62012CC0003_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Въведение
1. Настоящото дело се отнася до тълкуването на член 2, параграф 4 и член 6 от Регламент (ЕИО) № 4045/89 на Съвета от 21 декември 1989 година относно проверките от страна на държавите членки на транзакции, съставляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“, и за отмяна на Директива 77/435/ЕИО(2) .
2. Посоченият регламент е предназначен да напътства държавите членки при изпълнението на задачите им по контрол на транзакциите, финансирани от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“ (наричан по-нататък „ФЕОГА-Гарантиране“, а именно да контролират редовността на тези транзакции, да предотвратят и преследват евентуалните нередности и да възстановят загубените вследствие на нередности или небрежност суми. Съдържащите се в него разпоредби имат за главна цел както да определят рамките, така и да засилят проверките, извършвани от компетентните национални органи въз основа на търговските документи на предприятията, получили такива финансови помощи(3) .
3. На първо място, отправеното от Conseil d’État (Франция) преюдициално запитване приканва за първи път Съда да очертае пределите на понятието „контролен период“ по смисъла на член 2, параграф 4 от Регламент № 4045/89 — период, който съгласно тази разпоредба „се разпростира между 1 юли [на дадена година] и 30 юни на следващата година“ и през който трябва да се извършат контролните действия(4) .
4. Запитването е отправено в рамките на спор относно проверка, която е започнала през май 2000 г. през един първи „контролен период“, но която по вина на контролирания оператор е могла да бъде извършена на място едва няколко месеца по-късно, а именно през януари 2001 г., тоест през следващия „контролен период“(5) .
5. Във връзка с това запитващата юрисдикция иска от Съда, от една страна, да уточни кои са действията или формалностите, който непременно е трябвало да се извършат през контролния период, предвиден в Регламент № 4045/89(6), и от друга страна, да посочи дали поведението или небрежността на контролирания оператор могат да бъдат релевантни в това отношение.
6. На второ място, от Съда се иска да посочи какво влияние могат да окажат действията на контролирания оператор върху изхода от проверката. Става въпрос за това да се определи дали когато провеждането на проверката е осуетено по вина на заинтересованото лице, компетентните органи могат да разпоредят възстановяване на помощите, които с оглед на това изглежда са недължимо получени, и при утвърдителен отговор — дали такова изискване спада към категорията на санкциите, посочени в член 6, параграф 2 от същия регламент.
7. Всъщност икономическите интереси, свързани със защитата на финансовите интереси на Европейските общности в съответната област, са особено значителни, както личи от цифровите данни за периода, до който се отнася спорът в главното производство(7) .
II – Правна уредба
А – Регламент № 729/70
8. Седмо съображение от Регламент (ЕИО) № 729/70 на Съвета от 21 април 1970 година относно финансирането на общата селскостопанска политика(8) гласи, че „е необходимо да се вземат мерки за предотвратяване и преследване на всички нередности и за възстановяване на сумите, загубени вследствие на такива нередности или на небрежност; че трябва да се определи финансовата отговорност за такива нередности или небрежност“ [неофициален превод].
9. Член 8, параграф 1 от този член предвижда:
„[Д]ържавите членки вземат необходимите мерки, в съответствие с националните законови, подзаконови и административни разпоредби за да:
– се уверят в реалността и редовността на транзакциите, финансирани от [ФЕОГА],
– предотвратят и открият нередностите,
– възстановят загубените суми вследствие на нередност или небрежност.
Държавите членки уведомяват Комисията за взетите мерки в тази насока, и по-специално за хода на административните и съдебните производства“ [неофициален превод].
Б – Регламент № 4045/89
10. Първо съображение от Регламент № 4045/89 припомня трите вида задачи, възложени на държавите членки съгласно член 8 от Регламент № 729/70.
11. Второ съображение посочва, че „проверката на търговските документи на предприятията — бенефициери или длъжници, може да представлява много ефикасно средство за проверка на транзакциите, съставляващи част от системата за финансиране на ФЕОГА[-Гарантиране]; като има предвид, че тази проверка допълва другите проверки, които се извършват от държавите членки; като има предвид, освен това, че настоящият регламент не накърнява националните разпоредби по отношение на проверките, които са по-обширни от тези, предвидени в настоящия регламент“.
12. Член 1, параграф 1 от Регламент № 4045/89 посочва, че този регламент „се отнася до контрола на реалността и редовността на транзакциите, които участват пряко или непряко в системата за финансиране на ФЕОГА[-Гарантиране] на база на търговските документи на [организациите, които получават или извършват плащания], наричани по-нататък „предприятия“.
13. Член 1, параграф 2, изменен(9), пояснява, че за целите на този регламент „под „търговски документи“ се разбира всички книжа, регистри, бележки и удостоверения, счетоводни документи, производствени досиета и сертификати за качество, както и кореспонденция, свързани с професионалната дейност на предприятието, както и търговски данни, под каквато и да е форма, включително и в дигитален вид, доколкото тези документи или данни имат пряка или непряка връзка с операциите, визирани в параграф 1“.
14. Член 2, параграфи 1, 2 и 4 от Регламент № 4045/89 предвиждат, че:
„1. Държавите членки пристъпват към проверките на търговските документи на предприятията, като отчитат естеството на транзакциите, които трябва да бъдат проверени. Държавите членки следят за това изборът на предприятията за проверяване да позволи да се осигури най-добре ефикасността на превантивните мерки и на сигнализирането на нередностите в рамките на системата за финансиране на ФЕОГА[-Гарантиране]. Подборът, по-специално, отчита финансовата значимост на предприятията в тази област и други рискови фактори.
2. […]
За всеки контролен период, […] държавите членки избират предприятията, които ще бъдат контролирани, в зависимост от резултатите от анализа на риска в областта на възстановяванията при износ и всички останали мерки, към които се прилага. Държавите членки предават в Комисията своето предложение за използване на анализа на риска […][(10) ].
[…]
4. Контролният период се разпростира между 1 юли и 30 юни на следващата година.
Контролът обхваща период от най-малко дванадесет месеца, приключващ по време на предишния контролен период; по усмотрение на държавата членка той може да бъде разширен и за периоди, предшестващи или следващи този едногодишен период[(11) ]“.
15. Съгласно член 4 от този регламент „[п]редприятията съхраняват търговските документи, посочени в член 1, параграф 2, и в член 3 най-малко три години, считано от края на годината на тяхното съставяне“, а „[д]ържавите членки могат да предвидят по-дълъг период за съхранение на тези документи“.
16. Съгласно член 6 от посочения регламент:
„1. Държавите членки се уверяват, че натоварените с проверките служители имат право да изземват или да изискат изземването на търговските документи. Това право се упражнява при спазване на националните разпоредби по тези въпроси и не накърнява прилагането на наказателно-процесуалните правила относно изземването на документи.
2. Държавите членки предприемат подходящи мерки за наказване на физическите или юридическите лица, които не спазват задълженията, предвидени в настоящия регламент“.
Регламент № 2988/95
17. Член 1, параграф 1 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95 на Съвета от 18 декември 1995 година относно защитата на финансовите интереси на Европейските общности(12) определя посочените в него нередности като „всяко нарушение на разпоредба на правото на Общността, в резултат на действие или бездействие от икономически оператор, което е имало или би имало за резултат нарушаването на общия бюджет на Общностите или на бюджетите, управлявани от тях […] [по-специално] посредством извършването на неоправдан разход“.
18. Член 3 от този регламент предвижда, че давностният срок за процедурите е четири години от момента, в който е извършена такава нередност, като все пак уточнява, от една страна, че секторните правила могат да предвиждат и по-кратък срок, който не може да бъде по-малък от три години, и от друга страна, че държавите членки запазват възможността да прилагат по-дълъг срок.
19. Съгласно член 4, който се съдържа в дял II от Регламент № 2988/95, озаглавен „Административни мерки и санкции“:
„1. Общото правило е, че всяк[а] нередност включва отнемане на незаконно придобитата облага:
– посредством задължението […] да се плати или да се възстанови размерът на сумата, която се дължи или е [получена] незаконно
[…].
2. Прилагането на мерките по смисъла на параграф 1 се ограничава до отнемането на получената облага плюс — където това е предвидено — лихвите, които [могат да] се определят въз основа на фиксиран лихвен процент.
3. Действия, [за които е доказано, че са] предприети с цел придобиване на облага, насочен[а] против целите на приложимото [в случая] право на Общността, […] посредством изкуственото създаване на условията, които се изискват за получаването на такава облага, ще имат за резултат, в зависимост от случая, или невъзможността за получаването на облагата, или нейното отнемане.
4. Мерките, предвидени в настоящия член, не се разглеждат като санкции“.
20. Член 5, параграф 1, буква б), който е също в посочения дял II, предвижда, че умишлено извършените или причинени по небрежност нередности могат да доведат до изброените в този параграф административни санкции, а именно до „заплащане на сума, по-голяма от незаконно [получената] или избегнатата, плюс лихва, когато [е необходимо]; тази допълнителна сума се определя в съответствие с процентното отношение, което се урежда от особените правила, и не може да надхвърля нивото, което е строго необходимо, за да представлява възпиращо средство“.
III – Спорът в главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
21. Syndicat OP 84, земеделска организация, включваща 48 производители на плодове и зеленчуци, със седалище във Франция, изпълнява оперативна програма, която обхваща периода от 1 юли 1997 г. до 31 декември 1998 г. На това основание посочената организация получила помощи в рамките на системата за финансиране на ФЕОГА-Гарантиране.
22. С писмо от 30 май 2000 г. компетентните национални органи уведомяват Syndicat OP 84 за предприетата проверка на място в съответствие с Регламент № 4045/89. На практика обаче провеждането на контролните действия станало възможно едва от 22 до 24 януари 2001 г. Запитващата юрисдикция уточнява, че отговорността за това забавяне на изпълнението носи проверяваната организация.
23. При тази проверка се установява, че някои от действията, за които Syndicat OP 84 твърди, че има право на помощ от Общността, не отговарят на съответните изисквания поради техния изцяло индивидуален характер, което тази организация сама признава по-късно. Освен това е установено, че финансовите вноски на членовете на Syndicat OP 84 в оперативния фонд са им били преведени веднага обратно и че тези условия на финансиране на фонда не са съобразени с член 15 от Регламент (ЕО) № 2200/96 на Съвета от 28 октомври 1996 година относно общата организация на пазара на плодове и зеленчуци(13) .
24. Въз основа на това с писмо от 30 октомври 2001 г. Office national interprofessionnel des fruits et légumes et de l’horticulture (ONIFLHOR) (Национална общопрофесионална служба за плодовете, зеленчуците и градинарството, наричана по-нататък „ONIFLHOR“) отправя искане до Syndicat OP 84 да върне всички получени за 1997 г. и 1998 г. суми. След това тази служба издава на 14 януари 2003 г. нареждане за събиране на подлежащите на възстановяване суми.
25. С решение от 7 ноември 2006 г. Tribunal administratif de Marseille (Административен съд на Марсилия) отменя това нареждане за събиране на суми, издадено срещу Syndicat OP 84.
26. С решение от 8 декември 2008 г. Cour administrative d’appel de Marseille (Апелативен административен съд на Марсилия) обаче, от една страна, отменя решението на Tribunal administratif de Marseille, а от друга страна, отхвърля исканията на Syndicat OP 84, предявени в първоинстанционното производство.
27. В подкрепа на касационната жалба, която подава пред Conseil d’État, Syndicat OP 84 изтъква по-специално че Cour administrative d’appel допуснал грешка при прилагане на правото, като постановил, че администрацията е могла, спазвайки разпоредбите на член 2 от Регламент № 4045/89, да извърши проверка в рамките на контролния период от 1 юли 1999 г. до 30 юни 2000 г. и да я продължи по време на контролния период от 1 юли 2000 г. до 30 юни 2001 г., с мотива че неговото поведение е направило невъзможен ефективния контрол в рамките на първия период.
28. Тъй като счита, че за да се отговори на това основание, е необходимо тълкуване на разпоредбите на Регламент № 4045/89, което е определящо за разрешаването на спора, но поставя сериозни затруднения, Conseil d’État решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1) Трябва ли контролният период, който се простира между 1 юли на дадена година и 30 юни на следващата година, посочен в член 2, параграф 4 от Регламент [№ 4045/89], да се разбира като период, в който натоварената с проверката администрация трябва да уведоми организацията на производители за предвидената проверка, да предприеме и осъществи всички действия във връзка с проверката на място и по документи и да съобщи резултатите от проверката, или това е период, в който трябва да се осъществят само някои от тези процедурни действия?
2) В хипотезата, при която поведението или пропуските на организацията на производители правят невъзможно ефективното осъществяване на предприета в рамките на контролен период проверка, може ли администрацията, въпреки липсата на изрични разпоредби в този смисъл в [посочения] регламент[...], да продължи контролните действия по време на следващия контролен период, без процедурата да е опорочена поради нередност, на която проверяваното лице би могло да се позове, за да оспори решението, основано на резултатите от тази проверка?
3) При отрицателен отговор на предходния въпрос, в случай че поведението или пропуските на организацията на производители правят невъзможно ефективното осъществяване на проверка, може ли администрацията да изисква връщане на получените помощи? Представлява ли подобна мярка една от санкциите, които могат да бъдат предвидени съгласно разпоредбите на член 6 от Регламента?“.
29. Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) (наричано по-нататък „FranceAgriMer“)(14), френското и полското правителство, както и Комисията представят на Съда писмени становища. Съдебно заседание не е проведено.
IV – Анализ
А – Предварителни бележки
30. Съгласно постоянната практика на Съда(15), понастоящем закрепена в член 4, параграф 2, буква г) ДФЕС, общата селскостопанска политика (ОСП) представлява област, в която е налице споделена компетентност между Европейския съюз и държавите членки(16) . На това основание държавите членки запазват правомощия, които им позволяват да допълват мерките, приети от законодателя на Съюза в тази област.
31. Следователно държавите членки запазват значителни правомощия, по-специално що се отнася до контрола на финансовите средства, предоставени от Съюза за целите на изпълнението на ОСП. Всъщност, тъй като от бюджета на Съюза значителни по размер суми се предоставят на националните органи, които след това ги разпределят на селскостопанските производители и на другите оператори от сектора, държавите членки са длъжни да вземат всички необходими мерки, за да гарантират, че тези суми се използват в пълно съответствие с целите, определени от правната уредба на Съюза(17) . Този контрол се упражнява чрез прилагане на националните правила, но при условие че се спазват евентуалните разпоредби на правото на Съюза в тази област. С други думи, националното право определя реда и условията на посочения контрол, правомощията на компетентните органи и приложимите санкции, освен ако законодателят на Съюза е приел специални разпоредби в това отношение.
32. За да гарантират доброто изпълнение на ОСП и най-вече за да се бори с измамите, които могат да възникнат в този контекст, законодателят на Съюза е приел актове, които въвеждат мерки, установяващи единна рамка на контрол. Също като Директива 77/435/ЕИО(18), която заменя, Регламент № 4045/89 установява система, която цели да осигури редовен контрол на търговските документи на предприятията, които получават или правят плащания, чиято финансова важност в рамките на ФЕОГА-Гарантиране е голяма или които представляват други рискови фактори(19) . За тази цел посоченият регламент определя операторите, които трябва да се контролират, контролните периоди и периодите, които трябва да се контролират, както и редът и условията на контрола. Освен това Регламент № 4045/89 предвижда минимални изисквания за някои задължения, наложени на операторите(20) .
33. Независимо от наличието на обща система, държавите членки остават свободни да прилагат по-стриктни контролни мерки, при спазване на общите принципи н а правото на Съюза. Обстоятелството, че в тази област правото на Съюза има характер на минимални изисквания, се потвърждава изрично от второ съображение от Регламент № 4045/89, което предвижда, от една страна, че установеният от този регламент механизъм за контрол „допълва другите проверки, които се извършват от държавите членки“(21), и от друга страна, че този регламент „не накърнява националните разпоредби по отношение на проверките, които са по-обширни от тези, предвидени в [същия] регламент“. Този подход, който се среща още в Регламент № 729/70(22), се потвърждава от преамбюла на Регламент № 485/2008(23), Регламент, който заменя Регламент № 4045/89.
34. Подчертавам, че основното предназначение на Регламент № 4045/89 е да определи задълженията на държавите членки към Съюза, а не евентуалните права на предприятията, получатели на помощи, спрямо тези държави. Освен това ми изглежда, че въпросите, които се поставят с преюдициалното запитване, изхождат от погрешна предпоставка, доколкото се основават на схващането, че разглежданите разпоредби имат за предмет ограничаване — с оглед на приложимото национално право — на правомощията на компетентните органи по отношение на предприятията, които могат да бъдат проверени в рамките на този регламент. По-конкретно считам, че от съдържащите се в посочения регламент разпоредби, чието тълкуване се иска, не могат да се изведат каквито и да било последици, състоящи се в погасяване по давност или в преклудиране на контролните правомощия на националните органи.
35. Както подчертават FranceAgriMer и френското правителство, правната сигурност на предприятията, които могат да бъдат проверявани, е гарантирана от давностния срок за процедурите, определен като най-малко(24) четири години в член 3 от Регламент № 2988/95(25) . За сметка на това считам, че предвидените в член 4 от Регламент № 4045/89 правила относно срока на съхранение на търговските документи не разкриват подобен защитен подход, тъй като имат ясната цел да наложат на съответните предприятия задължение, установено от правото на Съюза — при условие че националното право не предвижда по-стриктни изисквания в това отношение, — а не да определят период, след който посоченото задължение ще бъде погасено по давност.
Б – По първия и втория преюдициален въпрос
36. Тъй като проблемите, изтъкнати в първите два поставени от запитващата юрисдикция въпроса са сходни, считам за уместно да им се даде общ отговор.
37. С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска от Съда да установи дали понятието „контролен период“, определено в член 2, параграф 4 от Регламент № 4045/89, следва да се разбира като периодът, през който трябва да проведат всички етапи на контрола, които биха включвали уведомяване на получателя на помощта за предвидената проверка, започването на последната, приключването на всички операции, които следва да се извършат на място или въз основа на документи, и съобщаването на заинтересованото лице на резултатите от проверката, или трябва да се разглежда като период, през който е достатъчно да са приключили само някои от тези процедурни действия. С други думи, Съдът трябва да определи кои действия натоварените с контрола служители задължително трябва да извършат през периода от 1 юли на годината, в която е започнала проверката, до 30 юни на годината, следваща тази дата.
38. Наистина на пръв поглед може да изглежда, че текстът на член 2, параграф 4, първа алинея от Регламент № 4045/89, съгласно който „[к]онтролният период се разпростира между 1 юли [на дадена година] и 30 юни на следващата година“, се противопоставя на разширителното тълкуване на понятието за контролен период, тъй като не предвижда изрично възможност за извършване на контролни действия след края на този период, за разлика от възможността да се разширят периодите на дейност, които могат да бъдат проверявани, предвидена във втората алинея на посочения параграф(26) .
39. При все това считам, също като FranceAgriMer, френското и полското правителство и Комисията, че въпросната разпоредба трябва да се тълкува не само с оглед на нейния текст, но и във връзка със системата, от която е част, и в светлината на общите цели на тази система.
40. Във връзка с последното ще припомня, че Регламент № 4045/89 спада към поредица от актове, предназначени да гарантират контрола на транзакциите, свързани с разходите на ФЕОГА-Гарантиране, с цел да защитят финансовите интереси на Общностите(27) . Освен това от преамбюла на Регламент № 4045/89 ясно личи, че той има за цел да засили ефикасността на контрола, възложен на държавите членки, с оглед предотвратяването и отстраняването на нередностите, които могат да съществуват в тази област — цел, на която в рамките на възможното следва да се отдаде предимство при тълкуването на посочения регламент.
41. Отбелязвам също така, че член 1 от Регламент № 4045/89 определя какви са контролните задължения на държавите членки, докато член 2, параграфи 1 и 2 определят обхвата на този контрол, като уточняват факторите за подбор на предприятията, които трябва да бъдат обхванати от него(28), и като посочва взаимодействието, което трябва да съществува в това отношение между държавите членки и Комисията.
42. Формулировката на посочения член 2 показва, че целта му е да определи обхвата на една единна система за контрол, която функционира под надзора на Комисията, като последната е уведомявана всяка година за националните програми за проверки, както и за резултатите от тях(29) . Съгласно второ съображение от Регламент № 4045/89 тази система няма за цел да попречи на държавите членки да прилагат собствените си мерки, които са по-обширни от предвидените в този регламент, що се отнася до подбора на проверяваните предприятия или до определянето на контролните мерки. Следователно този регламент не създава право за предприятията да бъдат проверявани само по установените в него ред и условия и само през предварително определен период. Всъщност признаването на такова право на предприятие, което получава отпусната от Съюза финансова помощ, ще противоречи на член 325 ДФЕС относно борбата с измамите.
43. По-конкретно, определението за „контролен период“, дадено в член 2 от Регламент № 4045/89, според мен цели само да определи времето, през което трябва да се проверят подбраните предприятия, отговарящи на установените в тази разпоредба критерии. Това определение няма за цел да ограничи възможността за националните органи да упражняват правомощията, които черпят от националното право, преди или след този период. Става въпрос за това, че е желателно да се определят срокове с цел осигуряване на правилното протичане на проверките и организиране на единна програма за проверките.
44. Ето защо тълкуването на това понятие не може да се отрази на административните спорове на национално равнище, които се основават — както в спора по главното производство — на подадена от дадено предприятие жалба срещу решение на национален орган, тъй като този член се отнася до държавите членки, а не до такива лица. Положението обаче би било различно, ако националният законодател бе възпроизвел разпоредбите на Регламент № 4045/89 в националното право като нормативна уредба, предоставяща субективни права за предприятията(30) .
45. В същия смисъл Комисията посочва, че член 2, параграф 4 от Регламент № 4045/89 няма за цел да предостави права на операторите, а да съгласува дейността на държавите членки с функциите по надзор и координация, които Комисията трябва да изпълнява в рамките на посочения регламент(31) . Анализът на подготвителните работи(32) потвърждава, че съществува връзка между така предвидената формулировка „контролен период“ и моментите, в които Комисията трябва да се намеси, за да се убеди, че държавите членки изпълняват, доколкото е възможно, програмата на предвидените проверки, която те трябва да ѝ съобщят предварително, и годишния доклад за прилагането, който трябва да ѝ предадат впоследствие. Установената в членове 9 и 10 от Регламент № 4045/89(33) програма за обмен обяснява датите, приети за този период в посочения член 2, параграф 4, а именно 1 юли на дадена година и 30 юни на следващата година.
46. Присъединявам се към становището на Комисията, че тази разпоредба цели да гарантира периодичност и систематичност на контролните „кампании“, които държавите членки трябва да извършат, а не да наложи задължение за получаване на резултати преди края на контролния период. При все това държавите членки несъмнено трябва да спазват принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3 ДЕС. Този принцип предполага, че държавите членки действат възможно най-ефикасно, за да може възложените им съгласно Регламент № 4045/89 проверки да се изпълнят в съответствие с установената програма и в рамките на предвидените срокове. Според мен положение, при което в рамките на определения контролен период не е било предприето никакво контролно действие спрямо съответното предприятие, би могло да представлява неизпълнение на задължението на съответната държава членка да вземе всички мерки, необходими за гарантиране на изпълнението на задълженията, произтичащи от правото на Съюза.
47. Ако се окаже — както по спора в главното производство — че въпреки старанието си компетентните органи не са могли да приключат проверките своевременно, а именно в случая до 30 юни 2000 г., като се има предвид, че уведомлението за проверката е било направено на 30 май 2000 г., според мен държавата членка може просто да отложи изпращането на информацията за съответната проверка, в рамките на предвидения в член 9, параграф 1 от Регламент № 4045/89 годишен доклад, до 1 януари на годината, която следва първоначално определената, тоест в конкретния случай 1 януари 2002 г., а не 1 януари 2001 г.(34)
48. От чисто практична гледна точка FranceAgriMer и встъпилите в производството правителства по-специално ясно подчертават възможността за натоварените с проверките национални органи да е обективно трудно да извършат в срок, стриктно ограничен до една година, всички действия и формалности, изброени в първия преюдициален въпрос, при това по отношение на всички предприятия, обект на проверка, през определен контролен период(35) .
49. С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество от Съда да установи дали член 2, параграф 4 от Регламент № 4045/89 трябва да се тълкува в смисъл, че компетентните национални органи могат да продължат обективно започнатите по време на един контролен период контролни действия през следващия контролен период, без това да доведе до опорочаване на процедурата, на което проверяваният оператор би могъл да се позове, за да оспори решението, основано на резултатите от тази проверка, при това в рамките на особените обстоятелства, при които именно поведението или бездействието на този оператор са довели до обективна невъзможност за извършване на посочената проверка в рамките на първия контролен период.
50. Този въпрос се различава от предходния по това, че запитващата юрисдикция има предвид по-конкретно случаите, при които — както в спора по главното производство — проверката не е могла да бъде извършена цялостно преди края на контролния период, през който е започнала, поради действията на получателя на помощите, предмет на същата проверка.
51. При условията на външни пречки като разглежданите в главното производство считам, че на още по-силно основание контролните действия трябва да могат да бъдат извършени дори след 30 юни на годината, следваща тази, през която са започнали, или с други думи, през следващия контролния период, като се има предвид, че член 2, параграф 4 от Регламент № 4045/89 установява не императивен срок, а само програма, която следва да се спазва, доколкото е възможно, от държавите членки.
52. Всъщност, ако се приеме друго тълкуване, предвиденият в Регламент № 4045/89 механизъм за контрол би изгубил ефикасността си, въпреки че съгласно първо съображение от този регламент основната му цел е да направи възможно възстановяването на изгубени вследствие на нередности или поради небрежност суми.
53. Ще добавя, че независимо каква позиция ще възприеме Съдът по предходния въпрос, не може да се допусне възможността контролираният оператор да избегне евентуална отговорност, като просто откаже да сътрудничи, което би блокирало разследването на натоварените с извършването на проверката служители(36) . Всъщност в съответствие с максимата „nemo auditur propriam turpitudinem allegans“, която Съдът вече е прилагал(37), не може да се допусне даден оператор да се позовава на твърдяна нередност в процедурата по проверката — каквато нередност впрочем според мен не е налице — като изтъкне обстоятелството, че определени действия са били извършени след края на първоначалния контролен период, въпреки че тъкмо той е отговорен за отлагането на изпълнението им. В никакъв случай не трябва да се улесняват и още по-малко да се насърчават евентуални пропуски или нарушения, извършвани с цел забавяне.
54. Поради това считам, че член 2, параграф 4 от Регламент № 4045/89 следва да се тълкува в смисъл, че съдържащото се в него понятие „контролен период“ не трябва да се разбира като период, в рамките на който следва да се извършат всички контролни действия. Следователно контролните действия, започнали през даден контролен период, така както е определен в тази разпоредба, могат да продължат през следващия контролен период, ако въпреки положената грижа компетентните органи не са могли да ги приключат своевременно. Във всички случаи, дори Съдът да не възприеме предложения от мен подход, не може да се допусне контролираният получател на помощите, предмет на проверката, да се оплаква от твърдяна нередност в процедурата, при положение че именно неговите действия или бездействия са направили невъзможно цялостното извършване на посочените контролни дейности в рамките на първия от тези периоди.
В – По третия преюдициален въпрос
55. Запитващата юрисдикция иска от Съда да се произнесе по третия ѝ въпрос само ако отговорът на втория ѝ въпрос е отрицателен, а именно в случай че извършващите проверката служби не могат да продължат контролните си действия през следващия контролен период, когато ефективното им извършване не е било възможно поради действията или бездействията на получателя на помощите.
56. Запитващата юрисдикция иска по същество да се определи дали в подобен случай тези служби могат да изискват от контролирания оператор, за който по този начин се установява, че е неизправен, да възстанови ползваните от него помощи. Освен това запитващата юрисдикция пита дали подобна мярка представлява санкция по смисъла на член 6, параграф 2 от Регламент № 4045/89.
57. Като се има предвид, че отговорът на втория въпрос на запитващата юрисдикция според мен следва да е положителен, считам, също както FranceAgriMer и френското правителство, че не следва да се отговаря на тези две питания, доколкото в този случай те са неотносими.
58. При все това, за да бъде обхваната и хипотезата, при която Съдът би отговорил отрицателно на предходния преюдициален въпрос, ще изложа следните съображения при условията на евентуалност.
59. Що се отнася до първата част на третия преюдициален въпрос, считам, че компетентните органи трябва да могат да изискат връщане на получените помощи, когато ефективната проверка се е оказала невъзможна — както в случая, разглеждан в главното производство — поради действията на получателя на тези помощи, независимо дали последните се изразяват в дейности, в измама или в стратегии за забавяне, или дори в бездействия, пропуски или небрежност(38) .
60. Както отбелязва френското правителство, Съдът вече е постановил в рамките на тълкуването на други актове от общностното право, свързани със селското стопанство, че ако не може да се извърши ефективна проверка, следва да се приеме, че вината за това е на заявителя и следователно молбата за помощ трябва да се отхвърли, освен в случай на непреодолима сила(39) .
61. Споделям гледната точка на FranceAgriMer и на френското правителство, че получателите на помощи, отпуснати съгласно ФЕОГА-Гарантиране, трябва да предоставят на извършващите проверката органи всички данни, които могат да им бъдат полезни, за да се установи както основателността на отпускането на тези помощи, така и редовността на сделките, които са финансирани чрез тези помощи(40) . При липса на такова обосноваване, било поради пропуск или — на още по-силно основание — при умисъл от страна на получателите(41), посочените органи могат законосъобразно да стигнат до извода, че съответните помощи са били получени неоснователно, и поради това да разпоредят тяхното връщане.
62. Ще поясня, че в съответствие с общите принципи на правото възстановяването трябва да се извърши дори когато проверяваният оператор не е бил недобросъвестен, тъй като помощите се считат за недължимо получени от момента, в който заинтересованото лице не може да докаже, че е отговаряло на изискванията за получаването им.
63. Това решение се налага от императивното съображение да се допринесе за правилното функциониране и за ефикасността на контролните мерки, предвидени от Регламент № 4045/89, с цел да се запази самата жизнеспособност на системата, свързана с финансираните от ФЕОГА-Гарантиране сделки.
64. Що се отнася до втората част на третия преюдициален въпрос, считам, че възстановяването на получените помощи в този контекст не се отнася до разпоредбите на член 6, параграф 2 от Регламент № 4045/89, съгласно който държавите членки предприемат подходящи мерки за наказване на физическите или юридическите лица, които не спазват задълженията, предвидени в този регламент.
65. В този смисъл полското правителство основателно подчертава, че правото на Съюза прави разграничение между мерките, при които се изисква връщане на недължимо получено предимство, и санкциите, които могат да се наложат за нередности, които се дължат на умишлени действия или на небрежност.
66. По-конкретно Регламент № 2988/95, който се вписва в същата нормативна уредба като Регламент № 4045/89 и въвежда общи принципи, които следва да се вземат предвид в настоящия случай(42), установява в дял II ясна разлика между административни „мерки“ и „санкции“, които могат да се налагат при нарушение на финансовите интереси на Общностите. Съгласно член 4, параграфи 1 и 2 от посочения регламент по общо правило всяка „нередност“(43) води до отнемане на незаконно придобитата облага, по-специално посредством задължението да се възстанови сумата, която е придобита незаконно, евентуално заедно с лихви. Параграф 4 от този член изрично посочва, че „[м]ерките, предвидени в [този] член, не се разглеждат като санкции“. За сметка на това член 5 от Регламент № 2988/95 изброява „административните санкции“, до които могат да доведат умишлено извършените или причинените по небрежност нередности, като например заплащане на административна глоба, или пък заплащане на допълнителна сума, определена като процент от недължимо получените суми, евентуално заедно с лихви(44) .
67. Както изтъкват FranceAgriMer и френското и полското правителство, от постоянната практика на Съда следва също че не представлява санкция задължението да се възстановят предимства, получени недължимо съгласно общностната правна уредба. Това задължение представлява само неизбежна последица от констатацията на компетентните органи, че условията, необходими за получаване на облагата, произтичаща от правото на Съюза, изглежда не са изпълнени в конкретния случай(45) .
68. Този подход следва да се възприеме и по отношение на разграничението, което трябва да се направи между задължението да се върнат неоснователно получените помощи, от една страна, и санкциите, предвидени в член 6, параграф 2 от Регламент № 4045/89, от друга страна. Макар и само привидна, нередността на сделка, финансирана чрез така получени помощи, придава на последните характер на недължимо получени, което обосновава възстановяването им от контролирания получател, без при това посоченото възстановяване да съдържа елементите на парична административна санкция. Ще поясня, че това важи дори когато възстановяването е разпоредено като последица от самия факт, че заинтересованото лице не е предоставило доказателства, поискани от компетентните органи с цел проверка на изпълнението на условията за отпускане на съответната помощ.
69. Наложеното в този контекст отстраняване на нередности според мен цели главно да се поправи финансовата вреда, нанесена на ФЕОГА-Гарантиране, а следователно и на общия бюджет на Съюза(46), но и да възстанови справедливата конкуренция между оператора, получил предимство по неправомерен начин, и операторите, които от своя страна не са извлекли недължими облаги по този начин(47) . В това отношение компетентните национални органи, действащи за сметка на Съюза, трябва да пристъпят към възстановяване на общностната финансова помощ, отпусната при условия, приети за неправомерни, като при това дори нямат право на преценка дали е целесъобразно да се изисква такова възстановяване(48) .
70. Забраната за неоснователно обогатяване, която Съдът неизменно изтъква в практиката си(49) и която е закрепил като общ принцип на правото на Съюза(50), също потвърждава тези съображения. Безспорно е, че лице, което се е ползвало от финансово предимство, без да има правно основание за това, задължително трябва да върне получените суми до размера на претърпяната вреда, в случая от Съюза(51) .
71. За изчерпателност ще поясня, че санкция по смисъла на член 6 от Регламент № 4045/89 би могла да се наложи заедно с подобно изискване за отстраняване на нередности(52) . Съгласно общите принципи на правото на Съюза обаче, каквито са законоустановеността и пропорционалността на наказанията(53), подобна санкция ще може да се наложи на контролирания оператор само при условие че правото на Съюза или националното право предвижда специални мерки за тази цел(54) и че приетата санкция е съразмерна на неизпълнението на задълженията по Регламент № 4045/89.
72. Напротив, задължението за възстановяване на помощ, получена при неправомерни условия, трябва да се счита за пряка и незабавна последица от недължимия характер на тази помощ, чието установяване само по себе си представлява достатъчно правно основание.
73. Поради това считам, при условията на евентуалност, че при отрицателен отговор на втория въпрос на третия въпрос следва да се отговори в смисъл, от една страна, че когато поведението или бездействието на контролирания оператор е направило невъзможна ефективната проверка, компетентните национални органи могат да изискат възстановяване на получените помощи, доколкото при това положение посочените органи не са били в състояние да проверят дали са изпълнени изискванията за предоставяне на тези помощи, и от друга страна, че това искане за възстановяване не представлява санкция по смисъла на член 6, параграф 2 от Регламент № 4045/89.
V – Заключение
74. С оглед на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Conseil d’État, по следния начин:
„Член 2, параграф 4 от Регламент (ЕИО) № 4045/89 на Съвета от 21 декември 1989 година относно проверките от страна на държавите членки на транзакции, съставляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“, и за отмяна на Директива 77/435/ЕИО не може да се тълкува в смисъл, че всички контролни действия трябва да се извършат през „контролния период“, определен от тази разпоредба като „разпростира[щ се] между 1 юли [на дадена година] и 30 юни на следващата година“, а трябва да се тълкува в смисъл, че контролните действия, започнали по време на даден контролен период, могат да продължат през следващия контролен период. Във всички случаи контролираният оператор не може да се позовава на каквато и да било нередност в процедурата, за да оспори решението, основано на така извършената проверка, когато именно неговите действия или бездействия са направили невъзможно извършването на тази проверка в рамките на първия от тези периоди.
На третия преюдициален въпрос не следва да се дава отговор.
При условията на евентуалност, при отрицателен отговор на втория въпрос, на третия въпрос следва да се отговори в смисъл, че когато компетентните органи не са могли да извършат ефективна проверка поради поведението или бездействието на получателя на помощи, изплатени в рамките на транзакции, финансирани от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на земеделието, секция „Гарантиране“, посочените органи могат да изискат възстановяването на тези помощи, за които не е могло да се установи, че са предоставени надлежно, и тази мярка не може да се квалифицира като санкция по смисъла на член 6, параграф 2 от Регламент № 4045/89“.
(1) .
(2)  – ОВ L 388, стр. 18; Специално издание на български език, глава 3, том 7, стр. 196. Многократно изменян, този регламент е кодифициран и отменен на 22 юни 2008 г. с Регламент (ЕО) № 485/2008 на Съвета от 26 май 2008 година относно проверките от страна на държавите членки на транзакции, съставляващи част от системата за финансиране на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ОВ L 143, стр. 1, по-специално съображение 1 и приложение I).
(3)  –	Вж. по-специално първо, трето и пето съображение от Регламент № 4045/89.
(4)  – Този въпрос е различен, макар и близък до въпроса, разгледан по висящите пред Съда съединени дела Viniflhor (C-671/11—C-676/11), по които същата запитваща юрисдикция иска от Съда да посочи по какъв начин държава членка може да приложи предвидената в член 2, параграф 4 от Регламент № 4045/89 възможност за разширяване на контролирания период — тоест периода, до който се отнасят контролните действия — „за периоди, […] предшестващи или следващи този едногодишен период“, определен от посочената държава членка, като този въпрос е поставен именно с оглед на понятието „контролен период“, до което се отнася настоящото дело.
(5)  – В случая първият период се простира от 1 юли 1999 г. до 30 юни 2000 г., а следващият го период — от 1 юли 2000 г. до 30 юни 2001 г.
(6)  – От преюдициалните въпроси личи, че запитващата юрисдикция иска да установи по-конкретно дали през този период компетентните органи са длъжни същевременно да уведомят съответния оператор за предвидената проверка, да предприемат и осъществят всички действия във връзка с проверката на място, да разгледат получените доказателства и да съобщят резултатите от проверката.
(7)  – В годишния си доклад относно защитата на финансовите интереси на Общностите и борбата с измамите (COM(2001) 255 окончателен, стр. 8 и 88), Европейската комисия отбелязва, че през 2000 г. установените от държавите членки измами и нередности във връзка с разходите на ФЕОГА-Гарантиране възлизат на 474,5 милиона евро, или 1,17 % от бюджета на ФЕОГА.
(8)  – ОВ L 94, стр. 13.
(9)  – Редакция на разпоредбата, която следва от Регламент (ЕО) № 3094/94 на Съвета от 12 декември 1994 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 4045/89 (ОВ L 328, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 16, стр. 60).
(10)  – Пак там. Съгласно второ съображение от Регламент № 3094/94 „е необходимо да се изменят правилата за подбор на предприятията, подлежащи на контрол, предвидени в член 2 [от Регламент № 4045/89], [по-специално] за да се осигури на държавите членки по-голяма гъвкавост в подбора на предп риятията“.
(11)  – Пак там.
(12)  – ОВ L 312, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 1, стр. 166.
(13)  –	ОВ L 297, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 20, стр. 29.
(14)  – FranceAgriMer е учреждението, правоприемник на Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR), а тя самата е правоприемник на ONIFLHOR.
(15)  – Вж. по-специално решенията, цитирани в бележка под линия 11 на моето заключение от 6 февруари 2013 г. по висящото пред Съда дело Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou (C-373/11).
(16)  – Съгласно член 2, параграф 2 ДФЕС „[к]огато Договорите предоставят на Съюза компетентност, споделена с държавите членки в определена област, Съюзът и държавите членки могат да законодателстват и да приемат правно обвързващи актове в тази област“.
(17)  – По същия начин осмо съображение от Регламент № 729/70 посочва, че проверките от страна на представителите на Комисията се извършват само „в допълнение към проверките, които държавите членки извършват по свой почин и които остават основни“ [неофициален превод].
(18)  – Директива на Съвета от 27 юни 1977 година относно проверките от страна на държавите членки на транзакции, съставляващи част от системата за финансиране от Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство, секция „Гарантиране“ (ОВ L 172, стр. 17). Трето съображение от Регламент № 4045/89 посочва, че последният цели да насърчи държавите членки да подсилват проверките на търговските документи на предприятията, извършвани до този момент в рамките на посочената директива.
(19)  –	Вж. шесто съображение и член 2, параграф 1 от Регламент № 4045/89.
(20)  – Така член 4, параграф 2 от посочения регламент позволява на държавите членки да формулират още изисквания в тази област.
(21)  – Член 2, параграф 5 от Регламент № 4045/89 уточнява, че „[и]звършените проверки в изпълнение на [този] регламент не засягат проверки, извършени съгласно член 6 от Регламент (ЕИО) № 283/72 [на Съвета от 7 февруари 1972 г. относно нередностите и възстановяването на неправилно изплатени суми във връзка с финансирането на Общата селскостопанска политика и организацията на информационната система в тази област (ОВ L 36, стр. 1)], нито тези, които са извършени съгласно член 9 от Регламент [№ 729/70]“.
(22)  – Член 9, параграф 2 от Регламент № 729/70 гласи, че предвидените в този регламент проверки трябва да се извършат „[б]ез да се засягат проверките, извършвани от държавите членки съгласно националните им законови, подзаконови и административни разпоредби“ [неофициален превод].
(23)  – Съображение 3 по същество възпроизвежда текста на второто съображение от Регламент № 4045/89, като все пак адаптира терминологично съдържанието, като заменя ФЕОГА-Гарантиране с Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ), считано от 1 януари 2007 г.
(24)  – Вж. Решение от 24 юни 2004 г. по дело Handlbauer (C-278/02, Recueil, стр. I-6171, точка 40), що се отнася до функцията на това правило за давностен срок и на всички други подобни правила да гарантират правната сигурност и Решение от 22 декември 2010 г. по дело Corman (C-131/10, Сборник, стр. I-14199, точка 54), що се отнася до минималния характер на установеният в тази разпоредба давностен срок.
(25)  – Съгласно този член срокът е не по-малко от три години, но държавите членки могат да предвидят по-дълъг срок.
(26)  – Посочената втора алинея, в редакцията ѝ съгласно Регламент № 3094/94, дава следното определение на периодите на дейност на даден оператор, които могат да бъдат предмет на проверка: „[к]онтролът обхваща период от най-малко дванадесет месеца, приключващ по време на предишния контролен период; по усмотрение на държавата членка той може да бъде разширен и за периоди, предшестващи или следващи този едногодишен период“. Тук става въпрос за друг вид период, който същата запитваща юрисдикция квалифицира като „контролиран период“ във висящите дела Viniflhor, посочени по-горе.
(27)  – По-конкретно този регламент следва да се разгледа в контекста на Регламент № 2988/95, който „създава обща правна рамка за всички области, обхванати от общностните политики“ — както Съдът припомня в точка 33 от Решение от 5 юни 2012 г. по дело Bonda (C-489/10) — и посочва какви последици следва да се изведат от „нередностите“, така както са определени в член 1, параграф 2 от последния регламент.
(28)  – В това отношение подчертавам, че този регламент не изисква всички засегнати предприятия да се проверяват през „контролния период“, посочен в член 2, параграф 4 от същия. Той установява само количествените и качествени критерии, които определят рамките на наложеното на всяка държава членка задължение за упражняване на контрол.
(29)  –	Сходно задължение за уведомяване следва от член 8, параграф 1, втора алинея от Регламент № 729/70.
(30)  – Такъв е например случаят с членове R 622-49 R 622-50 от френския Кодекс за селското стопанство.
(31)  –	Вж. десето съображение от този регламент.
(32)  – В първоначалното предложение (COM(89) 290 окончателен) текстът на член 2, параграф 4 съответства на окончателната редакция на Регламент № 4045/89, но в измененото предложение (COM(89) 623 окончателен) се посочва, че „[к]онтролният период се разпростира между 1 юли и 30 юни на следващата година. Държавата членка може да започне да извършва проверките преди 1 юли, веднага след като Комисията съобщи, че одобрява програмата
по член 10 от настоящия регламент“ [неофициален превод] (курсивът е мой).
(33)  – Член 10, параграфи 1—3 предвижда, че всяка година преди 15 април държавите членки изготвят програмата за проверките, които се извършват по време на следващия контролен период, и я изпращат на Комисията, която трябва да я разгледа в срок от шест седмици. Член 9, параграф 1 предвижда, че „ [п]реди 1 януари след изтичането на контролния период
държавите членки представят на Комисията подробен доклад относно прилагането на настоящия регламент“ (курсивът е мой).
(34)  – Комисията правилно отбелязва, че точка 4, буква ж) от приложение II към Регламент (ЕО) № 1863/90 на Комисията от 29 юни 1990 година за прилагането на Регламент № 4045/89 (ОВ L 170, стр. 23), изменен с Регламент (ЕО) № 2992/95 на Комисията от 19 декември 1995 г. (ОВ L 312, стр. 11) изрично предвижда възможността за приключване на проверките, извършвани през период, предхождащ този, който се обхваща от даден годишен доклад на държава членка, тъй като в тази разпоредба се прави позоваване на „резултати от проверките, извършени по време на контролния период, предхождащ този, който се обхваща от настоящия доклад, резултатите от който не са били на разположение при изпращането на съответния за този период доклад“ [неофициален превод].
(35)  –	Както изтъква полското правителство, присъщите за дадена проверка обстоятелства могат да налагат действия, започнали по време на първоначалния контролен период, да продължат след неговото приключване, по-конкретно при установяване на нередности, които изискват допълнително проучване, или ако се изчакват резултати от кръстосани проверки, които биха могли да се извършват на национално или дори на международно равнище.
(36)  –	В спора по главното производство изглежда — с оглед на предоставената от FranceAgriMer информация — че Syndicat OP 84 е забавила контролните действия на място чрез многократни искания за отлагане на определените срещи и като не е представила изисканите от тези служители доказателства.
(37)  –	Така на стр. 3185 и 3186 от заключението си по дело De Hoe/Комисия (151/80, Recueil, стр. 3161), решението по което е постановено на 17 декември 1981 г., генералният адвокат Reischl подчертава, че кандидатът „не може в никакъв случай да получи последваща отмяна на процедурата по назначаване, в която е участвал, като се позове на нередности, които се дължат на собственото му поведение“ (вж. също точки 18 и 19 от посоченото решение). В точка 13 от Решение от 9 февруари 1984 г. по дело Kohler/Сметна палата (316/82 и 40/83, Recueil, стр. 641) Съдът отбелязва също че „приемането на доводите на Сметната палата би означавало да ѝ се позволи да се позовава на нарушение, което самата тя е извършила“.
(38)  – В това отношение ще припомня, че съгласно първо съображение от Регламент № 4045/89, което възпроизвежда разпоредбите на седмо съображение и на член 8, параграф 1 от Регламент № 729/70, държавите членки вземат необходимите мерки, за да възстановят загубените суми вследствие не само на „нередности“, но и на „небрежност“.
(39)  –	Решение от 13 декември 2001 г. по дело Niemann (C-131/00, Recueil, стр. I-10165, точка 32). В конкретния случай проверката не е била възможна, тъй като един от животновъдите въобще не е водил регистъра на животните.
(40)  – Вж. в този смисъл седмо съображение от акта за преюдициално запитване.
(41)  –	Ще поясня, че както личи от осмо и от девето съображение от акта за преюдициално запитване, в спора по главното производство разпореждането за възстановяване на получените помощи се основава не само на пречки от страна на Syndicat OP 84, която не е предоставила поисканите от контролните органи доказателства, но и на обстоятелството, че тези помощи не отговарят на условията за допустимост, както и на установени нередности при финансирането от съответния оперативен фонд.
(42)  – Решение от 21 юли 2011 г. по дело Beneo Orafti (C-150/10, Сборник стр. I-6843, точка 69 и цитираната съдебна практика) припомня, че „в областта на контрола и санкционирането на допуснатите нередности по правото на Съюза с приемането на Регламент № 2988/95 законодателят на Съюза е заложил поредица от общи принципи и изисква като общо правило всички отраслови регламенти да спазват тези принципи“.
(43)  – Определението на това понятие, дадено в член 1, параграф 2 от Регламент № 2988/95, е пояснено в член 2, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1848/2006 на Комисията от 14 декември 2006 година относно нередностите и възстановяването на неправилно изплатени суми във връзка с финансирането на Общата селскостопанска политика и организацията на информационна система в тази област и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 595/91 на Съвета (ОВ L 355, стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 78, стр. 189).
(44)  – Член 5, параграф 1, буква б) от посочения регламент пояснява, че тази сума, платена като санкция в допълнение към възстановяването на недължимо получените суми, от една страна, се определя в съответствие с процентното отношение, което се урежда от особените правила, и от друга страна, не може да надхвърля нивото, което е строго необходимо, за да ѝ се придаде възпиращ характер.
(45)  – Вж. по-специално точка 269 от Решение от 8 май 2003 г. по дело Испа ния/Комисия (C-349/97, Recueil, стр. I-3851), съгласно която „извършените в настоящия случай корекции не може да се разглеждат като санкции, а представляват неизбежна последица от незаконосъобразността на плащанията, извършени от Кралство Испания“, както и точка 28 от Решение от 4 юни 2009 г. по дело Pometon (C-158/08, Сборник, стр. I-4695), съгласно която „задължението за връщането на облага, недължимо получена чрез неправомерна практика, […] не представлява санкция, а просто последица от установяването, че условията, необходими за получаване на облагата, произтичаща от общностната правна уредба, са били изкуствено създадени, като по този начин са направили получената облага недължима и са оправдали задължението за нейното връщане“). Вж. също Решение по дело Beneo Orafti, посочено по-горе (точка 70).
(46)  – В съответствие с разпоредбите на член 1 от Регламент № 2988/95.
(47)  – Вж. по аналогия Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 8 юни 1995 г. по дело Siemens/Комисия (T-459/93, Recueil, стр. II-1675), което посочва в точки 96 и 97, че с възстановяването на неправомерна помощ се цели връщане на положението, предхождащо плащането на помощта, което предполага премахването на всички финансови предимства, следващи от тази помощ, тъй като нарушават конкуренцията.
(48)  – Вж. в този смисъл точка 30 от Решение от 6 май 1982 г. по дело BayWa и др. (146/81, 192/81 и 193/81, Recueil, стp. 1503), съгласно която „[о]братното тълкуване [на член 8, параграф 1 от Регламент № 729/70] би застрашило равното третиране на икономическите оператори от различните държави членки и прилагането на общностното право, което, доколкото е възможно, трябва да остане еднакво в цялата Общност“.
(49)  – Вж. по-специално Решение от 4 април 1960 г. по дело Mannesmann и др./Върховен орган (4/59—13/59, Recueil, стр. 241), както и Решение от 11 юли 1968 г. по дело Danvin/Комисия (26/67, Recueil, стр. 463, по-конкретно стр. 474).
(50)  – В решение от 10 юли 1990 г. по дело Гърция/Комисия (C-259/87, Recueil, стр. I-2845), Съдът постановява по отношение на суми, платени във ФЕОГА, че неоснователното обогатяване в полза на Общността противоречи на общите принципи на общностното право.
(51)  – Вж. по аналогия относно лице, което е понесло загуба, увеличила имуществото на другиго, без да има правно основание за такова обогатяване, Решение от 16 декември 2008г. по дело Masdar (UK)/Комисия (C-47/07 P, Сборник, стр. I-9761, точка 44) и Решение от 21 януари 2010 г. по дело Van Dijk (C-470/08, Сборник, стр. I-603, точка 41).
(52)  – Вж. също точка 29 от Решение по дело Pometon, посочено по-горе, съгласно която „[с]ъщо така вносителят, който неправомерно е поискал да се приложи режим активно усъвършенстване и се е ползвал от него посредством изкуственото създаване на условията, които се изискват за неговото прилагане, е длъжен да плати свързаните със съответните продукти мита, което не изключва възможността да му бъдат наложени предвидените в националното законодателство административни, граждански или наказателни санкции “ (курсивът е мой).
(53)  – Това двойно изискване е припомнено в член 5, параграф 1, буква б) от Регламент № 2988/95, чието съдържание е посочено по-горе.
(54)  – Що се отнася до административните санкции, предвидени в Регламент № 2988/95, вж. Решение от 28 октомври 2010 г. по дело SGS Belgium и др. (C-367/09, Сборник, стр. I-10761, точка 43), както и точка 35 и сл. от заключението на генералния адвокат Kokott по това дело.