Ideiglenes változat
RIMVYDAS NORKUS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 5.(1)
C‑606/24. sz. ügy
XY és társai
kontra
Ministerul Finanţelor
(a Tribunalul București [bukaresti törvényszék, Románia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése – Bírói függetlenség – Törvény által megelőzően létrehozott bíróság – Alsóbb szintű bíróságokat előzetes határozathozatal iránti kérelem legfelsőbb bírósághoz történő előterjesztésére kötelező nemzeti szabályozás – A közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményének vagy azzal egyenértékű díjazásának megállapítására és/vagy kifizetésére vonatkozó ügyek – A legfelsőbb bíróság által korábban még el nem bírált jogkérdésekre vonatkozó előzetes határozat iránti kérelem előterjesztésének kötelezettsége – Az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárásra gyakorolt hatás ”
I.      Bevezetés
1.        A jelen ügyben a Bíróságot arra kérik, hogy magán a bíróság keretén belül fennálló belső függetlenségre tekintettel foglalkozzon ismét a jogállamiság és a bírói függetlenség kérdésével. Jóllehet a Bíróság a bírói függetlenség elvét illetően kiterjedt ítélkezési gyakorlattal rendelkezik,(2) a jelen ügy új jogkérdést vet fel, mivel arra kérik fel a Bíróságot, hogy a nemzeti előzetes határozathozatali eljárásnak az említett elvvel való összeegyeztethetőségéről határozzon. A nemzeti eljárás keretében az alacsonyabb szintű bíróságoknak bizonyos ügyekben a legfelsőbb bírósághoz kell fordulniuk, hogy az jogkérdésben határozzon.
2.        A Tribunalul București (bukaresti törvényszék, Románia) jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmét olyan keresettel összefüggésben terjesztette a Bíróság elé, amelyet e bíróság előtt több személy indított többek között közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményét illetően a Ministerul Finanțelor (pénzügyminisztérium, Románia) (a továbbiakban: alperes) ellen.
3.        A kérelem a román kormány által 2024‑ben elfogadott 62/2024. sz. OUG sürgősségi rendeletre(3) vonatkozik, amely a következetes és harmonizált bírósági gyakorlat biztosítására irányul. A 62/2024. sz. OUG lényegében előírja, hogy ha többek között a közpénzből fizetett alkalmazottak illetményével kapcsolatos eljárás során az első‑ vagy a másodfokon eljáró bíróság úgy ítéli meg, hogy az Înalta Curte de Casație şi Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia, a továbbiakban: ÎCCJ)(4) még nem határozott egy olyan jogkérdésről, amelynek eldöntésétől függ az ügy érdemi elbírálása, ezen utóbbihoz fordul, hogy az az említett jogkérdésben hozzon határozatot. Az ügynek az ÎCCJ
elé utalására vonatkozó határozatot megküldik a hasonló ügyekben első‑ vagy másodfokon eljárni jogosult más bíróságok részére. Ezeknek a bíróságoknak az ÎCCJ
szóban forgó jogkérdésre vonatkozó ítéletének meghozataláig fel kell függeszteniük az előttük folyamatban lévő hasonló eljárásokat. E tekintetben az ÎCCJ‑nek a megkeresésétől számított legfeljebb 60 napon belül kell határozatot hoznia.
4.        A kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás felperesei azt állítják, hogy a bírák nem foszthatók meg az ügyek elbírálásához való joguktól, és hogy egyetlen bírósági szint – az ÎCCJ – nem hozhat döntést több különböző ügyet érintő jogkérdésben. A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az EUSZ 2. cikkel, az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével ellentétes‑e az ilyen nemzeti szabályozás. A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a Legea nr. 134/2010 privind Codul de procedură civilă (a polgári perrendtartásról szóló 134/2010. sz. törvény; a továbbiakban: a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv)(5) már biztosítja a végső fokon eljáró bíróságok számára azt a lehetőséget, hogy az ÎCCJ‑hez forduljanak, hogy az tisztázást igénylő jogkérdésben határozzon. A 62/2024. sz. OUG szerinti eljárással ellentétben, amely csak a többek között közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményével vagy nyugdíjával kapcsolatos keresetekre vonatkozik, a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv szerinti eljárás fakultatív jellegű és tárgyi hatálya szélesebb.
5.        Mivel a bírói függetlenség és az ítélkezési gyakorlat következetességéből vagy egységességéből eredő jogbiztonság(6) a jogállamisághoz szervesen kapcsolódó elem,(7) e két elem között – amelyeket a Bíróságnak össze kell hangolnia – bizonyos feszültség keletkezhet.
6.        Némiképp álságosnak tűnne, ha nem ismernénk eleve el az 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás és az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás között fennálló bizonyos hasonlóságokat. A Bíróságnak ezért meg kell vizsgálnia, hogy ez a két előzetes döntéshozatali eljárás hogyan függ össze, és hogy a 62/2024. sz. OUG szerinti nemzeti eljárás sérti‑e az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárást és az uniós jog elsőbbségét.
II.    Jogi háttér – Román jog
A.      A 62/2024. sz. OUG
7.        A 62/2024. sz. OUG 1–4. cikke a következőket írja elő:
„1. cikk
(1)      E sürgősségi rendelet alkalmazandó a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményének vagy azzal egyenértékű díjazásának megállapítására és/vagy kifizetésére […].
(2)      E sürgősségi rendelet a nyugdíjak megállapítására és/vagy kifizetésére vonatkozó eljárásokra is alkalmazandó […].
[…]
2. cikk
(1)      Ha az 1. cikkben említett eljárás során az első‑ vagy a másodfokon eljáró bírói tanács úgy ítéli meg, hogy az [ÎCCJ] még nem határozott egy olyan jogkérdésről, amelynek eldöntésétől függ az ügy érdemi elbírálása, és e jogkérdés nem képezi tárgyát törvényesség érdekében indított, folyamatban lévő fellebbezési eljárásnak, az [ÎCCJ‑hez] fordul, hogy az az elé utalt jogkérdés elvi megoldása érdekében hozzon határozatot.
(2)      Az ügy előzetes határozathozatalra történő utalására vonatkozó határozat másolatát az ügyet előterjesztő bíróság e‑mailben, az [ÎCCJ‑nek] küldött értesítéssel együtt megküldi azon eljáráshoz hasonló eljárásokban első‑ vagy másodfokon eljárni jogosult más bíróságok részére is, amelyben e határozatot elfogadták. […]
(3)      A bíróságok előtti hasonló ügyeket az [ÎCCJ] jogkérdést megoldó előzetes határozatának meghozataláig fel kell függeszteni. […]
[…]
(5)      Az (1) bekezdésben említett elé utalásokat az [ÎCCJ] legkésőbb 60 nappal azt követően, hogy az üggyel megbízták, soron kívül bírálja el.
(6)      A határozatot legkésőbb a kihirdetéstől számított 15 napon belül meg kell indokolni, és az indokolástól számított 5 napon belül közzé kell tenni a Monitorul Oficial al României I. részében.
3. cikk
Az 1. és 2. cikk rendelkezéseit az e sürgősségi rendelet hatálybalépésének napján folyamatban lévő eljárásokra is alkalmazni kell.
4. cikk
E sürgősségi rendelet rendelkezéseit [a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv] egészíti ki […].”
B.      A polgári perrendtartás
8.        A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv valamely ügynek előzetes határozathozatal céljából egy vagy több jogkérdés megoldása érdekében az ÎCCJ
elé történő utalására vonatkozó 519–521. cikke a következőképpen rendelkezik:
„519. cikk
Az előzetes határozathozatalra utalás tárgya
Ha az eljárás során az [ÎCCJ], végső fokon eljáró fellebbviteli bíróság vagy törvényszék bírói tanácsa úgy ítéli meg, hogy az a jogkérdés, amelynek tisztázásától az ügy érdemi elbírálása függ, új, és az [ÎCCJ] ez utóbbiról még nem határozott, valamint e jogkérdés nem képezi tárgyát törvényesség érdekében indított, folyamatban lévő fellebbezési eljárásnak, e bírói tanács az [ÎCCJ‑hez] fordulhat az elé utalt jogkérdést elvi szinten megoldó határozat meghozatala érdekében.
520. cikk
Eljárás
(1)      Az eljáró bírói tanács az ügyet a jogvitát követően a 519. cikkben meghatározott feltételek teljesülése esetén olyan határozattal utalja az [ÎCCJ] elé, amely ellen semmilyen formában nincs helye jogorvoslatnak. Ha a határozatban az ügy utalását rendelik el, az utalásnak tartalmaznia kell az 519. cikk rendelkezései szerinti utalás elfogadhatóságát alátámasztó indokokat, valamint az eljáró bírói tanács és a felek álláspontját.
(2)      Az (1) bekezdésben említett határozattal az eljárást mindaddig felfüggesztik, amíg az [ÎCCJ] jogkérdést megoldó előzetes határozatot nem hoz.
(3)      Miután az ügyet felvették az [ÎCCJ] nyilvántartásába, az ügy utalásáról szóló határozatot közzé kell tenni a bíróság honlapján.
(4)      A bíróságok előtt folyamatban lévő hasonló ügyeket az utalás kimeneteléig felfüggeszthetik.
[…]
(7)      […] [az ítélkező testület elnöke] kijelöl egy bírót arra, hogy készítsen jelentést az előzetes határozathozatalra előterjesztett jogkérdésről. […]
[…]
(10)      A jelentést közlik a felekkel, akik […] a jogkérdésre vonatkozó írásbeli észrevételeiket a közléstől számított 15 napon belül terjeszthetik elő.
[…]
(12)      Az utalást a felek idézése nélkül, legkésőbb az [utalásról szóló] határozat meghozatalától számított három hónapon belül kell elbírálni, és a megoldást az ítélkező testület tagjai legalább kétharmados többséggel fogadják el. A szavazástól nem lehet tartózkodni.
521. cikk
A határozat tartalma és hatálya
(1)      A jogkérdéseket megoldó ítélkező testület az utalás tekintetében határozattal kizárólag a megoldandó jogkérdésről dönt.
[…]
(3)      A jogkérdésekkel kapcsolatos megoldások a határozat Monitorul Oficial al României I. részében való közzétételének napjától, valamint az érintett jogkérdés megoldását kérő bíróság tekintetében a határozathozatal napjától kötelező erővel bírnak.
[…]”
III. Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
9.        2023. november 20‑án a felperesek keresetet indítottak a Tribunalul București (bukaresti törvényszék) előtt, amelyben többek között azt kérték, hogy a bíróság az alperest kötelezze a ténylegesen kapott illetmény, valamint a különböző hatóságoknál és intézményeknél hasonló munkakörben járó díjazás maximális szintje szerinti illetmény közötti különbségnek a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve alapján történő újraszámítására és megfizetésére. 2024. június 14‑én, azaz ezen eljárás időtartama alatt hatályba lépett a 62/2024. sz. OUG. A 62/2024. sz. OUG 3. cikkével összhangban annak 1. és 2. cikke az e sürgősségi rendelet hatálybalépésének napján folyamatban lévő eljárásokra is alkalmazandó. A 2024. szeptember 4‑i tárgyaláson a kérdést előterjesztő bíróság nyilatkoztatta a feleket, hogy helyénvalónak tartják‑e a Bíróság elé előzetes döntéshozatal iránti kérelem terjesztését. A felperesek lényegében arra hivatkoztak, hogy „az illetményekre vonatkozó jogvitában eljáró bíróság nem fosztható meg az ügyek elbírálásához való jogától, és egyetlen bírói tanács[(8)] nem oldhat meg országos szinten több különálló ügyet érintő jogkérdést”. Az alperes azt állította, hogy a 62/2024. sz. OUG‑t az eltérő ítélkezési gyakorlatok egységesítése és a jogviszonyok stabilitásának a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetménye tekintetében történő biztosítása érdekében fogadták el.
10.      A Tribunalul București (bukaresti törvényszék) 2024. szeptember 17‑én fordult a Bírósághoz, és öt olyan indokot jelölt meg, amelyek arra késztették, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesszen elő.
11.      Először is, az ÎCCJ
polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519. cikkére vonatkozó ítélkezési gyakorlatának megfelelően e bíróságnak e rendelkezés alapján betöltött szerepe kivételes. E szerep csak akkor merül fel, ha az ügy érdemi eldöntése szempontjából irányadó jogkérdés ténylegesen nem kellőképpen világos, és így nem egységes ítélkezési gyakorlatot eredményez. Az ÎCCJ‑nek nincs joga az ügyben eljáró bíró(k) helyébe lépni. Az ÎCCJ
nem dönthet az ügyben felmerült jogkérdésekről, kivéve, ha azok nehézségeket jelentenek. Ezenkívül a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519. cikke szerinti eljárás fakultatív, a bírák pedig szabadon ítélhetik meg a jogkérdés nehézségét, és kezelhetik az eljárást annak konkrét tényállásának megfelelően. E rendelkezés továbbá biztosítja, hogy csak a végső fokon eljáró bíróság terjesztheti az ügyet az ÎCCJ
elé, ha úgy ítéli meg, hogy új jogkérdés merül fel, amely nem képezi a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 514–518. cikke szerinti, a törvényesség érdekében benyújtott fellebbezés tárgyát. Ezenfelül e törvénykönyv 519. cikke minden személyre vonatkozik.
12.      Ezzel szemben a 62/2024. sz. OUG a hatálya alá tartozó ügyekben a fakultatív eljárást kötelezővé alakítja át, mivel arra kötelezi a bíróságokat, hogy az ügyet akkor is az ÎCCJ
elé utalják, ha az ügy érdemi elbírálását illetően nincsenek kétségeik. A 62/2024. sz. OUG módosítja a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519. cikkében szereplő „jogkérdés” fogalmát. Ezt a fogalmat törvény nem határozza meg, az ÎCCJ
pedig az ítélkezési gyakorlatán keresztül tisztázta annak jelentését annak érdekében, hogy szigorúan el lehessen határolni egyrészt a nemzeti szabályozásnak a bírói gyakorlat egységesítésére szolgáló mechanizmus keretében elvégezhető elemzését és értelmezését, másrészt a konkrét és egyedi ítéleteket.
13.      Ezenfelül az ÎCCJ
elé utalási kötelezettség és a bíróságok előtt folyamatban lévő összes hasonló ügy automatikus felfüggesztése sérti a bírói függetlenség elvét, mivel megfosztja őket attól a lehetőségtől, hogy értékeljék a jogkérdés eldöntésének módját, és hogy azt az előttük folyamatban lévő jogvitához igazítsák. Ez a bíróságok előtti ügyek tekintetében jelentős hátralék felhalmozódásához vezetne, ami ezért tovább nehezítené az ügyek hatékony kezelését és meghosszabbítaná a bírósági eljárások időtartamát. Ez ellentétes a 62/2024. sz. OUG kinyilvánított céljával, amely az igazságszolgáltatás hatékonyabbá tételére irányul.
14.      Az ÎCCJ
ítélkezési gyakorlatának megfelelően e bíróságnak a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519. cikke szerinti szerepe nem abban áll, hogy a jogot a szóban forgó ügy megoldása céljából alkalmazza; ez az ügyben eljáró bíróság feladata. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az ÎCCJ‑nek az ilyen utalás elfogadhatósága tárgyában kialakított hivatkozott ítélkezési gyakorlata okafogyottá válik, ha a bíróságok kötelesek az ÎCCJ‑hez fordulni minden olyan ügyben, amely a 62/2024. sz. OUG hatálya alá tartozik.
15.      Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 62/2024. sz. OUG ellentétes a jogállamiság és az államhatalmi ágak szétválasztásának elvével. Ez a végrehajtó hatalomnak a bírósági tevékenységbe való elfogadhatatlan beavatkozását jelenti. A 62/2024. sz. OUG nem utal arra, hogy miért csak bizonyos bírósági eljárásokra alkalmazandó, és nem határoz meg világos és pontos feltételeket vagy határidőket. A 62/2024. sz. OUG preambuluma szerint elfogadása azért szükséges, mert az egységes bírói gyakorlat hiánya negatív hatással lehet az általános költségvetésre és a társadalmi‑gazdasági stabilitásra. Ez azt jelenti, hogy a bírói gyakorlat egységesítésére irányuló eljárásnak kedvező eredményeket kell elérnie az állami költségvetés számára, ami azt mutatja, hogy a jogalkotó bizonyos elvárásokat támaszt az egységesítési eljárás eredményét illetően.
16.      Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 62/2024. sz. OUG hátrányosan érinti a többek között a Charta 47. cikke által biztosított tisztességes tárgyaláshoz való jogot. A magánszemélyek úgy érzékelhetik, hogy az illetményt érintő eljárásokban e sürgősségi rendelet előnyben részesíti a közigazgatási szerveket, és hogy az alsóbb szintű bíróságok bírái nem élvezik a független döntéshozatalhoz szükséges közbizalmat, ami aláássa az igazságszolgáltatási rendszerbe vetett közbizalmat. Emellett veszélyes precedenst teremtene az ítélkezési gyakorlat túlzott központosítása és a jogértelmezés kényszerű egységesítése szempontjából a jogviták bizonyos kategóriáiban. Az ítélkezési gyakorlat következetességét biztosító mechanizmusok nem hagyhatják figyelmen kívül a törvény által létrehozott független és pártatlan bírósághoz fordulás követelményét.
17.      Negyedszer, a bíróságok előtt folyamatban lévő ügyek nagy száma nem téveszthető össze az ítélkezési gyakorlatban fennálló eltérésekkel. Mindenesetre az ilyen eltérések minden olyan igazságszolgáltatási rendszer velejárói, amely az illetékességi területükön hatáskörrel rendelkező első‑ és másodfokú bíróságok hálózatán alapul.(9) A román jog(10) elegendő mechanizmust tartalmaz a bírói gyakorlat egységesítésére. A Tribunalul București (bukaresti törvényszék) úgy véli, hogy a bírói függetlenség elve az igazságszolgáltatási rendszeren belül is érvényesül. A Jog a Demokráciáért Európai Bizottság (Velencei Bizottság) szerint „az igazságszolgáltatási rendszer abban megnyilvánuló hierarchikus szervezete, hogy a bírák bírósági [döntéshozataluk] tekintetében a bírósági elnököknek vagy a magasabb szintű bíróságoknak vannak alárendelve, egyértelműen sértené ezt az elvet”.(11)
18.      Ötödször, a Hotărârea nr. 2 din 27 iunie 2019
(a 2019. június 27‑i 2. sz. határozat; a továbbiakban: 2/2019. sz. határozat) útján a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság, Románia) megerősítette a 2019. május 26‑i országos népszavazás eredményét, amelyben a román nép többek között egyetértését fejezte ki arra vonatkozóan, hogy a kormánynak tilos az igazságügyi szervezet keretében sürgősségi rendeleteket alkotnia. A 62/2024. sz. OUG ilyen rendeletnek minősül. A kérdést előterjesztő bíróság szerint a román kormánynak ezért „tiszteletben kellett volna tartania alkotmányos lojalitási kötelezettségét, és javaslatot kellett volna tennie a parlamentnek az erről szóló törvény elfogadására”.
19.      A fentiekre tekintettel a Tribunalul București (bukaresti törvényszék, Románia) az eljárást felfüggesztette, és akként határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését (az EUSZ 2. cikkel és [a Charta] 47. cikkével összefüggésben), hogy a bírói függetlenség elvével ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményének vagy azzal egyenértékű díjazásának megállapítására és/vagy kifizetésére vonatkozó ügyekben eljáró bírói tanácsokat arra kötelezi, hogy minden általuk elbírálandó ügyben forduljanak az [ÎCCJ‑hez], hogy az előzetes határozatot hozzon olyan jogkérdésekben, amelyeket a legfelsőbb bíróság korábban még nem bírált el, csökkentve ezzel az érintett ügyekben eljáró bíróságok önálló döntéshozatali képességét kizárólag azon az alapon, hogy a nem egységes bírói gyakorlat negatív hatással lehet a konszolidált általános költségvetésre és az ország társadalmi‑gazdasági stabilitására?”
IV.    A Bíróság előtti eljárás
20.      A kérdést előterjesztő bíróság azt kérte, hogy a Bíróság a jelen ügyet az eljárási szabályzatának 105. cikke szerinti gyorsított eljárásban bírálja el. 2025. február 12‑i végzésével a Bíróság elutasította ezt a kérelmet. A Bíróság többek között úgy vélte, hogy nincsenek olyan kivételes körülmények, amelyek indokolnák ezen eljárás alkalmazását.
21.      A román kormány és az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket terjesztett elő.
22.      2025. szeptember 30‑án a Bíróság kérte a román kormányt, hogy legkésőbb 2025. október 3‑ig bocsássa rendelkezésre a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 514–521. cikkének az alapeljárásban alkalmazandó szövegét. A román kormány eleget tett ennek a kérésnek.
V.      Értékelés
23.      A kérdést előterjesztő bíróság kérdésével lényegében arra keresi a választ, hogy ellentétes‑e az EUSZ 2. cikkel és a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével és a bírói függetlenség elvével az olyan nemzeti szabályozás, amely többek között a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményére vonatkozó ügyekben eljáró nemzeti bíróságokat arra kötelezi, hogy a legfelsőbb bírósághoz forduljanak, hogy az előzetes határozatot hozzon olyan jogkérdésben, amelyet utóbbi bíróság korábban még nem bírált el. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy e kötelezettség más, hasonló ügyekben eljáró bíróságok azon kötelezettséggel együtt, hogy függesszék fel az előttük folyó eljárást, aláássa az alsóbb szintű bíróságok bíráinak függetlenségét.
24.      Előzetesen érdemes kiemelni a román igazságszolgáltatási rendszer néhány elemét, amelyek relevánsak a 62/2024. sz. OUG által bevezetett mechanizmus és az uniós jogból eredő kötelezettségekkel való összefüggésének megértése szempontjából. A Constituția României (román alkotmány) 126. cikkének (3) bekezdése szerint az ÎCCJ
hatáskörének megfelelően biztosítja a jog többi bíróság általi egységes értelmezését és alkalmazását. Számos tagállam legfelsőbb bíróságát bízták meg ugyanazzal a feladattal, amelyet általában fellebbezési ügyek elbírálásával látnak el. Az ilyen fellebbezések gyakran jogkérdésekre korlátozódnak.(12) Ezért az olyan ügyekben, amelyekben fontos jogkérdés merül fel, főszabály szerint az érintett tagállam legfelsőbb bíróságához lehet fordulni. Annak érdekében, hogy a legfelsőbb bíróságok az alapvető fontosságú kérdésekre összpontosíthassanak, a fellebbezések szűréséhez hasonló különböző eljárási szabályok alkalmazhatók.(13)
25.      A jelen ügyben úgy tűnik,(14) hogy a román jogrendszerben bizonyos jogkérdések, amelyek többek között a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményének megállapítására és/vagy kifizetésére vonatkozó ügyekben merülnek fel, nem feltétlenül támadhatók meg az ÎCCJ
előtt. Ilyen ügyekben végső fokon az ÎCCJ‑től eltérő bíróságok járnak el. A 62/2024. sz. OUG azonban olyan mechanizmust vezet be, amely biztosítja, hogy az olyan jogkérdést, amelyről az ÎCCJ
jogorvoslat keretében esetleg nem hozhat határozatot, kötelező előzetes határozathozatali mechanizmus keretében mégis az ÎCCJ
elé utalni. Álláspontom szerint e mechanizmus egy további jogkérdést vet fel, amellyel a jelen indítvány utolsó szakaszában foglalkozom: ilyen körülmények között mely bíróság az, amelynek határozata ellen a nemzeti jog értelmében az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében nincs jogorvoslati lehetőség?
26.      E kérdések elemzése előtt először a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretében a Bíróság hatáskörét vizsgálom meg. Ezt követően röviden felidézem a Bíróság jogállamiságra vonatkozó ítélkezési gyakorlatának releváns vonatkozásait, különös tekintettel a nemzeti ítélkezési gyakorlat egységesítésére irányuló eljárásokra, majd a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett aggályokra tekintettel elemzem ezt az ítélkezési gyakorlatot. Végül, a Bizottságnak az ügyben tett észrevételeire tekintettel megvizsgálom, hogy a szóban forgó nemzeti eljárás veszélyeztetheti‑e a román bíróságok és a Bíróság közötti, az EUMSZ 267. cikk szerinti párbeszédet, valamint az uniós jog elsőbbségét.
A.      A Bíróság hatásköre és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatósága
27.      A román kormány és az Európai Bizottság úgy véli, hogy a Charta 47. cikke nem alkalmazandó az alapügyben.
28.      A tagállamok eljárását illetően a Charta hatályát a Charta 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban címzettjei, amennyiben az Unió jogát hajtják végre. Az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi helyzetre alkalmazni kell, az ilyen helyzeteken kívül azonban nem.(15) A kérdést előterjesztő bíróság nem szolgált olyan információval, amely szerint az alapeljárások nemzeti szinten végrehajtott uniós jogszabály értelmezésére vagy alkalmazására vonatkoznának.(16) Ennélfogva a Charta 51. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Charta 47. cikke önmagában nem alkalmazható a jelen ügyben.
29.      A jogállamiságnak az EUSZ 2. cikkben rögzített értékét pontosabban megfogalmazó EUSZ 19. cikk értelmében a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladata biztosítani az uniós jog teljes körű alkalmazását valamennyi tagállamban, valamint a jogalanyokat e jog alapján megillető bírói jogvédelmet.(17) Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése értelmében a tagállamok kötelesek olyan jogorvoslati és eljárási rendszert kialakítani, amely lehetővé teszi a hatékony bírósági felülvizsgálatot „az uniós jog által szabályozott területeken”, függetlenül attól a helyzettől, amelyben ezt a jogot a tagállamok végrehajtják. E rendelkezés alkalmazandó többek között bármely olyan nemzeti szerv tekintetében, amely bíróságként határozhat az uniós jog értelmezésére vagy alkalmazására vonatkozó, és így az e jog által szabályozott területeket érintő kérdésekről.(18) Ez a helyzet a kérdést előterjesztő bíróság esetében. A Bíróság megállapította, hogy az uniós jog tiszteletben tartásának biztosítására irányuló hatékony bírósági felülvizsgálatnak magának a fennállása a jogállamiság létének velejárója.(19)
30.      Mivel az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése megköveteli, hogy a tagállamok megteremtsék azokat a jogorvoslati lehetőségeket, amelyek az uniós jog által szabályozott területeken – különösen a Charta 47. cikke értelmében – a hatékony jogvédelem biztosításához szükségesek, ez utóbbi rendelkezést – még ha az alapügyben nem is alkalmazandó – megfelelően figyelembe kell venni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezése során.(20)
31.      Következésképpen a Bíróság hatáskörrel rendelkezik a jelen ügyben a Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezett EUSZ 2. cikk és EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésének értelmezésére.
32.      Az elfogadhatóság kérdésével kapcsolatban úgy vélem, hogy – amint azt a román kormány is megjegyezte – a Bíróság által a kérdést előterjesztő bíróságnak az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésén alapuló kérdésére adott válasz az uniós jog olyan értelmezését biztosíthatja az utóbbi bíróság számára, amely alapján a kérdést előterjesztő bíróság és az ÎCCJ hatáskörére vonatkozó nemzeti jogi eljárási kérdésekről dönthetne azelőtt, hogy érdemi döntést hozhatna az előtte folyamatban lévő jogvitáról.(21) Ezen túlmenően semmi nem utal arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság ne tudna ezen értelmezésből következtetéseket levonni.(22) A kérdés tehát elfogadható.
B.      Elemzés
33.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tagállamok igazságszolgáltatásának megszervezése, különösen a nemzeti bíróságok létesítése, összetétele, hatásköre és működése e tagállamok hatáskörébe tartozik. E hatáskör gyakorlása során azonban a tagállamok kötelesek betartani az uniós jogból, és különösen az EUSZ 2. cikkből és az EUSZ 19. cikkből eredő kötelezettségeket.(23)
34.      A jogalanyok uniós jogból eredő jogai hatékony bírói védelmének elve, amelyre az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése utal, uniós jogi alapelv, amelyet a Charta 47. cikke is megerősít. Amint azt már korábban jeleztem,(24) bár az utóbbi rendelkezés a jelen ügyben önmagában nem alkalmazandó, azt megfelelő módon figyelembe kell venni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezéséhez. A Charta 47. cikke második bekezdésének első mondatából következik, hogy mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által megelőzően létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan és észszerű időn belül tárgyalja. A Bíróság ítélkezési gyakorlatában hangsúlyozta, hogy a független, pártatlan és a törvény által megelőzően létrehozott bíróság garanciái a tisztességes eljáráshoz való jog sarokkövét képezik.(25)
35.      A Bíróság bőséges ítélkezési gyakorlattal rendelkezik mind a bírói függetlenség belső,(26) mind külső(27) vetületeire vonatkozóan. Az utóbbi aspektus nemcsak a bíróságoknak a jogalkotó és a végrehajtó hatalomtól való függetlenségének a hatalmi ágak szétválasztására vonatkozó elvvel összhangban való megőrzését célozza, hanem a bíráknak az érintett bíróságon belüli(28) és a fortiori más bíróságok általi jogtalan befolyásolással szembeni védelmét is.
36.      Az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szintén „törvény által megelőzően létrehozott” bíróság meglétét követeli meg a bírák függetlenségének és pártatlanságának garanciái, valamint az ilyen bírósághoz fordulás garanciái közötti elválaszthatatlan kapcsolatokra tekintettel. E követelmény nem csupán a bíróság fennállásának jogi alapjára vonatkozik, hanem az egyes ügyekben az eljáró tanács összetételére,(29) valamint a belső jog bármely más rendelkezésére, amelynek megsértése szabálytalanná teszi egy vagy több bíró részvételét az ügy vizsgálatában.(30) Ez többek között azt jelenti, hogy az ügyben eljáró ítélkező testület egyedül hozza meg az eljárást befejező határozatot. A hatékony bírói jogvédelem követelményei így többek között az ítélkező testületek összetételére vonatkozó, átlátható és a jogalanyok számára ismert szabályok meglétét igénylik, amelyek kizárják az olyan személyeknek az adott ügyhöz kapcsolódó döntéshozatali eljárásba való bármely jogtalan beavatkozását, akik az ezen ügyben eljáró ítélkező testületen kívül állnak, és akik előtt a felek nem terjeszthették elő érveiket.(31) Az ítélkező testület összetételére vonatkozó követelményekre néha a „törvényes bíró” fogalmával hivatkoznak.(32)
37.      A Bíróság megállapította, hogy valamely tagállam bizonyos körülmények között egyetlen fórumra vagy több decentralizált fórumra ruházhat bizonyos, az uniós jog hatálya alá tartozó anyagi jogi kérdések elbírálására vonatkozó kizárólagos hatáskört. A kizárólagos hatáskör egyetlen bíróság részére történő biztosítása lehetővé teheti e bíróság számára, hogy olyan különleges szakértelemre tegyen szert, amely alkalmas arra, hogy korlátozza az eljárások átlagos időtartamát, vagy hogy az egész nemzeti területen egységes gyakorlatot biztosítson, és ezáltal hozzájáruljon a jogbiztonsághoz. Hasonlóképpen, magasabb szintű bíróság kijelölése, amelyek bírái nagyobb szakmai tapasztalattal rendelkeznek, elősegítheti a homogénebb és szakszerűbb igazságszolgáltatást az érintett uniós anyagi jog területén, valamint az egyének e jogból eredő jogainak hatékonyabb védelmét.(33) Továbbra is a tagállamok felelőssége, hogy minden esetben biztosítsák a jogalanyok uniós jogból eredő jogainak hatékony védelmét.(34)
38.      Ami kifejezetten a nemzeti ítélkezési gyakorlat egységesítésére irányuló nemzeti intézkedéseket illeti, a Bíróság a Hann‑Invest ítéletben megállapította, hogy minden olyan nemzeti intézkedésnek vagy gyakorlatnak, amely az ítélkezési gyakorlat eltéréseinek kiküszöbölésére vagy orvoslására, és így a jogbiztonság biztosítására irányul, meg kell felelnie az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése második albekezdésének.(35) A Bíróság ezen ítéletben azt is megállapította,(36) hogy az olyan eljárási mechanizmus, amely lehetővé teszi valamely nemzeti bíróságnak a hatáskörrel rendelkező ítélkező testülethez nem tartozó bírája számára, hogy az ügyet e bíróság kibővített tanácsa elé utalja, nem sérti az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő követelményeket, amennyiben három feltétel teljesül: i. az ügyben az eredetileg kijelölt ítélkező testület még nem kezdte meg a tanácskozást; ii. az alkalmazandó jog egyértelműen meghatározza azokat a körülményeket, amelyek között ilyen utalásra sor kerülhet;(37) és iii. az említett utalás nem fosztja meg az érintett személyeket attól a lehetőségtől, hogy részt vegyenek az e kibővített ítélkező testület előtti eljárásban.(38) Amint azt a Bizottság megjegyezte, a jelen ügy tényállása eltér a Hann‑Invest ítélet tényállásától. A 62/2024. sz. OUG kötelező eljárást állapít meg az ítélkezési gyakorlatnak magasabb szintű bíróság, nevezetesen az ÎCCJ
által, nem pedig olyan belső mechanizmus vagy gyakorlat révén történő egységesítésére, amely lehetővé teszi az érintett bíróságon feladatot ellátó egyéb személyekből álló ítélkező testület bírósági tevékenységébe való beavatkozást. Ezen túlmenően, noha az ÎCCJ
elé utalás bizonyos esetekben kötelező, a Hann‑Invest ítéletben megállapított tényektől eltérően ez magától az ügyet elbíráló bírói tanácstól ered. Mindazonáltal – e különbségek ellenére – úgy vélem, hogy a Bíróságnak az említett ítéletben hozott döntése a jelen eljárás keretében különösen tanulságos. Az ezen ítéletben meghatározott három feltétel véleményem szerint általános jellegű, és megfelelően alkalmazható a jelen ügyben is.
39.      Bár a Tribunalul București (bukaresti törvényszék) több okból is megkérdőjelezi a 62/2024. sz. OUG jogszerűségét, hangsúlyozni kell, hogy e bíróság nem vonja kétségbe saját vagy az ÎCCJ
összetételének jogszerűségét. Ezenfelül, amint arra a Bizottság rámutatott, a Lengyel Köztársaságban a 2023. június 5‑i Bizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet(39) meghozatalakor fennálló helyzettől eltérően a jelen ügyben semmi nem utal arra, hogy a 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás kizárná az uniós jog alkalmazására hivatott nemzeti bíróságok számára annak ellenőrzését, hogy összetételüknél fogva a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróságoknak minősülnek‑e.(40) A Tribunalul București (bukaresti törvényszék) sem állítja azt, hogy e bíróságok a 62/2024. sz. OUG által megállapított eljárás keretében ne lennének pártatlanok.(41) A kérdést előterjesztő bíróságban tehát nem merültek fel kétségek a külső tényezők általi befolyásolhatatlanságát, valamint az ütköző érdekek vonatkozásában való semlegességét illetően, és ilyen kétségei az ÎCCJ‑vel
kapcsolatban sem merültek fel.(42) Ezenkívül a jelen ügyben a bírói függetlenségbe való állítólagos beavatkozás nem a romániai alsóbb szintű bíróságoktól vagy magától az ÎCCJ‑től ered, hanem inkább az ÎCCJ‑nek az alsóbb szintű bíróságok előtt folyamatban lévő ügyek elbírálásában a 62/2024. sz. OUG‑nak megfelelően való „kötelező” közreműködéséből.
40.      A Tribunalul București (bukaresti törvényszék) azonban úgy véli, hogy a 62/2024. sz. OUG elfogadásával a román végrehajtó hatalom nem megfelelő módon avatkozott be az igazságügy területére, és az előzetes határozathozatal iránti kérelem ÎCCJ
elé terjesztésének kötelezettsége miatt aláásta az alsóbb szintű bíróságok függetlenségét. A kérdést előterjesztő bíróság különösen azt a tényt hangsúlyozta, hogy Romániában e sürgősségi rendelet mellett már több, az eltérő nemzeti ítélkezési gyakorlatok elkerülésére és a jogbiztonság biztosítására irányuló eljárás is létezik.(43) Például a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 514–518. cikke az ítélkezési gyakorlatnak a törvényesség érdekében történő egységesítésére irányuló eljárást vezet be,(44) míg e törvénykönyv 519–521. cikke a jogkérdéseknek az ÎCCJ
elé előzetes határozathozatal céljából történő utalására irányuló „általános” eljárást vezet be. A Tribunalul București (bukaresti törvényszék) nagymértékben hivatkozik az utóbbi eljárásra, és utal arra, hogy a 62/2024. sz. OUG – legalábbis bizonyos mértékben – felesleges, és elfogadása ezért indokolatlan. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá kiemeli és bírálja a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519–521. cikke szerinti eljárás és a 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás közötti különbségeket. Így a kérdést előterjesztő bíróság kifogásolja a 62/2024. sz. OUG kötelező jellegét és azt, hogy az a végső fokon eljáró bíróságok helyett valamennyi alsóbb szintű bíróságra vonatkozik, és utóbbi bíróságokat arra kötelezi, hogy abban az esetben is utalják az ügyeket az ÎCCJ elé, ha az ügy érdemi elbírálását illetően nincsenek kétségeik. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében úgy véli, hogy ez az alsóbb szintű bíróságok hatáskörének az ÎCCJ
általi bitorlásához vezet.
41.      A román kormány azonban megjegyzi, hogy a 62/2024. sz. OUG nem állapít meg „mechanikus” vagy „automatikus” eljárást az új jogkérdéseknek az ÎCCJ elé utalására. A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 62/2024. sz. OUG‑t kiegészítő 519. és 520. cikke(45) értelmében az új jogkérdéseket nem kell előzetes határozathozatal céljából az ÎCCJ
elé utalni. Csak az eltérő ítéleteket eredményezni képes, nehéz jogkérdések esetében merül fel, hogy azokat előzetes határozathozatal céljából az ÎCCJ
elé kell terjeszteni. Az alsóbb szintű bíróságoknak azt megelőzően, hogy valamely jogkérdést az ÎCCJ
elé utalnának, meg kell vizsgálniuk, hogy az elfogadhatóság valamennyi feltétele teljesül‑e, és az előzetes határozathozatalra utaló határozatban ismertetniük kell az ilyen utalást alátámasztó indokokat.(46) A román kormány azt is megemlítette, hogy annak érdekében, hogy ne csökkenjen a rendes bíróságok szerepe, az ÎCCJ
62/2024. sz. OUG alapján betöltött szerepe kivételes jellegű. Ezen túlmenően, bár a jogkérdés ÎCCJ
általi értelmezése a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 521. cikkének (3) bekezdése és a román alkotmány 126. cikkének (3) bekezdése szerint kötelező erejű, az ÎCCJ
nem alkalmazhatja a jogkérdés értelmezését valamely ügy konkrét körülményeire. E szerepet kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság töltheti be. Így az ÎCCJ
előzetes határozata csak elvont választ ad a nehéz jogkérdésre.
42.      Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy főszabály szerint a román jogalkotó vagy végrehajtó hatalom hatáskörébe tartozik annak értékelése, hogy az ítélkezési gyakorlat egységesítése érdekében szükséges‑e további mechanizmus elfogadása.(47) Úgy vélem, hogy – amint azt a Bizottság is megjegyezte – a nemzeti jog szerinti más, hasonló célokkal és mechanizmusokkal rendelkező eljárások megléte önmagában nem kérdőjelezi meg a 62/2024. sz. OUG‑nek az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szerinti jogszerűségét. Úgy tűnik, hogy e sürgősségi rendelet
lex specialisnak minősül, amely bizonyos esetekben eltér a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519–521. cikkétől. A 62/2024. sz. OUG szerinti eljárást a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv e rendelkezései is kiegészítik, és az nagyrészt e rendelkezéseken alapul. Ezen túlmenően úgy tűnik, hogy az ÎCCJ
polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519–521. cikkére vonatkozó ítélkezési gyakorlata, és különösen az ÎCCJ
e cikkek alapján fennálló hatásköre értelemszerűen alkalmazandó a 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás keretében. Elég annyit megjegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem vonja kétségbe a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv e rendelkezéseinek vagy a romániai ítélkezési gyakorlat egységesítésére irányuló egyéb eljárásoknak a jogszerűségét. Ezenfelül a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokban semmi nem utal arra, hogy az ilyen eljárások egymás mellett fennállása többek között jogbizonytalanságot eredményezne, és ezáltal aláásná a jogállamiságot.
43.      Úgy tűnik,(48) hogy az ÎCCJ
és a 62/2024. sz. OUG alapján jogkérdéseket e bíróság elé utaló bíróságok hatáskörét a nemzeti szabályozás és ítélkezési gyakorlat egyértelműen és pontosan határozza meg.(49) Az ÎCCJ
hatásköre szigorúan azon nehéz és elvont jogkérdések értelmezésére korlátozódik, amelyek eltérő ítélkezési gyakorlathoz vezethetnek többek között a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményére vonatkozó ügyekben. Ebből következik, hogy bár az alsóbb szintű bíróságok kötelesek az ilyen jogkérdéseket értelmezés céljából az ÎCCJ
elő utalni, az utóbbi bíróság 62/2024. sz. OUG szerinti szerepe csak korlátozott, meghatározott körülmények között merül fel, és így kivételes jellegű. Ez különösen kitűnik a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 62/2024. sz. OUG értelmében az ilyen kérelmekre alkalmazandó 519. cikke szerinti előzetes határozathozatal iránti kérelmek elfogadhatóságára vonatkozó szabályokból.(50) Ami még fontosabb, az ÎCCJ
nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a szóban forgó jogkérdésre vonatkozó értelmezését valamely konkrét ügy tényállására alkalmazza, és hogy arról határozzon. Úgy tűnik, hogy a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 521. cikke (1) bekezdésének, és különösen az abban szereplő „kizárólag” kifejezés használatának megfelelően e hatáskörrel kizárólag a jogkérdést az ÎCCJ
elé értelmezés céljából utaló alacsonyabb szintű bíróság vagy a 62/2024. sz. OUG 2. cikkének (3) bekezdése alapján hasonló ügyet az ÎCCJ
jogkérdésben hozott határozatáig felfüggesztő alacsonyabb szintű bíróság rendelkezik. Az e sürgősségi rendelet szerinti eljárás, amelyet a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519–521. cikke egészít ki, ezáltal biztosítja, hogy az ÎCCJ
ne bitorolja az érintett alsóbb szintű bíróságok azon hatáskörét, hogy döntsenek az ügy konkrét tényállásáról.
44.      Nem zárom ki, hogy úgy tűnhet, hogy az alsóbb szintű bíróságok azon lehetőségtől való megfosztása, hogy jogkérdésben döntsenek, és arra való kötelezése, hogy e feladatot az ÎCCJ‑nek adják át, az alsóbb szintű bíróságokkal szembeni bizalmatlanságra utal. Úgy vélem azonban, hogy a 62/2024. sz. OUG szerinti eljárást igazolhatja az annak elkerülésére irányuló célkitűzés, hogy az alsóbb fokú bíróságok szintjén olyan ellentmondásos ítélkezési gyakorlat alakuljon ki, amelynek orvoslása a rendes jogorvoslati eljárás keretében sok időt vehet igénybe.(51) Így a román politikai döntéshozók feladata a szóban forgó érdekek egymással szembeni mérlegelése, és a megfelelő egyensúly megteremtése az ítélkezési gyakorlat koherenciája megelőző jelleggel történő biztosításának célja és az alsóbb fokú bíróságok ügy elbírálására vonatkozó teljes körű hatáskörének megóvása között. Ennek során biztosítani kell az EUSZ 19. cikk (1) bekezdéséből eredő követelményeknek való megfelelést.
45.      Úgy tűnik,(52) hogy az ÎCCJ
hatásköre és jogkérdésben hozott határozata olyan beavatkozást jelent, amely korábban történik, mint az ügyeknek az eredetileg kijelölt bírói tanács általi végső(53) megvitatása. Az eljárást befejező határozatot tehát az alsóbb szintű bíróság eljáró bírói tanácsa hozza meg, amely ezáltal biztosítja, hogy a Hann‑Invest ítéletben megállapított első feltétel teljesüljön.(54) E következtetést nem kérdőjelezi meg az a kötelezettség, hogy más hasonló ügyeket mindaddig fel kell függeszteni, amíg az ÎCCJ
nem határoz a jogkérdésben, még ha ezen ügyek az eljárás tanácskozási szakaszában vannak is. Az alsóbb szintű bíróságok előtt folyamatban lévő ügyeknek a jogkérdés legfelsőbb bíróság, alkotmánybíróság vagy akár nemzetközi bíróság általi eldöntéséig való kötelező felfüggesztése a különböző nemzeti eljárási rendszerek velejárója. Ezt egyértelműen igazolja az olyan határozatok alsóbb bíróságok általi meghozatalának megelőzésére irányuló célkitűzés, amelyek ellentétesek lehetnek a jogkérdésnek a legfelsőbb bíróság, alkotmánybíróság vagy nemzetközi bíróság általi (küszöbönálló) értelmezésével.(55)
46.      Ezen túlmenően úgy tűnik, hogy a 62/2024. sz. OUG alapján az ÎCCJ
elé történő utalással kapcsolatos eljárási követelményeket – különösen az elfogadhatóságra és a „jogkérdés” fogalmára vonatkozó eljárási követelményeket – a nemzeti szabályozás és/vagy ítélkezési gyakorlat határozza meg, és ennek megfelelően teljesítik az átláthatóságra vonatkozóan a Hann‑Invest ítéletben meghatározott második feltételt.(56) A román kormány és a Bizottság szerint a kontradiktórius eljárás elve(57) tiszteletben tartásának biztosítása érdekében az ügyet a felek közötti jogvitát követően az ÎCCJ
elé utalják. Ezen túlmenően a felek a vizsgált jogkérdéssel kapcsolatban írásbeli észrevételeket terjeszthetnek az ÎCCJ
elé. A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 520. cikke (7) és (10) bekezdésének szövegére tekintettel úgy tűnik, hogy a kontradiktórius eljárás elve, amely a tisztességes eljáráshoz és a hatékony bírói jogvédelemhez való jog szerves részét képezi,(58) és így többek között a Hann‑Invest ítéletben meghatározott harmadik feltétel teljesül.(59)
47.      Bár a kérdést előterjesztő bíróság jelezte, hogy a 62/2024. sz. OUG az ügyhátralék felhalmozódásához vezethet, nem állapította meg, hogy ilyen felhalmozódás ténylegesen bekövetkezett volna. Ezenfelül a 62/2024. sz. OUG 2. cikke (5) bekezdésének megfelelően az e sürgősségi rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti utalásokat legkésőbb az ÎCCJ
megkeresésének napjától számított 60 napon belül soron kívül kell elbírálni. Ezen eljárás és az ahhoz kapcsolódó, más hasonló ügyek felfüggesztésére vonatkozó követelmény(60) egyértelmű és pontos, és nem tűnik úgy, hogy – különösen az ÎCCJ
nehéz jogkérdések értelmezésére vonatkozó előzetes határozataiból származó eljárási előnyökre és arra tekintettel, hogy a szóban forgó határidő objektíve rövid – az eljárások indokolatlan késedelmét eredményezné. Ezen túlmenően a 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás gyorsabb, mint a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519–521. cikkében meghatározott eljárás. Utóbbi eljárás tekintetében e törvénykönyv 520. cikkének (12) bekezdése három hónapos határidőt szab az ÎCCJ
döntéshozatalára. Úgy tűnik tehát, hogy a 62/2024. sz. OUG inkább elősegíti, mint hátráltatja az ügyek hatékony kezelését.(61)
48.      A harmadik olyan indok tekintetében, amely miatt előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett a Bíróság elé, a Tribunalul București (bukaresti törvényszék) többek között úgy véli, hogy a 62/2024. sz. OUG preambulumában tett megállapítások a bírói részrehajlás látszatát kelthetik, ami alááshatja az igazságszolgáltatási rendszerbe vetett közbizalmat.(62) A Tribunalul București (bukaresti törvényszék) tehát lényegében arra az elvre támaszkodik, hogy „az igazságot nem csak szolgáltatni, annak szolgáltatását láttatni is kell”.(63)
49.      A 62/2024. sz. OUG preambulumából kitűnik, hogy a román végrehajtó hatalom úgy vélte, hogy „az illetmények megállapítására és/vagy kifizetésére vonatkozó ügyekben döntő bíróságok szintjén széles körben elterjedt és egyre inkább megszilárduló jelenség a nem egységes bírói gyakorlat […]”, és hogy „a jogviták e kategóriái közvetlen és jelentős hatással vannak a konszolidált általános költségvetésre, amely hatást tovább növeli az egyenlő jogi bánásmód biztosításának szükségessége […]”. A preambulumban az is szerepel, hogy a 62/2024. sz. OUG‑t azért fogadták el, hogy kezeljék és megelőzzék az eltérő bírósági ítéletek jelenségéből eredő negatív következményeket.
50.      Hangsúlyozni kell, hogy a Tribunalul București (bukaresti törvényszék) nem vonja kétségbe a 62/2024. sz. OUG preambulumában foglaltak valódiságát vagy objektív jellegét. A preambulumból kitűnik, hogy e sürgősségi rendelet elfogadását az alacsonyabb szintű bíróságok adott területen hozott, egymásnak ellentmondó ítéleteiben megnyilvánuló jelenség, valamint az indokolta, hogy mindenképpen szükséges a stabil jogviszonyok és különösen a törvény előtti egyenlőségnek e területen való biztosítása. Az a tény, hogy az egységes ítélkezési gyakorlat hozzájárulhat a költségvetési kiadások nagyobb előrejelezhetőségéhez, önmagában nem sérti az EUSZ 2. cikkben és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében foglalt jogállamiságot. Az egységes ítélkezési gyakorlat ugyanis erősítheti a jogállamiságot azáltal, hogy csökkenti a jogbizonytalanságot és biztosítja a törvény előtti egyenlőséget.
51.      Ennél is fontosabb, hogy bár a 62/2024. sz. OUG preambuluma utal a szóban forgó eltérő ítélkezési gyakorlatok gazdasági és társadalmi hatásaira, nincs semmi a preambulumban vagy magában a sürgősségi rendeletben, ami arra kötelezné az ÎCCJ‑t, hogy meghatározott módon döntsön, vagy ami észszerűen gondolkodó személyben kétségeket ébresztene a tekintetben, hogy az ÎCCJ
nem teljes pártatlansággal határozna. Úgy tűnik tehát, hogy a 62/2024. sz. OUG és preambuluma nem vezet olyan észszerű feltételezéshez, hogy az ÎCCJ
e jogszabályon alapuló előzetes határozatai nem megfelelő módon elfogultak lennének az állam és/vagy az állami költségvetés javára. Tisztán a teljesség kedvéért megjegyzem továbbá, hogy a román kormány szerint az ilyen ügyeknek az ÎCCJ
általi pártatlan kezelését alátámasztják az ilyen ügyekben eddig hozott határozatok. Végső soron e kérdéseket a kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie.
52.      Ami az előzetes döntéshozatal iránti kérelem Tribunalul București (bukaresti törvényszék) által a Bíróság elé történő terjesztésének ötödik indokát illeti,(64) úgy vélem, hogy annak ellenére, hogy az előbb említett bíróság hivatkozott a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság, Románia) 2/2019. sz. határozatára és a 2019. május 26‑i országos népszavazás eredményeire, nem tűnik úgy, hogy a 62/2024. sz. OUG‑t a nemzeti jog, különösen a nemzeti alkotmányos jog megsértésével fogadták volna el. Maga a kérdést előterjesztő bíróság is hangsúlyozta, hogy a szóban forgó népszavazás csupán konzultatív jellegű volt, hatásai politikai és nem jogi természetűek. Ezen túlmenően úgy tűnik, hogy a 62/2024. sz. OUG megerősíti az ÎCCJ
román alkotmány 126. cikkének (3) bekezdésében rögzített, a jog valamennyi bíróság által történő következetes alkalmazásának és értelmezésének biztosítására szolgáló alkotmányos szerepét.
C.      A nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti, az EUMSZ 267. cikk szerinti párbeszédre gyakorolt hatás
53.      A Bizottság úgy véli, hogy bármely olyan eljárási mechanizmusnak, amely az eltérő ítélkezési gyakorlatok elkerülésére irányul, biztosítania kell az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárás hatékonyságát és az uniós jog elsőbbségének tiszteletben tartását. A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 412. cikke (1) bekezdésének 7. pontja
értelmében az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek a Bírósághoz történő benyújtása felfüggeszti az eljárást. Nem egyértelmű, hogy e rendelkezés az 62/2024. sz. OUG 2. cikkének (5) bekezdésében meghatározott 60 napos határidőre is alkalmazandó‑e. Ha az ÎCCJ
60 napon belül hozna ítéletet, annak ellenére, hogy szükségesnek tartotta előzetes döntéshozatal kérelemnek a Bíróság elé terjesztését, e sürgősségi rendelet többek között az EUMSZ 267. cikkel lenne összeegyeztethetetlen. Ezen túlmenően, ha az ÎCCJ
anélkül hozna határozatot, hogy megvárná a Bíróság válaszát, az ténylegesen megfosztaná az előzetes döntéshozatali eljárást hatékonyságától, és az ÎCCJ
nem tudná biztosítani az uniós jog hatékony alkalmazását.
54.      Ahogyan azt korábban jeleztem, noha az igazságszolgáltatás megszervezése a tagállamok hatáskörébe tartozik, ennek gyakorlása során a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogból eredő kötelezettségeiket.(65) A kérdést előterjesztő bíróság kérdésére általam javasolt válaszból az következik, hogy bár az uniós joggal főszabály szerint nem ellentétes az, ha a tagállamok a nemzeti ítélkezési gyakorlat egységesítésére irányuló, a 62/2024. sz. OUG szerinti eljáráshoz hasonló eljárásokat hoznak létre, az ilyen eljárások alkalmazása során tiszteletben kell tartani az e jogból, különösen az EUMSZ 267. cikkből eredő követelményeket.(66)
55.      Az uniós jogrend sajátos jellemzői és autonómiája megőrzésének biztosítása érdekében a Szerződések az uniós jog értelmezése terén a koherencia és egységesség biztosítására szolgáló bírósági rendszert hoztak létre, amelynek sarokkövét az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntéshozatali eljárás alkotja.(67) Az olyan tagállami bíróság, mint az ÎCCJ, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében köteles a Bírósághoz fordulni, ha az uniós jog értelmezésére vagy egy másodlagos jogi aktus érvényességére vonatkozó kérdés merül fel előtte. Az említett kötelezettség célja többek között annak megakadályozása, hogy bármely tagállamban az uniós jognak meg nem felelő nemzeti ítélkezési gyakorlat alakuljon ki.(68) A bíróság csak abban az esetben mentesülhet e kötelezettség alól,(69) ha megállapítja, hogy a felmerült kérdés nem releváns, vagy a szóban forgó uniós jogi rendelkezést a Bíróság már értelmezte, vagy az uniós jog helyes értelmezése olyan nyilvánvaló, hogy az minden észszerű kétséget kizár.(70) Ezzel szemben más nemzeti bíróságok azon határozatai, amelyeket a felek magasabb szintű bíróság előtt megtámadhatnak, nem minősülnek az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében vett határozatoknak. Bár e bíróságok továbbra is a lehető legnagyobb mértékben jogosultak arra, hogy a Bírósághoz forduljanak,(71) nem kötelesek ezt megtenni.(72)
56.      A Bíróság által az előzetes döntéshozatali eljárás során hozott ítélet kötelező erejű azon nemzeti bíróságra nézve, amely élt az őt megillető lehetőséggel vagy eleget tett azon kötelezettségnek, amely szerint az elé terjesztett ügy elbírálása érdekében az uniós jog értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelmet kell a Bíróság elé terjesztenie.(73) Ellenkező esetben gyengülne az EUMSZ 267. cikk hatékony érvényesülése.(74)
57.      Röviden kiemelném, hogy a legfelsőbb bírósághoz benyújtott nemzeti előzetes döntéshozatali iránti kérelem mechanizmusának bevezetése bizonyos esetekben – a nemzeti eljárás szakaszának függvényében – további kérdéseket vethet fel azon bíróság azonosításával kapcsolatban, amelynek határozatai ellen az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében nincs jogorvoslati lehetőség. E kérdés a jelen ügyben nem merült fel. E kérdéssel azonban a jelen ügyben felmerülőhöz hasonló kötelező nemzeti előzetes határozathozatali eljárás és az uniós jog által létrehozott bírói jogvédelmi rendszer közötti kölcsönhatás vizsgálata érdekében kell foglalkozni. A 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás keretében nem kétséges, hogy az ÎCCJ
olyan bíróságként jár el, amelynek határozatai ellen az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, amikor az előzetes határozat meghozatala iránt az alsóbb fokú bíróságok által benyújtott kérelemről határoz, és kötelező erejű jogi értelmezést ad az előterjesztett jogkérdésről.(75) Ilyen utalás hiányában, vagy ha azt az ÎCCJ
elfogadhatatlannak nyilvánítja, az olyan ítéleteket hozó román bíróságok, amelyek határozatai ellen nincs jogorvoslati lehetőség, az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében vett bíróságként járnak el.(76) Ugyanez a helyzet akkor is, ha e bíróságok egyéb olyan jogkérdésekben döntenek, amelyeket nem utaltak az ÎCCJ
elé. Azon bíróság minősítése, amelynek ítélete ellen az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, attól függ, hogy a jogkérdést az ÎCCJ
elé utalják vagy sem. Mindenesetre valamennyi bíróság fenntartja magának a lehetőséget arra, hogy az EUMSZ 267. cikk második bekezdésének megfelelően előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtson be a Bírósághoz.
58.      Ami a 62/2024. sz. OUG 2. cikkének (5) bekezdésében meghatározott 60 napos határidőt illeti, e határidő – amely úgy tűnik, hogy kizárólag az ÎCCJ‑re
vonatkozik(77) – betartatásának meg kell felelnie az uniós jogból, különösen az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdéséből eredő követelményeknek.(78) E tekintetben a Bíróság előtti ügyiratok egyike sem utal arra, hogy a romániai alsóbb szintű bíróságokat – köztük a Tribunalul Bucureștit (bukaresti törvényszék) – köti ez a határidő. Ezenkívül úgy tűnik, hogy ezek az alsóbb szintű bíróságok az eljárás általuk megfelelőnek tartott bármely szakaszában bármely, általuk szükségesnek ítélt kérdést előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé utalhatnak, még azt követően is, hogy az ÎCCJ
a 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás keretében már határozott valamely jogkérdésben.(79) Úgy tűnik tehát, hogy a Bizottságnak a 60 napos határidőre és az EUMSZ 267. cikkre vonatkozóan tett észrevételei a jelen eljárás keretében – legalábbis részben – valamelyest tárgytalanok. A teljesség kedvéért mindazonáltal röviden kitérek az ÎCCJ‑re
vonatkozó 60 napos határidőre.
59.      Az uniós jog elsőbbségének elve, amelynek értelmében az uniós jog elsőbbséget élvez a tagállamok jogával szemben, arra kötelezi a tagállamok valamennyi szervét, így a nemzeti bíróságokat, hogy biztosítsák a különböző uniós normák teljes érvényesülését, mivel a tagállamok joga nem befolyásolhatja az e különböző normáknak az említett államok területén elismert hatását.(80) Ebből az elvből következik, hogy a nemzeti bíróságok kötelesek többek között a belső jogot a lehető legteljesebb mértékben az uniós jognak, jelen ügyben különösen az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdésének megfelelően értelmezni. E kötelezettség nem szolgálhat a nemzeti jog contra legem értelmezésének alapjául. Tekintettel arra, hogy kizárólag a nemzeti bíróságok rendelkeznek hatáskörrel a nemzeti jog értelmezésére, e bíróságok feladata annak értékelése, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozást lehet‑e az EUMSZ 267. cikk követelményeivel összhangban értelmezni. Mindemellett a Bíróság feladata, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő tényezők és az előterjesztett észrevételek tekintetében hasznos útmutatásokat adjon.(81)
60.      Mivel úgy tűnik,(82) hogy a 62/2024. sz. OUG egyetlen rendelkezése sem akadályozza meg kifejezetten a szóban forgó 60 napos határidő felfüggesztését többek között a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 412. cikke (1) bekezdésének 7. pontjával összhangban, úgy vélem, hogy lehetséges a szóban forgó nemzeti szabályozást az EUMSZ 267. cikkel összhangban értelmezni. Így, ha az ÎCCJ
az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel fordul a Bírósághoz, az elsőbbség elvének megfelelően e rendelkezés tényleges érvényesülésének biztosítása érdekében az eljárást a Bíróság előzetes döntéshozataláig fel kell függesztenie, megakadályozva ezzel a szóban forgó határidő lejártát, illetve megelőzve lejáratának kockázatát. Ezt követően az ÎCCJ
köteles továbbá e döntést az előtte folyamatban lévő ügy megoldása érdekében alkalmazni.(83) A nemzeti jognak az uniós joggal összhangban álló ilyen értelmezése álláspontom szerint nem vonná maga után a nemzeti jog contra legem értelmezését.
VI.    Végkövetkeztetések
61.      A fenti megfontolások tükrében azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Tribunalul București (bukaresti törvényszék, Románia) által előterjesztett kérdést a következőképpen válaszolja meg:
Az EUSZ 2. cikket és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését, valamint az EUMSZ 267. cikket
úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az, ha a nemzeti szabályozás a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményének vagy azzal egyenértékű díjazásának megállapítására és/vagy kifizetésére vonatkozó ügyekben eljáró nemzeti bíróságokat arra kötelező mechanizmust vezet be, hogy forduljanak a legfelsőbb nemzeti bírósághoz, hogy az előzetes határozatot hozzon olyan jogkérdésekben, amelyeket utóbbi bíróság korábban még nem bírált el, feltéve, hogy i. az alkalmazandó jogszabály egyértelműen meghatározza azokat a körülményeket, amelyek között e megkeresésre sor kerülhet, ii. e megkeresés nem fosztja meg az érintett személyeket a nemzeti legfelsőbb bíróság előtti eljárásban való részvétel lehetőségétől, és iii. a nemzeti jog nem akadályozza meg a legfelsőbb bíróságot vagy bármely olyan bíróságot, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, abban, hogy eleget tegyen az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése szerinti kötelezettségnek, vagy nem fosztja meg az alsóbb szintű bíróságokat az EUMSZ 267. cikk második bekezdése által rájuk ruházott lehetőségtől.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      A Bíróság a 2018. február 27‑i Associação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet (C‑64/16, EU:C:2018:117) óta a bírói függetlenség kérdését illetően több mint 30 ügyben hozott ítéletet.
3      2024. június 13‑i OUG nr. 62/2024 privind unele măsuri pentru soluționarea proceselor privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice, precum și a proceselor privind prestații de asigurări sociale (a közpénzekből fizetett alkalmazottak illetményével és a társadalombiztosítási ellátásokkal kapcsolatos eljárások rendezésére vonatkozó egyes intézkedésekről szóló 62/2024. sz. sürgősségi kormányrendelet) (kihirdetve: Monitorul Oficial al României, I. rész, 2024. június 14‑i 559. szám, a továbbiakban: 62/2024. sz. OUG).
4      E bíróság Románia legfelsőbb rendes bírósága.
5      A Tribunalul București (bukaresti törvényszék) röviden a Codul de procedură penalăra (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv) is utal.
6      Lásd: 2023. július 24‑i Lin ítélet (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 114. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még: az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB), 2011. október 20., Nejdet Sahin és Perihan Sahin kontra Törökország (CE:ECHR:2011:1020JUD001327905, 56–58. §); 2016. november 29., Lupeni Greek Catholic Parish és társai kontra Románia (CE:ECHR:2016:1129JUD007694311, 128, 134 és 135. §).
7      Lásd az uniós költségvetés védelmét szolgáló általános feltételrendszerről szóló, 2020. december 16‑i (EU, Euratom) 2020/2092 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2020. L 433 I., 1. o.; helyesbítés: HL 2021. L 137., 22. o.) (3) preambulumbekezdését.
8      Az ÎCCJ.
9      EJEB, 2013. június 4., Tudor Tudor kontra Románia (CE:ECHR:2009:0324JUD002191103, 29. §).
10      Lásd a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyvet és büntetőeljárásról szóló törvénykönyvet.
11      Lásd: Report on the Independence of the Judicial System – Part I: The Independence of Judges (Az igazságszolgáltatási rendszer függetlenségéről szóló jelentés – I. rész: A bírák függetlensége), amelyet a Velencei Bizottság a 82. plenáris ülésén (Velence [Olaszország], 2010. március 12. és 13.) fogadott el, CDL‑AD(2010)004, 68. pont; elérhető a következő oldalon: https://www.venice.coe.int/webforms/documents/?pdf=CDL-AD(2010)004-e.
12      Lásd például: Galič, A., „A civil law perspective on the Supreme Court and its Functions”, Studia Iuridicia, 81. kötet., Varsó, 2019. október, 44–86. o.
13      Lásd: Emiliou főtanácsnok KUBERA ügyre vonatkozó indítványa (C‑144/23, EU:C:2024:522, 3. pont), amelyben megjegyezte, hogy az elmúlt néhány évtizedben az uniós tagállamokban a legfelsőbb bíróság előtti jogorvoslatok tekintetében a szűrési mechanizmusok létrehozására irányuló tendencia rajzolódott ki. Míg a szűrési mechanizmusok bizonyos formái jelenleg is több tagállamban megtalálhatók, más tagállamok legfelsőbb bíróságai nem feltétlenül rendelkeznek ilyen mechanizmusokkal. Ráadásul, ha ilyen mechanizmusok léteznek, működésük tagállamonként eltérő lehet.
14      A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében.
15      Lásd ebben az értelemben: 2024. november 14‑i S. (Az ítélkező testület módosítása) ítélet (C‑197/23, EU:C:2024:956, 35–39. pont); 2025. szeptember 4‑i AW „T” ítélet (C‑225/22, EU:C:2025:649, 31–33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
16      A román kormány azt állítja, hogy az alapügy kizárólag nemzeti jogi rendelkezésre vonatkozik.
17      2024. május 8‑i Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România” (Bírák és ügyészek egyesületei) ítélet (C‑53/23, EU:C:2024:388, 34. pont).
18      Lásd ebben az értelemben: 2024. július 11‑i Hann‑Invest és társai ítélet (C‑554/21, C‑622/21 és C‑727/21, a továbbiakban: Hann‑Invest ítélet, EU:C:2024:594, 34–36. pont).
19      2018. február 27‑i Associação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet (C‑64/16, EU:C:2018:117, 36. pont).
20      A Charta 47. cikke és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdése egyaránt közvetlen hatállyal bír (2021. március 2‑i A.B. és társai [A legfelsőbb bíróság bíráinak kinevezése – Jogorvoslat] ítélet, C‑824/18, EU:C:2021:153, 143–145. pont).
21      Lásd analógia útján: 2020. március 26-i Miasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet (C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 51. pont).
22      2024. január 9‑i G. és társai (A rendes bíróságok bíráinak kinevezése Lengyelországban) ítélet (C‑181/21 és C‑269/21, EU:C:2024:1, 69. pont).
23      2023. június 5‑i Bizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 63. pont); 2024. november 14‑i S. (Az ítélkező testület módosítása) ítélet (C‑197/23, EU:C:2024:956, 31. pont).
24      Lásd a jelen indítvány 28., 30. és 31. pontját.
25      2023. június 5‑i Bizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26      A belső függetlenség, amely a pártatlanság fogalmával áll összefüggésben, megköveteli, hogy egyenlő távolságot kell tartani a jogvitában részt vevő felektől, illetve e feleknek a jogvita tárgyához fűződő mindenkori érdekeitől. Lásd ebben az értelemben: 2020. január 21‑i Banco de Santander ítélet (C‑274/14, EU:C:2020:17, 61. pont). Ebben az ítéletben a Bíróság mint elfogadhatatlant elutasította a Tribunal Económico-Administrativo Central (központi adóügyi közigazgatási bíróság, Spanyolország) előzetes döntéshozatal iránti kérelmét. A Bíróság többek között úgy vélte, hogy a Tribunal Económico-Administrativo Centralnak a
Sala Especial para la Unificación de Doctrinája (a központi adóügyi közigazgatási bíróság jogegységi különtanácsa, Spanyolország) előtt indított rendkívüli jogorvoslati eljárás egyes jellemzői is kétségessé teszik azt, hogy e bíróság
a közte és a spanyol gazdasági és pénzügyi minisztérium közötti szervezeti és működési kapcsolatok miatt az ütköző érdekek szempontjából „harmadik személynek” minősül‑e.
27      A külső függetlenség azt követeli meg, hogy az érintett fórum teljesen autonóm módon gyakorolja feladatkörét anélkül, hogy bármilyen hierarchikus kapcsolatban lenne, vagy bárkinek alá lenne rendelve, és anélkül, hogy bárhonnan utasításokat kapna. Lásd ebben az értelemben: 2018. február 27‑i Associação Sindical dos Juízes Portugueses ítélet (C‑64/16, EU:C:2018:117, 44. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28      2024. november 14‑i S. (Az ítélkező testület módosítása) ítélet (C‑197/23, EU:C:2024:956, 54. és 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29      Lásd: 2025. március 6‑i D. K. (Ügyek bírótól való elvétele) ítélet (C‑647/21 és C‑648/21, EU:C:2025:143, 71–74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30      2024. november 14‑i S. (Az ítélkező testület módosítása) ítélet (C‑197/23, EU:C:2024:956, 63. és 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még: 2023. december 21‑i Krajowa Rada Sądownictwa (A bírói tisztség további betöltése) ítélet (C‑718/21, EU:C:2023:1015, 47–53. pont), amely széles körben hivatkozik az EJEB jogállamiságra és az EJEE 6. cikke (1) bekezdésének a Lengyel Köztársaságban történő megsértésére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára.
31      Hann‑Invest ítélet, 55. és 59. pont.
32      Lásd például: A legutóbb a 2022. december 19‑i törvénnyel (BGBl. I 2478. o.) módosított, 1949. május 23‑i Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (a Németországi Szövetségi Köztársaság alaptörvénye) 101. cikke, amely szerint „(1) […] Senki sem vonható el törvényes bírájától. […]” (kiemelés tőlem). Lásd még: Dero‑Bugny, D., „Le principe du juge légal en droit de l’Union européenne”, Journal du droit européen, 2022, 154. o.
33      2023. június 5‑i Bizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 264–266. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Tekintettel arra, hogy a 62/2024. sz. OUG szerint az alsóbb szintű bíróságok bizonyos esetekben kötelesek jogkérdéseket az ÎCCJ elé terjeszteni, úgy vélem, hogy ezen ítélkezési gyakorlat analógia útján releváns. A 62/2024. sz. OUG szerinti eljárás célja úgy tűnik, hogy arra irányul, hogy Romániában adott jogterületen egységes gyakorlatot biztosítson, és ezáltal hozzájáruljon a jogbiztonsághoz.
34      A Bíróság azt is megállapította, hogy az EUSZ 2. cikkel és az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás vagy gyakorlat, amely szerint az alkotmánybíróság határozatai a rendes bíróságokra nézve kötelezőek, feltéve hogy a nemzeti jog biztosítja az említett alkotmánybíróság függetlenségét többek között a jogalkotó és a végrehajtó hatalom tekintetében, amint azt e rendelkezések megkövetelik (2022. február 22‑i RS [Alkotmánybírósági ítéletek hatása] ítélet, C‑430/21, EU:C:2022:99, 44. pont).
35      Lásd ezen ítélet 48. pontját.
36      Lásd ezen ítélet 80. pontját.
37      Ez többek között az átláthatóság és a jogbiztonság elvét tükrözi.
38      Ez azt az elvet tükrözi, hogy az eljárás feleit megfelelően meg kell hallgatni, vagy a kontradiktórius eljárás elvét.
39      C‑204/21, EU:C:2023:442.
40      Uo., 276–279. pont.
41      Lásd azonban a jelen indítvány 15. és 48–51. pontját.
42      Lásd: 2019. november 19‑i A. K. és társai (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége) ítélet (C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 123. pont).
43      Lásd a jelen indítvány 11–15. és 17. pontjában ismertetett első, a második és a negyedik azon indokot, amelyek arra késztették a kérdést előterjesztő bíróságot, hogy kérdést terjesszen a Bíróság elé. Ezeket az indokokat az egyszerűség kedvéért együttesen vizsgálom.
44      A Procurorul General al României (Románia főügyésze) – más szervek mellett – kérheti az ÎCCJ‑t, hogy hozzon határozatot az eltérő ítélkezési gyakorlatot eredményező jogkérdésekben. Az ÎCCJ határozatát kizárólag a törvényesség érdekében hozza meg, és az nem érinti a vizsgált bírósági határozatokat vagy az eljárásban részes felek helyzetét.
45      Továbbá az ÎCCJ e rendelkezésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlata.
46      Lásd a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 520. cikkét.
47      Lásd e tekintetben a jelen indítvány 33. pontját. Több tagállam is bevezette az előzetes határozathozatal iránti kérelem legfelsőbb bíróságaikhoz történő benyújtására vonatkozó, az alsóbb szintű bíróságok előtt folyamatban lévő jogvitákban felmerülő fontos jogkérdések tisztázására irányuló belső mechanizmust. Lásd például a Kodeks postępowania cywilnego (a lengyel polgári perrendtartás) 390. cikkét, amely a következőképpen rendelkezik: „1. § Ha a fellebbezés vizsgálata során komoly kétségeket felvető jogkérdés merül fel, a bíróság elhalaszthatja a tárgyalást, és e kérdést vizsgálat céljából a legfelsőbb bíróság elé utalhatja. A legfelsőbb bíróság jogosult az ügyet maga tárgyalni, vagy a kérdést vizsgálat céljából kibővített ítélkező testület elé utalni. 2. § A legfelsőbb bíróság jogkérdésre vonatkozó határozata az ügyre nézve kötelező jelleggel bír. A hivatalos lengyel nyelvi változat tekintetében lásd: https://isap.sejm.gov.pl/isap.nsf/download.xsp/WDU19640430296/U/D19640296Lj.pdf. Lásd még a Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (a holland polgári perrendtartás) 392–395. cikkét; elérhető a következő oldalon: https://www.rechtspraak.nl/SiteCollectionDocuments/dutch-code-of-civil-procedure-2025.pdf. A 62/2024. sz. OUG alapján bevezetett román eljárás egyedisége azonban abból fakad, hogy bizonyos esetekben kötelező jellegű, és ezáltal korlátozza az alsóbb szintű bíróságok mérlegelési jogkörét.
48      A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében.
49      Hasonlóan a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 519. és 520. cikkében meghatározott eljáráshoz.
50      Különösen az a követelmény, hogy „olyan jogkérdés merüljön fel, amelynek tisztázása szükséges az ügy érdemi elbírálásához”.
51      Mivel úgy tűnik, hogy a 62/2024. sz. OUG megóvja az alsóbb szintű bíróságoknak a tényállás megállapítására és az ÎCCJ jogkérdésről szóló elvont ítéletének az adott ügy tényállására való alkalmazására vonatkozó hatáskörét, e jogszabály biztosítja, hogy az ítélkezési gyakorlat ne képezze „túlzott mértékű centralizálás” tárgyát. Lásd a kérdést előterjesztő bíróság a jelen indítvány 16. pontjában összefoglalt észrevételeit.
52      A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében.
53      A „végső” szót azért illesztettem be – amely szót a Ham‑Invest ítélet nem használta –, mert – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – úgy vélem, hogy az alsóbb szintű román bíróságok a 62/2024. sz. OUG szerint annak ellenére fordulhatnak az ÎCCJ‑hez, hogy már megkezdték az ügy tárgyalását, mivel előfordulhat, hogy az ilyen utalás szükségességére csak a tárgyalás során derül fény. Ezen túlmenően más alsóbb szintű bíróságok is kötelesek lehetnek felfüggeszteni a már megkezdett vizsgálatot, ha az előttük folyamatban lévő eljárás szempontjából releváns jogkérdést az ÎCCJ elé terjesztették.
54      Lásd a jelen indítvány 38. pontját. Hasonló megközelítést alkalmazott az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága, amely azt ajánlotta, hogy „a hierarchikus bírói szervezet nem áshatja alá az egyéni függetlenséget”, és hogy „a felsőbíróságok nem adhatnak utasításokat a bíráknak arra vonatkozóan, hogy miként döntsenek az egyes ügyekben, kivéve az előzetes döntéshozatalban […]” (kiemelés tőlem). A Miniszteri Bizottság ajánlása a tagállamoknak a bírákról: függetlenség, hatékonyság és felelősség (A Miniszteri Bizottság által 2010. november 17‑én, a miniszter‑helyettesek 1098. ülésén elfogadva) CM/Rec(2010)12, 22. és 23. pont.
55      Lásd például a Civilinio Proceso Kodekso (a litván polgári perrendtartás) 163. cikkét, amely előírja, hogy azon bíróságnak, amelyben az ügyben alkalmazandó jogi aktus alkotmányosságát vagy jogszerűségét érintő kérdést terjeszt a Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (a Litván Köztársaság alkotmánybírósága) vagy a Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litvánia legfelsőbb közigazgatási bírósága) elé, vagy az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszt a Bíróság elé, kötelező jelleggel fel kell függesztenie az ügyet. A felfüggesztés kötelezettsége abban az esetben is alkalmazandó, ha más bíróságok ugyanazt a kérdés már előterjesztették; elérhető a következő oldalon: https://e-seimas.lrs.lt/portal/legalAct/lt/TAD/TAIS.162435/asr
56      Lásd a jelen indítvány 38. pontját.
57      Néha audi alteram partem elvének is nevezik.
58      Lásd: Hann‑Invest ítélet, 58. pont.
59      Lásd a jelen indítvány 38. pontját. E három feltétel teljesülését a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
60      Lásd a 62/2024. sz. OUG 2. cikkének (3) bekezdését.
61      Az eljárás tényleges működési módját a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
62      Lásd a jelen indítvány 16. pontját.
63      Lásd ebben az értelemben: 2021. július 15‑i Bizottság kontra Lengyelország (Fegyelmi felelősségi rendszer) ítélet (C‑791/19, EU:C:2021:596, 59. pont).
64      Lásd a jelen indítvány 18. pontját.
65      Lásd a jelen indítvány 33. pontját.
66      Lásd ebben az értelemben: 2024. október 15‑i KUBERA ítélet (C‑144/23, EU:C:2024:881, 32. pont).
67      2023. június 5‑i Bizottság kontra Lengyelország (A bírák függetlensége és magánélete) ítélet (C‑204/21, EU:C:2023:442, 274. és 275. pont) és 2014. december 18‑i 2/13 (Az Uniónak az EJEE‑hez történő csatlakozása) vélemény (EU:C:2014:2454, 198. pont).
68      2024. október 15‑i KUBERA ítélet (C‑144/23, EU:C:2024:881, 35. pont).
69      E bíróság azon kötelezettségét illetően, hogy köteles megindokolni, hogy miért nem terjeszti a kérdést a Bíróság elé, lásd: 2024. október 15‑i KUBERA ítélet (C‑144/23, EU:C:2024:881, 61–65. pont). Lásd még: Ćapeta főtanácsnok Remling ügyre vonatkozó indítványa (C‑767/23, EU:C:2025:486, 62–85. pont). Az amiatt felmerülő tagállami felelősség kérdésével kapcsolatban, hogy a végső fokon eljáró nemzeti bíróság az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése alapján nem terjesztette a kérdést a Bíróság elé, és különösen ezzel összefüggésben az indokolás fontosságát illetően lásd: Ćapeta főtanácsnok Ferreira da Silva e Brito és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑293/24, EU:C:2025:850).
70      Lásd ebben az értelemben: 2024. október 15‑i KUBERA ítélet (C‑144/23, EU:C:2024:881, 34. és 36. pont). Lásd még: 2021. október 6‑i Consorzio Italian Management és Catania Multiservizi ítélet (C‑561/19, EU:C:2021:799, 40–51. pont), amelyben a Bíróság részletes kritériumokat határozott meg annak értékeléséhez, hogy az olyan bíróság, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, mentesül‑e az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdésében előírt azon kötelezettség alól, hogy előzetes döntéshozatal céljából kérdést terjesszen a Bíróság elé. Ezen ítéletben a Bíróság pontosította és árnyalta a korábbi, többek között a kulcsfontosságú, 1982. október 6‑i Cilfit ítéletében (283/81, EU:C:1982:335) kidolgozott ítélkezési gyakorlatát.
71      Ezt a lehetőséget az EUMSZ 267. cikk második bekezdése biztosította.
72      Lásd ebben az értelemben: 2005. szeptember 15‑i Intermodal Transports ítélet (C‑495/03, EU:C:2005:552, 31. pont).
73      2022. február 22‑i RS (Alkotmánybírósági ítéletek hatása) ítélet (C‑430/21, EU:C:2022:99, 74. pont).
74      2023. július 24‑i Lin ítélet (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 134. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75      A polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv 521. cikke (3) bekezdésének megfelelően a jogkérdésekkel kapcsolatban adott bármely megoldás a határozat közzétételének napjától kezdve kötelező érvényű.
76      A Bíróság 1964. július 15‑i Costa ítéletében (6/64, EU:C:1964:66) elfogadta, hogy a Giudice conciliatore di Milano (békebíróság, Milánó, Olaszország) olyan nemzeti bíróság, amelynek határozatai ellen nincs jogorvoslat lehetőség, és ezért köteles a Szerződés értelmezésére vonatkozó kérdéseket a Bíróság elé terjeszteni.
77      A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében.
78      Lásd analógia útján: 2024. október 15‑i KUBERA ítélet (C‑144/23, EU:C:2024:881, 32. pont).
79      Lásd analógia útján: 2010. június 22‑i Melki és Abdeli ítélet (C‑188/10 és C‑189/10, EU:C:2010:363, 52. pont). Ezt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.
80      2023. július 24‑i Lin ítélet (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 128. és 129. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
81      Lásd analógia útján: 2024. október 15‑i KUBERA ítélet (C‑144/23, EU:C:2024:881, 51–53. pont).
82      A kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében.
83      2023. július 24‑i Lin ítélet (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, 132. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).