62023TJ0095
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (трети разширен състав)
25 юни 2025 година (
*1
)
„Енергетика — Вътрешен пазар на електроенергия — Регламент (ЕС) 2017/2195 — Решение на ACER за изменение на методиката за ценообразуване на балансиращата енергия — Налагане на временно ограничение на цената — Жалба, подадена пред апелативния съвет на ACER — Специфични условия и правила относно исковете и жалбите — Член 28, параграф 1 и член 29 от Регламент (ЕС) 2019/942 — Недопустимост поради липса на процесуална легитимация пред апелативния съвет — Възражение за незаконосъобразност — Равенство пред закона и ефективна съдебна защита — Липса на лично засягане — Непосочени качества и фактически положения — Срок за обжалване — Липса на извинима грешка“
По дело T‑95/23
RWE Supply & Trading GmbH, установено в Есен (Германия), представлявано от U. Scholz, H. Weßling и M. von Armansperg, адвокати,
жалбоподател,
срещу
Агенция на Европейския съюз за сътрудничество между регулаторите на енергия (ACER), представлявана от P. Martinet, E. Tremmel и G. Bertrand, подпомагани от R. van der Hout, J. Wiemer и C. Wagner, адвокати,
ответник,
ОБЩИЯТ СЪД (трети разширен състав),
състоящ се от: M. van der Woude, председател, P. Škvařilová-Pelzl (докладчик), I. Nõmm, G. Steinfatt и D. Kukovec, съдии,
секретар: P. Cullen, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
предвид изложеното в съдебното заседание от 9 септември 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си на основание член 263 ДФЕС жалбоподателят RWE Supply & Trading GmbH иска главно отмяна на Решение A-002‑2022 на апелативния съвет на Агенцията на Европейския съюз за сътрудничество между регулаторите на енергия (ACER) от 9 декември 2022 г. (наричано по-нататък „обжалваното решение“), с което се отхвърля като недопустима жалбата му срещу Решение № 03/2022 на ACER от 25 февруари 2022 г. за изменение на методиката за ценообразуване за балансиращата енергия и междузоновата преносна способност, използвани за обмена на балансираща енергия или извършването на процедурата по уравняване на дисбалансите (наричано по-нататък „първоначалното решение“), в частта, в която ACER определя за срок от 48 месеца, считано от 1 юли 2022 г., ограничение на цената, на която доставчиците на балансираща енергия, какъвто е самият жалбоподател, могат да обменят тази енергия на европейските платформи PICASSO и MARI, и при условията на евентуалност, отмяна на първоначалното решение.
Обстоятелствата по спора
2
С Решение № 01/2020 от 24 януари 2020 г. по предложение на операторите на преносни системи (наричани по-нататък „ОПС“) ACER приема методиката за ценообразуване за балансиращата енергия и междузоновата преносна способност, използвани за обмена на балансираща енергия или извършването на процедурата по уравняване на дисбалансите (наричана по-нататък „спорната методика“), която предвижда по-специално, че цените за доставка на балансираща енергия не трябва да бъдат по-високи или по-ниски от техническо ограничение на цената с около 99999 евро за мегаватчас (MWh).
3
На 2 юни 2021 г. Европейската мрежа на операторите на преносни системи за електроенергия (наричана по-нататък „ЕМОПС за електроенергия“) изготвя от името на всички ОПС предложение за изменение на спорната методика с цел да се замени съществуващото техническо ограничение на цената с ограничение на цената в размер на около 15000 евро/MWh (наричано по-нататък „предложението на ОПС“). Това предложение е придружено от обяснителна бележка от 28 май 2021 г.
4
След като ЕМОПС за електроенергия ѝ изпраща за одобрение предложението на ОПС, на 13 октомври 2021 г. ACER провежда обществена консултация на своя уебсайт и приканва заинтересованите участници на пазара да представят становищата си по това предложение до 10 ноември 2021 г. Жалбоподателят участва в тази обществена консултация, като представя бележки по всички повдигнати от ACER въпроси, както и правно становище по предложението на ОПС.
5
От 22 ноември до 6 декември 2021 г. ACER предоставя за консултация на ОПС, ЕМОПС за електроенергия и регулаторните органи на държавите членки (наричани по-нататък „НРО“) изменена от самата нея версия на предложението на ОПС, което предварително им е изпратила, заедно с обосновка на измененията.
6
С първоначалното решение, прието на 25 февруари 2022 г. и публикувано на уебсайта ѝ на 28 февруари 2022 г., ACER отхвърля предложението на ОПС с мотива, че то не отговаря на условията по член 30, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/2195 на Комисията от 23 ноември 2017 година за установяване на насоки за електроенергийното балансиране (ОВ L 312, 2017 г., стр. 6), и разпорежда запазването в сила на съществуващото техническо ограничение на цената в размер на около от 99999 EUR/MWh. С приложение I към първоначалното решение обаче ACER изменя спорната методика, като налага временно ограничение на цената в размер на около15 000 евро/MWh, което се прилага изключително за обмена на балансираща енергия на европейските платформи PICASSO и MARI за срок от 48 месеца, считано от 1 юли 2022 г.
7
На 27 април 2022 г. жалбоподателят подава жалба срещу първоначалното решение пред апелативния съвет на ACER (наричан по-нататък „апелативния съвет“).
8
С обжалваното решение апелативният съвет отхвърля като недопустима жалбата на жалбоподателя срещу първоначалното решение с мотива, че жалбоподателят не е имал необходимата процесуална легитимация да подаде такава жалба съгласно член 28, параграф 1 от Регламент (ЕС) 2019/942 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019 г. за създаване на Агенция на Европейския съюз за сътрудничество между регулаторите на енергия (ОВ L 158, 2019 г., стр. 22), тъй като не е адресат на първоначалното решение и последното не го засяга лично.
Искания на страните
9
Жалбоподателят моли Общия съд:
–
като главно искане, да отмени обжалваното решение,
–
при условията на евентуалност, да отмени първоначалното решение,
–
да осъди ACER да заплати съдебните разноски.
10
По същество ACER моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателят да заплати съдебните разноски.
От правна страна
По главното искане за отмяна на обжалваното решение
11
В подкрепа на главното искане за отмяна на обжалваното решение жалбоподателят изтъква по същество три основания, а именно, първо, нарушение на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942, второ, нарушение на член 263, четвърта алинея ДФЕС и трето, нарушение на принципа на ефективна съдебна защита, прогласен в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и в рамките на общите принципи на правото на Съюза.
12
ACER моли главното искане да бъде отхвърлено по същество.
13
Най-напред следва да се разгледа второто основание.
По второто основание: нарушение на член 263, четвърта алинея ДФЕС
14
Жалбоподателят счита, че в обжалваното решение апелативният съвет е нарушил член 263, четвърта алинея ДФЕС, като е приел, че не е имал необходимата процесуална легитимация да подаде жалба пред него, въпреки че първоначалното решение е подзаконов акт, който го засяга пряко и не включва мерки за изпълнение.
15
Жалбоподателят поддържа, че в обжалваното решение апелативният съвет правилно е констатирал с оглед на съдебната практика, че първоначалното решение представлява подзаконов акт, който го засяга пряко и не включва мерки за изпълнение и който следователно подлежи на обжалване пред съдилищата на Европейския съюз по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС. Това не било оспорено и от ACER в настоящото производство по обжалване.
16
Според жалбоподателя обаче апелативният съвет неправилно е приел в обжалваното решение, че той не е процесуално легитимиран да подаде жалба пред него срещу първоначалното решение с оглед на текста на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942. Всъщност, както се потвърждавало от доктрината, а и от съдебната практика, процесуалната легитимация за обжалване на подзаконов акт и в крайна сметка съдебната защита, които са му предоставени с член 263, четвърта алинея ДФЕС, не могат да бъдат неоснователно ограничени от условията и правилата за прилагане на въведеното в рамките на ACER предварително производство по обжалване по административен ред на основание член 263, пета алинея ДФЕС, тъй като в противен случай би бил нарушен член 47, първа алинея от Хартата и отново би се отворила именно празнотата в съдебната защита на правните субекти в Съюза, която тази разпоредба целяла да запълни. Посочената съдебна защита не можела да се променя само поради факта, че институциите на Съюза делегирали някои от правомощията си на външни органи или служби.
17
Според жалбоподателя член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 може и трябва да се тълкува с оглед на контекста и целта, преследвана от авторите на Договорите, да се запълни съществуваща празнота в съдебната защита в смисъл, съответстващ на предоставената с член 263, четвърта алинея ДФЕС съдебна защита. Както следвало от съображение 34 и от член 29 от Регламент 2019/942, а и от съдебната практика, доколкото изчерпването на вътрешното административно производство било необходима предпоставка за обжалване пред съда на Съюза, тъй като само решенията на апелативния съвет могат да бъдат оспорвани пред тези съдилища, всяко ограничаване на правото на обжалване пред посочения съвет било равнозначно на ограничаване на правото на обжалване пред съда на Съюза. Не можело да се твърди, че на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС жалбоподателят има право да подаде жалба за отмяна на първоначалното решение направо през Общия съд, тъй като в противен случай с оглед на съдебната практика биха били нарушени принципите на равенство пред закона и на ефективна съдебна защита, прогласени в членове 20 и 47 от Хартата, както и принципът на процесуална икономия и би било накърнено полезното действие на вътрешното производство по обжалване пред ACER. Впрочем в обжалваното решение самият апелативен съвет констатирал, че липсата на обжалване е „незадоволителна“.
18
ACER оспорва доводите на жалбоподателя и иска второто основание да бъде отхвърлено по същество.
19
В точка 35 от репликата жалбоподателят отбелязва, че „[с] второто си основание […] сочи нарушение [във връзка с третата хипотеза по] член 263, четвърта алинея […] ДФЕС поради отказа да се приеме, че е лично засегнат, а не нарушение на член 28, параграф 1 от Регламент […] 2019/942, както твърди ответникът“ в точка 52 от писмената защита.
20
От това ACER заключава в точка 33 от дупликата, че „[с] оглед на това уточнение, направено от жалбоподателя, второто основание е явно необосновано, тъй като е напълно немислимо нарушение във връзка с третата хипотеза [по] член 263, четвърта алинея [ДФЕС]“ в конкретния случай, защото тази разпоредба не е била приложима към жалбата, подадена от жалбоподателя пред апелативния съвет.
21
В това отношение съдът на Съюза вече е приел, че е достатъчно представянето на основанията по същество, а не чрез правната им квалификация, при условие че тези основания могат достатъчно ясно да се изведат от жалбата (вж. решения от 23 септември 2004 г., Италия/Комисия, C‑297/02, непубликувано, EU:C:2004:550, т. 57 и цитираната съдебна практика, и от 24 септември 2015 г., Италия и Испания/Комисия, T‑124/13 и T‑191/13, EU:T:2015:690, т. 33 и цитираната съдебна практика; решение от 19 януари 2017 г., Комисия/Frieberger и Vallin, T‑232/16 P, непубликувано, EU:T:2017:15, т. 33).
22
Освен това съгласно съдебната практика може да се приеме, че е направено мълчаливо възражение за незаконосъобразност, ако от исковата молба или жалбата относително ясно следва, че ищецът или жалбоподателят фактически повдига такова оплакване (вж. в този смисъл решения от 6 юни 1996 г., Baiwir/Комисия, T‑262/94, EU:T:1996:75, т. 37, от 27 ноември 2018 г., Mouvement pour une Europe des nations et des libertés/Парламент, T‑829/16, EU:T:2018:840, т. 66, и от 21 декември 2022 г., Falke/Комисия, T‑306/21, EU:T:2022:834, т. 30).
23
От съдържанието на второто основание, изложено в точки 75—104 от жалбата и в точки 35—49 от репликата, обаче е видно, че жалбоподателят поддържа по същество, че за да бъде в съответствие с принципа на ефективна съдебна защита и с член 47 от Хартата, както е приложен с член 263, четвърта алинея ДФЕС, който му предоставя процесуална легитимация да подаде пред съда на Съюза жалба за отмяна на всеки акт като първоначалното решение, който е подзаконов акт, засяга го пряко и не включва мерки за изпълнение, както и с принципа на равенство пред закона, закрепен в член 20 от Хартата, член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 е трябвало да бъде тълкуван от апелативния съвет в обжалваното решение в смисъл, че му позволява да подаде жалба пред него срещу посоченото решение.
24
Съображенията, изложени в точка 23 по-горе, трябва да се разбират в смисъл, че по същество обхващат двойно оплакване, а именно или за тълкуване на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 от апелативния съвет в обжалваното решение, което не съответства на принципа на ефективна съдебна защита и на член 47 от Хартата, приложен с член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, както и на принципа на равенство пред закона, закрепен в член 20 от Хартата (първо оплакване), или за имплицитно възражение за незаконосъобразност на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 поради несъответствие със същите принципи и с членове от Хартата (второ оплакване).
25
В отговор на процесуално-организационно действие, предприето на основание членове 89 и 90 от Процедурния правилник на Общия съд, жалбоподателят потвърждава, че жалбата имплицитно съдържа такова възражение за незаконосъобразност на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942.
26
Доколкото в отговор на друго процесуално-организационно действие ACER възразява, че възражението за незаконосъобразност на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 е направено със закъснение в отговора на жалбоподателя на процесуално-организационното действие, постановено от Общия съд спрямо него, и следователно в съответствие със съдебната практика, установена с точка 23 от решение от 15 май 2008 г., Испания/Съвет (C‑442/04, EU:C:2008:276), в точки 38 и 39 от решение от 26 юни 2008 г., Alferink и др./Комисия (T‑94/98, EU:T:2008:226), и в точки 64—66 от решение от 24 септември 2008 г., Reliance Industries/Съвет и Комисия (T‑45/06, EU:T:2008:398), трябва да се отхвърли като недопустимо, необходимо е да се отбележи, че двете оплаквания, посочени в точка 24 по-горе, следват достатъчно ясно от точки 75—86 и от точки 102 и 103 от жалбата. Ето защо следва повдигнатото от ACER възражение да се отхвърли и тези две оплаквания да се разгледат по същество.
27
Най-напред следва да се отбележи, че както признават страните в писмените си изявления и апелативният съвет в точки 40 и 50 от обжалваното решение, първоначалното решение, макар и прието под формата на решение, адресирано индивидуално до ОПС в региона, обхващащ Белгия, Чешката република, Германия, Франция, Хърватия, Люксембург, Унгария, Нидерландия, Австрия, Полша, Румъния, Словения и Словакия (наричан по-нататък „регион CORE“), е подзаконов акт, който засяга пряко жалбоподателя, без да включва мерки за изпълнение по смисъла на третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, така че с оглед на това решение жалбоподателят попада в категорията на физическите или юридическите лица, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС.
28
След това уточнение следва да се провери дали, както поддържа жалбоподателят в рамките на първото оплакване, апелативният съвет е трябвало да тълкува в обжалваното решение член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 в смисъл, че му предоставя процесуална легитимация да обжалва първоначалното решение, за да се гарантира съответствието на тази разпоредба с принципа на ефективна съдебна защита и с член 47 от Хартата, приложен с член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, както и с принципа на равенство пред закона, закрепен в член 20 от Хартата.
29
Съгласно съдебната практика тълкуването на разпоредба от правото на Съюза не може да има за резултат да лиши ясния и точен текст на тази разпоредба от всякакво полезно действие. Поради това, след като смисълът на такава разпоредба следва недвусмислено от самия ѝ текст, Съдът на Съюза не може да се отклонява от това тълкуване (вж. решение от 23 ноември 2023 г., Ministarstvo financija (C‑682/22, EU:C:2023:920, т. 31 и цитираната съдебна практика). Съгласно постоянната практика за тълкуването на разпоредба от правото на Съюза, след като нейният текст не очертава изрично обхвата ѝ, следва да се вземат предвид контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. решение от 21 януари 2021 г., Whiteland Import Export, C‑308/19, EU:C:2021:47, т. 34 и цитираната съдебна практика).
30
Съгласно текста на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942, който се отнася до „[р]ешения, които подлежат на обжалване“, „[в]сяко физическо или юридическо лице, включително [НРО], може да обжалва решение [на ACER], посочено в член 2, буква г) [от този регламент], на което то е адресат, както и всяко решение, което, макар и под формата на адресирано към друго лице решение, го засяга пряко и лично“.
31
В случая е безспорно, че първоначалното решение, с което ACER се е произнесла по измененията на спорната методика, предложени от ОПС от регион CORE в съответствие с член 5, параграф 2, буква б) от Регламент 2019/942, е решение на ACER сред посочените в член 2, буква г) от този регламент.
32
От ясния и точен текст на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 следва, че в качеството си на юридическо лице, което не е адресат на първоначалното решение, адресирано до ОПС от регион CORE в съответствие с член 2 от същия регламент, жалбоподателят може да обжалва посоченото решение само ако то го засяга не само пряко, но и лично.
33
Макар да е вярно, че така прогласеното в член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 условие за лично засягане трябва да се тълкува с оглед на общите принципи на правото на Съюза, гарантирани от Хартата, такова тълкуване не може да доведе до неприлагане на посоченото условие, което е предвидено изрично в текста, като в противен случай би се стигнало до тълкуване contra legem.
34
В това отношение следва да се припомни, че според постоянната съдебна практика широко тълкуване е възможно само ако е съвместимо с текста на разглежданата разпоредба, и дори принципът за тълкуване в съответствие с норма от по-горен ранг не може да служи за основа на тълкуване contra legem (вж. определение от 15 декември 2023 г. Stan/Европейска прокуратура, T‑103/23, EU:T:2023:871, т. 30 и цитираната съдебна практика; вж. и по аналогия решения от 19 септември 2019 г., Районна прокуратура Лом, C‑467/18, EU:C:2019:765, т. 61, и от 5 октомври 2020 г., Brown/Комисия, T‑18/19, EU:T:2020:465, т. 111).
35
Ето защо следва да се констатира, че в обжалваното решение апелативният съвет е имал основание да не тълкува член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 в смисъл, че разрешава на жалбоподателя в качеството му на юридическо лице по смисъла на тази разпоредба да подаде жалба пред него срещу първоначалното решение, без да е необходимо да доказва, че е не само пряко, но и лично засегнат от посоченото решение.
36
Ето защо първото оплакване трябва да се отхвърли като неоснователно.
37
По-нататък следва да се разгледа по същество второто оплакване относно посоченото в точка 24 по-горе имплицитно възражение за незаконосъобразност.
38
В това отношение следва да се припомни, че съгласно един от общите принципи на тълкуването актът на Съюза трябва, доколкото е възможно, да се тълкува по начин, който не поставя под съмнение неговата валидност (решения от 4 октомври 2001 г., Италия/Комисия, C‑403/99, EU:C:2001:507, т. 37, и от 19 ноември 2009 г., Sturgeon и др., C‑402/07 и C‑432/07, EU:C:2009:716, т. 47). Освен това, когато разпоредба от правото на Съюза подлежи на различни тълкувания, предимство трябва да се отдаде на това, което може да запази нейното полезно действие (решение от 19 ноември 2009 г., Sturgeon и др., C‑402/07 и C‑432/07, EU:C:2009:716, т. 47; вж. в този смисъл и решение от 22 септември 1988 г., Land de Sarre и др., 187/87, EU:C:1988:439, т. 19 и цитираната съдебна практика).
39
В случая следва да се отбележи, че в отговорите си в рамките на процесуално-организационните действия, постановени от Общия съд спрямо тях, ACER при условията на евентуалност, както и Европейският парламент, Съветът на Европейския съюз и Европейската комисия с главното си искане твърдят, че член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 не противоречи на принципа на ефективна съдебна защита, нито на член 47 от Хартата, приложен с член 263, четвърта алинея ДФЕС, както и на принципа на равенство пред закона, закрепен в член 20 от Хартата, тъй като не е пречка в случаи като настоящия физическите или юридическите лица, които не са адресати на акт на ACER с общо приложение, който не включва мерки за изпълнение, и които лица са пряко, но не лично засегнати от този акт, а именно категорията физически или юридически лица, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, да подадат пряко жалба пред Общия съд за отмяна на посочения акт.
40
Тъй като спрямо него първоначалното решение е подзаконов акт, който го засяга пряко и не включва мерки за изпълнение по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон (вж. т. 27 по-горе) жалбоподателят е от категорията на физическите или юридическите лица, за които се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС, които, както и другите две категории физически или юридически лица, за които се отнасят първата и втората хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС, а именно физическите или юридическите лица, които са адресати на акта или са пряко и лично засегнати от него, могат да подадат жалба срещу него пред съда на Съюза при условията, предвидени в член 263, първа и втора алинея ДФЕС.
41
Член 263, пета алинея ДФЕС обаче предвижда, че актовете за създаване на органи, служби и агенции на Съюза могат да предвиждат специфични условия и правила относно исковете, заведени от физически или юридически лица срещу актове на тези органи, служби или агенции, предназначени да произведат правно действие спрямо тях.
42
По предложение на Комисията законодателят на Съюза е предвидил в членове 28 и 29 от Регламент 2019/942 във връзка със съображение 34 от посочения регламент, че физическите или юридическите лица, адресати на актовете на ACER или засегнати пряко и лично от тях, трябва по съображения за опростяване на процедурата да имат право на обжалване пред апелативния съвет.
43
В този контекст и както е видно от отговорите им в рамките на процесуално-организационните действия, постановени от Общия съд спрямо тях, Парламентът, Съветът и Комисията считат, че сред физическите или юридическите лица, които съгласно член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 могат да подадат жалба срещу решение на ACER по член 2, буква г) от посочения регламент, не следва да се включват физическите или юридическите лица, попадащи в категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, доколкото по принцип ACER приема „индивидуални решения“ на основание член 2, буква г) от този регламент, за които е имало възможност да бъдат обжалвани пред апелативния съвет. Ако ACER е приела подзаконов акт, както е в настоящия случай (вж. т. 27 по-горе), предвидената в член 263, четвърта алинея ДФЕС възможност за обжалване би била пряко достъпна.
44
Доколкото в това отношение жалбоподателят поддържа, че в приложение на член 29 от Регламент 2019/942 не може да подаде пряко пред Общия съд жалба за отмяна на първоначалното решение въз основа на третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС, следва да се отбележи, че несъмнено член 29 от Регламент 2019/942 предвижда, че „[жалби] за отмяна на решение, издадено от ACER в съответствие с [посочения] регламент […] може да се предявяват пред Съда [на Европейския съюз] само след изчерпване на предвидената в член 28 [от този регламент предварителна] процедура по обжалване“ и че тази разпоредба задължава непривилегированите жалбоподатели да искат от Общия съд отмяната на решенията, приети от апелативния съвет (вж. в този смисъл решение от 16 март 2022 г., MEKH и FGSZ/ACER, T‑684/19 и T‑704/19, EU:T:2022:138, т. 35—42).
45
Следва обаче да се отбележи, че решение от 16 март 2022 г., MEKH и FGSZ/ACER (T‑684/19 и T‑704/19, EU:T:2022:138), трябва да се тълкува с оглед на неговия контекст, и по-специално на факта, че жалбоподателите по това дело безспорно са имали процесуална легитимация пред апелативния съвет, но не е било допустимо да оспорват пред Общия съд законосъобразността на първоначалните решения на ACER с оглед на членове 28 и 29 от Регламент 2019/942.
46
В това отношение, доколкото по изложените в точка 43 по-горе причини законодателят на Съюза не е предвидил предварителната процедура по обжалване по член 28 от Регламент 2019/942 да се отнася за категорията физически или юридически лица, към която спада жалбоподателят, изчерпването на посочената процедура, изисквано от член 29 от този регламент, не може да се тълкува в смисъл, че се прилага към тази категория. От това следва, че физическите или юридическите лица от категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, не попадат в приложното поле на задължителната предварителна процедура по обжалване, въведена с членове 28 и 29 от Регламент 2019/942, и за разлика от жалбите, попадащи в другите две категории, посочени в член 28, параграф 1 от този регламент, тези лица трябва да подадат пряко пред Общия съд жалбите си срещу разглежданите актове на ACER в съответствие с третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон.
47
Всъщност, както поддържат Парламентът, Съветът и Комисията в отговорите си рамките на процесуално-организационните действия, Регламент 2019/942 не може да се тълкува в смисъл, че законодателят на Съюза е искал да подложи на контрол от апелативния съвет всички приети от ACER актове, доколкото материалният обхват на член 28 от посочения регламент се свежда до индивидуалните решения, посочени в член 2, буква г) от този регламент. Освен това законодателят на Съюза е следвал и този „хибриден“ подход при създаването на органите по обжалване на няколко други органи и агенции, както е видно от регламентите за създаване на органите по обжалване на Европейската агенция по химикалите (ECHA), Европейския банков орган (ЕБО), Единния съвет за преструктуриране (ЕСП), Европейската агенция за авиационна безопасност (ЕААБ), Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП) и Европейския орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване (ЕОЗППО).
48
В това отношение следва да се отбележи, че в отговорите си в рамките на процесуално-организационните действия Парламентът, Съветът и Комисията подчертават, че липсата на изрично посочване в Регламент 2019/942 на възможността за пряко сезиране на съда на Съюза в случаите, в които условията за допустимост по член 28 от този регламент не са изпълнени, е без значение, тъй като такова посочване би било чисто декларативно, защото не е необходимо член 263 ДФЕС да бъде транспониран във вторичното право на Съюза, за да бъде приложим.
49
Освен това предложеното в точка 46 по-горе тълкуване не противоречи на точка 57 от решение от 9 март 2023 г., ACER/Aquind (C‑46/21 P, EU:C:2023:182), в което Съдът постановява, че „органи[те] по обжалване [на агенциите на Съюза] са подходящо средство за защита на правата на засегнатите страни“, тъй като тази констатация не означава, че контролът, упражняван от апелативния съвет на ACER, е единственото подходящо средство за защита спрямо решенията на ACER на правата на физическите или юридическите лица, които не могат да сезират този съвет на основание член 28 от Регламент 2019/942.
50
Това тълкуване не противоречи и на съображение 34 от Регламент 2019/942, в което се посочва, че „[с] цел съкращаване на процедурата, когато ACER има правомощия да взема решения, на заинтересованите страни следва да се предостави право на обжалване пред [а]пелативен съвет“. Всъщност това съображение трябва да се разглежда във връзка с текста на членове 28 и 29 от Регламент 2019/942 и цитираната в точка 49 по-горе съдебна практика, от които следва, че апелативният съвет е подходящо средство за защита на правата на страните, засегнати от актовете на ACER, доколкото отговарят на условията за допустимост, посочени в този регламент. При все това нито съображение 34 от Регламент 2019/942, нито посочената по-горе съдебна практика могат да се тълкуват в смисъл, че прякото сезиране на съда на Съюза на основание член 263 ДФЕС от физически или юридически лица, които не могат да сезират апелативния съвет на основание член 28 от посочения регламент, не е подходящо средство за първоинстанционен контрол на законосъобразността на актовете на ACER.
51
Въпреки че, както поддържат ACER, Парламентът, Съветът и Комисията в отговорите си на устните въпроси на Общия съд в съдебното заседание или в рамките на процесуално-организационните действия, постановени от Общия съд спрямо тях, член 263, пета алинея ДФЕС предоставя на законодателя на Съюза право на преценка при определянето на специфични условия и правила, които да бъдат въведени, що се отнася до жалбите, подадени от физически или юридически лица срещу актове на орган, служба или агенция на Съюза, предназначени да произведат правно действие спрямо тях, такова правомощие може да се упражнява единствено при спазване на първичното право, и по-специално на общите принципи на правото на Съюза.
52
При това положение следва да се постави, на първо място, въпросът дали, както поддържа жалбоподателят, въведената с член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 разлика в третирането между категорията физически или юридически лица, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, и другите категории физически или юридически лица, за които се отнасят първата и втората хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС, що се отнася до възможността за сезиране на апелативния съвет, е несъвместима с принципа на равенство пред закона, закрепен в член 20 от Хартата.
53
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда равенството пред закона, прогласено в член 20 от Хартата, е общ принцип на правото на Съюза, който изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако разграничаването им не е обективно обосновано (вж. решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 57 и цитираната съдебна практика).
54
Изискването положенията да са сходни, за да може да се определи дали е налице нарушение на принципа на равно третиране, трябва да се преценява с оглед на всички характерни за тези положения обстоятелства, и по-специално с оглед на предмета на установяващия разглежданото различие акт и на преследваната от него цел, като в това отношение трябва да се вземат предвид принципите и целите в областта, към която се отнася този акт. Когато разглежданите положения не са сходни, различното им третиране не нарушава предвиденото в член 20 от Хартата равенство пред закона (вж. решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 58 и цитираната съдебна практика).
55
В случая следва да се прецени дали с оглед на предмета и целта на системата за вътрешно обжалване на ACER, въведена с членове 28 и 29 от Регламент 2019/942, положението на физическо или юридическо лице, попадащо в категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, което желае да подаде жалба за отмяна на решение на ACER въз основа на този регламент, е сходно с това на физическо или юридическо лице, попадащо в другите категории, за които се отнасят първата и втората хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС, което също желае да подаде такава жалба.
56
Най-напред следва да се припомни, че както съдът на Съюза вече е имал възможност да потвърди, доколкото законодателят на Съюза е възнамерявал да снабди апелативния съвет с необходимата експертиза, за да може самият той да извършва преценки на свързани с енергетиката сложни фактически обстоятелства от техническо и икономическо естество, последният не може да се ограничава до упражняването на ограничен контрол върху решенията на ACER. Напротив, въз основа на научната компетентност на своите членове, той трябва да провери дали с изтъкнатите от жалбоподателя доводи може да се докаже, че в съображенията, на които се основава решението на ACER, са допуснати грешки (вж. в този смисъл решения от 9 март 2023 г., ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, т. 53—72, и от 18 ноември 2020 г., Aquind/ACER, T‑735/18, EU:T:2020:542, т. 45—71).
57
В този контекст съдът на Съюза е уточнил, че създаването на апелативния съвет се вписва в общ подход, възприет от законодателя на Съюза, целящ да снабди агенциите на Съюза с органи по обжалване, когато са им предоставени правомощия да вземат решения по сложни технически или научни въпроси, които могат да засегнат пряко правното положение на съответните страни. Тези органи по обжалване са подходящо средство за защита на правата на засегнатите страни в контекст, в който съгласно постоянната съдебна практика, след като органите на Съюза разполагат с широко право на преценка, по-специално що се отнася до много сложни фактически обстоятелства от научен и технически характер, за да определят естеството и обхвата на приеманите от тях мерки, контролът на съда на Съюза трябва да се ограничава до проверката дали упражняването на това право е опорочено от явна грешка или от злоупотреба с власт или още дали тези органи не са надхвърлили явно пределите на правото си на преценка (решение от 9 март 2023 г., ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, т. 56 и 57; вж. също решение от 7 март 2013 г., Bilbaína de Alquitranes и др./ECHA, T‑93/10, EU:T:2013:106, т. 76 и цитираната съдебна практика).
58
Ето защо следва да се констатира, че като не позволява на физическите или юридическите лица, които подобно на жалбоподателя попадат в категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, да сезират апелативния съвет, член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 установява разлика в третирането, доколкото тези лица ще могат да се ползват единствено от ограничен контрол върху решенията на ACER, упражняван от Общия съд по отношение на свързаните с енергетиката сложни научни, технически или икономически преценки, докато физическите или юридическите лица, попадащи в категориите, за които се отнасят първата и втората хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС, могат да се ползват от пълен контрол, упражняван от апелативния съвет по отношение на посочените научни, технически или икономически преценки.
59
Както ACER, Парламентът, Съветът и Комисията изтъкват по същество в отговорите си в рамките на процесуално-организационните действия, постановени от Общия съд спрямо тях, тази разлика в третирането, що се отнася до достъпа до пълния контрол, извършван от апелативния съвет, все пак се обосновава от повече или по-малко интензивната връзка между различните категории физически или юридически лица, засегнати от решенията на ACER. Всъщност, докато физическите или юридическите лица, попадащи в категориите, за които се отнасят първата и втората хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, са индивидуализирани с посочените решения, доколкото са техни адресати или тези решения ги засягат по аналогичен начин, по който би бил засегнат техен адресат, поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги разграничава от всички останали лица (решения от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия_25/62, EU:C:1963:17, стр. 223, и от 17 септември 2015 г., Mory и др./Комисия, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, т. 93), не е такъв случаят с физическите или юридическите лица, попадащи в категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС.
60
Така тази разлика в третирането, основана на обективните критерии, установени в член 28 от Регламент 2019/942, е обоснована, тъй като е свързана с допустима от закона цел на разглежданото законодателство и е съразмерна на целта на съответното третиране (вж. в този смисъл решения от 5 юли 1977 г., Bela-Mühle Bergmann, 114/76, EU:C:1977:116, т. 7, и от 16 декември 2008 г., Arcelor Atlantique et Lorraine и др., C‑127/07, EU:C:2008:728, т. 47).
61
Всъщност използването на обективните критерии, определени от законодателя на Съюза в член 28 от Регламент 2019/942, е свързано с преследваната с тази разпоредба цел, а именно да се създаде система от способи за защита по административен ред, отнасящи се до конкретни категории актове на ACER и до физически или юридически лица, които имат интензивна връзка с тях.
62
Като се има предвид по-малко интензивната им връзка с „индивидуалните решения“ на ACER в сравнение с физическите или юридическите лица, попадащи в категориите, за които се отнасят първата и втората хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, е обосновано и подходящо физическите или юридическите лица, които като жалбоподателя попадат в категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС, да разполагат само с възможността да се ползват от ограничен контрол пред Общия съд върху посочените решения, като се има предвид, че за разлика от попадащите в другите две категории, посочените лица не са обвързани нито със задължението, наложено с член 29 от Регламент 2019/942, да изчерпят предварителната процедура по обжалване по член 28 от този регламент (вж. т. 45 по-горе), нито с процедурата за предварително допускане на обжалване, предвидена в член 58а от Статута на Съда на Европейския съюз.
63
Освен това съгласно съдебната практика, за да може да се твърди, че законодателят на Съюза е нарушил принципа на равно третиране, той трябва да е третирал по различен начин сходни положения, с което да е поставил някои лица в по-неблагоприятно положение по отношение на други (решения от 13 юли 1962 г., Klöckner-Werke и Hoesch/Върховен орган, 17/61 и 20/61, EU:C:1962:30, стр. 652, и от 16 декември 2008 г., Arcelor Atlantique et Lorraine и др., C‑127/07, EU:C:2008:728, т. 39).
64
В това отношение извършваният от Общия съд пряк контрол не може да се счита за неблагоприятен за физически или юридически лица, които от гледна точка на акт на ACER не се намират в някоя от хипотезите, посочени в член 28 от Регламент 2019/942.
65
Всъщност фактът, че разглеждането от апелативния съвет на акт на ACER е било счетено за подходящо средство за защита на правата на физическите или юридическите лица, които имат интензивна връзка с този акт в контекст, в който органите на Съюза разполагат с широко право на преценка, по-специално що се отнася до много сложните фактически обстоятелства от научно и техническо естество, при определянето на естеството и обхвата на приеманите от тях мерки (вж. в този смисъл решение от 9 март 2023 г., ACER/Aquind, C‑46/21 P, EU:C:2023:182, т. 57), не може да се тълкува в смисъл, че това означава, че пряко обжалване пред Общия съд на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС съответно не може да се счита за подходящо средство за защита на правата на физическите или юридическите лица, които имат по-малко интензивна връзка със същия акт.
66
От това следва, че в член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 законодателят на Съюза е въвел обоснована разлика в третирането на физически или юридически лица, които не са в идентично или сходно положение с оглед на решенията на ACER и поради това не следва да бъдат обвързани с едни и същи специфични условия или правила, що се отнася до подадените от тях жалби срещу посочените решения, така че не може да се счита, че тази разлика в третирането нарушава принципа на равенство пред закона, закрепен в член 20 от Хартата.
67
На второ място, следва да се постави въпросът дали, както поддържа жалбоподателят, невъзможността за физическите или юридическите лица, които като него попадат в категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, да сезират апелативния съвет, нарушава принципа на ефективна съдебна защита и член 47 от Хартата, приложен с член 263, четвърта алинея ДФЕС.
68
Съгласно член 47 от Хартата всеки, чиито права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, има право на ефективни правни средства за защита пред съд в съответствие с предвидените в същия член условия. От практиката на Съда и от тази на Европейския съд по правата на човека следва, че правото на достъп до съд не е абсолютно право и поради това то може да съдържа пропорционални ограничения, които преследват легитимна цел и не накърняват самата същност на това право (вж. определение от 6 април 2017 г., PITEE/Комисия, C‑464/16 P, непубликувано, EU:C:2017:291, т. 31 и цитираната съдебна практика). В съответствие с член 52, параграф 1 от Хартата ограничаването на право на ефективни правни средства за защита е обосновано само ако е предвидено в закон, ако зачита основното съдържание на същото право и, при спазване на принципа на пропорционалност, ако е необходимо и действително отговаря на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други лица (решения от 4 май 2016 г., Pillbox 38, C‑477/14, EU:C:2016:324, т. 160, и от 15 септември 2016 г., Star Storage и др., C‑439/14 и C‑488/14, EU:C:2016:688, т. 49).
69
В настоящия случай, както вече бе отбелязано (вж. т. 45 и 66 по-горе), от член 263, четвърта алинея ДФЕС във връзка с членове 28 и 29 от Регламент 2019/942, тълкувани с оглед на припомнения в точка 38 по-горе общ принцип на тълкуване, следва, че физическите или юридическите лица, които като жалбоподателя попадат в категорията, за която се отнася третата хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон, могат да обжалват пряко пред Общия съд решенията на ACER.
70
В това отношение следва да се отбележи, че доколкото жалбата за отмяна пред Общия съд остава достъпна, не може да се приеме, че законодателят на Съюза е нарушил правото на ефективна съдебна защита при приемането на членове 28 и 29 от Регламент 2019/942.
71
Несъмнено, както отбелязват апелативният съвет в точка 55 от обжалваното решение и жалбоподателят в съдебното заседание, специфичните условия и правила за обжалване пред апелативния съвет, въведени от законодателя на Съюза в членове 28 и 29 от Регламент 2019/942, водят до незадоволителни процедурни усложнения. От една страна, те биха могли да предполагат успоредно подаване на жалби срещу едни и същи решения на ACER пред апелативния съвет и Общия съд или от едни и същи физически или юридически лица в случай на съмнения относно категорията, посочена в член 263, четвърта алинея ДФЕС, към която принадлежат, или от физически или юридически лица от различни категории, посочени в същата разпоредба, с всички усложнения, присъщи на разглеждането на такива жалби (спиране, липса на основание за произнасяне и т.н.). От друга страна, като поставя съответната компетентност на апелативния съвет и на Общия съд да разгледат жалба, подадена от физическо или юридическо лице, което не е адресат на акт на ACER, но по отношение на която този акт поражда правни последици, а следователно и процедурата, която той трябва да следва, за да оспори посочения акт, в зависимост от сложния правен въпрос дали това лице е „лично засегнато“ от посочения акт, прилагането на тези специфични условия и правила би могло да подхранва редица съдебни спорове пред апелативния съвет, Общия съд и Съда.
72
При все това, от една страна, рискът от паралелно обжалване на един и същ акт на ACER съществува независимо от членове 28 и 29 от Регламент 2019/942, тъй като, както е видно по-специално от точка 31 от решение от 16 март 2022 г., MEKH и FGSZ/ACER (T‑684/19 и T‑704/19, EU:T:2022:138), привилегированите жалбоподатели имат право да сезират пряко Общия съд с жалба за отмяна на решение на ACER. От друга страна, сложността на понятието „лично засягане“ не произтича конкретно от въведената с членове 28 и 29 от Регламент 2019/942 система за обжалване по административен ред.
73
При всяко положение подобни процесуални усложнения не са достатъчни, за да се констатира, че въведената система за обжалване сама по себе си противоречи на принципа на ефективна съдебна защита, гарантиран от член 47 от Хартата.
74
Следователно не може да се приеме и че член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 нарушава принципа на ефективна съдебна защита и член 47 от Хартата, приложен с член 263, четвърта алинея ДФЕС.
75
Ето защо възражението за незаконосъобразност трябва да се отхвърли като неоснователно, така че второто основание следва да се отхвърли в своята цялост.
76
По-нататък следва да се разгледа третото основание, а именно нарушение на принципа на ефективна съдебна защита, прогласен в член 47 от Хартата и в рамките на общите принципи на правото на Съюза.
По третото основание: нарушение на принципа на ефективна съдебна защита, прогласен в член 47 от Хартата и в рамките на общите принципи на правото на Съюза.
77
Жалбоподателят счита, че в обжалваното решение апелативният съвет е нарушил принципа на ефективна съдебна защита, прогласен в член 47 от Хартата и в рамките на общите принципи на правото на Съюза, като е приел, че не е имал необходимата процесуална легитимация да подаде жалба пред него, въпреки че това го лишавало от ефективна съдебна защита срещу решение, а именно срещу първоначалното решение, което ограничава свободата му на стопанска инициатива, гарантирана от член 16 от Хартата. Съгласно съдебната практика Съюзът бил правова общност, основана на завършена система от правни средства за защита и процедури, чиято цел е да поверят на съда на Съюза контрола за законосъобразност на актовете на институциите, органите, службите и агенциите на Съюза. Системата съгласно Договора била свързана с възможността за пряко обжалване на всички решения, приети от тях и имащи за цел да произведат правно действие. В този контекст условията за допустимост, предвидени в член 263, четвърта алинея ДФЕС, трябвало да се тълкуват с оглед на основното право на ефективна съдебна защита, прогласено в член 47 от Хартата. При липсата на възможност за обжалване пред апелативния съвет обаче жалбоподателят посочва, че е лишен от всякаква ефективна съдебна защита срещу първоначалното решение, което поради правните си последици засяга неблагоприятно правното му положение в качеството му на доставчик на балансираща енергия (вж. т. 86 и 92 по-долу), като се има предвид, че в случая достъпът до съда на Съюза е обусловен от такова обжалване (вж. т. 16 по-горе). Жалбоподателят посочва, че все пак е процесуално легитимиран да иска отмяната на първоначалното решение на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС.
78
ACER оспорва доводите на жалбоподателя и иска третото основание да бъде отхвърлено.
79
В това отношение следва да се припомни, че съгласно вече цитираната постоянна съдебна практика (вж. т. 34 по-горе) широко тълкуване е възможно само ако е съвместимо с текста на разглежданата разпоредба, и дори принципът за тълкуване в съответствие с норма от по-горен ранг не може да служи за основа на тълкуване contra legem.
80
В случая, с оглед на ясния текст на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942, който не се поставя под въпрос от съдържанието на релевантната правна уредба и преследваните с нея цели (вж. т. 32—35 по-горе), апелативният съвет е имал основание в обжалваното решение, независимо от задължението си да спазва принципа на ефективна съдебна защита, прогласен в член 47 от Хартата и в рамките на общите принципи на правото на Съюза, да не тълкува член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 в смисъл, че разрешава на жалбоподателя, който не е привилегирован жалбоподател, нито адресат на първоначалното решение, да подаде жалба пред него срещу съответното решение, без да е необходимо да доказва, че е не само пряко, но и лично засегнат от това решение.
81
Дори да се приеме, че настоящото основание трябва да се разбира и в смисъл, че съдържа имплицитно възражение за незаконосъобразност на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 поради нарушение на принципа на ефективна съдебна защита, прогласен в член 47 от Хартата и в рамките на общите принципи на правото на Съюза, то трябва да се отхвърли по същество по същите съображения като изложените в точки 68—71 по-горе.
82
Ето защо третото основание следва да се отхвърли по същество и по-нататък следва да се разгледа по същество първото основание, а именно нарушение на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942.
По първото основание: нарушение на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942
83
Жалбоподателят счита, че в обжалваното решение апелативният съвет е нарушил член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942, като е приел, че не е имал необходимата процесуална легитимация да подаде жалба пред него срещу първоначалното решение, въпреки че е бил пряко и лично засегнат от това решение.
84
Жалбоподателят отбелязва, че в точка 39 и сл. от обжалваното решение апелативният съвет правилно е констатирал с оглед на съдебната практика, че е пряко засегнат от първоначалното решение, което пряко засяга правното му положение, като временно го възпрепятства да определя свободно цените на офертите си на пазара на балансираща енергия, тъй като офертите, които надхвърлят временното ограничение на цената, определено в първоначалното решение, вече не могат да бъдат приемани от ОПС от регион CORE, преминаващи през европейските платформи PICASSO и MARI.
85
За разлика от това според жалбоподателя апелативният съвет неправилно е отказал да приеме в обжалваното решение, че е лично засегнат от първоначалното решение по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС, както е тълкуван в съдебната практика.
86
Първо, жалбоподателят отбелязва, че е лично засегнат от първоначалното решение, доколкото съгласно съдебната практика това решение засяга съществено положението му на пазара за доставка на балансираща енергия, като изкуствено понижава цената, на която може да продава тази електроенергия на ОПС, които са единствените ѝ заявители, така че временно е възпрепятстван да се ползва от пазарна цена, която би трябвало да бъде по-висока (за да се покрият пропуснатите ползи от офертите), или да се конкурира с цените за посочената електроенергия. Първоначалното решение се отнасяло само до ограничен брой икономически оператори, които като него извършвали дейност в Чешката република, Германия и Австрия — единствените зони, в които функционират понастоящем европейските платформи PICASSO и MARI и които успешно са преминали продължителна и скъпоструваща процедура по предварително оценяване на своите инсталации, за да доставят балансираща енергия. По този начин първоначалното решение засягало целенасочено свободата на стопанска инициатива на тези доставчици на балансираща енергия, като ги възпрепятствало да продават тази енергия на цена, надвишаваща определеното в посоченото решение временно ограничение на цената, при това въпреки че променливите пределни разходи за инсталации, дори ефективни и конкурентоспособни, можело да не бъдат покрити от това ограничение.
87
Второ, жалбоподателят посочва, че е участвал активно в процедурата, довела до приемането на първоначалното решение, което съгласно съдебната практика е релевантно обстоятелство наред с други, за да се установи личното засягане на жалбоподателя. Според съдебната практика било достатъчно неговите действия да са могли да повлияят на разглежданото производство. В случая жалбоподателят участвал активно в обществената консултация по предложението на ОПС, проведена от ACER на основание член 14, параграф 1 от Регламент 2019/942 преди приемането на първоначалното решение, като отговорил на изготвения от нея въпросник и ѝ предоставил правно становище по същество. В първоначалното решение ACER взела предвид тези коментари и становища, за да ги отхвърли или да ги коментира, що се отнася до формирането на цените на пазара на балансираща енергия, или за да предприеме действия по тях, по-специално по отношение на отхвърлянето на предложението на ОПС.
88
Трето, жалбоподателят отбелязва, че ACER не оспорва, че в първоначалното решение надлежно е взела предвид неговото материално положение, което съгласно съдебната практика също е релевантно обстоятелство, наред с други, за да се установи личното засягане на жалбоподателя. Всъщност, както бе посочено в точка 87 по-горе, в първоначалното решение ACER е била повлияна от коментарите и забележките, които е изразил в рамките на обществената консултация по предложението на ОПС. Впрочем според жалбоподателя ACER носи правно задължение да вземе предвид последиците, които първоначалното решение може да има за неговото положение, което съгласно съдебната практика също може да го индивидуализира с оглед на това решение. Съгласно член 10, параграф 6 от Регламент 2017/2195 ОПС били длъжни да се консултират със заинтересованите лица, за да вземат предвид техните интереси в предложенията си. Освен това съгласно член 9 от Регламент 2017/2195 и член 14, параграфи 1 и 3 от Регламент 2019/942 ACER била длъжна да се консултира с тези лица и участниците на пазара, за да вземе предвид техните интереси в решенията си.
89
Четвърто и при условията на евентуалност, жалбоподателят твърди, че е индивидуализиран с първоначалното решение по същия начин както ОПС, които са негови адресати, доколкото това решение нарушава процедурните гаранции, които правото на Съюза му предоставя при приемането на същото решение по смисъла на съдебната практика. Всъщност, както посочил пред апелативния съвет, в рамките на процедурата, довела до приемането на първоначалното решение, ACER не го уведомила за проекта на първоначално решение и по този начин накърнила правото му, гарантирано с член 14, параграф 6 от Регламент 2019/942 и с член 41 от Хартата, да представи предварителни бележки в качеството си на лице, засегнато от това решение, което пряко засягало положението му на пазара на балансираща енергия в Германия. Освен това от момента, в който е заместила ОПС, изменяйки предложението им, ACER е трябвало да зачете и правото на консултиране, предвидено в член 10, параграф 6 от Регламент 2017/2195. Това изискване не било непропорционално с оглед на факта, че пазарът на балансираща енергия, по-специално в Германия, съдържал едва ограничен брой участници.
90
Освен това според жалбоподателя апелативният съвет неправилно е отказал да приеме в обжалваното решение, че той е лично засегнат от първоначалното решение по смисъла на тълкуване на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 с оглед на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223), и на спецификата на вътрешната процедура на ACER по обжалване. Тази съдебна практика била отворена и оставяла място за разкриване на нови хипотези, основани на особеностите на разглежданото производство по обжалване.
91
Що се отнася до спецификата на вътрешната процедура на ACER по обжалване, жалбоподателят отбелязва, че съгласно съображение 34 от Регламент 2019/942 решенията на ACER като мерки за регулиране на пазара засягат голям брой участници, които по съображения за опростяване на процедурата трябва да разполагат с право на вътрешно обжалване пред независим апелативен съвет в рамките на ACER, преди евентуално да сезират съда на Съюза. Съгласно съдебната практика „[с]пецифичните условия и правила относно жалбите, подадени […] срещу актове на органи, служби или агенции на [Съюза]“, посочени в член 263, пета алинея ДФЕС, се отнасяли именно до установяването на чисто вътрешни процедури, предхождащи обжалването по съдебен ред, като въведения в рамките на ACER административен механизъм за пълен технически самоконтрол от експерти.
92
Що се отнася до тълкуването на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942 в съответствие със съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223), жалбоподателят посочва, че в случая иска да се позове само на обстоятелството, че е фактически засегнат от първоначалното решение по същия начин както ОПС, които формално са негови единствени адресати въз основа на системата за саморегулиране на пазара на балансираща енергия от ОПС, при условие че получат одобрението от НРО или ACER, въведено с член 4, параграф 1 от Регламент 2017/2195. Всъщност това решение уреждало временно цената на обмена на балансираща енергия, която той и другите заинтересовани доставчици можели да договорят в качеството си на договорни партньори с тези ОПС и други трети лица на европейските платформи PICASSO и MARI. Макар това решение да било в съответствие с предложението на ОПС да се намали цената на закупуваната от тях балансираща енергия, то било неблагоприятно за неговите собствени интереси, както и за тези на другите засегнати доставчици, които били лишени от възможността, с която са разполагали дотогава, да договарят свободно доставката на балансираща енергия на пазарна цена, която може да надвишава 15000 евро/MWh и понякога дори да стига до 99999 евро/MWh. В рамките на такава система за саморегулиране на пазара от ОПС, за които се изисква да получат одобрение от ACER, правото на вътрешно обжалване пред ACER и предвиденият в член 28 от Регламент 2019/942 пълен технически преглед, осигурен от апелативния съвет, били необходима гаранция, предоставена на участниците на пазара, за да могат да осигурят защитата на своите интереси.
93
ACER оспорва доводите на жалбоподателя и иска първото основание да бъде отхвърлено.
94
Най-напред следва да се припомни, че „[с]пецифичните условия и правила“ по смисъла на член 263, пета алинея ДФЕС трябва да бъдат тълкувани в смисъл, че сочат установяването от орган, служба или агенция на Съюза на чисто вътрешни условия и правила, които предхождат съдебното обжалване и уреждат по-специално функционирането на механизъм за самоконтрол или развитието на производство за доброволно решаване на спора, за да се избегне съдебен спор пред юрисдикциите на Съюза (вж. в този смисъл определение от 12 септември 2013 г., European Dynamics Luxembourg и др./СХВП, T‑556/11, EU:T:2013:514, т. 60, и решение от 25 октомври 2018 г., KF/SATCEN, T‑286/15, EU:T:2018:718, т. 107). Следователно тези специфични условия и правила трябва да останат изцяло съвместими с общия режим, предвиден в член 263 ДФЕС по отношение на компетентността на съда на Съюза да разглежда възложените му жалби (вж. в този смисъл решения от 4 февруари 2016 г., Italian International Film/EACEA, T‑676/13, EU:T:2016:62, т. 27, от 8 юни 2016 г., Monster Energy/EUIPO (Изображение на символ на мир), T‑583/15, EU:T:2016:338, т. 43, и от 8 юни 2016 г., Monster Energy/EUIPO (GREEN BEANS), T‑585/15, непубликувано, EU:T:2016:339, т. 41).
95
От това следва, че когато в общия режим, предвиден в член 263 ДФЕС, съществуват едни и същи условия за допустимост и при специфичните условия и правила, приети на основание член 263, пета алинея ДФЕС, те по принцип трябва да се тълкуват еднакво. Ето защо, за да се прецени дали жалбоподателят е лично засегнат от оспорения акт, а именно първоначалното решение на основание член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942, следва да се вземе предвид съдебната практика по втората хипотеза по член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон.
96
Що се отнася до условието за лично засягане по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС, следва да се припомни, че физическо или юридическо лице, различно от адресата на даден акт, може да твърди, че е лично засегнато от този акт, само ако последният се отнася до това лице поради някои присъщи за него качества или поради фактическо положение, което го разграничава от всички останали лица и така го индивидуализира по аналогичен начин като адресата на акта (решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия, 25/62, EU:C:1963:17, стр. 223).
97
Освен това от съдебната практика по член 263, четвърта алинея ДФЕС, следва принцип, съгласно който жалбоподателят, физическо или юридическо лице, което не е адресат на оспорвания от него акт, трябва да посочи и да докаже в подкрепа на жалбата си, че притежава присъщи за него качества или че фактическото му положение го разграничава от всички останали лица и го индивидуализира по аналогичен начин, както адресата на акта (вж. в този смисъл определения от 28 септември 2011 г., UCAPT/Съвет, T‑96/09, непубликувано, EU:T:2011:542, т. 47, и от 6 май 2020 г., Sabo и др./Парламент и Съвет, T‑141/19, непубликувано, EU:T:2020:179, т. 32). В този смисъл член 15, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на апелативния съвет припомня, че жалбоподателят трябва да докаже, че е пряко и лично засегнат от решението на ACER в съответствие с член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942.
98
В случая, както е видно от описанието на доводите му в точка 43 от обжалваното решение, което не е оспорено в рамките на настоящото производство по обжалване, във връзка с точки 24—28 от писменото му изложение на основанията за обжалването пред апелативния съвет от 27 април 2022 г., жалбоподателят е поддържал пред апелативния съвет, че е лично засегнат от първоначалното решение, тъй като е извършвал дейност на германския пазар на балансираща енергия и е един от най-големите доставчици на посочения пазар. Това решение засягало предварително определена група от икономически оператори, състояща се от доставчици на балансираща енергия, които успешно за преминали процедура по предварително оценяване на инсталации за доставката на балансираща енергия или чиито инсталации били в процес на предварително оценяване.
99
В точки 44—48 от обжалваното решение апелативният съвет е разгледал така посочените от жалбоподателя „качества“ или „фактически положения“ и е констатирал, че те не са достатъчни, за да го индивидуализират по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223).
100
В рамките на настоящото производство по обжалване жалбоподателят по същество упреква апелативния съвет, че в обжалваното решение не е констатирал, че той е лично засегнат от първоначалното решение поради присъщи за него качества, които, по-специално когато са взети заедно, го разграничават от всички останали лица.
101
Първо, жалбоподателят твърди, че първоначалното решение засяга съществено положението му на германския пазар за доставка на балансираща енергия. Първоначалното решение представлявало намеса в този пазар, като възпрепятствало свободното формиране на цените, накърнявало свободата на стопанска инициатива, намалявало възможностите за ценова конкуренция и възпрепятствало доставчиците на енергия, дори да разполагат с ефикасни и конкурентни инсталации, да покриват пропуснатите си ползи, които можели да бъдат много високи в периоди на голямо търсене на балансираща енергия. Първоначалното решение се отнасяло само до сравнително ограничен и постоянен брой доставчици на балансираща енергия, които като него извършвали дейност в Чешката република или в Германия или още в Австрия — единствените зони, в които функционират понастоящем европейските платформи PICASSO и MARI и които успешно са преминали продължителна и скъпоструваща процедура по предварително оценяване на инсталации за доставката на балансираща енергия. Първоначалното решение довело до обезценяване на значителните инвестиции, направени от тези доставчици на балансираща енергия, за да преминат процедура по предварително оценяване на своите инсталации, докато потенциалните им конкуренти имали възможност да избегнат тези инвестиции, като се откажат да навлязат на пазара.
102
Второ, жалбоподателят се позовава на факта, че е участвал активно в процедурата, довела до приемането на първоначалното решение.
103
Трето, жалбоподателят изтъква факта, че в първоначалното решение ACER надлежно е взела предвид неговото материално положение.
104
Четвърто, жалбоподателят се позовава на това, че при приемането на първоначалното решение са били нарушени процедурните гаранции, предоставени му от правото на Съюза. Накрая, жалбоподателят поддържа по същество, че условието за лично засягане трябва да се тълкува конкретно в рамките на жалбите, подадени пред апелативния съвет срещу решенията на ACER, предвид големия брой участници на пазара, които могат да бъдат засегнати от тези решения.
105
В писмените си изявления ACER поддържа позицията на апелативния съвет, че „качествата“ или „фактическите положения“, на които се позовава жалбоподателят пред Общия съд, сами по себе си или заедно не са достатъчни, за да го индивидуализират по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223) (вж. т. 99 по-горе).
106
Що се отнася до „качествата“ или „фактическите положения“, на които се позовава пред апелативния съвет и които са разгледани от последния в обжалваното решение, а именно фактът, че осъществява дейност на германския пазар на балансираща енергия, и фактът, че е един от най-големите доставчици на посочения пазар, и които след това развива в рамките на настоящото производство по обжалване, като изтъква, че положението му на този пазар е съществено засегнато от първоначалното решение (вж. т. 98, 99 и 101 по-горе) жалбоподателят препраща към практиката на съда на Съюза в областта на държавните помощи и концентрациите.
107
В това отношение несъмнено следва да се констатира, че съгласно съдебната практика за лично засегнати от решението на Комисията, с което приключва официалната процедура по разследване в областта на държавните помощи, се признават по-специално, освен предприятието получател на помощта, предмет на обжалваното решение, също и конкурентните му предприятия, взели активно участие в тази процедура, доколкото положението им на пазара е съществено засегнато от помощта, предмет на обжалваното решение (вж. решение от 2 септември 2021 г., Ja zum Nürburgring/Комисия, C‑647/19 P, EU:C:2021:666, т. 33 и цитираната съдебна практика). В този контекст едно предприятие не може да се позовава само на своето качество на конкурент по отношение на предприятието получател на помощта, а трябва освен това да установи, че се намира във фактическо положение, което го индивидуализира по аналогичен начин като адресата (решение от 22 декември 2008 г., British Aggregates/Комисия, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, т. 48).
108
Освен това от съдебната практика в областта на концентрациите следва, че в случай на решение, с което се установява съвместимостта на концентрация с вътрешния пазар, и когато става въпрос за предприятие, което е трето лице по отношение на концентрацията, дали то е лично засегнато, трябва да се определени именно според, от една страна, участието на това предприятие в административното производство и от друга страна, засягането на положението му на пазара. За да приеме в този контекст засягането на положението на пазара, съдът на Съюза взема предвид или че този жалбоподател е един от основните конкуренти на страните по концентрацията, които се ползват от решението за разрешаването ѝ (вж. в този смисъл решения от 4 юли 2006 г., easyJet/Комисия, T‑177/04, EU:T:2006:187, т. 37, от 20 декември 2023 г., Mainova/Комисия, T‑64/21, непубликувано, обжалвано, EU:T:2023:843, т. 85, и от 20 декември 2023 г., enercity/Комисия, T‑65/21, непубликувано, обжалвано, EU:T:2023:844, т. 83), или че е обикновен конкурент на посочените страни, но концентрацията има конкретно определено потенциално отражение върху икономическото му положение, каквото е обезценяването на значителни инвестиции, направени и изчислени в дългосрочен план, като се вземе предвид съществуващата преди това структура на пазара (вж. в този смисъл решения от 17 май 2023 г., EVH/Комисия, T‑312/20, обжалвано, EU:T:2023:252, т. 42 и 46, от 17 май 2023 г., TEAG/Комисия, T‑315/20, непубликувано, обжалвано, EU:T:2023:259, т. 42 и 46, и от 17 май 2023 г., GGEW/Комисия, T‑319/20, непубликувано, обжалвано, EU:T:2023:263, т. 42 и 46), или че е потенциален конкурент на страните по концентрацията в случая на олигополни пазари, или, при определени обстоятелства, че същият жалбоподател участва на съседни пазари, нагоре или надолу по веригата спрямо тези, на които извършва дейност предприятие с монополно положение, чието положение се подсилва от концентрацията (вж. в този смисъл решение от 30 септември 2003 г., ARD/Комисия, T‑158/00, EU:T:2003:246, т. 78).
109
Цитираната в точки 107 и 108 по-горе съдебна практика обаче се основава, поне отчасти, на наличието на настоящо или потенциално конкурентно отношение между получателите по оспорваното решение на засегнатия от него пазар и жалбоподателя, за чието положение на този пазар или на съседни пазари нагоре или надолу по веригата е конкретно установено, че е отрицателно и евентуално съществено засегнато от посоченото решение.
110
В случая жалбоподателят не твърди, нито a fortiori доказва, че някои от неговите конкуренти на германския пазар на балансираща енергия, на който той извършва дейност и който е засегнат от първоначалното решение, се ползват от същото решение на този пазар. Напротив, от доводите му е видно, че само посочва общото въздействие на първоначалното решение върху германския пазар на балансираща енергия, което засяга неблагоприятно всички доставчици на балансираща енергия, които като него извършват дейност на този пазар, както и на чешкия и австрийския пазар.
111
Дори да се приеме, че в качеството си на един от най-големите доставчици на германския пазар на балансираща енергия жалбоподателят е засегнат икономически в по-голяма степен от някои от конкурентите си на посочения пазар, това не би било достатъчно, за да го индивидуализира по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223). Всъщност съгласно постоянната съдебна практика не е достатъчно някои оператори да са засегнати икономически в по-голяма степен от даден акт, отколкото техните конкуренти, за да се приеме, че поради това обстоятелство те са лично засегнати от този акт. Така, дори да се приеме, че дадено решение има особено отражение върху икономическото положение на жалбоподателя, това обстоятелство не е достатъчно, за да го разграничи от всички останали лица (определения от 2 април 2004 г., Gonnelli и AIFO/Комисия, T‑231/02, EU:T:2004:105, т. 45, от 12 март 2007 г., Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione Friuli-Venezia Giulia Federagricole и др./Комисия, T‑418/04, непубликувано, EU:T:2007:83, т. 57, и от 13 ноември 2008 г., Lemaître sécurité/Комисия, T‑301/06, непубликувано, EU:T:2008:495, т. 24).
112
Освен това обстоятелството, че първоначалното решение се отнася до относително ограничен и постоянен брой доставчици на балансираща енергия, които като жалбоподателя успешно за преминали процедура по предварително оценяване на инсталации за доставката на балансираща енергия и са извършвали дейност на германския пазар на балансираща енергия, както и на чешкия и австрийския пазар, също не е достатъчно, за да го индивидуализира по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223). Всъщност от постоянната съдебна практика следва и че възможността да се определи с по-голяма или по-малка точност колко или дори кои са правните субекти, по отношение на които се прилага дадена мярка, не предполага по никакъв начин, че същите трябва да бъдат разглеждани като лично засегнати от тази мярка, ако това прилагане се осъществява по силата на обективно фактическо или правно положение, определено в съответния акт (вж. решение от 18 октомври 2018 г., Internacional de Productos Metálicos/Комисия, C‑145/17 P, EU:C:2018:839, т. 35 и цитираната съдебна практика; определения от 19 септември 2022 г., TDK Foil Italy/Комисия, T‑788/21, непубликувано, EU:T:2022:581, т. 18, и от 7 декември 2022 г., Sunrise Medical и Sunrise Medical Logistics/Комисия, T‑721/21, непубликувано, EU:T:2022:791, т. 53). В случая обаче, както отбелязва по същество апелативният съвет в точка 48 от обжалваното решение, първоначалното решение се отнася по един и същ начин до всички доставчици на балансираща енергия, доколкото се прилага за всички участници на пазара, които искат да обменят балансираща енергия в Германия, но също и в Чешката република и Австрия, на европейските платформи PICASSO и MARI.
113
Накрая, сравнението, което жалбоподателят прави в писмените си изявления между своето положение и това на конкурентите си на германския пазар на балансираща енергия вследствие на първоначалното решение, и положението на потенциални конкуренти на този пазар, които биха могли да се ползват от това решение, като се откажат с оглед на последното да направят разходи за предварително оценяване на своите инсталации, за да могат да навлязат на посочения пазар, също не може да докаже наличието на настоящо или потенциално конкурентно отношение между първите и вторите.
114
Освен това жалбоподателят не твърди, нито a fortiori доказва, че е в настоящо или потенциално конкурентно отношение с адресатите и според него действителните получатели по първоначалното решение на германския пазар на балансираща енергия, а именно ОПС, за които се отнася това решение.
115
При тези обстоятелства жалбоподателят, който не е доказал, че е в настоящо или потенциално конкурентно отношение с получателите по първоначалното решение на германския пазар на балансираща енергия, на който извършва дейност и за който се отнася първоначалното решение, не може надлежно да се позове на цитираната в точки 107 и 108 по-горе съдебна практика, за да твърди, както е направил в случая, че положението му на този пазар е съществено засегнато от посоченото решение.
116
Ето защо, що се отнася до „качествата“ или „фактическите положения“, на които жалбоподателят се позовава пред апелативния съвет, а именно фактът, че извършва дейност на германския пазар на балансираща енергия, и фактът, че е един от най-големите доставчици на този пазар, и които впоследствие развива в рамките на настоящото производство по обжалване, като изтъква, че положението му на този пазар е съществено засегнато от първоначалното решение по смисъла на цитираната в точки 107 и 108 по-горе съдебна практика, следва да се констатира, че в точки 45—48 от обжалваното решение апелативният съвет правилно е приел, че сами по себе си те не могат да индивидуализират жалбоподателя по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223).
117
Що се отнася до „качествата“ или „фактическите положения“, за които не е посочено в обжалваното решение, че са изтъкнати от жалбоподателя пред апелативния съвет, които поради това не са били разгледани от последния в посоченото решение, но на които жалбоподателят се позовава в рамките на настоящото производство по обжалване (вж. т. 102—104 по-горе), Общият съд приканва страните в рамките на процесуално-организационно действие да вземат отношение по тяхната допустимост.
118
В това отношение жалбоподателят изтъква, че процесуалната легитимация за подаване на жалба пред апелативния съвет е въпрос, който трябва да се разгледа служебно от последния, въз основа на прилагане по аналогия на съдебната практика, съгласно която допустимостта на жалба за отмяна пред Общия съд е абсолютна процесуална предпоставка, която той трябва да разгледа във всеки момент, дори служебно, както и на член 15 от Процедурния правилник на апелативния съвет. При това положение, що се отнася до личното засягане на жалбоподател, посоченият съвет трябвало служебно да вземе предвид цялата информация, с която разполага. В случая този съвет имал достъп до доклада за оценка във връзка с обществената консултация, проведена от ACER на основание член 14, параграф 6 от Регламент 2019/942, съдържащ се в приложение II към първоначалното решение и удостоверяващ активното му участие в административното производство, предхождащо приемането на първоначалното решение. Освен това жалбоподателят посочва, че е споменал същото участие в точки 27 и 49 от писменото си становище, в което излага основанията за обжалването пред апелативния съвет от 27 април 2022 г., където препраща по-подробно към приложение II към първоначалното решение, в бележки под линия 9 и 19 и към точки 25—33 от допълнителното си становище от 22 юли 2022 г. Освен това той посочва, че в рамките на шестото основание за отмяна е изтъкнал факта, че правото му да бъде изслушан на основание член 14, параграф 6 от Регламент 2019/942 е било нарушено в рамките на административното производство, в точка 118 и сл. от писменото изложение на основанията за обжалването и в точка 26 от допълнителното си становище, в която е упоменал и правото си да изисква консултиране с него въз основа на член 14, параграф 1 от посочения регламент.
119
Що се отнася до личното засягане на жалбоподателя, ACER приема, че във връзка с този въпрос в точки 24—28 от писменото му становище, в което излага основанията за обжалването, той се основава главно на обстоятелството, че е един от най-големите доставчици, извършващи дейност на германския пазар на балансираща енергия, и че е недопустимо да изтъкне впоследствие и следователно със закъснение други „качества“ или „фактически положения“, които могат да го индивидуализират по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223).
120
В това отношение следва да се констатира, че „качества“ или „фактически положения“, които не са посочени или доказани от жалбоподателя пред апелативния съвет, не могат да бъдат взети предвид от Общия съд при преценката на законосъобразността на обжалваното решение. Всъщност съгласно член 29 от Регламент 2019/942 във връзка с член 263 ДФЕС Общият съд трябва да прецени законосъобразността на решението на апелативния съвет, като провери как е приложил правото на Съюза по-конкретно към изложените пред него факти, но в замяна на това не може да извърши такава проверка, като вземе предвид новопосочени или новопредставени пред него фактически обстоятелства (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 54, и от 15 април 2010 г., Schräder/СОСР, C‑38/09 P, EU:C:2010:196, т. 76).
121
Освен това от правилата, които уреждат производството пред съдилищата на Съюза, и по-специално от член 21 от Статута на Съда на Европейския съюз, както и от член 76 и от член 84, параграф 1 от Процедурния правилник, следва, че рамките на спора по принцип се определят и очертават от страните и че съдът на Съюза не може да се произнася ultra petita (вж. решение от 17 септември 2020 г., Alfamicro/Комисия, C‑623/19 P, непубликувано, EU:C:2020:734, т. 40 и цитираната съдебна практика, и от 22 декември 2022 г., Парламент/Moi, C‑246/21 P, непубликувано, EU:C:2022:1026, т. 55). Освен това съгласно член 21, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, член 120, букви в) и г) от Процедурния правилник на Съда и член 76, параграф 1, букви г) и д) от Процедурния правилник при преките производства пред съдилищата на Съюза исковата молба или жалбата трябва да съдържа в частност посочване на предмета на спора, кратко изложение на посочените основания и исканията на ищеца или жалбоподателя.
122
В случая в точки 24—28 от писменото си становище, в което се излагат основанията за обжалването, за да твърди, че е лично засегнат от първоначалното решение, което води до временно блокиране на продажната цена на балансиращата енергия на ОПС, жалбоподателят се основава главно на специфичното обстоятелство, че е един от най-големите действащи доставчици на германския пазар на посочената енергия.
123
В съответствие обаче със съдебната практика и с текста на член 15, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на апелативния съвет, посочени в точка 97 по-горе, в обжалваното решение този съвет е имал основание да вземе предвид само специфичното обстоятелство, за което жалбоподателят надлежно е изтъкнал пред него, че може да го индивидуализира по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223), без да е необходимо да се проверява дали от писменото изложение на основанията за обжалването, от приложенията към него, от допълнителните становища или по-общо от преписката по делото могат да бъдат изведени други „качества“ или други „фактически положения“, които могат да го индивидуализират.
124
Дори да се приеме, че апелативният съвет неправомерно не е взел предвид в обжалваното решение всички „качества“ или „фактически положения“, изтъкнати пред него от жалбоподателя, последният е трябвало да посочи това, като в този смисъл повдигне основание, което отговаря на условията за яснота и точност по член 76, буква г) от Процедурния правилник (вж. т. 114 по-горе).
125
Всъщност непроизнасянето по искане може да доведе до отмяна, най-малкото частична, на решение, прието от независим апелативен състав на някой от органите, службите или агенциите на Съюза по член 58а от Статута на Съда на Европейския съюз. (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 8 юни 2016 г., GREEN BEANS, T‑585/15, непубликувано, EU:T:2016:339, т. 27 и цитираната съдебна практика).
126
Макар обаче в точки 50—59 от жалбата жалбоподателят да изтъква като обстоятелства, които могат да го индивидуализират по смисъла на съдебната практика, установена с решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, стр. 223), активното си участие в административното производство, предхождащо приемането на първоначалното решение, и накърняването на правото му да представи становище преди приемането на това решение на основание член 14, параграф 6 от Регламент 2019/942 и член 41 от Хартата, в това отношение той не е повдигнал ясно и точно основание за отмяна на обжалваното решение, изведено от това, че в посоченото решение апелативният съвет неправомерно не се е произнесъл по тези „качества“ или „фактически положения“, които са били надлежно изтъкнати пред него.
127
При това положение не е допустимо в рамките на настоящото производство по обжалване жалбоподателят да се позовава на „качества“ или на „фактически положения“, за които не е посочено в обжалваното решение, че са изтъкнати от него пред апелативния съвет и които поради това не са били разгледани от последния в посоченото решение (вж. т. 102—104 по-горе).
128
Следователно първото основание трябва да се отхвърли по същество, поради което самото главно искане за отмяна на обжалваното решение, което е лишено от всякакво основание, трябва да се отхвърли по същество. Ето защо по-нататък следва да се разгледа искането, направено при условията на евентуалност.
По искането, направено при условията на евентуалност
129
В подкрепа на искането, направено при условията на евентуалност, жалбоподателят изтъква шест основания по същество, а именно, първо, нарушение на член 10, параграф 1 от Регламент 2019/943, второ, липса на компетентност на ACER да се произнесе по предложението на ОПС, трето, липса на компетентност на ACER да приеме самостоятелна правна уредба спрямо предложената от ОПС, четвърто, накърняване на целите, преследвани с Регламент 2017/2195, пето, липса на мотиви и шесто, незачитане на правото на изслушване, гарантирано с член 41 от Хартата и член 14, параграф 6 от Регламент 2019/942.
130
ACER твърди, че искането, направено при условията на евентуалност на 17 февруари 2023 г., е явно недопустимо поради неспазване на срока от два месеца и десет дни за подаване на жалба за отмяна на първоначалното решение, предвиден в член 263, шеста алинея ДФЕС във връзка с член 60 от Процедурния правилник, който срок започнал да тече най-късно от датата, на която жалбоподателят е подал жалбата си пред апелативния съвет, а именно27 април 2022 г. Жалбоподателят нямал основание да се позове на извинима грешка, като се отбелязва, че информацията относно правните средства за защита, съдържащи се в първоначалното решение, била изрично отправена до неговите адресати и че съответстващото тълкуване на текста на член 29 от Регламент 2019/942 предполага да се приеме, че той не засяга правото на жалбоподателя да подаде пряко пред Общия съд жалба за отмяна на това решение на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон. Във всички случаи искането, направено при условията на евентуалност, трябвало да се отхвърли като неоснователно.
131
Жалбоподателят възразява, че в случая неспазването на срока за обжалване се дължи на извинима грешка, доколкото с оглед на данните относно правните средства за защита, съдържащи се в първоначалното решение, и на текста на член 29 от Регламент 2019/942 той имал основание да смята, че не може да сезира Общия съд с жалба за отмяна, без преди това да е изчерпал предвидената в член 28 от посочения регламент процедура по обжалване.
132
Що се отнася до възражението за недопустимост на искането, направено от ACER при условията на евентуалност, необходимо е най-напред да се отбележи, че както следва от точка 45 по-горе, в случая жалбоподателят е можел да подаде жалба за отмяна на първоначалното решение направо пред съда на Съюза на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон.
133
Освен това от член 263, шеста алинея ДФЕС следва, че жалбите за отмяна трябва да бъдат подадени в срок от два месеца, считано, в зависимост от случая, от публикуването на акта, от неговото съобщаване на жалбоподателя, или, при липса на уведомяване, от деня, в който той е узнал за него.
134
Отклонение от правната уредба на Съюза относно процесуалните срокове е възможно само при съвсем изключителни обстоятелства, свързани със случайно събитие или непреодолима сила, в съответствие с член 45, втора алинея от Статута на Съда, като се има предвид, че стриктното прилагане на тези норми отговаря на изискването за правна сигурност и на необходимостта да се избегне всякаква дискриминация или всякакво произволно третиране при правораздаването. (вж. решение от 14 декември 2016 г., SV Capital/ЕБО, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, т. 56 и цитираната съдебна практика).
135
От съдебната практика следва също, че в рамките на правната уредба на Съюза относно сроковете за обжалване, понятието „извинима грешка“, което позволява да се направи изключение от нейните правила, се отнася само за изключителни обстоятелства, при които по-конкретно съответната институция е възприела поведение, което може само по себе си или в решаваща степен да породи допустимо объркване в съзнанието на добросъвестен правен субект, положил цялата дължима грижа, която се изисква от оператор с нормални познания (вж. решение от 14 декември 2016 г., SV Capital/ЕБО, C‑577/15 P, EU:C:2016:947, т. 59 и цитираната съдебна практика).
136
В случая първоначалното решение е публикувано на уебсайта на ACER на 28 февруари 2022 г., а жалбоподателят е сезирал апелативния съвет на 27 април 2022 г. Дори да се приеме, че жалбоподателят е узнал за първоначалното решение в същия ден, в който е сезирал апелативния съвет, като е приложил правилата за изчисляване на сроковете, предвидени в членове 58 и 60 от Процедурния правилник, които съответстват на членове 49 и 51 от Процедурния правилник на Съда, следва да се констатира, че към датата на подаване на настоящата жалба, а именно 17 февруари 2023 г., правото на жалбоподателя да оспори посоченото решение е било преклудирано.
137
Освен това при обстоятелствата в конкретния случай жалбоподателят няма основание да се позовава на извинима грешка по смисъла на цитираната в точка 135 по-горе съдебна практика.
138
Всъщност, от една страна, ACER изобщо не е предоставила ясно уверение на жалбоподателя относно компетентността на апелативния съвет да разгледа подадена от него жалба срещу първоначалното решение, тъй като съдържащата се в края на първоначалното решение информация относно правните средства за защита е била изрично предназначена за „адресатите“ на това решение, а именно ОПС от регион CORE, по отношение на които тази информация впрочем е правилна (вж. т. 44 по-горе). За разлика от това първоначалното решение не предоставя никаква информация относно правни средства за защита, които физическите или юридическите лица, различни от тези адресати, е трябвало да приложат. Следователно посочването на тази информация не може да се квалифицира като поведение на ACER, което може да породи допустимо объркване в съзнанието на жалбоподателя относно компетентността на апелативния съвет да разгледа подадена от него жалба срещу първоначалното решение.
139
От друга страна, тълкуване на текста на член 29 от Регламент 2019/942 в съответствие с първичното право на Съюза предполага да се приеме, че той не е пречка физически или юридически лица, които като жалбоподателя са пряко, но не лично засегнати от акт на ACER с общо приложение, който не включва мерки за изпълнение, да подадат жалба за отмяна на този акт пряко пред съда на Съюза на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС в редакцията му съгласно Договора от Лисабон. Впрочем в точка 117 от жалбата самият жалбоподател поддържа, че „обжалването, предмет на направеното при условията на евентуалност искане, не е обвързано с изчерпването на правните средства за защита в съответствие с член 263, пета алинея ДФЕС и член 29 от Регламент 2019/942, тъй като първичното право изисква възможността за пряко обжалване [от негова страна]“.
140
Така в случая жалбоподателят не може да се позове надлежно на съдебната практика, която се основава на общата формулировка на някои разпоредби, уреждащи правните средства за защита, или на съществуващата практика, за да констатира извинима грешка относно късното подаване на жалба пред съда на Съюза след изчерпване на вътрешноправно средство за защита, което в този конкретен случай и съгласно съдебната практика не е приложимо (вж. в този смисъл решения от 14 юни 1972 г., Marcato/Комисия, 44/71, EU:C:1972:53, т. 5—9, и от 5 април 1979 г., Orlandi/Комисия, 117/78, EU:C:1979:109, т. 9—11).
141
От това следва, че жалбоподателят изобщо не може да се позовава на извинима грешка, която да му позволи в случая да се отклони от задължението за спазване на определения срок за обжалване.
142
Ето защо направеното при условията на евентуалност искане за отмяна на първоначалното решение също трябва да се отхвърли като недопустимо, поради което жалбата трябва да се отхвърли изцяло.
По съдебните разноски
143
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
144
Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той трябва да бъде осъден да заплати съдебните разноски в съответствие с искането на ACER.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (трети разширен състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда RWE Supply & Trading GmbH да заплати съдебните разноски.
van der Woude
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 25 юни 2025 година.
Подписи
Съдържание
Обстоятелствата по спора
Искания на страните
От правна страна
По главното искане за отмяна на обжалваното решение
По второто основание: нарушение на член 263, четвърта алинея ДФЕС
По третото основание: нарушение на принципа на ефективна съдебна защита, прогласен в член 47 от Хартата и в рамките на общите принципи на правото на Съюза.
По първото основание: нарушение на член 28, параграф 1 от Регламент 2019/942
По искането, направено при условията на евентуалност
По съдебните разноски
(
*1
)	Език на производството: немски.