62023CJ0004_RES
Дело C‑4/23 (
i
)
M.‑A. A.
срещу
Direcţia de Evidenţă a Persoanelor Cluj, Serviciul stare civilăиDirecţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date din Ministerul Afacerilor InterneиMunicipiul Cluj-Napoca
(Преюдициално запитване, отправено от Judecătoria Sectorului 6 Bucureşti)
Решение на Съда (голям състав) от 4 октомври 2024 година
„Преюдициално запитване — Гражданство на Съюза — Членове 20 и 21 ДФЕС — Членове 7 и 45 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Право на свободно движение и на свободно пребиваване на територията на държавите членки — Гражданин на Съюза, който законно е променил собственото си име и половата си идентичност, упражнявайки това право, докато пребивава в друга държава членка — Задължение за държавата членка по произход да признае и да впише в акта за раждане тази промяна на собственото име и на половата идентичност — Национална правна уредба, която не допуска такова признаване и вписване и принуждава заинтересованото лице да започне ново съдебно производство за промяна на половата си идентичност в държавата членка по произход — Значение на оттеглянето на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз“
Гражданство на Съюза — Разпоредби на Договора — Право на свободно движение и на свободно пребиваване на територията на държавите членки — Гражданин на Съюза, който законно е променил собственото си име и половата си идентичност, упражнявайки това право, докато пребивава в друга държава членка — Задължение за държавата членка по произход да признае юридически и да впише тази промяна в акта за раждане — Национална правна уредба, която не допуска такова признаване и вписване — Национална правна уредба, която принуждава заинтересованото лице да започне ново съдебно производство за промяна на половата си идентичност в държавата членка по произход — Недопустимост — Оттегляне на другата държава членка от Европейския съюз — Липса на последици
(членове 20 и 21 ДФЕС; членове 7 и 45 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 53—57, 62, 68—71 и диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Judecătoria Sectorului 6 Bucureşti (Първоинстанционен съд на 6-а община на Букурещ, Румъния), Съдът, голям състав, уточнява обхвата на задължението на държавата членка по произход да признае и впише в акта за раждане на свой гражданин промяната на личното име и на половата идентичност, законно извършена от този гражданин на Европейския съюз при упражняване на свободата на движение и пребиваване в друга държава членка.
M.‑A. A. е лице, родено през 1992 г. в Румъния и при раждането си е регистрирано като лице от женски пол. След като през 2008 г. се премества в Обединеното кралство, през 2008 г. M.‑A. A. получава британско гражданство по натурализация.
През февруари 2017 г. в Обединеното кралство M.‑A. A. променя собственото си име и обръщението пред името си от обръщение към лице от женски пол на обръщение към лице от мъжки пол съгласно процедурата „Deed Poll“ (
1
) и впоследствие променя редица официални документи, издадени от британските власти. През юни 2020 г. M.‑A. А. получава в Обединеното кралство Gender Identity Certificate (удостоверение за полова идентичност) — акт, който потвърждава мъжката му полова идентичност.
През май 2021 г. въз основа на декларацията, направена в рамките на производството „Deed Poll“, и на удостоверението за полова идентичност, M.‑A. А. иска от компетентните румънски органи да впишат в акта му за раждане промяната на собственото му име, на пола и на личния идентификационен номер, така че да съответстват на лице от мъжки пол. Той иска и да му бъде издадено ново удостоверение за раждане, което да съдържа тези нови данни. С решение от 21 юни 2021 г. румънските органи отхвърлят искането на M.‑A. А., по-специално с мотива че в съответствие с приложимата правна уредба смяната на половата идентичност на дадено лице може да бъде вписана в акта му за раждане само когато е била одобрена с окончателно съдебно решение.
Сезирана с жалба от M.‑A. А. срещу това решение, запитващата юрисдикция иска по-конкретно да се установи дали статутът на гражданин на Съюза и правото на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки допускат национална правна уредба, която задължава заинтересованото лице да започне ново производство за промяна на половата идентичност пред националните юрисдикции, при положение че то вече е приключило успешно такова производство в друга държава членка, на която също е гражданин. Освен това запитващата юрисдикция иска да се установи и какво е значението за разрешаването на спора в главното производство на оттеглянето на Обединеното кралство от Съюза (
2
).
Съображения на Съда
Най-напред Съдът припомня, че макар съгласно действащото право на Съюза правилата за гражданското състояние на лицата, към които спадат правилата за промяна на собственото име и на половата идентичност на дадено лице, да са от компетентността на държавите членки, при упражняването на тази компетентност всяка държава членка е длъжна да спазва правото на Съюза.
В този контекст Съдът вече е постановил, че отказът на органите на държава членка да признаят името на гражданин на тази държава — който е упражнил правото си на свободно движение и е гражданин и на друга държава членка — както това име е определено в последната държава членка, може да възпрепятства упражняването на уреденото с член 21 ДФЕС право на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки (
3
). Такова възпрепятстване може да възникне и поради отказа на същите органи да признаят промяната на половата идентичност, извършена в съответствие с процедурите, предвидени за тази цел в държавата членка, в която гражданинът на Съюза е упражнил правото си на свободно движение и пребиваване, независимо дали тази промяна е свързана с промяна на собственото име, както в случая, или не. Всъщност подобно на името полът определя самоличността и личния статут на дадено лице. Следователно отказът да се промени и признае половата идентичност, която гражданин на държава членка законно е придобил в друга държава членка, може да причини на този гражданин сериозни неудобства от административен, професионален и частен характер. Следователно за такъв гражданин на Съюза съществува конкретна опасност — поради факта че носи различни собствени имена и има две различни полови идентичности — да се окаже принуден да разсейва съмнения относно самоличността си, както и относно автентичността на документите, които представя, или истинността на съдържащите се в тях данни.
Следователно отказът да се признае и впише в регистрите за гражданско състояние законно извършената в друга държава членка промяна на собственото име и на половата идентичност на гражданин на тази държава членка, който се основава на национална правна уредба, която не допуска подобно признаване и вписване, в резултат на което заинтересованото лице е принудено да започне ново съдебно производство за промяна на половата идентичност в първата държава членка, в което не се отчита вече законно извършената в тази друга държава членка промяна, може да ограничи упражняването на правото на свободно движение и пребиваване на територията на Съюза.
По-нататък Съдът припомня, че национална правна уредба, която може да ограничи упражняването на правото, закрепено в член 21 ДФЕС, може да бъде обоснована само ако е в съответствие с основните права, гарантирани в Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), и по-специално с правото на зачитане на личния живот, закрепено в член 7 от нея, като последното право има същия смисъл и обхват като правото, гарантирано в член 8 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (
4
) (
5
). Европейският съд по правата на човека обаче е констатирал, че производството по признаване на половата идентичност, предвидено в разглежданата в главното производство национална правна уредба, е несъвместимо с член 8 от ЕКПЧ, тъй като не отговаря на наложените с тази разпоредба изисквания за разглеждането на искане за промяна на половата идентичност, подадено за първи път пред национална юрисдикция (
6
).
Това производство не може да представлява и ефективно средство, позволяващо на гражданин на Съюза, който по време на пребиваването си в друга държава членка и следователно при упражняване на гарантираното в член 21 ДФЕС и в член 45 от Хартата право вече законно е променил собственото си име и половата си идентичност, надлежно да се позове на правата си, които са му предоставени с тези членове, тълкувани в светлината на член 7 от Хартата, още повече че това производство излага посочения гражданин на риск да доведе до различен резултат от постановения от органите на тази друга държава членка.
Всъщност, за да може национална правна уредба като тази относно вписването в регистрите на гражданското състояние на промяна на собственото име и на половата идентичност да се счита за съвместима с правото на Съюза, е необходимо разпоредбите или вътрешното производство за подаване на искане за такова вписване, да не правят невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени с член 21 ДФЕС, и по-специално на правото на признаване на тази промяна. Упражняването на това право обаче може да бъде поставено под въпрос при упражняване на свободата на преценка, с която разполагат компетентните органи в рамките на това производство, тъй като наличието на такова право на преценка може да доведе до използване на две различни имена и на два различни пола за едно и също лице за доказване на неговата самоличност, както и до сериозни неудобства от административен, професионален и частен характер. Поради това национална правна уредба като разглежданата в главното производство нарушава изискванията, произтичащи от член 21 ДФЕС.
Накрая, Съдът уточнява, че в това отношение е без значение, че искането за признаване и вписване на промяната на собственото име и на половата идентичност е подадено на дата, към която оттеглянето от Съюза на държавата членка, в която е била законно извършена тази промяна, вече е било съществено (
7
).
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
1
)	Тази процедура позволява на гражданите на Обединеното кралство да променят името си — собствено или фамилно — само с подаване на декларация.
(
2
)	Като отбелязва, че в случая производството за промяна на половата идентичност е започнало в Обединеното кралство преди оттеглянето на тази държава от Съюза, но е приключило след оттеглянето по време на преходния период, запитващата юрисдикция иска да се установи дали при тези обстоятелства Румъния е длъжна да признае правните последици от проведеното в Обединеното кралство производство за промяна на половата идентичност.
(
3
)	Вж. решение от 8 юни 2017 г., Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432). В това решение Съдът по-специално констатира, че използването на две различни имена за едно и също лице може да доведе до объркване и неудобства, тъй като множество действия от ежедневието, както в публичната, така и в частната сфера, изискват доказване на самоличността (т. 36 и 37).
(
4
)	Конвенция, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“).
(
5
)	Съгласно член 52, параграф 3 от Хартата.
(
6
)	ЕСПЧ, решение от 19 януари 2021 г., X и Y с/у Румъния, CE:ECHR:2021:0119JUD 000214516. В това решение Европейският съд по правата на човека приема по-специално, че по силата на член 8 от ЕКПЧ държавите са длъжни да предвидят ясна и предвидима процедура за правно признаване на половата идентичност, която позволява промяна на пола, а следователно и на името и на личния идентификационен номер, в официалните документи по бърз, прозрачен и достъпен начин.
(
7
)	Така Съдът отбелязва, че доколкото в качеството си на гражданин на Съюза иска в неговата държава членка по произход да бъде призната промяната на собственото му име и на половата му идентичност, извършена при упражняването на свободата на движение и пребиваване в Обединеното кралство съответно преди оттеглянето на тази държава членка от Съюза и преди 31 декември 2020 г. — датата, определена в Споразумението за оттегляне за край на преходния период, M.‑A. А. може да се позовава по отношение на тази държава членка по произход на свързаните с това качество права, и по-специално на правата, предвидени в членове 20 и 21 ДФЕС, включително след края на този период.