62017CC0563
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
M. CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 21. novembra 2018 (
1
)
Vec C‑563/17
Associação Peço a Palavra,
João Carlos Constantino Pereira Osório,
Maria Clara Marques Pires Sarmento Franco,
Sofia da Silva Santos Arauz,
Maria João Galhardas Fitas
proti
Conselho de Ministros,
za účasti:
PARPÚBLICA – Participações Públicas, SGPS, SA,
TAP, SGPS, SA
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd, Portugalsko)]
„Prejudiciálna otázka – Sloboda usadiť sa – Letecká dopravná spoločnosť – Proces reprivatizácie – Podmienky – Povinnosť zachovať sídlo a skutočné vedenie spoločnosti – Záväzky služby vo verejnom záujme – Povinnosť zachovať národné operačné stredisko“
1.
Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd, Portugalsko) upriamuje pozornosť Súdneho dvora na isté pochybnosti v súvislosti so zlučiteľnosťou niektorých požiadaviek uvedených v súťažných podkladoch týkajúcich sa postupu privatizácie spoločnosti „TAP Transportes Aéreos Portugueses, S.A.“ (ďalej len „TAP SA“), ktorá sa uskutočnila v roku 2015, s právom Únie.
2.
Uvedené požiadavky sa týkajú najmä povinnosti zachovať sídlo a skutočné vedenie spoločnosti v Portugalsku, ďalej schopnosti prevziať plnenie záväzkov služby vo verejnom záujme, ako aj záväzku zachovať a rozvíjať národné operačné stredisko.
3.
Na rozptýlenie pochybností vnútroštátneho súdu bude predovšetkým potrebné zistiť, či sa na prejednávanú vec uplatňuje smernica 2006/123/ES (
2
) alebo nariadenie (ES) č. 1008/2008 (
3
). Ďalej je potrebné preskúmať, či sú prípadne dotknuté sloboda usadiť sa, slobodné poskytovanie služieb alebo voľný pohyb kapitálu a v každom prípade to, či ich požiadavky uvedené v súťažných podkladoch rešpektujú alebo nerešpektujú.
I. Právny rámec
A.
Právo Únie
1. Smernica 2006/123
4.
V súlade s odôvodnením 21 „dopravné služby vrátane mestskej dopravy, taxi služby a služby rýchlej zdravotníckej pomoci, ako aj prístavných služieb by mali byť vyňaté z rozsahu pôsobnosti tejto smernice“.
5.
Podľa článku 1 ods. 2 „táto smernica sa nezaoberá liberalizáciou služieb všeobecného hospodárskeho záujmu vyhradených pre verejné alebo súkromné subjekty, ani privatizáciou verejných subjektov poskytujúcich služby“.
6.
Podľa článku 2 ods. 2 písm. d) tejto smernice sa táto smernica nevzťahuje na „služby v oblasti dopravy vrátane prístavných služieb, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti hlavy V zmluvy“.
7.
Kapitola IV, nazvaná „Voľný pohyb služieb“, vo svojom oddiele 1 („Sloboda poskytovať služby a súvisiace odchýlky“) obsahuje jednotlivé ustanovenia, ktoré na jednej strane zaručujú právo poskytovateľov poskytovať služby v inom členskom štáte než v tom, v ktorom sú usadení (článok 16), a na druhej strane vymenúvajú určité odchýlky z uvedeného práva (článok 17).
2. Nariadenie č. 1008/2008
8.
V odôvodneniach 10 až 12 sa uvádza:
„(10)
V snahe dobudovať vnútorný letecký trh by sa mali zrušiť stále existujúce obmedzenia platné medzi členskými štátmi, ako sú napr. obmedzenia pri spoločnom označovaní liniek na trasách do tretích krajín alebo pri stanovovaní cien na trasách do tretích krajín s medzipristátím v inom členskom štáte…
(11)
Aby sa zohľadnili osobitné vlastnosti a obmedzenia najodľahlejších regiónov, najmä ich odľahlosť, izolovanosť a malá rozloha, ako aj potreba ich riadneho prepojenia s centrálnymi regiónmi Spoločenstva, osobitné opatrenia týkajúce sa pravidiel počas platnosti zmlúv na záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré sa vzťahujú na trasy do takých regiónov, by preto mohli byť odôvodnené.
(12)
Podmienky, za ktorých sa ukladajú záväzky služby vo verejnom záujme, by sa mali definovať jasne a jednoznačne a príslušné postupy verejnej súťaže by mali umožniť účasť na verejnej súťaži dostatočnému počtu konkurentov. Komisia by mala mať k dispozícii toľko informácií, aby mohla posúdiť ekonomické opodstatnenie záväzkov služby vo verejnom záujme v jednotlivých prípadoch.“
9.
V zmysle článku 2:
„1.
‚prevádzková licencia‘ znamená oprávnenie udelené príslušným licenčným úradom podniku, ktorým sa povoľuje poskytovať letecké dopravné služby, ako je uvedené v prevádzkovej licencii;
…
8.
‚osvedčenie leteckého prevádzkovateľa (AOC)‘ znamená osvedčenie vydané podniku podľa príslušných ustanovení právnych predpisov Spoločenstva, prípadne vnútroštátnych právnych predpisov, v ktorom sa potvrdzuje, že prevádzkovateľ má profesionálnu spôsobilosť a organizáciu na zaistenie bezpečnosti činností špecifikovaných v osvedčení;
9.
‚účinná kontrola‘ znamená vzťah, ktorý tvoria práva, kontrakty alebo iné prostriedky, ktoré buď samostatne, alebo spoločne a s ohľadom na vecné skutočnosti alebo právnu úpravu umožňujú priamo alebo nepriamo použiť rozhodujúci vplyv na podnik, najmä:
a)
právo použiť všetok alebo časť majetku podniku;
b)
práva alebo zmluvy, ktoré poskytujú rozhodujúci vplyv na zloženie, voľby alebo rozhodnutia orgánov podniku alebo inak poskytujú rozhodujúci vplyv na riadenie obchodnej činnosti podniku;
10.
‚letecký dopravca‘ znamená podnik s platnou prevádzkovou licenciou alebo jej rovnocenným dokladom;
11.
‚letecký dopravca Spoločenstva‘ znamená leteckého dopravcu s platnou prevádzkovou licenciou, udelenou príslušným licenčným úradom v súlade s kapitolou II;
…
14.
‚prepravné právo‘ znamená právo vykonávať leteckú dopravnú službu medzi dvoma letiskami Spoločenstva;
…
26.
‚hlavné miesto podnikania‘ znamená ústredie alebo sídlo leteckého dopravcu Spoločenstva v členskom štáte, v ktorom sa vykonávajú hlavné finančné operácie a prevádzková kontrola vrátane riadenia letovej spôsobilosti leteckého dopravcu Spoločenstva.“
10.
Článok 4 stanovuje:
„Príslušný licenčný úrad členského štátu udelí prevádzkovú licenciu podniku za predpokladu, že:
a)
jeho hlavné miesto podnikania sa nachádza v tomto členskom štáte;
b)
je držiteľom platného AOC vydaného vnútroštátnym orgánom toho istého členského štátu, ktorého príslušný licenčný úrad je zodpovedný za udelenie, odmietnutie, zrušenie alebo pozastavenie prevádzkovej licencie dopravcu Spoločenstva;
…
f)
členské štáty a/alebo štátni príslušníci členských štátov vlastnia viac ako 50 % podniku a účinne ho riadia, či už priamo, alebo nepriamo, prostredníctvom jedného alebo viacerých sprostredkovateľských podnikov, pokiaľ nie je ustanovené inak v dohode s treťou krajinou, ktorej je Spoločenstvo zmluvnou stranou;
…“
11.
Článok 8 stanovuje:
„1.   Prevádzková licencia bude platná, pokiaľ letecký dopravca Spoločenstva spĺňa požiadavky tejto kapitoly.
Letecký dopravca Spoločenstva je kedykoľvek schopný preukázať na požiadanie príslušného licenčného úradu, že spĺňa všetky požiadavky tejto kapitoly.
…
5.   Letecký dopravca Spoločenstva musí oznámiť príslušnému licenčnému úradu:
…
b)
vopred akékoľvek zamýšľané zlúčenia alebo akvizície…
…
7.   Čo sa týka leteckých dopravcov Spoločenstva, ktorým udelil licenciu príslušný licenčný úrad, tento úrad rozhodne, či bude prevádzková licencia opätovne predložená na schválenie v prípade zmeny jedného alebo viacerých prvkov, ktoré majú vplyv na právnu situáciu leteckého dopravcu Spoločenstva, a to najmä v prípade zlúčenia podnikov alebo ich prevzatia.
…“
12.
Článok 15 stanovuje:
„1.   Leteckí dopravcovia Spoločenstva majú právo prevádzkovať letecké dopravné služby vnútri Spoločenstva.
2.   Členské štáty nepodmienia prevádzku leteckých dopravných služieb vnútri Spoločenstva vykonávanú leteckým dopravcom Spoločenstva žiadnym povolením ani oprávnením. Členské štáty nebudú vyžadovať od leteckých dopravcov Spoločenstva, aby predložili dokumenty alebo informácie, ktoré už poskytli príslušnému licenčnému úradu, za predpokladu, že príslušné informácie možno získať od príslušného licenčného úradu v primeranom čase.
…
4.   Pri poskytovaní leteckých dopravných služieb vnútri Spoločenstva môže letecký dopravca Spoločenstva kombinovať tieto služby a uzatvárať dohody o spoločnom označovaní liniek (code share) bez toho, aby boli dotknuté súťažné pravidlá Spoločenstva uplatniteľné na podniky.
Akékoľvek obmedzenia slobody leteckých dopravcov Spoločenstva vykonávať letecké dopravné služby vnútri Spoločenstva, ktoré vyplývajú z dvojstranných dohôd medzi členskými štátmi, sa týmto nahrádzajú.
5.   Bez ohľadu na ustanovenia dvojstranných dohôd medzi členskými štátmi a s výhradou súťažných pravidiel Spoločenstva uplatniteľných na podniky dotknutý(‑é) členský(‑é) štát(‑y) povolí(‑ia) leteckým dopravcom Spoločenstva kombinovať letecké dopravné služby a uzatvárať dohody o spoločnom označovaní liniek (code share) s akýmkoľvek leteckým dopravcom v prípade leteckých dopravných služieb smerujúcich na letisko, ktoré sa nachádza na jeho/ich území, z neho alebo cez neho z akéhokoľvek/akýchkoľvek bodu(‑ov) alebo na akýkoľvek/akékoľvek bod(‑y) v tretích krajinách.
…“
13.
Podľa článku 16:
„1.   Členský štát po konzultáciách s inými dotknutými členskými štátmi a po tom, ako informoval Komisiu, dotknuté letiská a leteckých dopravcov vykonávajúcich prevádzku na danej trase, môže uložiť záväzok služby vo verejnom záujme vo vzťahu k pravidelným leteckým dopravným službám medzi letiskom v Spoločenstve a letiskom obsluhujúcim okrajovú alebo rozvojovú oblasť na jeho území alebo na málo využívanú trasu k akémukoľvek letisku na jeho území, ak sa takáto trasa považuje za životne dôležitú pre hospodársky a sociálny rozvoj regiónu, ktorý letisko obsluhuje. Tento záväzok sa uloží len v rozsahu nevyhnutne potrebnom na minimálne zabezpečenie pravidelných leteckých dopravných služieb, tak aby na tejto trase z hľadiska nadväznosti, pravidelnosti, cien alebo minimálnej kapacity vyhovovali štandardom, ktoré by leteckí dopravcovia nesplnili, ak by sledovali výhradne svoje ekonomické záujmy.
Pevné štandardy uložené v súvislosti s trasou, na ktorú sa vzťahuje tento záväzok služby vo verejnom záujme, sa stanovujú transparentným a nediskriminačným spôsobom.
…
4.   Ak členský štát zamýšľa uložiť záväzok služby vo verejnom záujme, oznámi znenie plánovaného uloženia záväzku služby vo verejnom záujme Komisii, ostatným dotknutým členským štátom, dotknutým letiskám a leteckým dopravcom vykonávajúcim prevádzku na príslušnej trase.
Komisia uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie oznámenie, v ktorom sa:
a)
určia dve letiská spojené príslušnou trasou s prípadnými medzipristátiami;
b)
uvedie deň nadobudnutia účinnosti záväzku služby vo verejnom záujme a
c)
uvedie úplná adresa, na ktorej dotknutý členský štát bezodkladne a bezplatne sprístupní dané znenie a relevantné informácie a/alebo dokumentáciu súvisiacu so záväzkom služby vo verejnom záujme.
…“
B.
Vnútroštátne právo
14.
Zákonným dekrétom č. 181/‑A/2014 z 24. decembra 2014 (
4
) portugalská vláda schválila proces nepriamej reprivatizácie základného imania spoločnosti TAP SA prostredníctvom referenčného priameho predaja maximálne 61 % akcií tvoriacich základné imanie spoločnosti TAP – Transportes Aéreos Portugueses, SGPS, SA (ďalej len „TAP SGPS“) a ponuky predaja určenej zamestnancom tejto spoločnosti v rozsahu maximálne 5 % základného imania spoločnosti TAP SGPS. Okrem toho bola stanovená predajná opcia v prospech štátu, ktorý môže previesť zvyšný kapitál spoločnosti TAP SGPS na nadobúdateľa v rámci referenčného priameho predaja, pričom s ním dokonca môže dohodnúť kúpnu opciu, a to za podmienok stanovených v súťažných podkladoch týkajúcich sa transakcie.
15.
Rozhodnutím č. 4‑A/2015 z 15. januára 2015 (
5
) Conselho de Ministros (Rada ministrov, Portugalsko) schválila súťažné podklady týkajúce sa referenčného priameho predaja akcií tvoriacich maximálne 61 % základného imania spoločnosti TAP SGPS.
16.
V článku 1 týchto súťažných podkladov sa stanovuje:
„1.   Tieto súťažné podklady upravujú podmienky referenčného priameho predaja akcií tvoriacich základné imanie spoločnosti [TAP SGPS], ktorý sa má uskutočniť v rámci procesu nepriamej reprivatizácie základného imania spoločnosti [TAP SA].
2.   Referenčný priamy predaj zahŕňa prevod jedného alebo viacerých nedeliteľných súborov akcií tvoriacich základné imanie spoločnosti [TAP SGPS] na jedného alebo viacerých domácich alebo zahraničných investorov, ktorý sa uskutoční jednotlivo alebo spoločne, na základe individuálneho rokovania.
3.   Zmluva o referenčnom priamom predaji akcií uvedených v predchádzajúcom odseku sa uzavrie s jedným alebo viacerými uchádzačmi, ktorí budú vybratí ako nadobúdatelia akcií, ktoré sú predmetom priameho predaja.
4.   PARPÚBLICA – Participações Públicas (SGPS), S.A. (ďalej len „Parpública“), prevedie v rámci referenčného priameho predaja akcie, ktoré nadobudne jeden alebo viacerí vybratí uchádzači.“
17.
Článok 5 súťažných podkladov vymenúva tieto „výberové kritériá“:
„a)
podpora posilnenia hospodársko‑finančnej spôsobilosti spoločnosti [TAP SGPS] a spoločnosti [TAP SA] a ich kapitálovej štruktúry, najmä kvalita kapitalizačného plánu a jeho uskutočnenie prostredníctvom nových aktív a zdrojov, pokiaľ ide o uchádzača, ako aj podmienky spojené s ich dostupnosťou, aby sa podporila trvalá udržateľnosť a zhodnocovanie podnikov a rast ich činnosti, ako aj zachovanie hodnoty a pomerného významu zvyšného kapitálu vo vlastníctve štátu a hodnoty predajnej opcie.
b)
hodnota, ktorú predstavuje nadobudnutie akcií tvoriacich základné imanie spoločnosti [TAP SGPS], ktoré sú predmetom referenčného priameho predaja, najmä cena za akciu, celkové finančné príjmy, kvalita a hodnota metód a postupov na zlepšenie predajnej a kúpnej opcie a vo všeobecnosti možnosť uskutočniť priamy predaj v stanovenej lehote, platobné podmienky a iné podmienky spôsobilé zabezpečiť ochranu majetkových záujmov štátu.
c)
predloženie a záruka vykonania vhodného a koherentného strategického plánu, ktorý zohľadní zachovanie a podporu rastu spoločnosti [TAP SA] a zabezpečí splnenie cieľov procesu reprivatizácie stanovených vládou, podpora posilnenia jej konkurenčného postavenia ako medzinárodného leteckého dopravcu na súčasných aj nových trhoch, zachovanie integrity, podnikovej identity a samostatnosti skupiny TAP, najmä zachovaním značky TAP a jej prepojenia s Portugalskom a zaručením toho, aby sa sídlo a skutočné vedenie skupiny TAP nachádzali v Portugalsku, podpora zachovania a rozvoja prevádzkových a obchodných kvalít skupiny TAP a zhodnotenie a rozvoj jej ľudských zdrojov.
d)
schopnosť zaručiť, aby sa riadne a včas plnili záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré má [TAP SA], aj pokiaľ ide o letecké spojenia medzi hlavnými vnútroštátnymi letiskami, a prípadne letiskami autonómnych regiónov, ako aj kontinuitu a posilnenie liniek, ktoré zabezpečujú letecké spojenie s autonómnymi regiónmi, portugalskými spoločenstvami v zahraničí a krajinami a spoločenstvami, v ktorých je portugalčina dorozumievacím alebo úradným jazykom.
e)
podpora rastu národného hospodárstva, a to aj pokiaľ ide o zachovanie a rozvoj súčasného národného operačného strediska (hub) ako platformy s rozhodujúcim strategickým významom vo vzťahoch medzi Európou, Afrikou a Latinskou Amerikou.
f)
neexistencia právnych alebo ekonomicko‑finančných požiadaviek voči uchádzačovi, ktoré by bránili uskutočneniu referenčného priameho predaja, najmä minimalizácia konfliktov záujmov medzi činnosťami uchádzača a činnosťami skupiny TAP, ako aj zmiernenie rizík pre majetkové záujmy štátu a pre dosiahnutie cieľov týkajúcich sa kritérií stanovených v predchádzajúcich písmenách.
g)
príslušná technická a riadiaca prax v odvetví letectva, jeho vhodnosť a finančná spôsobilosť, ako aj prípadne poskytnuté záruky na splnenie kritérií stanovených v predchádzajúcich písmenách.
h)
prijatie záväzkov v oblasti stability pracovnoprávnych vzťahov, najmä výslovný záväzok dodržiavať z právneho a ústavného hľadiska zmluvu medzi vládou, odbormi a spoločnosťou [TAP SGPS], ako aj dodržiavanie všetkých platných kolektívnych zmlúv.
i)
podpora posilnenia štruktúry a stability akcionárov spoločnosti [TAP SGPS] a spoločnosti [TAP SA], najmä prostredníctvom uplatňovania modelu riadenia spoločnosti, ktorý zohľadňuje špecifickú povahu spoločnosti [TAP SGPS], činnosť, ktorú vykonáva [TAP SA], a ciele procesu reprivatizácie, ktoré stanovila vláda.“
II. Skutkové okolnosti
18.
„Associação Peço a Palavra“ („Združenie ‚žiadam o slovo‘“) a iní podali na Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd) žalobu vo veci správneho súdnictva, ktorou sa domáhali, aby súd vyhlásil za neplatné súťažné podklady schválené rozhodnutím Rady ministrov č. 4‑A/2015 z 15. januára 2015.
19.
Žalobcovia tvrdia, že článok 5 písm. c) uvedených súťažných podkladov je v rozpore s článkami 49 a 54 ZFEÚ, pokiaľ ide o požiadavku, aby sa zachovalo sídlo a skutočné ústredie skupiny TAP. Podľa ich názoru článok 5 písm. d) a e) súťažných podkladov okrem toho porušuje články 56 a 57 ZFEÚ a články 16 a 17 smernice 2006/123 tým, že ukladá požiadavku plniť záväzky služby vo verejnom záujme a povinnosť zachovať a rozvíjať súčasné národné operačné stredisko.
III. Prejudiciálne otázky
20.
V tejto súvislosti Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd) položil tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Povoľuje právo Únie, a najmä články 49 a 54 ZFEÚ a zásady, ktoré z nich vyplývajú, aby pri realizácii procesu nepriamej reprivatizácie základného imania spoločnosti s verejnou kapitálovou účasťou, ktorej predmetom činnosti je prevádzkovanie leteckej dopravy, bola v dokumentácii, v ktorej je tento proces upravený, stanovená požiadavka, aby sa sídlo a skutočné vedenie uvedenej spoločnosti naďalej nachádzali v členskom štáte, v ktorom bola táto spoločnosť založená, a to ako kritérium výberu ponúk potenciálnych investorov na kúpu akcií a výberu návrhov v rámci zadávacieho konania?
2.
Povoľuje právo Únie, a najmä články 56 a 57 ZFEÚ a zásady, ktoré z nich vyplývajú, ako aj zásady zákazu diskriminácie, proporcionality a nevyhnutnosti, aby sa pri realizácii procesu nepriamej reprivatizácie základného imania uvedenej spoločnosti v dokumentácii, v ktorej je tento proces upravený, stanovila požiadavka, aby nadobúdateľ plnil záväzky služby vo verejnom záujme, a to ako kritérium výberu ponúk potenciálnych investorov na kúpu akcií a výberu návrhov v rámci zadávacieho konania?
3.
Povoľuje právo Únie, a najmä články 56 a 57 ZFEÚ a zásady, ktoré z nich vyplývajú, aby sa pri realizácii procesu nepriamej reprivatizácie základného imania uvedenej spoločnosti v dokumentácii, v ktorej je tento proces upravený, stanovila požiadavka, aby nadobúdateľ zachoval a rozvíjal súčasné národné operačné stredisko (hub), a to ako kritérium výberu ponúk potenciálnych investorov na kúpu akcií a výberu návrhov v rámci zadávacieho konania?
4.
S prihliadnutím na činnosť, ktorú vykonáva uvedená spoločnosť, a na to, že prevod jej základného imania je predmetom procesu reprivatizácie, má sa vychádzať z toho, že táto činnosť predstavuje službu na vnútornom trhu, na ktorú sa vzťahujú ustanovenia smernice [2006/123], s ohľadom na výnimku stanovenú v článku 2 ods. 2 písm. d) uvedenej smernice, ktorá sa týka služieb v oblasti dopravy? Spadá teda aj tento proces do pôsobnosti uvedenej smernice?
5.
V prípade kladnej odpovede na [štvrtú otázku], pripúšťajú články 16 a 17 tejto smernice, aby sa pri realizácii procesu nepriamej reprivatizácie základného imania uvedenej spoločnosti v dokumentácii, v ktorej je tento proces upravený, stanovila požiadavka, aby nadobúdateľ plnil záväzky služby vo verejnom záujme, a to ako kritérium výberu ponúk potenciálnych investorov na kúpu akcií a výberu návrhov v rámci zadávacieho konania?
6.
V prípade kladnej odpovede na [štvrtú otázku], pripúšťajú články 16 a 17 tejto smernice, aby sa pri realizácii procesu nepriamej reprivatizácie základného imania uvedenej spoločnosti v dokumentácii, v ktorej je tento proces upravený, stanovila požiadavka, aby nadobúdateľ zachoval a rozvíjal súčasné národné operačné stredisko (hub), a to ako kritérium výberu ponúk potenciálnych investorov na kúpu akcií a výberu návrhov v rámci zadávacieho konania?“
IV. Konanie pred Súdnym dvorom a stanoviská účastníkov konania
21.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 25. septembra 2017. Písomné pripomienky predložili spoločnosť Parpública, portugalská, talianska a holandská vláda, ako aj Komisia a zároveň sa zúčastnili na pojednávaní, ktoré sa konalo 13. septembra 2018.
22.
Parpública tvrdí, že na prvú prejudiciálnu otázku treba odpovedať záporne. Domnieva sa, že sporné požiadavky neobmedzujú alebo nelimitujú slobodu usadiť sa, a ak by sa tak udialo, išlo by o odôvodnené obmedzenie. Pokiaľ ide o druhú a tretiu otázku, tvrdí, že články 56 a 57 ZFEÚ sa v zmysle článku 58 ods. 1, článku 90 a článku 100 ods. 2 ZFEÚ neuplatňujú na služby leteckej dopravy. Vo vzťahu k štvrtej otázke uvádza, že činnosť spoločnosti TAP nemožno považovať za službu, ktorá podlieha smernici 2006/123, vzhľadom na výnimku uvedenú v jej článku 2 ods. 2 písm. d). Nie je preto potrebné odpovedať na piatu a šiestu otázku.
23.
V súvislosti s prvou otázkou sa portugalská vláda domnieva, že podmienka, na ktorú odkazuje, vyplýva z režimu udeľovania prevádzkových licencií podľa nariadenia č. 1008/2008 a nezahŕňa obmedzenie slobody usadiť sa, a teda sa neuplatňuje na potenciálnych investorov. Pokiaľ ide o druhú a tretiu otázku, súhlasí so stanoviskom spoločnosti Parpública, pričom tvrdí, že výberové kritériá v každom prípade neboli v rozpore so sekundárnymi právnymi predpismi v oblasti služieb leteckej dopravy. Stotožňuje sa tiež so stanoviskom Parpública vo vzťahu k štvrtej, piatej a šiestej otázke, pričom dopĺňa, že nariadenie č. 1008/2008 je uplatniteľné.
24.
Podľa talianskej vlády treba na prvé tri otázky odpovedať spoločne v tom zmysle, že články 49, 54, 56 a 57 ZFEÚ nebránia uloženiu podmienok, ako sú tie, ktoré sú diskutované v procese reprivatizácie. Napadnuté nie sú požiadavky, ktoré obmedzujú slobodu usadiť sa alebo slobodné poskytovanie služieb, a aj keby tomu tak bolo, neboli by opodstatnené z naliehavých dôvodov verejného záujmu.
25.
Talianska vláda súhlasí s názorom Parpública a portugalskej vlády v súvislosti so štvrtou, piatou a šiestou otázkou, pričom tvrdí, že smernica 2006/123 sa na prejednávanú vec neuplatňuje, aj keď toto tvrdenie neodôvodňuje článkom 2 ods. 2 písm. d) uvedenej smernice, ale jej článkom 1 ods. 2 Subsidiárne tvrdí, že vzhľadom na to, že proces privatizácie sa nevzťahuje na základné imanie leteckého dopravcu, ale na základné imanie spoločnosti, ktorá ho riadi, bolo by potrebné preskúmať, či služby uvedenej spoločnosti patria do pôsobnosti smernice 2006/123. Domnieva sa, že tomu tak nie je, pretože by išlo o „investície“ v zmysle výnimky uvedenej v článku 2 ods. 2 písm. b) tejto smernice. Ak by išlo o dopravnú činnosť, uplatnilo by sa ustanovenie písm. d) uvedeného článku.
26.
Holandská vláda sa vo vzťahu k prvej otázke domnieva, že aj keď prejednávané podmienky obmedzujú slobodu usadiť sa, je možné ich odôvodniť. Pokiaľ ide o druhú otázku, stotožňuje sa so stanoviskom spoločnosti Parpública a portugalskej vlády o neuplatniteľnosti článkov 56 a 57 ZFEÚ. Pokiaľ ide o štvrtú, piatu a šiestu otázku, domnieva sa, že smernica 2006/123 sa podľa jej článku 2 ods. 2 písm. d) neuplatňuje.
27.
Komisia navrhuje odpovedať na prvú otázku tak, že článok 49 ZFEÚ nebráni podmienkam prejednávaným v tomto spore, ak zachovanie dopravných práv spoločnosti je v zmysle bilaterálnych dohôd uzavretých medzi Portugalskom a niektorými tretími štátmi viazané na zachovanie jej sídla a hlavnej činnosti v Portugalsku.
28.
Pokiaľ ide o druhú otázku, Komisia poznamenáva, že uvedená požiadavka by mohla byť prípustná v súlade s článkami 16, 17 a 18 nariadenia č. 1008/2008. V súvislosti s treťou otázkou sa domnieva, že povinnosť zachovať a rozvíjať národné operačné stredisko by mohla byť odôvodnená naliehavými dôvodmi verejného záujmu, ale nie dôvodom prispievania k rastu národného hospodárstva. Pokiaľ ide o štvrtú, piatu a šiestu otázku, domnieva sa, že smernica 2006/123 sa neuplatňuje z dôvodu jej článku 2 ods. 2 písm. d), ak sa predmet sporu týka oblasti dopravy alebo z dôvodu jej článku 5 ods. 4, ak patrí do oblasti verejného obstarávania.
V. Analýza
29.
Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd) musí objasniť, či tri z požiadaviek uvedených v súťažných podkladoch, ktoré schválila portugalská vláda v procese reprivatizácie leteckej dopravnej spoločnosti TAP, sú v súlade s právom Únie. (
6
)
30.
Na úvod treba objasniť, či na účely prejednávanej veci ide v skutočnosti o „požiadavky“ alebo „podmienky“, aj keď sa v súťažných podkladoch formálne uvádzajú pod názvom „Výberové kritériá“.
31.
Parpública na pojednávaní zdôraznila skutočnosť, že vnútroštátny súd nesprávne identifikoval ako požiadavky podmieňujúce schopnosť uchádzačov to, čo boli iba „výberové kritériá“. Takáto chyba podľa jej názoru „skreslila“ zvyšok návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
32.
Domnievam sa, že je potrebné vychádzať z právneho posúdenia, ktoré uplatnil vnútroštátny súd, ktorý výslovne a opakovane používa pojem „požiadavky“, (
7
) keď odkazuje na okolnosti uvedené ako „kritériá“ v súťažných podkladoch. Možno polemizovať o väčšej či menšej správnosti záveru vnútroštátneho súdu v uvedenom posúdení, ale iba z hľadiska vnútroštátneho práva, do výkladu ktorého nemôže zasiahnuť Súdny dvor, ktorý sa musí obmedziť na znenie návrhu na začatie prejudiciálneho konania týkajúce sa skutkového a právneho stavu, ktorý vymedzuje predmet konania vo veci samej.
33.
Vzhľadom na to by odpoveď na prejudiciálnu otázku zostala nezmenená, ak by sa pripustilo, že súťažné podklady zahŕňali skutočné výberové kritériá, pretože aj na tieto kritériá sa môže rozšíriť porovnanie ich súladu s právom Únie, ako je bežné v rozsudkoch Súdneho dvora týkajúcich sa súťažných podkladov vo verejnom obstarávaní.
34.
V konečnom dôsledku, či už išlo o výberové kritériá alebo skutočné požiadavky, nakoniec ich obsah nadobudol záväzný charakter v procese privatizácie tak, že nadobúdateľ akcií musel splniť súvisiace požiadavky, teraz zahrnuté do zmluvy o nadobudnutí uvedených akcií.
35.
Pripomínam, že tri sporné požiadavky viedli k povinnosti a) zachovať v Portugalsku sídlo a skutočné vedenie spoločnosti, b) plniť záväzky služby vo verejnom záujme a c) zachovať a rozvíjať národné operačné stredisko (hub).
36.
Domnievam sa, že je vhodné uplatniť opačný prístup, než aký navrhol vnútroštátny súd, a v súlade s tým, čo uviedli viacerí účastníci konania, je vhodné zaoberať sa najprv štvrtou prejudiciálnou otázkou. Od odpovede na uvedenú otázku bude závisieť, či problém treba z vecného hľadiska vyriešiť uplatnením smernice 2006/123 alebo podľa iných ustanovení právnych predpisov Únie.
A.
Uplatniteľnosť smernice 2006/123 (štvrtá, piata a šiesta otázka)
37.
Vnútroštátny súd sa pýta na uplatniteľnosť smernice 2006/123, keďže reprivatizácia spoločnosti TAP sa týka základného imania spoločnosti, ktorá sa zaoberá leteckou dopravou. Podľa jeho názoru by sa v súvislosti s uvedenou činnosťou mohla uplatniť výnimka stanovená v článku 2 ods. 2 písm. d) smernice 2006/123, keďže táto smernica sa nevzťahuje na „služby v oblasti dopravy“.
38.
Prakticky všetci účastníci konania sa zhodujú na tom, že smernica 2006/123 sa neuplatňuje, keďže prejednávaná vec sa týka privatizácie leteckej spoločnosti, a preto je splnená výnimka uvedená v článku 2 ods. 2 písm. d) uvedenej smernice.
39.
Talianska vláda však zastáva názor, že neuplatniteľnosť smernice 2006/123 vyplýva skôr z výnimky uvedenej v jej článku 1 ods. 2, podľa ktorej cieľom spomínanej smernice nie je „privatizácia verejných subjektov poskytujúcich služby“. (
8
)
40.
S týmto názorom sa stotožňujem. (
9
) Ide totiž o privatizáciu spoločnosti, ktorá bola predtým vo verejnom vlastníctve, takže táto samotná okolnosť, a to bez ohľadu na služby poskytované privatizovaným subjektom, postačuje na vylúčenie uplatniteľnosti smernice 2006/123.
41.
Ak sa okrem toho ako doplňujúci argument vezme do úvahy povaha činnosti, ktorú vykonáva spoločnosť TAP SA, teda spoločnosť, v ktorej má podiel subjekt, ktorého základné imanie je reprivatizované (TAP SPGS), zdá sa, že je splnená podmienka článku 2 ods. 2 písm. d) smernice 2006/123.
42.
Ako Súdny dvor pripomenul v rozsudku Grupo Itevelsa a i. (
10
), „v tejto súvislosti totiž z prípravných prác, ktoré viedli k prijatiu smernice o službách, vyplýva, že vylúčenie týkajúce sa ‚služieb v oblasti dopravy‘ bolo do znenia úmyselne zapracované, aby zodpovedalo zneniu článku 51 ES, teraz článku 58 ZFEÚ, ktorého odsek 1 stanovuje, že ‚slobodu poskytovať služby v oblasti dopravy upravujú ustanovenia hlavy o doprave‘“.
43.
Podľa Súdneho dvora „pojem ‚služba v oblasti dopravy‘ zahŕňa nielen prepravné služby ako také, ale aj každú službu, ktorá je neoddeliteľne spätá s fyzickým aktom presunu osôb alebo tovaru z jedného miesta na druhé prostredníctvom vozidla“. (
11
) Na základe takejto širokej definície môže vlastná činnosť spoločnosti TAP SA prirodzene patriť do uvedeného pojmu a z dôvodu logického pripojenia to platí aj pre činnosť spoločnosti TAP SPGS. Spoločnosť TAP SPGS je iba spoločnosť, ktorá je vlastníkom základného imania spoločnosti TAP SA, ktorej reprivatizácia je predmetom konania.
44.
Smernica 2006/123 by teda v prejednávanej veci bola dvojnásobne neuplatniteľná, v dôsledku čoho nie je odpoveď na piatu a šiestu prejudiciálnu otázku potrebná. Myslím si však, že by mal prevažovať dôvod uvedený v článku 1 ods. 2 tejto smernice, lebo sa týka logicky predchádzajúcej okolnosti, keďže článok 2 smernice 2006/123 sa týka pôsobnosti tejto smernice a článok 1 vymedzuje predmet jej úpravy, mimo ktorého uvedená smernica neplatí. Nie je teda potrebné stanoviť výnimku z uplatniteľnosti, ktorá podľa definície nemôže nastať.
B.
O slobode dotknutej v konaní vo veci samej
45.
Privatizácia leteckej spoločnosti zahŕňa predaj časti jej základného imania, ktoré bolo dovtedy vo vlastníctve štátu, v prospech (individuálnych) investorov, ktorí nadobudnú príslušné akcie. Privatizačná povaha predaja akcií má prednosť pred reálnou činnosťou privatizovaného subjektu. Otázka preto patrí do pôsobnosti článku 345 ZFEÚ, ktorý vyjadruje zásadu neutrality Zmlúv vo vzťahu k úprave vlastníckych vzťahov uplatňovanej v členských štátoch.
46.
Účelom uvedeného článku však „nie je to, aby sa vlastnícke vzťahy existujúce v členských štátoch vyňali z pôsobnosti základných pravidiel Zmluvy o FEÚ, najmä pravidla zákazu diskriminácie, slobody usadiť sa alebo voľného pohybu kapitálu“. (
12
)
47.
Vzhľadom na požiadavky sporných súťažných podkladov sa mi zdá, že sloboda usadiť sa je dotknutá viac ako voľný pohyb kapitálu alebo slobodné poskytovanie služieb.
48.
Predaj akcií tvoriacich maximálne 61 % základného imania spoločnosti TAP SGPS by ich nadobúdateľovi teda umožnil vykonávať skutočný vplyv na riadenie uvedenej spoločnosti a riadenie spoločnosti, v ktorej vlastní podiely (TAP SA). V súlade s judikatúrou Súdneho dvora je to rozhodujúci faktor s cieľom zabezpečiť, aby sa uplatnila sloboda usadiť sa. (
13
)
49.
Ako sa uvádza v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, (
14
) krátko po uzavretí zmluvy o predaji s vybratou spoločnosťou portugalská vláda (
15
) začala rokovanie s cieľom upraviť podmienky účasti štátu v spoločnosti TAP SGPS. Po ukončení tohto rokovania nadobúdajúca spoločnosť súhlasila s predajom nevyhnutných akcií v prospech spoločnosti Parpública, aby táto spoločnosť mala 50 % základného imania spoločnosti TAP SGPS.
50.
Za týchto (nových okolností), so stále výrazným základným imaním v rukách spoločnosti, ktorá bola vybratá v procese reprivatizácie, jej už nezaručuje možnosť uplatňovať rozhodujúci vplyv na riadenie spoločnosti TAP SGPS, k čomu by dochádzalo vtedy, ak by si zachovala 61 % imania spoločnosti. (
16
) Kritérium, z ktorého vychádza už citovaná judikatúra, však nie je kritérium podstatného alebo rozhodujúceho vplyvu, ale skôr „skutočného vplyvu“, teda vplyvu, ktorý možno aktívne uplatniť na riadenie spoločnosti, ako je podľa môjho názoru vplyv, ktorý možno uplatniť pri disponovaní 45 % základného imania. (
17
)
51.
Súdny dvor sa v každom prípade musí pridržiavať toho, čo vnútroštátny súd uviedol vo svojich otázkach, t. j. pôvodných podmienok procesu reprivatizácie. Bez využitia iných dôvodov, než je prezumpcia relevantnosti, ktorú Súdny dvor uznáva v prípade prejudiciálnych otázok, stačí konštatovať, (
18
) že uskutočniteľnosť opätovného nadobudnutia základného imania spoločnosti TAP SGPS spoločnosťou Parpública by zas mohlo byť podmienené platnosťou pôvodného postupu privatizácie. Odpovedať na otázky položené v súvislosti s privatizáciou, ktorá dosiahla 61 % základného imania spoločnosti, ktorá bola dovtedy verejná, čo bolo preto postačujúce na to, aby jej nadobúdateľovi bol priznaný vplyv nielen skutočný, ale aj rozhodujúci, má teda stále zmysel
52.
Príslušnými normami na určenie zlučiteľnosti ustanovení súťažných podkladov s právom Únie sú preto články 49 a 54 ZFEÚ. Z tohto hľadiska by prvá, druhá a tretia otázka mali byť preformulované tak, aby každé z výberových kritérií, na ktoré odkazujú, bolo overené porovnaním s uvedenými ustanoveniami ZFEÚ.
53.
Zároveň je potrebné prihliadnuť tiež na nariadenie č. 1008/2008 (ktoré zahŕňa „ustanovenia pre… leteckú dopravu“ stanovené Európskym parlamentom a Radou na základe poverenia uvedeného v článku 100 ods. 2 ZFEÚ), pokiaľ sa niektoré z jeho harmonizačných pravidiel o úprave leteckých služieb dotýka prejednávanej veci. (
19
)
C.
O reštriktívnej povahe podmienok vzhľadom na slobodu usadiť sa
54.
Podľa môjho názoru tri kritériá, na ktoré sa odvoláva uznesenie vnútroštátneho súdu, zahŕňajú samy osebe obmedzenie slobody usadiť sa. Pripomeniem, že podľa názoru Súdneho dvora „za obmedzenia slobody usadiť sa je potrebné považovať všetky opatrenia, ktoré výkon tejto slobody zakazujú, bránia mu alebo ho robia menej príťažlivým“. (
20
)
55.
Možno sa zhodnúť na tom, že podmienky stanovené portugalskou vládou pre postup privatizácie nestanovujú zákaz využívania predmetnej slobody, ani nenarúšajú jej uplatnenie natoľko, aby využívaniu tejto slobody bránili. Prinajmenšom však obmedzujú príťažlivosť uplatnenia tejto slobody.
56.
Uvedené podmienky nie sú zanedbateľné. Znamenajú, že kto nadobudne až 61 % základného imania spoločnosti TAP SGPS, nebude môcť nezávisle riadiť leteckú spoločnosť a podľa svojich vlastných hospodárskych záujmov, pretože bude musieť naďalej plniť záväzky služby vo verejnom záujme, ani nebude môcť zabezpečiť premiestnenie svojho sídla alebo skutočného vedenia, ani upustiť od súčasného národného operačného strediska.
57.
Aj keď talianska vláda trvá na dištancovaní sa od obmedzení, ktoré vyplývajú z uplatnenia výlučných práv spojených s takzvanými „zlatými akciami“, (
21
) zdá sa mi, že existuje značná príbuznosť medzi uvedenými výlučnými právami a podmienkami prejednávanými v predmetnej veci.
58.
„Zlaté akcie“, ktoré si členský štát vyhradzoval v postupoch privatizácie spoločností, ktoré boli predtým vo verejnom vlastníctve, a o ktorých mal Súdny dvor v tom čase rozhodnúť, (
22
) priznávali ich vlastníkovi „vplyv na riadenie [spoločnosti], [ktorý] nezodpovedá počtu akcií, ktoré má v tejto spoločnosti, [a ktorý] môže odrádzať prevádzkovateľov z iných členských štátov, aby robili priame investície do [uvedenej spoločnosti], keďže nebudú môcť zasahovať do riadenia alebo kontroly tejto spoločnosti v miere zodpovedajúcej hodnote ich akcií“. (
23
) V konečnom dôsledku predstavovali riziko, „že [členský] štát bude vykonávať svoje osobitné práva s cieľom sledovať záujmy, ktoré sa nezhodujú s ekonomickými záujmami dotknutej spoločnosti“, čo viedlo k následnému odrádzaniu. (
24
)
59.
Prejednávané podmienky jednoducho nezahŕňajú riziko, že „rozhodnutia, ktoré orgány [spoločnosti] odporúčajú ako zhodné s ich ekonomickými záujmami [spoločnosti], budú zablokované“ (
25
) portugalským štátom, ale predstavujú naplnenie uvedenej možnosti. Orgány privatizovanej spoločnosti by ani nemohli odporúčať rozhodnutia, ktoré, ako napríklad premiestnenie sídla a skutočného vedenia spoločnosti, by boli vopred vylúčené v dôsledku podmienky nevyhnutne uloženej novému majiteľovi spoločnosti.
60.
Parpública (
26
), ako aj portugalská vláda (
27
) podporujú kritérium výberu spočívajúce v zachovaní sídla spoločnosti v Portugalsku, pričom odkazujú na rozsudok Yellow Cab Verkehrsbetrieb (
28
), ktorý konštatoval, že „povinnosť mať sídlo alebo inú organizačnú zložku na území hostiteľského členského štátu logicky sama [osebe] nepredstavuje prekážku alebo obmedzenie slobody usadiť sa“, keďže „táto povinnosť žiadnym spôsobom neobmedzuje slobodu hospodárskych subjektov usadených v iných členských štátoch zriaďovať pobočky alebo iné organizačné zložky na tomto území.“ (
29
)
61.
Požiadavkou v predmetnej veci bola požiadavka mať sídlo alebo inú organizačnú zložku na území členského štátu ako podmienka získania povolenia na prevádzkovanie pravidelnej autobusovej linkovej prepravy osôb. Uvedená požiadavka nie je sama osebe v rozpore so slobodou usadiť sa, ale v dôsledku dočasnej okolnosti, na základe ktorej sa vyžadovalo jej plnenie (pred udelením povolenia), sa táto požiadavka stala nezlučiteľnou s uvedenou slobodou. (
30
)
62.
V prejednávanej veci však nejde iba o požiadavku mať sídlo alebo stále zastúpenie v Portugalsku, ale o požiadavku zachovať sídlo a skutočné vedenie spoločnosti na území uvedeného členského štátu.
63.
Podľa Súdneho dvora sloboda usadiť sa zahŕňa „právo spoločnosti založenej v súlade s právnou úpravou členského štátu premeniť sa na spoločnosť podľa práva iného členského štátu…, pokiaľ sú splnené podmienky vymedzené právnou úpravou tohto druhého členského štátu.“ (
31
) Požiadavka, aby sa sídlo spoločnosti naďalej nachádzalo v Portugalsku, preto podľa môjho názoru predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa.
64.
To isté platí pre uloženie povinností v zmysle verejného práva a pre stanovenie povinnosti zachovať v Portugalsku národné operačné stredisko (hub) privatizovanej spoločnosti. Obe požiadavky môžu odradiť potenciálneho nadobúdateľa od získania väčšiny jej základného imania, keďže vo veľkej miere vopred určujú následné podnikateľské rozhodnutia.
65.
Na základe tohto predpokladu treba preskúmať, či sporné podmienky môžu byť v zmysle práva Únie odôvodnené, a okrem toho vhodné na dosiahnutie cieľa, ktorý ich prípadne odôvodní, a či sa na uvedené účely môžu javiť ako neprimerané.
66.
V tejto súvislosti sa stotožňujem s názorom holandskej vlády, (
32
) ktorá v prvom rade navrhuje analyzovať podmienku spočívajúcu v plnení záväzkov služby vo verejnom záujme. Dôvod, s ktorým súhlasím, spočíva v tom, že podmienka, aby sa sídlo a skutočné vedenie spoločnosti naďalej nachádzalo v Portugalsku, by mohla byť spojená s podmienkou, ktorá by v skutočnosti na ňu nadväzovala.
D.
Plnenie záväzkov služby vo verejnom záujme (druhá prejudiciálna otázka)
67.
Podľa článku 5 písm. d) súťažných podkladov medzi výberové kritériá patrí „schopnosť zaručiť, aby sa riadne a včas plnili záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré má [TAP SA], aj pokiaľ ide o letecké spojenia medzi hlavnými vnútroštátnymi letiskami a prípadne letiskami autonómnych regiónov, ako aj kontinuitu a posilnenie liniek, ktoré zabezpečujú letecké spojenie s autonómnymi regiónmi, portugalskými spoločenstvami v zahraničí a krajinami a spoločenstvami, v ktorých je portugalčina dorozumievacím alebo úradným jazykom“.
68.
Ako som už uviedol, obmedzenie slobody usadiť sa vyplýva z toho, že prostredníctvom tohto ustanovenia sa nadobúdateľovi reprivatizovaného základného imania vo výške 61 % ukladajú požiadavky, ktoré ho v zásade môžu odradiť od kúpy tohto imania, keďže obmedzujú jeho schopnosť autonómneho konania v oblasti podnikania.
69.
V judikatúre Súdneho dvora je však nesporné, že zabezpečenie služby vo verejnom záujme môže byť stelesnením naliehavého dôvodu, ktorý je spôsobilý odôvodniť obmedzenie slobôd zaručených zmluvami. (
33
)
70.
Podľa môjho názoru zabezpečiť leteckú dopravu v zmysle článku 5 písm. d) súťažných podkladov – ktoré osobitne zdôrazňujú spojenia s portugalskými autonómnymi regiónmi, t. j. s veľmi vzdialenými regiónmi v zmysle článku 349 ZFEÚ –, (
34
) predstavuje dôvod všeobecného záujmu, ktorý je dostatočný na odôvodnenie obmedzenia slobody usadiť sa.
71.
Komisia sústreďuje svoju argumentáciu na to, či spoločnosť TAP SA skutočne podlieha záväzkom služby vo verejnom záujme, a či tieto záväzky boli uložené v súlade s článkom 16 nariadenia č. 1008/2008. Ak by to tak nebolo, tvrdí, že by boli nezlučiteľné s uvedeným nariadením. (
35
)
72.
Rovnako holandská vláda z toho „vyvodzuje“, že spoločnosť TAP SA má záväzok služby vo verejnom záujme, ktorý bol uložený na základe článku 16 nariadenia č. 1008/2008. (
36
) Parpública presnejšie odkazuje na záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré platia pre spoločnosť TAP SA od 20. januára 2015, teda odo dňa úradného uverejnenia súťažných podkladov. (
37
)
73.
Tento prístup účastníkov konania priviedol túto diskusiu do oblasti záväzkov služby vo verejnom záujme, ktoré má spoločnosť TAP SA, pričom sa predpokladá, že už existujú (holandská vláda), alebo sa tvrdí, že sú skutočne platné (Parpública), alebo sú k dispozícii iba čiastočné informácie o ich existencii (Komisia). (
38
)
74.
Podľa môjho názoru tento prístup so sebou prináša odvádzanie pozornosti od vecného problému, ktorý je základom podstaty prejudiciálnej otázky a ktorý stojí za samotnou otázkou vnútroštátneho súdu.
75.
Je potrebné vrátiť sa k zneniu podmienky uvedenej v článku 5 písm. d) súťažných podmienok. V ňom sa v podmieňovacom spôsobe uvádza „schopnosť zaručiť, aby sa riadne a včas plnili záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré má [TAP SA]“. (
39
) Nespomínajú sa povinnosti, ktoré prináležia uvedenej spoločnosti, t. j. tie, ktoré sa jej v skutočnosti týkajú, ale tie, ktoré by jej prináležali, to znamená tie, ktoré by sa jej prípadne týkali.
76.
Uvedené kritérium výberu preto nepredstavuje schopnosť naďalej zabezpečiť plnenie záväzkov služby vo verejnom záujme, ktoré sú už uložené spoločnosti TAP SA (bez ohľadu na ich povahu), ale schopnosť prevziať tie záväzky, ktoré možno uvedenej spoločnosti uložiť po nadobudnutí časti jej základného imania úspešným uchádzačom v reprivatizácii.
77.
Je pravda, že článok 5 písm. d) súťažných podmienok tiež osobitne odkazuje na „letecké spojenia medzi hlavnými vnútroštátnymi letiskami a prípadne letiskami autonómnych regiónov, ako aj kontinuitu a posilnenie liniek, ktoré zabezpečujú letecké spojenie s autonómnymi regiónmi…“. Takto odkazuje na služby, ktoré by spoločnosť TAP SA bola povinná už vykonávať podľa článku 16 nariadenia č. 1008/2008. Ale odhliadnuc od toho, že sa výslovne nenamieta uvedená platná povinnosť, zastávam názor, že predmetné ustanovenie sa prikláňa k povinnosti, ktorá má eventuálnu povahu, pretože sa v ňom spomínajú spojenia s autonómnymi regiónmi „v prípade potreby“. (
40
)
78.
Ak by takýto výklad bol príliš doslovný alebo formalistický, a ak by sme sa chceli zhodnúť na tom, že cieľom súťažných podkladov je zabezpečiť plnenie záväzkov služby vo verejnom záujme, ktoré sú už záväzné pre spoločnosť TAP SA, nevyhnutným údajom je, že vnútroštátny súd vo svojej otázke odkazuje na to, „aby nadobúdateľ plnil záväzky služby vo verejnom záujme“. Neuvádza teda schopnosť nadobúdateľa prevziať konkrétne záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré sú mu uložené.
79.
Je možné, že „záväzky“, ktorých sa týka táto časť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, sú tie, ktoré už platia pre spoločnosť TAP SA. Napriek tomu – a to je podľa môjho názoru dôležité – vnútroštátny súd sa osobitne nezaujíma o uvedené záväzky (záväzky, ktoré, ako bolo uvedené, zrejme zanikli v roku 2015), ani sa nepýta, či boli tieto záväzky uložené spoločnosti TAP SA podľa nariadenia č. 1008/2008, alebo či naopak, by záruka ich plnenia mohla napriek tomu predstavovať kritérium výberu. Jeho otázka sa obmedzuje výhradne na to, či požiadavka spôsobilosti plniť záväzky služby vo verejnom záujme môže predstavovať kritérium výberu zlučiteľné s právom Únie.
80.
V takejto vysoko abstraktnej rovine by odpoveď nemala zahŕňať osobitné záväzky služby vo verejnom záujme platné pre spoločnosť TAP v okamihu jej privatizácie. V tejto súvislosti, opätovne pripomínam, sa na nič nepýta vnútroštátny súd, ktorému okrem toho prináleží určiť, či uvedené záväzky boli alebo neboli uložené riadnym spôsobom z právneho hľadiska (a v druhom prípade s akými dôsledkami). Samozrejme, v súvislosti s touto samostatnou otázkou mohol byť predložený návrh na vyhlásenie neplatnosti v spore vo veci samej, čo sa zrejme nestalo.
81.
V dôsledku toho, požadovať od nadobúdateľa schopnosť prevziať záväzky služby vo verejnom záujme v prípade leteckých trás, ktoré spájajú hlavné vnútroštátne letiská s letiskami autonómnych regiónov, predstavuje požiadavku, ktorá, aj keby obmedzila slobodu usadiť sa, je odôvodnená, keďže sa prostredníctvom nej plní naliehavý dôvod všeobecného záujmu. Dôvod, ktorý v konečnom dôsledku spočíva v tom, že podporuje samotnú legitimitu uloženia tohto druhu záväzkov, ktoré majú výslovnú podporu uvedenú v článku 16 nariadenia č. 1008/2008.
82.
Z tých istých dôvodov, okrem toho, že predmetná požiadavka je odôvodnená, je relevantná a primeraná, keďže sa ňou zaručuje plnenie záväzkov verejnej služby, ktoré môže mať privatizovaná spoločnosť, pričom nejde nad rámec toho, čo je na dosiahnutie uvedeného cieľa v plnom rozsahu nevyhnutné.
E.
Požiadavka, aby sa sídlo a skutočné vedenie leteckej spoločnosti naďalej nachádzali v Portugalsku (prvá prejudiciálna otázka)
83.
V súlade s článkom 5 písm. c) súťažných podkladov je jedným z kritérií výberu „predloženie a záruka vykonania vhodného a koherentného strategického plánu“, ktorého cieľom je zachovanie a podpora rastu spoločnosti TAP SA, zachovaním jej integrity, podnikovej identity a samostatnosti. Zdôrazňuje sa potreba zachovať „značku TAP a jej prepojenie s Portugalskom“ a zachovať v tomto členskom štáte jej sídlo a skutočné vedenie.
84.
Podľa holandskej vlády je táto požiadavka dostatočne odôvodnená cieľom slúžiť ako záruka plnenia záväzkov služby vo verejnom záujme, ktoré sú uložené (alebo môžu byť uložené) nadobúdateľovi. (
41
) Jej argumentáciu však vôbec nepovažujem za presvedčivú.
85.
Judikatúra sa totiž veľmi neprikláňa k potvrdeniu tohto druhu obmedzení týkajúcich sa sídla, keďže vo všeobecnosti možno uplatniť menej reštriktívne opatrenia. (
42
) A ak sa záväzky služby vo verejnom záujme stanovené v článku 16 nariadenia č. 1008/2008 (t. j. iba spojenia v rámci EÚ) ukladajú priamo vo vzťahu k trasám bez ohľadu na spoločnosť, ktorá ich prevádzkuje, vyššie uvedené tvrdenie by odôvodňovalo, aby akákoľvek spoločnosť, ktorá by chcela zabezpečovať uvedené trasy, mala svoje sídlo v Portugalsku, čo sa mi zdá neprimerané.
86.
Okrem toho žiadnu z povinností podľa článku 5 písm. d) súťažných podkladov (ochrana „kontinuity a posilnenie liniek, ktoré zabezpečujú letecké spojenie s… portugalskými spoločenstvami v zahraničí a krajinami a spoločenstvami, v ktorých je portugalčina dorozumievacím alebo úradným jazykom“) nemožno samu osebe považovať za záväzok služby vo verejnom záujme v zmysle už spomenutého článku 16 nariadenia č. 1008/2008.
87.
Ako však uviedla Komisia, bežná prax v odvetví leteckej dopravy pozostáva z vloženia požiadavky týkajúcej sa štátnej príslušnosti do dvojstranných dohôd, ktoré uzatvorila Únia, ako aj členské štáty s tretími krajinami. (
43
) Dvojstranné dohody tohto znenia boli uzatvorené medzi Portugalskom a tretími krajinami, ktoré patria do spoločenstva portugalsky hovoriacich krajín, ako napríklad Angola, Brazília alebo Mozambik, (
44
) s ktorými má Portugalsko osobitný historický, kultúrny, spoločenský a politický vzťah, pre upevnenie a posilnenie ktorého je nevyhnutný stabilný, riadny a dostatočný systém leteckej dopravy.
88.
V rovnakom duchu Parpública zdôrazňuje, že dohody, ktoré boli okrem iného uzatvorené s Angolou a Mozambikom, stanovujú, že letecká spoločnosť určená na poskytovanie spojení s Portugalskom musí mať svoje sídlo na portugalskom území, a teda jej presun do iného štátu by znamenal stratu licencie a príslušných dopravných práv, (
45
) čím by mohol byť veľmi vážne ohrozený jeden zo základných prvkov spojenia, na ktorom sú založené tradičné vzťahy Portugalska so spoločenstvom portugalsky hovoriacich národov, a ktorý pre tento členský štát predstavuje veľký kultúrny a politický prínos.
89.
Ak je to tak, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, myslím si, že toto kritérium výberu predstavuje nevyhnutné, a nie neprimerané obmedzenie.
F.
Povinnosť zachovať a rozvíjať národné operačné stredisko (tretia otázka)
90.
Článok 5 písm. e) súťažných podkladov požaduje od nadobúdateľa „podporu rastu národného hospodárstva, a to aj pokiaľ ide o zachovanie a rozvoj súčasného národného operačného strediska (hub) ako platformy s rozhodujúcim strategickým významom vo vzťahoch medzi Európou, Afrikou a Latinskou Amerikou“.
91.
Zdá sa mi byť jasné, že zachovanie a rozvíjanie národného operačného strediska je spojené s výlučne hospodárskym cieľom, t. j. s rastom národného hospodárstva.
92.
V prospech uvedeného kritéria (ako toho, ktoré bolo preskúmané vyššie) môže svedčiť jeho vhodnosť zabezpečiť kontinuitu vzťahov s krajinami spoločenstva, ktoré spája história a portugalský jazyk. Uvedené ustanovenie súťažných podkladov však hovorí len o „rozhodujúcom strategickom význame [národného operačného strediska] vo vzťahoch medzi Európou, Afrikou a Latinskou Amerikou“, za predpokladu, že význam uvedených vzťahov platí v rámci právnej úpravy týkajúcej sa privatizácie, odkazom na národné hospodárstvo a ako faktor, ktorý môže prispieť k jeho rastu.
93.
Vzhľadom na uvedený čisto hospodársky rozmer by kritérium týkajúce sa zachovania národného operačného strediska nemohlo v súlade s judikatúrou Súdneho dvora odôvodniť obmedzenie, ktoré prináša pre slobodu usadiť sa.
94.
Ako sa uvádza v rozsudku z 21. decembra 2016, AGET Iraklis, (
46
)„z ustálenej judikatúry vyplýva, že dôvody čisto ekonomickej povahy, ako sú najmä podpora národného hospodárstva alebo jeho riadne fungovanie, nemôžu odôvodniť prekážky zakázané Zmluvou“.
95.
To neznamená, že Súdny dvor prehliada hospodárske záujmy členských štátov, ak sa uplatňujú, aby bránili slobode usadiť sa v prospech legitímneho cieľa sociálnej politiky. V tom istom rozsudku AGET Iraklis sa uvádza, že „vzhľadom na to, že Únia má nielen hospodársky účel, ale tiež sociálny, práva vyplývajúce z ustanovení Zmluvy týkajúcich sa voľného pohybu tovaru, osôb, služieb a kapitálu musia byť vyvážené s cieľmi sledovanými sociálnou politikou, medzi ktoré patria, ako vyplýva z článku 151 prvého odseku ZFEÚ, podpora zamestnanosti pracovníkov, zlepšenie životných a pracovných podmienok tak, aby sa dosiahlo ich zosúladenie pri zachovaní dosiahnutej úrovne, primeraná sociálna ochrana, sociálny dialóg, rozvoj ľudských zdrojov so zreteľom na permanentne vysokú zamestnanosť a boj proti vylučovaniu z trhu práce“. (
47
)
96.
V tomto prípade však treba pripustiť, že v uvedenom kritériu neexistuje iný rozmer, než je čisto ekonomický, jediný rozmer, ktorý v tomto bode uvádzajú súťažné podklady. Jeho uplatnenie spôsobuje prekážku slobody usadiť sa, ktorá, bez odôvodnenia, je nezlučiteľná s právom Únie.
VI. Návrh
97.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor na otázky Supremo Tribunal Administrativo (Najvyšší správny súd, Portugalsko) odpovedal takto:
1.
Článok 1 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu sa neuplatňuje na proces reprivatizácie verejnoprávneho subjektu, ktorý je vlastníkom základného imania leteckej dopravnej spoločnosti.
2.
Články 49 a 54 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby za okolností, ako sú tie vo veci samej, medzi požiadavky, ktoré sa týkajú procesu reprivatizácie, patrili:
–
schopnosť zaručiť, aby sa plnili záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré má nadobúdateľ, a
–
zachovanie sídla a skutočného vedenia spoločnosti v členskom štáte, v ktorom bola táto spoločnosť založená, pokiaľ je to nevyhnutné na zabezpečenie dopravných práv uznaných podľa dvojstranných dohôd, ktoré uvedený štát podpísal s tretími štátmi, s ktorými má osobitné historické, jazykové, kultúrne a sociálne väzby, ak uvedené dohody vyžadujú, aby spoločnosť, ktorá je držiteľom príslušnej prevádzkovej licencie, mala štátnu príslušnosť členského štátu, ktorý uvedené dohody podpísal.
3.
Články 49 a 54 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby medzi uvedené požiadavky patrila „podpora rastu národného hospodárstva, a to aj pokiaľ ide o zachovanie a rozvoj súčasného národného operačného strediska“.
(
1
)	Jazyk konania: španielčina.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 36).
(
3
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) z 24. septembra 2008 o spoločných pravidlách prevádzky leteckých dopravných služieb v Spoločenstve (Ú. v. EÚ L 293, 2008, s. 3).
(
4
)	Diário da República, séria I, č. 248, z 24. decembra 2014.
(
5
)	Diário da República, séria I, č. 13, z 20. januára 2015.
(
6
)	Vnútroštátny súd vo všeobecnosti používa slovo „reprivatizácia“, aj keď príležitostne používa podstatné meno „privatizácia“ (ako v odsekoch 1.1 a 3.1 bode III návrhu na začatie prejudiciálneho konania). Uvedený terminologický rozdiel však nie je relevantný v prejednávanej veci, ako bolo uznané na pojednávaní.
(
7
)	V tomto zmysle v prvej otázke odkazuje na „požiadavku zachovať sídlo a skutočné vedenie“. V druhej a piatej otázke spomína „požiadavku plnenia požiadaviek verejnej služby“, zatiaľ čo v tretej a šiestej otázke hovorí o „požiadavke zachovať a rozvíjať súčasné národné operačné stredisko“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(
8
)	Bod 6 písomných pripomienok talianskej vlády.
(
9
)	Napokon sa zdá, že tiež sa zhoduje s názorom vnútroštátneho súdu, ako sa uvádza v odseku 3.4 bodoch XXXII a XXXIII návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(
10
)	Rozsudok z 15. októbra 2015 (C‑168/14, EU:C:2015:685, bod 44).
(
11
)	Rozsudok z 20. decembra 2017, Asociación Profesional Élite Taxi (C‑434/15, EU:C:2017:981, bod 41).
(
12
)	Rozsudok z 22. októbra 2013, Essent a i. (C‑105/12 až C‑107/12, EU:C:2013:677, bod 36 a tam citovaná judikatúra).
(
13
)	Ako sa uvádza v rozsudku z 13. apríla 2000, Baars (C‑251/98, EU:C:2000:205, bod 22), „štátny príslušník členského štátu majúci podiel na základnom imaní spoločnosti usadenej v inom členskom štáte, ktorý mu dáva skutočný vplyv na rozhodnutia spoločnosti a umožňuje mu určovať jej činnosť, vykonáva svoje právo usadiť sa“. Rovnako tiež rozsudky z 13. novembra 2012, Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707, bod 91), a z 10. júna 2015, X (C‑686/13, EU:C:2015:375, bod 18). Naopak, podľa rozsudku zo 7. septembra 2017, Eqiom a Enka (C‑6/16, EU:C:2017:641, bod 41), „vnútroštátne ustanovenia, ktoré sa uplatňujú len na podiely nadobudnuté s cieľom uskutočniť finančné investície bez úmyslu ovplyvňovať riadenie a kontrolu podniku, treba preskúmať výlučne vzhľadom na voľný pohyb kapitálu“. Pozri tiež rozsudok z 20. decembra 2017, Deister Holding a Juhler Holding (C‑504/16 a C‑613/16, EU:C:2017:1009, bod 78).
(
14
)	Bod 3.1 VII rozhodnutia vnútroštátneho súdu.
(
15
)	Rozhodnutie Rady ministrov (č. 91‑A/2015), ktorým sa dokončil proces privatizácie, je datované dňom 12. november 2015. Nová vláda s odlišnou politickou orientáciou, ktorá bola vymenovaná 26. novembra uvedeného roka, začala okamžite viesť rokovania o úprave uvedeného procesu.
(
16
)	Na pojednávaní Parpública uznala, že portugalský štát, v súčasnosti väčšinový vlastník základného imania uvedenej leteckej spoločnosti, si ponecháva všetky hlasovacie práva spojené s jeho postavením väčšinového akcionára.
(
17
)	Portugalský štát vlastní 50 % základného imania a zamestnanci spoločnosti TAP vlastnia zvyšných 5 %.
(
18
)	Pozri okrem mnohých iných rozsudky z 10. decembra 2002, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco (C‑491/01, EU:C:2002:741, bod 35); z 5. júla 2016, Ogňanov (C‑614/14, EU:C:2016:514, bod 19); z 15. novembra 2016, Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874, bod 54), a z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, body 50 a 155).
(
19
)	Ak by bola harmonizácia úplná, neuplatnili by sa všeobecné ustanovenia ZFEÚ týkajúce sa slobodného poskytovania služieb, pričom vnútroštátne opatrenia by sa museli posudzovať vzhľadom na harmonizačné ustanovenia, a nie vzhľadom na primárne právo, ako to vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, uvedenej okrem iného v rozsudku zo 17. novembra 2015, RegioPost (C‑115/14, EU:C:2015:760, bod 57).
(
20
)	Napríklad rozsudok z 8. marca 2017, Euro Park Service (C‑14/16, EU:C:2017:177, bod 59).
(
21
)	Body 17 a 18 jej písomných pripomienok.
(
22
)	Rozsudky zo 4. júna 2002, Komisia/Portugalsko (C‑367/98, EU:C:2002:326), Komisia/Francúzsko (C‑483/99, EU:C:2002:327) a Komisia/Belgicko (C‑503/99, EU:C:2002:328); z 13. mája 2003, Komisia/Španielsko (C‑463/00, EU:C:2003:272) a Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑98/01, EU:C:2003:273); zo 6. decembra 2007, Federconsumatori a i. (C‑463/04 a C‑464/04, EU:C:2007:752); z 28. septembra 2006, Komisia/Holandsko (C‑282/04 a C‑283/04, EU:C:2006:608); z 23. októbra 2007, Komisia/Nemecko (C‑112/05, EU:C:2007:623); z 26. marca 2009, Komisia/Taliansko (C‑326/07, EU:C:2009:193); z 8. júla 2010, Komisia/Portugalsko (C‑171/08, EU:C:2010:412); z 11. novembra 2010, Komisia/Portugalsko (C‑543/08, EU:C:2010:669), a z 10. novembra 2011, Komisia/Portugalsko (C‑212/09, EU:C:2011:717).
(
23
)	Rozsudok z 8. júla 2010, Komisia/Portugalsko (C‑171/08, EU:C:2010:412, bod 60).
(
24
)	Rozsudok z 28. septembra 2006, Komisia/Holandsko (C‑282/04 a C‑283/04, EU:C:2006:608, bod 29).
(
25
)	Rozsudok z 28. septembra 2006, Komisia/Holandsko (C‑282/04 a C‑283/04, EU:C:2006:608, bod 30).
(
26
)	Bod 81 jej písomných pripomienok.
(
27
)	Body 63 a 64 jej písomných pripomienok.
(
28
)	Rozsudok z 22. decembra 2010, C‑338/09, EU:C:2010:814.
(
29
)	Tamže, bod 34.
(
30
)	Rozsudok z 22. decembra 2010, Yellow Cab Verkehrsbetrieb (C‑338/09, EU:C:2010:814, bod 37): „pokiaľ sa teda požaduje, aby hospodársky subjekt usadený v inom členskom štáte, ktorý chce získať povolenie na prevádzkovanie pravidelnej autobusovej linkovej prepravy osôb v hostiteľskom členskom štáte, mal sídlo alebo inú organizačnú zložku na území tohto členského štátu ešte pred udelením povolenia na prevádzkovanie tejto linky, tak to má odstrašujúci účinok. Primerane obozretný hospodársky subjekt by totiž nebol ochotný vo väčšej miere investovať v prípade, že vôbec nie je isté, či mu bude udelené povolenie“.
(
31
)	Rozsudok z 25. októbra 2017, Polbud – Wykonawstwo (C‑106/16, EU:C:2017:804, bod 33), s odkazom na rozsudok z 27. septembra 1988, Daily Mail and General Trust (81/87, EU:C:1988:456, bod 17). Viac odkazov možno nájsť v bode 35 rozsudku z 29. novembra 2011, National Grid Indus (C‑371/10, EU:C:2011:785), v ktorom sa pripomína, že „hoci cieľom ustanovení Zmluvy týkajúcich sa slobody usadiť sa je podľa ich znenia zabezpečiť zaobchádzanie v hostiteľskom členskom štáte podľa podmienok stanovených pre vlastných štátnych príslušníkov, rovnako bránia tomu, aby členský štát pôvodu zasahoval do usadenia niektorého z jeho štátnych príslušníkov alebo spoločnosti založenej v súlade s jeho právnou úpravou v inom členskom štáte“.
(
32
)	Bod 25 písomných pripomienok holandskej vlády.
(
33
)	Ako bolo konštatované v súvislosti s univerzálnou poštovou službou (rozsudok z 28. septembra 2006, Komisia/Holandsko, C‑282/04 a C‑283/04, EU:C:2006:608, bod 38) alebo v súvislosti s pravidelnými službami námornej dopravy do, z a medzi ostrovmi (rozsudok z 20. februára 2001, Analir a i., C‑205/99, EU:C:2001:107, bod 27).
(
34
)	Územia, ktorých sa osobitne dotýka zásadné vyhlásenie uvedené v článku 1 protokolu č. 26, pripojeného k ZFEÚ, v tom zmysle, že spoločné hodnoty Únie v súvislosti so službami všeobecného hospodárskeho záujmu podľa článku 14 ZFEÚ zahŕňajú, okrem iného, najmä „rôznorodosť medzi [uvedenými] službami a rozdiely v potrebách… užívateľov, ktoré môžu byť spôsobené rozdielnymi geografickými okolnosťami…“.
(
35
)	Bod 71 jej písomných pripomienok.
(
36
)	Body 26 a 27 jej písomných pripomienok. Takáto „dedukcia“ vychádza z dvoch oznámení Komisie v súlade s nariadením (EHS) č. 2408/92, ktoré predchádzalo nariadeniu č. 1008/2008: prvé oznámenie o uložení záväzkov služby vo verejnom záujme v oblasti pravidelných leteckých služieb v rámci Portugalska (Ú. v. ES C 200, 1995, s. 3), a druhé oznámenie o uložení zmenených záväzkov služieb vo verejnom záujme pre určité pravidelné letecké služby v Portugalsku (Ú. v. EÚ C 248, 2004, s. 6).
(
37
)	Bod 107 písomných pripomienok spoločnosti Parpública, v ktorom poukazuje na oznámenie Komisie z 20. októbra 2010 podľa článku 16 ods. 4 nariadenia č. 1008/2008, o záväzkoch služby vo verejnom záujme v súvislosti so službami pravidelnej leteckej dopravy (Ú. v. EÚ C 283, 2010, s. 14).
(
38
)	Na pojednávaní sa konštatovalo, že spoločnosť TAP neprevádzkuje žiadnu trasu, na ktorú sa od 28. marca 2015 vzťahuje záväzok služby vo verejnom záujme. Od uvedeného dátumu sa uplatňuje systém sociálneho príspevku v rámci mobility, ktorý je zahrnutý v letenke akejkoľvek spoločnosti, ktorá prevádzkuje určité trasy.
(
39
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát. V pôvodnom texte v portugalskom jazyku: „obrigações de serviço público que incumbam à TAP, SA“ („záväzky služby vo verejnom záujme, ktoré má TAP, SA“).
(
40
)	V tomto zmysle uvedené ustanovenie v konečnom dôsledku cituje „kontinuitu a posilnenie liniek, ktoré zabezpečujú letecké spojenie s autonómnymi regiónmi, portugalskými spoločenstvami v zahraničí a krajinami a spoločenstvami, v ktorých je portugalčina dorozumievacím alebo úradným jazykom“. Opätovne naznačuje eventualitu a v každom prípade vo vzťahu k iným leteckým spojeniam, než sú tie, ktoré sú uvedené v článku 16 nariadenia č. 1008/2008.
(
41
)	Bod 36 písomných pripomienok holandskej vlády.
(
42
)	Holandská vláda odkazuje na rozsudok zo 7. mája 1998, Clean Car Autoservice (C‑350/96, EU:C:1998:205, body 36 a 37).
(
43
)	Bod 52 jej písomných pripomienok.
(
44
)	Tamže, bod 55.
(
45
)	Body 40 a 41 jej písomných pripomienok.
(
46
)	Rozsudok z 21. decembra 2016 (C‑201/15, EU:C:2016:972, bod 72).
(
47
)	Rozsudok z 21. decembra 2016, AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972, bod 77).