62021CJ0402_RES
C‑402/21. sz. ügy
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid és társai
kontra
SésStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(a Raad van State [Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (második tanács), 2023. február 9.
„Előzetes döntéshozatal – Az EGK–Törökország társulási megállapodás – 1/80 határozat – 6. és 7. cikk – A fogadó tagállam munkaerőpiacára már integrálódott és ezzel összefüggő tartózkodási joggal rendelkező török állampolgárok – A nemzeti hatóságoknak az érintett tagállamban több mint 20 éve jogszerűen tartózkodó török állampolgárok tartózkodási jogát azzal az indokkal visszavonó határozata, hogy e személyek valódi, közvetlen és kellően súlyos veszélyt jelentenek a társadalom valamely alapvető érdekére – 13. cikk – »Standstill« klauzula – 14. cikk – Igazolás – Közrendi okok”
Nemzetközi megállapodások – Az EGK–Törökország társulási megállapodás – Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A társulási tanács 1/80 határozatának 13. cikkében foglalt „standstill” szabály – Hatály – Török állampolgárok, akik az e határozat 6. vagy 7. cikke szerinti jogokkal rendelkeznek – Bennfoglaltság
(1/80 EGK‑Törökország társulási tanácsi határozat, 6., 7. és 13. cikk)
(lásd: 53–56., 58–60. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Nemzetközi megállapodások – Az EGK–Törökország társulási megállapodás – Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – Közrendi, közbiztonsági vagy közegészségügyi okokkal igazolt korlátozások – Terjedelem – Nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi az olyan török állampolgárok tartózkodási jogának visszavonását, akik valódi, közvetlen és kellően súlyos veszélyt jelentenek a társadalom valamely érdekére – Igazolás – Feltételek – Arányosság – Ezen állampolgárok aktuális helyzetének előzetes és egyedi értékelése
(1/80 EGK‑Törökország társulási tanácsi határozat, 6., 7., 13. cikk és 14. cikk (1) bekezdés; 2003/109 tanácsi irányelv, 12. cikk)
(lásd: 66., 68., 73., 75., 77. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Összefoglalás
Hollandiában egy külföldi állampolgár határozatlan időre szóló tartózkodási engedélye többek között akkor vonható vissza, ha e személyt legalább három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt elítélték, és a kiszabott büntetések teljes időtartama elér egy bizonyos küszöböt. 2012‑ig azonban tilos volt a tartózkodási engedély visszavonása, ha az állampolgár legalább 20 éve jogszerűen tartózkodott ebben az országban. Egy 2012 júliusában történt jogszabály‑módosítást követően, amelyet a közrend védelme holland társadalomban való felfogásának változása indokolt, e tilalmat feloldották. (
1
)
Ezen új szabályozás alapján S, E és C, három, több mint 20 éve jogszerűen Hollandiában tartózkodó török állampolgár tartózkodási engedélyét a Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (igazságügyi és biztonsági államtitkár, Hollandia) határozataival visszavonták. A visszavonást azzal indokolták, hogy tartózkodásuk időtartama alatt több büntetőszankciót szabtak ki velük szemben, a bűncselekmények súlyossága és a végrehajtandó szabadságvesztés‑büntetések teljes időtartama elérte az előírt küszöböt, valamint hogy ez a magatartás valódi, közvetlen és kellően súlyos veszélyt jelent a társadalom valamely alapvető érdekére.
Az S, E, illetve C által e határozatokkal szemben a rechtbank Den Haaghoz (hágai elsőfokú bíróság, Hollandia) benyújtott keresetek eltérő eredményre vezettek a Társulási Tanács 1980. december 1‑jétől alkalmazandó 1/80 határozata (
2
) 13. cikkének a jelen ügyben való alkalmazhatóságát illetően. E rendelkezés egy „standstill”‑klauzulát tartalmaz, amely megtiltja a tagállamok számára, hogy új korlátozásokat vezessenek be a területükön jogszerűen tartózkodó és munkát vállaló török munkavállalók és családtagjaik munkavállalási feltételeire vonatkozóan. Az 1/80 határozat 14. cikke szerint azonban e határozat foglalkoztatásra és a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazása többek között közrendi okok által igazolt korlátozások tárgyát képezheti.
A Raad van State (államtanács, Hollandia), amelyhez e keresetek keretében fellebbezést nyújtottak be, úgy határozott, hogy az 1/80 határozat 13. és 14. cikke hatályának és azok kapcsolatának tárgyában kérdéssel fordul a Bírósághoz.
Ítéletében a Bíróság megerősíti, hogy az 1/80 határozat 13. cikke azokra a török állampolgárokra alkalmazandó, akik e határozat értelmében már rendelkeznek a foglalkoztatás és a szabad mozgás jogával. A Bíróság ezenkívül pontosítja, hogy milyen feltételek mellett igazolható e jogoknak az 1/80 határozat 14. cikke értelmében vett közrendi követelményekkel való új korlátozása, amellyel szemben a török állampolgárok hivatkozhatnak az említett 13. cikkre.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság először is megvizsgálja az 1/80 határozat 13. cikkében kimondott „standstill”‑klauzula terjedelmét. Emlékeztet saját ítélkezési gyakorlatára, amely szerint e klauzula közvetlen hatállyal rendelkezik, és azt, tekintettel az 1/80 határozatnak a munkavállalók szabad mozgását megvalósító céljára, tágan kell értelmezni. Ugyanis mind a török munkavállaló vagy családtagjai első szakmai tevékenysége megkezdésének feltételeit nehezítő új korlátozás, mind pedig az a korlátozás, amely – amint e munkavállaló vagy családtagjai az 1/80 határozat 6. vagy 7. cikke alapján (
3
) munkavállalási jogokkal rendelkeznek – korlátozza a munkavállalói tevékenység e jogok által biztosított igénybevételét, ellentétes az említett határozat azon céljával, hogy megvalósítsa e munkavállalók szabad mozgását.
Ezenkívül az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy azok a tagállami intézkedések, amelyek a török állampolgárok helyzete szabályszerűségére vonatkozó szempontok meghatározására irányulnak többek között ezen állampolgároknak a tagállam területén való tartózkodása feltételeinek elfogadásával vagy módosításával, az 1/80 határozat 13. cikke értelmében vett új korlátozásoknak minősülhetnek.
Következésképpen az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi az érintettek 1/80 határozat 6. és 7. cikke szerinti tartózkodási jogának visszavonását, korlátozza a szabad mozgáshoz való jogukat az e határozat hatálybalépésekor őket megillető szabad mozgáshoz való joghoz képest, és ezért az említett határozat 13. cikke értelmében vett új korlátozásnak minősül. E rendelkezésre tehát hivatkozhatnak az érintett török állampolgárok.
Másodszor a Bíróság az 1/80 határozat 13. és 14. cikke közötti összefüggést vizsgálja. Hangsúlyozza, hogy mivel az „új korlátozások” alól, az 1/80 határozat 14. cikkében közrendi követelmények miatt előírt kivétel a munkavállalók szabad mozgásának alapszabadságától való eltérésnek minősül, azt megszorítóan kell értelmezni. Ezenfelül az e követelményekre vonatkozó nemzeti intézkedéseknek alkalmasnak kell lenniük az elérni kívánt közrendi védelmi célkitűzés megvalósítására, és nem haladhatják meg az eléréséhez szükséges mértéket.
Egyébiránt az S–hez, E‑hez és C‑hez hasonlóan több mint 10 éve a fogadó tagállamban tartózkodó török állampolgárokat illetően a Bíróság az említett 14. cikk alkalmazása céljából a 2003/109 irányelv (
4
) 12. cikkére hivatkozik a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személyek védelme területén. Ugyanis ilyen állampolgárok tekintetében közrendi vagy közbiztonsági okokkal igazolt intézkedések csak akkor hozhatók, ha a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok által esetről esetre végzett vizsgálatot követően, amely tiszteletben tartja mind az arányosság elvét, mind az érintett alapvető jogait, kiderül, hogy az érintett személyes magatartása valódi, közvetlen és kellően súlyos veszélyt jelent a társadalom valamely alapvető érdekére.
E tényezők fényében a Bíróság úgy véli, hogy az ügy tárgyát képező jogszabályi intézkedés az illetékes holland hatóságok 1/80 határozat 14. cikkében kimondott mérlegelési mozgástere alá tartozik. Mindazonáltal a társadalmi koncepciók változására tett utalás és a közrendre alapított igazolás önmagában nem elégséges ezen intézkedés legitimizálásához. A kérdést előterjesztő bíróság feladata továbbá, hogy az 1/80 határozat által biztosított jogok figyelembevételével értékelje, hogy a nemzeti intézkedés alkalmas‑e a követett célkitűzés megvalósításának biztosítására, nem haladja‑e meg az annak eléréséhez szükséges mértéket, és előírja‑e az érintett török munkavállaló aktuális helyzetének előzetes és egyedi értékelését.
(
1
)	A 2012. március 26‑i Besluit houdende wijziging van het Vreemdelingenbesluit 2000 in verband met aanscherping van de glijdende schaal (a külföldiek jogállásáról szóló rendeletnek a mozgóskála szigorításával összefüggésben történő módosításáról szóló rendelet) (Stb. 2012, no 158).
(
2
)	Az Európai Közösség és Törökország közötti társulás fejlesztéséről szóló, 1980. szeptember 19‑i 1/80 társulási tanácsi határozat.
(
3
)	Az 1/80 határozat 6. és 7. cikke a török munkavállalóknak, illetve azon családtagjaiknak a munkavállalási jogairól rendelkezik, akik engedélyt kaptak arra, hogy a munkavállalóhoz költözzenek.
(
4
)	A harmadik országok huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárainak jogállásáról szóló, 2003. november 25‑i 2003/109/EK tanácsi irányelv (HL 2004. L 16., 44. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 272. o.).