62006CC0158
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JÁN MAZÁK
esitatud 29. märtsil 2007 (
1
)
Kohtuasi C-158/06
Stichting ROM-projecten
versus
Staatssecretaris van Economische Zaken
„Struktuurifondid — Ühenduse abi tagasimaksmine eeskirjade eiramise korral — Abi andmise tingimuste avaldamata ja edastamata jätmine — Abisaaja teadmatus — Heausksus — Õiguskindlus — Tõhusus — EÜ artikkel 10”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas asjas on kesksel kohal küsimus, kas ühenduse õigusega on vastuolus, kui liikmesriik jätab õiguskindluse põhimõttele tuginedes rahalise abi tagasi nõudmata, kui abisaaja on oluliselt rikkunud ühenduse õigusnormi, millest teda ei ole teavitatud ja mida ei ole avaldatud.
II. Õiguslik raamistik
2.
Euroopa Ühenduste Komisjoni 16. oktoobri 1995. aasta otsus, mis puudutab Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF) ja Euroopa Sotsiaalfondist (ESF) toetuse maksmist rakenduskavale väikese ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKE) suunatud ühenduse initsiatiivi raames eesmärkide 1 ja 2 alusel abikõlblikele piirkondadele Madalmaades (edaspidi „otsus K(95) 1753”) sätestab käesolevas asjas olulises osas järgmist:
„Artikkel 1
Käesolevaga kiidetakse heaks Madalmaade väikese ja keskmise suurusega ettevõtjate rakenduskava, mis on vastu võetud ajavahemikuks 30. november 1994 kuni 31. detsember 1999 ja on ära toodud lisades, ning hõlmab VKE-le suunatud ühenduse initsiatiivi raames eesmärkide 1 ja 2 alusel Madalmaade abikõlblikele piirkondadele suunatud mitmeaastaste meetmete koherentset kogumit.
[…]
Artikkel 6
Ühenduse abi puudutab kava raames võetud meetmetega seotud kulutusi, mida vastavas liikmesriigis tehakse siduvate õigusnormide alusel ning mille jaoks vajalikud rahalised vahendid rakendatakse spetsiifiliselt hiljemalt 31. detsembril 1999. Meetmetega seotud kulutuste arvestamise lõplik tähtaeg on 31. detsember 2001.
[…]
Artikkel 9
Käesolev otsus on adresseeritud Madalmaade Kuningriigile.”
3.
Otsuse K(95) 1753 artiklis 6 kasutatud mõistete kohta sätestab komisjoni 23. aprilli 1997. aasta otsusele ühenduse toetusraamistike, ühtsete programmdokumentide ja ühenduse algatusprogrammide heakskiitmist käsitlevate otsuste muutmise kohta seoses Madalmaadega (edaspidi „otsus 97/320/EÜ”) (
2
) lisatud 3. teabeleht:
„„Õiguslikult siduvad kokkulepped” ja „vajalikud rahastamiskohustused” hõlmavad lõplike abisaajate tehtud otsuseid abikõlblike meetmete rakendamiseks ja vastavate avalike vahendite eraldamist […]
Liikmesriigi kohustus peab hõlmama lõpliku abisaaja võetud kohustust. Kohustus peab olema õiguslikult siduv ja sellega peab kaasnema rahastamiskohustus, s.t vajalike avalike vahendite eraldamise kohustus […]”.
III. Põhikohtuasi ja eelotsusetaotlus Euroopa Kohtule
A. Vaidluse taust
4.
Stichting ROM-projecten (edaspidi „ROM-projecten”) esitas 1999. aasta augustis taotluse Madalmaade VKE rakenduskava alusel toetuse saamiseks projektile „Kenniskaart Medische Technologie en Life Sciences” (meditsiinitehnoloogia ja bioteaduste mõistekaart; edaspidi „projekt”).
5.
Riigisekretär andis oma 29. detsembri 1999. aasta otsusega ROM-projectenile toetust maksimaalsummas 200000 Hollandi kuldnat, s.o 45,45% abikõlblikest kogukuludest, mille summa oli 440000 Hollandi kuldnat.
6.
Ühe tingimusena oli ette nähtud, et projekt peab olema lõpetatud 31. detsembriks 2000 ning et enne 1. jaanuari 2000 ja pärast 31. detsembrit 2000 tehtud kulutused ei ole abikõlblikud. Riigisekretär nõustus siiski 25. veebruari 2000. aasta otsusega nihutama projekti alguskuupäeva 1. jaanuarilt 20001. novembrile 1999. Lisaks sellele pikendas riigisekretär 12. detsembri 2000. aasta otsusega ROM-projecteni taotlusel ajavahemikku, mille jooksul kantud kulutusi võis deklareerida, kuni 30. juunini 2001.
7.
Riigisekretär teatas 11. juuli 2002. aasta otsusega ROM-projectenile muu hulgas, et viimati nimetatu ei ole pidanud kinni komisjoni sätestatud tingimusest täita kohustused hiljemalt 31. detsembril 1999 (edaspidi „tähtaeg”). Riigisekretär esitas komisjonile küsimuse, kas eespool mainitu tulemusena peaks toetust vähendatama nulltasemeni; mitteametlikul tasandil oli komisjoni teenistuste vastus sellele eitav. Jäädes ootama komisjoni seisukoha ametlikku kinnitust, määras riigisekretär esialgu toetuse summaks 69788 Hollandi kuldnat.
8.
Riigisekretär vähendas 27. veebruari 2003. aasta otsusega toetust (tagasiulatuvalt) nulltasemeni, sest selgus, et komisjon nõudis täielikult tähtajast kinnipidamist. Riigisekretär palus ühtlasi maksta tagasi 69788 Hollandi kuldna suurune summa.
9.
Riigisekretär jättis 26. mai 2003. aasta otsusega rahuldamata kaebuse, mille ROM-projecten oli mõlema otsuse (11. juuli 2002. aasta ja 27. veebruari 2003. aasta otsus) peale esitanud.
10.
Järgnenud apellatsioonimenetluses tunnistas Rechtbank Roermond apellatsioonkaebuse põhjendatuks ja tühistas 26. mai 2003. aasta otsuse. Riigisekretärile tehti ülesandeks teha uus otsus.
11.
See otsus tehti 16. augustil 2004. Nimetatud otsuses kinnitati varasemat otsust, millega toetuse summat vähendati nulltasemeni põhjendusega, et ROM-projecten ei ole tähtajast kinni pidanud.
12.
ROM-projecten vaidlustas 16. augusti 2004. aasta otsuse. College van Beroep voor het bedrijfslevenil (kaubandus- ja tööstusasjade halduskohus, Madalmaad) tekkis küsimus, kas riigisekretäril on õigus ROM-projectenile otsuse K(95) 1753 artiklis 6 sätestatud tähtaja järgimata jätmist ette heita. Neil asjaoludel otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused.
B. Eelotsuse küsimused
„1.
Kas komisjoni 16. oktoobri 1995. aasta otsuse, mis puudutab Euroopa Regionaalarengu Fondist (ERF) ja Euroopa Sotsiaalfondist (ESF) toetuse maksmist rakenduskavale väikese ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKE) suunatud ühenduse initsiatiivi raames eesmärkide 1 ja 2 alusel abikõlblikele piirkondadele Madalmaades (K(95) 1753), artikkel 6 on tingimusteta ja piisavalt täpne norm, et see oleks siseriiklikus õiguskorras vahetult kohaldatav?
2.
Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
Kas EÜ artiklit 249 tuleb tõlgendada selliselt, et eespool viidatud otsuse artikkel 6 paneb lõplikule abisaajale otseselt kohustuse käsitleda õigusnorme siduvatena ja rakendada spetsiifilisemalt vajalikke rahalisi vahendeid hiljemalt 31. detsembril 1999?
3.
Juhul kui vastus teisele küsimusele on jaatav:
Kas nõukogu 21. juuni 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1260/1999, millega nähakse ette üldsätted struktuurifondide kohta, artikli 38 lõike 1 esimene osa ja alapunkt h, käsitletuna ühenduse õiguse põhimõtteid arvestades, annab liikmesriikidele kaalutlusõiguse, mille kohaselt võivad nad jätta õigusnormi rikkumise korral abi summad tagasi nõudmata, kui abisaaja ei tundnud ega pidanudki tundma seda normi?”
C. Menetlus Euroopa Kohtus
13.
Kirjalikud märkused esitasid ROM-projecten ja komisjon. 1. veebruaril 2007 toimunud kohtuistungil esitasid suulised märkused Madalmaad ja komisjon.
IV. Hinnang
14.
Esimesed kaks küsimust puudutavad tegelikult asjaolu, kas liikmesriigile adresseeritud komisjoni otsuse sätet saab juhul, kui see on tingimusteta ja piisavalt täpne (esimene küsimus), vahetult kohaldada lõpliku abisaaja suhtes (teine küsimus), ehk kas liikmesriik saab abisaajale sellise sätte järgimata jätmist ette heita, nn „vastupidine vahetu õigusmõju”. Kolmas küsimus puudutab sisuliselt alusetult makstud abi tagasinõudmise kohustuse ja õiguskindluse põhimõtte vastandust.
15.
Küsimuste tõusetumise taustaks on asjaolu, et toetuse summat vähendati tagasiulatuvalt nulltasemeni ja nõuti eraldatud toetuse tagasimaksmist. Seda tehti põhjendusega, et abisaaja ei järginud otsuse K(95) 1753 artiklis 6 sätestatud tähtaega.
16.
Nagu eelotsusetaotlusest järeldub, on tuvastatud, et käesolevas asjas ei olnud otsuses K(95) 1753 sätestatud tähtaega nimetatud ei siseriiklikus otsuses toetuse andmise kohta ega sellega seotud toetuse andmise tingimustes, toetuse andmisega seotud kohustustes ja normides. Tähtajale ei olnud osutatud ka taotlusvormis ega sellega seotud dokumentides.
17.
Lisaks sellele ei avaldatud otsust K(95) 1753 Euroopa Ühenduste Teatajas.
18.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldab seega, et asjaomane abisaaja ei olnud kõnealusest normist teadlik, ja nimetatud kohtu arvates ei saa seda teadmatust talle ette heita.
19.
Arvestades küsimuste tõusetumise asjaolusid, pean ma paremaks alustada kolmanda küsimusega. Pealegi leian ma, et piisab, kui käsitleda üksnes seda küsimust veidi ümbersõnastatud kujul.
20.
Järgmisena märgiksin, et kolmanda küsimuse puhul on otsustava tähtsusega viide nõukogu määruse (EÜ) nr 1260/1999 (
3
) artikli 38 lõike 1 punktile h, samal ajal kui komisjon peab oma kirjalikes märkustes asjakohaseks kohaldatavaks õiguslikuks raamistikuks nn kooskõlastamismäärust. (
4
) Võttes arvesse määruse nr 1260/1999 artikli 52 lõiget 1 olen ma selles osas komisjoniga nõus. Kuid eelotsuse küsimusega seotud asjaolusid arvestades ei oma see tähtsust, sest olenemata sellest, millist õigusnormi kohaldatakse, peavad liikmesriigid eeskirjade eiramiste korral ühel või teisel viisil meetmeid võtma.
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt tähendab õiguskindluse põhimõte Madalmaade õiguses seda, et koormavale toetuse andmise tingimusele ei saa abisaaja vastu tugineda, kui seda ei ole talle eelnevalt teatavaks tehtud.
22.
Tingimuse teatavaks tegemise nõue tuleneb ka Madalmaade haldusõigusseadustikust (Algemene wet bestuursrecht). Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, nõuab kõnealuse seadustiku artikkel 4:37 koostoimes selle artikli 4:38 lõigetega 2 ja 3, et toetuse andmise tingimus peab olema sätestatud õigusnormis või toetuse andmise otsuses.
23.
Sama seadustiku kohaselt võidakse toetust anda ka otse komisjoni poolt vastuvõetud programmi alusel. Sellisel juhul ei ole eraldi õiguslik alus vajalik. Seda liiki projektide osas, mille hulka ROM-projecten kuulub, ei ole tähtaega siiski lisatud.
24.
Seega ei saa tulenevalt ainuüksi Madalmaade õigusest abisaajalt tähtaja järgimist nõuda.
25.
Küsimus on niisiis selles, kas kõnealust nõuet tuleb täita ühenduse õigusest tulenevalt, ehk teisisõnu, kas kõnealuse rahalise abi tagasinõudmine võib olla vastuolus õiguskindluse põhimõttega.
26.
See ei ole esimene kord, kui Euroopa Kohus on pidanud käsitlema alusetult makstud summade tagasinõudmist ühenduse õiguse alusel.
27.
Esiteks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et juhul kui puuduvad ühenduse õigusnormid, peavad siseriiklikud kohtud ühenduse õiguse alusel alusetult makstud summade tagasinõudmisega seonduvad vaidlused lahendama siseriikliku õiguse alusel, arvestades ühenduse õigusest tulenevaid piiranguid ning pidades silmas, et siseriiklikus õiguses ette nähtud meetmed ei tohi muuta alusetult makstud abi tagasinõudmist praktiliselt võimatuks või ülemäära keeruliseks ning siseriikliku õiguse kohaldamine ei tohi olla diskrimineeriv võrreldes sellega, kuidas seda on siseriiklikes kohtutes muude sama tüüpi vaidluste puhul kohaldatud. (
5
)
28.
Teiseks on õiguskindluse põhimõte ühenduse õiguskorra osa. Sellega seoses viitan ma kohtuasjale Huber. (
6
) Kõnealuses kohtuasjas, mis puudutas siseriiklikku abiprogrammi, mida ühendus ühise põllumajanduspoliitika raames kaasrahastas, sedastas Euroopa Kohus, et ühenduse õigusega ei ole vastuolus, kui alusetult makstud summade tagasinõudmise vältimiseks kohaldatakse õiguskindluse põhimõtet, sest nimetatud põhimõte on ühenduse õiguskorra osa.
29.
Kolmandaks tähendab õiguskindluse aluspõhimõte ühenduse õiguses seda, et eeskirjad peavad andma asjaomastele isikutele täpselt teada neile kehtestatud kohustuste ulatuse. (
7
)
30.
Nagu öeldud, et tohi siseriikliku õiguse kohaldamine muuta alusetult makstud abi tagasinõudmist praktiliselt võimatuks või ülemäära keeruliseks. Lisaks ei tohi selle kohaldamine olla diskrimineeriv võrreldes sellega, kuidas seda on siseriiklikes kohtutes muude sama tüüpi vaidluste puhul kohaldatud. Viimati nimetatud asjaolu tähendab, et arvesse võetakse ka ühenduse huvi. (
8
)
31.
Minu arvates eelotsusetaotluse esitanud kohtu järeldus, et Madalmaade õiguse kohaselt on õiguskindluse põhimõttega vastuolus, kui riigisekretär heidab ROM-projectenile ette tähtaja järgimata jätmist, kuna abisaajat ei teavitatud sellest tingimusest ja lisaks sellele ei saa viimati nimetatult põhjendatult eeldada otsuse K(95) 1753 sisu muul viisil väljaselgitamist, ei kahjusta tõhususe ega samaväärsuse põhimõtet.
32.
Kuna abisaaja ei olnud asjassepuutuvast õigusnormist teadlik ja kuna seda teadmatust ei saa talle ette heita, ei ole õiguskindluse põhimõtte kohaldamine ühenduse õigusega vastuolus.
33.
Lõpuks märgiksin, et kui rikkumises on süüdi liikmesriik, võidakse asjaomast liikmesriiki pidada tagasisaamata summade eest rahaliselt vastutavaks.
V. Ettepanek
34.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata College van Beroep voor het bedrijfsleveni küsimustele järgmiselt:
Ühenduse õigusega ei ole vastuolus, kui liikmesriik kohaldab õiguskindluse põhimõtet, et jätta õigusnormi rikkumise korral abi tagasi nõudmata, kui asjassepuutuv abisaaja ei olnud kõnealusest õigusnormist teadlik ja kui seda teadmatust ei saa talle ette heita.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	EÜT 1997, L 146, lk 7.
(
3
)	Nõukogu 21. juuni 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1260/1999, millega nähakse ette üldsätted struktuurifondide kohta (EÜT 1999, L 121, lk 1; ELT eriväljaanne 14/01, lk 31). Sellega tunnistati alates 1. jaanuarist 2000 kehtetuks määrused nr 2052/88 ja nr 4253/88 (vt kõnealuse määruse artikkel 54).
(
4
)	Nõukogu 19. detsembri 1988. aasta määrus (EMÜ) nr 4253/88, millega nähakse ette sätted määruse (EMÜ) nr 2052/88 rakendamiseks seoses struktuurifondide tegevuse kooskõlastamisega teiste struktuurifondidega ning Euroopa Investeerimispanga ja muude olemasolevate rahastamisvahendite tegevusega (EÜT 1988, L 374, lk 1), muudetud nõukogu 20. juuli 1993. aasta määrusega nr 2082/93 (EÜT 1993, L 193, lk 20), eelkõige selle artikli 23 lõige 1. Viidatakse ka 11. juuli 1994. aasta määruse (EÜ) nr 1681/94 eeskirjade eiramise ja valesti makstud summade sissenõudmise kohta struktuuripoliitika rahastamisel ning infosüsteemi loomise kohta selles valdkonnas (EÜT 1994, L 178, lk 43; ELT eriväljaanne 14/01, lk 23), muudetud määrusega (EÜ) nr 2035/2005 (ELT 2005, L 328, lk 8), artiklile 5.
(
5
)	21. septembri 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 205/82–215/82: Deutsche Milchkontor jt (EKL 1983, lk 2633, punkt 19).
(
6
)	19. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-336/00: Huber (EKL 2002, lk I-7699, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
7
)	Vt nt 1. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-209/96: Ühendkuningriik vs. komisjon (EKL 1998, lk I-5655, punkt 35).
(
8
)	Vt 5. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Deutsche Milchkontor, punkt 32.