62006CC0456
ELEANOR SHARPSTON
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. január 17. (
1
)
C-456/06. sz. ügy
Peek & Cloppenburg KG
kontra
Cassina SpA
„Szerzői jog — 2001/29/EK irányelv — A 4. cikk (1) bekezdése — Valamely mű eredeti vagy többszörözött példányának a 2001/29 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján adásvétellel vagy más módon történő nyilvános terjesztése — Szerzői jogi védelem alatt álló bútorok többszörözött példányainak üzlethelyiségben bemutatott bútordarabként, valamint kirakatban dekorációs bútorként való használata — A tulajdonjog vagy a birtoklás joga átruházásának elmaradása”
1.
A Bundesgerichtshof (Németország) jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelme az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22-i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
2
) (a továbbiakban: szerzői jogi irányelv vagy irányelv) 4. cikkének (1) bekezdése értelmezésére vonatkozik.
2.
A jelen kérelem olyan bútorokat érint, amelyek a releváns időpontban a gyártás szerinti tagállamban, illetve ott, ahol azokat a Peek & Cloppenburg KG (a továbbiakban: Peek & Cloppenburg) megszerezte, nem álltak szerzői jogi védelem alatt, azonban abban a tagállamban, ahol a Peek & Cloppenburg egyik üzletében a nyilvános pihenőrészben ideiglenes használatra rendelkezésre bocsátotta és egy másik üzletének kirakatában kiállította őket, szerzői jogi védelem alatt álltak. A kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy a bútorok ilyen módon történő használata a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében „adásvétellel vagy más módon megvalósuló nyilvános terjesztésnek” minősül-e. Igenlő válasz esetén a Bíróságnak állást kell foglalnia arról, hogy a jelen ügyben fennálló körülmények között a terjesztési jog gyakorlása összeegyeztethető-e az EK 28. cikkel.
Jogi háttér
A szerzői jogi irányelv
3.
A szerzői jogi irányelv célja, ahogyan a címében is benne rejlik, a szerzői és szomszédos jogok (
3
) egyes vonatkozásainak összehangolása, beleértve az ezen jogok által védett művek vagy többszörözött példányaik nyilvánosság számára történő terjesztése jogának engedélyezését.
4.
Az irányelv preambulumbekezdései a következőket tartalmazzák:
„(3)
A javasolt harmonizáció elősegíti a négy belső piaci szabadság megvalósítását, valamint összefügg az alapvető jogelvek – különösen a szellemi tulajdont is magában foglaló tulajdon, a véleménynyilvánítás szabadsága, valamint a közérdek – tiszteletben tartásával.
(4)
A szerzői jog és a szomszédos jogok szabályozási kereteinek harmonizálása a jogbiztonság növekedése, illetve a szellemi tulajdon magas szintű védelme révén jelentős erőforrásokat mozgósít az alkotó és újító tevékenységek fejlesztésére […].
[…]
(9)
A szerzői jog és szomszédos jogok harmonizációjának a magas szintű védelemből kell kiindulnia, tekintve, hogy ezek a jogok elengedhetetlenek a szellemi alkotáshoz. Az általuk nyújtott védelem hozzájárul az alkotó tevékenység fenntartásához és fejlődéséhez a szerzők, az előadóművészek, az előállítók és a fogyasztók, valamint a kultúra, az ipar és a nagyközönség érdekében. A szellemi tulajdon ennek megfelelően a tulajdon részeként nyert elismerést.
(10)
Ahhoz, hogy a szerzők és előadóművészek a jövőben is alkotó és művészi tevékenységet folytathassanak, műveik felhasználásáért megfelelő díjazásban kell, hogy részesüljenek, ugyanúgy, mint a producerek, annak érdekében, hogy a művek pénzügyi hátterét biztosítani tudják. Az olyan termékek előállítása, mint a hangfelvételek, a filmek vagy a multimédia-termékek, illetve az olyan szolgáltatások nyújtása, mint a lehívásra történő hozzáférhetővé tétel, jelentős befektetést igényelnek. A megfelelő díjazás biztosításához, illetve a befektetés kielégítő mértékű megtérüléséhez a szellemi tulajdonjogok megfelelő szintű védelme szükséges.
(11)
A szerzői jog és szomszédos jogok szigorú és hatékony védelme az egyik legfontosabb eszköze annak, hogy Európában a kulturális alkotótevékenység hozzájusson a szükséges forrásokhoz, illetve a szerzők és előadók megőrizhessék függetlenségüket és méltóságukat.
[…]
(15)
A Szellemi Tulajdon Világszervezetének (WIPO) szervezésében 1996 decemberében tartott diplomáciai konferencia eredményeképpen két új szerződést fogadtak el, a WIPO szerzői jogi szerződését, illetve a WIPO előadásokról és hangfelvételekről szóló szerződését, amelyek a szerzők, illetve az előadóművészek és hangfelvétel-előállítók jogainak védelmével foglalkoznak. Ezek a szerződések a szerzői jog és a szomszédos jogok nemzetközi védelmét korszerűsítik, nem utolsósorban az úgynevezett »digitális agenda« vonatkozásában, továbbá hatékonyabb eszközöket vezetnek be a kalózkodás elleni küzdelem terén. A Közösség és a legtöbb tagállam már aláírta ezeket a szerződéseket, és folyamatban van a Közösség, illetve a tagállamok általi megerősítésük előkészítése. Ez az irányelv egyben számos ilyen nemzetközi kötelezettség végrehajtását is szolgálja.
[…]
(21)
Ennek az irányelvnek meg kell határoznia az egyes kedvezményezettek tekintetében a többszörözési jog hatálya alá tartozó cselekmények körét. Ennek a közösségi vívmányokkal összhangban kell történnie. A belső piacon belüli jogbiztonság biztosítása érdekében e cselekmények fogalmát tágan kell meghatározni.
[…]
(23)
Ennek az irányelvnek harmonizálnia kell a szerzők nyilvánossághoz közvetítéshez való jogát. Ezt a jogot olyan tágan kell értelmezni, hogy lefedjen minden olyan nyilvánossághoz közvetítést, amikor a nyilvánosság nincs jelen a közvetítés kiindulópontjául szolgáló helyszínen. Ez a jog magában kell, hogy foglalja a művek bármilyen vezetékes vagy vezeték nélküli közvetítését, illetve továbbközvetítését, ideértve a sugárzást is. E jog más cselekményekre nem vonatkozik.
[…]
(28)
Az ebben az irányelvben biztosított szerzői jogi védelem magában foglalja az anyagi hordozón rögzített művek terjesztésének ellenőrzésére vonatkozó kizárólagos jogot. Az eredeti műnek, illetve többszörözött példányának a jogosult vagy annak hozzájárulásával más által megvalósított, első Közösségen belüli eladása kimeríti az adott műpéldány Közösségen belüli újraeladásának ellenőrzésére irányuló jogot. E jog nem merül ki az eredeti műnek vagy többszörözött példányának a jogosult, illetve annak hozzájárulásával más által a Közösségen kívül megvalósított eladása esetén. A szerzők bérleti, valamint haszonkölcsönzési jogait a 92/100/EGK irányelv szabályozza. Az ebben az irányelvben foglalt terjesztési jog nem érinti az említett irányelv I. fejezetében foglalt bérleti, illetve haszonkölcsönzési jogokkal kapcsolatos rendelkezéseket.
[…]
(60)
Az ezen irányelv által biztosított védelem nem érintheti az olyan egyéb területeken elfogadott nemzeti, illetve közösségi jogszabályi rendelkezéseket, mint az ipari tulajdon, az adatvédelem, a feltételes hozzáférés, a közérdekű dokumentumokhoz való hozzáférés, illetve a médiában történő felhasználás időrendjének szabályai, amelyek a szerzői jog és a szomszédos jogok védelmét befolyásolhatják.”
5.
Az irányelv 4. cikke kimondja:
„(1)   A tagállamok a szerzők számára kizárólagos jogot biztosítanak műveik eredeti vagy többszörözött példányai adásvétellel vagy más módon megvalósuló nyilvános terjesztésének engedélyezésére, illetve ennek megtiltására.
(2)   A terjesztési jog nem merül ki a Közösségen belül a mű eredeti vagy többszörözött példánya tekintetében, kivéve ha annak első eladását vagy tulajdonjogának más módon való első átruházását a Közösségen belül a jogosult vagy az ő hozzájárulásával más végezte.”
6.
A 9. cikk alapján az irányelv nem érinti többek között a mintaoltalmakra vonatkozó rendelkezéseket. A múltban ezek a jogok egyes tagállamokban a szerzői jog részét alkották, másokban különös nemzeti szabályozás védelme alatt álltak, míg megint más tagállamokban egyáltalán nem álltak védelem alatt. (
4
)
Nemzetközi szerződések
7.
A szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése hasonlít a WIPO (
5
) szerzői jogi szerződése (a továbbiakban: WCT) 6. cikkének (1) bekezdéséhez. (
6
) Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a másodlagos közösségi jog rendelkezéseit lehetőség szerint a Közösség által kötött nemzetközi szerződésekkel összhangban kell értelmezni. (
7
)
8.
A WCT 2001. december 6-án lépett hatályba. A Közösség, bár aláírta, még nem erősítette meg a Szerződést. (
8
) A szerződés ennek ellenére irányadó a szerzői jogi irányelv értelmezésekor, mivel az irányelv (15) preambulumbekezdése alapján „egyben számos [ilyen] [WCT-ből származó] nemzetközi kötelezettség végrehajtását is szolgálja”.
9.
A WCT „A terjesztés joga” című 6. cikke az alábbiak szerint szól:
„(1)   Az irodalmi és művészeti alkotások szerzőinek kizárólagos joga, hogy engedélyezzék műveik eredeti példányának vagy többszörözött példányainak a nyilvánosság számára adásvétel vagy a tulajdonjog egyéb átruházása útján való hozzáférhetővé tételét.
(2)   E Szerződés nem érinti a Szerződő Felek szabadságát olyan feltételek esetleges meghatározására, amelyek alapján az (1) bekezdésben említett jog kimerülése a mű eredeti példányának, illetve többszörözött példányainak a szerző hozzájárulása alapján történt első adásvételét vagy a tulajdonjog egyéb első átruházását követően bekövetkezik.”
Nemzeti szabályozás
10.
A szerzői jogi irányelv 4. cikkének Németországban a szerzői jogról szóló törvény (Urheberrechtsgesetz, a továbbiakban: UrhG) 15. §-a és 17. §-a felel meg. (
9
)
11.
Az UrhG 15. § (1) bekezdése szerint a szerző kizárólagos joga magában foglalja a 17. §-ban meghatározott terjesztési jogot is.
12.
A 17. § (1) bekezdése a terjesztés jogát úgy határozza meg, hogy az „a mű eredeti vagy többszörözött példányának a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétele vagy forgalomba hozatala”.
Az alapeljárás háttere
13.
A következő tényállás alapja az előzetes döntéshozatal iránti kérelem, amennyiben másként nem jelzem.
14.
A Cassina SpA (a továbbiakban: Cassina) egy Olaszországban alapított társaság, amely bútorokat gyárt, többek között Charles Edouard Jeanneret tervei alapján készült darabokat (Le Corbusier). Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem azon a feltevésen alapul (
10
), hogy a Cassinának – a német szerzői jog alapján (
11
) – kizárólagos joga van gyártani és értékesíteni a Le Courbusier-tervek alapján készült bútorokat egy olyan licencszerződés alapján, amelyet az ezen bútorokon fennálló szerzői jogi jogosultjával kötött, továbbá hogy ezen jog megfelel az UrhG 17. §-ában szabályozott terjesztési jognak.
15.
A Peek & Cloppenburg egy Németországban alapított betéti társaság, üzleteiben Németország-szerte ruházati cikkeket árusít. A Frankfurt am Mainban lévő üzletében a Le Corbusier-tervek alapján készült karosszékekkel, pamlagokkal és asztallal berendezett pihenőrészt alakított ki a vevők számára. Továbbá a düsseldorfi üzletének egyik kirakatában dekorációs céllal egy karosszéket állított ki.
16.
A Peek & Cloppenburg ezeket a bútorokat a „Dimensione” olasz társaságtól vásárolta, amely egyben ezek gyártója. A Cassina által előadottak szerint ahhoz, hogy valamely mű az olasz szerzői jog alapján védelemben részesüljön, művészi értékének – egészen a közelmúltig – kereskedelmi jellegétől megkülönböztethetőnek kellett lennie. Ennek következtében a formatervezési minták, mint a Le Corbusier-tervek alapján készült bútorok nem álltak szerzői jogi védelem alatt. A törvényt 2001-ben módosították annak érdekében, hogy a formatervezési minták oltalmáról szóló 98/71 irányelvet (
12
) átültessék, amely így felöleli azon formatervezési mintákat magában foglaló műveket is, amelyek művészi vagy kreatív jelleggel rendelkeznek. Egy átmeneti rendelkezés 10 éves időszakra kizárta az új jogra való hivatkozást valamely olyan személlyel szemben, aki az említett törvénymódosítást megelőzően jogszerűen gyártott és forgalmazott jogi oltalom alatt álló művet. (
13
)
17.
A Cassina a Landgericht (tartományi bíróság) előtt kártérítés, jogsértés abbahagyása és a bútorok származásáról történő tájékoztatás adása iránt pert indított a Peek & Cloppenburggal szemben. A Landgericht a Cassina keresetének helyt adott. A Peek & Cloppenburg jogkérdésre irányuló fellebbezése jelenleg folyamatban van a Bundesgerichtshof előtt.
18.
A Bundesgerichtshof megjegyzi – amennyiben a tényállási elemek aszerint valósultak meg, ahogyan ő azt véli – a jogvita kimenetele attól függ, hogy azáltal, hogy a Peek & Cloppenburg Németországban a közönség által látogatható üzlethelyiségekben bútorokat helyezett el, valamint az üzletének kirakatában bútorokat állított ki, megsértette-e a Cassina terjesztési jogát. Az UrhG 17. § (1) bekezdését a szerzői jogi irányelvvel összhangban kell értelmezni. Ezért a kérdés az, hogy az ilyen tevékenységek az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében „adásvétellel vagy más módon megvalósuló nyilvános terjesztésének” minősülnek-e. Igenlő válasz esetén a következő kérdés az, hogy az EK 28. cikk és az EK 30. cikk korlátozza-e a terjesztési jog gyakorlását, amennyiben az egyébként a nemzeti piacok felosztásához vezethet. A tagállamok nemzeti piacainak felosztása akkor valósulhat meg, ha a használati célt szolgáló művészi vagy kézműves termékek Németországban szerzői jogi védelemben részesülnének, még akkor is, ha azokat Olaszországban jogszerűen gyártják.
A Bíróság előtti eljárás
19.
E körülmények között a Bundesgerichtshof előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1.
a)
A [szerzői jogi irányelv] 4. cikk[ének] (1) bekezdése szerinti adásvételtől eltérő más módon megvalósuló nyilvános terjesztésnek kell-e tekinteni azt, hogy harmadik személyek részére lehetővé teszik szerzői jogi védelem alatt álló művek példányainak a használatát, anélkül hogy a használat engedélyezésével együtt átruházták volna a műpéldányok feletti tényleges rendelkezési jogot?
b)
Akkor is a [szerzői jogi irányelv] 4. cikk[ének] (1) bekezdése szerinti terjesztés esete áll-e fenn, ha a szerzői jogi védelem alatt álló művek példányait nyilvánosan bemutatják, anélkül hogy a harmadik személyeknek a műpéldányok használatának lehetőségét engedélyezték volna?
2.
Igenlő válasz esetén:
Az áruk szabad mozgásának védelme akadályozhatja-e a fent említett esetekben a terjesztési jog gyakorlását, ha a bemutatott műpéldányok abban a tagállamban, ahol gyártották és forgalomba hozták őket, nem állnak szerzői jogi védelem alatt?”
20.
A Cassina, a Peek & Cloppenburg, a lengyel kormány és a Bizottság nyújtottak be írásbeli észrevételeket, és a lengyel kormány kivételével mindannyian részt vettek a tárgyaláson.
Értékelés
Az 1. a) kérdés
21.
Az előterjesztő bíróság az első kérdésének első részében lényegében arra vár választ, hogy a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében nyilvános terjesztésről van-e szó, amikor szerzői jogi védelem alatt álló bútorokat (
14
) használat céljából harmadik személyek számára ideiglenesen hozzáférhetővé teszik, anélkül hogy nekik a bútorok felett rendelkezési joguk lenne.
22.
Ez a kérdés olyan bútorokra vonatkozik, amelyeket a nyilvánosság számára valamely áruház pihenő részében bocsátottak rendelkezésre, azonban amelyek nem vásárolhatóak meg.
23.
A Cassina és a lengyel kormány azt az álláspontot képviselik, hogy az előterjesztő bíróság első kérdésére igenlő választ kell adni. A Peek & Cloppenburg és a Bizottság ellenkező véleményen vannak.
24.
A Cassina és a lengyel kormány a következőket adják elő.
25.
Először is, a 4. cikk (1) bekezdését („adásvétellel vagy más módon (
15
) megvalósuló nyilvános terjesztés”) tágan kell értelmezni. A tág értelmezés egyébként magából az irányelv céljaiból is következik. A premabulumbekezdésekből kiderül, hogy az irányelv célja a jogosultak széles körű védelme (
16
), a megfelelő díjazásuk biztosítása (
17
), valamint a jogbiztonság elősegítése. (
18
)
26.
Másodszor, egy ilyen értelmezés összhangban van a terjesztés jogának tág, a szerzői jogi irányelv előtt elfogadott egyéb szerzői jogi aktusokban létező fogalmával, mint a bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról szóló irányelv (
19
), a számítógépi programok jogi védelméről szóló irányelv (
20
) és az adatbázisok jogi védelméről szóló irányelv. (
21
)
27.
Harmadszor, a Bíróság a „terjesztés” fogalmát számos döntésében tágan értelmezte. (
22
)
28.
Végül a fogalom szűk körű meghatározása ellentétes lenne az 1383/2003 rendelettel (
23
), amely a hamisított áruk elleni vámhatósági kötelezettségekről szól. Annak ellenére, hogy a rendelet csak az EU-n kívüli államokból származó árukra alkalmazandó, alapjait ásná alá az, ha – a „terjesztés” fogalmának szűk értelmezésén keresztül – harmadik országból származó kalóz árukat (a meghatározás szerint olyan bitorló áruk, amelyeket a jogosult hozzájárulása nélkül gyártottak) nem lehetne szabad forgalomba bocsátani vagy újraexportálni, mialatt a más tagállamokból származó kalóz áruk következmények nélkül importálhatóak lennének.
29.
Ezek az érvek nem győznek meg.
30.
Ahogy a Bíróság az SGAE-ügyben hozott ítéletben kimondta, a közösségi jog rendelkezéseit amennyire lehetséges, a nemzetközi jog figyelembevételével kell értelmezni, különösen, amikor e rendelkezések pontosan a Közösség által megkötött nemzetközi megállapodások végrehajtását szolgálják. (
24
) A szerzői jogi irányelv (15) preambulumbekezdéséből kiderül, hogy az irányelv egyes a WCT-ből származó nemzetközi kötelezettségek végrehajtását szolgálja. A WCT 6. cikkének (1) bekezdésében az abban szabályozott terjesztési jog olyan jogként van meghatározva, amely alapján a szerzők engedélyezik a művek eredeti példányának vagy többszörözött példányainak a nyilvánosság számára való hozzáférhetővé tételét „adásvétel vagy a tulajdonjog egyéb átruházása útján”. Egyetértek a Peek & Cloppenburggal és a Bizottsággal abban, hogy ezen rendelkezés szövege félreérthetetlen, és egyértelműen nem foglalja magában a hozzáférhetővé tételt ideiglenes használat végett.
31.
Ahogy a Bizottság előadja, ezt az értelmezést támasztja alá a szerzői jogi irányelv rendszere és különösen a 4. cikk egésze. A 4. cikk (2) bekezdése lényegében a terjesztési jog kimerülését szabályozza, és ennek körében az „első eladás vagy a tulajdonjog más módon való első átruházása” fogalmat használja. Azt feltételezhetnénk, hogy a kimerülés hatályát olyan cselekmények alapján kell meghatározni, amelyek lényegében hasonlóak azokhoz, amelyek a terjesztés alapját képezik. Ehhez az értelmezési szemlélethez áll még közelebb, ha az irányelv (28) preambulumbekezdésének szövegét vesszük figyelembe.
32.
Nem gondolom, hogy a Cassina által hivatkozott többi irányelv e ponton további segítséget nyújthat. Igaz ugyan, hogy mind a számítógépi programok jogi védelméről szóló irányelv, mind az adatbázisok jogi védelméről szóló irányelv a szerzői jogi jogosult kizárólagos jogának meghatározása keretében „bármilyen formában történő nyilvános terjesztést” (
25
) említ. Mivel azonban a „nyilvános terjesztés fogalma” önmagában nem került meghatározásra, ez az érv nekem csupán okoskodásnak tűnik. Hasonló módon a bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról szóló irányelv megfogalmazza a „kizárólagos jogot arra, hogy [ezen védelem alatt álló] teljesítményeket, illetve azok többszörözött példányait adásvétel útján vagy egyéb módon a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tegyék” (
26
). A probléma tisztázása során ez sem nyújt segítséget.
33.
A szerzői jogi irányelv természetszerűleg a szellemi tulajdon magas fokú védelmét célozza. (
27
) Mindenesetre túlzott leegyszerűsítés volna az a feltételezés, hogy a „nyilvános terjesztés” fogalmának hatálya tekintetében felmerülő bármely kétség esetén automatikusan a szerzői jogi jogosult javára döntenek. Ez még inkább érvényes, ha – mint a jelen ügyben – egy ilyen értelmezés mind a WCT szövegével, amelynek az említettek szerint a szerzői jogi irányelv értelmezésénél jelentősége van, mind az áruk szabad mozgásának elvével szemben áll. Figyelembe kell venni ugyanis, hogy az irányelv a belső piac négy szabadságának megvalósítását is szolgálja. (
28
)
34.
A nemzeti bíróság ugyan az áruk szabad mozgásának szabályai értelmezésére terjesztett elő egy speciális kérdést, azonban csak arra az esetre, ha az első kérdésekre igenlő válasz születik. Véleményem szerint ezek a szabályok azonban már a vizsgálat korábbi szakaszában jelentőséghez juthatnak, nevezetesen annak eldöntésekor, hogy az első kérdésre igennel kell-e válaszolni. Ahogyan azt a Bizottság kifejti, az EK 28. cikk és az EK 30. cikk a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése helyes értelmezésekor jelentőséget kap a jelen ügyhöz hasonló esetekben, amelyekben valamely tagállamban és nem más tagállamban szerzői jogi védelem alatt álló többszörözött műpéldányokról van szó, ahol a szerzőnek a többszörözött példányok használatával szembeni fellépési joga a Közösségen belüli kereskedelem akadályozásához vezethetnek. Ebben az összefüggésben megjegyzem, hogy a 98/71 irányelv (
29
) megalkotása előtt a formatervezési minták oltalma nem került harmonizálásra (
30
), és hogy a jelen ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapja az a vélelem, hogy a bútordarabok a Peek & Cloppenburg által történt megszerzés időpontjában sem szerzői jogi, sem formatervezési oltalom alatt nem álltak.
35.
Az irányelv 4. cikke (1) bekezdésének olyan irányú értelmezése, hogy a „nyilvános terjesztés” magában foglalja az oltalom alatt álló művek átmeneti használat végett történő hozzáférhetővé tételét, aminek következtében a szerzői jogi jogosult ezen használattal szemben felléphet, az áruk szabad mozgásának korlátozásához vezetne. Az EK 30. cikk szerint egy ilyen korlátozást igazolhat többek között az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy ilyen eltérés azonban csak akkor megengedett, amennyiben az ilyen tulajdon tárgyát képező jogok védelmét biztosítják. (
31
)
36.
Az irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a Cassina és a lengyel kormány által is támogatott tág értelmezése ezért csak abban az esetben lenne összeegyeztethető az EK 30. cikkel, ha a 4. cikk (1) bekezdése szerinti terjesztés jogának gyakorlása a szerzői jog különös tárgyának védelmét biztosítaná. Ahogyan azt a Bizottság kifejti, a Bíróság – az áruk szabad mozgása alóli szerzői jogi kivételek miatti eltérések jogszerűségének – értékelésénél arra helyezte a hangsúlyt, hogy az állitólagos bitorló cselekmény kereskedelmi jellegű-e, amely olyan jövedelmeket generál, amelytől a szerzői jogi jogosult meg van fosztva. A jelenlegihez hasonló esetekben az állítólagos jogsértés jellege egyértelműen teljesen más természetű. Számomra egyáltalán nem nyilvánvaló, hogy ilyen körülmények között engedélyezni a jogosultnak azt, hogy megakadályozza, hogy valamely olyan személy, aki valamely más tagállamban oltalom alatt álló javakat jogszerűen szerzett meg, majd azokat ideiglenesen hozzáférhetővé tette a közönség számára, a szerzői jog tárgyát képező jogok védelmét biztosítja.
37.
Ugyancsak nem tudom elfogadni Cassina általánosító érvelését, mely szerint a terjesztés jogának fogalmát, mivel azt a Bíróság számos szerzői jogi ügyben tágan értelmezte, az irányelv 4. cikke (1) bekezdésével összefüggésben is ilyen módon kell értelmezni. A három ügy közül, amelyeket Cassina érvelése alátámasztásaként felsorolt (
32
), a Warner Brothers és a Metronome Musik ügyek az EK 30. cikk és a nemzeti, illetve a közösségi jogi jogszabályok összeegyeztethetőségére vonatkozott (
33
), amelyek (többek között) valamely zenemű vagy film szerzőjének vagy producerének az ezen művekről készült felvételek bérbeadásának kizárólagos jogát biztosítják. A kérdés lényegében arra vonatkozott, hogy valamely ilyen jog beleütközik-e azon általános elvbe, amely szerint a szerzői jogi jogosultnak terjesztési joga az első adásvétel következtében kimerül. A Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy az érintett piacok sajátosságaira figyelemmel nem áll fenn ez az ütközés. Nem látom, hogy a Bíróságnak abban az ügyben kifejtett értelmezése a „nyilvános terjesztés” fogalmának egy teljesen eltérő összefüggésben történő meghatározásakor miként tudna segítséget nyújtani. A Foreningen af danske Videogramdistributører ügy azt a kérdést érintette, hogy a kizárólagos bérbeadási jog a Közösség egészében kimerül-e, ha a szerzői jogi jogosult a bérbeadást az egyik tagállamban engedélyezi. A Bíróság úgy döntött, hogy figyelemmel a kizárólagos bérbeadási jog természetére, nem áll fenn ez a helyzet. Újfent nem látom, hogy ez a döntés a Bíróságnak a jelen ügyben miként tudna további segítségül szolgálni.
38.
Cassina előadja, ha a Bíróság a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szabályozott terjesztési jogot szűkebben értelmezné, mint ahogyan azt az említett esetekben tette, amelyek olyan immateriális javakra vonatkoznak, mint a zene, akkor abból arra a következtetésre juthatunk, hogy az immateriális javak indokolatlanul szélesebb körű védelemben részesülnek, mint a materiális javak. Még akkor is, ha ez a helyzet állna fenn, ezt nem tartom elfogadható érvnek a 4. cikk (1) bekezdésének széles körű értelmezése alátámasztására. A nem tárgyiasult műveket természetüknél fogva másképp terjesztik, mint a tárgyiasultakat. Éppen ebből kifolyólag biztosított immateriális művek javára egy átfogóbb szerzői jogi védelmet előbb a Bíróság az ítélkezési gyakorlatában, majd a közösségi jogalkotó a bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról szóló irányelvben.
39.
Végül nehezen tudom követni a Cassinának az 1383/2003 rendeletre (
34
) alapított érvelését. Ahogy a Cassina maga is elismeri, a rendelet csak olyan árukra alkalmazandó, amelyek harmadik államokból érkeznek a Közösség vámterületére. Ezen túlmenően a jelen ügy alapja az a feltevés, hogy a kérdéses bútorok nem kalóztermékek, hanem azokat Olaszországban jogszerűen gyártották és szerezték meg.
40.
Következésképpen az 1. a) kérdés megválaszolása kapcsán arra az eredményre jutok, hogy a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében nem valósul meg a nyilvános terjesztés, amikor egyes szerzői jogi védelem alatt álló bútorokat harmadik személyek számára használat végett ideiglenesen hozzáférhetővé tesznek, anélkül hogy nekik a bútorok felett rendelkezési joguk lenne.
1. b) kérdés
41.
Az első kérdésének második részében az előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvános terjesztésről van-e szó, amikor a szerzői jogi védelem alatt álló bútorokat (
35
) egy üzlet kirakatában kiállítják, anélkül hogy azokat a vásárlóközönség használhatná vagy megszerezhetné.
42.
Véleményem szerint az első kérdés első részére javasolt válaszomból a fortiori következik a válasz erre a kérdésre, az előzőekben kifejtett indokok alapján.
43.
Ennek megfelelően úgy gondolom, hogy a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében nincsen szó nyilvános terjesztésről, amikor a szerzői jogi oltalom alatt álló bútorokat egy üzlet kirakatában kiállítják, anélkül hogy azokat a vásárlóközönség használhatná vagy megszerezhetné.
2. kérdés
44.
A nemzeti bíróság a második kérdését csak arra az esetre tette fel, ha az első kérdésre a válasz igenlő, azaz ha a szerzői jogi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nyilvános terjesztés valósulna meg, azáltal hogy a szerzői jogi védelem alatt álló bútorokat harmadik személyek hozzáférhetővé teszik ideiglenes használat végett, anélkül hogy nekik a bútorok felett rendelkezési joguk lenne, vagy hogy azokat egy üzlet kirakatában kiállítják, anélkül hogy harmadik személyeknek lehetőségük lenne a bútorokat használni vagy megszerezni. Erre az esetre az előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az áruk szabad mozgásának védelme akadályozhatja-e azon jog gyakorlását, hogy megakadályozásra kerüljön a terjesztés, ha a műpéldányok abban a tagállamban, ahol gyártották és forgalomba hozták őket, nem részesülnek szerzői jogi védelemben.
45.
Véleményem szerint az első kérdés egyik részére sem lehet igenlő választ adni, ezért nem áll szándékomban, hogy a második kérdésre választ javasoljak. Mindazonáltal szeretnék ahhoz néhány megjegyzést hozzáfűzni.
46.
Az előzetes döntéshozatalra vonatkozó végzésből kiderül, hogy a nemzeti bíróság arra vár választ, hogy valamely, a jelen ügyhöz hasonló ügyben – amely olyan, a német szerzői jog által védelemben részesített művekre vonatkozik, amelyek védelemben részesülnek akkor is, ha azokat a szerzői jogi jogosult hozzájárulása nélkül Olaszországban jogszerűen gyártották – Németországban azon jog gyakorlása, amellyel fel lehet lépni az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a nyilvános terjesztéssel szemben, vezethet-e a nemzeti piacok felosztásához. Amennyiben igen, ezen jog gyakorlása, amely első látásra ellentétes az EK 28. cikkel, igazolható-e az EK 30. cikk alapján.
47.
A Cassina és a lengyel kormány előadják, hogy a második kérdésre nemleges választ kell adni. A Peek & Cloppenburg és a Bizottság ezzel ellentétes állásponton vannak.
48.
A Cassina előadja, hogy az Olaszországban jogszerűen megszerzett bútorok használatának Németországban történő megtiltása nem akadályozza a két tagállam közötti kereskedelmet. Még ha ez az eset állna is fenn, azt alátámasztaná az EK 30. cikk. El kell ismerni, hogy ez a rendelkezés nem igazolhat olyan intézkedéseket, amelyek a nemzeti piacok mesterséges felosztásához vezetnek. Ezért a szellemi vagy az ipari tulajdon jogosultja nem hivatkozhat az EK 30. cikkre az olyan áruk behozatalának megakadályozása céljából, amelyeket valamely másik tagállamban a jogosult vagy a hozzájárulásával harmadik személy jogszerűen forgalomba hozott. A Cassina azt állítja, hogy a jelen ügyben nem ez a helyzet, mivel ő a bútoroknak az Olaszországban való forgalomba hozatalához nem járult hozzá.
49.
A lengyel kormány előadja, hogy a szerzői jogi védelem terjedelme közösségi jogi szinten nem került harmonizálásra. A harmonizáció hiányában a védelem terjedelmét a nemzeti jog szabályozza.
50.
Számomra az említett két érvelés egyike sem tűnik különösen hasznosnak. Az utaló végzés általánosságban, a második kérdés pedig különösen azon a feltevésen alapul, hogy a bútorokat Olaszországban jogszerűen gyártották. A Cassina megállapításai ezért nem relevánsak. A lengyel kormány érvelése rossz feltételezésből indul ki: még ha a védelem terjedelme a nemzeti jog feladata lenne is, ezen jognak természetszerűleg összhangban kellene állnia az EK 28. cikkel és az EK 30. cikkel.
51.
A Bizottság elképzelhetetlennek tartja a 4. cikk (1) bekezdése szerinti terjesztés jogának olyan értelmezését, amely szerint az áruk szabad mozgásának elve ezen jog gyakorlását megtiltja. A Bizottság ezért abból indul ki, hogy a második kérdés annak meghatározására irányul, hogy az EK 28. és az EK 30. cikk kizárja-e a nemzeti jog olyan értelmezését, mely szerint azok a cselekmények, amelyek a jelen ügyben is szerepelnek, szerzői jogi védelem alá eső terjesztésnek minősülnek.
52.
Úgy tűnik számomra, hogy ez az érvelés is téves. A második kérdés egyértelműen azon a feltevésen alapul, hogy a kérdéses cselekmények a 4. cikk (1) bekezdése értelmében ténylegesen terjesztésnek minősülnek. Ha ez így van, az ezen rendelkezést átültető nemzeti jog (feltéve, hogy a 4. cikk kötelező erővel bír) szükségszerűen ugyanezen hatállyal bír. Ezért nem értem, hogy a Bizottság milyen különbségtételt kíván tenni.
53.
Ezen megfontolások alapján úgy vélem, hogy az irányelv 4. cikkének (1) bekezdését és az azt átültető nemzeti rendelkezést hatályában együttesen kell fenntartani, vagy azokat meg kell semmisíteni: ha az egyik rendelkezés ütközik az EK-Szerződésnek az áruk szabad mozgásáról szóló rendelkezéseibe, akkor az a másikra is ugyanígy vonatkozik. Már az első kérdés első részével kapcsolatban kifejtettem azokat az okokat, hogy véleményem szerint az EK 28. cikk és az EK 30. cikk alapján miért kell a 4. cikk (1) bekezdés szerinti „nyilvános terjesztés” fogalmát szűken értelmezni. (
36
)
54.
A második kérdés elemzése megerősít abban, hogy az első kérdésre javasolt válaszom helyes. Ahogy az az első kérdés kapcsán kifejtett elemzésemből hallgatólagosan következik, nagy vonalakban egyetértek a Peek & Cloppenburg (
37
) előadásával, miszerint a szerzői jogról szóló irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő „nyilvános terjesztés” fogalmának túl tág értelmezése összeegyeztethetetlen lenne az EK 28. cikkben megfogalmazott áruk szabad mozgásával, és az az EK 30. cikkel sem igazolható. Az EK 30. cikk szerinti eltérésének csak akkor adható hely, ha a szóban forgó terjesztési jog gyakorlása a szerzői jog különös tárgyát védi. A jelen ügyben ez a feltétel nem teljesül. mivel a kérdéses cselekmények az értékesítést vagy a továbbértékesítést, illetve más hasonló tranzakciót nem érintik, hanem (éppenséggel) olyan ideiglenes használatot valósítanak meg, amely a bútorok rendeltetése.
55.
Végül még egyszer meg szeretném ismételni: az a tény, hogy a bútoroknak a Közösség területén történő első forgalombahozatala a szerzői jog jogosultjának hozzájárulása nélkül történt, a jelen ügy összefüggéseit tekintve nem releváns. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi jog jelenlegi állapotában és nemzeti jogszabályokat harmonizáló közösségi rendelkezések hiányában, az irányadó nemzetközi megállapodásokat figyelembe véve, a tagállamok feladata meghatározni az irodalmi és művészeti tulajdon védelmének feltételeit és részletes szabályait. (
38
) Ahogyan azt korábban már kifejtettem, a 98/71 irányelv (
39
) átültetését megelőzően a formatervezési minta nem volt harmonizálva, és azt a Berni Uniós Egyezmény sem írta elő. (
40
) Az, hogy a releváns időpontban a formatervezési minta oltalma Németországban és Olaszországban eltérő tartalmú volt, csupán ennek a jogi helyzetnek a következménye.
Végkövetkeztetések
56.
A fentiekben kifejtett indokok alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Bundesgerichtshof által feltett kérdésekre a következő választ adja:
Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22-i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül „adásvétellel vagy más módon megvalósuló nyilvános terjesztésnek”, amikor harmadik személyek szerzői jogi védelem alatt álló bútorokat ideiglenes használat végett hozzáférhetővé tesznek, anélkül hogy nekik a bútorok felett rendelkezési joguk lenne, vagy egy üzlet kiraakatában kiállítják, anélkül hogy harmadik személyek azokat használhatnák vagy megszerezhetnék.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	HL L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.
(
3
)	Az EK-jog kontextusában a szerzői jog („droit d’auteur”) a szerzők, zeneszerzők, művészek stb. kizárólagos jogait öleli fel, míg a szomszédos jogok („droit voisins”) az előadóművészek (énekesek, színészek) és a vállalkozások (kiadók, producerek) megfelelő jogainak védelmére szolgálnak.
(
4
)	Nemzetközi szinten a művészeti és irodalmi művek védelméről szóló, 1886. szeptember 9-i Berni Egyezmény lehetővé tette a részes feleknek, hogy „megállapítsák azon törvények alkalmazási körét, amelyek az alkalmazott művészet és az ipari minták és formatervezési mintákat érintik, valamint ezen művek, ipari minták és formatervezési minták védelmének feltételeit” (2. cikk (7) bekezdés). Közösségi szinten a mintaoltalmak részbeni harmonizációját vezette be a formatervezési minták oltalmáról szóló, 1998. október 13-i 98/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 289., 28. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 21. kötet, 120. o.).
(
5
)	World Intellectual Property Organisation (Szellemi Tulajdon Világszervezete).
(
6
)	1996. december 20-án Genfben fogadták el.
(
7
)	A C-61/94. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1996. szeptember 10-én hozott ítélet (EBHT 1996., I-3989. o.) 52. pontja.
(
8
)	A Közösségi ratifikáció csak akkor fog megtörténni, ha valamennyi tagállam a szerzői jogi irányelv átültetését követően ratifikálta a WCT-t is. A Közösség és az akkori tagállamok a szerzői és szomszédos jogok bizonyos kérdéseiről szóló, 1996. december 2. és 20. között tartott diplomáciai konferencia végén arról nyilatkoztak, hogy a ratifikációs okmányokat egyidejűleg fogják letétbe helyezni. Lásd Ficsor M.: The Law of Copyright and the Internet (2002), 68. o., 2.41. pont.
(
9
)	1965. szeptember 9-i törvény (BGBl. I., 1273. o.), legutóbb a 2006. november 10-i törvénnyel módosították (BGBl. I., 2587. o.).
(
10
)	Amelyet végső soron a nemzeti bíróságnak kell megvizsgálnia.
(
11
)	Cassina szerint, amelyet a Peek & Cloppenburg nem vitat, a Le Corbusier-tervek alapján készült bútorok Németországban az állandó ítélkezési gyakorlat szerint szerzői jogi oltalom alatt állnak.
(
12
)	Hivatkozás a 4. lábjegyzetben.
(
13
)	Figyelembe kell venni, hogy a Cassina az olasz jogi rendelkezéseknek a közösségi joggal (és egyebekben az olasz alkotmánnyal) való összeegyeztethetőségét megkérdőjelezi. Az előterjesztő bíróság a kérdéseiben azonban abból indul ki, hogy a jelen ügyben a vitatott bútordarabokat Olaszországban jogszerűen gyártották és szerezték meg, és úgy tűnik, hogy az olasz jogi helyzetnek a Cassina által ismertetett összefoglalója ad magyarázatot arra, hogy ez miként történhetett.
(
14
)	Véleményem szerint előnyős lenne, ha a jelen ügyben előterjesztett kérdésekre adott válaszokat a konkrét összefüggésre való figyelemmel fogalmaznánk meg. Az általánosságban adott válaszoknál fennáll annak a veszélye, hogy olyan különböző tényállással rendelkező jogviták eldöntéséhez is mérvadóak, amelyeknél más, a Bíróság által a jelen ügyben nem értelmezett elemek is relevánsak. Ezért én a kérdéseket átfogalmaztam, és szűkebben fogalmaztam meg, mint ahogy azokat az előterjesztő bíróság feltette.
(
15
)	Kiemelés csak itt.
(
16
)	Lásd a (9) és (11) preambulumbekezdést.
(
17
)	Lásd a (10) és (11) preambulumbekezdést.
(
18
)	(21) és (23) premabulumbekezdés.
(
19
)	A bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról szóló, 1992. november 19-i 92/100/EGK tanácsi irányelv (HL L 346., 61. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 120. o.).
(
20
)	A számítógépi programok jogi védelméről szóló, 1991. május 14-i 91/250/EGK tanácsi irányelv (HL L 122., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 114. o.).
(
21
)	Az adatbázisok jogi védelméről szóló, 1996. március 11-i 96/9/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 77., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 15. kötet, 459. o.).
(
22
)	A 158/86. sz., Warner Brothers és társai ügyben 1988. május 17-én hozott ítélet (EBHT 1988., 2605. o.), a C-200/96. sz., Metronome Musik ügyben 1998. április 28-án hozott ítélet (EBHT 1998., I-1953. o.) és a C-61/97. sz., Foreningen af danske Videogramdistributører ügyben 1998. szeptember 22-én hozott ítélet (EBHT 1998., I-5171. o.).
(
23
)	Az egyes szellemi tulajdonjogokat feltehetően sértő áruk elleni vámhatósági intézkedésekről és az ilyen jogokat ténylegesen sértő áruk ellen hozandó intézkedésekről szóló, 2003. július 22-i 1383/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 196., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 13. kötet, 469. o.).
(
24
)	A C-306/05. sz. ügy (EBHT 2006., I-11519. o.) 35. pontja és az ott idézett ítélkezési gyakorlat. Lásd még a Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 52. pontját.
(
25
)	A 4. cikk c) pontja, valamint az 5. cikk c) pontja.
(
26
)	A 9. cikk (1) bekezdése.
(
27
)	Lásd a (4), (9) és (11) preambulumbekezdést.
(
28
)	Lásd (3) preambulumbekezdést.
(
29
)	Hivatkozás a 4. lábjegyzetben.
(
30
)	Lásd a 6. pontot és a 4. lábjegyzetet.
(
31
)	Lásd például a Foreningen af danske Videogramdistributører ügyben hozott ítélet (hivatkozás 22. lábjegyzetben) 13. pontja.
(
32
)	Lásd a 22. lábjegyzetet.
(
33
)	A bérleti jogról és haszonkölcsönzési jogról szóló irányelv, hivatkozás a 19. lábjegyzetben.
(
34
)	Hivatkozás a 23. lábjegyzetben.
(
35
)	Lásd a 14. lábjegyzetet.
(
36
)	Lásd fent a 35. és 36. pontokat.
(
37
)	Másodlagosan, tekintettel az első kérdésre adandó válaszának javaslatára.
(
38
)	A C-92/92. sz. és C-326/92. sz., Phil Collins és társai egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 1993., I-5145. o.) 19. pontja.
(
39
)	Hivatkozás a 12. lábjegyzetben.
(
40
)	Lásd 4. lábjegyzetet.