62023CJ0510
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. sausio 30 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Nesąžininga įmonių komercinė veikla vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje – Direktyva 2005/29/EB – Priemonės, skirtos kovai su tokia veikla – 11–13 straipsniai – Vartotojų teisės normų pažeidimo nagrinėjimo procedūros – Protingo termino laikymasis – Nacionalinės teisės normos, kuriose nustatyta nacionalinės institucijos pareiga pareikšti prieštaravimą per 90 dienų naikinamąjį terminą, skaičiuojamą nuo sužinojimo apie esminius pažeidimo elementus momento – Visiškas ir automatiškas nacionalinės institucijos sprendimo panaikinimas nesilaikant šio termino – Principas „ne bis in idem“ – Teisės pradėti naują pažeidimo nagrinėjimo procedūrą dėl tų pačių faktinių aplinkybių praradimas pasibaigus terminui – Veiksmingumo principas – Įmonių teisė į gynybą“
Byloje C‑510/23
dėl Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas, Italija) 2023 m. rugpjūčio 2 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. rugpjūčio 8 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Trenitalia SpA
prieš
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
dalyvaujant
Federconsumatori,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurią sudaro antrosios kolegijos pirmininko pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, pirmosios kolegijos pirmininkas F. Biltgen, ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis, penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja) ir teisėjas J. Passer,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Trenitalia SpA, atstovaujamos avvocati P. Fattori, A. Lirosi ir S. Spagnuolo,
–
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, atstovaujamos avvocato dello Stato F. Sclafani,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato L. Fiandaca ir P. Gentili,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Kienapfel, P. Ondrůšek ir D. Recchia,
susipažinęs su 2024 m. rugsėjo 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) (OL L 149, 2005, p. 22) 11 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Trenitalia SpA ir Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Konkurencijos ir rinkos priežiūros tarnyba, Italija) (toliau – AGCM) ginčą dėl pastarosios Trenitalia už nesąžiningą komercinę veiklą skirtų sankcijų.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2005/29
3
Direktyvos 2005/29 1 straipsnyje „Tikslas“ nurodyta:
„Šios direktyvos tikslas yra padėti tinkamai veikti vidaus rinkai ir pasiekti aukštą vartotojų apsaugos lygį suderinant valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus dėl nesąžiningos komercinės veiklos, kenkiančios vartotojų ekonominiams interesams.“
4
Šios direktyvos 5 straipsnyje „Nesąžiningos komercinės veiklos draudimas“ nustatyta:
„Nesąžininga komercinė veikla draudžiama.“
5
Šios direktyvos 11 straipsnyje „Vykdymas“ nustatyta:
„1.   Kad šios direktyvos nuostatų būtų laikomasi vartotojų interesais, valstybės narės užtikrina pakankamus ir veiksmingus būdus kovoti su nesąžininga komercine veikla.
Tokie būdai – tai teisinės nuostatos, pagal kurias asmenys ar organizacijos, kurie pagal nacionalinės teisės aktus laikomi turinčiais teisėtą interesą kovoti su nesąžininga komercine veikla, įskaitant konkurentus, galėtų:
a)
pradėti bylą dėl tokios nesąžiningos komercinės veiklos;
ir (arba)
b)
tokią nesąžiningą komercinę veiklą apskųsti administracinei institucijai, kuri kompetentinga priimti sprendimus dėl skundų ar pradėti atitinkamą teisinį bylos nagrinėjimą.
<…>
2.   Pagal 1 dalyje nurodytas teisines nuostatas valstybės narės teismams ir administracinėms institucijoms suteikia įgaliojimus, kurie, tais atvejais, kai jie mano, kad tokios priemonės, atsižvelgiant į visus interesus ir ypač į viešąjį interesą, yra būtinos, juos įgalintų:
a)
nurodyti nutraukti nesąžiningą komercinę veiklą arba pradėti atitinkamą teisinį bylos dėl tokios nesąžiningos komercinės veiklos nutraukimo nagrinėjimą,
arba
b)
jei nesąžininga komercinė veikla dar nebuvo vykdoma, bet kyla jos vykdymo grėsmė, uždrausti šią veiklą arba pradėti atitinkamą teisinį bylos dėl tokios veiklos uždraudimo nagrinėjimą,
net neturint įrodymų apie prekybininko tikruosius nuostolius ar žalą arba sąmoningą ketinimą ar aplaidumą.
<…>“
6
Tos pačios direktyvos 13 straipsnyje „Sankcijos“ įtvirtinta:
„Valstybės narės numato sankcijas už nacionalinių nuostatų, priimtų taikant šią direktyvą, pažeidimus ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti jų vykdymą. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.“
Reglamentas Nr. 2006/2004
7
2004 m. spalio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo („Reglamentas dėl bendradarbiavimo vartotojų apsaugos srityje“) (OL L 364, 2004, p. 1), iš dalies pakeisto Direktyva 2005/29 (toliau – Reglamentas Nr. 2006/2004), 7 konstatuojamojoje dalyje buvo numatyta:
„Siekiant užtikrinti sklandų vidaus rinkos veikimą ir vartotojų apsaugą būtina, kad kompetentingos institucijos sugebėtų laisvai viena su kita bendradarbiauti keičiantis informacija, nustatant ir tiriant Bendrijoje daromus pažeidimus bei imantis veiksmų juos nutraukti ar uždrausti.“
8
Reglamento Nr. 2006/2004 1 straipsnyje „Tikslas“ buvo numatyta:
„Šis reglamentas nustato sąlygas, pagal kurias valstybių narių kompetentingos institucijos, paskirtos atsakingomis už teisės aktų, ginančių vartotojų interesus vykdymą, bendradarbiauja tarpusavyje ir su [Europos] Komisija, siekiant užtikrinti tų teisės aktų laikymąsi bei sklandų vidaus rinkos funkcionavimą ir siekiant stiprinti vartotojų ekonominių interesų apsaugą.“
9
Šio reglamento 3 straipsnyje „Apibrėžimai“ buvo nustatyta:
„Šiame reglamente:
a)
„vartotojų interesus ginantys teisės aktai“ – tai direktyvos, perkeltos į valstybių narių teisinę sistemą, ir reglamentai, išvardyti priede;
<…>“
10
To reglamento 9 straipsnyje „Rinkos priežiūros ir vykdymo veiklos koordinavimas“ buvo numatyta:
„1.   Kompetentingos institucijos koordinuoja savo rinkos priežiūrą ir vykdymo veiklą. Jos keičiasi visa tam pasiekti reikalinga informacija.
2.   Kai kompetentingos institucijos sužino, kad Bendrijoje daromas pažeidimas kenkia vartotojų interesams daugiau kaip dvejose valstybėse narėse, atitinkamos kompetentingos institucijos koordinuoja savo vykdymo veiksmus ir savitarpio pagalbos prašymus pasitelkdamos bendrą ryšių palaikymo tarnybą. Visų pirma jos siekia vienu metu atlikti tyrimus ir taikyti vykdymo priemones.
<…>“
11
To reglamento priedo 16 punkte buvo minima Direktyva 2005/29.
12
Nuo 2020 m. sausio 17 d. Reglamentas Nr. 2006/2004 buvo panaikintas 2017 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2017/2394 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, bendradarbiavimo, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 2006/2004 (OL L 345, 2017, p. 1).
Italijos teisė
Vartotojų kodeksas
13
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2005 m. rugsėjo 6 d.Decreto legislativo n. 206 – Codice del consumo (Įstatyminis dekretas Nr. 206, kuriuo patvirtinamas vartotojų kodeksas; GURI, Nr. 235, paprastasis priedas, 2005 m. spalio 8 d.) 27 straipsnyje „Administracinė apsauga ir teisminė gynyba“ numatyta:
„1.   [AGCM] šiame straipsnyje reglamentuojamus įgaliojimus vykdo ir kaip institucija, kompetentinga taikyti [Reglamentą Nr. 2006/2004], nepažeisdama teisės aktų nuostatų.
<…>
2.   [AGCM] savo iniciatyva arba bet kurio suinteresuotojo asmens ar organizacijos prašymu uždraudžia tęsti nesąžiningą komercinę veikla ir panaikina jos poveikį. Tuo tikslu [AGCM] naudojasi minėtame [Reglamente Nr. 2006/2004] nurodytais tyrimo ir vykdymo įgaliojimais, taip pat ir dėl netarpvalstybinių pažeidimų. <…>
<…>
13.   Skiriant administracines baudas už šio dekreto pažeidimą vadovaujamasi pagrindinės bylos aplinkybėms taikomos redakcijos 1981 m. lapkričio 24 d. [legge n. 689 – Modifiche al sistema penale (Įstatymas Nr. 689 dėl baudžiamosios teisės sistemos pakeitimų; toliau – Įstatymas Nr. 689/81)] I skyriaus I skirsnio nuostatomis ir 26, 27, 28 ir 29 straipsniais tiek, kiek šios nuostatos taikytinos <…>“
Įstatymas Nr. 689/81
14
Įstatyme Nr. 689/81 apibrėžta bendroji administracinių baudų sistema, jo 14 straipsnyje „Prieštaravimo pareiškimas ir pranešimas“ nustatyta:
„Apie pažeidimą, kai tai įmanoma, turi būti nedelsiant pranešama tiek pažeidėjui, tiek asmeniui, kuris privalo solidariai sumokėti už pažeidimą mokėtiną sumą.
Jei visi pirmesnėje pastraipoje nurodyti asmenys nebuvo nedelsiant informuoti, [Italijos] Respublikos teritorijoje gyvenantys suinteresuotieji asmenys apie pažeidimą turi būti informuojami per 90 dienų, o užsienyje gyvenantys asmenys – per 360 dienų nuo [pažeidimo] konstatavimo momento.
Kai teisminės institucijos sprendimu su pažeidimu susiję dokumentai perduodami kompetentingai institucijai, pirmesnėje pastraipoje nurodyti terminai skaičiuojami nuo [šių dokumentų] gavimo dienos.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
15
Trenitalia yra Italijoje veikianti pagrindinė keleivinio geležinkelių transporto valdymo bendrovė. Ji teikia tiek regionines, tiek vidutinio ir tolimojo nuotolio susisiekimo paslaugas, pastaroji kategorija apima, be kita ko, greituosius traukinius.
16
2011–2016 metais AGCM iš vartotojų, Autorità di regolazione dei trasporti (Transporto reguliavimo institucija, Italija) ir asociacijos Federconsumatori gavo pranešimų ir skundų, susijusių su traukinio bilietų pardavimo internetu tvarka. 2016 m. spalio 21 d. AGCM prie bylos medžiagos pridėjo savo darbuotojų nuo 2016 m. rugpjūčio 26 d. iki rugsėjo 30 d. atliktų pirkimo modeliavimų rezultatus.
17
2016 m. lapkričio 15 d. AGCM pranešė Trenitalia apie sprendimą pradėti vartotojų apsaugos teisės pažeidimo nagrinėjimo procedūrą ir šios bendrovės buveinėje atliko patikrinimą, o jis baigtas dokumentų poėmiu. Trenitalia advokatai turėjo galimybę susipažinti su tyrimo medžiaga ir pateikti pastabas. Taip pat buvo patikrinta bendrovė, tiekusi informacinę sistemą, kuria naudojosi Trenitalia.
18
2017 m. liepos 19 d. sprendime AGCM konstatavo, kad Trenitalia, internetu parduodama traukinio bilietus, vykdė nesąžiningą komercinę veiklą. AGCM teigimu, Trenitalia per savo internetinę informavimo, paieškos ir bilietų pardavimo sistemą tarp kelionių rezultatų iš esmės pateikdavo tik rezultatus, susijusius su greitųjų traukinių maršrutais, nepateikdama rezultatų dėl identiškų daug pigesnių regioninių traukinių maršrutų tuo pačiu laiku. Todėl ši institucija nurodė Trenitalia nutraukti nurodytą praktiką, nustatė terminą imtis tam reikalingų priemonių ir, atsižvelgdama į pažeidimo sunkumą ir trukmę, skyrė jai 5000000 eurų baudą.
19
Trenitalia2017 m. liepos 19 d. AGCM sprendimą apskundė Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas, Italija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, nurodydama, be kita ko, kad procedūros, kurios pabaigoje priimtas šis sprendimas, rungimosi principu grindžiamas tyrimo etapas pradėtas pavėluotai.
20
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad iš naujausios Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) jurisprudencijos matyti, jog AGCM vykdant procedūras vartotojų apsaugos srityje turi būti vadovaujamasi Įstatymo Nr. 689/81 14 straipsniu, pagal kurį ši institucija turi pradėti (kitaip praranda teisę taikyti sankcijas), įteikdama prieštaravimo pareiškimą, rungimosi principu grindžiamą tyrimo etapą per 90 dienų nuo tada, kai sužino apie esminius tariamo pažeidimo elementus (toliau – nagrinėjamas terminas).
21
Nagrinėjamo termino eigos pradžia yra teisminės kontrolės dalykas ir ją atlikdamas administracinis teismas turi atlikti retrospektyvų vertinimą ir patikrinti, nuo kada duomenys, kuriuos turėjo AGCM, buvo pakankami, kad ji galėtų pareikšti prieštaravimą ir taip pradėti procedūros rungimosi principu pagrįstą tyrimo etapą. Nesilaikant šio termino, visas AGCM sprendimas, priimtas baigiant pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, panaikinamas. Be to, taikant principą „ne bis in idem“, ši institucija nebegali pradėti naujos pažeidimo nagrinėjimo procedūros dėl tų pačių veiksmų, net jei atitinkama įmonė jų niekada nenutraukė.
22
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, nagrinėjamo termino taikymas kelia grėsmę AGCM autonomijai, nes ji įpareigojama gautas bylas nagrinėti būtent chronologine tvarka, taip atimant iš jos galimybę atsižvelgti į kiekvienos bylos ypatybes. Be to, turint omenyje, kad AGCM veikla kompleksiška, ypač atliekant tyrimus dėl stambių ūkio subjektų praktikos, pernelyg ankstyvas procedūros rungimosi principu pagrįsto tyrimo etapo pradėjimas padidintų riziką, kad institucijai nepavyks surinkti būtinų ir pakankamų įrodymų tiriamam pažeidimui nustatyti.
23
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikia palyginimą su konkurencijos srityje taikomomis sankcijomis, kai kompetentinga institucija privalo užbaigti pažeidimo nagrinėjimo procedūrą per „protingą terminą“. Šis terminas pagal analogiją turėtų būti taikomas ir vartotojų apsaugos bylose, todėl nagrinėjamo termino, kuris bet kuriuo atveju nenumatytas Sąjungos vartotojų apsaugos teisėje, neturėtų būti paisoma.
24
Be to, kadangi nesąžininga komercine veikla įtariama įmonė pagal nacionalinę teisę, kaip ją aiškina Consiglio di Stato (Valstybės Taryba), neprivalo įrodyti, kad patyrė žalos dėl to, kad procedūros rungimosi principu pagrįstas tyrimo etapas pradėtas suėjus nagrinėjamam terminui, iš to išplaukia nenuginčijama prezumpcija, kad šios įmonės teisė į gynybą pažeidžiama vien dėl šio termino nepaisymo.
25
Bet kuriuo atveju termino, kurio skaičiavimo pradžia priklausytų nuo konkretaus atvejo, taikymas būtų nesuderinamas su teisėtų lūkesčių apsaugos principu, kurio paisymo turėtų galėti tikėtis nubaustos įmonės.
26
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar nagrinėjamo termino taikymas tyrimo procedūroms, susijusioms su pažeidimais, už kuriuos skiriamos sankcijos pagal nacionalinės teisės nuostatas, priimtas įgyvendinant Direktyvą 2005/29, yra suderinamas su Sąjungos teise.
27
Šiomis aplinkybėmis Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 2005/29] 11 straipsnis, siejamas su vartotojų apsaugos ir administracinių veiksmų veiksmingumo principais, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kokios įtvirtintos [Įstatymo Nr. 689/81] 14 straipsnyje – kaip jis aiškinamas pagal naujausią suformuotą jurisprudenciją, – kuriuo [AGCM] įpareigojama pradėti tyrimo procedūrą nesąžiningai komercinei veiklai konstatuoti per 90 dienų naikinamąjį terminą, pradedamą skaičiuoti nuo momento, kai ši institucija sužino apie esminius pažeidimo elementus, kurie gali būti nurodyti pirmajame pranešime apie pažeidimą?“
Dėl prejudicinio klausimo
28
Visų pirma primintina, kad nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus ir atsižvelgti į Sąjungos teisės normas, kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nebuvo nurodęs savo klausimuose (šiuo klausimu žr. 2024 m. sausio 30 d. Sprendimo Direktor na Glavna direktsia Natsionalna politsia pri MVR–Sofia, C‑118/22, EU:C:2024:97, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
29
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nors savo klausimą pateikė tik dėl Direktyvos 2005/29 11 straipsnio, taip pat nurodo, kad, nesilaikant nagrinėjamo termino, AGCM priimtas galutinis sprendimas visas panaikinamas ir ji praranda įgaliojimus pradėti naują procedūrą dėl tų pačių faktinių aplinkybių. Kadangi šios direktyvos 13 straipsnis susijęs su valstybių narių nustatoma sankcijų, taikytinų pažeidus įgyvendinant šią direktyvą priimtas nacionalines nuostatas, sistema, į pateiktą klausimą reikia atsakyti atsižvelgiant ir į šį 13 straipsnį.
30
Siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti tikrai naudingą atsakymą, reikia pripažinti, kad šis teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2005/29 11 ir 13 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kai nacionalinė institucija, atsakinga už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, vykdo procedūrą siekdama konstatuoti tam tikros komercinės veiklos nesąžiningumą, pirma, reikalaujama, kad ši institucija pradėtų šios procedūros rungimosi principu grindžiamą tyrimo etapą atitinkamai įmonei pareikšdama prieštaravimą per 90 dienų terminą, skaičiuojamą nuo tada, kai ji sužino apie tariamo pažeidimo esminius elementus, kurie gali būti nurodyti pirmajame pranešime apie pažeidimą, ir, antra, numatyta, kad, jei šio termino nesilaikoma, šios institucijos galutinis sprendimas, priimtas užbaigiant pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, visiškai panaikinamas ir ji netenka teisės pradėti naujos pažeidimo nagrinėjimo procedūros dėl tos pačios veiklos.
31
Direktyvos 2005/29 11 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, jog tam, kad šios direktyvos nuostatų būtų laikomasi vartotojų interesais, valstybės narės turi užtikrinti pakankamus ir veiksmingus būdus kovoti su nesąžininga komercine veikla. Šio 11 straipsnio 2 dalies a punkte patikslinama, kad valstybės narės administracinėms institucijoms suteikia įgaliojimus, kurie, tais atvejais, kai jos mano, kad tokios priemonės, atsižvelgiant į visus interesus, pirmiausia į viešąjį interesą, yra būtinos, jas įgalina nurodyti nutraukti nesąžiningą komercinę veiklą arba pradėti atitinkamą teisinį bylos dėl tokios nesąžiningos komercinės veiklos nutraukimo nagrinėjimą.
32
Be to, šios direktyvos 13 straipsnyje nustatyta, kad valstybės narės numato sankcijas už nacionalinių nuostatų, priimtų taikant šią direktyvą, pažeidimus ir imasi visų būtinų priemonių jų vykdymui užtikrinti; šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.
33
Kaip matyti iš Direktyvos 2005/29 1 straipsnio, siejamo su 11 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipa, šia direktyva siekiama užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį ir šiuo tikslu užtikrinti, kad su nesąžininga veikla būtų veiksmingai kovojama siekiant įgyvendinti vartotojų interesus (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Wind Tre ir Vodafone Italia, C‑54/17 ir C‑55/17, EU:C:2018:710, 54 punktą ir 2023 m. vasario 2 d. Sprendimo Towarzystwo Ubezpieczeń Ż(Klaidinančios standartinės draudimo sutartys), C‑208/21, EU:C:2023:64, 81 punktą).
34
Vis dėlto šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje tik numatyta, kad nesąžininga komercinė veikla „draudžiama“, taip valstybėms narėms suteikiant diskreciją pasirinkti nacionalines priemones pagal šios direktyvos 11 ir 13 straipsnius, skirtas kovai su nesąžininga komercine veikla, tačiau su sąlyga, kad jos bus pakankamos ir veiksmingos ir kad taip numatytos sankcijos bus veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos (šiuo klausimu žr. 2018 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2023 m. vasario 2 d. Sprendimo Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (Klaidinančios standartinės draudimo sutartys) (C‑208/21, EU:C:2023:64, 79 punktą).
35
Tuo remiantis, darytina išvada, kad nesant specialių Sąjungos teisės normų, reglamentuojančių procedūrinius terminus, kuriais būtų užtikrinama, kad egzistuotų tinkamos ir veiksmingos priemonės, padedančios kovoti su nesąžininga komercine veikla ir skirti už ją veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas sankcijas, valstybės narės turi šioje srityje nustatyti ir taikyti nacionalinės proceso teisės normas (pagal analogiją žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 43–45 punktus; 2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Napfény-Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, 34 punktą ir 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo BMW Bank ir kt., C‑38/21, C‑47/21 ir C‑232/21, EU:C:2023:1014, 303 punktą).
36
Vis dėlto, nors šių normų nustatymas ir taikymas priklauso valstybių narių kompetencijai, įgyvendindamos šią kompetenciją valstybės narės turi laikytis Sąjungos teisės ir, paisydamos veiksmingumo principo, negali padaryti taip, kad būtų praktiškai neįmanoma arba pernelyg sudėtinga įgyvendinti tą teisę (šiuo klausimu žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 46 punktą ir 2023 m. liepos 13 d. Sprendimo Napfény-Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, 35 ir 47 punktus).
37
Reikia pripažinti, jog tai, kad nacionalinėms institucijoms, atsakingoms už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, siekiant kovoti su nesąžininga komercine veikla, nustatomi protingi procedūriniai terminai, yra suderinama su Sąjungos teise. Tokie protingi terminai teisinio saugumo sumetimais nustatomi tiek atitinkamų įmonių, tiek šių institucijų naudai ir dėl jų Sąjungos teisės įgyvendinimas netampa praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (pagal analogiją žr. 2015 m. spalio 29 d. Sprendimo BBVA, C‑8/14, EU:C:2015:731, 28 punktą ir 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 48 punktą).
38
Taigi nacionalinės teisės normos, kuriose nustatomi procedūriniai terminai, kurių pažeidimų nagrinėjimo ir sankcijų skyrimo srityje turi laikytis nacionalinės institucijos, atsakingos už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą siekiant kovoti su nesąžininga komercine veikla, turi būti, paisant teisinio saugumo, tokios, kad užtikrintų bylų išnagrinėjimą per protingą terminą ir kartu nekeltų grėsmės veiksmingam Direktyvos 2005/29 perkėlimui į vidaus teisės sistemą (pagal analogiją žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 49 punktą).
39
Siekiant nustatyti, ar nacionaline terminų sistema paisoma tokios pusiausvyros, reikia atsižvelgti, be kita ko, į atitinkamo termino trukmę, taip pat į visus jo taikymo tvarkos elementus, kaip antai datą, kurią terminas prasideda, ir sąlygas, kurioms esant jis prasideda, yra sustabdomas ar nutraukiamas (šiuo klausimu žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 50 punktą ir 2021 m. birželio 10 d. Sprendimo BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, 30 punktą).
40
Reikia taip pat atsižvelgti į bylų, susijusių su kova su nesąžininga komercine veikla, patenkančia į Direktyvos 2005/29 taikymo sritį, ypatybes ir ypač į aplinkybę, kad šiose bylose iš principo gali prireikti atlikti sudėtingą faktinę ir ekonominę analizę (pagal analogiją žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 51 punktą).
41
Be to, siekiant, kad būtų nustatytos protingos laiko ribos, taikomos nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą siekiant kovoti su nesąžininga komercine veikla ir už ją bausti, vykdomoms procedūroms, pagal teisinio saugumo principą reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų pakankamai tikslią, aiškią ir nuspėjamą terminų sistemą, kad suinteresuotieji asmenys galėtų tiksliai žinoti savo pareigas, kylančias pagal nagrinėjamas normas, ir imtis atitinkamų veiksmų (pagal analogiją žr. 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑610/10, EU:C:2012:781, 49 punktą; 2021 m. birželio 3 d. Sprendimo Jumbocarry Trading, C‑39/20, EU:C:2021:435, 48 punktą ir 2024 m. kovo 7 d. Sprendimo Die Länderbahn ir kt., C‑582/22, EU:C:2024:213, 66 punktą).
42
Šiomis aplinkybėmis iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, susijusios su Europos Komisijos vykdomomis procedūromis dėl SESV 101 ir 102 straipsnių pažeidimo, matyti, kad protingo termino principo turi būti laikomasi kiekviename šių procedūrų etape (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 199 ir 230 punktus, taip pat 2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied / Komisija, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 37–39 punktus).
43
Dėl analogiškų priežasčių, nustatydamos terminus, kurių pažeidimų nagrinėjimo ir sankcijų skyrimo srityje turi laikytis nacionalinės institucijos, atsakingos už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, valstybės narės gali numatyti ne tik bendrąsias senaties taisykles, taikomas visai pažeidimo procedūrai, bet ir prireikus terminus, kurių turi būti paisoma vykdant kai kuriuos šios procedūros etapus, kaip antai stadiją, einančią prieš prieštaravimo atitinkamai įmonei įteikimą, su sąlyga, kad tie terminai atitinka šio sprendimo 38–41 punktuose nurodytus reikalavimus.
44
Šiuo klausimu reikia priminti, pirma, kad tos stadijos trukmės protingumą reikia vertinti pagal konkrečios bylos aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2013 m. birželio 13 d. Sprendimo HGA ir kt. / Komisija (C‑630/11 P–C‑633/11 P, EU:C:2013:387, 82 punktą). Konkrečiai tariant, šiai stadijai taikomo procedūrinio termino trukmė turi būti iš esmės pakankama, kad būtų užtikrinta sklandi jos eiga (šiuo klausimu žr. 2015 m. spalio 29 d. Sprendimo BBVA, C‑8/14, EU:C:2015:731, 29 punktą ir 2020 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides(Paskesnio prašymo atmetimas – Skundo pateikimo terminas)C‑651/19, EU:C:2020:681, 57 punktą).
45
Reikia taip pat priminti, kad, Komisijai vykdant procedūras dėl SESV 101 ir 102 straipsnių pažeidimo, išankstinio tyrimo stadija, trunkanti iki prieštaravimo pareiškimo, skirta ne tik tam, kad ši institucija galėtų surinki visą svarbią konkurencijos normų pažeidimą ar jo nebuvimą patvirtinančią informaciją, bet ir tam, kad ji galėtų nuspręsti dėl procedūros krypties ir jos vėlesnės eigos (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 15 d. Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, EU:C:2002:582, 182 punktą, taip pat 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Elf Aquitaine / Komisija, C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 113 punktą).
46
Nors procedūros konkurencijos srityje sudėtingumas gali pagrįsti ilgą preliminaraus tyrimo etapo trukmę (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija / Tempus Energy ir Tempus Energy Technology, C‑57/19 P, EU:C:2021:663, 62 punktą ir 2022 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Irish Wind Farmers’ Association ir kt. / Komisija, C‑578/21 P, EU:C:2022:898, 88 punktą), Komisijai neleidžiama vilkinti šio procedūros etapo (šiuo klausimu žr. 1997 m. kovo 18 d. Sprendimo Guérin automobiles / Komisija, C‑282/95 P, EU:C:1997:159, 36 punktą ir 2013 m. birželio 13 d. Sprendimo HGA ir kt. / Komisija, C‑630/11 P–C‑633/11 P, EU:C:2013:387, 81 punktą).
47
Be to, teisės į gynybą paisymas yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kurio turi būti visapusiškai laikomasi vykdant administracines procedūras pagal Sąjungos teisę. Vykstant procedūrai dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo būtent prieštaravimo pareiškimas yra esminė to garantija (šiuo klausimu žr. 2017 m. spalio 26 d. Sprendimo Global Steel Wire ir kt. / Komisija, C‑457/16 P ir C‑459/16 P–C‑461/16 P, EU:C:2017:819, 139 ir 140 punktus; 2018 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo UBS Europe ir kt., C‑358/16, EU:C:2018:715, 60 punktą ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 56 punktą).
48
Tuo remiantis, darytina išvada, kad tai, kas nurodyta šio sprendimo 45–47 straipsniuose, taikytina ir tuo atveju, kai nacionalinė institucija, atsakinga už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą siekiant, kad būtų baudžiama už Sąjungos teisės aktų šioje srityje pažeidimą, vykdo administracinę procedūrą.
49
O tam, kad veiksmingai įvykdytų savo pareigą įgyvendinti Sąjungos vartotojų apsaugos srities teisės aktus, institucijos, atsakingos už vartotojų apsaugos srities teisės aktų vykdymo užtikrinimą, turi turėti galimybę nustatyti gautų skundų nagrinėjimo eiliškumą, nes šiuo klausimu turi plačią diskreciją (pagal analogiją žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Masterfoods ir HB, C‑344/98, EU:C:2000:689, 46 punktą ir 2013 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo EFIM / Komisija, C‑56/12 P, EU:C:2013:575, 72 ir 83 punktus).
50
Antra, Reglamente Nr. 2006/2004, kuris buvo taikomas pradėjus pagrindinėje byloje aptariamos procedūros rungimusi grindžiamą etapą, vėliau Reglamente 2017/2394 buvo numatyta bendradarbiavimo ir koordinavimo tvarka, kurią taikant institucijoms, atsakingoms už vartotojų apsaugos srities teisės aktų vykdymo užtikrinimą, gali tekti bendradarbiauti ir derinti veiksmus tarpusavyje ir su Komisija, siekiant kovoti su tam tikrų rūšių šių reglamentų prieduose nurodytų teisės aktų, tarp jų Direktyvos 2005/29, pažeidimais.
51
Pagal Reglamento Nr. 2006/2004 9 straipsnio 1 ir 2 dalis kompetentingos institucijos turėjo koordinuoti savo rinkos priežiūrą ir vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo veiklą, vienu metu atlikdamos tyrimus ir taikydamos vykdymo priemones. Kaip matyti iš šio reglamento 7 konstatuojamosios dalies, siekiant užtikrinti sklandų vidaus rinkos veikimą ir vartotojų apsaugą buvo būtina, kad kompetentingos institucijos sugebėtų laisvai viena su kita bendradarbiauti keisdamosi informacija, nustatydamos ir tirdamos Bendrijoje daromus pažeidimus ir imdamosi veiksmų juos nutraukti ar uždrausti.
52
Tiek iš pažeidimo nagrinėjimo procedūros vartotojų apsaugos srityje etapo, einančio prieš prieštaravimo pareiškimo pateikimą, paskirties, tiek iš nacionalinės valdžios institucijos, atsakingos už šios srities teisės aktų vykdymo užtikrinimą, plačios diskrecijos nustatyti savo procedūrų šioje srityje eiliškumą matyti, kad, vykstant šiam procedūros etapui, tokia institucija turi ne tik galėti imtis visų išankstinių tyrimo priemonių ir atlikti dažnai sudėtingus faktinius ir teisinius vertinimus, aiškindamasi, ar pagrįsta pradėti rungimosi principu pagrįstą tyrimo etapą, bet ir pasirinkti, priklausomai nuo eiliškumo tvarkos, kurią ji pageidauja taikyti vykdomai pažeidimo procedūrai, įgyvendindama savo veiklos nepriklausomumą, tinkamiausią momentą, kada – prireikus – pradėti tos procedūros rungimusi grindžiamą tyrimo etapą.
53
Taigi nacionalinė valdžios institucija, atsakinga už vartotojų apsaugos srities teisės aktų vykdymo užtikrinimą, turi turėti galimybę nuspręsti konkrečioje procedūroje kol kas nepradėti rungimosi principu pagrįsto etapo, net jei ji jau nustatė pagrindinių tariamo pažeidimo elementų buvimą. Tokia galimybė atitinka tikslą, kad atitinkamai institucijai turi būti sudarytos sąlygos adekvačiai vertinti visas joje pradėtas pažeidimo nagrinėjimo procedūras. Ji taip pat gali padėti veiksmingai panaudoti turimus išteklius ir sudaryti palankias sąlygas nacionalinėms institucijoms, atsakingoms už vartotojų apsaugos srities teisės aktų vykdymo užtikrinimą, tinkamai bendradarbiauti naudojantis bendradarbiavimo tinklu, įsteigtu Reglamentu Nr. 2006/2004, vėliau Reglamentu 2017/2394. Vis dėlto toks laikinas atidėjimas negali lemti to, kad nesilaikoma protingo termino, per kurį turi būti baigtas pažeidimo nagrinėjimo procedūros etapas, einantis prieš prieštaravimo pareiškimą.
54
Trečia, naudodamasi savo procesine autonomija valstybė narė turi ne tik užtikrinti Sąjungos teisės aktų vartotojų apsaugos srityje bei persekiojimo ir nubaudimo už jų pažeidimus visišką veiksmingumą, bet ir paisyti pagrindinių teisių, be kita ko, įmonių, dėl kurių pradėta pažeidimo nagrinėjimo procedūra, teisės į gynybą (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimo VEBIC, C‑439/08, EU:C:2010:739, 63 punktą ir 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Kolev ir kt., C‑612/15, EU:C:2018:392, 98 punktą).
55
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad pernelyg ilga stadijos, einančios prieš prieštaravimo pareiškimą, trukmė gali turėti įtakos suinteresuotųjų įmonių teisės į gynybą įgyvendinimui ateityje, be kita ko, sumažindama įgyvendinamos teisės į gynybą veiksmingumą pažeidimo nagrinėjimo procedūros, kuri pradėta dėl jų, rungimusi grindžiamame etape. Kuo daugiau laiko praeina tarp preliminaraus tyrimo priemonės ir prieštaravimo pareiškimo, juo didesnė tikimybė, kad nebus galima arba bus labai sunku surinkti šiame pareiškime nurodytą prieštaravimą paneigiančių įrodymų (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied / Komisija (C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 49 punktą).
56
Nors protingais procedūriniais terminais, be kita ko, siekiama užtikrinti veiksmingą įmonių, dėl kurių pradėta pažeidimo nagrinėjimo procedūra, teisę į gynybą, nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatyti procedūriniai terminai, taikomi nacionalinėms institucijoms, atsakingoms už vartotojų apsaugos srities teisės aktų vykdymo užtikrinimą siekiant kovoti su nesąžininga komercine veikla ir už ją bausti, turi būti pritaikyti prie šios srities Sąjungos teisės ypatumų ir atitinkamų asmenų tikslų įgyvendinant šią teisę, kad nebūtų pakenkta visiškam jos veiksmingumui (pagal analogiją žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 52 punktą).
57
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, AGCM turi pradėti rungimosi principu pagrįstą procedūros etapą pateikdama prieštaravimo pareiškimą per 90 dienų nuo tada, kai nustatomi esminiai tariamo pažeidimo elementai. Be to, jeigu to termino nesilaikoma, tai lemia, kad, pirma, visas AGCM galutinis sprendimas, priimtas užbaigiant pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, kiek jis susijęs su nurodymu nutraukti nesąžiningą komercinę veiklą ir atitinkamai įmonei paskirtomis sankcijomis, panaikinamas. Antra, pagal principą „ne bis in idem“ ši institucija jau nebegali pradėti naujos pažeidimo nagrinėjimo procedūros dėl tos pačios nesąžiningos komercinės veiklos. Kaip matyti iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos, tokių taisyklių tikslas yra apsaugoti įmonių teisę į gynybą vykstant pažeidimo nagrinėjimo procedūrai, kuri pradėta dėl jų, laiku informuojant apie prieš jas nukreiptą prieštaravimą.
58
Kaip išvados 107–109 ir 114 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, taikant nagrinėjamą terminą AGCM įpareigojama joje pradėtas pažeidimo nagrinėjimo procedūras vertinti nediferencijuotai, ne atsižvelgdama į konkrečias kiekvienos procedūros aplinkybes, bet tiesiog taikydama chronologinę tvarką, ir taip jai trukdoma nustatyti ir taikyti prioritetus, susijusius su jos procedūromis vartotojų apsaugos srityje. Taigi ši institucija galėtų būti įpareigojama pradėti tyrimo procedūras remiantis neaiškiais faktiniais ir teisiniais pagrindais arba pirmenybę teikti ir nagrinėti tam tikrų kategorijų bylas, kurias jos turimi ištekliai jai leidžia nagrinėti ne tik preliminaraus tyrimo stadijoje, o tai tam tikrais atvejais būtų nepalanku sudėtingoms ir vartotojų interesams kenkiančioms bylos. Toks AGCM veiklos nepriklausomumo suvaržymas yra dar labiau tikėtinas tuo atveju, kai termino, kurio eigos pradžią lemiančios taisyklės, be to, atrodo, nėra labai tikslios, aiškios ar šios institucijos ir suinteresuotosios įmonės numatomos, pradžia sutampa su pirmuoju pranešimu apie įtariamą pažeidimą šiai institucijai, kuri tokiu atveju privalo nedelsdama ištirti bylą.
59
Be to, pasekmės, susijusios su nagrinėjamo termino nesilaikymu, gali trukdyti AGCM visapusiškai bendradarbiauti tinkle, sukurtame Reglamentu Nr. 2006/2004, vėliau – Reglamentu 2017/2394. Iš tiesų, kaip savo rašytinėse pastabose teisingai nurodė AGCM ir Komisija, šiai institucijai gali tekti imtis veiksmų tarpvalstybiniais atvejais, remiantis kitos valstybės narės institucijos arba Komisijos pranešimu. Gali paaiškėti, kad aptariamo termino nepakanka, kad AGCM galėtų veiksmingai bendradarbiauti su kitų valstybių narių institucijomis ir Komisija, juo labiau jei dėl atitinkamos komercinės praktikos jau buvo gautas įspėjimas Italijoje, lėmęs aptariamo termino eigos pradžią.
60
Be to, svarbu pažymėti, pirma, kad įmonių, dėl kurių pradėta pažeidimo nagrinėjimo procedūra, teisė į gynybą bet kuriuo atveju negali būti pažeista vien dėl to, kad nepaisyta nagrinėjamo termino.
61
Kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 131 punkte, nors neabejotinai svarbu užtikrinti, kad įmonės teisė į gynybą nebūtų nepataisomai pažeista per preliminarią pažeidimo, susijusio su nesąžininga komercine veikla, nagrinėjimo procedūros stadiją, tokia įmonė bet kuriuo atveju ir toliau galės veiksmingai naudotis savo teise į gynybą su sąlyga, kad garantuojama, jog nacionalinė konkurencijos institucija negalės priimti sprendimo tokios įmonės atžvilgiu neatlikusi rungimosi principu pagrįsto tyrimo, per kurį atitinkama įmonė būtų galėjusi visapusiškai pasinaudoti savo teise į gynybą.
62
Antra, Teisingumo Teismas dėl nacionalinių konkurencijos institucijų veiklos, kuria siekiama bausti už Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimus, yra nusprendęs, kad dėl nacionalinės senaties terminų skaičiavimo tvarkos, kuri dėl su ja susijusių priežasčių sistemingai sudaro kliūčių skirti veiksmingas ir atgrasomas sankcijas už Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimus, šios teisės normų taikymas tampa praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas. Todėl jis nusprendė, kad nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatytas senaties terminas, kurį taikant, atsižvelgiant į didelį konkurencijos bylų sudėtingumą, gali kilti sisteminė nebaudžiamumo už šios teisės pažeidimus sudarančias aplinkybes rizika, neatitinka veiksmingumo principo (šiuo klausimu žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 53 ir 56 punktus).
63
Atsižvelgiant į šio sprendimo 33 punkte primintą Direktyvos 2005/29 tikslą užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį ir garantuoti, kad su nesąžininga komercine veikla būtų veiksmingai kovojama dėl vartotojų interesų, tai, kas nurodyta pirmesniame šio sprendimo punkte, taip pat svarbu, kai kalbama apie nacionalinių valdžios institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, veiklą.
64
Kaip generalinis advokatas iš esmės nurodė išvados 137–139 punktuose, atrodo, kad pasekmės, kurios pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės normose numatytos dėl nagrinėjamo termino nesilaikymo, gali sukelti sisteminę nebaudžiamumo už veikas, kuriomis pažeidžiamas Direktyvos 2005/29 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas nesąžiningos komercinės veiklos draudimas, riziką. Iš tiesų šios nacionalinės teisės normos galėtų reikšti, kad už daugelį nustatytų šios nuostatos pažeidimų neskiriamos veiksmingos ir atgrasomos sankcijos. Be to, AGCM negalėjimas pradėti naujos pažeidimo nagrinėjimo procedūros, kad taikytų tokias sankcijas, faktiškai galėtų paskatinti įmones tęsti nesąžiningą komercinę veiklą ir taip rimtai trukdyti nacionalinėms valdžios institucijoms, atsakingoms už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, veiksmingai įgyvendinti Sąjungos teisės normas šioje srityje.
65
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tai, kas nurodyta šio sprendimo 58, 59 ir 64 punktuose, dėl nagrinėjamo termino taikymo AGCM veiklai gali kilti grėsmė šios institucijos veiklos nepriklausomumui ir sisteminė rizika, kad nebus baudžiama už veikas, kuriomis pažeidžiamas Direktyvos 2005/29 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas nesąžiningos komercinės veiklos draudimas.
66
Be to, svarbu pažymėti, kad nacionalinės teisės aiškinimas, pagal kurį, jei AGCM nesilaiko nagrinėjamo termino, ji praranda tik galimybę skirti sankcijas, bet ir toliau gali įpareigoti įmonę nutraukti nesąžiningą komercinę veiklą, vis dėlto negali pašalinti tokios nebaudžiamumo rizikos ir užtikrinti veiksmingo Direktyvos 2005/29 taikymo. Iš tiesų tokie nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, veiksmų apribojimai būtų nesuderinami su šios direktyvos 13 straipsnyje įtvirtinta valstybių narių pareiga priimti ir užtikrinti veiksmingų ir atgrasomų sankcijų sistemos įgyvendinimą.
67
Kadangi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagrindinėje byloje nagrinėjamas terminas taikomas dėl tam tikro aukštesnės instancijos teismo atlikto nacionalinės teisės aiškinimo, dar reikia pridurti, kad, siekiant užtikrinti visų Sąjungos teisės nuostatų veiksmingumą, pagal viršenybės principą reikalaujama, kad nacionaliniai teismai savo vidaus teisę aiškintų kiek įmanoma taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę (2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 70 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija, taip pat 2023 m. spalio 12 d. Sprendimo Z. (Teisė gauti kredito sutarties dublikatą), C‑326/22, EU:C:2023:775, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68
Taigi taikydami nacionalinę teisę šie teismai turi kiek įmanoma ją aiškinti atsižvelgdami į svarbių Sąjungos teisės nuostatų tekstą ir tikslą, taip pat į visą vidaus teisę ir taikyti joje pripažintus aiškinimo metodus, kad būtų užtikrintas visiškas šių nuostatų veiksmingumas ir priimtas jomis siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 71 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2022 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Vicente (Procedūra dėl advokato honoraro sumokėjimo), C‑335/21, EU:C:2022:720, 72 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
69
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo nacionalinę teisę, visų pirma pagrindinėms bylos aplinkybėms taikomos redakcijos Įstatyminio dekreto Nr. 206, kuriuo patvirtinamas Vartotojų kodeksas, 27 straipsnio 13 dalį ir Įstatymo Nr. 689/81 14 straipsnį, turi aiškinti kiek įmanoma taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, kad būtų užtikrintas visiškas jos veiksmingumas. Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo pareiga reiškia, kad šis teismas prireikus turi pakeisti suformuotą jurisprudenciją, jeigu ji pagrįsta su tam tikros Sąjungos teisės nuostatos tikslais nesuderinamu vidaus teisės išaiškinimu, ir savo iniciatyva netaikyti aukštesnės, net aukščiausiosios, instancijos teismo pateikto aiškinimo, kuris jam privalomas pagal nacionalinę teisę, jeigu toks aiškinimas neatitinka Sąjungos teisės (šiuo klausimu žr. 2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, 78 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; 2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, 58 punktą ir 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo Función Pública GD, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 108 ir 110 punktus).
70
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2005/29 11 ir 13 straipsniai, siejami su veiksmingumo principu, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kai nacionalinė institucija, atsakinga už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, vykdo procedūrą siekdama konstatuoti tam tikros komercinės veiklos nesąžiningumą, pirma, reikalaujama, kad ši institucija pradėtų šios procedūros rungimosi principu grindžiamą tyrimo etapą atitinkamai įmonei pareikšdama prieštaravimą per 90 dienų terminą, skaičiuojamą nuo tada, kai ji sužino apie tariamo pažeidimo esminius elementus, kurie gali būti nurodyti pirmajame pranešime apie pažeidimą, ir, antra, numatyta, kad, jei šio termino nesilaikoma, šios institucijos galutinis sprendimas, priimtas užbaigiant pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, visiškai panaikinamas ir ji netenka teisės pradėti naujos pažeidimo nagrinėjimo procedūros dėl tos pačios veiklos.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
71
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 („Nesąžiningos komercinės veiklos direktyva“) 11 ir 13 straipsniai, siejami su veiksmingumo principu,
turi būti aiškinami taip:
pagal juos draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriose, kai nacionalinė institucija, atsakinga už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymo užtikrinimą, vykdo procedūrą siekdama konstatuoti tam tikros komercinės veiklos nesąžiningumą, pirma, reikalaujama, kad ši institucija pradėtų šios procedūros rungimosi principu grindžiamą tyrimo etapą atitinkamai įmonei pareikšdama prieštaravimą per 90 dienų terminą, skaičiuojamą nuo tada, kai ji sužino apie tariamo pažeidimo esminius elementus, kurie gali būti nurodyti pirmajame pranešime apie pažeidimą, ir, antra, numatyta, kad, jei šio termino nesilaikoma, šios institucijos galutinis sprendimas, priimtas užbaigiant pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, visiškai panaikinamas ir ji netenka teisės pradėti naujos pažeidimo nagrinėjimo procedūros dėl tos pačios veiklos.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.