62023TJ0329_RES
Kohtuasi T‑329/23
Tšehhi Vabariik
versus
Euroopa Komisjon
Üldkohtu (kümnes koda laiendatud koosseisus) 9. aprilli 2025. aasta otsus
Liidu omavahendid – Liikmesriikide rahalised kohustused – Liikmesriikide kohustus teha omavahendid komisjonile kättesaadavaks – Sissenõudmata omavahenditele vastavate summade maksmine komisjonile – Imporditollimaks – Tekstiilitoodete, jalatsite ja päikeseprillide import Aasiast – Tolliväärtus – Alahindamise puudumine – Tagatise esitamise kohustuse puudumine enne kauba vabastamist – Liidu alusetu rikastumine
Euroopa Liidu omavahendid – Liikmesriikide poolt kindlaksmääramine ja kättesaadavaks tegemine – Kättesaadavaks tegemine reservatsioonidega – Liidu alusetul rikastumisel põhinev hagi – Tõendamiskoormis
(ELTL artikkel 268 ja artikli 340 teine lõik)
(vt punktid 38, 39)
Tolliliit – Ühine tollitariifistik – Tolliväärtus – Kindlaksmääramine – Kindlaksmääramise meetodid – Kindlaksmääramine sellise statistilise väärtuse alusel nagu minimaalne aktsepteeritav hind – Lubamatus tolliväärtuse kindlaksmääramiseks jääkväärtuse meetodi alusel – Statistilise väärtuse kasutamine ainult sellise impordi väljaselgitamiseks, mida võidakse alahinnata
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 2913/92, artikkel 29)
(vt punktid 82–84, 93)
Euroopa Liidu omavahendid – Euroopa Liidu finantshuvide kaitse – Liikmesriikide kohustus – Tagatise andmine impordile, millel võib olla alahinnatud tolliväärtus – Tingimus – Asjaolud, mille põhjal on võimalik arvutada deklareeritud tolliväärtuse alusel kindlaksmääratud tollimaksust suurem tollimaksu summa
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 2913/92, artikli 13 lõige 1, artiklid 29, 30 ja 31; komisjoni määrus nr 2454/93, artikli 248 lõige 1)
(vt punktid 85–87, 94, 95)
Kokkuvõte
Üldkohus, kellele esitati Euroopa Liidu alusetu rikastumise hagi, mille ta rahuldas, tegi otsuse seni käsitlemata küsimuse kohta, mis puudutab esiteks sellise hagi läbivaatamist, mille liikmesriik on esitanud tollivaldkonnas omavahendite arvelt väidetava alusetu rikastumise alusel, ja teiseks statistilise väärtuse arvessevõtmist kauba tolliväärtuse arvutamise alusena.
Pärast seda, kui alates 1. jaanuarist 2005 kaotati kõik Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) liikmesriikidest pärit tekstiili- ja rõivatoodete impordi suhtes kohaldatavad kvoodid, on liit seisnud silmitsi väga suure hulga tekstiilitoodete ja jalatsite impordiga Aasiast, eelkõige Hiinast, ning ohuga, et nende impordi tolliväärtust alahinnatakse. Vastuseks sellele ohule olid prioriteetse kontrolliga (
1
) nimega Discount (edaspidi „kontrollimeede Discount“), mis oli saanud kõigi liikmesriikide nõusoleku, ette nähtud põhjalikumad tollikontrollid ning see puudutas teatavate selliste Hiinast, Taist ja Vietnamist pärit tekstiilitoodete, jalatsite ja päikeseprillide importi, mille tolliväärtus oli väike. Selle meetme raames olid kindlaks määratud riskikünnised. Need võimaldasid liikmesriikide tolliasutustel teha kindlaks impordil deklareeritud eriti madalad väärtused ja seega impordi, mille puhul esineb märkimisväärne tolliväärtuse alahindamise oht. Selleks loodi kakskümmend Euroopa Liidu integreeritud tariifikoodi ja iga koodi puhul määras Euroopa Komisjon kindlaks „parandatud keskmise hinna“. Seejärel arvutati kõikides liikmesriikides tuvastatud korrigeeritud keskmiste hindade aritmeetilise keskmise alusel kogu liidu keskmine, mille arvutamisel jäeti kõrvale ebanormaalselt suured või väikesed väärtused. Lõpuks arvutati „minimaalne aktsepteeritav hind“, mis vastab 50%‑le korrigeeritud keskmisest hinnast, ja kasutati seda riskikünnisena.
Komisjon käis 10.–14. novembrini 2014 Tšehhi Vabariigis kontrollimas, kuidas kontrollimeedet Discount selles riigis rakendatakse. Pärast seda kontrollkäiku edastas komisjon Tšehhi ametiasutustele aruande, milles ta väljendas selle meetme rakendamise suhtes kahtlusi. Konkreetselt järeldas ta, et kõiki asjaomaseid tollideklaratsioone ei ole tõhusalt kontrollitud ja et kõik kaubad vabastati ilma tagatist nõudmata, kuigi esines põhjendatud kahtlusi, kas nimetatud kaupade tolliväärtust on alahinnatud. Komisjoni väitel tõi see kaasa Tšehhi ametiasutuste vastutusalasse kuuluvate liidu traditsiooniliste omavahendite kaotuse, mis võrdus deklareeritud tolliväärtuse alusel arvutatud tollimaksu ja minimaalse aktsepteeritava hinna alusel arvutatud tollimaksu vahega. Tšehhi Vabariigi ja komisjoni vahelise teabevahetuse jooksul, mille käigus viimane ei võtnud vastu liikmesriigi esitatud tõendeid, nõudis komisjon korduvalt, et Tšehhi Vabariik teeks liidu eelarve jaoks kättesaadavaks kõigepealt deklareeritud tolliväärtuse alusel arvutatud tollimaksu ja minimaalse aktsepteeritava hinna alusel arvutatud tollimaksu vahe ning seejärel deklareeritud tolliväärtuse alusel arvutatud tollimaksu ja korrigeeritud keskmise hinna alusel arvutatud tollimaksu (minimaalse aktsepteeritava hinna asemel) vahe. Kuigi ta vaidles sellele korduvalt vastu, tegi Tšehhi Vabariik teatavatel tingimustel eespool viidatud vahede arvutamise käigus saadud summad liidu eelarve jaoks kättesaadavaks. 22. juunil 2020 tasaarvestati Tšehhi Vabariigile osaliselt makstud summa.
Tšehhi Vabariik esitas selles kontekstis käsitletava liidu alusetule rikastumisele tugineva hagi.
Üldkohtu hinnang
Esimesena tuletas Üldkohus meelde tõendamisreegleid, mida kohaldatakse liidu alusetul rikastumisel põhineva kahju hüvitamise hagi suhtes. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et sellise hagi raames, mille on esitanud liikmesriik, kes on teinud komisjonile kättesaadavaks liidu omavahendite summa, väljendades komisjoni seisukoha põhjendatuse suhtes kahtlusi, peab Üldkohus eelkõige hindama, kas hagejaks oleva liikmesriigi vaesumist, mis vastab selle summa komisjonile kättesaadavaks tegemisele, ja komisjoni vastavat rikastumist põhjendavad – või vastupidi ei põhjenda – kohustused, mis sellel liikmesriigil on tulenevalt liidu omavahendite valdkonda reguleerivatest liidu õigusnormidest. (
2
)
Nii peab liikmesriik tõendama, et ta ei olnud omavahendite süsteemi reguleerivate liidu õigusnormide alusel kohustatud tegema komisjonile kättesaadavaks vaidluse esemeks olevat omavahendite summat ja et ta on täitnud sellest tulenevad kohustused. Selline tõendamiskoormis ei too siiski kaasa seda, et komisjon võib piirduda sellega, et ta märgib üldiselt ja ilma seda toetavate tõenditeta, et liikmesriigi esitatud asjaolud ei ole piisavad.
Teisena tõdes Üldkohus statistilise väärtuse asjakohasuse kohta tolliväärtuse kindlaksmääramise alusena, et komisjon väidab sisuliselt, et seni, kuni deklareeritud tolliväärtus on minimaalsest aktsepteeritavast hinnast väiksem, ei saa sellega nõustuda ja järelikult peavad liikmesriigi ametiasutused nõudma enne kauba vabastamist tagatise esitamist. Selline oletus aga, mille kohaselt tuleb igasugune minimaalsest aktsepteeritavast väärtusest väiksem tolliväärtus põhimõtteliselt tagasi lükata, olenemata sellest, kui ulatuslikud on kahtlused pärast tolli tehtud inspekteerimisi ja kontrolle, eiraks liikmesriikide kaalutlusruumi tollikontrollide läbiviimisel ja tollieeskirju, milles on deklareeritud tolliväärtuse kahtluse alla seadmise korral ette nähtud erimenetlus.
Üldkohus asus seisukohale, et sellist statistilist väärtust nagu minimaalne aktsepteeritav hind saab seega kasutada üksnes riskianalüüsi vahendina, see tähendab vahendina, mis võimaldab riskiprofiilide alusel välja selgitada impordi, mis võib olla alahinnatud ja mille puhul inspekteerimised on vajalikud, mitte aga kauba tolliväärtuse kindlaksmääramiseks.
Kolmandana ja viimasena analüüsis Üldkohus, hinnates Tšehhi tolli tegelikke võimalusi määrata kõrgem tolliväärtus, kas teiseseid tolliväärtuse kindlaksmääramise meetodeid (
3
) kasutades oleks see toll võinud jõuda tehinguväärtusest (
4
) suurema tolliväärtuseni ja kas sellest tulenevalt oleks tagatise esitamine enne asjaomase kauba vabastamist aidanud kaasa liidu finantshuvide kaitsele.
Sellega seoses tuletas ta meelde, et tagatise eesmärk on võimaldada tollil esiteks lubada kauba vabastamist, jätkates samas kauba ja sellega kaasas olevate dokumentide kontrollimist, ning teiseks vältida, et sellisest kontrollist tulenevat võimalikku tollivõlga enam ei nõutaks sisse. Sellest järeldub, et ainult juhul, kui liikmesriigi tollil on andmed, mis võimaldavad tal arvutada suurema tollimaksu summa kui deklareeritud tolliväärtuse alusel sissenõutud summa ja tuvastada täiendava liidu omavahendite tollimaksu, aitab tagatise esitamine kaitsta liidu finantshuve. Lisaks sellele tuletas Üldkohus meelde, et sellist statistilist väärtust nagu minimaalne aktsepteeritav väärtus ei kasutata kauba tolliväärtuse kindlaksmääramiseks, isegi mitte selle kindlaksmääramiseks jääkväärtuse meetodi alusel.
Sellest tulenevalt ja arvestades, et suvaliste või fiktiivsete tolliväärtuste kasutamine oli ühenduse tolliseadustiku (
5
) ja kohtupraktika kohaselt välistatud, tõdes Üldkohus, et toimikus ei ole andmeid, mis võimaldaksid järeldada, et jääkmeetodi kohaldamine (
6
) oleks viinud täiendava tollimaksu ja seega liidu omavahendite sissenõudmiseni.
Seetõttu järeldas Üldkohus, et Tšehhi Vabariik ei olnud omavahendite süsteemi reguleerivate liidu õigusnormide alusel kohustatud tegema komisjonile kättesaadavaks vaidluse esemeks olevate omavahendite summat, ning kohustas viimast seda asjaomasele liikmesriigile tagastama.
(
1
)	Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT 1992, L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307; edaspidi „ühenduse tolliseadustik“), artikli 13 lõike 2 kohaselt.
(
2
)	Vt selle kohta 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. komisjon (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, punkt 83).
(
3
)	Ette nähtud ühenduse tolliseadustiku artiklites 30–31.
(
4
)	Ühenduse tolliseadustiku artikli 29 alusel.
(
5
)	Ühenduse tolliseadustiku artikli 30 lõige 2.
(
6
)	Ühenduse tolliseadustiku artikli 31 tähenduses.