62002CC0280_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
„
Tagállami kötelezettségszegés
–
91/271/EGK irányelv
–
Települési szennyvizek kezelése
–
Az érzékeny területek kijelölésének elmaradása”
I – Bevezetés
1. A jelen, tagállami kötelezettségszegés miatt indult eljárásban a Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Francia Köztársaság nem teljesítette a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv(2) alapján fennálló egyes kötelezettségeit. Először is arról van szó, hogy a Francia Köztársaság állítólag nem jelölt ki az eutrofizáció szempontjából érzékeny területként bizonyos, a Seine-Normandie, a Loire-Bretagne, az Artois-Picardie és a Rhône-Méditerranée-Corse medencéjében található területeket. Másodszor a Bizottság állítása szerint nem vetette alá szigorúbb kezelésnek a 10 000 lakosegyenérték feletti agglomerációkból az eutrofizációra érzékeny területekre, illetve az olyan területekre kibocsátott települési szennyvizet, amelyeket érzékeny területként kellett volna kijelölni.
II – Alkalmazandó rendelkezések
2. 1. cikkének értelmében a 91/271 irányelv a települési szennyvíz összegyűjtésére, kezelésére és kibocsátására, valamint egyes ipari szektorok szennyvizének kezelésére és kibocsátására vonatkozik. Az irányelv célja a környezet megóvása a fent említett szennyvízkibocsátások káros hatásaitól.
3. Az irányelv 2. cikke meghatározza a következő fogalmakat:
„1. »települési szennyvíz«: a háztartási szennyvíz vagy a háztartási és ipari szennyvíz, illetve csapadékvíz keveréke;
2. »háztartási szennyvíz«: a lakóterületek és szolgáltató üzemek szennyvize, amely főleg emberi anyagcseréből és háztartási tevékenységből származik;
3. »ipari szennyvíz«: minden olyan szennyvíz, amelyet valamely ipari vagy kereskedelmi tevékenység folytatására szolgáló helyről bocsátanak ki, és amely nem háztartási szennyvíz és csapadékvíz;
4. »agglomeráció«: olyan terület, ahol a népesség illetve a gazdasági tevékenység elegendően koncentrált ahhoz, hogy a települési szennyvizet összegyűjtsék és egy települési szennyvíztisztító telepre vagy a végső kibocsátási pontra vezessék;
5. »gyűjtőrendszer«: olyan vezetékrendszer, amely összegyűjti és elvezeti a települési szennyvizet;
6. »1 LE (lakosegyenérték)«: szerves, biológiailag lebontható terhelés, amelynek ötnapos biokémiai oxigénigénye (BOI 5) 60 g oxigén/nap;
[…]
8. »másodlagos kezelés«: a települési szennyvíznek általában biológiai tisztítást és utóülepítést magában foglaló vagy más eljárással való tisztítása, amely megfelel az I. melléklet 1. táblázatában megállapított követelményeknek;
[…]
11. »eutrofizáció:« tápanyagoknak, különösen nitrogén-, illetve foszforvegyületeknek a vízben való feldúsulása, ami algák és magasabb rendű növények növekedésének felgyorsulását okozza, és ezzel a biológiai egyensúly megbomlásához, és a szóban forgó víz minőségének romlásához vezet ;
[…]”.
4. Az irányelv 5. cikke (1), (2) és (5) bekezdésének szövege a következő:
„(1) A (2) bekezdés érdekében a tagállamok 1993. december 31‑ig kijelölik az érzékeny területeket, a II. mellékletben megállapított kritériumoknak megfelelően.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy a gyűjtőrendszerekbe vezetett települési szennyvizet érzékeny területekre való kibocsátásuk előtt a 4. cikkben leírtnál szigorúbb követelményeket kielégítő tisztításnak vessék alá, legkésőbb 1998. december 31‑ig, a 10 000 LE-nél nagyobb agglomerációk minden kibocsátott vize esetében.
[…]
(5) Az érzékeny területek vízgyűjtő területein elhelyezkedő és azok szennyezéséhez hozzájáruló települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásaira a (2), (3) és (4) bekezdés vonatkozik.”
5. Az irányelv II. melléklete, amely „Az érzékeny és kevésbé érzékeny területek kijelölésének kritériumai“ címet viseli, az „Érzékeny területek” című A. szakaszában úgy rendelkezik, hogy a víztestet érzékeny területnek kell tekinteni, ha az alábbi csoportok valamelyikébe tartozik:
a) eutróf állapotú, vagy megelőző intézkedések híján a közeli jövőben eutróffá váló természetes édesvizű tavak, más édesvizű víztestek vagy torkolati- és parti vizek.
Az alábbi elemeket kell figyelembe venni annak megfontolásakor, hogy milyen tápanyagot kell csökkenteni további kezelés során:
i. tavak, valamint folyók, amelyek olyan tavakba/tározókba/zárt öblökbe ömlenek, amelyekben kicsi a vízcsere, és ezáltal bekövetkezhet a tápanyagok feldúsulása. Ezeken a területeken gondoskodni kell a foszfor eltávolításáról, kivéve, ha bizonyítható, hogy ennek nincs hatása az eutrofizáció mértékére. Nagy agglomerációkból származó vízkibocsátás esetén a nitrogén eltávolítását is meg kell fontolni;
ii. gyenge vízcseréjű torkolatok, öblök és más parti vizek, vagy amelyekbe nagy mennyiségű tápanyag kerül. Ezeken a területeken a kisebb agglomerációk kibocsátásainak általában nincs nagy jelentősége, de nagy agglomerációk esetében gondoskodni kell a foszfor és/vagy nitrogén eltávolításáról is, hacsak nem bizonyítható, hogy ennek nincs hatása az eutrofizáció mértékére;
b) ivóvíz kivételére szánt felszíni édesvizek, amelyek nitrát-koncentrációja, hacsak nem tesznek megfelelő intézkedéseket, nagyobb lehet, mint amit a tagállamokban ivóvízkivételre szánt felszíni víz minőségi követelményeiről szóló, 1975. június 16-i 75/440/EGK tanácsi irányelv(3) vonatkozó intézkedései megállapítanak;
c) olyan területek, ahol a tanácsi irányelvek kielégítéséhez az ezen irányelv 4. cikkében előírtakon túlmenően további kezelésre van szükség.
III – A pert megelőző eljárás
6. A francia hatóságokkal az irányelv francia jogba történő átültetése tárgyában folytatott több levélváltást követően a Bizottság 1999. október 22‑én felszólító levelet intézett a francia kormányhoz, amelyben egy sor hiányosságra hívta fel a figyelmét. A Bizottság nem találta kielégítőnek a francia kormány e felszólításra adott válaszát. Ezért 2001. április 10‑én indokolással ellátott véleményt intézett a Francia Köztársasághoz, amely a Bizottság álláspontja szerint szintén megfelelő válasz nélkül maradt. Ezt követően 2002. július 30‑án a Bizottság keresetet indított a Bíróság előtt.
7. A Bizottság annak megállapítását kéri, hogy a Francia Köztársaság nem teljesítette a 91/271 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdéséből, valamint II. mellékletéből eredő kötelezettségeit. A Francia Köztársaság elmulasztotta különösen:
– hogy bizonyos, a Seine‑Normandie, a Loire-Bretagne, az Artois-Picardie és a Rhône‑Méditerranée‑Corse medencéiében található, eutrofizációnak kitett területeket az eutrofizáció szempontjából érzékeny területként jelöljön ki, és
– hogy szigorúbb kezelésnek vesse alá a 10 000 lakosegyenérték feletti agglomerációkból az eutrofizációra érzékeny területekre, illetve az olyan területekre kibocsátott települési szennyvizeket, amelyeket eutrofizációra érzékenyként kellett volna kijelölni.
8. A Francia Köztársaság az első jogalap elutasítását kéri, a Vistre folyó kijelölését érintő rész kivételével. Álláspontja szerint a második jogalap szintén elutasítandó, kivéve azt a részt, amely az eutrofizációra érzékeny területeken található azon agglomerációkat érinti, amelyek települési szennyvizeit még nem vetették alá szigorúbb kezelésnek.
IV – A jogvita tárgyáról
9. A jelen kereset két jogalapra támaszkodik. A Bizottság első jogalapja két részből áll. Az első rész az „eutrofizáció” fogalmának értelmezésére irányul. Ehhez kapcsolódóan a második rész az eutrofizációra érzékeny területek elégtelen kijelölését érinti. A második jogalap a Francia Köztársaság azon állítólagos mulasztásra vonatkozik, hogy a 10 000 lakosegyenérték feletti agglomerációkból származó települési szennyvizeket nem vetette alá szigorúbb kezelésnek.
V – Az első jogalapról: az eutrofizáció fogalma és az érzékeny területek kijelölése
A – Az eutrofizáció fogalma
A felek érvei
10. Az irányelv 2. cikkének 11. pontja négy kritériumot nevez meg, amelyek együttesen alkotják az eutrofizáció fogalmát. Ezek a következők:
1. tápanyagoknak, különösen nitrogén-, illetve foszforvegyületeknek a vízben való feldúsulása,
2. amely az algák és magasabb rendű növények növekedésének felgyorsulását okozza,
3. s ezzel a biológiai egyensúly nemkívánatos megbomlásához, valamint
4. a szóban forgó víz minőségének romlásához vezet.
11. A felek egyetértenek abban, hogy az irányelv értelmében az első és a második kritérium, valamint a második és a harmadik és a negyedik kritérium között ok-okozati összefüggésnek kell fennállnia.
12. A francia kormány hangsúlyozza, hogy ezeknek a kritériumoknak együttesen kell teljesülniük. Ha közülük csak egy vagy kettő fordulna elő, az nem lenne elegendő az eutrofizáció megállapításához. Bizonyítani kell, hogy az eutrofizáció fogalmának valamely víz esetében meglévő különböző kritériumai között összefüggés áll fenn.
13. A Bizottság és a francia kormány között a harmadik kritérium, „a biológiai egyensúly nemkívánatos megbomlásának” értelmezése vitás. A Bizottság azt rója fel a francia kormánynak, hogy megszorítóan értelmezi e fogalmat. A Bizottság véleménye szerint az egyensúly megzavarására nemcsak akkor kerül sor, ha bizonyos fajok eltűnnek, vagy állományuk csökken, hanem akkor is, ha valamelyik faj erőteljesen elszaporodik, miközben a többi faj stabilitása megmarad.
14. A francia kormány ezzel szemben arra hivatkozik, hogy valamely növényfaj erőteljes elszaporodása nem elegendő ahhoz, hogy a biológiai egyensúly megbomlását lehessen feltételezni, mindaddig, amíg a vízben megtalálható más szervezetek közötti egyensúly zavartalan. Ezenkívül a francia kormány szerint a Bizottság nem fejtette ki megfelelően, hogy bizonyos jelenségek miért tekintendők nemkívánatosnak.
15. Válaszában a Bizottság azokra a művekre utal, amelyek a tápanyagok vízben való feldúsulásának az algák és a magasabb rendű növények növekedésének felgyorsulását okozó, nemkívánatos következményeit mutatják be. Ezek a lehetséges nemkívánatos következmények: egy bizonyos ökoszisztémán belüli tápláléklánc felbomlása, a különböző fajok közötti egyensúly megzavarása és a víz oxigéntartalmának csökkenése. A vízinövények kipusztulását az is okozhatja, hogy a nagy mennyiségű alga zavarossá teszi a vizet, és ezért a fény nem jut le a fenékre. Mérgező algavirágzásra is sor kerülhet, amely kagylók pusztulásához vezet, ez pedig veszélyes lehet az emberi egészségre, és nagyobb mértékű halpusztulást okozhat.
Értékelés
16. Először is arra kell utalni, hogy az irányelv célja, amint ez a harmadik és nyolcadik preambulumbekezdéséből és 1. cikkéből kitűnik, a környezet védelme a háztartási (és az ipari) szennyvíz káros hatásaitól.
17. Az irányelv negyedik preambulumbekezdése szerint az érzékeny területeken szigorúbb követelményeket kielégítő tisztítást kell megkövetelni. Az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében a tagállamok kötelesek:
– 1993. december 31‑jéig kijelölni az érzékeny területeket, a II. mellékletben megállapított kritériumoknak megfelelően,
– biztosítani, hogy a 10 000 lakosegyenérték feletti agglomerációk gyűjtőrendszeréből érzékeny területekre kibocsátott települési szennyvizet legkésőbb 1998. december 31‑étől a vízbe történő kibocsátás előtt a másodlagos kezelésnél vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnél szigorúbb tisztításnak vessék alá.
18. Az irányelv II. mellékletének A. pontja meghatározza, hogy mely víztesteket kell érzékeny területként kijelölni:
– az eutróf állapotú, vagy megelőző intézkedések híján a közeli jövőben eutroffá váló víztesteket;
– ivóvíz kivételére szánt felszíni édesvizeket, amelyek nitrátkoncentrációja, hacsak nem tesznek megfelelő intézkedéseket, nagyobb lehet, mint amit a tagállamokban ivóvízkivételre szánt felszíni víz minőségi követelményeiről szóló, 1975. június 16‑i 75/440/EGK tanácsi irányelv előír;
– olyan területeket, ahol a tanácsi irányelveknek való megfeleléshez további, a másodlagos kezelésnél vagy egy ezzel egyenértékű kezelésnél szigorúbb kezelésre van szükség.
19. A felek között vitatott az eutrofizáció fogalmának a terjedelme. A Bizottság a fogalmat tágan értelmezi, míg a Francia Köztársaság egy szűkebb szemléletmódot vesz alapul. Ez az értelmezésbeli különbség kétféleképpen jut kifejezésre a felek észrevételeiben. A francia kormány álláspontja szerint az eutrofizáció fogalmi kritériumai közt elengedh etetlen az ok-okozati összefüggés fennállása, míg a Bizottság úgy érvel, hogy e négy kritérium puszta megléte elegendő annak megállapításához, hogy egy víztest eutróf állapotú. Ezen kívül a felek eltérő módon értelmezik a fogalom harmadik kritériumát. A Bizottság hajlik arra, hogy a francia kormánynál hamarabb feltételezze a biológiai egyensúly megbomlását.
20. Az eutrofizáció fogalma határozza meg az irányelv hatályát. Amint a 17. és 18. pontban kifejtettem, a tagállamoknak az eutróf állapotú, vagy megelőző intézkedések híján a közeli jövőben eutroffá váló víztesteket érzékeny területekként kell kijelölniük. Ezen felül az érzékeny területekre kibocsátott települési szennyvizet olyan kezelésnek kell alávetni, amellyel a benne található tápanyagok nagy részét ki lehet szűrni. Ennek célja, hogy az érintett területek kevésbé legyenek hajlamosak az eutrofizációra. Az eutrofizáció fogalmának kiterjesztő értelmezése ezért azzal a következménnyel jár, hogy megnő a kijelölendő érzékeny területek száma.
21. Annak érdekében, hogy helyesen értelmezhessük az eutrofizáció fogalmát, és helyesen ítéljük meg az okozati összefüggés szempontjait, a 2. cikk 11. pontjának szövegén kívül az irányelv céljára és rendszerére is tekintettel kell lenni.
22. Az irányelv szövegéből, rendszeréből, szelleméből és céljából az következik, hogy a háztartási vagy települési szennyvízből származó tápanyagok eltávolításával a felszíni vizek eutrofizációjának leküzdése a cél, a környezetre gyakorolt káros hatások megakadályozása érdekében. Erre a célkitűzésre tekintettel az eutrofizáció fogalmát úgy kell értelmezni, hogy biztosítani lehessen annak megakadályozását, hogy a minőségromlás következtében a víz használatra alkalmatlanná – vagy kevésbé alkalmassá – váljon.
23. Az irányelv hatályából szintén az következik, hogy az eutrofizáció fogalmát nem szabad megszorítóan értelmezni. Így tehát nemcsak az eutróf állapotú víztesteket kell érzékeny területként kijelölni, hanem az irányelv II. mellékletének A. pontja szerint azokat is, amelyeknél fennáll annak a veszélye, hogy ilyen állapotba kerülhetnek.
24. Az irányelv 2. cikkének 11. pontja értelmében az eutrofizáció fogalma négy, egymással összefüggő kritériumból tevődik össze. Az első kritérium tápanyagoknak, különösen nitrogén-, illetve foszforvegyületeknek a vízben való feldúsulása. Ez a feldúsulás az algák és magasabb rendű növények növekedésének felgyorsulásához vezet; ez a második kritérium. A harmadik és negyedik kritérium az ebből következő kedvezőtlen állapottal kapcsolatos, tudniillik a víz biológiai egyensúlyának nemkívánatos megbomlásával és a vízminőség romlásával.
25. Ez a fogalom megköveteli, hogy ok-okozati összefüggés álljon fenn a tápanyagok vízbe kerülése és ennek következménye, a vízminőség romlása között. A háztartási szennyvíz kibocsátásával még több nitrogén és foszfát kerül a vízbe, aminek eredményeként tápanyagban dús vízi élőhely jön létre. A tápanyagban való gazdagság károsan hat a vízi életre. A víz tápanyagokkal való feldúsulása elősegíti az algák és más mikroszkopikus méretű vízinövények erőteljes növekedését, ami a víz oxigéntartalmának csökkenését és bizonyos anaerob baktériumok aktívabbá válását okozhatja. Ráadásul a nagy algamennyiség miatt a víz zavarossá válhat, emiatt a fény nem tud olyan mélyre hatolni benne, és egyes halak és más élőlények ilyen környezetben már nem tudnak megélni. Emiatt egyes vizekben erőteljesen csökken a fajgazdagság vagy a biodiverzitás.
26. Következésképpen úgy gondolom, hogy az ok-okozati összefüggés kérdését nem szükséges külön vizsgálni. Az eutrofizáció fogalmának az irányelv 2. cikkének 11. pontja szerinti leírása eleve adottnak veszi ezen ok-okozati összefüggés meglétét.
27. Ezt követően felmerül a kérdés, hogy akkor is a biológiai egyensúly nemkívánatos megbomlásáról van‑e szó, ha csak egyetlen növényfajta szaporodik el túlzottan, de a többi faj stabilitása megmarad. Véleményem szerint erre a kérdésre igenlő a válasz. Fentebb már kifejtettem, az irányelv céljának megvalósulása érdekében az eutrofizáció fogalmát nem szabad megszorítóan értelmezni. Ezért nincs jelentősége annak, hogy a túlzott elszaporodás csupán egyetlen faj esetében következik be, vagy több növényfajt is érint. Az a döntő, hogy a vízminőség külső tényezők hatására romlik‑e. Ez akkor is megtörténhet, ha a tömeges elszaporodás csak egyetlen növényfajt érint.
28. A következő példa mindezt megvilágítja. Az olyan vizek, ahol mérgező anyagokat termelő algavirágzás történik, gyengébb minőségű vizeknek számítanak. A méreg a táplálékláncon keresztül – például a mérget elraktározó kagylók elfogyasztásával – az emberhez is eljuthat. Annak ellenére, hogy csak a mérgező algafajta szaporodott el túlzottan, megváltozott a víz biológiai összetétele, és romlott a minősége. Tehát az eutrofizáció fogalmának mind a négy kritériuma megvalósul, így az ilyen területet eutróf területként kell kijelölni.
B – Az érzékeny területek kijelölése
29. Mivel a két fél eltérően értelmezi az eutrofizáció fogalmát, eltérő az álláspontjuk az érzékeny területek kijelölését illetően. A Bizottság azt rója fel a francia kormánynak, hogy nem jelölt ki elegendő érzékeny területet.
30. A Bizottság álláspontja szerint a Francia Köztársaság elmulasztotta teljesíteni az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése, valamint II. melléklete alapján fennálló kötelezettségeit, mivel nem jelölte ki a következő területeket:
– Seine-Normandie területén: a Szajna-öblét, a Szajnát és a Szajnának az Andelle és a Szajna összefolyása alatti szakaszon lévő mellékfolyóit;
– Loire-Bretagne területén: a Lorienti-révet, az Elorn torkolatát, a Douarnenezi-öblöt, a Concarneaui-öblöt, a Morbihani-öblöt és a Vilaine öblét;
– Artois-Picardie területén: a parti vizeket és a kontinentális vizek közül a csatornázott Aa/Escaut és a belga határ közötti vízföldrajzi hálózatot, a Scarpe-nak az Arras alatti szakaszát, a Lens-csatorna Lens alatti részét és a Somme teljes egészét;
– Rhône- Méditerranée‑Corse területén: a Vistre-folyót és a Thau-tavat.
31. A Bizottság bizonyítottnak tekinti, hogy a nevezett vizek eutrofizációra utaló jegyeket mutatnak, vagy rövid időn belül eutróffá válnak.
Seine-Normandie: A Szajna öble
A felek érvei
32. A Bizottság álláspontja szerint a Francia Köztársaság elmulasztotta teljesíteni az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése, valamint II. melléklete alapján fennálló kötelezettségeit, mivel nem tekintette a Szajna öblének területét az irányelv értelmében vett eutróf területnek. A Bizottság ezzel kapcsolatban különösen arra utal, hogy a tápanyagbevitel következtében a mérgező Phaeocystis alga, valamint és a Dinophysis nevű alga túlzottan elszaporodott az öbölben.
33. A Bizottság a keresetlevelében megerősíti, hogy a Szajna öblében nem állapítottak meg oxigénhiányt. Ennek az az oka, hogy a Szajna öblében erős az árapály áramlás, amely megakadályozza, hogy az öböl vizének mélyebb rétegeiben számottevően csökkenjen az oxigén mennyisége. A Bizottság azonban hangsúlyozza, hogy az egyensúly megbomlása és a vízminőség romlása nemcsak akkor következik be, ha csökken a víz oxigéntartalma. A káros hatások abban is megmutatkozhatnak, hogy a mérgező Dinophysis nevű alga növekedése megmérgezi a kagylókat, illetve abban, hogy a hullámmozgás miatt hab képződik, amit a Phaeocystis alga okoz.
34. A francia kormány álláspontja szerint az irányelv értelmében a Szajna öblének területe nem eutróf terület. Jóllehet a kormány elismeri, hogy bizonyos területeken megfigyelhető a Dinophysis nevű alga elszaporodása, azonban szerinte ez jelentéktelen mértékű. A francia kormány szerint a Bizottság nem bizonyította, hogy ez a biológiai egyensúly megbomlását és a vízminőség romlását okozta volna, a Szajna öblében ugyanis nem lépett fel túlzott algamennyiség miatti oxigénhiány. A francia kormány azt is vitatja, hogy ok-okozati összefüggés állna fenn a tápanyagoknak a vízben való feldúsulása és az algák túlzott elszaporodása között.
Értékelés
35. Elsőként meg kell állapítani, hogy a Francia kormány a Bíróság elé terjesztett beadványaiban elismeri, hogy a Szajna öblére jellemző a tápanyagok feldúsulása és az algák és magasabb rendű növények növekedésének felgyorsulása. Vitatja azonban, hogy a két kritérium között ok-okozati összefüggés állna fenn.
36. Amint a 24. pontban már szó volt róla, az eutrofizáció fogalmát nem szabad megszorítóan értelmezni. Ha a települési szennyvíz kibocsátása következtében jelentős mértékben romlik a vízminőség, vagy fennáll ennek veszélye, a terület eutrofizációra érzékeny, és ilyenként kell kijelölni. A mérgező anyagokat termelő algavirágzás sújtotta vizek gyengébb minőségű vizeknek tekintendők. Mivel a francia hatóságok elismerték a Dynophisis nevű alga Szajna-öbölbeli előfordulását, és nem tudták bizonyítani, hogy mindössze jelentéktelen mennyiségről van szó, meg kell állapítani, hogy a Francia Köztársaság elmulasztotta a Szajna öblének érzékeny területként való kijelölését.
Seine-Normandie: a Szajna és a Szajna mellékfolyói az Andelle és a Szajna összefolyása alatti szakaszon
A felek érvei
37. A Bizottság azt rója fel a Francia Köztársaságnak, hogy a Szajnát és a Szajnának az Andelle és a Szajna összefolyása alatti szakaszon lévő mellékfolyóit jogellenes módon nem jelölte ki érzékeny területként. Ezzel kapcsolatban az Institut français de recherche pour l’exploitation de la mer (IFREMER) által készített két jelentésre utal, amelyek az érintett vizekkel kapcsolatos problémákat írják le. Ezek szerint a Szajna és mellékfolyói a túlzott alganövekedés miatt oxigénhiányban szenvednek. A vízminőség emiatt jelentős mértékben romlott, ami kihat az ott található élőlényekre.
38. A francia kormány szerint a Szajna és a Szajnának az Andelle és a Szajna összefolyása alatti szakaszon lévő mellékfolyóinak vizei az irányelv értelmében véve nem eutróf állapotúak. A hetvenes évektől kezdve az ipar erőfeszítéseket tesz a szennyezés csökkentése érdekében. Ennek eredményeként a foszfátkibocsátás 96%‑kal csökkent. Ez azonban alig volt volt hatással a Poses–Honfleur közötti szakasz átlagos oxigéntartalmára, amely mindössze egy százalékponttal növekedett évente.
39. Válaszában a Bizottság arra hivatkozik, hogy a települési szennyvíz kezelésénél nem csak a foszfátmennyiség csökkentéséről van szó, hanem a nitrátmennyiség csökkentéséről is.
Értékelés
40. A francia kormány nem vitatta, hogy a Szajna vízében, illetve a Szajnának az Andelle és a Szajna összefolyása alatti szakaszon lévő mellékfolyóinak vizeiben felgyorsult alganövekedés tapasztalható, ami azzal a nemkívánatos következménnyel jár, hogy e vizek nagy részének túl alacsony az oxigéntartalma. Nem vitatja tehát e területek eutrofizációját sem, mindössze arra hivatkozik, hogy a foszfát eltávolítása alig volt hatással e vizek oxigéntartalmára.
41. Önmagában az a tény azonban, hogy egy bizonyos tápanyag bekerülésének csökkentése nem befolyásolta számottevően az oxigéntartalmat, nem mentesíti a Francia Köztársaságot azon kötelezettsége alól, hogy az eutróf területeket érzékeny területekként jelölje ki. Ez a körülmény ugyan egy érv lehet amellett, hogy a szennyvíztisztítás során mellőzzék a foszfor eltávolítását a vízből; ennek lehetőségét maga az irányelv biztosítja a II. melléklet A. szakasza a) pontjának i. alpontjában. Ez azonban nem indokolhatja az irányelv alapján fennálló egyéb kötelezettségek teljesítésének elmulasztását. Ennélfogva a Francia Köztársaság elmulasztotta a Szajna és a Szajnának az Andelle és a Szajna összefolyása alatti szakaszon lévő mellékfolyóinak vizeit eutróf, azaz érzékeny területként kijelölni.
Loire-Bretagne: a Lorienti-rév, az Elorn torkolata, a Douarnenezi-öböl, a Concarneaui-öböl, a Morbihani-öböl és a Vilaine öble
A felek érvei
42. A Bizottság álláspontja szerint a Lorienti-révet, az Elorn torkolatát, a Douarnenezi-öblöt, a Concarneaui-öblöt, a Morbihani-öblöt és a Vilaine öblét ki eutróf állapotú, illetve olyan területekként kellett volna jelölni, amelyek megelőző intézkedések híján a közeli jövőben eutroffá válhatnak. Álláspontját azzal indokolja, hogy a települési szennyvíz e vizekbe történő kibocsátása jelentős mértékben hozzájárul e vizek eutrofizációjához.
43. A Bizottság szerint a nemzeti hatóságok kötelesek eutrofizációra érzékeny területként kijelölni egy területet, ha a települési szennyvíz kibocsátása – a mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezés mellett – „jelentős mértékben” hozzájárul az eutrofizációhoz. A Bizottság ezt a Standley-ítéletből(4) vezeti le, amelyben a Bíróság kimondta az ún. „nitrát”-irányelv(5) alkalmazhatóságát olyan esetekben, amikor a mezőgazdasági eredetű nitrogénvegyületek kibocsátása jelentős mértékben hozzájárul a szennyezéshez.
44. A Lorienti-rév esetében a települési szennyvízkibocsátás kb. 10%‑ot tesz ki. A Bizottság szerint ez jelentős mértékben hozzájárul a szennyezéshez. Ezért a Bizottság úgy véli, hogy a vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezéstől való védelme érdekében eddig tett intézkedéseken kívül a települési szennyvízkibocsátást korlátozó intézkedésekre is szükség van.
45. A „L’eutrophisation des eaux marines et saumâtres en Europe, particulièrement en France”(6) című IFREMER-jelentésből kiderül, hogy a Lorienti-révben makroalgák jelentek meg. Az ezen algák által okozott káros hatások nyilvánvalóak.
46. Az Elorn torkolatában, a Douarnenezi-öbölben, a Concarneaui- és a Morbihani-öbölben a települési szennyvizek kibocsátás 21%, 21%, 31%, illetve 33%. A Bizottság véleménye szerint ezek a kibocsátások szintén jelentős mértékben hozzájárulnak e vizek szennyezéséhez. A Vilaine öble ugyancsak eutróf terület. A Bizottság ezzel kapcsolatban a mérgező Dinophysis nevű alga felgyorsult növekedésére és a növényi planktonok túlzott mértékű jelenlétére utal.
47. A francia kormány számára érthetetlen, hogy a Bizottság miért abból indult ki, hogy a települési szennyvizek kibocsátása a Saint-Brieuci-öböl esetében nem járul hozzá jelentősen a szennyezéshez, míg Lorient kikötője esetében igen, annak ellenére, hogy a települési szennyvizek kibocsátásának százalékos aránya mindkét területen hozzávetőleg ugyanakkora, azaz 8,9% a Saint-Brieuci- öbölben, és 9,8% a Lorienti-révben. A francia kormány álláspontja szerint a települési szennyvizek kibocsátása egyik esetben sem járul hozzá jelentős mértékben a szennyezéshez, és a tápanyagok szennyvízből történő eltávolítása semmilyen hatással sem lenne a kérdéses területek eutrofizációjára.
48. A francia kormány még hozzáfűzi, hogy 1996 óta a REPHY(7) francia kutatóközpont sem jelentette a növényi planktonok túlzott elszaporodását a Lorienti-révben. A francia kormány ezért úgy véli, hogy nem teljesül az eutrofizáció fogalmának egyik kritériuma, az „algák és magasabb rendű növények felgyorsult növekedése”.
49. Azt elismeri a francia kormány, hogy a Douarnenezi-öbölben és a Concarneaui-öbölben túlzott alganövekedés figyelhető meg. Mindkét öbölben jellemző a zöld árapály jelensége, és az aránytalanul nagy mennyiségű növényi plankton jelenléte. Szerinte azonban ezeknek az öblöknek a szennyeződését elsősorban mezőgazdasági eredetű tápanyagok okozzák. Ezt több tanulmány is megerősítette.
50. A Morbihani-öböllel kapcsolatban pedig a francia kormány előadja, hogy újabb keletű – többek között az IFREMER által készített – tanulmányokból az derül ki, hogy ezen a területen alig figyelhető meg vízzavarosodás, illetve a zöld árapály kialakulása.
51. A Vilaine öblét a francia kormány szerint ugyancsak nem kell eutrofizációra érzékeny területként kijelölni, mivel ebben az öbölben nem kerül sor 10 000 lakosegyenérték feletti agglomerációkból származó települési szennyvíz közvetlen kibocsátására.
Értékelés
52. Az a kérdés, amiről a Bizottság és a francia kormány vitatkozik, lényegében arra irányul, mikor beszélhetünk a szennyezéshez való jelentős hozzájárulásról, ha ezt a szennyezést nemcsak a települési szennyvíz kibocsátása okozza, hanem a mezőgazdasági eredetű nitrát jelenléte is.
53. A közösségi jog két eszközt ismer a foszfát- és nitrátszennyezések, valamint az általuk okozott eutrofizáció speciális problémájának leküzdésére. Az egyik eszköz a települési szennyvíz kezeléséről szóló 91/271 irányelv, a másik pedig a vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezéssel szembeni védelméről szóló 91/676 irányelv. Mindkettő a vizek eutrofizációjának leküzdését célozza, ami történhet akár a tápanyagok települési szennyvízből történő eltávolítása, akár a mezőgazdasági eredetű nitrát bejutásának csökkentése útján.
54. Ha azonban megállapított tény, hogy bizonyos víztestek m ár eutróf állapotúak, vagy a közeli jövőben eutroffá válnak, és ezért a mezőgazdasági eredetű, valamint a települési szennyvíz kibocsátásából származó nitrát egyaránt okolható, akkor nézetem szerint semmi jelentősége nincsen annak, hogy mekkora e két forrás egymáshoz viszonyított százalékos aránya. Ezek kumulatív módon járulnak hozzá a vizek eutrofizációjához. A 91/271 és a 91/676 irányelv kiegészítik egymást. Ez azt jelenti, hogy a két irányelvből eredő kötelezettségek nem zárják ki egymást. Ha a települési szennyvízkibocsátás a mezőgazdasági eredetű nitráttal együtt valamely víztest eutrofizációjához vezet, a nemzeti hatóságok kötelesek az adott területet a 91/271 irányelv értelmében vett eutrofizációra érzékeny területként kijelölni.
55. Ebből először is az következik, hogy a Lorienti-révet eutrofizációra érzékeny területként kell kijelölni. A Bizottság által bemutatott tanulmány szerint ezekben a vizekben makroalga-növekedés tapasztalható. A francia kormány nem bizonyította ennek ellenkezőjét, mindössze tagadta azt, hogy a növényi planktonok túlzottan elszaporodtak volna. Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a francia kormány nem bizonyította, hogy a Lorienti-rév nem eutróf terület.
56. Másodsorban azt kell megállapítani, hogy a francia kormány a beadványaiban elismerte, hogy a Douarnenezi-öbölben és a Concarneaui-öbölben az algák túlszaporodása tapasztalható. A Vilaine öblének eutroffá válását szintén nem vitatta. Ezért ezeket a területeket is érzékeny területként kellett volna kijelölni.
57. Az Elon torkolatával és a Morbihani-öböllel kapcsolatban a felek nem szolgáltattak elég adatot ahhoz, hogy meg lehessen állapítani e területek állapotát. A Bizottság kifogása ezért megalapozatlan.
Artois-Picardie: a tengerparti és a kontinentális vizek
A felek érvei
58. A Bizottság azt rója fel a francia kormánynak, hogy az Artois-Picardie területének parti vizeit és kontinentális vizeit(8) nem jelölte ki eutrofizációra érzékeny területként.
59. A Bizottság szerint a 45. pontban említett IFREMER-tanulmányból kiderül, hogy a Somme-öböl, Boulogne-sur-Meri-öböl és a Dunkerquei-öböl tápanyagban dús, az Artois-Picardie parti vizeit ezért majdnem minden évben megfertőzi a Phaeocystis nevű alga. Keresetlevelében a Bizottság arra hivatkozik, hogy ennek az algának a virágzása már önmagában is megzavarja a tengeri élőlények közötti egyensúlyt. A Somme-öbölben ez a virágzás ezen felül egyes vízrétegekben oxigénhiányt is okozott.
60. A francia kormány véleménye szerint az, hogy mind a tápanyagok időszakos ciklusa, mind a növényi planktonok fejlődési ciklusa megfigyelhető, még nem elegendő a kettő közötti ok-okozati összefüggés feltételezéséhez. Utal továbbá egy – be nem mutatott – IFREMER-tanulmányra, amely szerint a Somme-öbölben nincs kagyló- vagy halpusztulás. A Phaeocystis nevű alga felgyorsult növekedése önmagában nem vezet a biológiai egyensúly nemkívánatos megbomlásához. Ezenkívül ez az alga nem termel mérgező anyagokat.
61. Válaszában a Bizottság az imént említett IFREMER-tanulmányra(9) utal, amely megállapította a tápanyagok időszakos ciklusa és a növényi planktonok fejlődési ciklusa közötti ok-okozati összefüggés fennállását.
62. Viszonválaszában a francia kormány bemutatott egy újabb IFREMER-tanulmányt(10), amelyből álláspontja szerint kiderül, hogy Boulogne-sur-Mer és Dunkerque parti vizeiben kisebb az algamennyiség, mint a Somme-öbölben.
63. Az Artois-Picardie kontinentális vizeivel kapcsolatban a francia kormány elismeri bizonyos növényfajok túlzott elszaporodását. Azt azonban kizártnak tartja, hogy ez a biológiai egyensúly megbomlásához vezetne, mivel a halállomány nem károsodott, és mérgező algák jelenlétét sem mutatták ki.
Értékelés
64. A francia kormány elismerte, hogy az Artois-Picardie területének parti és kontinentális vizeire az algák túlszaporodása jellemző, és hogy a szóban forgó vizek nagy mennyiségű tápanyagot tartalmaznak. Továbbá a bemutatott tanulmányokból kiderül, hogy a vízminőség romlása ebben az esetben a víz színének, kinézetének és szagának romlását, illetve a víz felszínén történő habképződést jelenti.
65. A francia kormány azt azonban vitatja, hogy e jelenségek között ok-okozati összefüggés állna fenn. Amint azonban a 25. pontban megállapítottam: ha az eutrofizáció fogalmának mind a négy kritériuma megvalósul, közöttük az ok-okozati összefüggést vélelmezni kell. Ilyen esetben a tagállamnak kell bizonyítania, hogy az egyes kritériumok között nem áll fenn ok-okozati összefüggés. Mivel a francia kormány nem fejtette ki bővebben, hogy álláspontja szerint miért hiányzik az ok-okozati összefüggés, megalapozottnak tartom a Bizottság kifogását.
66. A francia kormánynak ezért az Artois-Picardie területének parti és kontinentális vizeit eutrofizációra érzékeny területként kellett volna kijelölnie.
Rhône-Méditerranée‑Corse: a Vistre-folyó és a Thau-tó
A felek érvei
67. Végezetül a Bizottság azt rója fel a francia kormánynak, hogy Rhône‑Méditerranée‑Corse területén a Vistre-folyót és a Thau-tavat nem jelölte ki eutrofizációra érzékeny területként.
68. A Vistre-folyó és a Thau-tó vonatkozásában a felek nem annyira azt a kérdést vitatják, hogy ezek a víztestek eutróf állapotúak‑e, hanem inkább azt, hogy a másodlagos tisztításnál szigorúbb kezelés valóban hatékony lenne‑e. A francia kormány elismeri, hogy a Vistre-folyóba kibocsátott szennyvizet a másodlagos tisztításnál szigorúbb kezelésnek kellene alávetni. A Thau-tóba történő kibocsátások esetén szerinte nincsen szükség a szigorúbb kezelésre, mivel az eutrofizáció a hetvenes évek óta csökkent.
Értékelés
69. A francia kormány által előadott érvnél, miszerint nincsen szükség szigorúbb kezelésre, fontosabbnak – és döntő jelentőségűnek – tartom, hogy az irányelv azt írja elő, hogy az eutróf állapotú vagy a közeli jövőben eutroffá válható víztesteket érzékeny területként kell kijelölni. Itt nincs helye valamely kezelés szükségességéről és hatékonyságáról vitatkozni.
70. A Vistre-folyó esetében a francia kormány elismerte az eutrofizálódást, ezért e területet az irányelv értelmében érzékeny területként kell kijelölnie.
71. A Thau-tavat szintén érzékeny területként kell kijelölnie. A felek által előterjesztett iratokból kitűnik, hogy a Thau-tó a hetvenes évek óta veszélyeztetettnek számít az eutrofizáció szempontjából. Nem helytálló a francia kormány érve, miszerint a kibocsátott szennyvíz másodlagos kezelése elegendő a Thau-tó eutrofizációs állapotának javításához. Az irányelv szigorúbb kezelést ír elő az olyan víztestek esetében, amelyek eutróf állapotúak, vagy a közeli jövőben eutroffá válhatnak. Ezért a francia kormány a Thau-tavat szintén köteles lett volna érzékeny területként kijelölni.
72. Mindezek alapján megállapítható, hogy a Francia Köztársaság, mivel egyes, a Seine-Normandie, a Loire-Bretagne – az Elon torkolata és a Morbihani-öböl kivételével –, az Artois-Picardie és a Rhône‑Méditerranée‑Corse medencéiében található eutrofizálódott területeket nem jelölt ki az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint II. melléklete értelmében vett érzékeny területként, elmulasztotta teljesíteni az irányelv alapján fennálló kötelezettségeit.
VI – A második jogalap: az érzékeny területekre kibocsátott települési szennyvizek szigorúbb kezelése
A felek érvei
73. A második jogalappal a Bizottság azt rója fel a francia kormánynak, hogy a 10 000 lakosegyenértéket meghaladó agglomerációkból az érzékeny területekre kibocsátott települési szennyvizet nem veti alá szigorúbb kezelésnek. A Bizottság szerint a francia hatóságok elismerték, hogy az 1998. december 31‑i határidő lejártakor 130 agglomerációban a települési szennyvíztisztító telep nem felelt meg az irányelv által előírt követelményeknek.
74. Ezért a Bizottság az indokolással ellátott véleményben 2001. június 10‑ig adott haladékot a francia kormánynak a megállapított hiányosság orvoslására. Az indokolással ellátott véleményre adott 2001. szeptember 19‑i válaszban a francia hatóságok ugyan kifejtették, hogy a 130 agglomeráció közül néhányban már valóban szigorúbb kezelésnek vetik alá a szennyvizet, de a valóságban csak Vichy, Aix-en-Provence és Mâcon agglomerációit lehetett ténylegesen törölni a listáról.
75. A Bizottság azon állítására, amely szerint mindössze három agglomerációban vetették alá valóban szigorúbb kezelésnek a szennyvizet, a francia kormány hét olyan agglomerációt nevezett meg, amelyek szennyvíztisztító telepei már 2001. június 11‑e előtt működtek. Ezenkívül további huszonkét olyan agglomerációt sorolt fel, amelyek 2001 júniusától megfeleltek az irányelv követelményeinek. Szerinte mindössze 98 agglomeráció nem felelt meg az irányelvnek.
Értékelés
76. Rövid lehetek a második jogalappal kapcsolatban, amely szerint a francia kormánynak azt róják fel, hogy nem vetette alá szigorúbb kezelésnek a 10 000 lakosegyenérték feletti agglomerációkból az eutrofizációra érzékeny területekre kibocsátott települési szennyvizet, és ezáltal elmulasztotta teljesíteni az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése alapján fennálló kötelezettségeit.
77. A felek egyetértenek abban, hogy mivel az 1998. december 31‑i határidő lejártakor a kommunális szennyvíztisztító telep 130 agglomerációban nem felelt meg az irányelv által lefektetett követelményeknek, a francia kormány megsértette az irányelv 5. cikkének (2) bekezdését.
78. A felek előadásaiból továbbá kiderül, hogy a 130 agglomeráció közül tízben 2001. június 10‑ét megelőzően üzembe helyezték a szennyvíztisztító telepeket.
79. Ebből az következik, hogy 2001 júniusától a francia kormány 120 agglomeráció tekintetében még mindig nem teljesítette kötelezettségeit. Álláspontom szerint a Bizottság kifogása megalapozott, mivel 2001. június 10‑én 120 agglomeráció települési szennyvíztisztító telepe nem felelt meg az irányelv követelményeinek.
VII – Végkövetkeztetések
80. Mindezek alapján javaslom, hogy a Bíróság:
1. állapítsa meg, hogy a Francia Köztársaság, mivel egyes, a Seine-Normandie, a Loire-Bretagne – az Elon torkolata és a Morbihani-öböl kivételével –, az Artois-Picardie és a Rhône‑Méditerranée‑Corse medencéiben található eutrofizálódott területeket nem jelölt ki érzékeny területként, és nem vetette alá szigorúbb kezelésnek a 10 000 lakosegyenérték feletti agglomerációkból az eutrofizációra érzékeny területekre, illetve az olyan területekre kibocsátott települési szennyvizet, amelyeket érzékeny területként kellett volna kijelölni, elmulasztotta teljesíteni a települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint II. melléklete alapján fennálló kötelezettségeit.
2. a Francia Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
(1) .
(2)
–	A települési szennyvíz kezeléséről szóló, 1991. május 21‑i 91/271/EGK tanácsi irányelv (HL L 135., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 26. o.).
(3)
HL L 194., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 17. o.
(4)
–	A C‑293/97. sz., Standley és társai ügyben 1999. április 29‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑2603. o.).
(5)
–	A vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezéssel szembeni védelméről szóló, 1991. december 12‑i 91/676/EGK tanácsi irányelvről (HL L 375., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 68. o.) van szó.
(6)
–	A tengervizek és az édes-sós vizek eutrofizációja Európában, és különösen Franciaországban.
(7)
–	A Réseau de surveillance du phytoplancton et des phytotoxines-t (REPHY) 1984‑ben alapította az IFREMER, miután Bretagne-ban számos esetben fordult elő kagylófogyasztás okozta mérgezés.
(8)
–	Az Artois-Picardie területének kontinentális vizei a következő területeket jelentik: a csatornázott Aa/Escaut és a belga határ közötti vízföldrajzi hálózat, a Scarpe-nak az Arras alatti szakasza, a Lens-csatorna Lens alatti része és a Somme teljes egésze.
(9)
–	Hivatkozás a 6. lábjegyzetben (7–8. o.).
(10)
–	Suivi régional des nutriments sur le littoral nord – Pas de Calais/Picardie (7–8. o).