62023CJ0600_RES
Byla C‑600/23
Royal Football Club Seraing
prieš
Fédération internationale de football association (FIFA) ir kt.
(Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. rugpjūčio 1 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – ESS 19 straipsnio 1 dalis – Valstybių narių pareiga nustatyti teisių gynimo priemones, būtinas veiksmingai teisminei gynybai Sąjungos teisei priklausančiose srityse užtikrinti – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą – Galimybė kreiptis į arbitražą – Arbitražas tarp privačių asmenų – Privalomasis arbitražas – Tarptautinės sporto federacijos organo sprendimas, kuriuo skiriama sankcija – Sporto arbitražo teismo (SAT) sprendimas, patvirtintas trečiosios valstybės teismo sprendimu – Teisių gynimo priemonė dėl arbitražo sprendimo – Nacionalinės teisės aktas, kuriuo šiam arbitražo sprendimui šalių tarpusavio santykiuose suteikiama res judicata galia, taip pat įrodomoji galia trečiųjų asmenų atžvilgiu – Nacionalinių teismų, kuriuose remiamasi minėtu arbitražo sprendimu, įgaliojimai ir pareigos – Veiksminga tokio arbitražo sprendimo atitikties Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamiems principams ir nuostatoms kontrolė“
Valstybės narės – Įsipareigojimai – Veiksmingai teisminei gynybai užtikrinti reikalingų teisių gynimo priemonių nustatymas – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą – Arbitražo sprendimų, kuriuose sprendžiami su Sąjungos teise susiję klausimai, teisminė kontrolė – Būtinybė, kad SESV 267 straipsnio reikalavimus atitinkantis teismas atliktų kontrolę ir patikrintų, ar laikomasi Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamų principų ir nuostatų
(ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, 45, 56, 63, 101, 102 ir 267 straipsniai; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis)
(žr. 69–89 punktus)
Valstybės narės – Įsipareigojimai – Veiksmingai teisminei gynybai užtikrinti reikalingų teisių gynimo priemonių nustatymas – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą – Sporto arbitražo teismo priimtas sprendimas, nagrinėjant su sportu, kaip ekonomine veikla, susijusį ginčą – Tokio arbitražo sprendimo teisminė kontrolė – Taikymo sritis – Nacionalinės teisės aktas, kuriuo šiam arbitražo sprendimui valstybės narės teritorijoje ginčo šalių tarpusavio santykiuose suteikiama „res judicata“ galia, taip pat nuo jos neatsiejama įrodomoji galia trečiųjų asmenų atžvilgiu – Minėto sprendimo atitikties Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamiems principams ir nuostatoms kontrolės, kurią iš anksto atliktų šios valstybės narės teismas, turintis teisę Teisingumo Teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nebuvimas – Nepriimtinumas
(ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa; SESV 267 straipsnis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis)
(žr. 90–96 ir 98–125 punktus bei rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Cour de cassation (Kasacinis Teismas, Belgija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) priėmė sprendimą dėl valstybių narių teismų teisės atlikti pagal tarptautinių sporto asociacijų nustatytus arbitražo mechanizmus priimtų arbitražų sprendimų atitikties Europos Sąjungos teisei kontrolę. Konkrečiau kalbant, Teisingumo Teismas patikslino ryšį tarp Tarptautinės futbolo asociacijų federacijos (FIFA) nustatytos Sporto arbitražo teismo (TAS) ginčų sprendimo sistemos ir veiksmingos teisminės gynybos principo, atsižvelgiant į nacionalinės teisės aktus, kuriais trečiosios valstybės teismo sprendimu patvirtintam arbitražo sprendimui ginčo šalių tarpusavio santykiuose suteikiama res judicata galia, taip pat įrodomoji galia trečiųjų asmenų atžvilgiu. RFC Seraing yra Belgijoje įsteigtas ir Union royale belge des sociétés de football association ASBL (URBSFA) priklausantis futbolo klubas (toliau – klubas). Tas klubas sudarė du susitarimus su Maltoje įsteigta bendrove Doyen Sports Investment Ltd (toliau – Doyen), teikiančia Europos futbolo klubams finansinę paramą. Pagal šiuos susitarimus Doyen įgijo dalį keturių konkrečių klubo žaidėjų ekonominių teisių (
1
).
Drausminė ir arbitražo procedūros, vykusios Šveicarijoje
2015 m. rugsėjo 4 d. FIFA drausmės komitetas priėmė sprendimą, jame pirmiausia pripažino, kad sudarydamas atitinkamus susitarimus klubas pažeidė Žaidėjų statuso ir perkėlimo reglamentą (toliau – ŽSP reglamentas) (
2
), ir skyrė jam drausmines sankcijas. Atmetus klubo pateiktą skundą, 2016 m. kovo 9 d. šis dėl jam nepalankaus sprendimo pateikė apeliacinį skundą SAT, nurodydamas, kad nuostatos, kuriomis grindžiamas šis sprendimas ir skirtos drausminės sankcijos, yra neteisėtos. Šiuo aspektu klubas, be kita ko, teigė, kad ŽSP reglamentu, kiek juo visiškai uždraudžiami susitarimai dėl trečiųjų asmenų įtakos (angl. third-party influence) ir trečiųjų asmenų nuosavybės (angl. third-party ownership), už kuriuos skiriamos drausminės sankcijos, pažeidžiama Sąjungos teisė, konkrečiai – laisvas darbuotojų judėjimas, laisvė teikti paslaugas ir laisvas kapitalo judėjimas, užtikrinami atitinkamai SESV 45, 56 ir 63 straipsniuose, taip pat SESV 101 ir 102 straipsniuose įtvirtintos konkurencijos taisyklės.
2017 m. kovo 9 d. arbitražo sprendime (toliau – SAT arbitražo sprendimas), pirma, SAT, be kita ko, konstatavo, kad ginčui taikytinos šios Sąjungos teisės nuostatos, ir pripažino, kad jos nebuvo pažeistos.
2017 m. gegužės 15 d. klubas pateikė kasacinį skundą dėl SAT sprendimo Tribunal fédéral (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Šveicarija); šis 2018 m. vasario 20 d. sprendimu atmetė šį skundą.
Belgijoje vykęs teismo procesas
2015 m. balandžio 3 d.Doyen ir klubą valdanti pagal Belgijos teisę įsteigta asociacija Tribunal de commerce francophone de Bruxelles (Prancūzų kalba bylas nagrinėjantis Briuselio komercinis teismas, Belgija) pareiškė ieškinį FIFA, Union des associations européennes de football (Europos futbolo asociacijų sąjunga) (UEFA) ir URBSFA. 2015 m. liepos 8 d. klubas savanoriškai įstojo į bylą ir paprašė to teismo konstatuoti, kad visiškas draudimas sudaryti nurodytus susitarimus neatitinka SESV 45, 56, 63, 101 ir 102 straipsnių. 2016 m. lapkričio 17 d. sprendimu Tribunal de commerce francophone de Bruxelles (Prancūzų kalba bylas nagrinėjantis Briuselio komercinis teismas) pripažino neturintis jurisdikcijos nagrinėti klubo reikalavimų.
Klubas šį sprendimą apskundė Cour d’appel de Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas, Belgija), tačiau skundas 2019 m. gruodžio 12 d. buvo atmestas. Tas teismas konstatavo, pirma, kad klubo pagrindus, jog ŽSP reglamentas pažeidžia Sąjungos teisę, jau buvo išdėstęs SAT, kai nagrinėtas ginčas su FIFA, ir kad SAT savo sprendimu juos atmetė. Cour d’appel de Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas) teigimu, laikytina, kad SAT sprendimas, atsižvelgiant į taikytinus Belgijos teisės aktus (
3
), sukelia tokias pačias pasekmes kaip ir teismo sprendimas šalių tarpusavio santykiuose, taigi jis turi res judicata galią nuo jo paskelbimo ir įsiteisėja Tribunal fédéral (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) atmetus dėl jo pateiktą skundą. Antra, Cour Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas) iš esmės pažymėjo, kad kai tik teismo ar arbitražo sprendimui pripažįstama res judicata galia ginčo šalių tarpusavio santykiuose, jam turi būti suteikta įrodomoji galia trečiųjų asmenų atžvilgiu, neatsiejama nuo res judicata galios, kuria prieš juos galima remtis. Šiuo atveju, anot to teismo, SAT sprendimas turi įrodomąją galią URBSFA (ši nebuvo to klubo ir FIFA ginčo, nagrinėjamo SAT, šalis) atžvilgiu.
Dėl Cour d’appel de Bruxelles (Briuselio apeliacinis teismas) sprendimo klubas pateikė kasacinį skundą; jame nurodė, be kita ko, ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, SESV 267 straipsnio ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio pažeidimą.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo atsakyti į klausimą, ar pagal šias Sąjungos teisės nuostatas draudžiama, pirma, kad arbitražo sprendimui valstybės narės teritorijoje būtų suteikta res judicata galia santykiuose tarp ginčo, kuriame šis sprendimas buvo priimtas, šalių, kai jo atitikties Sąjungos teisei iš anksto nepatikrino nacionalinis teismas, turintis teisę Teisingumo Teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, ir, antra, kad dėl šios res judicata galios tokiam sprendimui būtų suteikta įrodomoji galia ginčo šalių ir trečiųjų asmenų santykiuose.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl privačių asmenų veiksmingos teisminės gynybos Sąjungoje, įskaitant atvejus, kai kreipiamasi į arbitražą
Teisingumo Teismas visų pirma priminė, kad ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje įtvirtintas įpareigojimas reiškia, kad institucijos, priskirtos valstybių narių teismų sistemai kaip „teismai“, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teisę, ir kurioms gali tekti priimti sprendimus dėl šios teisės taikymo ar aiškinimo, turi atitikti veiksmingos teisminės gynybos reikalavimus. Dėl Chartijos 47 straipsnyje garantuojamos teisės į veiksmingą teisinę gynybą reikėtų pažymėti, kad jame, be kita ko, reikalaujama, kad šie teismai galėtų atlikti veiksmingą aktų, priemonių ar veiksmų, kurie konkrečioje byloje galėjo pažeisti teisės subjektui Sąjungos teisėje suteiktas teises ar laisves, teisminę kontrolę. Vis dėlto nė viena iš šių dviejų nuostatų nereiškia, kad teisės subjektai turi teisę pateikti tiesioginį skundą, kuriuo pirmiausia siekiama užginčyti konkrečią priemonę, jeigu, be kita ko, atitinkamoje nacionalinėje teismų sistemoje yra viena ar kelios teisių gynimo priemonės, leidžiančios jiems netiesiogiai pasinaudoti veiksminga teismine kontrole šios priemonės, užtikrinančios teisių ir laisvių, kurios jiems garantuojamos pagal Sąjungos teisę, laikymąsi.
Be to, Sutartyse įtvirtinta teisės sistema iš esmės nedraudžia į jos taikymo sritį dėl Sąjungos teritorijoje vykdomos ekonominės veiklos patenkantiems asmenims pasirinkti arbitražo mechanizmą, kai sprendžiami ją vykdant galintys kilti tarpusavio ginčai. Privatūs asmenys gali sudaryti susitarimą, pagal kurį visi su juo susiję ginčai (ar jų dalis) aiškiai ir tiksliai perduodami spręsti arbitražo institucijai, o ne teismui, kuris pagal taikytinas nuostatas turėtų jurisdikciją juos spręsti, jeigu tokio susitarimo nebūtų sudaryta. Vis dėlto, jeigu tokiu susitarimu nustatytas (ar pasirinktas) arbitražo mechanizmas turi būti įgyvendintas Sąjungos teritorijoje (ar jos dalyje), kai nagrinėjami su ekonominės veiklos vykdymu šioje teritorijoje susiję ginčai, jis turi būti sukurtas ir įgyvendintas siekiant užtikrinti jo suderinamumą su principais, kuriais grindžiama Sąjungos teismų sistema, taip pat veiksmingą Sąjungos viešosios tvarkos laikymąsi. Šiuo tikslu turi būti galimybė arbitražo institucijos priimtiems sprendimams taikyti teisminę kontrolę, siekiant užtikrinti veiksmingą teisminę gynybą (
4
); ši kontrolė gali būti ribota.
Tokiomis aplinkybėmis negalima sutikti su tuo, kad privatūs asmenys, kreipdamiesi į arbitražą, galėtų nepaisyti Sąjungos pirminės ar antrinės teisės principų ir nuostatų, kurie yra esminiai pagal Sutartis nustatytai teisinei sistemai arba labai svarbūs Sąjungai nustatytoms užduotims vykdyti. Atvirkščiai, privatūs asmenys privalo laikytis šių Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamų principų ir nuostatų, jeigu konkrečiu atveju tenkinamos atitinkamos jų taikymo sąlygos. Atsižvelgiant į tai, viešosios tvarkos laikymasis yra esminis struktūrinio principų, normų ir tarpusavyje priklausomų teisinių santykių, siejančių pačią Sąjungą su jos valstybėmis narėmis ir tarpusavyje pačias valstybes nares, tinklo elementas. SESV 45, 56 ir 63 straipsniuose garantuojamos laisvės priskiriamos Sąjungos viešosios tvarkos sričiai. Šiais trimis tiesiogiai veikiančiais straipsniais, be kita ko, remiasi vidaus rinka, apimanti SESV 26 straipsnyje nurodytą vidaus sienų neturinčią erdvę.
Dėl nagrinėjant su sportu, kaip ekonomine veikla Sąjungos teritorijoje, susijusius ginčus SAT priimtų sprendimų teisminės kontrolės
Visų pirma Teisingumo Teismas pažymėjo, kad arbitražo mechanizmai, kuriuos tarptautinės sporto asociacijos (kaip antai FIFA) taiko spręsdamos su jomis kylančius ginčus, taip pat jų narėmis esančių nacionalinių asociacijų ir jų kompetencijai priklausančių privačių asmenų (tiek įmonių, tiek sportininkų) tarpusavio ginčus, priklausomai nuo šių sporto asociacijų įstatų ir prerogatyvų, pasižymi būdingais bruožais.
Tuo atveju, kai šie ginčai susiję su sportu, kaip ekonomine veikla Sąjungos teritorijoje, itin svarbu, kad atitinkami privatūs asmenys galėtų siekti, kad būtų atlikta veiksminga sprendžiant tuos ginčus priimtų sprendimų teisminė kontrolė, siekiant nustatyti, ar jie yra suderinami su Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamais principais ir nuostatomis. Iš tiesų, atsižvelgiant į tokių sporto asociacijų, kaip FIFA, įstatus ir prerogatyvas, reikia pripažinti, kad tokie arbitražo mechanizmai buvo tokių asociacijų vienašališkai primesti šiems privatiems asmenims. Nors formaliai norint taikyti tokį mechanizmą privačiam asmeniui gali tekti sudaryti su juo susitarimą, tokio susitarimo sudarymas ir išlygos dėl kreipimosi į arbitražą įtraukimas į jį iš tiesų yra iš anksto nustatyti atitinkamos asociacijos priimtuose teisės aktuose, taikomuose jos nariams ir su jais susijusiems ar netgi kitų kategorijų asmenims. Šios rūšies arbitražo mechanizmų privalomumas yra glaudžiai susijęs su tuo, kad jie turi būti taikomi sporto asociacijos, turinčios sui generis bei ypač plačius reguliavimo, kontrolės ir sankcijų skyrimo įgaliojimus, ir bendro ir neapibrėžto juridinių ar fizinių asmenų, dėl kurių šie įgaliojimai įgyvendinami jiems vykdant savo profesinę veiklą, tarpusavio ginčams.
Tiesa, tokį privalomą kreipimąsi į arbitražą iš esmės galima pateisinti, atsižvelgiant į tarptautinių sporto asociacijų teisinį savarankiškumą ir joms tenkančius įsipareigojimus, jų siekiamais teisėtais tikslais, kaip antai siekiu užtikrinti vienodą ginčų, susijusių su jų kompetencijai priklausančia sporto šaka, nagrinėjimą arba siekiu nuosekliai aiškinti ir taikyti šiai šakai taikytinas taisykles. Vis dėlto, nepaisant šio teisinio savarankiškumo, sporto asociacijos, įgyvendindamos savo įgaliojimus, negali riboti privačių asmenų galimybės remtis teisėmis ir laisvėmis, kurias jiems suteikia Sąjungos teisė ir kurios priskiriamos Sąjungos viešosios tvarkos sričiai. Šis reikalavimas savaime reiškia, kad šių teisių ir laisvių laikymuisi gali būti taikoma veiksminga teisminė kontrolė, juo labiau tada, kai atitinkami privatūs asmenys privalo kreiptis į arbitražą.
Dėl arbitražo institucijos priimtų sprendimų teisminei kontrolei keliamų reikalavimų (
5
) Teisingumo Teismas pažymėjo, pirma, kad visais atvejais, kai arbitražo sprendimas buvo priimtas byloje dėl sporto, kaip ekonominės veiklos Sąjungos teritorijoje, nesant galimybės tiesiogiai apskųsti šio sprendimo valstybės narės teisme, atitinkamiems privatiems asmenims, turi būti suteikta galimybė netiesiogiai pasiekti, kad valstybės narės teismai, įgalioti kuriuo nors būdu nagrinėti tokį arbitražo sprendimą, šių asmenų prašymu arba ex officio atliktų veiksmingą jo teisminę kontrolę ir patikrintų, ar šis sprendimas suderinamas su Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamais principais ir nuostatomis.
Antra, tokią kontrolę atlikti turintys valstybių narių teismai, kai tokiame sprendime (kaip nagrinėjamu atveju) aiškinami ar taikomi Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriami principai ar nuostatos, kuriais privatiems asmenims suteikiamos teisės ar laisvės, turi turėti galimybę atlikti šių principų ar šių nuostatų aiškinimo, jo sukeliamų teisinių pasekmių, kiek tai susiję su jų taikymu nagrinėjamam atvejui, ir arbitražo institucijos nustatytų ir įvertintų faktinių aplinkybių teisinio kvalifikavimo, atsižvelgiant į minėtą aiškinimą, kontrolę.
Trečia, šie teismai negali apsiriboti konstatavimu, kad toks sprendimas yra visiškai (ar iš dalies) nesuderinamas su Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamais principais ar nuostatomis. Atvirkščiai, įgyvendindami savo atitinkamą kompetenciją ir laikydamiesi taikytinų nacionalinės teisės nuostatų jie taip pat turi turėti galimybę nustatyti teisines tokio nesuderinamumo pripažinimo pasekmes. Priešingu atveju atliekama teisminė kontrolė būtų neveiksminga, nes toks sprendimas ir toliau būtų nesuderinamas.
Galiausiai bet kuris nacionalinis teismas, nagrinėjantis Sąjungos teisės nuostatomis reglamentuojamą ginčą, turi turėti įgaliojimus taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kuriomis galėtų užtikrinti visišką sprendimo dėl bylos esmės veiksmingumą, įskaitant atvejus, kai tas teismas pateikia Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir sustabdo bylos nagrinėjimą, kol bus priimtas Teisingumo Teismo sprendimas. Be to, toks teismas privalo netaikyti šiems įgaliojimams prieštaraujančių nacionalinės teisės nuostatų. Vadinasi, viena vertus, atitinkami privatūs asmenys turi turėti galimybę prašyti nacionalinio teismo, į kurį buvo tinkamai kreiptasi siekiant nustatyti, ar arbitražo sprendimas yra suderinamas su Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamais principais ir nuostatomis, taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kol bus priimtas sprendimas dėl bylos esmės. Kita vertus, bet kuris jurisdikciją priimti sprendimą šiuo klausimu turintis nacionalinis teismas turi netaikyti valstybės narės ar juo labiau – sporto asociacijos priimtų taisyklių, pagal kurias atitinkami privatūs asmenys neturi teisės prašyti taikyti tokias laikinąsias apsaugos priemones arba kuriomis kitaip draudžiama jas taikyti. Galiausiai darytina išvada, kad tuo atveju, kai konkrečiam ginčui taikytinos nacionalinės teisės nuostatos gali kliudyti visiškam ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos veiksmingumui, kompetentingas nacionalinis teismas turi savo iniciatyva netaikyti tų nuostatų, jeigu jų negalima aiškinti pagal Sąjungos teisę. Ši pareiga taikoma, be kita ko, tuo atveju, kai pagal taikytinas nacionalinės teisės nuostatas kompetentingas nacionalinis teismas negali veiksmingai patikrinti, ar SAT priimtas sprendimas byloje dėl sporto, kaip ekonominės veiklos Sąjungos teritorijoje, yra suderinamas su Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamais principais ir nuostatomis. Minėta pareiga visų pirma taikoma, kai pagal galiojančias nacionalinės teisės nuostatas ir normas, pirma, tokiam arbitražo sprendimui suteikiama res judicata galia šalių tarpusavio santykiuose ir, antra, jam suteikiama įrodomoji galia šalių ir trečiųjų šalių santykiuose, prieš tai atitinkamos valstybės narės teismui, turinčiam teisę Teisingumo Teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, veiksmingai nepatikrinus, ar šis sprendimas suderinamas su Sąjungos viešosios tvarkos sričiai priskiriamais principais ir nuostatomis. Tokiomis aplinkybėmis pats tokios res judicata galios, taigi ir įrodomosios galios, suteikimas minėtam arbitražo sprendimui pažeidžia ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje ir Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintą veiksmingos teisminės gynybos reikalavimą.
(
1
)	Šios ekonominės teisės turėtų atspindėti finansinę žaidėjų vertę. Jos susijusios su federacinėmis teisėmis, kurias klubas įgyja pasamdęs tam tikrą žaidėją (pavyzdžiui, teise įregistruoti šį žaidėją arba teise leisti jam žaisti). Naudodamasis jomis klubas gali gauti sumas, pavyzdžiui, žaidėją paskolinus arba perkėlus, už jo teisių į atvaizdą panaudojimą ar perleidimą, taip pat nutraukus su tuo žaidėju sudarytą sutartį.
(
2
)	Šį reglamentą FIFA priėmė 2014 m. kovo 22 d. ir jis įsigaliojo tų pačių metų rugpjūčio 1 d.; pagal jo 18bis straipsnį „Trečiosios šalies įtaka klubams“ ir 18ter straipsnį „Tretiesiems asmenims priklausančios žaidėjų ekonominės teisės“ uždraudžiami susitarimai dėl trečiųjų asmenų įtakos ir trečiųjų asmenų nuosavybės.
(
3
)	Code judiciaire (Teismų kodeksas), iš dalies pakeisto 2018 m. gruodžio 21 d.loi portant dispositions diverses en matière de justice (Įstatymas, kuriame įtvirtinamos įvairios su teisingumo sritimi susijusios nuostatos; Moniteur belge, 2018 m. gruodžio 31 d., p. 106560), 24 ir 28 straipsnis, 1713 straipsnio 9 dalis.
(
4
)	Ji suteikta atitinkamiems privatiems asmenims pagal Chartijos 47 straipsnį, o valstybės narės pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą privalo ją užtikrinti Sąjungos teisei priklausančiose srityse.
(
5
)	Tam, kad kompetentingi nacionaliniai teismai galėtų asmenims užtikrinti Chartijos 47 straipsnyje suteiktą veiksmingą teisminę gynybą, kurią valstybės narės pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą privalo užtikrinti Sąjungos teisei priklausančiose srityse.