62002CJ0472_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑472/02
dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagal EB 234 straipsnį, pateikto Cour d’appel de Bruxelles
(Belgija) 2002 m. gruodžio 20 d. sprendimu, užregistruoto Teisingumo Teisme 2002 m. gruodžio 27 d., byloje
Siomab SA
prieš
Institut bruxellois pour la gestion de l'environnement
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė R. Silva de Lapuerta, teisėjai C. Gulmann (pranešėjas) ir S. von Bahr,
generalinis advokatas P. Léger,
sekretorė: M.‑F. Contet, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. birželio 10 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs rašytines pastabas, pateiktas:
Siomab SA, atstovaujamos advokatų J. Vanden Eynde ir J.‑M. Wolter,
Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement
(IBGE), atstovaujamo advokato J. Sambon,
Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos W.‑D. Plessing, M. Lumma ir C.‑D. Quassowski,
Italijos Respublikos, atstovaujamos I. Braguglia, padedant avvocato dello Stato
F. Fiorilli,
Nyderlandų Karalystės, atstovaujamos H. Sevenster,
Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Simonetti ir M. Konstantinidis,
išklausęs 2004 m. liepos 15 d.  posėdyje pateiktą generalinio advokato išvadą
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1993 m. vasario 1 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų vežimo į Europos Bendriją, iš Bendrijos ir jos viduje priežiūros ir kontrolės (OL L 30, 1993, p. 1), su pakeitimais, padarytais 1998 m. gegužės 18 d. Komisijos sprendimu 98/368/EB (OL L 165, 1998, p. 20) ir 1999 m. lapkričio 24 d. Komisijos sprendimu 1999/816/EB (OL L 316, 1999, p. 45, toliau – Reglamentas).
2. Šis prašymas pateiktas byloje Siomab SA (toliau – Siomab ) prieš Institut bruxellois pour la gestion de l‘environnement (toliau – IBGE ) dėl atliekų, kurias Siomab
ketino realizuoti Vokietijoje, vežimo.
I – Teisinis pagrindas
Bendrijos teisė
3. Svarbiausias 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų (OL L 194, 1975, p. 39) su pakeitimais, padarytais 1991 m. kovo 18 d. Tarybos direktyva 91/156/EEB (OL L 78, 1991, p. 32) ir 1996 m. gegužės 24 d. Komisijos sprendimu 96/350/EB (OL L 135, 1996, p. 32, toliau – Direktyva), tikslas yra žmonių sveikatos ir aplinkos apsauga nuo kenksmingo poveikio, kylančio dėl atliekų surinkimo, vežimo, apdorojimo, saugojimo ir išvertimo.
4. Direktyvos 1 straipsnio e punkte „šalinimas“ apibrėžtas kaip „bet kuri operacija, išvardyta II priedo A dalyje“, o 1 straipsnio f punkte „panaudojimas“ apibrėžtas kaip „bet kuri operacija, išvardyta II priedo B dalyje“.
5. Reglamentas konkrečiai nustato atliekų vežimo tarp valstybių narių priežiūrą ir kontrolę.
6. Reglamento 2 straipsnio i punktas numato, kad „šalinimas“ vartojamas taip, kaip apibrėžta Direktyvos 75/442/EEB 1 straipsnio e punkte“, o 2 straipsnio k punktas numato, kad „termino „panaudojimas“ apibrėžimas atitinka Direktyvos 75/442/EEB 1 straipsnio f punkte pateiktą apibrėžimą“.
7. Reglamento II antraštinę dalį „Atliekų vežimas tarp valstybių narių“ sudaro du atskiri skyriai. Vienas iš jų yra susijęs su procedūromis, taikomomis šalintinų atliekų vežimui (A skyriaus 3?5 straipsniai), o kitas – su procedūromis, taikomomis panaudotinų atliekų vežimui (B skyriaus 6?11 straipsniai).
8. Pagal Reglamento 3 straipsnio 1 dalį ir 6 straipsnio 1 dalį, kai atliekų gamintojas arba turėtojas (toliau – pranešėjas) ketina vežti šalintinas ar panaudotinas atliekas iš vienos valstybės narės į kitą ir (arba) vežti jas tranzitu per vieną ar kelias valstybes nares, jis turi pranešti institucijai, paskirtai tos valstybės narės, į kurią vežamos atliekos (toliau – paskirties kompetentinga institucija). Jis taip pat privalo nusiųsti pranešimo kopijas institucijoms, paskirtoms tos valstybės narės, iš kurios vežamos atliekos (toliau – siunčiančioji kompetentinga institucija) ir tos valstybės narės, per kurią tranzitu vežamos atliekos (toliau – tranzito kompetentinga institucija) ir asmeniui ar įmonei, kuriai atliekos vežamos (toliau – gavėjas).
9. Pagal Reglamento 3 straipsnio 3 dalį ir 6 straipsnio 3 dalį pranešimas turi būti perduodamas persiunčiant važtaraštį, išduotą siunčiančiosios kompetentingos institucijos. Abiejų straipsnių 5 dalys detalizuoja informaciją, kurią pranešėjas turi nurodyti važtaraštyje ir kuri apima informaciją, susijusią su atliekų šalinimo ir panaudojimo operacijomis.
10. Pagal minėto Reglamento 3 straipsnio 6 dalį ir 6 straipsnio 6 dalį pranešėjas privalo sudaryti sutartį su gavėju ir, kompetentingai institucijai paprašius, turi jai pateikti šios sutarties kopiją.
11. Reglamento 3 straipsnio 8 dalies pirmoji pastraipa ir 6 straipsnio 8 dalis numato, kad pagal nacionalinę teisę siunčiančioji kompetentinga institucija gali nuspręsti, kad pranešimą paskirties kompetentingai institucijai ir kopijas gavėjui bei tranzito kompetentingai institucijai perduoda ji pati, o ne pranešėjas.
12. Reglamento 3 straipsnio 8 dalies antroji pastraipa, reglamentuojanti šalinti vežamas atliekas, papildo:
„Siunčianti kompetentinga institucija gali nuspręsti toliau nesiųsti pranešimo, jei atliekų vežimui pati iškart turi prieštaravimų pagal 4 straipsnio 3 dalį. Apie tokius prieštaravimus ji nedelsdama praneša pranešėjui.“
13. Pagal Reglamento 4 straipsnio 1 dalį ir 7 straipsnio 1 dalį, gavusi pranešimą apie planuojamą vežimą, paskirties kompetentinga institucija per tris darbo dienas privalo pranešėjui išsiųsti patvirtinimą apie gautą pranešimą, o kopijas išsiųsti kitoms atitinkamoms kompetentingoms institucijoms ir gavėjui.
14. Reglamento 7 straipsnio 2 dalis nustato 30 dienų terminą nuo patvirtinimo išsiuntimo, per kurį paskirties, išsiuntimo ir tranzito kompetentingos institucijos turi pareikšti visus turimus prieštaravimus dėl panaudotinų atliekų vežimo, apie kurį buvo pranešta. Šioje nuostatoje ypač pabrėžiama, kad prieštaravimai turi būti paremti 7 straipsnio 4 dalimi.
15. Reglamento 7 straipsnio 4 dalies a punktas išvardija atvejus, kada siunčianti ir paskirties kompetentingos institucijos gali pateikti pagrįstus prieštaravimus dėl planuojamo atliekų vežimo.
Nacionalinės teisės aktai
16. Remiantis Briuselio–Sostinės regiono vyriausybės 1994 m. liepos 7 d. nutarimo 3 straipsniu, nustatančiu atliekų importą ir eksportą, IBGE
pats, vadovaudamasis Reglamento 6 straipsnio 8 dalimi, perduoda pranešimus dėl atliekų eksporto paskirties kompetentingoms institucijoms ir jų kopiją gavėjui.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
17. Siomab
eksploatuoja buitinių atliekų ir panašių produktų deginimo gamyklą Briuselyje. Gamykla išgauna likučius ir, visų pirma, druskas.
18. 2001 m. lapkričio 30 d. Siomab sudarė sutartį su GTS‑Grunde Teutschenthal Sicherungs GmbH & Co. KG dėl druskos sudeginimo druskos šachtų galerijose Teutschenthal, Vokietijoje.
19. Siomab, norėdama vežti atliekas, 2001 m. gruodžio 4 d. išsiuntė IBGE
pranešimo dokumentus, kad jis perduotų juos paskirties kompetentingai institucijai ? Landesamt für Geologie und Bergwesen Sachsen‑Anhalt .
20. IBGE
išsiųstuose dokumentuose Siomab planuotą atliekų vežimą kvalifikavo kaip atliekų panaudojimo operaciją pagal būdą „R 5 Kitų neorganinių medžiagų perdirbimas (atnaujinimas)“, nurodytą Direktyvos II priedo B dalyje. IBGE manė, kad tai buvo šalintinų atliekų vežimo operacija pagal būdą „D 12 Nuolatinis saugojimas (pvz. konteinerių laikymas kasyklose ir t. t.)“, nurodytą Direktyvos II priedo A dalyje. IBGE, pasikonsultavęs su Siomab, atitinkamai pakeitė pranešimo formą ir 2001 m. gruodžio 20 d. informavo Siomab, kad jos eksporto paraiška yra išsiųsta Vokietijos kompetentingai institucijai. Pastaroji prieštaravo prašomam vežimui remdamasi tuo, kad pagal nacionalinę kalnakasybos teisę Teutschenthal kasyklose leista atliekas tik panaudoti, bet ne šalinti.
21. 2002 m. balandžio 9 d. Siomab dar kartą išsiuntė dokumentus IBGE, palikdama vežimo operacijos kvalifikaciją pagal R 5 būdą ir remdamasi Teisingumo Teismo praktika (2002 m. vasario 27 d. Sprendimas ASA, C‑6/00, Rink., p. I‑1961) teigė, kad IBGE
turėjo perduoti paskirties kompetentingai institucijai tokį pranešimą, kokį ji gavo, ir neturėjo perkvalifikuoti vežimo paskirties.
22. 2002 balandžio 29 d. IBGE, laikydamasis savo įvertinimo, grąžino dokumentus Siomab
remdamasis tuo, kad operacija kvalifikuota klaidingai.
23. Tuomet Siomab pareiškė ieškinį Conseil d’État, reikalaudama panaikinti IBGE sprendimą dėl atsisakymo perduoti pranešimą apie atliekų vežimą paskirties kompetentingai institucijai.
24. 2002 m. gegužės 14 d. procese dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Siomab
paprašė Tribunal de premièreinstancede Bruxelles
(Belgija) pirmininko įpareigoti IBGE perduoti paskirties kompetentingai institucijai pranešimą dėl atliekų vežimo be pakeitimų. Šis prašymas buvo atmestas 2002 m. liepos 8 d. nutartimi.
25. Siomab pateikė apeliacinį skundą dėl minėtos nutarties Cour d’appel de Bruxelles, pažymėdama, kad IBGE
savo iniciatyva negalėjo perkvalifikuoti atliekų vežimo paskirties, be to, atsižvelgiant į specifinę panaudojimo operacijų procedūrą, Reglamentas siunčiančiajai kompetentingai institucijai nesuteikia teisės atsisakyti perduoti pranešimą. IBGE, atvirkščiai, tvirtino, kad jis privalėjo patikrinti planuojamo vežimo kvalifikavimą ir Reglamento pažeidimo atveju neturėjo pranešti.
26. Tokiomis aplinkybėmis Cour d’appel de Bruxelles
nutarė, kad ginčui išspręsti reikia išaiškinti Reglamentą, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą teisme ir kreipėsi į Teisingumo Teismą, pateikdamas šį prejudicinį klausimą:
„Jeigu valstybė narė pasinaudoja tvarka, pagal kurią siunčiančioji kompetentinga institucija praneša apie važtaraštį pagal Reglamento 3 straipsnio 8 dalį ir 6 straipsnio 8 dalį (...), ar Reglamento 3 straipsnio 8 dalis, 4 straipsnio 3 dalis, 6 straipsnio 8 dalis, 7 straipsnio 4 dalis ir 26 straipsnis turi būti aiškinami taip:
a) pagal šio Reglamento prasmę, kai siunčiančioji kompetentinga institucija, kuriai suteikta teisė tikrinti, ar planuotas vežimas, kuris pranešime kvalifikuotas „panaudotinų atliekų vežimas“, atitinka kvalifikaciją, mano, kad kvalifikacija nustatyta klaidingai, gali
– atsisakyti perduoti važtaraštį dėl klaidingai nustatytos kvalifikacijos ir paprašyti pranešėjo jai persiųsti naują važtaraštį,
– perduoti važtaraštį po planuojamo vežimo kvalifikacijos pakeitimo į „šalintinų atliekų vežimą“,
– perduoti važtaraštį su klaidingai nustatyta kvalifikacija ir nedelsiant kartu išsiųsti prieštaravimą dėl klaidingai nustatytos kvalifikacijos,
b) ar, atvirkščiai, siunčiančioji kompetentinga institucija privalo perduoti tokį pranešimą, kuriuo paskirties kompetentingai institucijai pateikiama pranešėjo nustatyta kvalifikacija, tačiau pasilikti teisę, jeigu manoma, kad vežimo tikslas nustatytas klaidingai, tuo pat metu ar vėliau pareikšti pagrįstą prieštaravimą dėl klaidingo nustatymo?“
Dėl prejudicinio klausimo
27. Visų pirma pažymėtina, kad pagal Reglamentu nustatytą sistemą visos kompetentingos institucijos, kurioms yra persiunčiamas pranešimas apie planuojamą atliekų vežimą, turi patikrinti, kad pranešėjo nustatyta kvalifikacija atitiktų Reglamento nuostatas ir prieštarauti vežimui, kuris kvalifikuotas klaidingai (paminėto sprendimo ASA,
40 punktas ir 2003 m. vasario 13 d. Sprendimo Komisija prieš Liuksemburgą, C‑458/00, Rink., p. I‑1553, 21 punktas).
28. Jeigu siunčiančioji kompetentinga institucija mano, kad pranešime vežimo tikslas kvalifikuotas klaidingai, tai prieštaravimas vežimui turi remtis kvalifikacijos klaida, nepriklausomai nuo nei vienos iš specialių Reglamento nuostatų, išvardijančių prieštaravimus, kuriuos valstybės narės gali pareikšti dėl atliekų vežimo. Šio, taip pat ir kitų Reglamente numatytų prieštaravimų tikslas yra užkirsti kelią vežimui ( ASA, 47 punktas). Tačiau siunčiančioji kompetentinga institucija savo iniciatyva negali perkvalifikuoti atliekų vežimo tikslo, nes toks vienašališkas perkvalifikavimas reikštų, kad tas pats vežimas yra tikrinamas skirtingų kompetentingų institucijų pagal nuostatas, kurios yra skirtinguose Reglamento skyriuose, o tai prieštarautų Reglamento nustatytai sistemai ( ASA, 48 punktas).
29. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad Reglamento nustatyta tvarka numato pranešėjui garantiją, kad planuojamas vežimas bus tikrinamas pagal Reglamente numatytus terminus ir kad jis ne vėliau kaip iki šio termino pabaigos bus informuotas, ar gali vykdyti vežimą ir kokiomis sąlygomis, jeigu jų būtų. Taigi siunčiančiosios kompetentingos institucijos prieštaravimas dėl vežimo, apie kurį buvo pranešta kaip apie panaudotinų atliekų vežimą, klaidingo kvalifikavimo turi būti pareikštas per Reglamento 7 straipsnio 2 dalyje nustatytą terminą ( ASA, 49 punktas).
30. Šis Reglamento išaiškinimas taip pat taikytinas tokiose kaip ir šiuo atveju situacijose, kai siunčiančiajai kompetentingai institucijai, kuri mano, kad turi pareikšti prieštaravimą dėl vežimo, deklaruoto kaip panaudotinų atliekų vežimas, buvo pranešta apie planuojamą vežimą pagal specialią procedūrą, numatytą Reglamento 6 straipsnio 8 dalyje, ir pagal kurią pati institucija, o ne pranešėjas praneša kitoms institucijoms ir planuojamo vežimo gavėjui.
31. Iš esmės nėra pagrindo manyti, jog pats faktas, kad procedūra, kurios reikia laikytis, kai suinteresuotoms šalims pranešama apie planuojamą vežimą, yra nestandartinė procedūra, turėtų siunčiančiajai kompetentingai institucijai leisti savo iniciatyva perkvalifikuoti vežimo tikslą.
32. Šiame kontekste reikia pažymėti, kad Reglamento 3 straipsnio 8 dalies antroji pastraipa, reglamentuojanti šalinti vežamų atliekų procedūrą, suteikia galimybę siunčiančiajai kompetentingai institucijai atsisakyti toliau siųsti pranešimą apie planuojamą vežimą, jei „atliekų vežimui pati iškart turi prieštaravimų pagal 4 straipsnio 3 dalį“. Taigi nesuteikdamas šios galimybės siunčiančiajai kompetentingai institucijai pagal panaudotinų atliekų vežimo procedūrą, Bendrijos teisės aktų leidėjas turėjo omenyje, netiesiogiai bet neišvengiamai, kad pagal šią procedūrą tai neįmanoma.
33. Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad tokioje situacijoje, kuri nagrinėjama pagrindinėje byloje, siunčiančioji kompetentinga institucija, kuri mano, kad vežimo tikslo kvalifikacija yra klaidinga, negali savo iniciatyva perkvalifikuoti šio tikslo ir atsisakyti perduoti važtaraštį kitoms institucijoms ir gavėjui. Ji tik turi teisę ne vėliau kaip iki 30 dienų po patvirtinimo apie gautą pranešimą apie vežimą išsiuntimo iš paskirties institucijos pabaigos tinkamai visomis priemonėmis pranešti pranešėjui ir kitoms kompetentingoms institucijoms apie savo prieštaravimus, pagrįstus neteisingu kvalifikavimu.
34. Dėl generalinio advokato išvados 37 ir 38 punktuose pateiktų priežasčių toks Reglamento aiškinimas siunčiančiosios kompetentingos institucijos teisei jokiu būdu nekelia pavojaus pagal šį Reglamentą prieštarauti vežimui, kai pranešėjas nustatė klaidingą kvalifikaciją ir tuo pačiu metu apsaugo pranešėjo suinteresuotumą žinoti kitų institucijų poziciją dėl planuojamo vežimo.
35. Atsižvelgiant į tai, kas anksčiau pasakyta, į pateiktą prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentas turi būti aiškinamas taip: jei valstybė narė, remdamasi minėto Reglamento 6 straipsnio 8 dalies nuostata, taiko specialią pranešimo procedūrą, kurios metu siunčiančioji kompetentinga institucija perduoda panaudotinų atliekų vežimo važtaraštį, ši institucija, nusprendusi prieštarauti vežimui, jeigu pranešėjas neteisingai kvalifikavo šią operaciją, negali savo iniciatyva perkvalifikuoti šio vežimo ir turi šį dokumentą perduoti kitoms kompetentingoms institucijoms ir gavėjui. Taigi apie savo prieštaravimus ji visomis priemonėmis turi tinkamai pranešti pranešėjui ir kitoms kompetentingoms institucijoms ne vėliau kaip iki šio Reglamento 7 straipsnio 2 dalyje nustatyto laikotarpio pabaigos.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
36. Vokietijos, Italijos ir Nyderlandų vyriausybių ir Europos Bendrijų Komisijos, pateikusių Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos nėra atlygintinos. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija), nusprendžia:
1993 m. vasario 1 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų vežimo į Europos Bendriją, iš Bendrijos ir jos viduje priežiūros ir kontrolės su pakeitimais, padarytais 1998 m. gegužės 18 d. Komisijos sprendimu 98/368/EB ir 1999 m. lapkričio 24 d. Komisijos sprendimu 1999/816/EB, turi būti aiškinamas taip : jei valstybė narė, remdamasi minėto Reglamento 6 straipsnio 8 dalies nuostata, taiko specialią pranešimo procedūrą, kurios metu siunčiančioji kompetentinga institucija perduoda panaudotinų atliekų vežimo važtaraštį, ši institucija, nusprendusi prieštarauti vežimui dėl pranešėjo atlikto neteisingo šios operacijos kvalifikavimo, negali savo iniciatyva perkvalifikuoti šio vežimo ir turi šį dokumentą perduoti kitoms kompetentingoms institucijoms ir gavėjui. Taigi apie savo prieštaravimus ji visomis priemonėmis turi tinkamai pranešti pranešėjui ir kitoms kompetentingoms institucijoms ne vėliau kaip iki šio Reglamento 7 straipsnio 2 dalyje nustatyto laikotarpio pabaigos.