Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
PRIIT PIKAMÄE IŠVADA,
pateikta 2022 m. vasario 3 d.(1)
Byla C‑121/21
Čekijos Respublika
prieš
Lenkijos Respubliką
„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – SESV 259 straipsnis – Leidimo eksploatuoti Turovo kasyklą Lenkijoje, netoli Čekijos sienos, galiojimo pratęsimas – Čekijos Respublikos ir Lenkijos Respublikos ginčas dėl poveikio aplinkai Čekijos Respublikoje – Direktyva 2011/92/ES – Tam tikrų projektų poveikio aplinkai vertinimas (PAV) – Nacionalinės teisės aktų, sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo ir leidimo eksploatuoti prieštaravimas Sąjungos teisei“
I.      Įvadas
1.        Pagal SESV 259 straipsnį pareikštu ieškiniu Europos Komisijos palaikoma Čekijos Respublika Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad Lenkijos Respublika pažeidė kelias Sąjungos nuostatas aplinkos apsaugos srityje, nes per administracinę procedūrą patvirtino priemones, kuriomis siekta pratęsti kasybos koncesijos Turovo (Lenkija) rusvosios anglies kasykloje galiojimą iki 2026 m.
2.        Šiuo atveju ginčas kilo dėl tarpvalstybinio poveikio, kurį padarė šios Lenkijos kasyklos eksploatuotojo
kasybos veikla toje kasykloje, ir dėl kurio šios dvi valstybės narės
nesutaria. Viena vertus, Čekijos Respublika tvirtina, kad jos pasienio gyventojai nepagrįstai kenčia dėl kasybos veiklos sukeltų pasekmių aplinkai, t. y. labai sumažėjusio požeminio vandens lygio ir smegduobių. Kita
vertus, Lenkijos Respublika teigia, kad kasyklos uždarymas lemtų didelius ekonominius nuostolius, susijusius su elektros energijos tiekimu ir darbo vietomis.
3.        Kadangi tai yra pirmasis Teisingumo Teismui pateiktas valstybių narių ginčas, patenkantis išimtinai
į Sąjungos aplinkos teisės sritį, šioje byloje jo priimtas sprendimas gali būti svarus įnašas į tarptautinių teismų jurisprudenciją(2). Atsižvelgiant į šį kontekstą reikia tikėtis, kad tame sprendime Teisingumo Teismo išvados bus pagrindas, kuriuo remdamosi abi valstybės narės galės pasiekti abipusį sutarimą, leisiantį suderinti atitinkamus jų interesus geros kaimynystės dvasioje ir užtikrinti visišką Sąjungos teisės laikymąsi.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
1.      Direktyva 2000/60/EB
4.        Direktyvos 2000/60/EB(3) 4 straipsnio 1, 4 ir 5 dalyse nustatyta:
„1.      Vykdydamos priemonių programas, nurodytas upės baseino valdymo planuose, ir taikydamos jas:
a)      paviršiniams vandenims
<...>
ii)      valstybės narės apsaugo, gerina ir atnaujina visus paviršinio vandens telkinius, atsižvelgdamos į iii papunkčio taikymą dirbtiniams ir labai pakeistiems vandens telkiniams, ir stengiasi, kad gera paviršinio vandens būklė būtų pasiekta ne vėliau kaip po 15 metų nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos pagal V priedo nuostatas, atsižvelgdamos į pratęsimų, nustatomų pagal šio straipsnio 4 dalį, ir į jo 5, 6 ir 7 dalių taikymą bei nepažeisdamos 8 dalies;
<...>
b)      požeminiam vandeniui
<...>
ii)      valstybės narės apsaugo, gerina ir atnaujina visus požeminio vandens telkinius, užtikrina požeminio vandens ėmimo ir jo pasipildymo pusiausvyrą ir stengiasi, kad gera požeminio vandens būklė būtų pasiekta ne vėliau kaip po 15 metų nuo šios direktyvos įsigaliojimo dienos pagal V priedo nuostatas, atsižvelgdamos į pratęsimų, nustatomų pagal šio straipsnio 4 dalį, ir į jo 5, 6 ir 7 dalių taikymą bei nepažeisdamos 8 dalies ir atsižvelgdamos į 11 straipsnio 3 dalies j punkto taikymą;
<...>
4.      1 dalyje nustatyti terminai gali būti pratęsiami siekiant laipsniškai įgyvendinti su vandens telkiniais susijusius tikslus, jeigu paveikto vandens telkinio būklė daugiau neblogėja, kai įvykdomos visos šios sąlygos:
a)      valstybės narės nustato, kad būtino vandens telkinio būklės pagerėjimo negalima pasiekti per toje dalyje nustatytą laiką bent dėl vienos iš šių priežasčių:
i)      reikalaujamo pagerėjimo masto dėl techninių galimybių negalima pasiekti kitaip kaip tik etapais, kurie yra ilgesni už nustatytą terminą;
ii)      užbaigti būklės pagerinimą per nustatytą laiką būtų per daug brangu;
iii)      laiku pagerinti vandens telkinio būklės negalima dėl gamtinių sąlygų;
b)      termino pratęsimas ir jo priežastys konkrečiai nurodomi ir paaiškinami upės baseino valdymo plane, kurio reikalaujama 13 straipsnyje;
c)      terminas pratęsiamas ilgiausiai tokiam laikui, per kurį du kartus yra atnaujinamas upės baseino valdymo planas, išskyrus tuos atvejus, kai per tokį laiką keliamų tikslų pasiekti negalima dėl gamtinių sąlygų;
d)      11 straipsnyje reikalaujamų priemonių, kurios yra numatomos kaip būtinos, norint iki nurodyto termino vandens telkinių būklę laipsniškai gerinti iki reikalaujamo lygio, apibendrinimas, priežastys, dėl ko gerokai uždelsiamas tokių priemonių taikymas, ir tikėtinas terminas, kada jos bus įgyvendintos, pateikiami upės baseino valdymo plane. Šių priemonių įgyvendinimo apžvalga ir papildomų priemonių apibendrinimas pateikiami atnaujintuose upės baseino valdymo planuose.
5.      Valstybės narės konkretiems vandens telkiniams gali kelti ne tokius griežtus tikslus, kokių reikalaujama šio straipsnio 1 dalyje, kai tie telkiniai yra taip paveikti žmogaus veiklos, kaip nurodyta 5 straipsnio 1 dalyje, arba jų gamtinės sąlygos yra tokios, kad tuos tikslus pasiekti būtų neįmanoma arba per brangu, ir kai laikomasi visų šių sąlygų:
a)      aplinkos, socialinių ir ekonominių poreikių, tenkinamų tokia žmogaus veikla, būtų negalima patenkinti kitomis priemonėmis, ir tai aplinkos apsaugos atžvilgiu yra daug pranašesnis ir ne per brangiausias būdas;
b)      valstybės narės užtikrina, kad:
–        būtų pasiekta kuo geresnė ekologinė ir cheminė paviršinio vandens būklė, atsižvelgiant į poveikį, kurio negalima išvengti dėl žmogaus veiklos ir taršos pobūdžio,
–        kuo mažiau keistųsi gera požeminio vandens būklė, atsižvelgiant į poveikį, kurio negalima išvengti dėl žmogaus veiklos ir taršos pobūdžio;
c)      paveikto vandens telkinio būklė toliau neprastėtų;
d)      ne tokių griežtų tikslų nustatymas ir to priežastys būtų konkrečiai paminėti upės baseino valdymo plane, kurio reikalaujama 13 straipsnyje, ir tie tikslai būtų patikslinami kas 6 metai.“
2.      Direktyva 2003/4/EB
5.        Direktyvos 2003/4/EB(4) 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad valdžios institucijos su jų funkcijomis susijusią ir jų arba jų vardu turimą informaciją apie aplinką parengtų taip, kad ją būtų galima aktyviai ir sistemiškai platinti visuomenei, ypač kompiuterinių telekomunikacijų ir (arba) elektroninių technologijų priemonėmis, jei įmanoma.
<...>
2.      Skelbtina ir platintina informacija atitinkamai atnaujinama, ir ją sudaro bent:
<...>
f)      leidimai, darantys didelę įtaką aplinkai arba aplinkos susitarimams, arba nuoroda, kur galima kreiptis arba rasti tokią informaciją pagal 3 straipsnį;
<...>“
3.      Direktyva 2011/92
6.        Direktyvos 2011/92/ES(5) 1 straipsnyje numatyta:
„1.      Ši direktyva taikoma valstybės ir privačių projektų, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, poveikio aplinkai vertinimui.
2.      Šioje direktyvoje vartojamų sąvokų apibrėžtys:
a)      projektas:
–        statybos darbai bei kitų objektų ar veiklos planų įgyvendinimas,
–        kitokie įsikišimai į natūralią aplinką ir gamtovaizdį, įskaitant mineralinių išteklių gavybą;
<...>
c)      sutikimas dėl planuojamos veiklos [leidimas]: kompetentingos institucijos sprendimas, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą;
<...>“
7.        Šios direktyvos 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
1.      Valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, kad, prieš išduodant sutikimą planuojamai veiklai [leidimą], projektams, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, bus reikalaujama sutikimo planuojamai veiklai ir poveikio aplinkai vertinimo. Tie projektai apibrėžti 4 straipsnyje.
2.      Poveikio aplinkai vertinimas gali būti integruotas į valstybių narių esamas sutikimo planuojamai veiklai [leidimo] dėl projektų išdavimo procedūras arba, jei taip nėra, į kitas procedūras arba į procedūras, kurios bus nustatytos siekiant įgyvendinti šios direktyvos tikslus.“
8.        Pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punktą vertinant poveikį aplinkai kiekvienu konkrečiu atveju yra tinkamu būdu nustatomas, apibūdinamas ir įvertinamas netiesioginis reikšmingas projekto poveikis, be kita ko, vandeniui.
9.        Šios direktyvos 4 straipsnyje nustatyta:
„1.      Remiantis 2 straipsnio 4 dalimi, I priede išvardyti projektai, turi būti vertinami pagal 5–10 straipsnius.
2.      Remdamosi 2 straipsnio 4 dalimi, valstybės narės nusprendžia, ar projektai, išvardyti II priede, turi būti vertinami pagal 5–10 straipsnius. Valstybės narės tai nusprendžia:
a)      išnagrinėjusios kiekvieną atvejį;
arba
b)      pagal valstybės narės nustatytas ribas ar kriterijus.
Valstybės narės gali apsispręsti naudoti abi a ir b punktuose nurodytas procedūras.
<...>
4.      Kai valstybės narės nusprendžia reikalauti išvados priėmimo procedūros II priede išvardytiems projektams, užsakovas pateikia informaciją apie projekto charakteristikas ir tikėtiną reikšmingą jo poveikį aplinkai. Išsamus pateiktinos informacijos sąrašas nustatytas II.A priede. Prireikus užsakovas atsižvelgia į jam žinomų kitų svarbių poveikio aplinkai vertinimų, atliktų pagal kitus nei ši direktyva Sąjungos teisės aktus[,] rezultatus. Užsakovas taip pat gali pateikti bet kokių projekto charakteristikų ir (arba) priemonių, kurių numatoma imtis siekiant išvengti reikšmingo neigiamo poveikio aplinkai arba užkirsti jam kelią, nes priešingu atveju aplinka galėtų patirti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai, aprašymą.
5.      Kompetentinga institucija priima išvadą remdamasi užsakovo pateikta informacija <...> pagal 4 dalį ir prireikus atsižvelgdama į preliminarių patikrinimų ar poveikio aplinkai vertinimų, atliktų pagal kitus nei ši direktyva Sąjungos teisės aktus[,] rezultatus. Išvada pateikiama visuomenei ir joje:
a)      kai nuspręsta, kad reikalingas poveikio aplinkai vertinimas, nurodomos pagrindinės priežastys, dėl kurių reikalaujama tokio vertinimo remiantis atitinkamais kriterijais, išvardytais III priede, arba
b)      kai nuspręsta, kad nereikalingas poveikio aplinkai vertinimas, nurodomos pagrindinės priežastys, dėl kurių nereikalaujama tokio vertinimo remiantis atitinkamais kriterijais, išvardytais III priede, ir kai užsakovas pasiūlo, pateikiamos projekto charakteristikos ir (arba) priemonės, kurių numatoma imtis siekiant išvengti bet kokio reikšmingo neigiamo poveikio aplinkai arba užkirsti jam kelią, nes priešingu atveju aplinka galėtų patirti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai.
6.      Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija priimtų išvadą kuo greičiau per laikotarp[į], neviršijantį 90 dienų, skaičiuojamą nuo tos dienos, kai užsakovas pateikė visą informaciją, kurios reikalaujama pagal 4 dalį. Išimtiniais atvejais, susijusiais su projekto pobūdžiu, sudėtingumu, vieta ar dydžiu, kompetentinga institucija tą terminą gali pratęsti, kad priimtų savo išvadą; tokiu atveju kompetentinga institucija informuoja užsakovą apie pratęsimo priežastis raštu ir nurodo datą, kada numato priimti išvadą.“
10.      Direktyvos 2011/92 5 straipsnio 1 ir 2 dalys suformuluotos taip:
„1.      Kai reikalaujama atlikti poveikio aplinkai vertinimą, užsakovas parengia ir pateikia poveikio aplinkai vertinimo ataskaitą. Informacija, kurią turi pateikti užsakovas, apima bent:
<...>
2.      Užsakovo prašymu kompetentinga institucija, atsižvelgdama į užsakovo pateiktą informaciją, visų pirma apie projekto specifines charakteristikas, įskaitant jo vietą ir techninį pajėgumą, ir tikėtiną jo poveikį aplinkai, pateikia nuomonę dėl informacijos, kurią užsakovas turi įtraukti į poveikio aplinkai vertinimo ataskaitą pagal šio straipsnio 1 dalį, apimties ir išsamumo. Prieš pateikdama savo nuomonę kompetentinga institucija konsultuojasi su institucijomis, nurodytomis 6 straipsnio 1 dalyje.
Valstybės narės taip pat gali reikalauti, kad kompetentinga institucija pareikštų savo nuomonę, kaip nurodyta pirmoje pastraipoje, neatsižvelgiant į tai, ar užsakovas to pageidauja.“
11.      Šios direktyvos 6 straipsnyje nustatyta:
„1.      Valstybės narės privalo imtis priemonių, būtinų užtikrinti, kad projektu suinteresuotoms institucijoms, kai dėl jų prisiimtos specialios atsakomybės už aplinkos apsaugą arba joms priskirtos vietos ir regioninio lygmenų kompetencijos būtų suteikta galimybė pareikšti nuomonę dėl užsakovo pateiktos informacijos ir dėl sutikimo dėl planuojamos veiklos, kai tinkama, atsižvelgiant į atvejus, išvardytus 8a straipsnio 3 dalyje. Tuo tikslu valstybės narės paskiria institucijas, su kuriomis konsultuojamasi bendrais arba konkrečiais atvejais. Informacija, surinkta pagal 5 straipsnį, perduodama toms institucijoms. Išsamią konsultacijos tvarką nustato valstybės narės.
2.      Siekiant užtikrinti veiksmingą suinteresuotos visuomenės dalyvavimą sprendimų priėmimo procedūrose, atliekant 2 straipsnio 2 dalyje nurodytas sprendimo aplinkos klausimais priėmimo procedūras visuomenė elektroniniu būdu ir viešais skelbimais arba kitomis tinkamomis priemonėmis iš anksto informuojama ne vėliau kaip tada, kai tik informacija gali būti pagrįstai teikiama, yra informuojama apie:
<...>
3.      Valstybės narės užtikrina, kad tinkamais terminais suinteresuota visuomenė galėtų susipažinti su:
<...>
c)      pagal [Direktyvą 2003/4] – šio straipsnio 2 dalyje nenurodyta informacija, kuri yra svarbi priimant sprendimą pagal šios direktyvos 8 straipsnį ir kuri tampa prieinama po to, kai suinteresuota visuomenė buvo informuota pagal šio straipsnio 2 dalį.
4.      Suinteresuotai visuomenei sudaromos išankstinės ir veiksmingos palankios galimybės dalyvauti 2 straipsnio 2 dalyje nurodytose sprendimo aplinkos klausimais priėmimo procedūrose ir tuo tikslu ji turi teisę reikšti pastabas ir nuomones, kol kompetentingai institucijai ar institucijoms visos pasirinkimo galimybės yra atviros prieš priimant sprendimą dėl leidimo suteikimo vykdyti planuojamą veiklą.
5.      Išsamias visuomenės informavimo, pavyzdžiui, informavimą skelbimais tam tikru spinduliu ar skelbimais vietiniuose laikraščiuose, ir konsultavimosi su suinteresuota visuomene, pavyzdžiui, rašytiniais teikimais ar visuomenės apklausos būdu, priemones nustato valstybės narės. Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad atitinkama informacija visuomenei būtų prieinama bent per centrinį portalą arba lengvai prieinamus prieigos taškus atitinkamu administraciniu lygmeniu.
6.      Nustatomi pagrįsti įvairių etapų terminai, kad būtų pakankamai laiko:
a)      informuoti 1 dalyje nurodytas institucijas bei visuomenę ir
b)      1 dalyje nurodytoms institucijoms ir suinteresuotai visuomenei pasirengti ir veiksmingai dalyvauti priimant sprendimus aplinkos klausimais pagal šio straipsnio nuostatas.
7.      Terminas konsultacijoms su suinteresuota visuomene dėl 5 straipsnio 1 dalyje nurodytos poveikio aplinkai vertinimo ataskaitos yra ne trumpesnis kaip 30 dienų.“
12.      Šios direktyvos 7 straipsnyje nustatyta:
„1.      Jeigu valstybė narė žino, kad koks nors projektas gali turėti didelį poveikį kitos valstybės narės aplinkai, arba jeigu valstybė narė, kurios aplinka gali patirti tokį poveikį, to prašo, valstybė narė, kurios teritorijoje tą projektą ketinama įgyvendinti, kuo skubiau ir ne vėliau kaip tuo metu, kai ji informuoja savo visuomenę, siunčia tai poveikį galinčiai patirti valstybei narei, inter alia:
a)      projekto aprašymą kartu su visa turima informacija apie galimą tarpvalstybinį poveikį;
b)      informaciją apie numatomo priimti sprendimo pobūdį.
Valstybė narė[,] kurios teritorijoje projektą ketinama įgyvendinti[,] suteikia tai kitai valstybei narei pakankamai laiko, kad ji galėtų nurodyti, ar ji ketina dalyvauti 2 straipsnio 2 dalyje nurodytose sprendimo aplinkos klausimais priėmimo procedūrose, ir gali įtraukti šio straipsnio 2 dalyje nurodytą informaciją.
2.      Jei valstybė narė, kuri gauna informaciją pagal šio straipsnio 1 dalį, nurodo, kad ji ketina dalyvauti 2 straipsnio 2 dalyje nurodytose sprendimo aplinkos klausimais priėmimo procedūrose, valstybė narė, kurios teritorijoje ketinama tą projektą įgyvendinti, siunčia, jei ji to nėra padariusi, galinčiai patirti poveikį valstybei narei informaciją, reikalaujamą pateikti pagal 6 straipsnio 2 dalį ir prieinamą pagal 6 straipsnio 3 dalies a ir b punktus.
<...>
5.      Išsamią šio straipsnio 1–4 dalių įgyvendinimo tvarką, įskaitant konsultacijų terminus, nustato atitinkamos valstybės narės, remdamosi 6 straipsnio 5–7 dalyse nurodytais tvarka ir terminais, ir jos yra tokios, kad leistų suinteresuotai visuomenei poveikį patiriančios valstybės narės teritorijoje veiksmingai dalyvauti 2 straipsnio 2 dalyje nurodytose projekto sprendimų aplinkos klausimais priėmimo procedūrose.“
13.      Šios direktyvos 8 straipsnyje numatyta:
„Priimant sprendimą dėl planuojamos veiklos, turi būti tinkamai atsižvelgta į konsultacijų rezultatus bei į informaciją, surinktą pagal 5–7 straipsnius.“
14.      Pagal Direktyvos 2011/92 8a straipsnį:
„1.      Sprendime duoti sutikimą dėl planuojamos veiklos [išduoti leidimą] pateikiama bent tokia informacija:
<...>
b)      informacija apie visas su sprendimu susijusias aplinkos sąlygas, bet kokių projekto charakteristikų ir (arba) numatytų priemonių, kuriomis siekiama išvengti reikšmingo neigiamo poveikio aplinkai, užkirsti jam kelią arba jį sumažinti ir, jei galima, kompensuoti, ir, jei tinkama, stebėsenos priemonių aprašymą.
<...>
3.      Kai valstybės narės naudoja procedūras, nurodytas 2 straipsnio 2 dalyje, kurios nėra sutikimo dėl planuojamos veiklos procedūros, laikoma, kai taikoma, kad šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyti reikalavimai įvykdyti, kai vykdant tas procedūras priimtame sprendime pateikiama informacija, nurodyta tose dalyse, ir yra nustatyti mechanizmai, sudarantys galimybę įvykdyti šio straipsnio 6 dalyje nustatytus reikalavimus.
<...>“
15.      Šios direktyvos 9 straipsnis suformuluotas taip:
„1.      Priėmusi sprendimą duoti sutikimą dėl planuojamos veiklos [išduoti leidimą] ar atsisakyti jį išduoti, kompetentinga institucija ar institucijos, laikydamosi nacionalinės procedūros, nedelsiant informuoja apie jį visuomenę ir 6 straipsnio 1 dalyje nurodytas institucijas ir užtikrina, kad visuomenei ir 6 straipsnio 1 dalyje nurodytoms institucijoms būtų prieinama ši informacija, kai tinkama, atsižvelgiant į atvejus, išvardytus 8a straipsnio 3 dalyje:
a)      sprendimo turinys ir su juo susijusios sąlygos, nurodytos 8a straipsnio 1 ir 2 dalyse;
b)      pagrindiniai motyvai ir aplinkybės, kuriais grindžiamas sprendimas, įskaitant informaciją apie visuomenės dalyvavimą. Kartu pateikiama konsultacijų rezultatų santrauka ir informacija, sukaupta pagal 5–7 straipsnius, taip pat paaiškinimai, kaip tie rezultatai įtraukti ar kitaip į juos atsižvelgta, visų pirma pastabos, gautos iš poveikį patiriančios valstybės narės, nurodytos 7 straipsnyje.
2.      Kompetentinga institucija ar institucijos informuoja kiekvieną valstybę narę, su kuria konsultavosi pagal 7 straipsnį, perduodama jai šio straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją.
Valstybės narės, su kuriomis buvo konsultuojamasi, užtikrina, kad ta informacija būtų tinkamu būdu prieinama suinteresuotai visuomenei jų teritorijoje.“
16.      Šios direktyvos 11 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Valstybės narės užtikrina, kad pagal atitinkamą nacionalinę teisinę sistemą suinteresuotos visuomenės nariai:
a)      turintys pakankamą interesą, arba alternatyviai;
b)      pareikšdami apie teisės pažeidimą, jei valstybės narės administracinio proceso teisė reikalauja to kaip išankstinės sąlygos,
turėtų teisę į peržiūrėjimą teisme ar kitoje įstatymo nustatytoje nepriklausomoje ir nešališkoje institucijoje, kad užginčytų sprendimų, veikimo ar neveikimo, kuriems pagal šią direktyvą taikomos visuomenės dalyvavimo nuostatos, materialinį ar procesinį teisėtumą.
2.      Valstybės narės nustato, kuriuo etapu sprendimai, veikimas ar neveikimas gali būti ginčijami.“
17.      Direktyvos 2011/92 I priedo „4 straipsnio 1 dalyje nurodyti projektai“ 19 punkte minimos „[a]kmens skaldyklos ir atviro tipo kasyklos, kai jų paviršiaus plotas didesnis nei 25 ha; durpių gavyba, kai durpyno plotas didesnis nei 150 ha“, o šio priedo 24 punkte – „[k]iekvienas šiame priede išvardytų projektų pakeitimas ar išplėtimas tais atvejais, kai pats toks pakeitimas ar išplėtimas atitinka šiame priede nustatytus ribinius dydžius, jei jie yra nustatyti“.
18.      Šios direktyvos II priedo „4 straipsnio 2 dalyje nurodyti projektai“ 2 punkto a papunktyje minimos „skaldyklos, atviros kasyklos ir durpių gavyba (jei projektai neįtraukti į I priedą)“, šio priedo 2 punkto e papunktyje minimi „pramoniniai antžeminiai įrengimai, skirti anglių, naftos, gamtinių dujų, rūdų ir bituminio skalūno gavybai“, o jo 13 punkto a papunktyje nurodomas „[b]et kurių I ir šiame priede išvardytų ir jau įgyvendintų, įgyvendinamų ar leistų įgyvendinti projektų pakeitimas ar išplėtimas, galintis daryti reikšmingą neigiamą poveikį aplinkai (pakeitimas ar išplėtimas, neįtrauktas į I priedą)“.
B.      Lenkijos teisė
1.      Įstatymas dėl informacijos apie aplinką
19.      2008 m. spalio 3 d. Ustawa o udostępnianiu informacji o środowisku i jego ochronie, udziale społeczeństwa w ochronie środowiska oraz o ocenach oddziaływania na środowisko (Įstatymas dėl teisės gauti informaciją, susijusią su aplinka ir aplinkos apsauga, visuomenės dalyvavimo saugant aplinką ir poveikio aplinkai vertinimo) (Dz. U., Nr. 199, 1227 pozicija, toliau – Įstatymas dėl informacijos apie aplinką) 72 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Sprendimas dėl su aplinka susijusių sąlygų priimamas prieš įsigyjant:
<...>
4)      <...> mineralų gavybos iš telkinių koncesiją <...>;
<...>
2.      Sprendimo dėl su aplinka susijusių sąlygų reikalavimas netaikomas:
<...>
2)      1 dalies 4 ir 5 punktuose nurodytos koncesijos ar sprendimo daliniams pakeitimams, įskaitant:
<...>
k)      vienkartinį leidimo išgauti rusvąją anglį galiojimo termino pratęsimą iki 6 metų, jeigu koncesijos pratęsimas yra motyvuotas racionaliu telkinio valdymu neišplečiant koncesijos apimties,
<...>“
2.      Kasybos kodeksas
20.      2011 m. birželio 9 d. Ustawa Prawo geologiczne i górnicze (Įstatymas dėl geologijos ir kasybos kodekso) (Dz. U., Nr. 163, 981 pozicija, toliau – Kasybos kodeksas) 33 straipsnyje nustatyta:
„<...> Jeigu prieš suteikiant koncesiją priimtas sprendimas dėl su aplinkos apsauga susijusių sąlygų pagal procedūrą, kurią vykdant dalyvauja visuomenė, koncesijos suteikimo procedūrai netaikomos viešųjų organizacijų dalyvavimą reglamentuojančios nuostatos.“
3.      Administracinių bylų teisenos įstatymas
21.      2002 m. rugpjūčio 30 d. Ustawa Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi (Administracinių bylų teisenos įstatymas), (Dz. U., Nr. 153, 1270 pozicija) 50 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kiekvienas teisinį suinteresuotumą turintis asmuo, prokuratūra, Kontrolierius, Vaiko teisių kontrolierius ir bet kuris viešosios teisės subjektas, vykdydami teisės aktuose numatytą veiklą su trečiųjų asmenų interesais susijusiose bylose, turi teisę pateikti skundą, jeigu dalyvavo vykdant administracinę procedūrą.“
22.      Atsiliepime į ieškinį Lenkijos Respublika nurodo tam tikrus pirmesniuose punktuose nurodytų teisės aktų dalinius pakeitimus, padarytus 2021 m. kovo 30 d. įstatymu, iš dalies keičiančiu Įstatymą dėl informacijos apie aplinką. Šie pakeitimai skirti palengvinti Direktyvos 2011/92 11 straipsnyje nustatytų suinteresuotosios visuomenės teisių įgyvendinimą. Dabar visuomenė gali gauti informaciją apie tam tikrų sprendimų priėmimą ir neturi kreiptis į juos priėmusią instituciją. Visuomenė įgijo naujų teisių į leidimų ir sprendimų dėl su aplinka susijusių sąlygų,
priimtų
per procedūrą, kurioje ji dalyvavo, peržiūrą. Kasybos kodekso 33 straipsnis iš dalies pakeistas taip, kad naujos teisės, suteikiamos pagal Įstatymą dėl informacijos apie aplinką, būtų suteikiamos ir per leidimo išdavimo procedūrą, vykdomą pagal šį kodeksą, prieš kurią buvo priimtas sprendimas dėl su aplinka susijusių sąlygų.
III. Ginčo aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
23.      Turovo atvira rusvosios anglies kasykla yra Lenkijos teritorijoje, netoli sienos su Čekijos Respublika ir Vokietijos Federacine Respublika.
24.      1994 m. balandžio 27 d. Lenkijos kompetentingos institucijos išduotu leidimu Nr. 65/94 PGE Elektrownia Bełchatów S.A., dabar – PGE Górnictwo i Energetyka Konwencjonalna S.A. (toliau – kasyklos eksploatuotojas) suteikė 26 metų trukmės, t. y. galiojančią iki 2020 m. balandžio 30 d., kasybos koncesiją.
25.      2015 m. kovo 2 d. kasyklos eksploatuotojas Vroclavo (Lenkija) aplinkos apsaugos generalinio direktoriaus paprašė priimti sprendimą dėl su aplinka susijusių sąlygų projekto, apibūdinto kaip tolesnis rusvosios anglies telkinio Turovo kasykloje eksploatavimas iki 2044 metų, įgyvendinimui. Čekijos Respublika ir Vokietijos Federacinė Respublika dalyvavo vykdant dėl šio prašymo pradėtą konsultavimosi procedūrą.
26.      2019 m. spalio 24 d. kasyklos eksploatuotojas, remdamasis Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunkčiu, pateikė prašymą pratęsti šios koncesijos galiojimą šešerių metų laikotarpiui.
27.      2020 m. sausio 21 d. Vroclavo aplinkos apsaugos generalinis direktorius priėmė sprendimą dėl kai kurių projektų poveikio aplinkai vertinimo (toliau – sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo)
ir 2020 m. sausio 23 d. paskelbė šį sprendimą nedelsiant vykdytinu. 2020 m. sausio 24 d. kasyklos eksploatuotojas prie 2019 m. spalio 24 d. pateikto prašymo pratęsti kasybos koncesijos galiojimo terminą pridėjo sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo.
28.      2020 m. kovo 20 d. sprendimu Lenkijos Respublikos klimato ministras išdavė leidimą išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. (toliau –
sprendimas dėl 2026 m.).
29.      Keli Čekijos subjektai, be kita ko, nevyriausybinės organizacijos, pateikė administracinius pareiškimus ar skundus dėl pirmesniuose dviejuose punktuose nurodytų sprendimų.
30.      Manydama, kad išduodama tokį leidimą Lenkijos Respublika dėl kelių aspektų pažeidė Sąjungos teisę, 2020 m. rugsėjo 30 d. Čekijos Respublika, remdamasi SESV 259 straipsniu, kreipėsi į Komisiją.
31.      2020 m. spalio 30 d. Lenkijos Respublika pateikė savo pastabas. 2020 m. lapkričio 13 d. abiejų valstybių narių žodinės pastabos buvo išklausytos Komisijos surengtame posėdyje.
32.      2020 m. gruodžio 17 d. Komisija pateikė pagrįstą nuomonę, kurioje Lenkijos Respubliką kaltino dėl kelių įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę neįvykdymo. Konkrečiai ji teigė, kad priimdama Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktį, pagal kurį leidžiama iki šešerių metų pratęsti leidimą išgauti rusvąją anglį neatlikus poveikio aplinkai vertinimo, ši valstybė narė pažeidė Direktyvos 2011/92
4 straipsnio 1 ir 2 dalis.
33.      2021 m. balandžio 28 d. buvo priimtas sprendimas pratęsti leidimo Nr. 65/94 galiojimą iki 2044 m. (toliau – sprendimas dėl 2044 m.).
IV.    Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
34.      2021 m. vasario 26 d. Čekijos Respublika pareiškė šį ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Lenkijos Respublika prašo atmesti ieškinį ir priteisti iš Čekijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
35.      Gavusi Čekijos Respublikos prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotoja 2021 m. gegužės 21 d. nutartimi(6) nurodė Lenkijos Respublikai nedelsiant iki sprendimo, kuriuo bus užbaigta byla C‑121/21, paskelbimo nutraukti rusvosios anglies gavybą Turovo kasykloje.
36.      2021 m. liepos 1 d. sprendimu Teisingumo Teismo pirmininkas leido Komisijai įstoti į bylą palaikyti Čekijos Respublikos reikalavimų.
37.      2021 m. liepos 14 d. sprendimu Teisingumo Teismo pirmininkas tenkino Lenkijos Respublikos prašymą nagrinėti šį ieškinį taikant pagreitintą procedūrą pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 133 straipsnį.
38.      2021 m. liepos 20 d. Teisingumo Teismo kanceliarijos dokumentais, taikant Procedūros reglamento 62 straipsnio 1 dalyje numatytas proceso organizavimo priemones, Lenkijos Respublikos paprašyta pateikti poziciją dėl Komisijos pagrįstos nuomonės, o šios institucijos paprašyta pateikti tą nuomonę proceso, t. y. lenkų kalba bei nurodyti poziciją dėl tam tikrų ieškinyje pateiktų reikalavimų. Šių prašymų adresatai į juos tinkamai atsakė.
39.      Gavusi Čekijos Respublikos prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotoja 2021 m. rugsėjo 20 d. nutartimi(7) įpareigojo Lenkijos Respubliką mokėti Komisijai 500 000 eurų periodinę baudą už kiekvieną dieną nuo šios nutarties įteikimo šiai valstybei narei dienos, kol ji įvykdys įpareigojimus pagal 2021 m. gegužės 21 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojos nutartį. Taip pat šia nutartimi pirmininko pavaduotoja atmetė Procedūros reglamento 163 straipsniu grindžiamą Lenkijos Respublikos prašymą panaikinti pirmesnę nutartį.
40.      2021 m. lapkričio 9 d. įvyko teismo posėdis, kuriame dalyvavo tinkamai atstovaujamos Čekijos Respublika, Lenkijos Respublika ir Komisija.
41.      Per teismo posėdį atsakydama į klausimą Čekijos Respublika nurodė, kad ji neatsisako reikalavimo nutraukti nurodytų įsipareigojimų nevykdymą.
V.      Teisinė analizė
A.      Pirminės pastabos
42.      Manau, kad prieš pradedant atskirai nagrinėti pagrindus, kuriais remiasi Čekijos Respublika, būtina priminti bendras taisykles, reglamentuojančias procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 ir 259 straipsnius, kuria siekiama, kad būtų konstatuoti ir nutraukti valstybės narės veiksmai, kuriais pažeidžiama Sąjungos teisė(8). Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad, nepaisant konkrečių procedūros skirtumų atsižvelgiant į tai, kuri šalis – Komisija ar valstybė narė – pareiškė ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, egzistuoja bendros taisyklės, kurių šalys turi laikytis be jokių išimčių, t. y., be kita ko, dėl referencinės datos, kuria reikia remtis vertinant įsipareigojimų neįvykdymo buvimą konkrečiu atveju.
43.      Manau, jog tų taisyklių priminimas ypač svarbus šioje analizėje atsižvelgiant į šios bylos faktinių aplinkybių sudėtingumą ir į tai, kad Čekijos Respublikos nurodytas įsipareigojimų neįvykdymas susijęs su daugybe Lenkijos teisės sistemos aspektų, t. y. su teisės aktų ir administracinių sprendimų, kurie laikui bėgant buvo iš dalies pakeisti, priėmimu. Šių bendrų taisyklių taikymu siekiama užtikrinti tikslų ir nuoseklų tų nacionalinės teisės aktų atitikties Sąjungos teisei, kurios viršenybės turi paisyti visos valstybės narės, nagrinėjimą(9).
1.      Įrodinėjimo pareigos taisyklės nagrinėjant ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo
44.      Kadangi nagrinėjant ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 ir 259 straipsnius Teisingumo Teisme vyksta procesas, grindžiamas rungtyniškumo principu, ieškovas turi įrodyti tariamo įsipareigojimo neįvykdymo buvimą, Teisingumo Teismui tikrinti pateikdamas būtinus šio įsipareigojimo neįvykdymo buvimo įrodymus. Taigi abiem sutartyse nustatytoms tvarkoms netaikomi jokie procesiniai skirtumai(10).
45.      Be to, iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 120 straipsnio c punkto ir suformuotos jurisprudencijos dėl šios nuostatos matyti, kad kiekviename ieškinyje turi būti pakankamai aiškiai ir tiksliai nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais grindžiamas ieškinys, santrauka, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Teisingumo Teismas – vykdyti kontrolę. Darytina išvada, kad esminės faktinės aplinkybės ir teisiniai pagrindai, kuriais grindžiamas ieškinys, turi būti nuosekliai ir suprantamai išdėstyti paties ieškinio tekste ir kad jame pateikiamus reikalavimus reikia suformuluoti nedviprasmiškai, kad Teisingumo Teismas nepriimtų sprendimo ultra petita arba paliktų neišnagrinėtą vieną iš pagrindų(11). Tačiau valstybė narė atsakovė turi argumentuotai ir išsamiai ginčyti pateikiamus faktus ir iš to kylančias pasekmes(12).
46.      Todėl šioje byloje šalių pateikti argumentai bus išsamiai nagrinėjami atsižvelgiant į pirmesniame punkte nurodytas įrodinėjimo pareigos taisykles.
2.      Referencinė data, kuria reikia remtis vertinant įsipareigojimų neįvykdymo buvimą
47.      Kitas esminis aspektas, į kurį reikia atsižvelgti nagrinėjant, – referencinė data, kuria reikia remtis vertinant įsipareigojimų neįvykdymo buvimą. Iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad vykdant SESV 258 straipsnyje nustatytą procedūrą referencinė data yra pagal šią nuostatą Komisijos pateiktoje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaiga. Būtinumas remtis tokia referencine data vertinant įsipareigojimų neįvykdymo buvimą ypač akivaizdus, kai vykstant procedūrai, dažnai dėl pačios pažeidimą padariusios valstybės narės intervencijos, pasikeičia bylos faktinės aplinkybės, pavyzdžiui, iš dalies pakeitus Sąjungos teisei prieštaraujančiais laikomus nacionalinės teisės aktus.
48.      Konkrečiame procedūros etape reikia nustatyti referencinę datą, kad ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo neprarastų dalyko dėl tokio faktinių aplinkybių pasikeitimo. Akivaizdu, kad būtina aiškiai nustatyti ginčo dalyką, jeigu atsižvelgiama į ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo tikslą, t. y. suteikti galimybę Teisingumo Teismui nustatyti valstybės narės padarytą Sąjungos teisės pažeidimą. Be to, šis požiūris turi privalumą, nes užtikrinamas valstybių narių procesinių teisių paisymas, kai įsikiša Komisija, siekdama nutraukti tokį Sąjungos teisės pažeidimą, o tai būtų sunku padaryti, jeigu valstybės narės gindamosi turėtų pareikšti poziciją dėl visų ginčo dalyko pasikeitimų, kuriuos lėmė aplinkybių pasikeitimas.
49.      Akivaizdu, kad šios jurisprudencijos tiesioginis taikymas negalimas pagal SESV 259 straipsnį vykdomai procedūrai, nes būtent pati valstybė narė, o ne Komisija, pradeda šią procedūrą. Taigi kyla klausimas dėl referencinės datos, kuria reikia remtis vertinant įsipareigojimų neįvykdymo buvimą vykdant tokią procedūrą. Šiuo klausimu pažymėtina, kad šio straipsnio antroje pastraipoje numatytas išankstinis kreipimasis į Komisiją yra procesinis reikalavimas, kad paskui būtų galima pareikšti ieškinį Teisingumo Teisme. Negalima pamiršti šio procedūros etapo reikšmės atsižvelgiant į jo sukeliamas teisines pasekmes, t. y. Komisijos pareigą išklausyti abi šalis, turinčias pateikti pastabas raštu ir žodžiu, taip pat prasidėjusį trijų mėnesių terminą, po kurio valstybė narė gali kreiptis į Teisingumo Teismą, jeigu Komisija nepareiškia pagrįstos nuomonės.
50.      Rungimosi principo laikymasis šiame procedūros etape, kaip aiškiai nurodyta to straipsnio trečioje pastraipoje, manau, reikalauja, kad visi įtariamu Sąjungos teisės pažeidimu grindžiami pagrindai ir visi su tuo susiję įrodymai valstybės narės ieškovės jau būtų nurodyti kreipimesi į Komisiją. Be to, iš jo turi būti aiškiai matyti, kad valstybė narė ieškovė ketina pareikšti ieškinį pagal SESV 259 straipsnį, o ne paprasčiausiai prašo Komisijos pradėti procedūrą pagal SESV 258 straipsnį. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčo dalykas apibrėžiamas būtent šiame procedūros etape(13).
51.      Kadangi valstybė narė ieškovė, pirma, nesaistoma Komisijos pagrįstoje nuomonėje konstatuotų aplinkybių ir, antra, neprivalo dalyvauti kituose procedūros etapuose (priešingai, nei Komisija, pareikšdama ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 straipsnį), manau, jog logiška nustatyti, kad valstybės narės ieškovės kreipimosi į Komisiją data yra referencinė data, kuria remiantis turi būti vertinamas įsipareigojimų neįvykdymo buvimas, kaip tai suprantama pagal proceso teisę(14). Manau, jog Teisingumo Teismo jurisprudencijos taikymas pagal analogiją, atsižvelgiant į SESV 259 straipsnyje numatytos procedūros specifiką, juo labiau tinkamas, nes tokio požiūrio reikalauja tokie patys argumentai dėl SESV 258 straipsnyje numatytos procedūros, pateikti pirmesniuose punktuose, t. y. būtinumas pakankamai tiksliai nurodyti ginčo dalyką, neatsižvelgiant į galimą aplinkybių pasikeitimą, ir pareiga paisyti valstybių narių procesinių teisių.
52.      Dėl pirmiau nurodytų priežasčių manau, kad šio ginčo dalykas iš esmės yra tik teisės aktų ir administracinių aktų būklė Čekijos Respublikos kreipimosi į Komisiją momentu. Tai nereiškia, kad tam tikros po šios datos susiklosčiusios aplinkybės negali būti taip pat laikomos reikšmingomis. Vis dėlto primenu, kad remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija toks atsižvelgimas į vėlesnes faktines aplinkybes galimas tik išimtiniais atvejais, kai šios faktinės aplinkybės yra tokio paties pobūdžio kaip inkriminuojami veiksmai arba iš esmės nekeičia inkriminuojamo elgesio esmės(15). Šioje jurisprudencijoje remiamasi logišku argumentu, kad valstybė narė neturi išvengti Sąjungos teisės pažeidimu grindžiamo ieškinio formaliai gudraudama, t. y. iš dalies pakeisdama teisės aktus ar priimdama naują sprendimą, kuriuose vis dėlto išlieka tie patys Sąjungos teisei prieštaraujantys elementai.
B.      Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1, 2, 4 ir 6 dalių, 5 straipsnio 1 ir 2 dalių, taip pat 6–9 straipsnių pažeidimu (leidimo išgauti rusvąją anglį pratęsimas šešeriems metams neatlikus poveikio aplinkai vertinimo)
1.      Šalių argumentai
53.      Pateikdama pirmąjį pagrindą Čekijos Respublika teigia, kad nereikalaujant atlikti poveikio aplinkai vertinimo vieną kartą pratęsiant leidimo eksploatuoti kasyklą galiojimą šešeriems metams pagal Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktį pažeidžiamos Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 ir 2 dalys, nes toks pratęsimas leidžiamas neatlikus arba išsamaus poveikio aplinkai vertinimo, arba be šiose nuostatose numatyto vadinamojo „preliminaraus patikrinimo“. Be to, dėl šio vertinimo neatlikimo suinteresuotoji visuomenė ir prireikus kaimyninės valstybės narės, kurių teritoriją gali paveikti projektas, neįtraukiamos į šios direktyvos 4 straipsnio 4–6 punktuose ir 5–9 straipsniuose numatytas procedūras.
54.      Anot šios valstybės narės, ta Lenkijos teisės nuostata akivaizdžiai taikyta pratęsiant rusvosios anglies gavybos dviejose kitose Lenkijos kasyklose koncesijos galiojimą. Iš tikrųjų ja remiantis išduotas leidimas išgauti rusvąją anglį Turove iki 2026 m.
55.      Lenkijos Respublika mano, kad šis pagrindas neteko dalyko, nes 2021 m. balandžio 28 d. buvo priimtas sprendimas dėl 2044 m. Dėl jo galiojimo laikotarpio jis negalėjo būti priimtas remiantis Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunkčiu. Be to, sprendimas dėl 2044 m. priimtas remiantis sprendimu dėl poveikio aplinkai vertinimo, kurį kasyklos eksploatuotojas pridėjo prie savo prašymo.
56.      Anot valstybės narės atsakovės, tas pagrindas, be kita ko, yra akivaizdžiai nepagrįstas. Pirmiausia ši valstybė mano, jog iš ieškinio reikalavimų matyti, kad ieškinys apima tik rusvosios anglies gavybos leidimo galiojimo iki 2026 m. klausimą, todėl susijęs su Lenkijos teisės nesuderinamumu su Direktyva 2011/92 tik tiek, kiek ši teisė konkrečiai taikyta išduodant šį leidimą.
57.      Taigi ta valstybė narė tvirtina, kad Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktis nebuvo taikytas išduodant tą leidimą, nes koncesiją suteikianti institucija jį išduodama turėjo atsižvelgti į sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo dėl to, kad nurodytas projektas galėjo padaryti esminį poveikį aplinkai, kaip ši institucija tai paaiškino motyvuodama tą leidimą.
58.      Šiuo klausimu Lenkijos Respublika nurodo, kad Lenkijos teisėje „sutikimo dėl planuojamos veiklos [leidimo]“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/92 1 straipsnio 2 dalies c punktą, išdavimas yra procedūra, kurią sudaro keli etapai, tarp kurių ir sprendimo dėl su aplinka susijusių sąlygų priėmimas. Pastarasis sprendimas saisto vėlesnius sprendimus dėl investicijų priimančias institucijas. Jis tiesiogiai saisto ir kasyklos eksploatuotoją, kaip pats leidimas, todėl, priešingai, nei pagal prielaidą, kuria remiasi Čekijos Respublika, to sprendimo nereikia įtraukti į šį leidimą.
59.      Šiuo atveju sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo, kurį išduoti prašė kasyklos eksploatuotojas projektui, apibrėžtam kaip tolesnis rusvosios anglies telkinio Turovo kasykloje eksploatavimas iki 2044 m., įgyvendinti, priimtas 2020 m. sausio 21 d. po Direktyvoje 2011/92 numatytų konsultacijų dalyvaujant visuomenei. 2020 m. sausio 24 d. jis buvo pridėtas prie prašymo pratęsti kasybos koncesiją šešerių metų laikotarpiui. Taigi pagal Lenkijos teisę leidžiama išduoti leidimą trumpesniam nei sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nurodytam laikotarpiui, be to, tai atitinka maiori ad minus principą. Todėl prieš išduodant leidimą išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. buvo atliktas poveikio aplinkai vertinimas ir dėl šios priežasties jis nelėmė pirmajame pagrinde nurodytų Direktyvos 2011/92 nuostatų pažeidimo.
2.      Vertinimas
a)      Dėl Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimo
60.      Pirmajame pagrinde Čekijos Respublika visų pirma nurodo Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 ir 2 straipsnių pažeidimą, nes pagal Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktį nereikalaujama poveikio aplinkai vertinimo leidimo eksploatuoti kasyklą galiojimo vienkartinio pratęsimo šešeriems metams atveju.
61.      Iš pradžių reikia patikslinti, kad šis pagrindas susijęs su teisės akto priėmimu, o ne administracine praktika. Todėl, priešingai, nei nurodo Lenkijos Respublika, nenagrinėjamas pirmesniame punkte nurodyto teisinio pagrindo taikymas konkrečiu atveju. Vadinasi, jos pateiktas argumentas, kad pagrindas akivaizdžiai nepagrįstas, nes ta nacionalinės teisės nuostata netaikyta išduodant leidimą išgauti rusvąją anglį Turove iki 2026 m., manau, yra nereikšmingas.
62.      Nagrinėjant šį pagrindą esminis teisinis klausimas kyla veikiau dėl nustatymo, ar valstybė narė teisėkūros būdu gali leisti kompetentingoms institucijoms nepriimti daugybės administracinių priemonių, susijusių su leidimu vykdyti kasyklos eksploatavimo projektus. Siekiant atsakyti į šį klausimą pirmiausia reikia išsiaiškinti, ar pagal Sąjungos teisę, šiuo atveju – Direktyvą 2011/92, valstybėms narėms nustatyta pareiga priimti tokias administracines priemones. Jei taip, neabejotina, kad valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų.
63.      Šiuo klausimu primintina, kad „projektas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/92 1 straipsnio 2 dalies a punktą, prieš suteikiant leidimą jį vykdyti, turi būti pateiktas vertinti dėl poveikio aplinkai pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį, jeigu jis gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos. Iš tikrųjų pagal Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalį reikalaujama atlikti ne visų projektų, kurie gali padaryti reikšmingą poveikį aplinkai, šioje direktyvoje numatytą vertinimą, o tik nurodytų šios direktyvos 4 straipsnyje, kuriame daroma nuoroda į jos I ir II prieduose išvardytus projektus.
64.      Iš kartu taikomų Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalies ir 4 straipsnio 1 dalies nuostatų matyti, kad šios direktyvos 1 priede nurodyti projektai dėl savo pobūdžio kelia reikšmingo poveikio aplinkai grėsmę ir turi privalomai būti atliktas jų poveikio aplinkai vertinimas. Šiomis aplinkybėmis visų pirma svarbu pažymėti, kad šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies c punkte nurodyta sąvoka „sutikimas dėl planuojamos veiklos [leidimas]“ apibrėžta kaip „kompetentingos institucijos sprendimas, kuris suteikia užsakovui teisę įgyvendinti projektą“. Antra, reikia atkreipti dėmesį į tai, kad I priedo 19 punkte minimos „[a]kmens skaldyklos ir atviro tipo kasyklos, kai jų paviršiaus plotas didesnis nei 25 ha“, t. y. kasyklos, kurių paviršiaus plotas panašus į Turovo kasyklos plotą. Analizei svarbus šio priedo 24 punktas, nes jame nurodyta, kad turi būti vertinamas „[k]iekvienas šiame priede išvardytų projektų pakeitimas ar išplėtimas tais atvejais, kai pats toks pakeitimas ar išplėtimas atitinka šiame priede nustatytus ribinius dydžius, jei jie yra nustatyti“ (išskirta mano). Kitaip tariant, Direktyvoje 2011/92 nustatytas reikalavimas atlikti poveikio aplinkai vertinimą ne tik, kai reikalingas pradinis leidimas dėl projekto, bet ir dėl tam tikrų su juo susijusių sprendimų.
65.      Pirmajame pagrinde nurodytas Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktis gali patekti į Direktyvos 2011/91 I priedo 24 punkto taikymo sritį, nes ši nacionalinės teisės nuostata susijusi su leidimo eksploatuoti kasyklą pratęsimu. Taigi kyla klausimas, ar toks „leidimo pratęsimas“ gali būti laikomas „projekto išplėtimu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2011/92. Iš esmės remiantis paprastu pažodiniu aiškinimu žodis „išplėtimas“ gali būti suprantamas kaip konkretaus projekto „teritorinės apimties padidinimas“ ir kaip „galiojimo laikotarpio pratęsimas“.
66.      Manau, kad aišku, jog į šį klausimą reikia atsakyti teigiamai. Kaip Teisingumo Teismas nusprendė Sprendime Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen(16), priemonėms, kuriomis pratęstas leidimo galiojimo terminas dėl Direktyvos 2011/92 I priede jau nurodyto projekto, taikomas šio priedo 24 punktas. Iš šio sprendimo matyti, kad Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta taisyklė taikoma net jeigu nagrinėjamo leidimo galiojimo termino pratęsimas neviršija 10 metų(17), būtent kaip nurodyta nagrinėjamame Lenkijos teisės akte. Vadinasi, vienkartinis kasyklos eksploatavimo leidimo pratęsimas iki 6 metų yra projektas, kurio poveikis aplinkai turi būti vertinamas pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalį.
67.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktis neatitinka Sąjungos teisės, nes šioje nacionalinės teisės nuostatoje numatyta priešingai, nei reikalaujama pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalį.
68.      Toliau reikia išnagrinėti, ar pažeista ir Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalis.
69.      Visų pirma šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad šioje nuostatoje daroma nuoroda į II priedą, kurio 2 punkto a papunktyje tarp projektų, dėl kurių gali būti atliekamas poveikio aplinkai vertinimas, nurodytos ir „akmens skaldyklos“ ir „atviros kasyklos“, jeigu „projektai neįtraukti į I priedą“. Taigi, kaip paaiškinau, kasyklos, kurių paviršiaus plotas panašus į Turovo kasyklos, jau nurodytos I priede. Vadinasi, šios rūšies kasyklos jau patenka į Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, todėl, bent kiek tai susiję su šios kategorijos kasyklomis, šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalies taikymas negalimas.
70.      Toliau manau, kad Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalis vis dėlto reikšminga, kiek tai susiję su kasyklomis, mažesnėmis už I priedo 19 punkte nustatytus ribinius dydžius, t. y., kurių paviršiaus plotas yra mažesnis nei 25 ha. Atrodo, kad nagrinėjamu Lenkijos teisės aktu siekiama reglamentuoti ir mažesnį paviršiaus plotą apimančių projektų valdymą. Atsižvelgiant į šį kontekstą pažymėtina, kad Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktis, pirma, suformuluotas pakankamai bendrai, kiek tai susiję su projektų, dėl kurių nenustatyta pareiga vertinti jų poveikį aplinkai, rūšimi, ir, antra, jame, palyginti su Direktyva 2011/92, nustatytas visai kitoks atskyrimas, taikomas projektams, kurie turi būti ir kurie prireikus gali būti
taip vertinami. Todėl šiame nagrinėjimo etape reikia pripažinti, kad šios nacionalinės teisės nuostatos taikymo sritis yra labai plati.
71.      Antra, svarbu pažymėti, kad pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms aiškiai leidžiama pačioms nustatyti, ar turi būti vertinamas nagrinėjamo projekto poveikis aplinkai(18). Šios direktyvos 9 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad „kitų rūšių projektai“, t. y. II priede išvardyti projektai, „gali ne visais atvejais daryti reikšmingą poveikį aplinkai“, o tai reiškia, kad tie projektai turi būti vertinami, tik jeigu, „valstybės narės manymu, reikšmingas poveikis yra tikėtinas“
(išskirta mano). Kaip matyti iš šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalies, valstybės narės tai nusprendžia išnagrinėjusios konkretų atvejį arba pagal valstybės narės nustatytas ribines vertes ar kriterijus. Valstybės narės gali nuspręsti taikyti abi nurodytas procedūras. Pagal 4 straipsnio 3 dalį reikalaujama, kad nagrinėjant kiekvieną konkretų atvejį arba nustatant ribas ar kriterijus būtų atsižvelgiama į aktualius atrankos kriterijus, įtvirtintus III priede. Iš šių pastabų aiškiai matyti, kad valstybės narės, perkeldamos šią nuostatą į nacionalinę teisę, turi didelę diskreciją.
72.      Vis dėlto negalima pamiršti, kad, nors pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalį kompetentingai institucijai suteikiama tam tikra laisvė vertinti, ar konkretus projektas turi būti vertinamas, ar ne, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos(19) matyti, kad tokią diskreciją riboja Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta pareiga, prieš išduodant tokį leidimą, atlikti projektų, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, „poveikio vertinimą“. Taigi, valstybė narė, kuri neatsižvelgdama į projektų vietą nustato kriterijus ar tokio lygio ribines vertes, kad praktiškai iš anksto neprivaloma atlikti visų tam tikros grupės projektų poveikio vertinimo, viršija turimą diskreciją.
73.      Anot Teisingumo Teismo, nepakanka vien to, kad valstybė narė turi diskreciją, siekiant konkrečiam projektui netaikyti vertinimo procedūros, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą. Priešingu atveju pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms suteiktą diskreciją jos galėtų naudoti, kad išvengtų pareigos vertinti konkretų projektą, nors dėl pobūdžio, masto ar vietos tas projektas gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai. Todėl, nepaisant valstybės narės nurodyto metodo, pagal kurį nustatoma, ar reikia vertinti konkretų projektą, ar ne, t. y. nustatyti konkretų projektą teisėkūros būdu arba konkrečiai jį išnagrinėjus, šis metodas neturi prieštarauti direktyvos tikslui, kad nė vienas projektas, kuris gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, neliktų nevertintas, nebent jeigu konkretus projektas, kuriam netaikoma ši pareiga, remiantis bendru vertinimu, galėtų būti traktuojamas kaip negalintis daryti reikšmingo poveikio aplinkai(20).
74.      Šie argumentai juo labiau taikytini nacionalinėms priemonėms, skirtoms ištisoms projektų rūšims. Konkrečiau kalbant, Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalis nesuteikia valstybėms narėms įgaliojimų „visiškai ir galutinai atsisakyti“ galimybės vertinti vieną ar kelias šioje nuostatoje nurodytas projektų rūšis, nes nagrinėjamais kriterijais ir (arba) ribinėmis vertėmis nesiekiama iš anksto netaikyti pareigos vertinti tam tikras ištisas II priede nurodytų projektų, kuriuos gali būti numatyta įgyvendinti valstybės narės teritorijoje, grupes, o tik palengvinti konkrečių projekto charakteristikų vertinimą, siekiant nustatyti, ar jam taikoma ta pareiga(21).
75.      Taigi šiame kontekste kyla klausimas, ar pagal nagrinėjamus Lenkijos teisės aktus reikalaujama atlikti „poveikio vertinimą“, kaip antai numatytą Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, jeigu toks požiūris pateisinamas atsižvelgiant į tam tikrų projektų charakteristikas, konkrečiai – dėl jų pobūdžio, masto ar vietos. Manau, aišku, jog į šį klausimą reikia atsakyti neigiamai, nes Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktis taikomas visoms kasykloms jų neišskiriant. Kadangi pagal šią nacionalinės teisės nuostatą visos kasyklos apskritai ir galutinai atleidžiamos nuo pareigos atlikti tokį „poveikio vertinimą“, tinkamai neatsižvelgus į kiekvieno projekto charakteristikas, galinčias daryti reikšmingą poveikį aplinkai, ji turi būti laikoma nesuderinama su reikalavimais, nustatytais kartu taikomose Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalyje ir 2 straipsnio 1 dalyje, kaip jos išaiškintos jurisprudencijoje.
76.      Tokia išvada darytina ir dėl akivaizdaus negalėjimo prie „kitų rūšių projektų“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/92 9 konstatuojamąją dalį, priskirtoms kasykloms taikyti arba konkretaus nagrinėjimo arba vertinimo taikant ribines vertes ar tinkamus atrankos kriterijus, kaip nurodyta šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose, siekiant nustatyti, ar turi būti atliekamas II priede nurodytų projektų poveikio aplinkai vertinimas. Pabrėžiu, kad pagal nurodytą Lenkijos teisės nuostatą kompetentingos institucijos atleidžiamos nuo pareigos tai nustatyti dėl visų kasyklų, nors joms neleidžiama atsižvelgti į kiekvieno atvejo specifiką. Taigi akivaizdu, kad toks griežtas požiūris, kuriuo nepakankamai atsižvelgiama į kiekvienos kasyklos keliamus iššūkius aplinkai, nėra teisingas direktyvos 4 straipsnio 2 dalies perkėlimas.
77.      Todėl darytina išvada, kad Lenkijos Respublika viršijo diskreciją, turimą pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalį, siejamą su 2 straipsnio 1 dalimi, nes jos nacionalinės teisės aktu nepaisoma prie šios direktyvos II priedo priskiriamos kasyklos poveikio aplinkai vertinimo procedūrų.
78.      Dėl pirmesniuose punktuose nurodytų priežasčių manau, jog Lenkijos Respublika, priimdama Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktį, taip pat pažeidė Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 2 dalį.
b)      Dėl procesinių reikalavimų poveikio aplinkai vertinimo srityje pažeidimo
79.      Kadangi šioje analizėje konstatuotas Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimas, neišvengiamai kyla klausimas, kaip teisiniu požiūriu nagrinėti pagrindą, nes jis susijęs ir su šios direktyvos 5 straipsnio 1 ir 2 dalių ir 6–9 straipsnių pažeidimu. Šiuo klausimu reikia priminti, kad šiose nuostatose įtvirtintos procesinės normos, kurių valstybės narės turi laikytis, kiek tai susiję su I priede išvardytų projektų poveikio aplinkai vertinimu. Konkrečiai, be kita ko, kalbama apie užsakovo pareigą parengti ir pateikti vertinimo ataskaitą, pareigą konsultuotis su projektu suinteresuotomis institucijomis, taip pat užtikrinti visuomenei galimybę susipažinti su informacija apie projektą, įskaitant sprendimų priėmimo procesą.
80.      Kaip Komisija, manau, logiška, kad konstatuotas pareigos atlikti projekto poveikio aplinkai vertinimą, numatytą
Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalyje, neįvykdymas apima tokiam vertinimui keliamų konkrečių procesinių reikalavimų nesilaikymą. Manau, kad tai išplaukia ir iš atidžiai skaitomo Čekijos Respublikos ieškinio, nors tokio vertinimo procesinius reikalavimus reglamentuojančios nuostatos nurodytos tikriausiai vien išsamumo sumetimais.
81.      Be to, pažymiu, kad Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunktyje tam tikros kasybos veiklos rūšys tik apskritai atleidžiamos nuo Sąjungos teisėje nustatytos pareigos atlikti poveikio aplinkai vertinimą, bet nenurodyta konkrečių pareigų, susijusių su vertinimo procedūra ir nustatytų šios direktyvos 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse, taip pat 6–9 straipsniuose, o tai prireikus galėjo pateisinti atitikties nagrinėjimą atskirai, atsižvelgiant į kiekvieną iš minėtų nuostatų. Vis dėlto nemanau, kad šiuo atveju būtinas toks požiūris, nes tokios individualaus atitikties nagrinėjimo sąlygos aiškiai neįvykdytos.
82.      Šiomis aplinkybėmis, kadangi Čekijos Respublikos nurodytose nuostatose iš esmės įtvirtinti procesiniai reikalavimai, kurių turi būti laikomasi atliekant poveikio aplinkai vertinimą, darytina išvada, kad Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimas neišvengiamai lemia šių procesinių reikalavimų pažeidimą.
c)      Dėl po ieškinio pareiškimo padarytų dalinių teisės aktų pakeitimų
83.      Siekiant išsamumo reikia atkreipti dėmesį į neseniai padarytus dalinius Lenkijos teisės aktų pakeitimus, be kita ko, Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunkčio panaikinimą. Kaip 2021 m. rugpjūčio 13 d. pastabose nurodo Komisija, matyti, kad ateityje vienkartinis rusvosios anglies gavybos koncesijos galiojimo pratęsimas iki 6 metų pagal Lenkijos teisės aktus
nebus galimas, jeigu prieš tai neatliktas poveikio aplinkai vertinimas. Remiantis Komisijos pateikta informacija šiuo metu ji nagrinėja, ar dėl šio dalinio teisės akto pakeitimo bus nutrauktas minėto įstatymo 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunkčio taikymo nulemtas neteisingas Direktyvos 2011/92 taikymas.
84.      Šiuo klausimu pakanka pažymėti, jog atsižvelgiant į tai, kad dalinis teisės akto pakeitimas padarytas 2021 m. liepos mėn., t. y. po to, kai Čekijos Respublika kreipėsi į Komisiją, šiame procese į jį negalima atsižvelgti, antraip bus neteisėtai pakeistas ginčo dalykas(22). Todėl manau, kad vertindamas Lenkijos Respublikos padarytą pažeidimą Teisingumo Teismas negali atsižvelgti į šį paskesnį dalinį teisės akto pakeitimą.
C.      Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 2–7 dalių, 7 straipsnio 5 dalies, 8 ir 9 straipsnių, taip pat 11 straipsnio 1 dalies pažeidimu (suinteresuotosios visuomenės neįtraukimas į leidimo eksploatuoti išdavimo procedūrą)
1.      Šalių argumentai
85.      Čekijos Respublika tvirtina, kad šiose Direktyvos 2011/92 nuostatose įtvirtintos pareigos dėl visuomenės dalyvavimo vykdant joje numatytas procedūras, taip pat dėl jose priimtų sprendimų kontrolės
turi būti vykdomos visuose šių procedūrų etapuose, be kita ko, paskutiniajame, t. y. leidimo projektui išdavimo procedūros ir jos rezultato etape.
86.      Visų pirma tai matyti iš aplinkybės, kad tam tikrose Direktyvos 2011/92 nuostatose, be kita ko, 6 straipsnio 2 dalies a, c ir d punktuose nurodomi arba „sutikimas dėl planuojamos veiklos [leidimas]“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies c punktą, arba visi per leidimo išdavimo procedūrą priimti sprendimai. Antra, šioje direktyvoje nenumatyta jokių joje nustatytoms pareigoms taikomų išimčių, remiantis tuo, kad jos įvykdytos ankstesniame procedūros etape. Trečia, visuomenės dalyvavimo vykdant leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūrą tikslas skiriasi nuo jos dalyvavimo poveikio aplinkai vertinimo procedūroje, nes dalyvavimu vykdant leidimo išdavimo procedūrą siekiama nustatyti, ar poveikio aplinkai vertinimo rezultatai buvo tinkamai įtraukti į galutinį leidimą. Taip pat teisė į Direktyvos 2011/92 11 straipsnyje nurodytą peržiūrėjimą teisme netektų veiksmingumo, jeigu nebūtų galimybės kontroliuoti to įtraukimo.
87.      Todėl Čekijos Respublika mano, kad Kasybos kodekso 33 straipsnis, pagal kurį suinteresuotoji visuomenė neįtraukiama į leidimo projektui išdavimo procedūrą ir į šios procedūros teisminės kontrolės procedūrą, jeigu sprendimas dėl šio projekto poveikio aplinkai vertinimo priimtas per poveikio aplinkai vertinimo procedūrą, kurią vykdant dalyvavo visuomenė, prieštarauja nurodytoms Direktyvos 2011/92 nuostatoms.
88.      Lenkijos Respublika atsikerta, kad atsižvelgiant į Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 2 dalį, kurioje numatyta galimybė taikyti integruotą leidimo projektui išdavimo procedūrą, valstybės narės įgaliotos nustatyti procedūras, pagal kurias turi būti užtikrintas visuomenės dalyvavimas šio leidimo išdavimo etape, kai nagrinėjami planuojamo projekto poveikio aplinkai klausimai. Vis dėlto toks dalyvavimas neturėtų būti užtikrinamas paskesniuose išdavimo procedūros etapuose, kai nagrinėjami kiti planuojamo projekto veikimo aspektai.
89.      Taigi Lenkijoje leidimo projektui išdavimo procedūrą sudaro keli etapai ir tik gavusiam išankstinį sprendimą dėl su aplinka susijusių sąlygų kasyklos eksploatuotojui gali būti išduotas toks leidimas, ir jam tas sprendimas yra privalomas. Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, jeigu nacionalinėje teisėje numatytą leidimo išdavimo procedūrą sudaro keli etapai, kai pirmajame priimamas pagrindinis sprendimas, o antrajame – įgyvendinimo sprendimas, negalintis viršyti pagrindiniame sprendime nustatytų parametrų, poveikis, kurį projektas gali padaryti aplinkai, turi būti nustatytas ir įvertintas per pagrindinio sprendimo priėmimo procedūrą.
90.      Vadinasi, per leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūrą nebuvo reikalaujama užtikrinti, kad vėl dalyvautų visuomenė, ir vėl surengti tarpvalstybines konsultacijas, nes atitinkamos pareigos buvo įvykdytos per procedūrą, užbaigtą sprendimu dėl poveikio aplinkai vertinimo. Komisija šį požiūrį patvirtino pagrįstoje nuomonėje, nes nusprendė, kad nepadarytas atitinkamų Direktyvos 2011/92 nuostatų pažeidimas.
91.      Dėl valstybės narės ieškovės teiginio, kad pagal šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalį reikalaujama suteikti galimybę kreiptis dėl atsižvelgimo į poveikio aplinkai vertinimo rezultatus vykdant leidimo išdavimo procedūrą teisminės kontrolės, Lenkijos Respublika teigia, kad, pirma, iš esmės pagal Lenkijos teisę suinteresuotajai visuomenei užtikrinama galimybė pateikti tokį skundą. Organizacijos, kaip antai Greenpeace ČR, pateikė skundus dėl leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m., kuriuos nagrinėjant šio leidimo galiojimo sustabdymo klausimas buvo nagrinėtas iš esmės.
92.      Antra, iš to straipsnio 2 dalies, pagal kurią valstybės narės nustato, kuriame etape sprendimai gali būti ginčijami, matyti, kad jos turi teisę užtikrinti galimybę pateikti skundą tik sprendimo dėl su aplinka susijusių sąlygų priėmimo etape, jeigu sprendime dėl leidimo negali būti neatsižvelgiama į pirmąjį sprendimą. Taip yra Lenkijoje, nes Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 86 straipsnyje numatyta, kad šis sprendimas saisto šio įstatymo 72 straipsnio 1 dalyje nurodytą sprendimą priimančias institucijas. Kadangi sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo taikomas tiesiogiai, būtų nepagrįsta ir nebūtų prasmės nevyriausybinėms organizacijoms užtikrinti galimybę skųsti sprendimą dėl leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m.
93.      Be to, Lenkijos Respublika nurodo, kad bet kuriuo atveju teiginys dėl Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalies pažeidimo neteko dalyko, nes Kasybos kodekso 33 straipsnis iš dalies pakeistas ir dabar suinteresuotosios šalys gali skųsti sprendimą dėl investicijų, kad būtų patikrintas jo suderinamumas su sprendimu dėl su aplinka susijusių sąlygų.
2.      Vertinimas
94.      Pateikdama antrąjį pagrindą Čekijos Respublika mano, kad Kasybos kodekso 33 straipsnis, pagal kurį iš esmės numatyta, kad viešosios organizacijos nedalyvauja vykdant leidimo išdavimo procedūrą, jeigu jos dalyvavo vykdant poveikio aplinkai vertinimo procedūrą, pažeidžia kelias Direktyvos 2011/92 nuostatas. Taip pat šis pagrindas siejamas su teisės aktu, o ne konkrečia administracine praktika.
95.      Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 2–7 dalyse, 7 straipsnio 5 dalyje, 8 ir 9 straipsniuose ir 11 straipsnio 1 dalyje nustatytos pareigos dėl suinteresuotosios visuomenės ir kitų valstybių narių, kurių teritorijoje projektas gali padaryti reikšmingą poveikį aplinkai, dalyvavimo vykdant Direktyvoje 2011/92 nustatytas procedūras, įskaitant jose priimtų sprendimų kontrolę. Tos pareigos susijusios su „sprendimų priėmimo procedūros“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 2 dalį, eiga ir rezultatu, o procedūros tikslas – išduoti „sutikimą dėl planuojamos veiklos
[leidimą]“, ir šis terminas, remiantis Direktyvos 2011/92 1 straipsnio 2 dalies c punktu, apima sprendimą, suteikiantį teisę įgyvendinti projektą.
a)      Dėl visuomenės ir kitų valstybių narių teisės dalyvauti vykdant leidimo išdavimo procedūrą pažeidimo
96.      Pirmiausia norėčiau pabrėžti, jog neįtikino Čekijos Respublikos palaikomas aiškinimas, kad Direktyvos 2011/92 6–9 straipsniais siekiama užtikrinti visuomenės ir kitų valstybių narių absoliučią ir neribotą teisę dalyvauti visuose leidimo išdavimo procedūros etapuose. Mano nuomone, būtina išskirti šios pozicijos aspektus ir priminti Direktyva 2011/92 valstybėms narėms suteiktą procesinę autonomiją. Kaip teisingai nurodo Lenkijos Respublika, Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 2 punkte numatyta valstybių narių galimybė poveikio aplinkai vertinimą įtraukti į egzistuojančias leidimų projektams išdavimo procedūras arba, jeigu jų nėra, į kitas procedūras ar į tas, kurios turi būti nustatytos, kad atitiktų šios direktyvos tikslus.
97.      Kitaip tariant, Sąjungos teisės nuostatomis nesiekiama suvienodinti prieš leidimų projektams išdavimą vykdomų procedūrų. Valstybė narės veikiau gali laisvai pasirinkti formą ir priemones, padedančias siekti Direktyvos 2011/92 tikslų. Todėl skirtingų valstybių narių nacionalinės teisės aktai gali iš esmės skirtis pagal tai, kokiu būdu organizuojamos administracinės procedūros priimant sprendimus dėl leidimo įgyvendinti projektus, galinčius padaryti reikšmingą poveikį aplinkai.
98.      Remiantis Lenkijos Respublikos pateikta informacija jos vidaus teisės sistemoje numatyta kelių etapų leidimo išdavimo procedūra, pradedama nuo projekto poveikio aplinkai vertinimo. Lenkijos Respublika paaiškina, kad dėl projektų, pagal kuriuos iš telkinio išgaunami mineralai, šios veiklos rūšį ketinanti vykdyti įmonė turi gauti sprendimą dėl su aplinka susijusių sąlygų, taikomų šio projekto įgyvendinimui, ir tik paskui leidimą išgauti mineralą iš telkinio. Lenkijos Respublika pabrėžia, kad sprendimas dėl su aplinka susijusių sąlygų yra privalomas leidimą išgauti mineralus iš telkinio išduodančiai administracinei institucijai.
99.      Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad Teisingumo Teismas aiškiai pripažįsta, kad valstybės narės gali laisvai numatyti tokią kelių etapų leidimo išdavimo procedūrą. Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatyta, kad, kai nacionalinė teisė numato kelių etapų leidimo suteikimo procedūrą, iš kurių vienas yra pagrindinis sprendimas, o kitas – sprendimas dėl įgyvendinimo, kuriame negalima viršyti pagrindiniame sprendime nustatytų parametrų ribų, pasekmės, kurias projektas gali turėti aplinkai, turi būti nustatytos ir įvertintos vykdant su pagrindiniu sprendimu susijusią procedūrą(23). Tik tuo atveju, jei šios pasekmės gali būti nustatytos tik per procedūrą, susijusią su sprendimu dėl įgyvendinimo, toks vertinimas turi būti atliekamas vykdant šią procedūrą(24). Teisingumo Teismas pažymėjo, kad projekto poveikio aplinkai vertinimas iš esmės turi būti atliekamas kuo greičiau, kad būtų nustatytos ir įvertintos visos galimos projekto pasekmės aplinkai(25). Išankstinį tokio vertinimo pobūdį pateisina būtinybė, jog priimdama sprendimus kompetentinga institucija atsižvelgtų į poveikį aplinkai esant kuo ankstesnei visų techninio planavimo ir sprendimų priėmimo procesų stadijai, nes tikslas yra užkirsti kelią taršai ar trukdžiams nuo pat pradžių, o ne vėliau bandyti kovoti su jų padariniais(26).
100. Manau, kad Lenkijos Respublikos aprašyta Lenkijos teisėje nustatyta leidimo išdavimo procedūra atitinka pirmesniame šios išvados punkte nurodytos Teisingumo Teismo jurisprudencijos reikalavimus. Visų pirma negalima priekaištauti Lenkijos Respublikai dėl to, kad nustatyta kelių etapų leidimo išdavimo procedūra, be kita ko, atsižvelgiant į Direktyvoje 2011/92 valstybėms narėms suteiktą procesinę autonomiją. Žvelgiant šiuo aspektu, atrodo, Lenkijos Respublika, vykdydama Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalyje jai nustatytą įpareigojimą, ėmėsi reikiamų priemonių, kad prieš išduodant leidimą dėl projektų, galinčių padaryti reikšmingą poveikį aplinkai, be kita ko, dėl jų pobūdžio, masto ar vietos, būtų vykdoma prašymo išduoti leidimą nagrinėjimo procedūra ir atliekamas poveikio aplinkai vertinimas.
101. Remdamasis šia išvada, manau, logiška, kad, jeigu projekto poveikio aplinkai vertinimas jau atliktas ankstesniame nei leidimo išdavimas administracinės procedūros etape, laikantis Direktyvoje 2011/92 nustatytų procesinių reikalavimų, objektyviai visiškai nepagrįsta reikalauti, kad valstybė narė šį etapą kartotų leidimo išdavimo etape. Toks reikalavimas pažeistų valstybių narių autonomiją nustatyti administracines procedūras ir būtų perteklinis formalumas, galintis būti pernelyg didele projekto įgyvendinimo kliūtimi. Todėl pritariu Komisijos pareikštai nuomonei, kad, jeigu visuomenė ir prireikus kitos valstybės narės turėjo galimybę dalyvauti vykdant poveikio aplinkai vertinimo procedūrą, nereikalingas pakartotinis dalyvavimas vykdant leidimo išdavimo procedūrą. Vadinasi, per leidimo eksploatuoti Turovo kasyklą iki 2026 m. galiojimo pratęsimo procedūrą nebuvo reikalaujama, kad būtų užtikrinta visuomenės galimybė pakartotinai dalyvauti ir iš naujo surengti tarpvalstybines konsultacijas, nes nurodytoje srityje nustatyti įpareigojimai jau buvo įvykdyti per procedūrą, užbaigtą priimant sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo.
102. Čekijos Respublikos nurodyti argumentai dėl Kasybos kodekso 33 straipsnio suderinamumo su Direktyva 2011/92 neįtikina, nes jie grindžiami paprastu Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 2 dalies pažodiniu aiškinimu, kuriame nurodomas galutinis „sutikimas dėl planuojamos veiklos [leidimas]“, vis dėlto tiksliai ir išsamiai nepaaiškinta, kodėl Lenkijos teisės sistemoje įtvirtinta kelių etapų administracinė procedūra neatitinka Direktyvos 2011/92 reikalavimų. Pritarus šiems argumentams būtų tvirtinama, kad visiškai negalima numatyti kelių etapų administracinės procedūros, siekiant įvertinti projekto poveikį aplinkai, o tai aiškiai prieštarautų tam, kas pripažinta Teisingumo Teismo jurisprudencijoje. Vadinasi, šiuos argumentus reikia atmesti.
b)      Dėl teisės į peržiūrėjimą teisme pažeidimo
103. Dėl tariamo Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalies, susijusios su teisės į peržiūrėjimą teisme, pažeidimo pirmiausia pažymėtina, jog matyti, kad galimybė kreiptis į teismą dėl sprendimo išduoti leidimą, jeigu suinteresuotasis asmuo nedalyvavo vykdant procedūrą, per kurią išduotas šis leidimas, nenumatyta ne pagal būtent Kasybos kodekso 33 straipsnį, o pagal Administracinių bylų teisenos įstatymo 50 straipsnio 1 dalį, kaip nurodo pati Čekijos Respublika septintajame pagrinde.
104. Be to, reikia priminti, kad, remiantis Sprendimu Flausch(27), skundai vien dėl sprendimų išduoti leidimą iš esmės nesusiję su visuomenės dalyvavimo sprendimų priėmimo procese klausimu, tačiau taip nėra, jeigu galimi visuomenės dalyvavimo trūkumai turi būti nurodyti skundžiant galutinį sprendimą išduoti leidimą.
105. Vadinasi, logiška, kad, jeigu nacionalinėje teisėje numatyta kelių etapų procedūra, kurią sudaro poveikio aplinkai vertinimo etapas ir leidimo projektui išdavimo etapas, kaip yra Lenkijos teisės sistemoje, valstybės narės gali pagrįstai nustatyti, kad su visuomenės dalyvavimu susijusiais trūkumais turi būti remiamasi pirmajame etape.
106. Kaip aiškiai matyti iš Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 2 dalies, valstybės narės nustato, kuriame etape sprendimai, veikimas ar neveikimas gali būti ginčijami. Kitaip tariant, priešingai, nei teigia Čekijos Respublika, valstybė narė neįpareigota užtikrinti, kad galimus visuomenės dalyvavimo trūkumus būtų galima skųsti dar kartą leidimo išdavimo etape.
107. Galiausiai, kiek tai susiję su Čekijos Respublikos nurodyta grėsme, kad į poveikio aplinkai vertinimo procedūros rezultatus vėliau nebus atsižvelgta, manau, kad nei pagal Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį, nei pagal kitą lygiavertę teisę suteikiančią Sąjungos teisės nuostatą nedraudžiama nustatyti procedūros ir priimti nacionalinės teisės nuostatų, pagal kurias numatyta, kad galimybė skųsti užtikrinama tik sprendimo dėl su aplinka susijusių sąlygų priėmimo etape, jeigu sprendime išduoti leidimą negali būti neatsižvelgta į poveikio aplinkai vertinimo procedūros rezultatus.
108. Šiuo klausimu pažymėtina, kad, remiantis Lenkijos Respublikos pateikta informacija(28), iš esmės jos vidaus teisėje užtikrinama suinteresuotosios visuomenės galimybė pateikti pareiškimą vykstant administracinei procedūrai ir teikti skundus administraciniuose teismuose dėl sprendimų išduoti leidimą, visų pirma siekiant kontroliuoti jų suderinamumą su ankstesniuose sprendimuose dėl su aplinka susijusių sąlygų nustatytais reikalavimais.
109. Kadangi nėra konkrečių įrodymų, pagrindžiančių teiginį, kad pagal Lenkijos teisę neleidžiama kreiptis dėl sprendimo išduoti projektui leidimą teisminės kontrolės, remiantis tuo, kad jame neatsižvelgta į poveikio aplinkai vertinimo procedūros rezultatus, šį argumentą reikia atmesti.
110. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau atmesti antrąjį pagrindą kaip nepagrįstą.
D.      Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalies pažeidimu (sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo pripažinimas nedelsiant vykdytinu)
1.      Šalių argumentai
111. Trečiajame pagrinde Čekijos Respublika teigia, kad sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo pripažinimas nedelsiant vykdytinu pažeidžia Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį, nes dėl jo ši nuostata netenka veiksmingumo. Šiuo klausimu ta valstybė narė teigia, kad, nors pagal Lenkijos teisę gali būti vykdoma šio sprendimo teisminė kontrolė, jo vykdytinumas nedelsiant lemia tai, kad gali būti išduotas leidimas atitinkamam projektui, paskui jis gali būti vykdomas prieš priimant teismo sprendimą dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo teisėtumo, ir šią problemą dar pagilina, pirma, tai, kad visuomenė negali kreiptis į teismą, prašydama taikyti laikinąsias apsaugos priemones dėl to vykdymo nedelsiant ir, antra, kad praėjus vieniems metams nuo veiklos pražios projektui
išduotas leidimas tampa neatšaukiamu.
112. Šiame kontekste Čekijos Respublika tvirtina, kad dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo pateikti skundai ir to sprendimo vykdytinumas nedelsiant dar tik administracinio nagrinėjimo etape, o kasybos veikla Turovo kasykloje tęsiama. Taip pat ji teigia, kad požeminio vandens lygis žemėja daug greičiau, nei remiantis prielaidomis, kurioms grindžiamas šis sprendimas, ir kad, priešingai, nei jame nurodyta, Čekijos Respublikos teritorijos gyvenamosiose vietovėse atsirado daug smegduobių.
113. Lenkijos Respublika pažymi, kad pagal Lenkijos teisę negalutinis sprendimas gali būti pripažintas nedelsiant vykdytinu, kai tai būtina žmonių sveikatos ir gyvybės apsaugai, kad būtų išvengta didelių nuostolių nacionalinei ekonomikai ar dėl kito viešojo intereso arba jei tai išimtinai reikšminga vienai iš šalių. Vis dėlto, nors vykdytinumas nedelsiant pripažįstamas atskiru aktu, dėl jo gali būti teikiamas pareiškimas, paskui jis gali būti skundžiamas teisme. Be to, pagal Administracinių bylų teisenos kodekso 135 straipsnį kaip antrosios instancijos institucija savo iniciatyva arba proceso šalių prašymu gali sustabdyti sprendimo tiesioginį vykdytinumą.
114. Ta valstybė narė tvirtina, kad šiuo atveju, pirma, nebuvo pateikta jokių prašymų pagal šį 135 straipsnį. Antra, sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo priėmimo procedūra vyko beveik penkerius metus, iki 2020 m. sausio 21 d., o didžioji dalis šio laiko buvo skirta tarpvalstybiniam poveikiui nagrinėti, nes įsitraukė Čekijos institucijos ir visuomenė, todėl terminas, per kurį kasyklos eksploatuotojas turėjo gauti leidimą, gerokai sutrumpėjo, o tai paveikė sprendimą pripažinti sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo nedelsiant vykdytinu. Trečia, dėl pastarojo sprendimo pateikta pareiškimų, paskui skundų, kurie nagrinėjami administraciniame teisme.
115. Be to, Lenkijos Respublika tvirtina, kad trečiasis pagrindas neturi dalyko, nes atsižvelgiant į 2021 m. kovo 30 d. padarytus dalinius teisės aktų pakeitimus visuomenei suteiktos teisės kompensuoja tariamą veiksmingos teisminės kontrolės nebuvimą, nes sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo pripažintas nedelsiant vykdytinu. Dabar kaip antroji instancija skundą dėl šio sprendimo nagrinėjanti institucija, gavusi prašymą ir kai tai pagrįsta, gali sustabdyti vykdymą nedelsiant.
2.      Vertinimas
116. Remdamasi trečiuoju pagrindu, pateiktu dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo pripažinimo vykdytinu nedelsiant, Čekijos Respublika tvirtina, kad pažeista Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalis dėl tariamo Lenkijos teisėje numatytų teisminių procesų neveiksmingumo tokio pripažinimo atžvilgiu turint omenyje tai, kad toks pripažinimas gali lemti greitą projekto vykdymą, nepaisant dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo pateikto skundo, o šią problemą dar pagilina tai, kad dėl tokio vykdymo nėra galimybės prašyti taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Šis pagrindas, atrodo, pateiktas veikiau dėl nacionalinės teisės, kaip ir du pirmieji pagrindai, o ne dėl būtent to pripažinimo.
117. Atrodo, šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti Teisingumo Teismo jurisprudenciją, iš kurios matyti, kad valstybės narės turi pareigą užtikrinti veiksmingas teisių gynimo priemones nuo nacionalinių administracinių sprendimų, galinčių padaryti žalingą ir nepataisomą poveikį aplinkai. Teisingumo Teismas nusprendė, kad teisių gynimo priemonių veiksmingumą lemia, be kita ko, suinteresuotosios visuomenės narių galimybė Sąjungos teisės reglamentuojamą ginčą nagrinėjančio teismo prašyti nurodyti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, laikinai sustabdančias leidimo taikymą, kol bus priimtas galutinis sprendimas(29). Būtinumas užtikrinti veiksmingą teisminę gynybą ypač svarbus, kai sprendimas, kaip antai sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo, pripažįstamas nedelsiant vykdytinu. Manau, kad siekiant išnagrinėti šį pagrindą dėl tariamo Lenkijos teisės sistemoje numatytų teisminių procesų neveiksmingumo reikia vertinti nacionalinį teisinį pagrindą ir vykstančių procesų esamą stadiją.
a)      Dėl nacionalinio teisinio pagrindo
118. Dėl nacionalinio teisinio pagrindo Lenkijos Respublika paaiškina, kad pagal Lenkijos teisės nuostatas leidžiama negalutinį sprendimą pripažinti nedelsiant vykdytinu ypatingais atvejais, t. y., kai tai būtina žmonių sveikatos ir gyvybės apsaugai, kad būtų išvengta didelių nuostolių nacionalinei ekonomikai, taip pat dėl kito viešojo intereso arba dėl išimtinai svarbaus vienos iš šalių intereso. Pirmosios instancijos institucija jau pačiame sprendimo tekste arba jį priėmusi gali pripažinti, kad jos sprendimas tiesiogiai vykdytinas. Antruoju atveju vykdytinumas nedelsiant pripažįstamas nutartimi, dėl kurios šalys gali pateikti pareiškimą, o paskui skundą administraciniame teisme. Lenkijos Respublika nurodo, kad Lenkijos teisėje numatyta kita priemonė, leidžianti skųsti tiesioginį vykdytinumą: pagal Administracinių bylų teisenos kodekso 135 straipsnį antrosios instancijos institucija savo iniciatyva gali sustabdyti sprendimo tiesioginio vykdytinumo taikymą. Taip pat ši institucija tai gali padaryti išnagrinėjusi proceso šalių prašymą.
b)      Dėl dabartinės nagrinėjamų bylų stadijos
119. Dėl dabartinės nagrinėjamų bylų stadijos Čekijos Respublika tvirtina, kad keli Čekijos subjektai pateikė skundus dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo ir pareiškimą dėl 2020 m. sausio 23 d. spendimo dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo vykdytinumo nedelsiant. Šią informaciją patvirtino Lenkijos Respublika, paaiškinusi, kad kelios aplinkos apsaugos organizacijos aplinkos apsaugos generaliniam direktoriui pateikė skundą dėl 2020 m. sausio 21 d. Vroclavo regiono aplinkos apsaugos direktoriaus sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo. Kaip paaiškino Lenkijos Respublika, kai pirmasis nurodytas pareigūnas priims sprendimą kaip antroji instancija, atitinkamos organizacijos turės teisę pateikti skundą Varšuvos Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie
(Varšuvos vaivadijos administracinis teismas, Lenkija).
120. Konkrečiai dėl sprendimo, priimto dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo vykdymo nedelsiant, Lenkijos Respublika tvirtina, kad regiono aplinkos apsaugos generalinis direktorius, per skundo nagrinėjimo procedūrą išnagrinėjęs Čekijos šalies pateiktus argumentus, 2021 m. balandžio 14 d. nusprendė palikti galioti šį sprendimą. Lenkijos Respublika atkreipia dėmesį į tai, kad iki šiol kelios aplinkos apsaugos organizacijos dėl šio sprendimo pateikė skundus Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie
(Varšuvos vaivadijos administracinis teismas). Šiomis aplinkybėmis pažymiu, kad Čekijos Respublika per teismo posėdį Teisingumo Teismui pranešė, kad byla šiuo metu nagrinėjama ir teismo posėdis turi įvykti 2021 m. pabaigoje.
121. Įvertinęs abiejų šalių pateiktus argumentus darau išvadą, kad Lenkijos teisės sistemoje iš tikrųjų yra teisių gynimo priemonių, leidžiančių administracijai ir teismams vykdyti administracinių sprendimų, įskaitant sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo, teisėtumo kontrolę. Visų pirma suinteresuotieji asmenys turi galimybę sustabdyti sprendimo tiesioginį vykdymą. Kadangi nėra svarių įrodymų, negaliu pritarti Čekijos Respublikos abejonėms dėl esamų teisių gynimo priemonių veiksmingumo. Tai, kad nurodytos aplinkos apsaugos organizacijos nelaimėjo bylų, savaime nėra pakankamas įrodymas išvadai dėl veiksmingumo nebuvimo padaryti, juo labiau kad dar nebuvo išnaudotos teisių gynimo priemonės.
122. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, esu linkęs atmesti trečiąjį pagrindą kaip nepagrįstą.
E.      Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunkčio ir b punkto ii papunkčio pažeidimu (galimos procedūros neįtraukimas į sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo, jeigu atitinkamiems vandens telkiniams nebūtų taikomos išimtys)
1.      Šalių argumentai
123. Anot Čekijos Respublikos, sprendimu dėl poveikio aplinkai vertinimo neužtikrinamas Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje ir b punkto ii papunktyje nustatytų įpareigojimų vykdymas, kiek tai susiję su paviršinio ir požeminio vandens telkiniais, susijusiais su gavybos veikla Turovo kasykloje per visą numatytą šios veiklos laikotarpį iki 2044 m., todėl pažeidžiamos šios nuostatos.
124. Šiuo klausimu ta valstybė narė pažymi, kad Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 4 ir 5 dalyse numatytos tų tikslų pasiekimo išimtys, galiojančios maksimaliai iki 2021 m. arba 2027 m., ir kad, be kita ko, 4 dalyje numatytų išimčių taikymo termino pratęsimas pagal 5 dalį numatytas neatsižvelgiant į galimybę, kad gali būti atsisakyta pratęsti tokį terminą dėl toje 5 dalyje nurodytų išimčių taikymui būtinų sąlygų nepaisymo.
125. Taigi, nors Lenkijos Respublika poveikio aplinkai vertinimo dokumentuose pripažįsta, kad nebus galimybės pasiekti geros atitinkamų vandens telkinių būklės iki Turovo telkinio eksploatavimo pabaigos 2044 m., iš sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo nematyti, kaip ši valstybė narė ketina užtikrinti atitiktį Sąjungos teisei, jeigu bus atsisakyta taikyti tas išimtis. Visų pirma tokiu atveju šiame sprendime nėra draudimo toliau eksploatuoti.
126. Lenkijos Respublika atmeta teiginį dėl Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunkčio ir b punkto ii papunkčio pažeidimo. Ji pabrėžia, kad šios direktyvos 4 straipsnio 4 ir 5 dalyse numatytos išimtys vertinamos ir taikomos ne išduodant konkrečius leidimus investuoti, o atnaujinant konkrečius upės baseino rajono valdymo planus pagal tos direktyvos 13 straipsnį. Tokie upės baseino rajonų atnaujinimai atlikti 2021–2027 metams, be kita ko, dėl Oderio. Būtent atliekant šį planų atnaujinimą atsižvelgiant į esamą padėtį buvo priimti sprendimai dėl tų išimčių tolesnio taikymo, keitimo ar atsisakymo.
127. Ši valstybė narė, taip pat remdamasi Komisijos pagrįsta nuomone, mano, kad pagal Direktyvą 2000/60 nereikalaujama sprendime dėl leidimo projektui išdavimo, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2011/92, apibrėžti įpareigojimų, kurie gali būti nustatyti būsimuose sprendimuose dėl su aplinka susijusių tikslų išimčių taikymo konkretiems vandens telkiniams. Šios pozicijos nepaneigia Čekijos Respublikos nurodyta jurisprudencija, kurioje nurodyta tik tai, kad visuomenei susipažinti teikiamuose dokumentuose, siekiant pasikonsultuoti prieš išduodant leidimą, turi būti duomenys, reikalingi šio projekto poveikio vandeniui įvertinimui pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalį. Tačiau šioje jurisprudencijoje nenurodyta, kad sprendime dėl leidimo projektui išdavimo turi būti imperatyviai
atsakyta į klausimą, ar šis projektas gali būti vykdomas atsižvelgiant į būsimus sprendimus taikyti nurodytas išimtis arba jų netaikyti.
128. Lenkijos Respublika taip pat atmeta Čekijos Respublikos teiginį, kad visiškai neužtikrintas šioje nuostatoje nurodytų įpareigojimų paisymas. Ji tvirtina, kad Lenkijos teisėje yra nustatyti mechanizmai dėl trijų veiklos, galinčios daryti poveikį požeminiam ar paviršiniam vandeniui, aspektų, užtikrinantys Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies laikymąsi, jeigu neleidžiama taikyti nagrinėjamų išimčių. Šie mechanizmai taikomi, pirma, sprendimo leisti vykdyti tokią veiklą išdavimo procedūroms, antra, vykdomos veiklos poveikio vandeniui tikrinimui ir, trečia, sankcijoms už asmenų, vykdančių veiklą pagal anksčiau gautą leidimą, padarytą neigiamą poveikį vandeniui. Be to, kasyklos eksploatuotojo padarytas su aplinkos apsauga susijusių sąlygų pažeidimas yra pagrindas panaikinti leidimą be žalos atlyginimo.
129. Be to, Lenkijos Respublika pažymi, kad, pirma, ketvirtasis pagrindas susijęs su sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo turiniu. Kadangi dėl šio sprendimo pateiktas administracinis pareiškimas, po kurio gali būti kreipiamasi į administracinį teismą, ir šios procedūros gali lemti jo panaikinimą, Teisingumo Teismo priimtas sprendimas dėl sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo suderinamumo su Direktyva 2000/60 pažeistų Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų funkcijų padalijimą.
130. Antra, iš SESV 259 straipsnio formuluotės matyti, kad pagal šią nuostatą pareikštame ieškinyje reikia įrodyti, kad atitinkama valstybė narė jau neįvykdė savo pareigos pagal Sąjungos teisę, o ne nurodyti hipotetinį tokios pareigos neįvykdymą, kuris galimas ateityje. Dėl šios priežasties ketvirtasis pagrindas yra nepriimtinas.
2.      Vertinimas
131. Remdamasi ketvirtuoju pagrindu Čekijos Respublika iš esmės tvirtina, kad sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo pažeidžia Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktį ir b punkto ii papunktį, susijusius su paviršiniam ir požeminiam vandeniui keliamais aplinkosaugos tikslais, nes šiame sprendime neapibrėžtos priemonės, kurių reikia imtis, jeigu šių nuostatų išimčių, dabar taikomų pagal šios direktyvos 4 straipsnio 4 ir 5 dalis, taikymas nebūtų atnaujintas projekto galiojimo laikotarpiui. Šis pagrindas skiriasi nuo pirmiau išnagrinėtų, nes jis susijęs ne su teisės aktu, o su konkrečiu administraciniu aktu.
132. Priešingai, nei tvirtina Lenkijos Respublika, nemanau, kad šis pagrindas nepriimtinas, nes susijęs su būsimu hipotetiniu įsipareigojimų neįvykdymu. Čekijos Respublikos nurodytas įsipareigojimų neįvykdymas, manau, yra esamas ir pakankamai konkretus, nes ji iš esmės Lenkijos valdžios institucijas kaltina tuo, kad jos nesilaikė įpareigojimo pagal Direktyvą 2000/60, t. y. imtis visų reikiamų priemonių šioje direktyvoje nustatytiems aplinkos apsaugos tikslams pasiekti per nustatytą laiką, bet rėmėsi išimtimis, nors nėra garantijų, kad bus leista jas taikyti.
133. Dėl Čekijos Respublikos nurodyto pagrindo esmės iš pradžių primintina, kad Direktyva 2000/60 yra remiantis EB 175 straipsnio 1 dalimi (dabar – SESV 192 straipsnio 1 dalis) priimta pagrindų direktyva. Ja nustatomi bendrieji vandens apsaugos principai ir bendra veiksmų sistema, taip pat užtikrinamas bendrųjų principų ir struktūrų, leidžiančių saugoti vandenį Europos Sąjungoje ir jį ekologiškai tvariai naudoti, koordinavimas, integracija ir plėtojimas tolesnėje perspektyvoje. Direktyvoje nustatytus bendruosius principus ir bendrą veiksmų sistemą vėliau turi plėtoti valstybės narės, per šioje direktyvoje nustatytus terminus priimdamos konkrečias priemones. Tačiau ja nesiekiama visiškai suderinti valstybių narių teisės aktų vandens srityje(30).
134. Pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktį ir b punkto ii papunktį valstybės narės apsaugo, gerina ir atnaujina visus paviršinio ir požeminio vandens telkinius, atsižvelgdamos į iii papunkčio taikymą dirbtiniams ir labai pakeistiems vandens telkiniams, ir stengiasi, kad būtų pasiekta gera paviršinio ir požeminio vandens būklė. Pagal Direktyvos 2011/92 3 straipsnio 1 dalies c punktą projekto poveikio vandeniui vertinimas taip pat yra poveikio aplinkai vertinimo dalis. Šiuo klausimu būtina, kad poveikio aplinkai vertinimo procedūros išvados (šiuo atveju – sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo) apimtų ir Direktyvoje 2000/60, kuri yra specialusis teisės aktas vandens srityje, palyginti su Direktyva 2011/92, nustatytus įpareigojimus(31).
135. Toliau reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 7 dalį valstybės narės nepažeidžia šios direktyvos, kai tenkinamos visos šios nuostatos a–d punktuose nustatytos sąlygos. Kaip Teisingumo Teismas neseniai nurodė Sprendime Land Nordrhein‑Westfalen, jeigu įgyvendinant projektą gali būti daromas neigiamas poveikis vandeniui, jam gali būti išduotas leidimas, tik jei įvykdytos tos sąlygos. Nacionalinėms valdžios institucijoms, kompetentingoms išduoti leidimą projektui, tenka pareiga prieš jį išduodant patikrinti, ar įvykdytos šios sąlygos, tačiau galima ir teisminė kontrolė(32). Todėl valstybės narės, nagrinėdamos bet kokį pagrindą dėl Direktyvos 2000/60 nuostatų pažeidimo, iš esmės turi patikrinti, ar atsižvelgta į nurodytas sąlygas.
136. Vis dėlto Čekijos Respublikos nurodytas pagrindas susijęs su kitokiu aspektu, kurį būtina paaiškinti. Iš tikrųjų valstybė narė ieškovė nenurodė įpareigojimo atsižvelgti į Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 7 dalyje nurodytas sąlygas neįvykdymo. Čekijos Respublika Lenkijos valdžios institucijas kaltina būtent tuo, kad jos remiasi prielaida, jog
Lenkijos Respublikai pagal Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 4 ir 5 dalis taikomos išimtys bus ir toliau taikomos.
137. Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog pateikiant šį argumentą neatsižvelgiama į tai, kad Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 4 ir 5 dalyse numatytos išimtys taikomos ne priimant sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo, o atnaujinant konkrečius upės baseino rajono valdymo planus
pagal Direktyvos 2000/60 13–15 straipsnius(33). Šiuose valdymo planuose nustatyti dėl visų vandens telkinių keliami tikslai. Dėl vandens telkinių, dėl kurių dar nepasiektas „geros būklės“ ar „potencialiai geros būklės“ aplinkos apsaugos tikslas, valdymo planuose turi būti nustatytas terminas jam pasiekti pagal šios direktyvos 4 straipsnio 4 dalį. Jeigu dėl vandens telkinio negalima pasiekti šio tikslo, turi būti siekiama ne tokio griežto tikslo, jeigu tenkinami šios direktyvos 4 straipsnio 5 dalyje nustatyti kriterijai(34).
138. Remiantis Komisijos ir Lenkijos Respublikos pateikta informacija, pagal Direktyvos 2000/60 13 straipsnio 7 dalį kitas upės baseino valdymo planas turėjo būti priimtas iki 2021 m. gruodžio 22 d. Lenkijos Respublika nurodo, kad vyksta šio plano atnaujinimo darbai ir yra
imtasi visų administracinių priemonių, reikalingų nagrinėjamoms išimtims išlaikyti. Dabar Lenkijos valdžios institucijos konsultuojasi su visuomene dėl plano projektų, kaip reikalaujama pagal Direktyvą 2000/60.
139. Vadinasi, darytina išvada, kad priimdamos sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo Lenkijos valdžios institucijos neturėjo atsižvelgti į galimybę, kad Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 4 ir 5 dalyse nurodytų išimčių nebus laikomasi. Tačiau jos turėjo įvertinti, ar buvo vandens telkinių būklės suprastėjimo dėl kasybos veiklos grėsmė, į kurią gali būti neatsižvelgta
laikantis šios direktyvos 4 straipsnio 7 dalyje nustatytų sąlygų.
140. Beje, manau, jog reikia atkreipti dėmesį į Lenkijos Respublikos paaiškinimus, kad jos teisėje numatyti veiksmingi mechanizmai, užtikrinantys suderinamumą su Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunkčiu ir b punkto ii papunkčiu, jeigu nebūtų leista taikyti nagrinėjamų išimčių. Konkrečiau kalbant, tie mechanizmai Lenkijos valdžios institucijoms leidžia peržiūrėti ar atšaukti išduotus leidimus. Vadinasi, priešingai, nei teigia Čekijos Respublika, Lenkijos valdžios institucijos,
regis, turi tinkamas priemones įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę vykdymui užtikrinti.
141. Dėl pirmiau nurodytų priežasčių siūlau atmesti šį pagrindą kaip nepagrįstą.
F.      Dėl penktojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 2–7 dalių, 7 straipsnio 1, 2 ir 5 dalių, taip pat 8 straipsnio pažeidimu (suinteresuotosios visuomenės ir Čekijos Respublikos neįtraukimas į leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūrą)
1.      Šalių argumentai
142. Remdamasi penktuoju pagrindu Čekijos Respublika tvirtina, kad neįtraukusi suinteresuotosios visuomenės ir šios valstybės narės į leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūrą Lenkijos Respublika pažeidė Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 2–7 dalis, 7 straipsnio 1, 2 ir 5 dalis, taip pat 8 straipsnį.
143. Čekijos Respublikos nuomone, kaip antrasis pagrindas, grindžiamas šių nuostatų pažeidimu dėl Kasybos kodekso 33 straipsnio, šio leidimo išdavimo procedūra yra „sprendimų priėmimo procedūra“ pagal Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 2 dalį, todėl šios direktyvos 6 straipsnio 2–7 dalyse, 7 straipsnio 1, 2 ir 5 dalyse, taip pat 8 straipsnyje nurodytos pareigos taikomos ir šiai procedūrai. Iš tikrųjų suinteresuotosios visuomenės ir tos valstybės narės dalyvavimas būtinas, siekiant patikrinti, ar sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytos sąlygos įtrauktos į šį leidimą. Tačiau nė viena iš šių pareigų neįvykdyta per leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūrą, vykusią visuomenei nedalyvaujant.
144. Lenkijos Respublika mano, kad šis pagrindas nepagrįstas ir daro nuorodą į argumentus, pateiktus dėl antrojo pagrindo. Ji pabrėžia, kad reikšmingose Direktyvos 2011/92 nuostatose nurodytos pareigos jau įvykdytos per procedūrą, kurios pabaigoje priimtas sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo.
145. Be to, pagal šias nuostatas nereikalaujama galimybės tikrinti, ar sprendime dėl investicijų (leidime) atsižvelgta į sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytas sąlygas, nes suinteresuotosios visuomenės ir atitinkamos valstybės narės dalyvavimas vykdant poveikį aplinkai darančių sprendimų priėmimo procedūrą pagal Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 4 dalį reiškia, kad prieš priimant sprendimą išduoti leidimą valdžios institucijoms siunčiamos pastabos ir nuomonės. Atsižvelgiant į šį tikslą toks dalyvavimas leidimo išdavimo procedūros etape būtų perteklinis, juo labiau kad šią procedūrą vykdžiusi valdžios institucija buvo saistoma sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo.
146. Be to, Lenkijos Respublika teigia, kad sprendimo dėl 2044 m. priėmimas ir Lenkijos teisės nuostatų dalinis pakeitimas nustatant galimybę skųsti sprendimus išduoti leidimą, kurie priimti
anksčiau nei sprendimai dėl poveikio aplinkai vertinimo, kurių priėmimo procedūroje galėjo dalyvauti visuomenė, lėmė tai, kad penktasis pagrindas neteko dalyko.
2.      Vertinimas
147. Penktasis pagrindas pateiktas dėl Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 2–7 dalyse, 7 straipsnio 1, 2 ir 5 dalyse, taip pat 8 straipsnyje nustatytų pareigų nevykdymo, nes Lenkijos Respublika tariamai padarė negalimą suinteresuotosios visuomenės ir Čekijos Respublikos dalyvavimą vykdant leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūrą.
148. Manau, jog pirmiausia reikia atmesti Lenkijos Respublikos argumentą, kad šis pagrindas neteko dalyko, nes Lenkijos valdžios institucijos priėmė naują sprendimą, kuriuo pratęstas leidimo galiojimas iki 2044 m. Šiuo klausimu pakanka atsakyti, kad šis sprendimas priimtas tik 2021 m. balandžio 28 d., t. y. po referencinės datos, nuo kurios vykdant SESV 259 straipsnyje nustatytą procedūrą reikia vertinti įsipareigojimų neįvykdymo buvimą(35).
149. Kadangi yra sąsajų su Čekijos Respublikos antrajame pagrinde keliamais teisės klausimais, darau nuorodą į šios išvados 96 ir paskesniuose punktuose pateiktą
analizę, kurioje
paaiškinau, kad minėtose nuostatose numatytos
pareigos buvo įvykdytos projekto poveikio aplinkai vertinimo etape, baigtame priėmus sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo, ir kad pagal Direktyvą 2011/92 nedraudžiama teisinė konstrukcija, kaip antai nustatyta Lenkijos teisės sistemoje, pagal kurią šios pareigos įvykdomos ankstesniame nei leidimo projektui išdavimo procedūros etape, t. y. projekto poveikio aplinkai vertinimo etape, ir galutiniame etape, t. y. sprendimo dėl projekto priėmimo etape, vykdomame nedalyvaujant suinteresuotajai visuomenei ir paveiktai valstybei narei.
150. Dėl Čekijos Respublikos argumento, kad papildomas dalyvavimas leidimo išdavimo etape būtinas siekiant vėliau „patikrinti“, ar leidime dėl projekto atsižvelgta į sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytas sąlygas, reikia patikslinti, kad pagal Direktyvos 2011/92 11 straipsnį suteikiama teisė teikti skundą, „kad užginčytų sprendimų, veikimo ar neveikimo, kuriems pagal šią direktyvą taikomos visuomenės dalyvavimo nuostatos, materialinį ar procesinį teisėtumą“(36). Tačiau šis 11 straipsnis nesuteikia teisės reikalauti sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo pagrindžiančių argumentų paisymo teisminės kontrolės.
151. Beje, atsižvelgdamas į šį kontekstą pabrėžiu, kad pagal nė vieną iš nuostatų, kurias Čekijos Respublika nurodė grįsdama antrąjį pagrindą, tokia teisė nesuteikiama. Priešingai, kaip matyti iš Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 4 dalies, šiomis nuostatomis veikiau siekiama „[s]uinteresuotai visuomenei <...> [suteikti] teisę reikšti pastabas ir nuomones“ prieš priimant sprendimą dėl prašymo išduoti leidimą. Be to, iš šios direktyvos 8 straipsnio matyti, kad „[p]riimant sprendimą dėl planuojamos veiklos [leidimą], turi būti tinkamai atsižvelgta į konsultacijų rezultatus bei į informaciją, surinktą pagal 5–7 straipsnius“ (pažymėta mano). Vis dėlto ši nacionalinėms institucijoms nustatyta pareiga suinteresuotajai visuomenei nesuteikia teisės „tikrinti“ sprendimo, kaip siūlo Čekijos Respublika. Todėl manau, kad antrasis pagrindas grindžiamas klaidingu Direktyvos 2011/92 nuostatų aiškinimu.
152. Šios išvados dėl Direktyvos 2011/92 taikytinumo taikomos nepažeidžiant suinteresuotajai visuomenei suteikiamos galimybės, kuri, remiantis Lenkijos Respublikos pateikta informacija, egzistuoja jos vidaus teisėje, pateikti pareiškimą per administracinę procedūrą ir skundą administraciniuose teismuose dėl sprendimų išduoti leidimą, visų pirma siekiant kontroliuoti jų suderinamumą su ankstesniuose sprendimuose dėl su aplinka susijusių sąlygų nustatytais reikalavimais(37).
153. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad nepagrįstas penktasis pagrindas dėl Direktyvos 2011/92 6 straipsnio 2–7 dalyse, 7 straipsnio 1, 2 ir 5 dalyse, taip pat 8 straipsnyje nustatytų pareigų neįvykdymo, nes Lenkijos Respublika tariamai padarė negalimą suinteresuotosios visuomenės ir Čekijos Respublikos dalyvavimą vykdant leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūrą.
G.      Dėl šeštojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu (leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. nepaskelbimas ir jo neatsiuntimas suprantama forma Čekijos Respublikai)
1.      Šalių argumentai
154. Anot Čekijos Respublikos, Lenkijos Respublika, išduodama leidimą išgauti rusvąją anglį iki 2026 m., neįvykdė pareigos ją informuoti pagal Direktyvos 2011/92 9 straipsnį, kuriuo, be kita ko, siekiama, kad suinteresuotoji visuomenė turėtų galimybę išnagrinėti, ar šiame leidime tinkamai atsižvelgta į sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytas sąlygas.
155. Kiek tai susiję su šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies a punktu, sprendimo išduoti leidimą turinys ir su juo susijusios sąlygos nebuvo paskelbtos. Atsižvelgiant į tai, kad šis sprendimas iš dalies pakeitė leidimą Nr. 65/94, kuris jau kelis kartus buvo iš dalies pakeistas, turėjo būti paskelbta suvestinė leidimo redakcija, siekiant įvykdyti šioje nuostatoje nustatytą pareigą, ir reikėjo nurodyti visą tos direktyvos 8a straipsnyje numatytą informaciją. Vis dėlto visuomenei pateikto leidimo rezoliucinėje dalyje buvo tik informacija apie pradinio leidimo pratęsimą. Vėliau Čekijos Respublikai pateikti visi sprendimai, kuriais šis leidimas iš dalies pakeistas, neleido aiškiai suprasti, kokia leidimo redakcija dabar galioja. Šiuo klausimu leidime išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. nenurodyta dabartinė gavybos paviršiaus ploto apimtis ir jame aiškiai bei imperatyviai nenurodytos sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytos sąlygos.
156. Kiek tai susiję su Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalies b punktu, logiška, kad sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo turi būti pagrindinis dokumentas, kuriame nurodyti „pagrindiniai motyvai ir aplinkybės, kuriais grindžiamas sprendimas [išduoti leidimą]“, bet leidime nėra jokio vertinimo dėl gavybos veikos, kuriai išduotas leidimas, atitikties sprendimui dėl poveikio aplinkai vertinimo.
157. Kiek tai susiję su Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 2 dalimi, siekiant šios direktyvos tikslo būtina kuo greičiau pateikti reikiamą informaciją atitinkamai valstybei narei. Tačiau Lenkijos Respublika Čekijos Respublikai pateikė leidimą išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. tik po penkių mėnesių nuo jo išdavimo ir pateiktas dokumentas neatitiko tos direktyvos 9 straipsnio 1 dalies reikalavimų.
158. Lenkijos Respublika atsako, kad vieši pranešimai buvo paskelbti atitinkamos vietos savivaldos institucijos tarnybų viešosios informacijos leidinyje Interneto tinklalapyje ir koncesiją suteikiančios institucijos interneto tinklalapyje ir juose pateikta informacija apie visus leidimo Nr. 65/94 galiojimo pratęsimo procedūros etapus, taip visuomenei ir Čekijos Respublikai suteikiant galimybę su jais susipažinti.
159. Kiek tai susiję su teiginiu, kad turėjo būti pateikta suvestinė šio leidimo redakcija, pagal Lenkijos patvirtintą leidimų atnaujinimo mechanizmą toks pateikimas negalimas, nes tokia suvestinė redakcija būtų naujas administracinis sprendimas, kurio taikymo sritis viršytų pateiktą dalinio pakeitimo prašymą, ir tai prieštarautų Lenkijos administracinei teisei. Šiomis aplinkybėmis, Lenkijos Respublikos nuomone, Direktyvos 2011/92 9 straipsnyje nenustatyta konkreti sprendimo išduoti leidimą forma.
160. Ši valstybė narė mano, kad pareiga pateikti šios direktyvos 8a straipsnyje ir 9 straipsnio 1 dalies b punkto antrame sakinyje nurodytą informaciją visuomenei buvo įvykdyta, be kita ko, paskelbiant sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo ir nutartį dėl jo vykdytinumo nedelsiant Čekijos Respublikos aplinkos ministerijos oficialiame tinklalapyje ir Vokietijoje.
161. Kiek tai susiję su Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 2 dalimi, Lenkijos Respublika mano, kad reikiama informacija buvo išsiųsta Čekijos Respublikai laiku, kad suinteresuotoji visuomenė galėtų pasinaudoti teise į peržiūrėjimą teisme pagal šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalį.
162. Galiausiai Lenkijos Respublika mano, kad šeštasis pagrindas neteko dalyko, nes sprendimas dėl 2044 m. buvo paskelbtas, kaip reikalaujama pagal Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 ir 2 dalis.
2.      Vertinimas
163. Pateikdama šeštąjį pagrindą Čekijos Respublika Lenkijos Respubliką kaltina tuo, kad, pirma, pažeisdama Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalį, ji nepaskelbė sprendimo išduoti leidimą vykdyti kasybos veiklą iki 2026 m. turinio ir prie šio sprendimo pridėtų sąlygų, leidimo išdavimą pagrindžiančių priežasčių
ir argumentų
ir, antra, pažeisdama Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 2 dalį ji Čekijos Respublikai pavėluotai atsiuntė to sprendimo tekstą ir pateiktas dokumentas neatitiko Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nustatytų reikalavimų. Šis pagrindas susijęs su konkrečiomis administracinio pobūdžio priemonėmis, t. y. Direktyvoje 2011/92 nacionalinėms valdžios institucijoms nustatytu įpareigojimu paskelbti ir atsiųsti.
164. Pirmiausia reikia atmesti Lenkijos Respublikos argumentą, kad šis pagrindas neteko dalyko, nes Lenkijos valdžios institucijos priėmė naują sprendimą, kuriuo pratęsė leidimo galiojimą iki 2044 m. Kaip jau paaiškinau nagrinėdamas penktąjį pagrindą, šis sprendimas priimtas tik po referencinės datos, kuria reikia remtis vertinant įsipareigojimų neįvykdymo buvimą(38).
165. Iš Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalies matyti, kad priėmusi sprendimą išduoti leidimą ar atsisakyti jį išduoti kompetentinga institucija ar institucijos pagal nacionalinę procedūrą apie jį nedelsiant informuoja visuomenę ir institucijas, kurios gali būti su juo susijusios dėl atsakomybės, ir užtikrina, kad visuomenei ir nurodytoms institucijoms būtų pateikta reikiama informacija, t. y. sprendimo turinys ir galimos su juo susijusios sąlygos, taip pat pagrindiniai motyvai ir aplinkybės, kuriais grindžiamas sprendimas, įskaitant informaciją apie visuomenės dalyvavimą. Kartu pateikiama konsultacijų rezultatų santrauka ir informacija, sukaupta pagal Direktyvos 2011/92 5–7 straipsnius, taip pat paaiškinimai, kaip tie rezultatai įtraukti ar kitaip į juos atsižvelgta, visų pirma pastabos, gautos iš poveikį galinčios patirti valstybės narės. Pagal šios direktyvos 9 straipsnio 2 dalį kompetentinga institucija ar institucijos informuoja kiekvieną valstybę narę, su kuria konsultavosi pagal šios direktyvos 7 straipsnį, perduodama jai nurodytą informaciją.
166. Lenkijos Respublika teigia, kad pagal nurodytą nuostatą reikalaujama informacija buvo paskelbta, be kita ko, oficialiuose interneto tinklalapiuose. Vis dėlto, atrodo, Čekijos Respublika iš esmės priekaištauja būtent dėl paskelbtos informacijos neaiškumo ir neišsamumo. Konkrečiai kalbant, atsižvelgiant į tai, kad tas leidimas yra paskutinis iš kelių dalinių leidimo Nr. 65/94 pakeitimų, jos nuomone, jai turėjo būti atsiųsta šio leidimo suvestinė redakcija,
kad galėtų nustatyti, kokios jo nuostatos galioja. Be to, matyti, kad ankstesni nei leidimas išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. sprendimai dėl dalinio pakeitimo visuomenei nebuvo paskelbti.
167. Šiuo aspektu konstatuoju, kad Lenkijos Respublika neginčija Čekijos Respublikai paskelbtos ir perduotos informacijos turinio. Ji tik teigia, kad suvestinės redakcijos pateikimas nereikalingas Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalyje apibrėžtiems reikalavimams tenkinti. Lenkijos Respublika tvirtina, kad tai, kokiu būdu valstybių narių administracinės institucijos nustato administracinius sprendimus, nepatenka į Sąjungos kompetencijos sritį. Ji paaiškina, kad pagal nacionalinę administracinę praktiką patvirtintas leidimų galiojimo atnaujinimo mechanizmas yra analogiškas dalinio teisės akto pakeitimo mechanizmui, pagal kurį privaloma yra būtent pradinė teisės akto redakcija, bet su vėlesniais pakeitimais.
168. Lenkijos Respublika paaiškina, kad Lenkijos administracinėje teisėje taikomas principas, pagal kurį, priėmus administracinį sprendimą dėl dalinio anksčiau priimto sprendimo pakeitimo, kompetenciją priimti sprendimą dėl dalinio pakeitimo turinti administracinė institucija ne tik neprivalo, bet net negali pakartoti viso iš dalies pakeisto sprendimo jos priimame sprendime. Sprendime dėl dalinio pakeitimo turi būti tiksliai nurodyti iš dalies pakeisto sprendimo elementai, kurie keičiami. Jeigu iš dalies pakeisto sprendimo likusi dalis toliau galioja, sprendimą dėl dalinio pakeitimo priėmusi institucija savo sprendime negali pakartoti nepakeistų elementų. Kitokia praktika lemtų tai, kad, nepaisant ribotos prašymo iš dalies pakeisti ankstesnį sprendimą apimties, faktiškai būtų priimtas naujas administracinis sprendimas.
169. Ginčijamas sprendimas, kuriuo pratęstas leidimo išgauti rusvąją anglį galiojimas iki 2026 m., patvirtina šios išvados pirmesniame punkte aprašytą Lenkijos Respublikos administracinę praktiką. Atrodo, kad pakeistas tik punktas, kuriame nurodyta šio leidimo galiojimo trukmė, kad būtų atsižvelgta į leidimo galiojimo pratęsimą. Toliau manau, kad šiomis aplinkybėmis Lenkijos Respublikos pastabos nereikšmingos, nes visiškai neginčijama tam tikra nacionalinė administracinė praktika. Nagrinėjant šeštąjį pagrindą veikiau kyla esminis klausimas dėl konkretaus informacijos, kuri turi būti pateikta visuomenei ir valstybei narei, dalyvavusiai Direktyvos 2011/92 7 straipsnyje numatytose konsultacijose,
turinio.
170. Nors Lenkijos valdžios institucijos žino savo administracinės teisės specifiką, nebūtinai apskritai tai žino visuomenė ir kitų valstybių narių institucijos. Kaip jau nurodyta šioje išvadoje, skirtingų valstybių narių nacionalinės teisės aktai gali iš esmės skirtis pagal tai, kokiu būdu organizuojamos administracinės procedūros priimant sprendimus dėl leidimo įgyvendinti projektus, galinčius padaryti reikšmingą poveikį aplinkai(39). Todėl manau, jog ne tik netinkama, bet ir nesuderinama su solidarumo, bendradarbiavimo ir tarpusavio pagalbos dvasia, kuria grindžiamas Direktyvos 2011/92 9 straipsnis, pateikti informaciją su trūkumais, dėl kurios apskritai visuomenė ir kaimyninių valstybių narių, kurių aplinkai konkretus projektas gali daryti poveikį, valdžios institucijos pačios turi atlikti paiešką užsienio nacionalinėje teisėje, kad gautų būtiną informaciją, leidžiančią įgyvendinti pagal Sąjungos teisę joms suteikiamas teises.
171. Mano nuomone, nėra jokių abejonių, jog atsižvelgiant į tai, kad įpareigojimo paskelbti tikslas – suteikti galimybę veiksmingai skųsti atitinkamus sprendimus, visuomenei ir kaimyninių valstybių narių, kurių aplinkai konkretus projektas gali daryti poveikį, valdžios institucijoms pateikiama informacija turi būti išsami ir suprantama. Kitaip tariant, turi būti pateikta pakankamai tiksli ir konkretiems adresatų poreikiams pritaikyta informacija, kad būtų užtikrintas viešumas. Dėl šios priežasties manau, kad „sprendimo tekste“, kuriuo išduodamas leidimas vykdyti gavybos veiklą Turovo kasykloje ir kuris skirtas pateikti visuomenei ir toms nacionalinėms valdžios institucijoms pagal Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalies a punktą, negali būti nurodytas tik sprendimas dėl pratęsimo, jis būtinai turi apimti visus leidimo esmę
sudarančius
dokumentus. Tik tokia priemonė gali užtikrinti visuomenės ir kaimyninių valstybių narių valdžios institucijų galimybę įvertinti šio administracinio sprendimo apimtį ir prireikus tinkamai bei laiku reaguoti.
172. Šiuo klausimu taip pat pažymėtina, kad, kaip aiškiai matyti iš Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalies b punkto, nagrinėjamoje informacijoje turi būti nurodyti „pagrindiniai motyvai ir aplinkybės, kuriais grindžiamas sprendimas“, o tai, mano nuomone, reiškia, kad valstybė narė, kaip antai Lenkijos Respublika, negali visuomenei ir kaimyninių valstybių narių valdžios institucijoms nepateikti reikšmingų su leidimu susijusių dokumentų, kuriuose nurodyti leidimo išdavimo ir jo galiojimo pratęsimo motyvai, remdamasi tuo, kad jos vidaus teisės sistemoje nenumatyta tokia administracinė praktika. Atsižvelgdamas į tai, kad Direktyvos 2011/92 9 straipsniu aiškiai siekiama nustatyti aukštus skaidrumo ir Sąjungos valstybių narių bendradarbiavimo standartus
ypač jautrioje aplinkos apsaugos srityje, kuri, kaip tai, beje, matyti iš šios bylos aplinkybių(40), peržengia valstybių sienas, manau, kad valstybė narė negali pagrįstai remtis savo vidaus administracinėmis normomis ir praktika kaip pretekstu nevykdyti įsipareigojimų suinteresuotajai visuomenei paskelbti ir pateikti informaciją.
173. Dėl pirmiau nurodytų priežasčių manau, kad Lenkijos Respublika pažeidė Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 dalį.
174. Konkrečiai dėl teiginio, kad pažeista Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 2 dalis, nes Lenkijos Respublika Čekijos Respublikai atsiuntė tą leidimą tik po penkių mėnesių nuo jo priėmimo ir jis buvo neišsamus, pakartoju tai, ką paaiškinau pirmesniuose punktuose dėl to, kaip kaimyninei valstybei narei, kurios aplinkai konkretus projektas gali padaryti poveikį, svarbu turėti visą reikiamą informaciją apie leidimo projektui išdavimą, kad prireikus ji galėtų tinkamai ir laiku reaguoti.
175. Tai apima, be kita ko, galimybę įgyvendinti teisę į veiksmingą teisminę gynybą pagal Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį, o atsižvelgiant į praėjusį laikotarpį ir į tai, kad turi būti paisoma nacionalinėje procesinėje teisėje nustatytų terminų, gali būti sunku, o
gal net neįmanoma
tai padaryti(41). Jeigu suinteresuotajai šaliai nebūtų suteikiama galimybė ginti savo teises nacionaliniuose teismuose dėl termino pareikšti ieškinį praleidimo, kurį lėmė nacionalinių institucijų veiksmai, manau, reikėtų pripažinti Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 2 dalies pažeidimą.
176. Atrodo, būtent tokia situacija yra šioje byloje. Iš tikrųjų penkių mėnesių laikotarpis paprasčiausiai nagrinėjamam leidimui atsiųsti yra didelis vėlavimas, jeigu atsižvelgiama, pirma, į susiduriančius svarbius interesus, ir, antra, vien administracinį tokios užduoties pobūdį, t. y. tik paprastą reikalavimą pateikti dokumentus. Tokia situacija dar rimtesnė, nes Čekijos Respublikai prašyta informacija buvo pateikta tik jai primygtinai pareikalavus ir pateikta tik dalis informacijos. Kaip nurodo Čekijos Respublika, ji vis dar neturi suvestinio dokumento, leidžiančio aiškiai suprasti konkretų projekto mastą ir charakteristikas. Konstatuoju, kad Lenkijos Respublika nepateikė jokio įtikinamo tokio vėlavimo pateikti prašomą informaciją
pagrindimo.
177. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad pažeista ir Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 2 dalis.
178. Dėl pirmiau nurodytų motyvų siūlau nuspręsti, kad šeštasis pagrindas yra pagrįstas.
H.      Dėl septintojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalies pažeidimu (teisminės kontrolės netaikymas leidimui išgauti rusvąją anglį iki 2026 m.)
1.      Šalių argumentai
179. Čekijos Respublika teigia, kad pagal Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį suinteresuotoji visuomenė turi galėti kreiptis į teismą dėl sprendimo išduoti leidimą vykdyti projektą, nesvarbu, ar ji prieš tai dalyvavo vykdant šio leidimo išdavimo procedūrą. Vis dėlto ji teigia, kad pagal Lenkijos teisę suinteresuotoji visuomenė negali kreiptis dėl leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. kontrolės, nes nedalyvavo vykdant šio leidimo išdavimo procedūrą.
180. Be to, pirma, dėl to leidimo oficialaus nepaskelbimo taip pat apribota suinteresuotosios visuomenės galimybė jį kontroliuoti. Antra, Čekijos nevyriausybinių organizacijų pateiktų skundų nagrinėjimas Lenkijos teisme dėl to paties leidimo kontrolės sustabdytas, kol bus priimtas sprendimas dėl atsisakymo toms organizacijoms leisti dalyvauti vykdant paties leidimo išdavimo procedūrą teisėtumo, todėl neužtikrinta galimybė, kad bus priimtas sprendimas dėl esmės. Taip pat dėl draudimo atšaukti leidimą pasibaigus vienerių metų terminui Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalis netenka veiksmingumo.
181. Atsakydama Lenkijos Respublika daro nuorodą į argumentus, pateiktus dėl antrojo pagrindo, ir tvirtina, kad pagal Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį nedraudžiama nustatyti tokios nacionalinės procedūros, pagal kurią galimybė pateikti skundą būtų užtikrinama tik sprendimo dėl su aplinka susijusių sąlygų priėmimo etape.
182. Taip pat ji mano, kad Čekijos Respublikos argumentai prieštaringi: viena vertus, ši valstybė narė tvirtina, kad suinteresuotoji visuomenė neturi galimybės skųsti leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m.; kita
vertus, ji pripažįsta, kad nevyriausybinės organizacijos realiai pasinaudojo pagal tą nuostatą joms suteiktomis teisėmis.
183. Tai, kad pateiktų skundų nagrinėjimas sustabdytas, rodo atitinkamo Lenkijos teismo turimą procedūros organizavimo priemonių pasirinkimo laisvę ir nedaro jokio poveikio, kiek tai susiję su pareiškėjų teisių ribojimu.
184. Be to, galimybės atšaukti leidimą pasibaigus vienerių metų terminui nebuvimas pagal Kasybos kodekso 42 straipsnį susijęs tik su leidimo atšaukimu iš naujo išnagrinėjus leidimo išdavimo procedūrą ir yra viena iš išimtinių galutinių sprendimų panaikinimo priemonių. Todėl ji nesusijusi su leidimo atšaukimu po įprastos administracinės kontrolės, vykdomos per nustatytą terminą pateikus skundą.
185. Taip pat Lenkijos Respublika tvirtina, kad septintasis pagrindas neteko dalyko po to, kai buvo priimtas sprendimas dėl 2044 m. ir padaryti Lenkijos teisės pakeitimai, leidžiantys suinteresuotajai visuomenei pateikti pareiškimus ir skundus dėl investicinių sprendimų.
2.      Vertinimas
186. Remdamasi septintuoju pagrindu Čekijos Respublika teigia, kad Lenkijos Respublika pažeidė Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį, nes nesuteikė galimybės pradėti teismo procesą dėl leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. Šis pagrindas susijęs su valdžios institucijų praktika ir valstybės narės atsakovės teisiniu pagrindu.
187. Pirmiausia reikia atmesti Lenkijos Respublikos argumentą, kad šis pagrindas neteko dalyko, nes Lenkijos valdžios institucijos priėmė naują sprendimą, kuriuo pratęstas leidimo galiojimas iki 2044 m. Kaip jau paaiškinau, šis sprendimas priimtas tik po referencinės datos, kuria remiantis
turi būti vertinamas įsipareigojimų neįvykdymo buvimas. Tai pasakytina ir dėl po šios referencinės datos padarytų dalinių teisės aktų pakeitimų, Lenkijos Respublikos nuomone, lėmusių tai, kad, dabar suinteresuotoji visuomenė gali pateikti
pareiškimus ir skundus
dėl investicinių sprendimų(42).
188. Toliau primintina, kad, kiek tai susiję su Direktyvos 2011/92 11 straipsnio tikslu, Teisingumo Teismo jurisprudencijoje ši nuostata išaiškinta taip, kad į jos taikymo sritį patenka tik ginčo, per kurį siekiama apginti suinteresuotosios visuomenės teisę dalyvauti priimant sprendimus pagal šioje direktyvoje šiuo klausimu nustatytas išsamias taisykles, aspektai. O skundai, grindžiami kuria nors kita šios direktyvos nuostata ar bet kuriuo kitu – nesvarbu, ar Sąjungos, ar valstybių narių – teisės aktu, nepatenka į šio straipsnio taikymo sritį(43). Todėl reikia remtis prielaida, kad Čekijos Respublikos argumentai pateikti tik dėl visuomenės teisės dalyvauti paisymo teisėtumo kontrolės.
189. Kiek tai susiję su valstybių narių teise nustatyti teisių gynimo priemones, nagrinėjant antrąjį pagrindą jau išsamiai paaiškinta, kad nei pagal Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį, nei pagal kurią kitą lygiavertę teisę suteikiančią Sąjungos teisės nuostatą nedraudžiama nustatyti procedūros ir priimti nacionalinės teisės nuostatų, pagal kurias galimybė pateikti skundą užtikrinama tik sprendimo dėl su aplinka susijusių sąlygų priėmimo etape, jeigu sprendime išduoti leidimą negali būti neatsižvelgta į poveikio aplinkai vertinimo procedūros rezultatus.
190. Taigi, kai Direktyvos 2011/92 6–9 straipsniuose numatyta visuomenės teisė dalyvauti užtikrinama per sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo priėmimo procedūrą, pakanka numatyti teisių gynimo priemonę šiame etape. Kitaip tariant, valstybė narė neprivalo užtikrinti, kad galimus su visuomenės dalyvavimu susijusius trūkumus dar kartą bus galima skųsti leidimo išdavimo etape(44). Manau, jog pateiktų argumentų pakanka, kad septintasis pagrindas būtų atmestas kaip nepagrįstas.
191. Išsamumo sumetimais pažymiu, kad Čekijos Respublikos argumentai
yra kažkiek prieštaringi. Viena vertus, ji tvirtina, kad suinteresuotoji visuomenė neturėjo galimybės skųsti nagrinėjamo leidimo, kita vertus, ji pati pripažįsta, kad trys nevyriausybinės organizacijos (Greenpeace ČR, Frank Bold ir Eko‑Unia) realiai pasinaudojo teisėmis, kurias jos turi kaip suinteresuotoji visuomenė pagal Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalį. Nors Čekijos Respublika nurodo, kad bylų nagrinėjimas sustabdytas, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl atsisakymo leisti toms organizacijoms dalyvauti vykdant leidimo eksploatuoti kasyklą iki 2026 m. išdavimo procedūrą, pažymėtina, kad ji pati negali atmesti sėkmingos teisminės kontrolės baigties galimybės. Atsakydama į Teisingumo Teismo per teismo posėdį pateiktą klausimą dėl šio aspekto Čekijos Respublika pripažino, kad Lenkijos teismai dar galutinai neatmetė Čekijos aplinkosaugos organizacijų skundų.
192. Šiame kontekste, manau, kad yra ypač naudingi Lenkijos Respublikos atsiliepime į ieškinį pateikti paaiškinimai dėl galimų Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie
(Varšuvos vaivadijos administracinis teismas) sprendimų, jeigu jis nuspręs tenkinti ar atmesti nurodytų organizacijų skundus. Priešingai, nei ieškinyje nurodo Čekijos Respublika, neatrodo, kad Kasybos kodekso 42 straipsnis yra kliūtis tam administraciniam teismui galimai panaikinti nagrinėjamą leidimą. Iš tikrųjų, remiantis Lenkijos Respublikos pateikta informacija, atrodo, kad šioje nuostatoje nenumatyta jokių ribojimų dėl sprendimo, priimto per kitą nei peržiūros pagal Lenkijos teisę procedūrą, negaliojimo panaikinimo, pakeitimo ar patvirtinimo.
193. Kadangi nėra įtikinančių įrodymų, pagrindžiančių teiginį, kad Lenkijos Respublikos teisės sistemoje nesuteikiama jokių veiksmingų teisių gynimo priemonių, siekiant užtikrinti visuomenės teisę dalyvauti sprendimų priėmimo procedūrose, visų pirma atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, atrodo, sunku pritarti Čekijos Respublikos argumentams. Manau, jog tai, kad nurodytų aplinkos apsaugos organizacijų pateikti skundai nepatenkinti, savaime nėra pakankamas veiksmingumo nebuvimo įrodymas, juo labiau kad teisių gynimo priemonės dar neišnaudotos.
194. Atsižvelgdamas į pateiktus argumentus, manau, kad septintąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
I.      Dėl aštuntojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2003/4 7 straipsnio pažeidimu (leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. nepaskelbimas)
1.      Šalių argumentai
195. Čekijos Respublika pažymi, kad pagal Direktyvos 2003/4 7 straipsnio 2 dalies f punktą valstybė narė privalo visuomenei skelbti didelį poveikį aplinkai darančius leidimus. Kadangi leidimas išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. yra toks leidimas, nes dėl jo turi būti vykdoma poveikio aplinkai vertinimo procedūra pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalį, Lenkijos Respublika pažeidė Direktyvos 2003/4 7 straipsnį, nes nepaskelbė nei paties leidimo, nei vietos, kur dėl jo galima kreiptis.
196. Lenkijos Respublika atsikerta, kad 2020 m. kovo 20 d. klimato ministro
pranešimu, paskelbtu informacijos visuomenei leidinyje Interneto tinklalapyje, nurodytu klimato ministerijos pranešimų lentelėje ir paprastai skelbiamu Bogatynios (Lenkija) miesto ir savivaldybės tarnybose, visuomenę informavo apie leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimą ir galimybę susipažinti su jo turiniu bei susijusiais dokumentais.
197. Todėl ši valstybė narė mano, kad nepažeistas Direktyvos 2003/4 7 straipsnis. Be to, ji teigia, kad šis pagrindas neturi dalyko, nes sprendimui dėl 2044 m. taikytos naujos normos, be kita ko, paskelbimo srityje, ir jo turinys paskelbtas klimato ministerijos interneto tinklalapyje.
2.      Vertinimas
198. Pateikdama aštuntąjį pagrindą Čekijos Respublika tvirtina, kad to leidimo ar vietos, kur galima dėl jo kreiptis, nepaskelbimas prieštarauja Direktyvos 2003/4 7 straipsniui, o Lenkijos Respublika primygtinai akcentuoja tai, kad klimato ministerijos interneto tinklalapyje pranešta apie leidimo išdavimą ir nurodytos galimybės su juo susipažinti.
199. Iš pradžių reikia priminti, kad, kaip konstatuota nagrinėjant šeštąjį pagrindą, Lenkijos Respublika pažeidė Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 ir 2 dalis, nes ji nepaskelbė leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. ir Čekijos Respublikai jo nepateikė suprantama forma(45). Šis pažeidimas pasireiškė tuo, kad Lenkijos valdžios institucijos neįtraukė visų leidimo esmę sudarančių dokumentų, o tik paskelbė dokumentą, kuriuo pranešė apie ankstesnio leidimo galiojimo pratęsimą, nepateikdama išsamios informacijos apie Turovo kasyklos eksploatuotojui suteiktą koncesiją.
200. Šiomis aplinkybėmis kyla konkretus klausimas, ar šis Sąjungos teisės pažeidimas gali būti ir Direktyvos 2003/4 nuostatų pažeidimas. Pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 punkto c papunktį į tos direktyvos taikymo sritį patenka veikla, daranti ar galinti padaryti poveikį aplinkos elementams, tokiems kaip oras ir atmosfera, vanduo, dirva, žemė, kraštovaizdis ir gamtos telkiniai, įskaitant pelkes, pakrantes ir jūrų zonas, biologinę įvairovę ir jos komponentus. Pagal Direktyvos 2003/4 7 straipsnį tokią veiklą vykdanti valstybė narė visuomenei turi skelbti leidimus, darančius didelę įtaką aplinkai, tiesiogiai arba nurodydama, kur visuomenė gali kreiptis dėl šio leidimo.
201. Kadangi gavybos veikla Turovo kasykloje priskiriama prie tokios kategorijos veiklos, kuriai dėl reikšmingo poveikio aplinkai privalomai taikoma poveikio aplinkai vertinimo procedūra pagal Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalį(46), nėra abejonių, kad tai yra veikla, galinti padaryti poveikį aplinkos elementams, todėl ji patenka į Direktyvos 2003/4 taikymo sritį.
202. Leidimas eksploatuoti kasyklą iki 2026 m. yra galutinis leidimas, išduodamas šios veiklos vykdymui, ir kaip toks jis yra „leidima[s], darant[i]s didelę įtaką aplinkai“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2003/4 7 straipsnio 2 dalies f punktą. Todėl jam taikomos nurodytos nuostatos, pagal kurias valstybė narė tokį leidimą turi skelbti visuomenei. Kadangi nenurodyta priešingai, šiuo atveju netaikoma nė viena Direktyvos 2003/4 4 straipsnyje numatyta išimtis, pagal kurią tam tikromis aplinkybėmis valstybės narės gali atmesti prašymus pateikti informaciją apie aplinką.
203. Siekdamas nuoseklaus Sąjungos teisės aiškinimo manau, kad Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 ir 2 dalis ir Direktyvos 2003/4 7 straipsnio 2 dalies f punktą reikia aiškinti taip, kad jais siekiama to paties tikslo, t. y. užtikrinti visuomenės teisę būti informuotai kiek galima aiškiai ir išsamiai, be kita ko, leidimo eksploatuoti kasyklą galiojimo pratęsimo atveju.
204. Reikia pažymėti, kad, pirma, Direktyvos 2003/4 7 straipsniu saugomas viešasis interesas ir kiekvienam piliečiui suteikiama galimybė susipažinti su valdžios institucijų turima informacija apie aplinką visiškai neatsižvelgiant į individualų suinteresuotumą(47) ir, antra, kad pagal šios direktyvos 16 konstatuojamąją dalį teisė į informaciją reiškia, jog informacijos atskleidimas yra bendra taisyklė(48). Akivaizdu, kad šiems tikslams būtų labai pakenkta, jeigu Direktyvos 2003/4 7 straipsnio 2 dalyje nurodyta informacija visuomenei būtų pateikiama tik nesuprantamos formos ir neišsami. Todėl manau, jog šie argumentai taip pat patvirtina, kad skleidžiant informaciją apie aplinką turi būti tinkamai atsižvelgiama į Direktyvoje 2011/92 nustatytus aukštus skaidrumo ir bendradarbiavimo standartus aplinkos apsaugos srityje, kuri peržengia valstybių sienas(49).
205. Vadovaudamasis šiuo požiūriu esu linkęs
daryti išvadą, kaip Komisija pagrįstoje nuomonėje, kad Direktyvos 2011/92 9 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimas lemia Direktyvos 2003/4 7 straipsnio 2 dalies f punkto pažeidimą.
206. Dėl pirmiau nurodytų priežasčių siūlau tenkinti
aštuntąjį pagrindą.
J.      Dėl devintojo pagrindo, grindžiamo ESS 4 straipsnio 3 dalies pažeidimu (su leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. išdavimo procedūra susijusios išsamios informacijos neatsiuntimas)
1.      Šalių argumentai
207. Čekijos Respublika primena, kad pagal ESS
4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą valstybės narės viena kitai padeda, kad pasiektų Sąjungos teisėje, be kita ko, antrinėje teisėje, nustatytus tikslus. Kadangi leidimas išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. patenka į Direktyvos 2011/92 ir Direktyvos 2003/4 taikymo sritį ir atsižvelgiant į Turovo kasyklos vietą, pagal šias direktyvas kyla tam tikrų įpareigojimų ir Čekijos Respublikai, o Lenkijos Respublika turi jai padėti juos įvykdyti.
208. Valstybė narė ieškovė pastarąją kaltina tuo, kad ji daugybę mėnesių ir nepaisydama kartotinių prašymų, neatsiuntė išsamesnės informacijos apie to leidimo išdavimo procedūrą, įskaitant to leidimo tekstą, todėl ieškovė negalėjo įvykdyti pareigos informuoti pagal tas direktyvas, kiek tai susiję su jos pačios suinteresuotąja visuomene. Be to, ji teigia, kad veiksmai, kuriuos skundžia šeštajame pagrinde, konkrečiai – pavėluotas šio leidimo atsiuntimas ir leidimo Nr. 65/94 suvestinės redakcijos nebuvimas taip pat jai sutrukdė įvykdyti šiuos įsipareigojimus.
209. Lenkijos Respublika tvirtina, kad 2020 m. sausio 13 d., 2020 m. kovo 5 d. ir 2020 m. gegužės 28 d. raštais ji atsakė į Čekijos Respublikos prašymus pateikti informacijos apie leidimą išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. 2020 rugpjūčio 28 d. ji šiai valstybei narei pateikė 2020 m. balandžio 17 d. prašytus dokumentus, taip pat 2020 m. liepos 24 d. vėl pateikė leidimą ją išgauti iki 2026 m. ir leidimą Nr. 65/94. Atsižvelgdama į Covid-19 epidemijos, apsunkinusios šalių keitimąsi korespondencija, raidą nuo 2020 m. kovo mėn.
ji Čekijos Respublikai rūpestingai pateikė prašytą informaciją.
210. Be to, valstybė narė atsakovė pabrėžia, kad nuo 2009 m. Čekijos Respublika dalyvauja vykdant poveikio aplinkai vertinimo procedūras dėl Turovo kasyklos ir nuo jos priklausančios elektrinės.
211. Galiausiai, Lenkijos Respublikos nuomone, devintasis pagrindas neturi dalyko, nes Čekijos Respublika buvo tinkamai informuota apie sprendimo dėl 2044 m. priėmimą ir kitas reikšmingas su šiuo priėmimu susijusias aplinkybes.
2.      Vertinimas
212. Remdamasi devintuoju pagrindu Čekijos Respublika tvirtina, kad nepateikusi išsamios informacijos apie sprendimo išduoti leidimą vykdyti gavybos veiklą iki 2026 m. priėmimo procedūrą Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų, kiek tai susiję su ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu.
213. Vis dėlto pirmiausia reikia atmesti Lenkijos Respublikos argumentą, kad šis pagrindas neteko dalyko, nes priimtas naujas sprendimas, kuriuo leidimo galiojimas pratęstas iki 2044 m. ir kurio turinys buvo atsiųstas Čekijos Respublikai. Kaip jau paaiškinta šioje išvadoje, šie įvykiai vėlesni nei referencinė data, kuria remiantis pagal SESV 259 straipsnyje numatytą procedūrą vertinamas įsipareigojimų neįvykdymo buvimas. Vadinasi, jie nereikšmingi siekiant išnagrinėti šį pagrindą.
214. Vadovaudamosi ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu valstybės narės turi viena kitai padėti, kad būtų pasiekti Sąjungos tikslai. Kaip matyti iš ESS 4 straipsnio 3 dalies antros ir trečios pastraipų, visų pirma tai reiškia pareigą imtis bet kurių bendrų ar specialių priemonių, reikiamų užtikrinti iš antrinės teisės kylančių pareigų vykdymą, taip pat nesiimti jokių priemonių, kurios gali trukdyti siekti Sąjungos tikslų.
215. Nagrinėdamas šeštąjį pagrindą(50) paaiškinau, kad Direktyvos 2011/90 9 straipsnio 2 dalyje kiekvienai valstybei narei, ketinančiai įgyvendinti projektą, galintį padaryti reikšmingą poveikį kitų valstybių narių aplinkai ir jas paveikti, nustatyta pareiga pastarąsias informuoti apie sprendimą išduoti arba atsisakyti išduoti leidimą kyla iš valstybių narių solidarumo, bendradarbiavimo ir tarpusavio pagalbos siekio. Beje, pažymėtina, kad šis bendradarbiavimas prasideda jau ankstyvame etape kartu su Direktyvos 2011/92 7 straipsnyje nustatyta pareiga informuoti valstybes nares, kurioms planuojamas nagrinėjamas projektas gali daryti poveikį, paskui su pareiga joms pasiūlyti dalyvauti vykdant su aplinka susijusių sprendimų priėmimo procedūras. Taigi akivaizdu, kad antrinėje teisėje numatytu valstybių narių bendradarbiavimu galiausiai siekiama apsaugoti aplinką, kitaip tariant, – užtikrinti, kad būtų pasiektas šis Sąjungos tikslas, įtvirtintas, be kita ko, ESS 3 straipsnio 3 dalyje, SESV 11 ir 191 straipsniuose, taip pat Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 37 straipsnyje.
216. Šis valstybių narių solidarumo, bendradarbiavimo ir tarpusavio pagalbos siekis įgyvendinant šį svarbų Sąjungos tikslą taip pat yra Direktyvos 2003/4, užtikrinančios visuomenės galimybę susipažinti su informacija apie aplinką, nuostatų pagrindas. Pirma, kaip jau nurodžiau nagrinėdamas aštuntąjį pagrindą(51), pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 ir 2 dalis valstybės narės įpareigotos imtis priemonių, būtinų užtikrinti, kad visuomenei būtų platinama svarbi informacija, be kita ko, reikšmingą poveikį aplinkai darantys leidimai. Antra, pagal Direktyvos 2003/4 3 straipsnį valstybės narės turi užtikrinti, kad būtų reikalaujama, jog valdžios institucijos pateiktų jų turimą arba joms skirtą informaciją apie aplinką, nereikalaudamos pareiškėjo nurodyti intereso.
217. Kadangi valstybės narės, kurioms konkretus projektas gali daryti poveikį, taip pat turi teisę prašyti visos reikšmingos informacijos apie tokį projektą, kaip numatyta Direktyvos 2003/4
7 straipsnio 2 dalyje, jos turi būti laikomos pirmesniuose punktuose nurodytų antrinės teisės nuostatų „adresatėmis“. Logiška šios išvados pasekmė yra tai, kad valstybei, tų pareigų adresatei, taikomas ESS 4 straipsnio 3 dalyje nurodytas lojalaus bendradarbiavimo principas, jeigu kita valstybė narė prašo pagalbos, pateikdama prašymą suteikti informacijos.
218. Dėl šios bylos aplinkybių nustatyta, kad Lenkijos Respublika Čekijos Respublikai pateikė sprendimą išduoti leidimą išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. tik po penkių mėnesių nuo jo priėmimo. Be to, reikia konstatuoti, kad valstybė narė ieškovė Lenkijos Respublikai turėjo siųsti kelis prašymus pateikti informacijos, nes gauta informacija buvo neišsami, o į šiuos prašymus pastaroji ne visada atsakė. Tik pradėjus procedūrą pagal SESV 259 straipsnį Lenkijos Respublika Čekijos Respublikai išsiuntė prašytus dokumentus, t. y. būtent pradinį 1994 m. prašymą išduoti leidimą eksploatuoti kasyklą. Vis dėlto Čekijos Respublika dar vis neturi suvestinio dokumento, leidžiančio aiškiai suprasti tikslią projekto apimtį ir charakteristikas.
219. Tai, kad Lenkijos Respublika pavėluotai ir neišsamiai pateikė prašytą informaciją, taip pat tai, kad neatsakė į Čekijos Respublikos pagalbos prašymus, neatitinka Sąjungos teisėje įtvirtintos valstybių narių solidarumo, bendradarbiavimo ir abipusės pagalbos dvasios, kad būtų galima pasiekti veiksmingos aplinkos apsaugos tikslo.
220. Todėl manau, kad toks požiūris į kaimyninę valstybę narę, kurios aplinkai kyla tokia pati rizika, yra ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtinto lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimas.
221. Atsižvelgdamas į pirmiau pateiktus argumentus manau, kad devintasis pagrindas yra pagrįstas.
K.      Dėl dešimtojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalies, siejamos su šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, pažeidimu (neatsižvelgimas į sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo leidime išgauti rusvąją anglį iki 2026 m.)
1.      Šalių argumentai
222. Čekijos Respublika remiasi Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalies, siejamos su šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi pažeidimu, nes leidime išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. neatsižvelgta į sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo.
223. Ši valstybė narė primena, kad pagal Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalį dėl šios direktyvos 4 straipsnyje apibrėžtų projektų reikalaujama „sutikimo planuojamai veiklai
[leidimo] ir poveikio aplinkai vertinimo“. Tai reiškia, kad leidimuose šiems projektams turi būti pateiktas toks vertinimas arba turi būti bent į jį atsižvelgta.
224. Taigi nuo pat pradžios Lenkijos valdžios institucijos nenumatė atlikti tokio vertinimo dėl to leidimo. Nors sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo pridėtas prie kasyklos eksploatuotojo prašymo, jis visiškai neatsispindėjo vykdant šio leidimo išdavimo procedūrą ar pačiame leidime. Beje, šis prašymas pateiktas remiantis Įstatymo dėl informacijos apie aplinką 72 straipsnio 2 dalies 2 punkto k papunkčiu; nors prie jo nebuvo pridėtas poveikio aplinkai vertinimas, kompetentinga institucija jį laikė išsamiu; vėliau, prie to prašymo pridėjus sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo, ši institucija nemanė, kad suinteresuotiesiems asmenims reikia pasiūlyti papildyti savo pastabas; leidime išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. visiškai nenurodyta, kad nagrinėta, ar prašymas atitinka sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo; šiame leidime nepakartotos ir neišnagrinėtos sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytos sąlygos ir visai nepatikslintos tame sprendime nustatyto gavybos paviršiaus ploto ribos.
225. Čekijos Respublika daro išvadą, kad sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo turinys neatspindėtas vykdant to leidimo išdavimo procedūrą. Vien tai, kad leidimas atspindi sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo, kiek tai susiję su leidimo galiojimo trukme ir su kasyklos paviršiaus plotu, nereiškia, kad jis iš tikrųjų grindžiamas sprendimu dėl poveikio aplinkai vertinimo. Anot Čekijos Respublikos, šie du dokumentai yra savarankiški sprendimai.
226. Remdamasi pateiktais atsakymais dėl pirmojo ir antrojo pagrindų, Lenkijos Respublika dar kartą pabrėžia sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo privalomumą kasyklos eksploatuotojui, turinčiam vykdyti jame nustatytas pareigas, visiškai nepaisant to, ar jis perkeltas į leidimo išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. tekstą, ir perduoti informaciją bei tyrimų rezultatus, be kita ko, susijusius su dalelių koncentracija, keliamu triukšmu ir vandens kokybe. Ji mano, kad Čekijos Respublika neatsižvelgia į Lenkijos teisėje nustatytas pareigas ir daro subjektyvias išvadas apie Lenkijos valdžios institucijų požiūrį ir nuomones.
227. Anot Lenkijos Respublikos, tai, kad kasyklos eksploatuotojas sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo pridėjo prie prašymo pratęsti leidimą eksploatuoti Turovo kasyklą, reiškia, kad jis turi vykdyti gavybos veiklą pagal šį sprendimą. Iš to laikotarpio aplinkybių aiškiai matyti, kad leidimas išgauti rusvąją anglį iki 2026 m. apima tą patį projektą kaip prieš jį priimtas sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo.
228. Dėl kritikos, susijusios su projekto paviršiaus ploto nenurodymu šiame leidime, valstybė narė atsakovė pažymi, kad kasyklos ribos buvo apibrėžtos 2020 m. kovo 16 d. klimato ministro
sprendime prieš išduodant tą leidimą, todėl yra privalomojo pobūdžio, vadinasi, jų nereikėjo įtraukti į tą leidimą.
229. Tos valstybės narės nuomone, šis pagrindas taip pat neturi dalyko, nes priimtas sprendimas dėl 2044 m., kuris buvo grindžiamas sprendimu dėl poveikio aplinkai vertinimo.
2.      Vertinimas
230. Pateikdama dešimtąjį pagrindą Čekijos Respublika tvirtina, kad pažeista Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalis, siejama su 4 straipsnio 1 dalimi. Konkrečiau kalbant, Čekijos Respublika ginčija tai, kad dėl projekto, dėl kurio priimtas sprendimas išduoti leidimą eksploatuoti kasyklą iki 2026 m., pirmiau buvo atliktas poveikio aplinkai vertinimas, nes ji mano, kad į sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo neatsižvelgta nei nagrinėjant prašymą pratęsti leidimo Nr. 65/94 galiojimą
šešeriems metams, nei pačiame tame sprendime dėl galiojimo iki 2026 m.
231. Nors suprantu Čekijos Respublikos suinteresuotumą, kad Teisingumo Teismas išnagrinėtų šį pagrindą, vis dėl dėlto abejoju, ar tai nepriskirtina veikiau Lenkijos teismų kompetencijai, kurie, kai tik suinteresuotosios visuomenės nariai į juos kreipsis, turės galimybę nagrinėti procedūros, per kurią priimtas sprendimas išduoti leidimą eksploatuoti kasyklą iki 2026 m., formalius aspektus ir šį sprendimą iš esmės, atsižvelgdami į sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytas pareigas. Iš tikrųjų manau, kad nacionalinis teismas dėl to, kad žino faktines aplinkybes ir nacionalinį teisinį pagrindą, a priori yra palankesnėje padėtyje priimti sprendimą dėl Čekijos Respublikos keliamų klausimų. Vis dėlto išsamumo sumetimais juos išnagrinėsiu toliau.
232. Visų pirma reikia atmesti Lenkijos Respublikos argumentą, kad šis pagrindas neteko dalyko, nes priimtas naujas sprendimas, dėl kurio leidimo galiojimas pratęstas iki 2044 m. Kadangi šie įvykiai vėlesni nei referencinė data, kuria remiantis pagal SESV 259 straipsnyje numatytą procedūrą turi būti vertinamas įsipareigojimų neįvykdymo buvimas, jie nereikšmingi, siekiant išnagrinėti šį pagrindą(52).
233. Pirmiausia dėl Lenkijos Respublikos pažeistų nuostatų pažymėtina, kad pagal Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalį dėl šios direktyvos 4 straipsnyje apibrėžtų projektų reikalaujama „sutikimo planuojamai veiklai
[leidimo] ir poveikio [aplinkai] vertinimo“. Kaip teisingai nurodo Čekijos Respublika, ši formuluotė turi būti aiškinama taip, kad šių projektų leidimuose turi būti jų poveikio aplinkai vertinimas ar bent į jį atsižvelgta.
234. Projektas, kurį leista vykdyti priėmus sprendimą pratęsti leidimą eksploatuoti kasyklą iki 2026 m., atitinka Direktyvos 2011/92 4 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus (kasyklos, kai jų paviršiaus plotas didesnis nei 25 hektarai) (šios direktyvos I priedo 19 punktas) ir tai pasakytina apie visus atitinkamų projektų pakeitimus ar išplėtimus, savaime atitinkančius nustatytus ribinius dydžius (šios direktyvos I priedo 24 punktas)(53). Todėl nagrinėjamam leidimui taikoma Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalis.
235. Dėl Čekijos Respublikos teiginio, kad sprendime išduoti leidimą eksploatuoti kasyklą iki 2026 m. neatsižvelgta į sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo, atkreipiu dėmesį į Lenkijos Respublikos dėl šio aspekto pateiktą informaciją, kad pagal galiojančius Lenkijos teisės aktus sprendimas dėl su aplinka susijusių sąlygų saisto, be kita ko, sprendimą išduoti leidimą vykdyti kasybos veiklą priimančias institucijas ir įmonę, kuriai šis sprendimas
skirtas.
236. Lenkijos Respublika paaiškina, kad tai, jog Turovo kasyklos eksploatuotojas pridėjo sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo vykdant leidimo galiojimo pratęsimo procedūrą, reiškia, kad jis gavybos veiklą kasykloje turi vykdyti pagal šio sprendimo nuostatas. Vadinasi, sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo, kaip bet kuris kitas Lenkijos teisės sistemoje priimtas administracinis sprendimas, yra privalomas adresatui, kuris pagal šį sprendimą įgyja teises ir turi vykdyti šiame sprendime apibrėžtas pareigas. Beje, Lenkijos Respublika užtikrina, kad Turovo kasyklos eksploatuotojas iš tikrųjų vykdo sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatytas pareigas.
237. Kadangi nenurodyta priešingai, neturiu jokių objektyvių priežasčių daryti prielaidos, kad kompetentingų valdžios institucijų priimtas administracinis sprendimas, kaip antai sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo, nėra privalomas kasyklos eksploatuotojui, gavusiam leidimą tęsti kasybos veiklą. Konstatuoju, kad Čekijos Respublika neginčija ir šios išvados pirmesniuose punktuose pakartotų dėl Lenkijos teisės aktų pateiktų paaiškinimų.
238. Beje, dėl Čekijos Respublikos teiginio, kad nėra jokio sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo ir sprendimo išduoti leidimą eksploatuoti kasyklą 20206 m. ryšio, nes šiuose sprendimuose nurodytas nevienodas projekto vykdymo paviršiaus plotas, reikia atsižvelgti į tam tikrus toliau nurodytus svarbius faktinių aplinkybių aspektus.
239. Pirma, pažymėtina, kad sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo priimtas dėl kasyklos veiklos 24 metų laikotarpiui, o leidimas pratęstas tik 6 metams. Taigi logiška, kad šie sprendimai skiriasi, nes susiję su skirtingais laikotarpiais. Kadangi sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo susijęs su ilgesniu laikotarpiu, leidimas eksploatuoti kasyklą patenka į jo ratione temporis taikymo sritį.
240. Antra, pažymiu, kad nors nagrinėjami sprendimai kiek skiriasi dėl paviršiaus ploto, kuriame gali būti vykdoma kasybos veikla (leidime nurodytas 31 014 698 kvadratinių metrų  paviršiaus plotas, o sprendime – apie 30,9 kvadratinių kilometrų  plotas), neginčyta, kad 2020 m. vasario 12 d. Lenkijos valdžios institucijos ištaisė sprendimą dėl poveikio aplinkai vertinimo, kuriame aiškiai apibrėžė atitinkamos zonos koordinates. Šiuose dokumentuose nurodyta, kad projekto, kuriam taikomas leidimas vykdyti gavybos veiklą, vieta yra sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo numatytose geografinėse ribose. Vadinasi, kasybos veikla pagal kompetentingų institucijų išduotą leidimą neperžengia sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo taikymo srities.
241. Iš šių pastabų matyti, kad šiame pagrinde nurodytas leidimas nenukrypsta nuo to, kas numatyta sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo, kiek tai susiję su planuojama kasybos veiklos trukme ir atitinkama geografine zona. Kadangi nėra įrodymų, negalima pagrįstai teigti, kad nėra jokio dviejų administracinių sprendimų ryšio. Todėl manau, kad reikia atmesti Čekijos Respublikos pateiktus argumentus.
242. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, darau išvadą, kad Lenkijos Respublika nepažeidė Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 1 dalies, siejamos su šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi.
243. Vadinasi, dešimtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
L.      Dėl vienuoliktojo pagrindo, grindžiamo Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu (visų aplinkos sąlygų nenustatymas leidime išgauti rusvąją anglį iki 2026 m.)
1.      Šalių argumentai
244. Čekijos Respublika teigia, kad pažeistas Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalies b punktas, nes tam tikros jame nurodytos aplinkos sąlygos nenurodytos nei leidime išgauti rusvąją anglį iki 2026 m., nei sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo, kaip reikalaujama pagal šią nuostatą, siejamą su šio straipsnio 3 dalimi. Tai pasakytina, be kita ko, dėl gavybos paviršiaus ploto, kuris turi būti laikomas su aplinka susijusia sąlyga.
245. Be to, tame leidime neminimos sprendime dėl projekto, kuriam išduotas leidimas, poveikio aplinkai nurodytos sąlygos. Beje, iš šio sprendimo matyti, kad tam tikros sąlygos turi būti įgyvendintos per laikotarpį, kuris viršija paties leidimo galiojimo laikotarpį, todėl neaišku, kaip bus įgyvendinama per šį galiojimo laikotarpį.
246. Visų pirma Lenkijos Respublika tvirtina, kad sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo ir jo 2020 m. vasario 12 d. ištaisyme nurodytos koordinatės, aiškiai atribojančios projekto zoną, ir kad planuojamos kasybos veiklos paviršiaus plotas, nurodytas 2020 m. kovo 16 d. klimato ministro sprendime, neviršija sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo nustatyto paviršiaus ploto.
247. Dėl antros Čekijos Respublikos kritinės pastabos valstybė narė atsakovė mano, kad Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalies b punkte, kaip matyti iš formuluotės, apibrėžti minimalūs projekto leidimo turinio reikalavimai. Dėl jame suformuluotų pareigų bendro pobūdžio iš anksto sunku spręsti, kokia konkreti informacija turi būti jame pateikta. Negalima teigti, kad nagrinėjamas leidimas pažeidžia šią nuostatą dėl to, kad jame konkrečiai nenurodyta galimybė taikyti specialias sąlygas, susijusias su apibrėžtu laikotarpiu. Argumentai dėl išsamios informacijos apie skirtingus su gavybos veikla susijusių darbų eigos etapus, t. y. būtent apie gavybos darbų organizavimą ir jų atlikimo priemones yra pateikti kitur ir atsispindi Kasybos kodekso 108–111 straipsniuose reglamentuojamame techniniame dokumente
– kasyklos veikimo plane.
248. Dėl atsakyme, pateiktame dėl kitų pagrindų, nurodytų priežasčių Lenkijos Respublika mano, kad vienuoliktasis pagrindas neturi dalyko.
2.      Vertinimas
249. Remdamasi vienuoliktuoju pagrindu Čekijos Respublika tvirtina, kad sprendime išduoti leidimą kasybos veiklai iki 2026 m. tinkamai neatsižvelgusi į visus reikalavimus aplinkos srityje Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalį.
250. Šis pagrindas grindžiamas dviem teiginiais. Pirma, Čekijos Respublika mano, kad tam tikra reikalaujama informacija apie projektą, dėl kurio priimtas sprendimas dėl 2026 m., nenagrinėta nei šiame sprendime, nei sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo, ir ji gavybos paviršiaus plotą vertina kaip esminę aplinkos sąlygą, kuri iš esmės lemia projekto poveikį aplinkai. Antra, Čekijos Respublikos nuomone, sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo konkrečiai nenurodyta galimybė taikyti specialias sąlygas, susijusias su gerokai didesniu projektu, atsižvelgiant į 18 metų ilgesnį jo vykdymo laikotarpį ir atitinkamai į jo vertę bei eksploatavimo paviršiaus plotą.
251. Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalyje nustatyti minimalūs leidimų turinio reikalavimai, iš esmės dėl projekto poveikio aplinkai vertinimo išvadų ir jo vykdymo aplinkos sąlygų. Pagal Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 3 dalį šie turinio reikalavimai gali būti tenkinami, be kita ko, jeigu priimtas kitas sprendimas vykdant vadinamąją sprendimų priėmimo procedūrą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/92 2 straipsnio 2 dalį. Remiantis Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalies b punktu, prie šių reikalavimų taip pat priskiriama galimos visos su sprendimu susijusios aplinkos sąlygos, bet kokių projekto charakteristikų ir (arba) numatytų priemonių, kuriomis siekiama išvengti reikšmingo neigiamo poveikio aplinkai, užkirsti jam kelią arba jį sumažinti ir, jei galima, kompensuoti, ir prireikus stebėsenos priemonių aprašymas.
252. Dėl pirmojo teiginio, kad leidime eksploatuoti kasyklą iki 2026 m. Lenkijos valdžios institucijos tariamai neapibrėžė eksploatavimo paviršiaus ploto, manau, kad jis tik pakartoja dešimtąjį pagrindą. Todėl darau nuorodą į šios išvados 240 punkte nagrinėjant tą pagrindą pateiktas pastabas. Kaip išsamiai paaiškinau, leidimas, kaip administracinis sprendimas, nenukrypsta nuo to, kas numatyta sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo, kiek tai susiję su planuojamos kasyklos veiklos terminu ir atitinkama geografine zona. Todėl reikia atmesti šį teiginį.
253. Dėl antrojo teiginio, susijusio su tariamu klaidingu Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalies b punkto taikymu, nes leidime eksploatuoti kasyklą iki 2026 m. konkrečiai nepaminėtos sprendime dėl projekto, kuriam išduotas leidimas, poveikio aplinkai vertinimo nurodytos sąlygos, pažymėtina, kad nors šioje nuostatoje nustatyti minimalūs reikalavimai („bent“) dėl informacijos apie projektą, kuriam išduotas leidimas, joje veikiau tik bendrai suformuluota pareiga įtraukti šią informaciją į leidimą („[s]prendime duoti sutikimą dėl planuojamos veiklos [išduoti leidimą] pateikiama <...>“), taip kompetentingoms institucijoms paliekant tam tikrą veiksmų laisvę. Kaip matyti iš šios nuostatos formuluotės („susijusias“), pareiga įtraukti taikoma ir galimoms aplinkos sąlygoms, kuriomis grindžiamas sprendimas išduoti leidimą.
254. Manau, jog toks požiūris tinkamas, turint omenyje projektų, galinčių patekti į Direktyvos 2011/92 taikymo sritį, įvairovę. Todėl, manau, logiška tą nuostatą aiškinti taip, kad visiškai nereikalaujama nagrinėjamos informacijos nurodyti konkrečiame dokumente ir juo labiau pagrindiniame leidimo projektui išdavimo dokumente. Kadangi apskritai tai yra labai techninio pobūdžio informacija, gali prireikti ją paaiškinti būtent šiam tikslui skirtame dokumente, pridėtame prie leidimo. Taigi visi dokumentai, kurie buvo kompetentingų institucijų priimto administracinio sprendimo pagrindas ir kurie buvo įtraukti, kaip pirmiau aprašyta, yra „sprendimas duoti sutikimą“ [sprendimas išduoti leidimą], kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalį.
255. Manau, jog Lenkijos Respublika būtent taip veikė šiuo atveju. Pirma, priimtas sprendimas dėl poveikio aplinkai vertinimo, pridėtas prie prašymo išduoti leidimą, kurio Turovo kasyklos eksploatuotojas turi laikytis, vykdydamas kasybos veiklą pagal Lenkijos teisės aktus. Sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo tiksliai apibrėžta projekto zona ir nustatytos vykdymo sąlygos. Antra, yra kasyklos veikimo planas, į kurį Lenkijos Respublika daro nuorodą ir kuriame nurodytas organizavimas ir gavybos darbų vykdymo priemonės. Kaip aiškina Lenkijos Respublika, tas šis planas yra techninis dokumentas, kuriame išsamiai apibrėžta kasyklos, įskaitant telkinio eksploatavimo ir projekto, būtino užtikrinti, be kita ko, telkinio bendrą saugumą ir aplinkos bei racionalaus eksploatavimo apsaugą, vykdymo tvarka.
256. Be to, Čekijos Respublika tvirtina, kad Lenkijos valdžios institucijų taikytas požiūris neleidžia nustatyti, kaip nepertaukiamai bus taikomos minėtos sąlygos vykdant projektą, kurio trukmė 18 metų trumpesnė. Vis dėlto, priešingai, nei teigia Čekijos Respublika, nemanau, jog tai, kad sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo numatytas ilgesnis eksploatavimo laikotarpis, nei pačiame leidime vykdyti projektą, prieštarauja Direktyvos 2011/92 8a straipsnio 1 dalies b punkto reikalavimams. Neatrodo, kad šioje nuostatoje, kuri, beje, suformuluota pakankamai bendrai, būtinai nustatyta pareiga pateikti planą, kuriame iki menkiausių detalių nurodyta kasyklos veiklos raida ir, be kita ko, kaip konkrečiai turės būti įgyvendintos nustatytos aplinkos sąlygos. Tačiau sprendime dėl poveikio aplinkai vertinimo, manau, iš esmės galima iš anksto numatyti šią raidą per galiojimo laikotarpį, nes kasyklos eksploatuotojas turi laikytis šiame administraciniame akte nustatytų aplinkos sąlygų pagal Lenkijos teisę.
257. Beje, turiu pripažinti, kad esu linkęs pritarti Lenkijos Respublikos požiūriui dėl santykinai neaiškių Čekijos Respublikos argumentų, kuriais ji remiasi šiame pagrinde. Kadangi nėra tikslesnio nurodytų pažeidimų motyvavimo, manau, vienuoliktąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
M.      Analizės santrauka
258. Išanalizavęs ieškinį darau išvadą, kad pirmąjį, šeštąjį, aštuntąjį ir devintąjį pagrindus reikia pripažinti pagrįstais. Likusią ieškinio dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
VI.    Dėl bylinėjimosi išlaidų
259. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šiuo atveju tam tikri Čekijos Respublikos ir Lenkijos Respublikos reikalavimai atmesti, jos padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
260. Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį į bylą įstojusios institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas, todėl Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VII. Išvada
261. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip:
1.      Priėmusi teisės nuostatas, pagal kurias kompetentingos administracinės institucijos gali pratęsti leidimo išgauti rusvąją anglį galiojimą šešeriems metams neatlikdamos poveikio aplinkai vertinimo, Lenkijos Respublika pažeidė 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/52/ES, 4 straipsnio 1 ir 2 dalis, siejamas su šios direktyvos 4 straipsnio 4–6 dalimis, 5 straipsnio 1 ir 2 dalimis, taip pat 6–9 straipsniais.
2.      Nepaskelbusi sprendimo išduoti leidimą vykdyti kasybos veiklą iki 2026 m. ir prie šio sprendimo pridėtų sąlygų
turinio, taip pat priežasčių
bei argumentų, kuriais grindžiamas šis leidimas, ir Čekijos Respublikai atsiuntusi šį turinį, beje, neišsamų tik po penkių mėnesių,
Lenkijos Respublika pažeidė Direktyvos 2011/92, iš dalies pakeistos Direktyva 2014/52 9 straipsnio 1 ir 2 dalis.
3.      Nepaskelbusi sprendimo išduoti leidimą vykdyti kasybos veiklą iki 2026 m. turinio arba vietos, kur dėl jo galima kreiptis, Lenkijos Respublika pažeidė 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/4/EB dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką ir panaikinančios Tarybos direktyvą 90/313/EEB 7 straipsnį.
4.      Nepateikusi išsamios informacijos apie sprendimo išduoti leidimą vykdyti kasybos veiklą iki 2026 m. priėmimo procedūrą, Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą.
5.      Atmesti likusią ieškinio dalį.
6.      Čekijos Respublika, Lenkijos Respublika ir Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      Ilgą laiką tarptautiniai
sprendimai aplinkos srityje buvo priimami
gana retai. 1893 m. byla Pribilovo salų jūrų lokiai, paskui 1941 m. byla Treilio liejykla arba, pavyzdžiui, 1956 m. byla Lanoux ežeras padėjo pagrindus tarptautinei aplinkos teisei, be kita ko, tarpvalstybinės taršos ir bendrų gamtos išteklių klausimais. Tačiau pastaraisiais metais įvyko reikšminga raida nagrinėjant šiuos ieškinius. 1997 m. byloje dėl Dunojaus Gabčikovo‑Nagymaros užtvankos
Hagos Tarptautiniam Teisingumo Teismui pateiktame nagrinėti ginče pirmą kartą didžiausias dėmesys buvo skirtas aplinkai. Šioje byloje teisėjai turėjo galimybę suformuoti tam tikrus pagrindinius tarptautinės aplinkos teisės principus, be kita ko, žalos kitų valstybių aplinkai prevencijos principą, bendradarbiavimo principą, taip pat kintamo konvencijų nuostatų aiškinimo būtinumą. Didžiausias dėmesys aplinkai teko ir 2010 m. byloje Celiuliozės gamyklos prie Urugvajaus upės (Argentina prieš Urugvajų). Bylos Tam tikra Nikaragvos vykdyta veikla pasienio zonoje (Kosta Rika prieš Nikaragvą) ir Kelio Kosta Rikoje tiesimas palei San Chuano upę (Nikaragva prieš Kosta Riką) taip pat glaudžiai susijusios su aplinkos aspektu. Šį kiekybinį jurisprudencijos vystymąsi iš esmės lėmė tai, kad valstybėms buvo nustatoma vis daugiau pareigų aplinkos srityje.
3      2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (OL L 327, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 275).
4      2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką ir panaikinanti Tarybos direktyvą 90/313/EEB (OL L 41, 2003, p. 26; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 375).
5      2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 26, 2012, p. 1, klaidų ištaisymas OL L 174, 2015 7 3, p. 44), iš dalies pakeista 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/52/ES (OL L 124, 2014, p. 1) (toliau – Direktyva 2011/92).
6      2021 m. gegužės 21 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojos nutartis Čekijos Respublika / Lenkija (C‑121/21 R, EU:C:2021:420)
7      2021 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojos nutartis Čekijos Respublika /
Lenkija (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
8      Žr. 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑456/05, EU:C:2007:755, 25 punktas) ir 2012 m. spalio 16 d. Sprendimą
Vengrija / Slovakija (C‑364/10, EU:C:2012:630, 67 punktas), kiek tai susiję su dviem SESV 258 ir 259 straipsniuose numatytos procedūros tvarkomis. Taip pat žr. mano išvadą byloje Slovėnija / Kroatija (C‑457/18, EU:C:2019:1067, 99 punktas).
9      Pagal Sąjungos teisės viršenybės principą Sąjungos teisė laikoma viršesne už valstybių narių teisę, todėl pagal jį reikalaujama, kad visos valstybių narių institucijos užtikrintų visišką įvairių Sąjungos teisės normų veiksmingumą, o valstybių narių teisė negali pakenkti šių įvairių normų veiksmingumui tų valstybių teritorijoje (šiuo klausimu žr. 2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimą Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979, 35–38 punktai) ir 2019 m. birželio 24 d. Sprendimą Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 53 ir 54 punktai)).
10      Šiuo klausimu žr. Butler, G., „The Court of Justice as an Inter‑State Court“, Yearbook of European Law, 36 t., Nr. 1, 2017_p. 189.
11      Žr. 2013 m. liepos 11 d. Sprendimą Komisija / Čekijos Respublika (C‑545/10, EU:C:2013:509, 108 punktas), 2016 m. vasario 23 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (C‑179/14, EU:C:2016:108, 141 punktas), 2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimą
Komisija / Čekijos Respublika (C‑525/14, EU:C:2016:714, 16 punktas), 2017 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą
Komisija / Airija (Registracijos mokestis) (C‑552/15, EU:C:2017:698, 38 punktas), 2019 m. spalio 31 d. Sprendimą Komisija / Nyderlandai
(C‑395/17, EU:C:2019:918, 52 punktas), taip pat 2020 m. gegužės 28 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (Geležinkelių tyrimo įstaiga) (C‑33/19, nepaskelbta Rink., EU:C:2020:405, 82 punktas).
12      Žr. 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimą Komisija / Airija (C‑494/01, EU:C:2005:250, 44 punktas), 2019 m. kovo 28 d. Sprendimą Komisija /
Airija (Nuotekų surinkimo ir tvarkymo sistema), (C‑427/17, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:269, 39 punktas), taip pat 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimą
Komisija / Vengrija (Tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimas) (C‑808/18, EU:C:2020:1029, 112 punktas).
13      Šiuo klausimu žr. Burgi, M., Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union (leid.: Rengeling
H.-W, Middeke, A. ir Gellermann M.), Miunchenas, 2014, 27 punktas; Frenz, W., Handbuch Europarecht, 5 t., Berlynas, 2010, 2685 punktas; Karpenstein, U., „SESV 259 straipsnis“,
Das Recht der Europäischen Union (leid.: Grabitz, E., Hilf, M. ir Nettesheim, M.), 9 punktas; Pechstein, EU-Prozessrecht, 312 punktas; Schwarze, J., „SESV 259 straipsnis“,
EU-Kommentar, Nomos, Baden Badenas, 4 punktas; Thiele, A., EU-Prozessrecht, C. H. Beck, Miunchenas,
§ 5, 29 punktas.
14      Šiuo klausimu žr. Burgi, M., Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union (leid.: Rengeling H.-W, Middeke, A. ir Gellermann M.), Miunchenas, 2014, 27 ir 28 punktai; Frenz, W., Handbuch Europarecht, 5 t., 2684 punktas; Kotzur, M., „SESV 259 straipsnis“,
EUV/AEUV (leid.: Geiger, R., Khan, D. ir Kotzur M.), Miunchenas, 5 punktas; Pechstein, M., EU-Prozessrecht, 313 ir 314 punktai; Schwarze, J., „SESV 259 straipsnis“, EU-Kommentar, SESV 259 straipsnis, 5 punktas.
15      Dėl teisės aktų dalinio pakeitimo žr. 2010 m. kovo 4 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑241/08, EU:C:2010:114, 12 ir 13 punktai); dėl administracinio akto dalinio pakeitimo žr. 2006 m. gegužės 18 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑221/04, EU:C:2006:329, 28 ir 29 punktai).
16      2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter‑Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622).
17      2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter‑Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 79 punktas).
18      Šiuo klausimu žr. Messerschmidt, K., Europäisches Umweltrecht, Miunchenas, 2011, p. 535, 53 punktą; Arabadjieva, K., „Vagueness and discretion in the scope of the EIA Directive“, Journal of environmental law, 11/2017, 29 t., Nr. 3, p. 417 ir 425.
19      Žr. 1996 m. spalio 24 d. Sprendimą Kraaijeveld ir kt. (C‑72/95, EU:C:1996:404, 50 punktas), 2006 m. gegužės 4 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑508/03, EU:C:2006:287, 88 punktas), 2008 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija / Airija (C‑66/06, nepaskelbta Rink., EU:C:2008:637, 61 punktas), 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Abraham ir kt. (C‑2/07, EU:C:2008:133, 37 punktas), 2013 m. kovo 21 d. Sprendimą Salzburger Flughafen (C‑244/12, EU:C:2013:203, 29 ir 30 punktai) ir 2015 m. vasario 11 d. Sprendimą Marktgemeinde Straßwalchen ir kt. (C‑531/13, EU:C:2015:79, 40 ir 41 punktai).
20      Žr. 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimą WWF ir kt. (C‑435/97, EU:C:1999:418, 44 ir 45 punktai).
21      Žr. 1996 m. gegužės 2 d. Sprendimą Komisija / Belgija (C‑133/94, EU:C:1996:181, 42 ir 43 punktai).
22      Žr. šios išvados 51 punktą.
23      Žr. 2006 m. gegužės 4 d. Sprendimą Barker (C‑290/03, EU:C:2006:286, 47 punktas).
24      Žr. 2006 m. gegužės 4 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑508/03, EU:C:2006:287, 104 punktas).
25      Žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Abraham ir kt. (C‑2/07, EU:C:2008:133, 26 punktas).
26      2019 m. liepos 29 d. Sprendimas Inter-Environnement Wallonie ir Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, 83 punktas).
27      Žr. 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimą Flausch ir kt. (C‑280/18, EU:C:2019:928, 46–49 punktai). Pažymiu, kad Teisingumo Teismas laikėsi griežtesnio požiūrio nei generalinė advokatė J. Kokott, kuri toje byloje pateiktoje išvadoje tvirtino, kad „[j]ei [Direktyvos 2011/92] 11 straipsnyje numatytą skundą būtų galima pareikšti tik dėl su sutikimo [leidimo] teisėtumu nesusijusių visuomenės dalyvavimo klausimų, jis netektų prasmės ir neturėtų jokio praktinio poveikio“. Taigi reikia konstatuoti, kad Direktyvos 2011/92 11 straipsnio 1 dalyje aiškiai nurodoma suinteresuotosios visuomenės narių teisė „į peržiūrėjimą teisme <...>, kad užginčytų sprendimų, veikimo ar neveikimo, kuriems pagal šią direktyvą taikomos visuomenės dalyvavimo nuostatos, materialinį ar procesinį teisėtumą“, o tai iš esmės paneigia galimybę remtis Direktyvos 2011/92 11 straipsniu, siekiant leidimo teisminės kontrolės dėl kitų nei visuomenės teisės dalyvauti pažeidimas motyvų.
28      Lenkijos Respublika nurodo iš dalies pakeisto Ustawa z dnia 14 czerwca 1960 r. – Kodeks postępowania administracyjnego (1960 m. birželio 14 d. Įstatymas dėl Administracinių bylų teisenos kodekso) (Dz. U., 2020, 256 pozicija) (toliau – Administracinių bylų teisenos kodeksas) 31 straipsnio 1 ir 3 dalis, taip pat iš dalies pakeisto Ustawa z dnia 30 sierpnia 2002 r. – Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi (2002 m. rugpjūčio 30 d. Administracinių bylų teisenos įstatymas) (Dz. U., 2019, 2325 pozicija) (toliau – Administracinių bylų teisenos įstatymas) 50 straipsnio 1 dalį.
29      2013 m. sausio 15 d. Sprendimas Križan ir kt. (C‑416/10, EU:C:2013:8, 110 punktas).
30      Žr. 2015 m. liepos 1 d. Sprendimą Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, 34 punktas) ir 2021 m. birželio 24 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (Donjanos gamtinio regiono prastėjimas) (C‑559/19, EU:C:2021:512, 35 punktas).
31      Žr. 2020 m. gegužės 28 d. Sprendimą Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 81, 84 ir 85 punktai).
32      2020 m. gegužės 28 d. Sprendimas Land Nordrhein-Westfalen (C‑535/18, EU:C:2020:391, 75 punktas).
33      Šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 14 d. Komisijos ataskaitos Europos Parlamentui ir Tarybai dėl Vandens pagrindų direktyvos (2000/60/EB) įgyvendinimo – Upių baseinų valdymo planai, COM(2012) 670 final, p. 7, iš kurio matyti, kad Direktyva 2000/60 „pripažįstama, kad kai kurių vandens telkinių gerai būklei pasiekti gali prireikti daugiau laiko. Todėl joje leidžiama valstybėms narėms pasinaudoti išimtimi, remiantis gamtinėmis vandens telkinio sąlygomis, ir pratęsti galutinį terminą iki 2027 m. ar dar ilgiau“. Šioje ataskaitoje nurodyta, kad, jeigu taikomos išimtys, pagal Direktyvą 2000/60 „reikalaujama, kad valstybės narės upių baseinų valdymo planuose jas pagrįstų ir paaiškintų. Tai reiškia, kad reikia paaiškinti, kokiu pagrindu įvertintos gamtinės sąlygos, neproporcingos išlaidos ir (arba) techninis neįgyvendinamumas ir kaip siekti geros būklės tikslo. Toks pagrindimas yra labai svarbus dėl sprendimo priėmimo skaidrumo ir atskaitomybės“.
34      Dėl skirtingų Direktyvoje 2000/60 numatytų išimčių rūšių, kurios turi būti nurodytos ir paaiškintos upės baseino valdymo plane, žr. Quevauviller, P., Protection des eaux souterraines – Législation européenne et avancées scientifiques, Paryžius, 2010, p. 63.
35      Žr. šios išvados 51 punktą.
36      Žr. 2019 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Flausch ir kt. (C‑280/18, EU:C:2019:928, 46 punktas), kuriame Teisingumo Teismas taip išaiškino Direktyvos 2011/92 11 straipsnį: „į jo taikymo sritį patenka tik ginčo, per kurį siekiama apginti suinteresuotosios visuomenės teisę dalyvauti priimant sprendimus pagal šioje direktyvoje šiuo klausimu nustatytas išsamias taisykles, aspektai. O skundai, grindžiami kuria nors kita šios direktyvos nuostata ar bet kuriuo kitu – nesvarbu, ar Sąjungos, ar valstybių narių – teisės aktu, nepatenka į šio straipsnio taikymo sritį“, taip pat šios išvados 103 punktą.
37      Žr. šios išvados 107 punktą.
38      Žr. šios išvados 147 punktą.
39      Žr. šios išvados 97 punktą.
40      Iš sprendimo dėl poveikio aplinkai vertinimo matyti, kad Turovo kasyklos eksploatavimas padarė poveikį trijų valstybių narių, t. y. Lenkijos Respublikos, Čekijos Respublikos ir Vokietijos Federacinės Respublikos, aplinkai.
41      2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimas Flausch ir kt. (C‑280/18, EU:C:2019:928, 50 ir 51 punktai).
42      Žr. šios išvados 51 punktą.
43      2018 m. kovo 15 d. Sprendimas North East Pylon Pressure Campaign ir Sheehy (C‑470/16, EU:C:2018:185, 36 ir 39 punktai) ir 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimas Flausch ir kt. (C‑280/18, EU:C:2019:928, 46 punktas). Taip pat žr. šios išvados 103 ir 149 punktus.
44      Žr. šios išvados 104 punktą.
45      Žr. šios išvados 162–177 punktus.
46      Žr. šios išvados 68 punktą.
47      Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą byloje East Sussex County Council (C‑71/14, EU:C:2015:234, 52 punktas).
48      2011 m. liepos 28 d. Sprendimas Office of Communications (C‑71/10, EU:C:2011:525, 22 punktas) ir 2021 m. sausio 20 d. Sprendimas Land Baden-Württemberg (Vidaus pranešimai) (C‑619/19, EU:C:2021:35, 33 punktas).
49      Žr. šios išvados 171 punktą.
50      Žr. šios išvados 169 punktą.
51      Žr. šios išvados 199 punktą.
52      Žr. šios išvados 51 punktą.
53      Žr. šios išvados 61–66 punktus.