Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
A. BIONDI
представено на 30 октомври 2025 година(1)
Съединени дела C‑440/24 P и C‑441/24 P
Република Латвия
срещу
Petr
Aven
(C‑440/24 P)
и
Mikhail Fridman (C‑441/24 P)
„ Обжалване — Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна — Замразяване на средства — Включване в списъка на съответните лица, образувания и органи — Член 2, параграф 1, букви
a) и г) от Решение 2014/145/ОВППС — Критерий за подкрепа на действия или на политики — Критерий за материална или финансова подкрепа за вземащите решения лица в Русия — Критерий за извличане на ползи от вземащите решения лица в Русия — Ефективна съдебна защита — Пълен контрол от съда на Съюза върху ограничителните мерки — Значение на контекста за преценката на основателността на мотивите за включване — Липса на разграничаване “
1.        Настоящите жалби, подадени от Република Латвия, встъпила страна пред Общия съд на Европейския съюз, дават възможност на Съда да потвърди и уточни допълнително обхвата на дискреционното правомощие на Съвета на Европейския съюз, възложената му тежест на доказване и стандарта за съдебен контрол, който съдът на Съюза е длъжен да гарантира.
2.        Така Република Латвия иска отмяна на решения Aven/Съвет(2) и Fridman/Съвет(3)(наричани по-нататък заедно „обжалваните съдебни решения“), с които Общият съд уважава съответно жалбите на г‑н Пëтр Авен и на г‑н Михаил Фридман за отмяна, от една страна, на Решение (ОВППС) 2022/337(4) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/336(5) (наричани по-нататък заедно „спорните първоначални актове“) и от друга страна, на Решение (ОВППС) 2022/1530(6) и Регламент за изпълнение (ЕС) 2022/1529(7) (наричани по-нататък заедно „спорните актове за оставяне в списъците“), в частта, в която тези актове (наричани по-нататък заедно „спорните актове“) се отнасят за тях.
3.        Г‑н Авен и г‑н Фридман са включени в списъците на лицата, чиито активи трябва да бъдат замразени въз основа на два критерия по член 2, параграф 1 от Решение
2014/145/ОВППС на Съвета от 17 март 2014 година относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи, териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 78, 2014 г., стр. 16), изменено с Решение (ОВППС) 2022/329 на Съвета от 25 февруари 2022 г. (ОВ L 50, 2022 г., стр. 1).
Всъщност Съветът е включил в списъка г‑н Авен и г‑н Фридман, тъй като е счел, че те са „подкрепя[ли] или осъществява[ли]“ действия или политики, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна или нейната стабилност и сигурност (член 2, параграф 1, буква а) от измененото Решение 2014/145, наричан по-нататък „критерий а)“), и че са осигурявали „материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна“, или са „извлича[ли] ползи от тези вземащи решения лица“ (член 2, параграф 1, буква г) от измененото Решение 2014/145, наричан по-нататък „критерий г)“).
I.      Обстоятелствата по спора и обжалваните съдебни решения
4.        Що се отнася до обстоятелствата по спора, препращам към точки 2—14 от решение Aven/Съвет, както и към точки 2—14 от решение Fridman/Съвет.
5.        В жалбата си до Общия съд г‑н Авен изтъква две основания, като първото е изведено от грешки в преценката на Съвета, които са довели до неправилното му включване и оставяне в спорните списъци, а второто, насочено срещу актовете за оставяне в списъците, е изведено от нарушение на задължението за периодично преразглеждане на положението му и на задължението за мотивиране.
Общият съд разглежда основателността на включването и оставянето на г‑н Авен в посочените списъци въз основа на критерии а) и г) с оглед по-специално на твърдението, че извършената от Съвета преценка на фактите е неправилна(8). В края на анализа си той стига до извода, че нито един от мотивите, съдържащи се в обжалваните пред него актове, не е надлежно обоснован от правна гледна точка и следователно включването и оставянето на г‑н Авен в списъците не са обосновани(9). Поради това Общият съд уважава първото основание и отменя спорните актове в частта, в която се отнасят до г‑н Авен.
6.        От своя страна г‑н Фридман изтъква същите две правни основания пред Общия съд, който разглежда само първото твърдение за грешки в преценката.
Като анализира твърдяната неправилна преценка на фактите, извършена от Съвета, Общият съд стига до извода, че нито един от мотивите, съдържащи се в обжалваните актове, не е надлежно обоснован от правна гледна точка и че включването и оставянето на г‑н Фридман в спорните списъци не са обосновани(10). Поради това Общият съд уважава първото основание и отменя спорните актове в частта, в която се отнасят до г‑н Фридман.
II.    Производството пред Съда и исканията на страните
7.        По дело C‑440/24 P Република Латвия иска от Съда да отмени решение Aven/Съвет и да осъди всяка страна да понесе направените от нея съдебни разноски. Главното искане на г‑н Авен е Съдът да отхвърли жалбата като частично явно недопустима и частично явно неоснователна, а при условията на евентуалност, да отхвърли жалбата и във всички случаи да осъди Република Латвия да заплати съдебните разноски.
8.        По дело C‑441/24 P Република Латвия иска от Съда да отмени решение Fridman/Съвет и да осъди всяка страна да понесе направените от нея съдебни разноски. Главното искане на г‑н Фридман е Съдът да отхвърли жалбата като частично явно недопустима и частично явно неоснователна, а при условията на евентуалност, да отхвърли жалбата и във всички случаи да осъди Република Латвия да заплати съдебните разноски.
9.        С решения на председателя на Съда от 29 октомври 2024 г. и от 6 ноември 2024 г. Република Естония и Република Литва са допуснати да встъпят в споровете в подкрепа на исканията на Република Латвия по тези дела, които впоследствие са съединени за целите на устната фаза на производството и на съдебното решение(11).
III. По жалбите
10.      Във всяка от двете си жалби Република Латвия изтъква четири сходни основания.
11.      Първото е изведено от незачитане на съдебната практика, установена с решение Kadi(12), второто е изведено от изопачаване на представените от Съвета доказателства, третото е изведено от грешка при прилагане на правото при прилагането на критерий г) и четвъртото е изведено от грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не квалифицирал липсата на разграничаване като подкрепа по смисъла на критерий а).
А.      Предварителни бележки
12.      Преди анализа на настоящите жалби бих искал да изложа две групи предварителни съображения.
1.      По интензивността на съдебния контрол и рамката на анализа
13.      Различните изтъкнати в рамките на настоящата жалба основания биха могли да се обобщят в един-единствен въпрос:
за степента на съдебен контрол, който юрисдикциите на Съюза трябва да упражняват по отношение на законосъобразността на приетите от Съвета ограничителни мерки.
Това не е нов въпрос.
От съдилищата на Съюза се очаква да постигнат деликатен, но в крайна сметка справедлив баланс между различни и потенциално противоречиви правни принципи и норми.
14.      На двете блюда на везните са, от една страна, правомощието на Съвета да приема ограничителни мерки, и от друга страна, защитата на правата на засегнатите от тези мерки лица.
15.      Също така не може да се пренебрегне фактът, че тези жалби се вписват в контекста на нахлуването в Украйна, грубо нарушение на международното право и на Хартата на Организацията на обединените нации(13), което представлява една от най-сериозните заплахи за европейската сигурност и международния ред след края на Втората световна война. Това е първостепенната загриженост в доводите на Република Латвия.
16.      Вече е призната значимостта на целите, преследвани от Съвета, които са част от по-широката цел за поддържане на мира и международната сигурност в съответствие със задачите на външната дейност на Съюза, прогласени в член 21 ДЕС, и на прогресивното увеличаване на ограничителните мерки в зависимост от тяхната ефективност, приети от Съвета в отговор на действията на Руската федерация, дестабилизиращи Украйна(14). Целта на режимите на ограничителни мерки, произтичащи от спорните актове, е да се окаже максимален натиск върху Руската федерация, като се увеличат разходите за действията ѝ, насочени към подкопаване на териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна.
17.      Няма никакво съмнение, че Съветът разполага с голяма свобода на действие, за да реши дали е целесъобразно
налагането на ограничителни мерки, и за да определи условията за тяхното прилагане.
Бих добавил, че тази свобода на действие обхваща степента на строгост на посочените мерки, както и на практика неограничения им характер, за да се определи дали те са в състояние да сложат край на изключително сериозното нарушаване на международното право от Руската федерация.
18.      Подобна свобода на преценка обаче не може да освободи Съвета от задължението да установи и да докаже основателността на мотивите, довели до включването и оставянето в списъците на лицата, на които са наложени ограничителни мерки, тоест индивидуални решения, които ги засягат неблагоприятно в значителна степен(15).
19.      В това отношение отбелязвам, че преди анализа си на основателността на включването и оставянето в списъка на г‑н Авен и г‑н Фридман въз основа на критерии а) и г) Общият съд излага предварителни бележки, които напълно отразяват рамката на анализ, разработена от Съда в хода на неговата практика.
20.      Неотдавна Съдът отново припомни, от една страна, че „в рамките на контрола за законосъобразност на съображенията, на които се основава решението за включване или оставяне на името на дадено лице в списъка на лицата, обект на ограничителни мерки, ефективността на съдебния контрол, гарантиран в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, изисква по-специално съдът на Съюза да се увери, че това решение, което за посоченото лице е индивидуален акт, почива на достатъчно солидни факти. Това предполага проверка на твърдените фактически обстоятелства, съдържащи се в изложението на мотивите, което е в основата на това решение, така че съдебният контрол да не се свежда до преценка на абстрактната вероятност на посочените мотиви, а да включи въпроса дали тези мотиви, или поне онзи от тях, считан сам по себе си за достатъчен да обоснове същото решение, са обосновани“(16).
21.      От друга страна, той отново потвърждава, че тази преценка „трябва да се извърши, като доказателствата се разгледат не изолирано, а в контекста, в който те се вписват, като Съветът удовлетворява възложената му тежест на доказване, ако представи пред съда на Съюза съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между лицето, на което е наложена мярка за замразяване на финансови средства, и режима, срещу който се води борба […]. Освен това компетентният орган на Съюза следва в случай на оспорване да установи основателността на мотивите, приети срещу засегнатото лице, а не това лице да представя отрицателни доказателства относно липсата на основателност на тези мотиви. Макар да не се изисква посоченият орган да представя пред съда на Съюза всички данни и доказателства относно твърдените мотиви, все пак е важно представените данни или доказателства да подкрепят приетите срещу засегнатото лице мотиви“(17).
22.      От практиката на Съда следва също, че в рамките на упражнявания върху ограничителни мерки контрол юрисдикциите на Съюза, в съответствие с предоставените им от Договорите правомощия, са длъжни да осигурят контрол, който по принцип трябва да е пълен, за законосъобразността на актовете на Съюза, което важи и за контрола върху актовете, с които се въвеждат ограничителни мерки(18).
23.      Следователно настоящите жалби следва да се разгледат именно като се има предвид тази рамка на анализ.
2.      По критериите за включване в списъците
24.      Следва накратко да се разгледат критериите, използвани от Съвета за включване и оставяне на имената на г‑н Авен и г‑н Фридман в списъците на лицата, чиито активи трябва да бъдат замразени.
25.      Тези критерии са определени от Съвета, който за целта прибягва до широкото право на преценка, което му е признато в тази област(19) и което в случая не се оспорва.
Именно Решение 2022/329 изменя критериите за включване в списъка в контекст, характеризиращ се с неотложната необходимост от приемане на допълнителни ограничителни мерки с оглед на сериозността на положението(20).
26.      Общият съд изрично отхвърля възможността това включване и оставяне в списъците, т.е. както за г‑н Авен, така и за г‑н Фридман, да са се основавали на други критерии(21), както внушава Съветът в хода на производството пред Общия съд. Този извод не се поставя под въпрос в рамките на настоящите жалби.
Следователно трябва да се приеме, че единствените относими критерии за анализа са критерии а) и г).
27.      Така от критерий а) следва, че финансовите средства и икономическите ресурси(22) на физическите лица, които „подкрепят или осъществяват“ действия или политики, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна или нейната стабилност и сигурност, трябва да бъдат замразени.
28.      От своя страна критерий г) има за цел по-специално да замрази финансовите средства на физическите лица било защото те предоставят материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или за дестабилизирането на Украйна, било защото извличат ползи от тези вземащи решения лица.
29.      Тези актове не съдържат определение на понятията „подкрепа“, „материална или финансова подкрепа“, „вземащи решения лица в Русия“, нито какво се разбира под израза „извличане на ползи“. Те не съдържат допълнителна информация относно начина на доказване(23).
30.      Видно от точка 41 от обжалваните съдебни решения, Общият съд е постановил, че критерий а) „предполага да се установи наличието на пряка или косвена връзка между дейностите или действията на съответното […] лице
и положението в Украйна, което е в основата на приемането на разглежданите ограничителни мерки […] Тези лица трябва с поведението си да са подкрепили лица, които са били отговорни за действия или политики, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна“.
31.      От точка 42 от тези решения следва, че Общият съд е постановил, че критерий г) „се отнася целенасочено и избирателно до физическите лица […], които, макар сами по себе си да нямат никаква връзка с анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна, предоставят материална или финансова подкрепа на отговорните за това вземащи решения лица в Русия, или извличат ползи от тези вземащи решения лица“.
Според Общия съд критерий г) се състои от два елемента, а именно материалната или финансовата подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за това анексиране или дестабилизиране, и факта, че от тези вземащи решения лица се извличат ползи. Тези два критерия не са кумулативни и по отношение на ползите е достатъчно съответното лице да извлича ползи от вземащите решения лица в Русия, без да е необходимо да се установява връзка между облагите, от които се ползват посочените лица или образувания, и анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна.
Б.      По първото основание по дела C‑440/24 P и C‑441/24 P, изведено от грешка при прилагане на правото, доколкото Общият съд не се съобразил със съдебната практика, установена с решение Kadi
1.      Резюме на доводите на страните
32.      Република Латвия, подкрепяна от Република Естония и Република Литва, излага преди доводите си поредица общи бележки, свързани с необходимостта да се установи единна съдебна практика и да се вземе предвид по-широкият контекст на руския режим и неговото влияние.
Тази преценка трябвало да се извърши, като се имат предвид изискванията, произтичащи от член 3, параграф 1 и параграф 5 и от член 21, параграф 1 и параграф 2, букви
а) и в) ДЕС.
33.      Общият съд приложил неправилно съдебната практика, припомнена в точка 31 от обжалваните съдебни решения, която се състояла в едно-единствено индивидуално и изолирано разглеждане на представените от Съвета доказателства, въпреки че тази проверка трябвало да бъде допълнена с общ съвместен анализ, в който да се вземе предвид контекстът, в който се вписват тези доказателства.
34.      Така Република Латвия поддържа, че съдебният контрол върху ограничителните мерки трябва да премине през три етапа.
На първо място, Общият съд трябвало да провери дали един от изтъкнатите от Съвета мотиви сам по себе си обосновава включването в списъка. Ако нито един от мотивите, взети поотделно, не може да обоснове включването в списъка, Общият съд трябвало тогава да разгледа доказателствата в тяхната съвкупност.
По-нататък било необходимо да се прибегне до наличната информация извън границите на представените доказателства, която представлявала съществен елемент при преценката на законосъобразността на ограничителните мерки.
Външният контекст бил инструмент, с който Общият съд разполага, за да прецени доказателствата, когато те са неразривно свързани с определено положение(24) и когато Съветът среща трудности при събирането на доказателства, какъвто бил случаят в руския контекст. Доказателствата относно близостта на дадено лице до правителството и неговия статут на „олигарх“ в авторитарен режим следва да се преценяват с оглед на този специфичен контекст, включително подчиняването на бизнес средите на подкрепата за политиките на един авторитарен режим.
Общият съд не взел предвид информация, изясняваща този контекст, предоставена от писмената дуплика на Съвета пред Общия съд.
Република Латвия цитира по-специално статия в пресата от 2012 г., доклад на Bank of Finland Institute for Emerging Economies, както и изявление на г‑н Авен относно руската икономическа среда и участието на вземащите решения лица в нейното развитие.
Накрая, по аналогия с решение Съвет/Bamba(25), Общият съд трябвало да заключи, че предвид контекста, доказващ неразривната връзка между руските икономически среди и политическите ръководители, мотивите на обжалваните актове се оказват достатъчни.
35.      В самото начало г‑н Авен и г‑н Фридман предлагат на Съда да се позове на член 181 от Процедурния правилник. Освен това те поддържат главно, че доводите, изложени от Република Латвия в рамките на първото ѝ основание за обжалване, не са ясни и искат те да бъдат обявени за недопустими.
При условията на евентуалност, считат, че доводите на жалбоподателя са равнозначни на това да се поиска от Общия съд да замести със свои мотивите на издателя на обжалвания акт, което е изключено от съдебната практика(26). Мотивите на Съвета трябвало да се преценяват единствено въз основа на елементите, на които Съветът се е основал при вземането на решението си(27). Г‑н Авен и г‑н Фридман поддържат, че Общият съд не може да излезе извън базата от документи на Съвета, за да вземе предвид функционирането на руския режим. Във всеки случай, дори Общият съд да трябвало да извърши такъв анализ, изводът би останал непроменен.
2.      Анализ
36.      В самото начало следва да се приеме, че противно на поддържаното от г‑н Авен и г‑н Фридман, настоящите жалби не са нито явно недопустими, нито явно неоснователни и не следва да се оставят без разглеждане с определение, прието на основание член 181 от Процедурния правилник.
37.      Следва да се отхвърли и оплакването, изведено от недопустимостта на това първо основание.
Всъщност, противно на поддържаното от г‑н Авен и г‑н Фридман, доводите на жалбоподателя са напълно ясни и лесно разбираеми, както впрочем свидетелства фактът, че г‑н Авен и г‑н Фридман са успели да вземат отношение по съществото на посоченото основание, за да направят извод, че то е неоснователно.
38.      Що се отнася до разглеждането по същество на първото основание, Република Латвия иска да оспори най-общо начина, по който Общият съд е извършил своя анализ.
Тя го упреква, че е отделил основанията за включване в списъка и доказателствата, за които се предполага, че ги подкрепят, въпреки че е трябвало да извърши съвместен и всеобхватен анализ на посочените основания и доказателства с оглед на техния контекст.
В този смисъл първото основание е тясно свързано с второто основание, което тя е изложила.
39.      Предлагам доводите на Република Латвия по това първо основание да се групират около два проблема:
първо, въпроса дали са взети предвид целите, преследвани с ограничителните мерки, второ, твърдението за нарушение, изведено от незачитане на съдебната практика Kadi, поради изолираното разглеждане на доказателствата и неотчитането на външния контекст.
40.      Първо, що се отнася до довода на Република Латвия, че преценката на законосъобразността на ограничителните мерки трябва да се извърши, като се имат предвид произтичащите от членове
3 и 21
ДЕС изисквания, тук не става въпрос да се отрече значението на ограничителните мерки за осъществяването на целите и действията на Съюза на международната сцена.
Важно е обаче да се отбележи, че строгостта на съдебния контрол, извършван от съда на Съюза, както е определена в практиката на Съда, също отговаря на основно нормативно изискване, тъй като произтича от член 47 от Хартата на основните права.
С други думи, дори когато се прави позоваване на членове 3 и 21
ДЕС, пълната ефективност на съдебния контрол се запазва.
41.      Впрочем трябва да се припомни, че целта на този съдебен контрол е да се гарантира, че Съветът е изпълнил задълженията си.
В това отношение припомням, че при приемането на ограничителни мерки той е длъжен да спазва основните права(28), сред които е правото на добра администрация, от което произтича правото на всяко лице засягащите го въпроси да бъдат разглеждани безпристрастно и справедливо(29).
42.      Второ, що се отнася до задълженията на Общия съд, когато се произнася по основателността на мотивите за включването или оставянето на дадено лице в списъка на лицата, чиито средства трябва да бъдат замразени, припомням, че той трябва да се увери, че решенията за включване или оставяне в списъка почиват на достатъчно солидни факти.
Твърдените в изложението на мотивите факти трябва да бъдат проверени и това не може да се сведе само до преценка на тяхната абстрактна вероятност.
Представените от Съвета данни и доказателства трябва да могат да подкрепят поне едно от основанията за включване в списъка и съдът на Съюза трябва да провери дали то е точно установено, и да прецени доказателствената му сила в зависимост от обстоятелствата по случая и с оглед на представеното от засегнатото лице становище.
43.      Освен това преценката на законосъобразността на мотивите за включване може да се извърши и като доказателствата се разгледат не изолирано, а в контекста, в който се вписват, като Съветът удовлетворява възложената му тежест на доказване, ако представи пред съда на Съюза съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между лицето, на което е наложена мярка за замразяване на финансови средства, и режима, срещу който се води борба(30). Следователно прибягването до контекста позволява на Съвета да изпълни изискванията във връзка с тежестта на доказване в положения, при които достъпът до информация е труден, какъвто е например случаят в решение Anbouba/Съвет(31).
44.      Несъмнено контекстът може да се използва при преценката на законосъобразността на критериите за включване в списъка(32), но също и на основателността на мотивите за включване. Обратно, макар контекстът винаги да може да обогати даден мотив или доказателство, той никога не може да ги замести.
45.      В решение Anbouba/Съвет мотивите за включването на съответното лице в списъка се отнасят до определен брой улики, свързани по-специално с някои от заеманите от съответното лице длъжности в сирийската икономика.
Тези мотиви се основават на факти, които са били признати и релевантни към момента на включването в списъка.
Разгледани поотделно, тези факти не разкриват подкрепа; обединени заедно и изяснени от своя контекст, те се превръщат в съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи, че това лице е оказвало икономическа подкрепа на сирийския режим(33).
46.      Според мен цялата трудност в настоящите жалби се състои в това, че мотивите за вписването на г‑н Авен и г‑н Фридман и доказателствата в тяхна подкрепа се основават на обстоятелства, които не могат да разкрият подкрепа по смисъла на критерий
а) или г) или ползи по смисъла на критерий г). С други думи, след анализа на Общия съд в обжалваните съдебни решения не е останало нищо за изясняване чрез контекста.
47.      Становището на Република Латвия е следното: тъй като г‑н Авен и г‑н Фридман са руски олигарси, те успели да достигнат до такова равнище на икономически успех само като подкрепяли руския режим като цяло, и по-специално г‑н Путин, или като били подкрепяни от тях — и следователно се облагодетелствали.
48.      Повече от вероятно е това твърдение да е вярно от фактическа гледна точка.
49.      Това не променя факта, че европейският стандарт за съдебна защита е по-взискателен и че макар да е необходимо контролът да е пълен, той трябва да отчита съдържанието на критериите за включване в списъка и да се увери в съответствието между мотивите за включване, доказателствата, които ги подкрепят, и самия критерий.
Пълният контрол е несъвместим с установяването на презумпция чрез позоваване на контекста.
50.      Тълкуването на доказателствата с оглед на контекста не може да бъде толкова конструктивно, че да доведе до изопачаване на самия критерий.
51.      Освен това изтъкнатите от Република Латвия обстоятелства от контекста, които отчасти възпроизвеждат изведените от писмената дуплика на Съвета пред Общия съд, не могат да прикрият факта, че този контекст не е бил посочен в спорните актове(34). Следователно Съветът е бил длъжен да изложи точни и конкретни мотиви — евентуално съвкупност от конкретни, точни и съгласувани улики — отнасящи се до факти, които могат да характеризират поведение като посочените в критерии а) и г), припомнени в началото на анализа.
52.      Ето защо според мен Общият съд правилно е приел, че различните мотиви, посочени в точка 44 от обжалваните съдебни решения, несъмнено са от естество да установят някаква форма на близост до г‑н Путин или до неговото обкръжение, но не позволяват да се докаже нито че г‑н Авен и г‑н Фридман са подкрепили действия или политики, подкопаващи Украйна по смисъла на критерий а), нито че са извлекли ползи от тези вземащи решения лица по смисъла на критерий г)(35).
53.      Доколкото възприетите критерии са от общ характер и разпоредбите, които ги установяват, не дефинират какво следва да се разбира под „подкрепа“ за действия или политики, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна, или под „материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна“, или под израза „извличат ползи“ от посочените вземащи решения лица, и да не се уточнява начинът, по който те могат да бъдат установени, според мен няма причина за отклонение от линията в съдебната практика, съгласно която преценката дали дадено лице основателно е включено в списъка на лицата и образуванията, спрямо които се прилагат ограничителните мерки, налага обстоятелствата, които позволяват да се установи, че съответното лице икономически е подкрепило режима или че е получавало ползи от него, задължително да бъдат доказани(36). Всъщност критерии а) и г) са формулирани, без да се презумират каквато и да била подкрепа на руския режим или ползи, извлечени от вземащите решения лица в Русия, единствено поради статута на г‑н Авен и г‑н Фридман в руската икономика(37).
54.      Що се отнася до довода, че съдебният контрол върху ограничителните мерки бил контрол на три етапа, като описаните от жалбоподателя, констатирам, че той не намира подкрепа в практиката на Съда.
55.      По-специално, твърдението, че ако нито един от мотивите, взети поотделно, не може да обоснове включването, Общият съд трябвало да разгледа всички доказателства, ми се струва трудно съвместимо с многократно повтаряния принцип, че ако съдът на Съюза приеме, че поне един от посочените мотиви е достатъчно точен и конкретен, че е подкрепен с доказателства и сам по себе си представлява достатъчно основание за поддържането на това решение, обстоятелството, че други мотиви не са такива, не би могло да обоснове отмяната на споменатото решение(38). Ако само един мотив може да е достатъчен, поне един мотив трябва да е основателен.
Когато обаче нито един от мотивите не е подкрепен с доказателства, изводът от анализ, който ги разглежда заедно, не би могъл да бъде различен.
56.      Що се отнася до довода, изведен от решение National Iranian Oil Company/Съвет(39), той не може да бъде убедителен.
Република Латвия твърди, че в точка 78 от това решение Съдът е признал, че така нареченият „външен“ контекст е инструмент, с който Общият съд разполага, за да може да прецени доказателствата, когато те са неразривно свързани с определено положение и когато Съветът се сблъсква с трудности при събирането на доказателства, какъвто бил случаят в руския контекст.
57.      От една страна обаче, в точка 78 от решение National Iranian Oil Company/Съвет, макар Съдът да признава възможността да се използва контекстът при тълкуването на решения, приети в областта на общата външна политика и политика на сигурност, то това е в рамките на проверката на законосъобразността на критериите за включване, а не на доказателствата, за които се предполага, че подкрепят мотивите за включване.
От друга страна, от обжалваните съдебни решения не следва, че Съветът е възнамерявал да се позове на затруднения при събирането на доказателства(40).
58.      Що се отнася до довода, че Общият съд е трябвало да вземе предвид външния контекст на ограничителните мерки срещу г‑н Авен и г‑н Фридман и че информацията, предоставена от Съвета в писмената му дуплика пред Общия съд, е трябвало да бъде взета предвид като обстоятелства, годни да докажат, че с оглед на контекста мотивите на обжалваните актове се явяват достатъчни, очевидно в
него се смесват, от една страна, контрола за спазване на задължението за мотивиране и от друга страна, проверката на основателността на включването в списъка, която има за цел да се установи дали обстоятелствата, на които се позовава Съветът за целите на включването, са доказани и дали могат да оправдаят приемането на тези мерки(41). Контролът, упражняван от Общия съд в двете обжалвани съдебни решения, обаче се отнася само до тази проверка.
59.      С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам първото основание да се отхвърли по същество.
В.      По второто основание по дела C‑440/24 P и C‑441/24 P, изведено от изопачаване на представените от Съвета доказателства
1.      Резюме на доводите на страните
60.      С второто си основание, което счита за тясно свързано с първото, Република Латвия, подкрепяна от встъпилите страни, твърди по същество, че Общият съд е изопачил представените от Съвета доказателства, като не ги е разгледал в техния контекст.
61.      Що се отнася до точка 74 от решение Aven/Съвет, възприетото тълкуване на доказателства № 3 и № 7 противоречало на целта, преследвана с приетите от Съвета мерки, и въпросът дали в крайна сметка са приети санкции от САЩ, не бил от значение за определянето на доказателствената стойност на представените от Съвета доказателства, целящи да подчертаят тясната връзка между г‑н Авен и г‑н Путин и факта, че г‑н Авен е станал неразделна част от руския режим.
62.      Що се отнася до доказателства № 4 и № 12, Общият съд направил механичен прочит на фактите, докато както анкетната комисия, наречена „Салие“, така и лобирането на г‑н Путин в полза на Alfa Bank, една от основните частни банки в Русия, показвали близките, дългогодишни и специални отношения между г‑н Aven и руския режим, както и взаимната им и неразривна подкрепа.
63.      Доказателства № 10 и № 11 отново показвали близостта между г‑н Авен и г‑н Путин, тъй като ставало въпрос за дъщерята на последния.
64.      Що се отнася до доказателства № 2 и № 3, те свидетелствали за участието на г‑н Авен в усилията на Кремъл за отмяната на западните санкции и за участието на г‑н Авен в редица обсъждания с руското правителство.
65.      От всички тези доказателства следвало, че г‑н Авен не действал независимо от руското правителство, а напротив, бил част от руския режим, с който бил неразривно свързан, и че не можел да пренебрегне политиките, насоките и приоритетите на този режим, след като е действал като негов пратеник.
Това ставало ясно от отговорностите и задачите, възложени на г‑н Авен.
66.      Що се отнася до доказателства № 8 и № 9, разглеждането на тези доказателства в техния контекст щяло да позволи на Общия съд да установи, че това не е просто упражняване на конституционно гарантирано правно средство за защита предвид подкопаването на правовата държава и на независимостта на главния прокурор и съсредоточаването на правомощия в ръцете на руския президент.
Общият съд, изглежда, бил по-убеден от доказателствената стойност на правно становище, в което се оценява писмото, изпратено от г‑н Авен до руския президент, без да вземе предвид условията, при които е получено това становище.
67.      Що се отнася до решение Fridman/Съвет, Република Латвия счита, че Общият съд неправилно е отхвърлил доказателствената стойност на доказателство № 7, от което обаче се установявало лобиране от страна на г‑н Путин в полза на Alfa Group Турция, като така се възнаграждавала лоялността на Alfa Group — конгломерат, създаден през 1989 г., включващ Alfa Bank — към руския режим.
Подобно лобиране обаче ясно показвало близките, дългогодишни и специални връзки между г‑н Фридман и руския режим.
Противно на постановеното от Общия съд в точка 49 от решение Fridman/Съвет, мотивът, изведен от политическа подкрепа през 2005 г., трябвало да се вземе предвид, за да се обоснове включването на г‑н Фридман в списъка.
68.      Тъй като доказателства № 1 и № 2 се отнасяли до качеството на г‑н Фридман на милиардер и акционер на Alfa Bank, Общият съд отново пренебрегнал по-широкия контекст, който бил длъжен да вземе предвид(42), въпреки че тези доказателства установявали статута на г‑н Фридман в руската икономика.
69.      Близостта на г‑н Фридман с руския президент се илюстрирала и от доказателства № 5 и № 6.
70.      Доказателство № 2 ясно показвало, че г‑н Фридман е участвал в усилията на Кремъл за отмяната на западните санкции.
Било доказано, че г‑н Фридман не е действал независимо от руското правителство, а напротив, е бил част от руския режим, с който е бил неразривно свързан.
Той не можел да пренебрегва политиките, насоките и приоритетите на този режим, след като е действал като негов пратеник.
Отговорностите и задачите, възложени на г‑н Фридман, доказвали тесните и неразривни връзки между г‑н Путин и г‑н Фридман.
71.      В крайна сметка именно разглеждането на съвкупността от доказателства било опорочено, тъй като Общият съд ги разгледал само през изцяло изкривена перспектива.
72.      Главното искане на г‑н Авен и г‑н Фридман е, че второто основание е недопустимо, а при условията на евентуалност — че то е явно неоснователно.
2.      Анализ
73.      Следва да се припомни постоянната практика на Съда, според която съгласно член 256, параграф 1 ДФЕС и член 58, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз обжалването се ограничава само до правни въпроси.
Единствено Общият съд е компетентен, от една страна, да установява фактите, освен в случаите, когато неточността на фактическите му констатации следва от представените пред него материали по делото, и от друга страна, да преценява тези факти и доказателства.
Следователно, освен в случай на изопачаване на тези факти и доказателства, преценката им не представлява правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване.
Освен това, когато твърди изопачаване на факти или доказателства от Общия съд, жалбоподателят трябва да посочи точно доказателствата, които са изопачени, и да докаже грешките в анализа, които според него са довели Общия съд до това изопачаване.
Накрая, изопачаването трябва ясно да личи от съществуващите материали, без да е необходимо да се прибягва до нова преценка на фактическите обстоятелства и на доказателствата(43).
74.      Противно на поддържаното от г‑н Авен и г‑н Фридман, второто основание е допустимо, тъй като доводите на Република Латвия отговарят на изискванията, които бяха току-що припомнени, като тя изтъква точно и подробно изопачаването на цяла поредица от доказателства поради факта, че Общият съд не взел предвид контекста, в който те се вписват.
а)      По твърдението за изопачаване на доказателствата, отнасящи се до г‑н Авен
75.      Що се отнася до доказателствата, произтичащи от документи № 3 и № 7, Общият съд разглежда мотива, че през 2016 г. г‑н Авен е провел среща с г‑н Путин, който го предупредил за възможното налагане на допълнителни санкции срещу него или срещу Alfa Bank от страна на Съединените щати.
При това положение Общият съд приема, че с тези доказателства се цели да се установи, че г‑н Авен е извлякъл ползи от вземащите решения лица в Русия по смисъла на критерий г)(44). В точка 74 от решение Aven/Съвет обаче Общият съд стига до извода, че макар г‑н Авен да не оспорва фактите, от преписката по делото не следва, че допълнителните санкции на САЩ в крайна сметка са били приети.
76.      Само данните за вероятност, без конкретното реализиране на ползите, обаче не се считат за годни да установят ползите, и отчитането на контекста не би променило този извод.
Критерий г) не е формулиран така, че да обхваща самата възможност за извличане на ползи.
Налага се изводът, че заключението, до което достига Общият съд в точка 74 от решение Aven/Съвет, не е явно погрешно и следователно не представлява изопачаване.
77.      Както поддържа Република Латвия, несъмнено би било възможно да се твърди, че по-голямата ефикасност на ограничителните мерки и по-бързото постигане на преследваните с тях цели налагат да се позволи включването на лица в списъците, в т.ч. и в такива случаи.
Съветът обаче трябвало да формулира критерия в този смисъл.
78.      Що се отнася до доказателствата, произтичащи от документи № 4 и № 12, Република Латвия упреква Общия съд, че е направил механичен прочит на фактите.
Трудно може да се разбере как механичният прочит на фактите, тоест твърде близък до фактите прочит, би могъл да се окаже явно погрешен.
79.      При всички положения и на първо място, по отношение на мотива, изведен от това, че г‑н Путин е възнаградил Alfa Group, в което г‑н Авен бил основен акционер, за лоялността му, като през 2005 г. е оказвал политическа подкрепа на инвестиционните планове на групата в Турция, Общият съд приема, че с този мотив се цели да се установи, че г‑н Авен е извлякъл ползи от вземащите решения лица в Русия по смисъла на критерий г).
Общият съд приема, че вземащите решения в Русия, от които произтичат посочените в този критерий облаги, трябва да са започнали подготовката за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна, за да може да се приеме, че получателите на посочените облаги не са можели да не знаят за участието на тези вземащи решения лица във въпросната подготовка.
Тъй като счита, че тези политики и действия са били осъществявани от края на февруари 2014 г., Общият съд постановява, че мотивът за политическата подкрепа, получена през 2005 г., не може да бъде взет предвид.
Въпросът дали преценката на Общия съд, произтичаща от точка 48 от решение Aven/Съвет, е основателна, е правен въпрос, който е предмет на третото основание, към чийто анализ препращам.
Що се отнася до останалата част от преценката на доказателство № 12, не е установено никакво изопачаване поради неотчитането на контекста.
80.      На второ място, Общият съд приема също, че с мотива, че г‑н Авен е помогнал на г‑н Путин в рамките на анкетната комисия „Салие“, се цели да се установи материална или финансова подкрепа за вземащите решения лица в Русия по смисъла на критерий г).
81.      Като констатира, че фактите са от 1991 г. и 1992 г., Общият съд отхвърля мотива, приемайки, че той се отнася до период, който е твърде отдалечен от периода на включване и оставяне в списъците на г‑н Авен, за да може да бъде взет предвид, по-специално защото към тази дата не е била започнала подготовката за анексирането на Крим и за дестабилизирането на Украйна.
Отчитането на контекста не може да промени този извод.
82.      Без да се засяга разглеждането на третото основание, трябва да се приеме, че не е налице изопачаване на доказателства № 4 и № 12.
83.      Що се отнася до доказателствата, произтичащи от документи № 8 и № 9, в самото начало следва да се отбележи, че анализът на Общия съд не обхваща доказателство № 9(45).
84.      Що се отнася до довода, изведен от това, че г‑н Авен е написал писмо до г‑н Путин, за да се оплаче от решение на Арбитражния съд на Москва, постановено в рамките на производство, свързано с интересите на неговото предприятие, и от това, че г‑н Путин е дал указания на главния прокурор на Русия да разследва това дело, Общият съд приема, че с него се цели да се установи, че г‑н Авен е извлякъл ползи от вземащите решения лица в Русия по смисъла на критерий г)(46).
85.      Доказателство № 8 представлява статия, публикувана на уебсайт през 2019 г., чието съдържание е подробно описано в точка 62 от решение Aven/Съвет.
От следващата точка от това решение е видно, че г‑н Авен не оспорва тази информация.
86.      Общият съд обаче не приема, че такова обстоятелство може да характеризира наличието на ползи по смисъла на критерий г), тъй като при тези обстоятелства и за тази цел възможността да се обърне към руския президент, е предвидена в конституцията и
доказателство № 8 не е позволило да се установи, че г‑н Авен е извлякъл конкретна полза от това действие.
87.      Вероятно може да изглежда наивно да се приеме, че фактите, посочени в доказателство № 8, в крайна сметка не са нищо друго освен упражняване на правно средство за защита, при положение че Руската федерация вече не е правова държава.
Напълно разбирам тезата, която Латвия се стреми да защити в доводите си.
Според мен обаче това прави още по-очевиден пропуска на Съвета.
Той е трябвало да подкрепи мотивите си, използвайки обстоятелства, годни да онагледят липсата на разделение на властите, липсата на независимост на съдебната власт или подкопаването на правовата държава, както твърди жалбоподателят, което Съветът по всяка вероятност лесно е можел да постигне.
88.      Следователно преценката на Общия съд на доказателство № 8 не изглежда да води до изопачаване.
89.      Накрая, що се отнася до доказателствената стойност на правното становище, представено от г‑н Авен, трябва да се констатира, че Република Латвия тълкува неправилно точка 66 от решение Aven/Съвет, тъй като от тази точка следва единствено това, че само по себе си обстоятелството, че даден документ е бил представен от страна с цел нейната защита, не може да му отнеме всякаква доказателствена стойност.
Да се приеме друго, би довело до значително намаляване на възможностите за защита на засегнатите лица.
Такъв документ, изглежда, има относителна доказателствена сила, което Общият съд напълно признава.
Във всеки случай, Общият съд стига до извода, че мотивът не е подкрепен с доказателства, не само въз основа на това становище.
Всъщност Общият съд приема, че установените от Съвета факти не са достатъчни, за да се докаже, че молбата на г‑н Авен и произтичащите от нея последици представляват предимство, надхвърлящо упражняването на обикновеното правно средство за защита, не само поради представеното правно становище, но и поради информацията, която е на разположение на уебсайта на руското президентство(47). Срещу доказателство № 8 са били противопоставени доказателства за противното, което е самият принцип на правото на защита, но то не е било изопачено.
90.      Що се отнася до доказателства
№ 10 и № 11, те целят да подкрепят довода, че между Alfa Group и г‑н Путин са съществували връзки посредством дъщерята на последния(48).
91.      От тези доказателства е видно, че по-голямата дъщеря на г‑н Путин е водила благотворителен проект, ръководен от изследователския център, в който тя е докторант, и който има за цел подпомагането на болни деца. Този проект е финансиран от Alfa Bank(49).
92.      Без да изопачава тези доказателства, Общият съд приема, че те не са достатъчни нито за установяване на акт на материална или финансова подкрепа или на ползи, извлечени от г‑н Авен в рамките на отношенията му с г‑н Путин по смисъла на критерий г)(50), нито за установяване на подкрепа по смисъла на критерий а)(51), тъй като евентуални отношения с дъщерята на г‑н Путин най-много биха могли да докажат известна близост на г‑н Авен с последния. Нито от критерий а), нито от критерий г) обаче следва, че самата близост с вземащите решения лица в Русия представлява основание за включване в списъка.
93.      Що се отнася до доказателства № 2 и № 3(52), Република Латвия поддържа по същество, че тези доказателства показват, че г‑н Авен не действа независимо от руското правителство, от което е част, тъй като е неразривно свързан с него.
94.      Подобни доводи не могат да обосноват, че доказателства № 2 и № 3 са изопачени, тъй като причината за включването на г‑н Авен в списъка не следва да се търси в принадлежността му към руското правителство, нито дори в поддържането с това правителство на толкова тесни отношения, че той да е неразривно свързан с него. Припомням, че единствените критерии, разгледани от Общия съд в решение Aven/Съвет, са критерии
а) и г) и че свързаността почива на друго правно основание(53).
95.      Освен това от доказателство № 2 следва, че срещата във Вашингтон е проведена през 2018 г., тоест 4 години преди приемането на първоначалните актове. Като се има предвид дистанцията във времето между това събитие и първото включване на г‑н Авен в списъците(54), само по себе си това обстоятелство не е можело да подкрепи актуалността на укоримото поведение към момента на включването(55).
96.      Следователно трябва да се приеме, че не е налице изопачаване на доказателствата срещу г‑н Авен.
б)      По твърдението за изопачаване на доказателствата относно г‑н Фридман
97.      Що се отнася до твърденията за нарушения, свързани с изопачаването на доказателства № 7, № 5 и № 6, препращам mutatis mutandis към моя анализ на тези доказателства, доколкото те се отнасят до г‑н Авен.
98.      Що се отнася до доказателства № 1 и № 2, Република Латвия поддържа, че качеството на г‑н Фридман на акционер милиардер е установено. По-специално, в точка 53 от решение Fridman/Съвет Общият съд пренебрегнал контекста, от който следвало, че само това качество е достатъчно, за да се установи подкрепа за политически действия по смисъла на критерий а) или подкрепа за вземащите решения лица в Русия или извличане на ползи от тях по смисъла на критерий г). Тези доказателства установявали статута на г‑н Фридман в руската икономика и мястото му в руския режим.
99.      Тези доводи очевидно са повторение на първото основание, към анализа на което препращам.
100. От точка 51 от решение Fridman/Съвет следва, че доказателства № 1 и № 2 сочат, че г‑н Fridman е основен акционер в Alfa Group, включващо Alfa Bank, в което г‑н Фридман също е акционер. Г‑н Фридман е сочен за един от милиардерите в групата и един от ръководителите на Alfa Group.
101. Въз основа на тези доказателства Общият съд стига до извода, без да ги изопачава, че те установяват, че г‑н Фридман е важен акционер в Alfa Group(56), и също без да ги изопачава, той ги е съпоставил с критериите за включване в списъка, за да стигне до извода, че те не позволяват да се докаже, че г‑н Фридман е подкрепял действия или политики по смисъла на критерий а), нито пък е предоставил материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия или е извлякъл ползи от тях по смисъла на критерий г)(57). Всъщност при липсата на доказателства в спорните актове, въз основа на които да може да се установи връзка между положението, което заема даден бизнесмен в руската икономика, и необходимото наличие на подкрепа, за да може той да достигне и да се задържи на това положение, фактите, подкрепени с доказателства № 1 и № 2, не потвърждават мотивите за включване в списъка и изглеждат изключени от критерии а) и г), които единствени са мотивирали включването на г‑н Фридман в списъка на лицата, чиито активи трябва да бъдат замразени.
102. От целия анализ по-горе следва, че второто основание трябва да се отхвърли по същество.
Г.      По третото основание по дела C‑440/24 P и C‑441/24 P, изведено от грешка при прилагане на правото при тълкуването и прилагането на критерий г)
103. Република Латвия, подкрепяна в доводите си от Република Естония и от Република Литва, разделя това трето основание на две части.
В първата част се твърди, че Общият съд е приел, че критерий г) може да се приложи само при условие че вземащите решения лица в Русия вече са започнали подготовката за анексирането на Крим или за дестабилизирането на Украйна. Втората част е изведена от грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не взел предвид неразривната връзка между руския режим и олигарсите.
1.      По първата част от третото основание
104. Република Латвия поддържа по същество, че Общият съд е възприел твърде тясно тълкуване на решение Rotenberg/Съвет(58), което било в противоречие със съдебната практика относно преценката на валидността на основанията за включване в списъка.
Подобна преценка изисквала доказателствата да бъдат разгледани в своя контекст. Освен това от тази съдебна практика следвало, че Съветът удовлетворява възложената му тежест на доказване, ако представи съвкупност от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, които дават възможност да се установи наличието на достатъчна връзка между разглежданото лице и режима(59). Ако доказателствата се разглеждали едва от момента, в който вземащите решения лица са започнали подготовката за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна, контекстът на ограничителните мерки нямало да бъде взет предвид.
Действията и политиките, посочени в критерий г), били планирани преди 2014 г. Освен това решение Rotenberg/Съвет не следвало да се прилага по отношение на мерките, приети след 23 февруари 2022 г. Преди руското нашествие в Украйна релевантният критерий бил „активната подкрепа“.
С Решение 2022/329 се изменял критерият, който вече се отнасял само до „подкрепа“.
Следователно посочената по-горе съдебна практика се отнасяла до отделен критерий за включване в списъците.
105. Г‑н Авен и г‑н Фридман поддържат, че тази първа част е частично недопустима, тъй като до този момент Република Латвия никога не е поддържала, че политиките и действията на Русия преди края на февруари 2014 г.
вече са били планирани. За останалото г‑н Авен и г‑н Фридман твърдят, че тази част е неоснователна.
106. Доводът, основан на недопустимостта на тази първа част, трябва да се отхвърли, тъй като Съдът многократно е постановявал, че е допустимо жалбоподателят да обжалва решението на основания, произтичащи от обжалваното съдебно решение и насочени към оспорване на неговата правилност(60). Следователно може да се приеме, че с критиката си жалбоподателят цели да оспори направеното от Общия съд тълкуване на решение Rotenberg/Съвет за целите на определянето на обхвата на критерий г).
107. По същество в точка 48 от обжалваните съдебни решения Общият съд приема, че за да може да се приложи критерий г), вземащите решения лица в Русия, от които се облагодетелстват посочените лица, трябва вече най-малко да са започнали подготовката за анексирането на Крим и дестабилизирането на източната част на Украйна.
Общият съд постановява, че едва от момента, в който вземащите решения лица
са започнали тази подготовка, може да се приеме, че ползващите се от посочените облаги субекти са знаели за участието на тези лица и са можели да очакват, че техните ресурси ще бъдат засегнати от ограничителни мерки, за да се попречи те да окажат подкрепа на вземащите решения лица.
Като се основава на решение Rotenberg/Съвет, съгласно което посочените политики и дейности са били осъществявани от края на февруари 2014 г., Общият съд стига до извода, че дори да се предположи, че е доказан, мотивът, свързан с политическа подкрепа през 2005 г.
от страна на г‑н Путин, не може да бъде взет предвид, за да се обоснове включването на г‑н Авен и г‑н Фридман в спорните списъци(61).
108. От текста на критерий г) следва, че той се отнася по-специално до физическите лица, които „предоставят материална или финансова подкрепа на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна“, или които „извличат ползи от тези вземащи решения лица“.
Както постановява Общият съд в точка 42 от обжалваните съдебни решения, „[този] критерий се отнася целенасочено и избирателно до физическите лица, които, [макар сами по себе си] да нямат никаква връзка с анексирането на Крим или дестабилизирането на Украйна“, предоставят такава подкрепа или извличат такива ползи от вземащите решения лица, тъй като тези два елемента не са кумулативни.
Общият съд правилно е приел също, че посоченият критерий „не изисква лицата […] да извличат лично ползи от анексирането на Крим или от дестабилизирането на Украйна“(62), а е достатъчно те да извличат ползи от някое от вземащите решения лица в Русия, отговорни за тези събития, без да е необходимо да се установява връзка между ползите и посочените събития.
109. Възприетото от Общия съд определение на критерий г) изглежда правилно.
110. От формулировката на критерий г) следва, че материалната и финансовата подкрепа трябва да са била предоставени на вземащите решения лица в Русия, отговорни за анексирането на Крим или за дестабилизирането на Украйна.
Ползите трябва да са били извлечени от същите вземащи решения лица.
За да може обаче тези вземащи решения лица, впрочем неопределени, да се считат за отговорни, действително трябва да е извършено деянието, за което те са държани отговорни.
111. Като се позовава на решение Rotenberg/Съвет, Общият съд постановява, че „политиките и дейностите“, за които се отнася критерий г), са били осъществявани от края на февруари 2014 г.(63), без да се произнася относно датата, от която може да се приеме, че вземащите решения лица в Русия са подготвяли анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна.  Тъй като е приел обаче, че обстоятелствата, свързани с анкетната комисия „Салие“ (що се отнася до г‑н Авен), и доказателствата относно предоставената от г‑н Путин през 2005 г. политическа подкрепа на инвестициите в чужбина на Alfa Group (що се отнася до г‑н Авен и г‑н Фридман)
не могат да подкрепят включването на г‑н Авен и г‑н Фридман в съответствие с посочения критерий, като настъпили на дата, на която подготовката за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна не е започнала, Общият съд неизбежно е установил началото на подготовката за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна на дата, която е след 2005 г.
112. Според мен, без да е необходимо Съдът да се произнася по точната дата, на която започва подготовката на тези събития, следва да се констатира следното.
113. Съдът вече е постановил, че „за да прецени дали дадено лице отговаря на критериите за включване в списъците, като критерий а) или критерий г), Съветът [може] да вземе предвид данни или доказателства, отнасящи се до обстоятелства, предхождащи датата на приемане на акта, с който се налагат или оставят в сила ограничителни мерки, стига тези данни или доказателства да подкрепят мотивите на този акт и да допринасят за това да се докаже, че въпреки изтеклото време и предвид всички релевантни обстоятелства по всеки отделен случай, съответното лице отговаря на разглежданите критерии за включване в списъка […].
По-специално, не би могла да се изключи възможността такива данни и доказателства да бъдат взети предвид, за да се установи, с оглед на съответния критерий за включване, приемственост между предходното положение на съответното лице, от една страна, и настоящото му положение, от друга“(64).
114. Така съвкупността от достатъчно конкретни, точни и съгласувани улики, позволяващи да се установи достатъчна връзка между лицето, срещу което са насочени мерките за замразяване на средства, и режима, срещу който се води борба, която Съветът може да изтъкне, може, разбира се, да се основава на минали обстоятелства, предхождащи датата на приемане на актовете за включване в списъка, при условие че при всички положения е установена и приемственост между тези обстоятелства и положението към датата на включването.
115. Следва да се добави, че подобно на посоченото от Общия съд по отношение на критерий а)(65), поради използването на сегашно време на изявително наклонение критерий г) предполага, че материалната или финансовата подкрепа се предоставя на вземащите решения лица в Русия, отговорни към датата на включването и оставянето в списъка.
Същото се отнася и за извлечените ползи.
116. Така, макар да е трябвало да се приеме, че политическата подкрепа, предоставена през 2005 г. от г‑н Путин на Alfa Group за инвестициите му в чужбина, е била осъществена в период, през който е започнала подготовката на анексирането на Крим и за дестабилизирането на Украйна, това не би променило факта, че Съветът е трябвало да докаже, че въпреки изминалото време г‑н Авен и г‑н Фридман продължават да извличат ползи от нея по смисъла на критерий г) към момента на включването и оставянето им в списъците.
117. Ето защо според мен първата част от третото основание е неотносима.
2.      По втората част от третото основание
118. С втората част от настоящото основание Република Латвия поддържа по същество, че Общият съд е тълкувал твърде стеснително израза „извличат ползи“, произтичащ от критерий г).
Близостта до вземащите решения лица в Русия вече била предимство в руския контекст поради неразривната връзка между руското правителство и руския елит.
Руската икономическа среда и примерите за сътрудничество на г‑н Авен и г‑н Фридман с г‑н Путин били две улики за това положение.
Неразривната връзка между руските икономически среди и политическите ръководители била изтъкната от Съвета в точки 89 и 91 от писмената му защита пред Общия съд и в точки 14 и 16 от писмената му дуплика пред Общия съд.
Доказателствата, разгледани заедно с информацията, изведена от контекста, свидетелствали за неразривна връзка между г‑н Авен и г‑н Фридман и вземащите решения лица в Русия.
Тази близост била разкрита и призната по-специално в точка 45 от обжалваните съдебни решения.
Тя се потвърждавала и от извършването през продължителен период от време на дейности, в резултат на които г‑н Путин бил подкрепен или облагодетелстван, както показвали доказателства № 3, № 4, № 10 и № 11 относно г‑н Авен и № 2, № 5 и № 6 относно г‑н Фридман.
Благоприятните действия на г‑н Авен и г‑н Фридман спрямо г‑н Путин им позволили да получат преференциално отношение.
Макар доказателства № 12 относно г‑н Авен и № 7 относно г‑н Фридман да се отнасят до период, който не е релевантен, те предоставяли информация за състоянието на отношенията им с вземащите решения лица в Русия, за близостта им с тях и за извличаните от тях ползи.
Тази продължителна и поддържана близост позволила да се получат подкрепа за инвестициите, помощ за текущи процедурни действия, както и съвети и информация от г‑н Путин.
119. От своя страна г‑н Авен и г‑н Фридман считат, че в точка 84 от решение Aven/Съвет и в точка 66 от решение Fridman/Съвет Общият съд само заключил, че дадено твърдение е неоснователно с оглед на критерий г), след като отхвърлил основателността на същото това твърдение с оглед на критерий а).
За останалото тази част не съдържала никаква критика от правна страна, а целяла просто да изиска от Съда да преразгледа фактите.
120. Доколкото Република Латвия се стреми да се преразгледа преценката на доказателства № 3, № 4, № 10, № 11 и № 12 относно г‑н Авен и № 2, № 5, № 6 и № 7 относно г‑н Фридман, препращам към анализа на второто основание.
121. Освен това припомням, че критерий г) установява основание за включване в списъците поради ползи, които съответното лице трябва да е извлякло от вземащите решения лица в Русия, чийто конкретен характер трябва да бъде доказан.
С доводите си жалбоподателят поддържа, че трябва да се приеме, че обстоятелствата, установяващи близостта на г‑н Авен и г‑н Фридман с тези вземащи решения лица, подкрепят съществуването на ползи по смисъла на критерий г).
В това отношение припомням, че от текста на критерий г) не следва, че близостта е основание за включване в списъците. Това не следва и от непосредствената нормативна среда, в която се намира разпоредбата, предвиждаща посочения критерий.
122. Критерий г) е формулиран общо и не се уточнява допълнително начинът, по който тези обстоятелства могат да бъдат доказани, поради което преценката дали дадено лице е включено основателно в списъка на лицата, спрямо които се прилагат ограничителни мерки, налага обстоятелствата, които позволяват да се установи, че съответното лице е извлякло ползи от вземащите решения лица в Русия, задължително да бъдат доказани(66).
123. Противно на поддържаното от Република Латвия, при формулирането на този критерий не се презумира, че близостта с вземащите решения лица в Русия непременно носи ползи по смисъла на критерий г).
Доводите на Република Латвия целят да убедят в неразривността на връзката между руското правителство и руския икономически елит, евентуално поддържана с режима от лица, заемащи водеща икономическа позиция в Русия(67). Тежестта на доказване, която се носи от Съвета, обаче не се отнася до тази неразривна връзка. Съветът е трябвало да представи доказателства, вписващи се в относимия времеви аспект, които могат да характеризират индивидуална полза за г‑н Авен и г‑н Фридман, която те са извлекли от вземащите решения лица в Русия.
124. Точка 89 от писмената защита на Съвета пред Общия съд по дело Aven/Съвет(68) обаче представя съдържанието на статията, съставляваща доказателство № 1, в раздел от тази писмена защита, посветен на достоверността и надеждността на доказателствата.
От точка 21 от обжалваните съдебни решения е видно, че тази статия установява контрола върху Alfa Group от страна на г‑н Авен и г‑н Фридман и факта, че срещу тях е образувано наказателно производство по твърдения за корупция и незаконни действия.
В жалбата не се оспорва това представяне на доказателство № 1.
Сами по себе си нито контролът върху Alfa Group, нито твърденията за корупция или незаконни действия могат да охарактеризират ползи, извлечени от вземащите решения лица в Русия по смисъла на критерий г).
125. Що се отнася до точка 91 от писмената защита на Съвета пред Общия съд по дело Aven/Съвет(69), в нея има позоваване на приложение A.23 към жалбата на г‑н Авен пред Общия съд и на приложение B.13 към писмената защита на Съвета пред Общия съд по това дело(70), в което се посочват икономическата и дори политическата мощ на г‑н Авен и г‑н Фридман с твърдения, тук отново от общ характер, които не се отнасят до период, близък до този на включването в списъка.
126. Що се отнася до точки 14 и 16 от писмената дуплика на Съвета пред Общия съд по дело Aven/Съвет и по дело Fridman/Съвет, те съдържат общи положения относно съществуващите връзки между Кремъл и руските олигарси, които, макар да са посочени от г‑н Авен(71), не съдържат нищо конкретно и индивидуално по отношение на извлечените от него ползи. Същата констатация се налага при прочита на точка 16 от тази дуплика.
127. От изложеното по-горе следва, че Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е заключил, че някои мотиви евентуално са били от естество да докажат близостта на г‑н Авен и г‑н Фридман с отговорните вземащи решения лица в Русия — която в някои моменти дори не е оспорена, без да успеят да докажат, че те са извлекли ползи от тези вземащи решения лица в Русия по смисъла на критерий г).
128. Ако е трябвало да се приеме друго, тоест ако предимството е трябвало непременно да произтича от положението на лицето в руската икономика без допълнителни доказателства, би могло да се постави въпросът за разликата между критерий г) и критерий ж)(72).
129. Що се отнася до изтъкнатата неразривна връзка, струва ми се, че тя се отнася и до друг критерий, който е отхвърлен от Общия съд в обжалваните съдебни решения, без това да се оспорва в рамките на производството по обжалване(73).
130. Ето защо предлагам на Съда да приеме тази втора част за неоснователна и следователно, че третото основание трябва да се отхвърли по същество.
Д.      По четвъртото основание по дела C‑440/24 P и C‑441/24 P, изведено от грешка при прилагане на правото, тъй като Общият съд не разгледал твърдението за липса на разграничаване в контекст
131. Република Латвия, подкрепяна от Република Естония и Република Литва, твърди по същество, че Общият съд е тълкувал неправилно съдебната практика, посочена в точка 82 от решение Aven/Съвет и в точка 64 от решение Fridman/Съвет(74), тъй като не е разгледал твърдението на Съвета, че г‑н Авен и г‑н Фридман не са се дистанцирали от руския режим, в контекста на другите доказателства. Разграничаването на дадено лице от руския режим било едно от средствата, чрез които лице, по отношение на което са наложени ограничителни мерки, можело да ограничи тяхната приложимост.
Породеният от разграничаването ефект обосновавал възприемането на стриктно схващане, тоест спирането на всяка подкрепа или сътрудничество с разглеждания режим, произтичащо от избора на лицето, засегнато от ограничителните мерки, чиито последици са необратими в близко бъдеще.
Макар Република Латвия да признава, че липсата на разграничаване сама по себе си не може да обоснове налагането на ограничителни мерки, в практиката на Общия съд се различавали особени случаи.
Представените от Съвета доказателства показвали толкова тясна връзка между г‑н Авен и г‑н Фридман и режима, че било невъзможно да се отменят ограничителните мерки при липса на разграничаване от този режим.
Следователно Общият съд не преценил липсата на разграничаване на г‑н Авен и г‑н Фридман от руския режим в особеното положение на лица със специален статут в рамките на този режим и в контекста на неразривната връзка между руския политически и икономически режим.
Бездействието на такива лица не можело да се разглежда по друг начин освен като подпомагане на режима. Република Латвия добавя, че участието на г‑н Авен в срещата на олигарсите след нахлуването в Украйна, свикана от г‑н Путин на 24 февруари 2022 г., също било обстоятелство, което следва да се вземе предвид. Република Латвия приканва съдилищата на Съюза да разберат мащаба на предизвикателството с оглед на настоящата геополитическа ситуация и да установят, че оценка на положението, която е само формална и изолирана от своя контекст, не е подходяща спрямо това предизвикателство.
132. След като припомнят, че са сред малкото руски бизнесмени, които публично са изразили позиция срещу войната, г‑н Авен и г‑н Фридман поддържат, първо, че решението, посочено в точка 82 от решение Aven/Съвет и в точка 64 от решение Fridman/Съвет, не налага никакво задължение да се разглежда доводът на Съвета, че те не се били разграничили от руския режим.
От същите тези точки следвало, че Общият съд все пак разгледал довода на Съвета, за да стигне до извода, че твърдяната липса на позиция срещу нахлуването в Украйна не може да се счита за действие за подкрепа по смисъла на критерий а).
При всички случаи
г‑н Авен и г‑н Фридман считат, че четвъртото основание е изложено за изчерпателност, тъй като критиката на Съвета, на която отговарят точки 82 и 64 от обжалваните съдебни решения, не може да постави под въпрос преценката на Общия съд относно доказателствата за участието им в делегация, изпратена във Вашингтон.
Останалата част от основанието била само нова покана към Съда да преразгледа фактите, поради което г‑н Авен и г‑н Фридман искат това основание да се отхвърли като отчасти недопустимо и отчасти явно неоснователно.
133. Повдигнатото от г‑н Авен и г‑н Фридман основание за недопустимост веднага трябва да се отхвърли.
Всъщност Република Латвия не иска от Съда да преразгледа фактите.
Четвъртото основание се отнася до правния въпрос дали липсата на разграничаване може да се квалифицира като „подкрепа“ при проверката на основателността на включването в списъка на лицата, на които трябва да бъдат наложени ограничителни мерки съгласно критерий а)(75). Що се отнася до правната квалификация на такова бездействие с оглед на критерий а), основанието трябва да се приеме за допустимо.
134. По същество от обжалваните съдебни решения следва, че Общият съд е разгледал довода на Съвета, че г‑н Авен и г‑н Фридман не са изразили твърда позиция срещу нахлуването в Украйна, в контекста на анализа на мотива, че са участвали в усилията на Кремъл да отмени западните санкции, като са присъствали на срещата на Atlantic Council [(Атлантически съвет на САЩ)] през май 2018 г.
Припомням, че Общият съд е счел, че към момента на приемането на първоначалните актове това участие в срещата не може да представлява подкрепа(76) от страна г‑н Авен и г‑н Фридман за действия и политики, подкопаващи суверенитета на Украйна.
135. Общият съд припомня, че липсата на разграничаване може да бъде обстоятелство, което трябва да се вземе предвид „в подкрепа на запазването в сила на ограничителните мерки“(77), при условие че тази липса е само една от съвкупността от улики, които Съветът трябвало да изтъкне. Това, изглежда, се потвърждава от неотдавнашното решение на Съда по дело Timchenko/Съвет(78). На този етап от анализа на Общия съд обаче нито един от разгледаните мотиви не изглежда подкрепен с доказателства. Следователно да се приеме нещо, различно от приетото от Общия съд в точка 82 от решение Aven/Съвет и в точка 64 от решение Fridman/Съвет, непременно би довело до превръщането на липсата на разграничаване в индивидуално поведение, равностойно на позитивен и настоящ акт на подкрепа. Обхватът на критерий а) обаче не е такъв и Република Латвия признава това(79).
136. Доводът на Съвета относно липсата на разграничаване не може да доведе до удължаване на действието на твърдяната подкрепа от 2018 г. до деня на включването в списъка.
137. Макар да разбирам привързаността на жалбоподателя към постигането на преследваните с ограничителните мерки цели, които той повтаря тук, подобно преследване на целите не може да обоснове подход, при който липсата на разграничаване от режимите или положенията, срещу които се води борба, сама по себе си автоматично се квалифицира като виновна или при всички случаи — като свидетелство за подкрепа по смисъла на критерий а), по-специално като се има предвид, че тези режими обикновено се характеризират с брутални репресии срещу всяко изразяване на различно мнение.
138. Освен това според мен фактическа основа, състояща се само от липсата на разграничаване, не би била достатъчно солидна и не би отговаряла на установените от съдебната практика стандарти(80).
139. Накрая, що се отнася до участието на г‑н Авен в събранието от 24 февруари 2022 г. в Кремъл, то не е посочено в мотивите на спорните актове.
Като доказателство то е можело да подкрепи мотива, свързан със статута на г‑н Авен(81) на олигарх, поради близостта с Кремъл и сговора между политическата и икономическата сфера, което то илюстрира, но е трябвало да се установи подкрепа. Участието в тази среща също навежда на мисълта, че г‑н Авен е свързан със засегнати от ограничителни мерки лица, но Общият съд постановява, че съгласно мотивите на спорните актове единствените критерии, въз основа на които е взето решението за включването в списъците на г‑н Авен и г‑н Фридман, са критерии а) и г)(82). Преди всичко от точка 144 от писмената защита на Съвета пред Общия съд е видно, че Съветът се е позовал на участието на г‑н Авен в събранието от 24 февруари 2022 г. основно за да опровергае отричането от страна на последния, който е искал да се защити от упреците, че е част от групата на 50‑те олигарси.
140. Ето защо предлагам четвъртото основание да се отхвърли по същество.
Е.      Заключителни бележки
141. От анализа ми на жалбите по тези съединени дела следва, че те трябва да бъдат отхвърлени. При това положение трябва да се констатира, че както постановява Общият съд, г‑н Авен и г‑н Фридман неоснователно са били включени и впоследствие оставени в списъците на лицата, на които са наложени ограничителни мерки със спорните актове.
142. Предимството на правото на Съюза, на правовата общност, която то изгражда, и на ценностите на Съюза, които то въплъщава, трябва да бъде категорично препотвърдено, когато на вратите ни почукат войнствени духове.
143. Трябва ясно да се посочи, че това, което се е очаквало от Съвета, не е нито прекомерен стандарт, нито невъзможно доказателство(83). Анализът на Общия съд в обжалваните съдебни решения е в съответствие с ангажимента, поет от Съда още с решение Kadi, да осъществява пълен контрол върху ограничителните мерки и да запазва справедлив баланс. Още с приемането на индивидуални решения, засягащи лица с налагането на ограничителни мерки, политическата полировка на тези мерки се пропуква, за да се даде път на цялата защитна сила на личността, предоставена
от правото на Съюза.
Тази сила не може да варира в зависимост от икономическата или политическата значимост на съответните лица, нито дори от залога на преследваната цел(84).
IV.    По съдебните разноски
144. Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 184 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
145. Тъй като г‑н Авен и г‑н Фридман са направили искане Република Латвия да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, последната се осъжда да заплати съдебните разноски по съединени дела C‑440/24 P и C‑441/24 P.
146. Съгласно член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, също приложим към производството по обжалване по силата на член 184 от този правилник, Република Естония и Република Литва понасят направените от тях съдебни разноски.
V.      Заключение
147. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да постанови следното:
1)      Отхвърля жалбите.
2)      Осъжда Република Латвия да заплати съдебните разноски по тези съединени дела.
3)      Република Естония и Република Литва понасят направените от тях съдебни разноски.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Решение от 10 април 2024 г. (T‑301/22, наричано по-нататък „решение Aven/Съвет“, EU:T:2024:214).
3      Решение от 10 април 2024 г. (T‑304/22, наричано по-нататък „решение Fridman/Съвет“, EU:T:2024:215).
4      Решение на Съвета от 28 февруари 2022 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 59, 2022 г., стр. 1).
5      Регламент за изпълнение на Съвета от 28 февруари 2022 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 58, 2022 г., стр. 1).
6      Решение на Съвета от 14 септември 2022 година за изменение на Решение 2014/145/ОВППС относно ограничителни мерки във връзка с действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 239, 2022 г., стр. 149).
7      Регламент за изпълнение на Съвета от 14 септември 2022 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 269/2014 относно ограничителни мерки по отношение на действия, подкопаващи или застрашаващи териториалната цялост, суверенитета и независимостта на Украйна (ОВ L 239, 2022 г., стр. 1).
8      Вж. точка 39 и сл. от решение Aven/Съвет.
9      Вж. точка 87 от решение Aven/Съвет.
10      Вж. точка 69 от решение Fridman/Съвет.
11      Съгласно решението на председателя на Съда от 31 януари 2025 г.
12      Решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, наричано по-нататък „решение Kadi“, EU:C:2013:518).
13      Вж. Резолюция на Общото събрание на ООН, озаглавена „Агресията в Украйна“, от 1 март 2022 г. (A/ES-11/L.1).
14      Вж. решение от 25 юни 2020 г., VTB Bank/Съвет (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, т. 59 и 82).
15      Така Съдът е постановил, макар и в много различна област, че „дори съдебен контрол с ограничен обхват изисква институциите на Съюза, автори на разглеждания акт, да бъдат в състояние да докажат пред Съда, че при приемането на акта действително са упражнили правото си на преценка, което предполага да са взели предвид всички фактори и обстоятелства от значение за положението, което този акт има за цел да регламентира. Следователно тези институции трябва поне да могат да представят и изложат ясно и недвусмислено изходните данни, които е трябвало да бъдат взети предвид, за да се обосноват оспорваните мерки от този акт, и от които е зависело упражняването на правото им на преценка“ (решение от 3 декември 2019 г., Чешка република/Парламент и Съвет,
C‑482/17, EU:C:2019:1035, т. 81 и цитираната съдебна практика).
16      Решение от 1 август 2025 г., Timchenko/Съвет (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, т. 38). Вж. в същия смисъл точка 30 от обжалваните съдебни решения.
17      Решение от 1 август 2025 г., Timchenko/Съвет (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, т. 39 и цитираната съдебна практика). Вж. в същия смисъл точки 31—33 от обжалваните съдебни решения.
18      Като скорошна практика в потвърждение вж. решение от 3 юли 2025 г., Grodno Azot и Khimvolokno Plant/Съвет (C‑326/24 P, EU:C:2025:522, т. 34 и цитираната съдебна практика).
19      Вж. по-специално решения от 1 март 2016 г., National Iranian Oil Company/Съвет (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, т. 77 и цитираната съдебна практика), от 7 април 2016 г., Akhras/Съвет (C‑193/15 P, EU:C:2016:219, т. 51 и цитираната съдебна практика), и от 17 септември 2020 г., Rosneft и др./Съвет (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, т. 91 и 105).
20      Вж. съображения
8—11 от Решение 2022/329. Относно контекста на спешност вж. също заключението на генерален адвокат Medina по дело Khudaverdyan/Съвет (C‑704/23 P, EU:C:2025:410, т. 84).
21      Вж. точка 27 от обжалваните съдебни решения.
22      В анализа, който следва, ще наричам „замразяване на финансови средства“ замразяването на финансови средства и на икономически ресурси.
23      Изглежда, че това е обичайна практика на Съвета в тази област:
вж. например решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, т. 42).
24      Тук
Република Латвия се позовава на решение от 1 март 2016 г., National Iranian Oil Company/Съвет (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, т. 78 и цитираната съдебна практика).
25      Решение от 15 ноември 2012 г. (C‑417/11 P, EU:C:2012:718, т. 59—62).
26      Г‑н Авен и г‑н Фридман тук се позовават на решения от 4 юни 2020 г., Унгария/Комисия (C‑456/18 P, EU:C:2020:421, т. 70—73), и от 6 октомври 2021 г., World Duty Free Group и Испания/Комисия (C‑51/19 P и C‑64/19 P, EU:C:2021:793, т. 70).
27      Г‑н Авен и г‑н Фридман тук се позовават на решение от 6 септември 2013 г., Bateni/Съвет (T‑42/12 и T‑181/12, EU:T:2013:409, т. 47—56).
28      Вж. по-специално решения от 19 декември 2018 г., Azarov/Съвет (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031, т. 27), от 11 юли 2019 г., Azarov/Съвет (C‑416/18 P, EU:C:2019:602, т. 28), и от 26 септември 2019 г., Klymenko/Съвет (C‑11/18 P, EU:C:2019:786, т. 22).
29      Вж. решение от 29 ноември 2018 г., Bank Tejarat/Съвет (C‑248/17 P, EU:C:2018:967, т. 85).
30      Решение от 1 август 2025 г., Timchenko/Съвет (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, т. 39 и цитираната съдебна практика).
31      Вж. решение от 21 април 2015 г. (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, т. 46).
32      Вж. решение от 1 март 2016 г., National Iranian Oil Company/Съвет (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, т. 78).
33      Вж. решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, т. 51).
34      В рамките на друг режим на ограничителни мерки контекстът е бил посочен в актовете на Съвета, за да се обясни съдържанието на самия критерий.
Така този контекст е могъл да представлява елемент, който е на разположение на съда на Съюза.
Тогава Съдът е приел, че от този критерий, разглеждан в светлината на контекста, посочен в акта, не следва, че Съветът е бил длъжен да представи доказателство за връзка между статута на видни бизнесмени и сирийския режим: вж. решение от 9 юли 2020 г., Haswani/Съвет (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, т. 69).
35      Вж. точка 45 от обжалваните съдебни решения.
36      Вж. по аналогия решение от 9 юли 2020 г., Haswani/Съвет (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, т. 62 и цитираната съдебна практика).
37      Вж. по аналогия решение от 9 юли 2020 г., Haswani/Съвет (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, т. 63 и цитираната съдебна практика).
38      Вж. решение от 28 ноември 2013 г., Съвет/Manufacturing Support &
Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776, т. 72).
39      Решение от 1 март 2016 г., National Iranian Oil Company/Съвет (C‑440/14 P, EU:C:2016:128).
40      Ако бяха изтъкнати такива затруднения, те биха могли напълно да обосноват известна промяна при тежестта на доказване, която тежи върху Съвета поради подхода, на който се основават ограничителните мерки, по принцип и поради постоянното търсене на известен баланс между, от една страна, опазването на международния мир и сигурност и от друга страна, закрилата на свободите и основните права и свободи на включените в списъците лица и образувания (вж. решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 131). Относно допустимостта на промяна в тежестта на доказване вж. заключението на генерален адвокат Bot по дела Anbouba/Съвет (C‑605/13 P и C‑630/13 P, EU:C:2015:2, т. 204 и сл.). Интересно е да се отбележи в това отношение, че самият жалбоподател признава, че положението в Сирия „затруднява достъпа до доказателства и обективни данни“ (вж. т. 204 от това заключение). Впрочем Съдът е взел предвид това положение при преценката дали Съветът е изпълнил задълженията си във връзка с тежестта на доказване (решение от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, т. 52).
41      Вж. по-специално решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba (C‑417/11 P, EU:C:2012:718, т. 61). От това решение е видно, че Съдът е прибягнал до контекста на ограничителните мерки срещу съответното лице, така както е очертан от Съвета в приложение към жалбата му, за да прецени дали мотивите на посочените мерки са достатъчни
(вж. решение от 15 ноември 2012 г., Съвет/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, т. 62).
42      Въз основа на съдебната практика, изведена от решение 20 юли 2017 г., Badica и Kardiam/Съвет (T‑619/15, EU:T:2017:532).
43      Вж. решения от 28 април 2022 г., Yieh United Steel/Комисия (C‑79/20 P, EU:C:2022:305, т. 52 и 53), и от 13 март 2025 г., Shuvalov/Съвет (C‑271/24 P, EU:C:2025:180, т. 33 и 34).
44      В този смисъл Общият съд, изглежда, е възприел посоченото от Съвета, който още в писмената си защита пред Общия съд сам е установил на какъв критерий съответства всеки мотив.
45      Вж. точка 21 от решение Aven/Съвет.
46      Вж. точка 61 от решение Aven/Съвет.
47      Вж. точка 63 от решение Aven/Съвет.
48      Вж. точка 58 от решение Aven/Съвет.
49      Вж. точка 57 от решение Aven/Съвет.
50      Вж. точки 58 и 59 от решение Aven/Съвет.
51      Вж. точка 60 от решение Aven/Съвет.
52      Вж. съответно точка 77 и точка 72 от решение Aven/Съвет.
53      Вж. точка 26 от настоящото заключение.
Критерият за свързаност е посочен в член 2, параграф 1 in fine от Решение 2014/145, изменено.
54      Вж. в сходен смисъл решение от 18 юли 2013 г., Комисия и др./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P и C‑595/10 P, EU:C:2013:518, т. 156).
55      Вж., обратно, анализа на Общия съд на доказателствата срещу RT France в решение от 27 юли 2022 г., RT France/Съвет (T‑125/22, EU:T:2022:483, т. 176—188).
56      Вж. точка 52 от решение Fridman/Съвет.
57      Вж. точка 53 от решение Fridman/Съвет.
58      Решение от 30 ноември 2016 г. (T‑720/14, наричано по-нататък „решение Rotenberg/Съвет“, EU:T:2016:689).
59      Жалбоподателят тук се позовава на решения от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, т. 50—52), и от 21 април 2015 г., Anbouba/Съвет (C‑630/13 P, EU:C:2015:247, т. 51—53).
60      Вж. решение от 11 юни 2024 г., Комисия/Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488, т. 29 и цитираната съдебна практика).
61      Вж. точка 49 от обжалваните съдебни решения.
62      Вж. точка 42 от обжалваните съдебни решения.
63      Вж. точка 48 от обжалваните съдебни решения.
Като посочва „политиките и дейностите“, тази точка се отнася по-скоро до лексикалния обхват на критерий а), отколкото до критерий г), който обаче е анализиран.
64      Вж. решение от 13 март 2025 г., Shuvalov/Съвет (C‑271/24 P, EU:C:2025:180, т. 40 и цитираната съдебна практика).
65      Вж. точка 80 от решение Aven/Съвет и точка 62 от решение Fridman/Съвет.
66      Вж. по аналогия решение от 9 юли 2020 г., Haswani/Съвет (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, т. 62 и цитираната съдебна практика).
67      Вж. по аналогия решение от 9 юли 2020 г., Haswani/Съвет (C‑241/19 P, EU:C:2020:545, т. 63).
68      По-специално точка 87 от писмената защита на Съвета пред Общия съд по дело Fridman/Съвет.
69      Или точка 89 от писмената защита на Съвета пред Общия съд по дело Fridman/Съвет.
70      А именно приложение A.23 към жалбата на г‑н Фридман пред Общия съд и приложение B.6 към писмената защита на Съвета пред Общия съд по дело Fridman/Съвет.
71      Според твърденията на Съвета: вж. точка 14 от дупликата на Съвета пред Общия съд.
72      Следва да се припомни, че критерий ж) обхваща „видни бизнесмени или юридически лица, образувания или органи, активни в икономически сектори, които осигуряват значителни източници на приходи на правителството на Руската федерация, отговорно за анексирането на Крим и дестабилизирането на Украйна“. Установената от Съвета връзка между видните бизнесмени и руския режим е уточнена в Решение 2025/904 на Съвета от 13 май 2025 г. за изменение на Решение 2014/145/ОВППС (ОВ L 904, 2025 г., стр. 1) (вж. по-специално съображения
1 и 2 от това решение).
73      Вж. точка 26 от настоящото заключение.
74      По-специално решение от 27 април 2022 г., Ilunga Luyoyo/Съвет (T‑108/21, EU:T:2022:253).
75      Вж. в същия смисъл решение от 1 август 2025 г., Timchenko/Съвет (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, т. 27), и заключението на генерален адвокат Medina по това дело (C‑702/23 P, EU:C:2025:273, т. 33).
76      Позоваването на активния характер на подкрепата в точка 81 от решение Aven/Съвет, за съжаление, е в резултат от объркване, тъй като от историческия анализ на критерий а) следва, че такова позоваване е било премахнато към момента на приемането на ограничителните мерки срещу г‑н Авен. Точка 63 от решение Fridman/Съвет не препраща към активния характер на подкрепата.
77      Вж. точка 82 от решение Aven/Съвет и точка 64 от решение Fridman/Съвет. Липсата на разграничаване би могла да се вземе предвид и към момента на първоначалното включване в списъците.
78      Решение от 1 август 2025 г., Timchenko/Съвет (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, т. 36). Освен това такъв е случаят и в областта на картелите, където липсата на публично разграничаване на предприятие „е само един от елементите, които трябва да се вземат предвид наред с други, за да се установи дали дадено предприятие действително е продължило да участва в нарушение, или, напротив, е преустановило участието“
(вж. решение от 17 септември 2015 г., Total Marketing Services/Комисия, C‑634/13 P, EU:C:2015:614, т. 23 и цитираната съдебна практика).
79      Вж. точка 76 от жалбата по дело C‑440/24 P и точка 66 от жалбата по дело C‑441/24 P.
80      Вж. по-специално решение от 19 декември 2018 г., Azarov/Съвет (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031, т. 28).
81      Тук имам предвид предварителните съображения в изложението на мотивите, а именно първите четири изречения.
82      Вж. точка 26 от настоящото заключение.
83      Констатирам, че мотивите, които понастоящем се отнасят до г‑н Авен и г‑н Фридман, са значително актуализирани и обогатени с Регламент (ЕС) 2025/527 на Съвета от 14 март 2025 година за прилагане на Регламент № 269/2014 (ОВ L 527, 2025 г., стр. 1).
84      Не мога да изразя по-добре казаното наскоро, в при това различен от нашия правов ред, от лорд Легат в особеното му мнение относно решението на Върховния съд на Обединеното кралство по дело Shvidler с/у Secretary of State for Foreign, Commonwealth and Development Affairs [2025] UKSC 30 от 29 юли 2025 г.: „[t]he courts are failing in their duty if they simply rubber-stamp assertions made by the executive to justify invading individual liberties without subjecting those assertions to critical scrutiny“ (неофициален превод: „Съдилищата няма да успеят да изпълнят задълженията си, ако просто одобряват безпрекословно преценките на изпълнителната власт в обосновка на нарушаването на индивидуалните свободи, без да подлагат тези преценки на критичен анализ“).