ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja osaliselt ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
23
Kodukorra artiklis 126 on ette nähtud, et kui Üldkohus ei ole ilmselgelt pädev hagi läbi vaatama või kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt õiguslikult põhjendamatu, võib Üldkohus ettekandja-kohtuniku ettepanekul igal ajal ja ilma menetlust jätkamata lõpetada kohtuasja põhistatud määrusega.
24
Käesolevas kohtuasjas leiab Üldkohus, et tal on kohtuasja materjalide põhjal piisavalt teavet, ja otsustab lahendada kohtuasja kodukorra artikli 126 kohaselt ilma menetlust jätkamata.
25
Kõigepealt tuleb meenutada, et hageja esitas käesoleva hagi, milles ta palub tühistada vaidlustatud otsus ja kaebuse läbi vaatamata jätmise otsus, ELTL artikli 270 alusel.
26
Selle artikli sõnastusest tuleneb, et selles ette nähtud pädevus hõlmab liidu ja tema teenistujate vahelisi vaidlusi neis piirides ja neil tingimustel, mis on kindlaks määratud personalieeskirjades või teenistustingimustes.
27
Hagiavalduses põhjendab hageja hagi esitamist nimetatud artikli alusel asjaoluga, et määruse 2017/1939 artikli 96 lõikes 1 on ette nähtud, et muu hulgas Euroopa prokuröride suhtes kohaldatakse personalieeskirju ja teenistustingimusi ning liidu institutsioonide kokkuleppega kõnealuste personalieeskirjade ja teenistustingimuste jõustamiseks vastu võetud eeskirju, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, ning et Euroopa prokurörid võetakse Euroopa Prokuratuuri tööle ajutiste teenistujatena teenistustingimuste artikli 2 punkti a alusel. Ükski määruse 2017/1939 säte ei välista aga personalieeskirjade ja teenistustingimuste kohaldamist nende ametisse nimetamisele.
28
Hageja täpsustab, et kuigi Euroopa prokuröride ametisse nimetamine toimub kõige kõrgemal poliitilisel tasandil, on see nii ka Euroopa peaprokuröri puhul, kelle nimetab ametisse nõukogu ja Euroopa Parlament. Ta märgib aga, et rakendusotsuse 2018/1696 lisa reegli VII punktis 1 on sõnaselgelt ette nähtud, et valikukomisjoni väljavalitud Euroopa peaprokuröri kandidaatide nimekirjast välja jäänud kandidaatide puhul kohaldatakse personalieeskirjade õiguskaitsevahendeid. Seetõttu peaks seda rakendusotsust sisemise struktuurilise ühtsuse tõttu tõlgendama nii, et Euroopa prokuröri ametikohale kandideerijate suhtes on kohaldatavad samad õiguskaitsevahendid. Seadusandja soovis välistada üksnes personalieeskirjade normid, mis on vastuolus Euroopa prokuröride valikumenetluse laadiga, et tagada Euroopa prokuröri valik iga tõhustatud koostöös osaleva liikmesriigi jaoks ja teiste liikmesriikide kodanikest kandidaatide vastuvõetamatus.
29
Asjaolu, et rakendusotsuses 2018/1696 ei ole sõnaselgelt ette nähtud personalieeskirjade sätete kohaldamist Euroopa prokuröridele, ei takista vaidlustatud otsuse peale hagi esitamist ELTL artikli 270 alusel. Personalieeskirjade artikli 90 alusel on võimalik esitada kaebus, kui see vastab selle kohaldatavatele vorminõuetele ja tähtajale ning ELTL artiklit 270 tuleb mõista nii, et seda ei kohaldata mitte ainult isikute suhtes, kes on ametniku või muu kui kohaliku teenistuja staatuses, vaid ka nende isikute suhtes, kes selleks kandideerivad. Vastavalt teenistustingimuste artiklile 46 kohaldatakse personalieeskirjade VII jaotise sätteid, mis täpsustavad, et teenistustingimuste kohaldamisalasse kuuluvatele ametikohtadele kandideerijatele kohaldatakse personalieeskirjade artikleid 90 ja 91 analoogia alusel. Hageja viitab lisaks kohtupraktikale, mille kohaselt ELTL artiklit 270 kohaldatakse ka ametniku või muu kui kohaliku teenistuja ametikohale kandideerijate suhtes.
30
Hageja lisab, et asjaolu, et ta esitas 5. veebruaril 2021 ELTL artikli 263 alusel vaidlustatud otsuse peale hagi, mis registreeriti numbriga T‑75/21, ei oma tähtsust, ning ta vaidleb vastu sellele, et käesoleva hagi puhul võib esineda samal ajal pooleli olevate kohtuasjade (lis pendens) olukord.
31
Mis puudutab nii vaidlustatud otsust kui ka kaebuse läbi vaatamata jätmise otsust, siis palub nõukogu jätta hagi rahuldamata. Ta leiab, et nõue tühistada vaidlustatud otsus on ilmselgelt vastuvõetamatu samal ajal pooleli olevate kohtuasjade (lis pendens) tõttu ja igal juhul seetõttu, et Üldkohtul puudub pädevus seda hagi ELTL artikli 270 alusel menetleda. Ta leiab, et kaebuse läbi vaatamata jätmise otsuse tühistamise nõue on ilmselgelt põhjendamatu.
32
Käesolevas asjas on oluline märkida, et vaidlus puudutab nõukogu kahte otsust, millest ühe eesmärk on nimetada Portugali Vabariigi Euroopa prokuröriks ühe isiku asemel pigem teine isik, ja teise eesmärk on jätta rahuldamata kaebus, mille hageja, keda ei olnud selle liikmesriigi Euroopa prokuröri ametikohale nimetatud, esitas nõukogu tehtud ametisse nimetamise otsuse peale.
33
Selleks et teha kindlaks, kas hageja esitas nende otsuste peale ELTL artikli 270 alusel hagi õigesti, tuleb analüüsida, kas vaidlus tema ja nõukogu vahel, mis puudutab nimetatud otsuseid, on hõlmatud liidu ja tema teenistujate vaheliste vaidlustega neis piirides ja neil tingimustel, mis on kindlaks määratud personalieeskirjades ja teenistustingimustes.
34
Sellega seoses tuleb meenutada, et liidu ja tema teenistujate vahelise vaidluse mõistet on kohtupraktikas ulatuslikult laiendatud, mistõttu analüüsitakse selle raames vaidlusi, mis puudutavad isikuid, kellel ei ole ei ametniku või tema teenistuja staatust, kuid kes selleks kandideerivad (vt 5. oktoobri 2004. aasta kohtuotsus Sanders jt vs. komisjon, T‑45/01, EU:T:2004:289, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika). See puudutab isikuid, kes kandideerivad ametikohale, mille ametisse nimetamise tingimused on kehtestatud personalieeskirjades või teenistustingimustes.
35
Mis puudutab Euroopa Prokuratuuri, siis olgu märgitud, et sellele ei ole kõik personalieeskirjade sätted iseenesest kohaldatavad. Määrusest 2017/1939 nähtub, et selle määruse sätetes on kindlaks määratud, millises ulatuses personalieeskirjade või teenistustingimuste mõningaid sätteid Euroopa prokuröridele kohaldatakse.
36
Määruse 2017/1939 artikli 96 lõikes 1 on nimelt ette nähtud, et Euroopa peaprokuröri ja Euroopa prokuröride, Euroopa delegaatprokuröride, haldusdirektori ja Euroopa Prokuratuuri töötajate suhtes kohaldatakse personalieeskirju ja teenistustingimusi, „kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti“.
37
Tasub rõhutada, et vastavalt määruse 2017/1939 artikli 2 punktile 4 ja artiklile 12, mida on mainitud eespool punktides 4 ja 5, ei kuulu Euroopa prokurörid Euroopa Prokuratuuri töötajate hulka.
38
Mis puudutab nende ametisse nimetamist, mis on arutluse all käesolevas kohtuasjas, siis nimetatud määruse artiklis 16, nagu seda on meenutatud eespool punktides 6 ja 7, on kehtestatud üksikasjalike eeskirjadega erimenetlus.
39
Eelkõige tagab see säte üksnes neile liikmesriikidele, kes teevad tõhustatud koostööd Euroopa Prokuratuuri asutamisel, et neil on ametisse nimetamise menetluse lõpus olemas nõukogu nimetatud Euroopa prokurör. See säte võimaldab neil enne ametisse nimetamist nimetada kolm kandidaati, kes, võttes arvesse viimaste kohustust olla neid nimetava liikmesriigi prokuratuuri või kohtusüsteemi tegevliikmed, on põhimõtteliselt selle liikmesriigi kodanikud.
40
Nii näeb nimetatud säte ette eriomase menetluse, mis erineb Euroopa Prokuratuuri töötajate töölevõtmisele kohaldatavast menetlusest, kusjuures tuleb täpsustada, et vastavalt määruse 2017/1939 artikli 96 lõikele 2 võetakse need töötajad tööle vastavalt Euroopa Liidu ametnike ja muude teenistujate suhtes kohaldatavatele eeskirjadele ja määrustele.
41
Tuleb märkida, et Euroopa prokuröride ametisse nimetamise menetluses ei ole vaja järgida kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, nagu see on ette nähtud personalieeskirjade artiklis 27, kõikide liikmesriikide kodanike huvides, see tähendab ka nende liikmesriikide puhul, kes ei osale tõhustatud koostöös.
42
Lisaks tuleneb määruse 2017/1939 artiklist 16, et Euroopa prokuröre ei nimeta ametisse ei Euroopa Prokuratuuri ametisse nimetav asutus ega teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus, vaid nõukogu. Asjaolu, et vaidlustatud otsuses on märgitud, et välja valitud isikud, sealhulgas J. E. Moreira Alves d’Oliveira Guerra, nimetatakse Euroopa prokurörideks ajutise töötajana palgaastmel AD 13, ei ole pealegi piisav järeldamaks, et nõukogu tegutses Euroopa prokuröride ametisse nimetamisel ametisse nimetava asutuse või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusena.
43
Euroopa prokuröride ametisse nimetamise menetluse eriomane laad on seletatav asjaoluga, et – nagu nõukogu sisuliselt õigesti märgib – see puudutab isikuid, kellel lasub selle koostöö raames eriliselt kõrge tasemega vastutus liidu institutsioonilises süsteemis.
44
Tuleb täpsustada, et alles pärast Euroopa prokuröride ametisse nimetamist määruse 2017/1939 artikli 16 alusel võetakse nad vastavalt selle määruse artikli 96 lõike 1 teisele lõigule tööle Euroopa Prokuratuuri ajutiste teenistujatena teenistustingimuste artikli 2 punkti a alusel. Sellest lõigust tuleneb, et üksnes Euroopa prokuröride töötingimused ja töötasu tingimused on hõlmatud teenistustingimustega ning kuuluvad Euroopa Prokuratuuri teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutuse pädevusse. Olukord on teistsugune nende ametisse nimetamise tingimuste ja menetluste puhul.
45
Kuna viimati nimetatud tingimusi ja menetlusi ei ole personalieeskirjades ega teenistustingimustes kindlaks määratud, ei saa nendega seotud vaidlusi pidada liidu ja tema teenistuja vahelisteks vaidlusteks ELTL artikli 270 tähenduses.
46
Hageja muud argumendid ei sea seda järeldust kahtluse alla.
47
Esiteks ei saa hageja tulemuslikult tugineda 11. juuli 1996. aasta kohtumäärusele Gomes de Sá Pereira vs. nõukogu (T‑30/96, EU:T:1996:107), väitmaks, et ta esitas oma hagi õigesti ELTL artikli 270 alusel.
48
On tõsi, et 11. juuli 1996. aasta kohtumääruse Gomes de Sá Pereira vs. nõukogu (T‑30/96, EU:T:1996:107) punktides 22–25 on sisuliselt meenutatud kohtupraktikat, mille kohaselt liidu kohtu pädevust lahendada mis tahes vaidlusi liidu ja tema teenistujate vahel tuleb mõista nii, et see ei puuduta mitte ainult vaidlusi, mis on seotud isikutega, kes on ametniku või muu kui kohaliku teenistuja staatuses, vaid ka nende isikute suhtes, kes selleks kandideerivad, ning selles asuti seisukohale, et Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) apellatsioonikodade liikmete ametisse nimetamist tuleb vaidlustada personalieeskirjades ette nähtud õiguskaitsevahendite kaudu.
49
Siiski ei ole 11. juuli 1996. aasta kohtumääruses Gomes de Sá Pereira vs. nõukogu (T‑30/96, EU:T:1996:107) valitud lahendus ülekantav käesolevale kohtuasjale, kuna – nagu nõukogu õigesti märgib – EUIPO apellatsioonikodade liikmete ametisse nimetamine toimub teistsuguste reeglite järgi kui Euroopa prokuröride ametisse nimetamisele kohaldatavad reeglid. Apellatsioonikodade liikmete suhtes näevad sellega seotud reeglid ette personalieeskirjade, teenistustingimuste ja nende sätete rakendusnormide kohaldamise töötajatele, kelle hulka need apellatsioonikodade liikmed kuuluvad (vt selle kohta 11. juuli 1996. aasta kohtumäärus Gomes de Sá Pereira vs. nõukogu, T‑30/96, EU:T:1996:107, punktid 22 ja 23). Mis puudutab seevastu Euroopa prokuröride ametisse nimetamist, siis nagu nähtub eespool punktidest 35–44, otsustas seadusandja määruses 2017/1939 kehtestada eriomase korra, mille kohaselt Euroopa prokurörid ei kuulu Euroopa Prokuratuuri töötajate hulka, nagu on juba märgitud eespool punktis 37.
50
Teiseks ei võimalda rakendusotsuse 2018/1696 lisa Euroopa peaprokuröri ametisse nimetamist puudutavas osas, millele hageja muu hulgas viitab, viimasel esitada oma hagi ELTL artikli 270 alusel.
51
Nimelt nähtub selle lisa sätetest koostoimes määruse 2017/1939 artiklitega 14 ja 16, et Euroopa peaprokuröri ametisse nimetamine ja Euroopa prokuröride ametisse nimetamine toimuvad menetluse kõikides etappides vastavalt neile omaste erisustega.
52
Võttes eelkõige arvesse asjaolu, et Euroopa peaprokuröri valikumenetlus algab avaliku kandideerimismenetlusega, millest teatatakse Euroopa Liidu Teatajas, on võimalus esitada nõukogule personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel kaebus üksnes Euroopa peaprokuröri ametikohale kandideerijatel valikomisjoni otsuste peale, mis neid kahjustavad, ning valikukomisjoni koostatud nimekirja peale, kus neid kandidaate ei ole.
53
Seevastu Euroopa prokuröride ametisse nimetamise menetluses, mis algab iga tõhustatud koostöös osaleva liikmesriigi poolt kolme kandidaadi nimetamisega, ei saa kaebevõimalust laiendada nõukogu otsustele jätta teatavad kandidaadid Euroopa prokuröri ametikohale nimetamata, kui puudub seadusandja selgelt väljendatud tahe.
54
Kõigest eeltoodust tuleneb, et käesolevat vaidlust ei saa pidada liidu ja tema teenistuja vaheliseks vaidluseks neis piirides ja neil tingimustel, mis on kindlaks määratud personalieeskirjades ja teenistustingimustes ELTL artikli 270 tähenduses.
55
Üldkohtul puudub seega ilmselgelt pädevus vaadata läbi käesolev hagi vaidlustatud otsuse peale.
56
Lisaks, kuna vaidlustatud otsus ei ole personalieeskirjade ja teenistustingimustega seotud otsus, ei saa asuda seisukohale, et hageja poolt vaidlustatud otsuse peale esitatud kaebus ja nõukogu otsus selle kaebuse läbi vaatamata jätmise kohta võivad kuuluda personalieeskirjade ja teenistustingimuste kohaldamisalasse. Seega puudub Üldkohtul ilmselgelt pädevus, et kaebuse läbi vaatamata jätmise otsust läbi vaadata.
57
Kohtupraktika kohaselt ei peaks liidu kohus valima asjakohaseimat õiguslikku alust, vaid hageja on see, kes valib hagi õigusliku aluse (vt 24. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Technische Universität Dresden vs. komisjon, T‑29/11, EU:T:2014:912, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika). Ent käesolevat hagi vaidlustatud otsuse peale ei saa pidada ELTL artikli 263 alusel esitatuks, kuna hageja on sõnaselgelt tuginenud ELTL artiklile 270, ja seda sõltumata asjaolust, et ta on vaidlustatud otsuse peale juba esitanud ELTL artikli 263 alusel hagi kohtuasjas T‑75/21, mille kohta on juba tehtud 8. juuli 2021. aasta kohtumäärus Mendes de Almeida vs. nõukogu (T‑75/21, ei avaldata, edasi kaevatud, EU:T:2021:424).
58
Mis puudutab kaebuse läbi vaatamata jätmise otsust, siis isegi kui eeldada, et hageja soovis esitada oma hagi selle otsuse peale ELTL artikli 263 alusel käesolevas asjas ja ilma et oleks vaja teha otsust küsimuses, kas selline hagi on vastuvõetav, piisab, kui tõdeda samadel põhjustel, mis on esitatud eespool punktides 35–54, et nõukogu ametisse nimetav asutus ei ole pädev vaatama läbi kaebust, mille hageja esitas personalieeskirjade artikli 90 alusel, ning järelikult jättis ametisse nimetav asutus selle kaebuse õigesti rahuldamata. Seega on hagi selles osas igal juhul ilmselgelt põhjendamatu.
59
Järelikult tuleb hagi jätta rahuldamata.
Kohtukulud
60
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb tema kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja nõukogu kohtukulud, nagu nõukogu on seda nõudnud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (esimene koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Ana Carla Mendes de Almeidalt.
Luxembourg, 13. juuni 2022
Kohtusekretär
E. Coulon
Koja president
H. Kanninen
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: portugali.