A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1982. október 6.(*)„Az előzetes döntéshozatalra utalás kötelezettsége”A 283/81. sz. ügyben_a
Bírósághoz a Corte suprema di cassazione első polgári kollégiuma által
az EGK‑Szerződés 177. cikke alapján benyújtott, az e bíróság előttaz SRL CILFIT – felszámolás alatt – és 54 társa (Róma)ésaz Egészségügyi Minisztérium, képviseletében: a miniszter (Róma)között, valaminta Lanifico di Gavardo SpA (Milánó)ésaz Egészségügyi Minisztérium, képviseletében: a miniszter (Róma)között
folyamatban lévő eljárásokban az EGK‑Szerződés 177. cikke
harmadik bekezdésének értelmezésére vonatkozó előzetes
döntéshozatal iránti kérelem tárgyában_A BÍRÓSÁG_tagjai:
J. Mertens de Wilmars elnök, G. Bosco, A. Touffait és
O. Due tanácselnökök, P. Pescatore, Mackenzie Stuart,
A. O’Keeffe, T. Koopmans, U. Everling, A. Chloros és
F. Grévisse bírák_főtanácsnok: F. Capotorti_hivatalvezető: P. Heimmeghozta a következőÍtéletet1        Az
1981. március 27-i végzéssel, amely 1981. október 31-én érkezett a
Bírósághoz, a Corte suprema di cassazione az EGK-Szerződés 177. cikke
alapján előzetes döntéshozatal céljából az EGK-Szerződés 177. cikke
harmadik bekezdésének értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett a
Bíróság elé.2        Ez
a kérdés a Közösségben tagsággal nem rendelkező államokból importált
gyapjúra vonatkozó, rögzített egészségügyi-vizsgálati díj megfizetésével
kapcsolatban a gyapjúimportőr társaságok és az olasz Egészségügyi
Minisztérium közötti jogvitában merült fel. Ezek a társaságok az egyes, a
Szerződés II. mellékletében felsorolt termékek piacának közös
szervezéséről szóló, 1968. június 28-i 827/68 rendeletre (HL L 151., 16.
o.) hivatkoztak, amely 2. cikkének (2) bekezdésében megtiltja a
tagállamoknak, hogy vámokkal azonos hatású díjakat vessenek ki a közös
vámtarifa 05.15 vámtarifaszáma alá tartozó, máshol meg nem említett,
importált „állati eredetű termékekre”. Az Egészségügyi Minisztérium azt
kifogásolta ebben az érvelésben, hogy a gyapjú nem szerepel a Szerződés
II. mellékletében. Az tehát nem tartozik a mezőgazdasági piacok valamely
közös szervezésének hatálya alá.3        E
körülményekből az Egészségügyi Minisztérium azt a következtetést vonta
le, hogy a közösségi intézmények jogi aktusának értelmezésére vonatkozó
kérdésre a válasz annyira nyilvánvaló, hogy kizárja értelmezési kétség
felmerülésének lehetőségét, és így kizárja a Bírósághoz előzetes
döntéshozatalra történő utalás kötelezettségét. Ezzel szemben az
érintett társaságok azt az álláspontot képviselik, hogy mivel a rendelet
értelmezésére vonatkozó kérdés a Corte suprema di cassazione előtt
merült fel, amely bíróság határozatai ellen a nemzeti jog értelmében
nincs jogorvoslati lehetőség, az – a 177. cikk harmadik bekezdése
értelmében – nem vonhatja ki magát a Bírósághoz való fordulás
kötelezettsége alól.4        Ezen
ellentétes álláspontok alapján a Corte suprema di cassazione az alábbi
kérdéssel fordult a Bírósághoz:„A Szerződés
177. cikkének harmadik bekezdése – amely előírja, hogy ha az említett
cikk első bekezdésében felsoroltak szerinti kérdés merül fel olyan
nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő jogvitában, amelynek határozatai
ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, akkor e
bíróság köteles a Bírósághoz fordulni – olyan utalási kötelezettséget
állapít-e meg, amely nem teszi lehetővé, hogy a nemzeti bíróság
mérlegelje a felvetett kérdés megalapozottságát, vagy alárendeli-e e
kötelezettséget – s ha igen, milyen korlátok között – ésszerű
értelmezési kétség előzetes fennállásának?”5        Az
így felmerült probléma megoldásához figyelembe kell venni a 177. cikk
rendszerét, amely hatáskört biztosít a Bíróságnak arra, hogy – többek
között – a Szerződés, valamint az intézmények és a Közösség jogi
aktusainak értelmezéséről döntsön.6        Az
említett cikk második bekezdése értelmében bármely tagállam bírósága,
ha úgy ítéli meg, hogy ítélete meghozatalához szükség van értelmezési
kérdés eldöntésére, „kérheti„ a Bíróságot, hogy hozzon ebben a kérdésben
döntést. A harmadik bekezdés értelmében ha egy tagállam olyan bírósága
előtt folyamatban lévő ügyben merül fel értelmezési kérdés, amelynek
határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség,
e bíróság „köteles” a Bírósághoz fordulni.7        Ez
a Bírósághoz fordulási kötelezettség annak az együttműködésnek a
keretébe illeszkedik, amely a nemzeti bíróságok, mint a közösségi jog
alkalmazásáért felelős bíróságok és a Bíróság között abból a célból
létesült, hogy a közösségi jog helyes alkalmazását és egységes
értelmezését valamennyi tagállamban biztosítsa. A 177. cikk harmadik
bekezdése különösen annak megakadályozására irányul, hogy a Közösségen
belül a közösségi jogi kérdésekben különböző ítélkezési gyakorlat
alakuljon ki. Így, ha a 177. cikk értelmében ilyen értelmezési kérdés
merül fel, az említett kötelezettség hatályát e célok tükrében kell
megítélni, a nemzeti bíróságok és a Bíróság vonatkozó hatáskörének
függvényében.8        Ebben
az összefüggésben pontosítani kell a „ha ilyen kérdés merül fel”
fordulat közösségi értelmét annak megállapítása érdekében, hogy milyen
feltételek esetén köteles a Bírósághoz fordulni az a nemzeti bíróság,
amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati
lehetőség.9        Ebben
a vonatkozásban elsősorban azt kell megjegyezni, hogy a 177. cikk nem
jelent jogorvoslati lehetőséget a felek számára valamely nemzeti bíróság
előtt folyamatban lévő ügyben. Az, hogy az egyik fél állítása szerint a
jogvita a közösségi jog értelmezésének kérdését veti fel, önmagában nem
elegendő tehát ahhoz, hogy az érintett bíróság köteles legyen a kérdést
a 177. cikk értelmében felmerült kérdésnek tekinteni. Másrészről –
adott esetben – hivatalból is a Bírósághoz fordulhat.10      Másodsorban,
a 177. cikk második és harmadik bekezdése közötti összefüggésből
következően abban a kérdésben, hogy határozata meghozatalának lehetővé
tételéhez szükséges-e valamely közösségi jogi kérdés eldöntése, a
harmadik bekezdésben említett bíróságok ugyanolyan mérlegelési joggal
rendelkeznek, mint bármely más nemzeti bíróság. E bíróságok ennélfogva
nem kötelesek a közösségi jog értelmezésére vonatkozóan előttük
felmerült valamely kérdést a Bíróság elé terjeszteni, ha a kérdés nem
releváns, vagyis abban az esetben, ha a kérdésre adott válasz – bármi
legyen is az – nem befolyásolhatná érdemben a jogvita megoldását.11      Ellenben,
ha azt állapítják meg, hogy a közösségi jog figyelembevételére van
szükség az eléjük terjesztett jogvita megoldásához, a 177. cikk kötelezi
őket, hogy a Bírósághoz forduljanak minden felmerült értelmezési
kérdésben. 12      A
Corte suprema di cassazione által feltett kérdés arra irányul, hogy
bizonyos körülmények között a 177. cikk harmadik bekezdésében
megfogalmazott kötelezettségnek mindamellett lehetnek-e korlátai.13      Ebben
az összefüggésben fel kell idézni, hogy a Bíróság a 28/62–30/62. sz. Da
Costa egyesített ügyekben 1963. március 27-én hozott ítéletében (EBHT
1963., 75. o.) megállapította, hogy „bár a 177. cikk utolsó bekezdése
minden korlátozás nélkül kötelezi azokat a nemzeti bíróságokat, amelyek
határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség,
hogy minden előttük felmerült értelmezési kérdéssel a Bírósághoz
forduljanak, a Bíróság által a 177. cikk alapján korábban adott
értelmezés kötelező jellege azonban okafogyottá teheti ezt a
kötelezettséget, és így kiüresítheti annak tartalmát; így van ez
különösen akkor, ha a felmerült kérdés lényegében megegyezik egy hasonló
esetben már előzetes döntés tárgyát képező kérdéssel”.14      Ami
e kötelezettségnek a 177. cikk harmadik bekezdésében megfogalmazott
korlátait illeti, ugyanezt a hatást eredményezheti a Bíróságnak a szóban
forgó jogkérdést megoldó kialakult ítélkezési gyakorlata – függetlenül
az említett ítélkezési gyakorlatnak helyt adó eljárások jellegétől – még
akkor is, ha a vitás kérdések szigorúan véve nem azonosak.15      Mindazonáltal
nem szabad megfeledkezni arról, hogy mindezen körülmények között a
nemzeti bíróságok – beleértve a 177. cikk harmadik bekezdésében
említetteket is – továbbra is teljesen szabadon fordulhatnak a
Bírósághoz, ha azt célszerűnek tartják.16      Végezetül,
a közösségi jog helyes alkalmazása lehet olyan nyilvánvaló, hogy az a
felvetett kérdés megoldásának módját illetően minden ésszerű kétséget
kizár. Mielőtt arra következtetésre jutna, hogy ilyen helyzet áll fenn, a
nemzeti bíróságnak meg kell győződnie arról, hogy ez ugyanennyire
nyilvánvaló a többi tagállam bíróságai és a Bíróság számára is.
Kizárólag e feltételek teljesülése esetén tekinthet el a nemzeti bíróság
attól, hogy ezt a kérdést a Bíróság elé terjessze, és válaszolhatja meg
azt saját felelősségére.17      Mindemellett,
ilyen lehetőség fennállását a közösségi jog sajátosságai és az
értelmezésével kapcsolatos különleges nehézségek függvényében kell
megítélni.18      Először
is figyelembe kell venni, hogy a közösségi jogszabályokat több nyelven
szövegezték meg, és hogy a különböző nyelvi változatok egyaránt
hitelesek; így egy közösségi jogi rendelkezés értelmezése maga után
vonja a különböző nyelvi változatok összehasonlítását.19      Ugyanakkor,
még ha a nyelvi változatok pontosan megegyeznek is, meg kell jegyezni,
hogy a közösségi jog sajátos terminológiát használ. Ezen felül
hangsúlyozni kell, hogy a jogi fogalmak tartalma nem szükségszerűen
azonos a közösségi jogban és a különböző nemzeti jogokban.20      Végezetül,
minden egyes közösségi jogi rendelkezést saját szövegösszefüggésébe
kell helyezni, és a közösségi jog rendelkezéseinek összessége, annak
céljai, valamint a szóban forgó rendelkezés alkalmazási időpontjában
fennálló fejlődési állapota tükrében kell értelmezni.21      Mindezen
megfontolásokra figyelemmel a Corte suprema di cassazione kérdésére azt
a választ kell adni, hogy a 177. cikk harmadik bekezdésében foglaltakat
úgy kell értelmezni, hogy ha közösségi jogi kérdés merül fel olyan
nemzeti bíróság előtt, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog
értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, e bíróság köteles eleget tenni
azon kötelezettségének, hogy a kérdést a Bíróság elé terjessze, kivéve,
ha azt állapította meg, hogy a felmerült kérdés nem releváns, vagy a
szóban forgó közösségi jogi rendelkezést a Bíróság már értelmezte, vagy a
közösségi jog helyes alkalmazása olyannyira nyilvánvaló, hogy az minden
ésszerű kétséget kizár; az ilyen esetek fennállását a közösségi jog
sajátos jellemzőinek, az értelmezésével kapcsolatos különleges
nehézségeknek és a Közösségen belüli eltérő ítélkezési gyakorlat
veszélyének függvényében kell megítélni. A költségekről22      A
Bíróságnál észrevételt előterjesztő olasz kormány, holland kormány és
az Európai Közösségek Bizottsága részéről felmerült költségek nem
téríthetők meg.Mivel ez az eljárás az
alapeljárásban részt vevő felek számára a Corte suprema di cassazione
előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a
költségekről.A fenti indokok alapjánA BÍRÓSÁGa Corte suprema di cassazione 1981. március 27‑i végzésével hozzá intézett kérdésre válaszolva a következőképpen határozott:Az
EGK‑Szerződés 177. cikkének harmadik bekezdésében foglaltakat úgy
kell értelmezni, hogy ha közösségi jogi kérdés merül fel olyan nemzeti
bíróság előtt, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs
jogorvoslati lehetőség, e bíróság köteles eleget tenni azon
kötelezettségének, hogy a kérdést a Bíróság elé terjessze, kivéve, ha
azt állapította meg, hogy a felmerült kérdés nem releváns, vagy a szóban
forgó közösségi jogi rendelkezést a Bíróság már értelmezte, vagy a
közösségi jog helyes alkalmazása olyannyira nyilvánvaló, hogy az minden
ésszerű kétséget kizár; az ilyen esetek fennállását a közösségi jog
sajátos jellemzőinek, az értelmezésével kapcsolatos különleges
nehézségeknek és a Közösségen belüli eltérő ítélkezési gyakorlat
veszélyének függvényében kell megítélni.Mertens de WilmarsBoscoTouffaitDuePescatoreMackenzie StuartO’KeeffeKoopmansEverlingChloros GrévisseKihirdetve Luxembourgban, az 1982. október 6‑i nyilvános ülésen.P. Heim        J. Mertens de Wilmarshivatalvezető       elnök * Az eljárás nyelve: olasz.