62015CJ0562
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
z 8. februára 2017 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Porovnávacia reklama — Smernica 2006/114/ES — Článok 4 — Smernica 2005/29/ES — Článok 7 — Objektívne porovnávanie cien — Klamlivé opomenutie konania — Reklama porovnávajúca ceny tovarov predávaných v predajniach odlišnej veľkosti alebo formátu — Prípustnosť — Podstatná informácia — Stupeň a nosič informácie“
Vo veci C‑562/15,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž, Francúzsko) z 29. októbra 2015 a doručený Súdnemu dvoru 4. novembra 2015, ktorý súvisí s konaním:
Carrefour Hypermarchés SAS
proti
ITM Alimentaire International SASU,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda druhej komory M. Ilešič, sudcovia A. Prechal, A. Rosas, C. Toader a E. Jarašiūnas (spravodajca),
generálny advokát: H. Saugmandsgaard Øe,
tajomník: V. Tourrès, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. júla 2016,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
—
Carrefour Hypermarchés SAS, v zastúpení: B. Moreau‑Margotin, M. Karsenty‑Ricard, B. L’Homme‑Houzai a F. Guerre, avocates,
—
ITM Alimentaire International SASU, v zastúpení: P. Deprez a J.‑C. André, avocats,
—
francúzska vláda, v zastúpení: D. Colas a J. Traband, splnomocnení zástupcovia,
—
Európska komisia, v zastúpení: C. Valero a D. Roussanov, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 19. októbra 2016,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 písm. a) a c) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/114/ES z 12. decembra 2006 o klamlivej a porovnávacej reklame (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 21), a článku 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“) (Ú. v. EÚ L 149, 2005, s. 22).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou ITM Alimentaire International SASU (ďalej len „ITM“) a spoločnosťou Carrefour Hypermarchés SAS (ďalej len „Carrefour“) vo veci televíznej reklamnej kampane spustenej touto poslednou uvedenou spoločnosťou, v rámci ktorej porovnávala ceny tovarov známych značiek uplatňované v predajniach reťazca Carrefour a v predajniach konkurenčných reťazcov.
Právny rámec
Právo Únie
3
Podľa článku 2 písm. b) smernice 2006/114 sa na účely tejto smernice „klamlivou reklamou“ rozumie „akákoľvek reklama, ktorá akýmkoľvek spôsobom, vrátane predvedenia, zavádza alebo pravdepodobne môže zavádzať osoby, ktorým je určená alebo ktoré zasiahne, a ktorá pre svoj klamlivý charakter pravdepodobne ovplyvní ich hospodárske správanie, alebo ktorá z týchto dôvodov poškodí alebo môže poškodiť iného súťažiteľa“.
4
Článok 4 tejto smernice stanovuje:
„Porovnávacia reklama, pokiaľ ide o porovnávanie, je povolená, ak sú splnené tieto podmienky:
a)
nie je klamlivá v zmysle článkov 2 písm. b), 3 a 8 ods. 1 tejto smernice alebo článkov 6 a 7 smernice… 2005/29…;
b)
porovnáva tovary alebo služby, ktoré uspokojujú rovnaké potreby alebo sú určené na ten istý účel;
c)
objektívne porovnáva jednu alebo viac podstatných, dôležitých, overiteľných a reprezentatívnych vlastností týchto tovarov a služieb, ktoré môžu zahŕňať cenu;
d)
nediskredituje ani neočierňuje ochranné známky, obchodné mená, ďalšie rozlišujúce znaky, tovary, služby, činnosti alebo okolnosti súťažiteľa;
e)
pre produkty s označením pôvodu sa vzťahuje v každom prípade na produkty s rovnakým označením;
f)
nevyužíva nečestnú výhodu dobrého mena ochrannej známky, obchodného mena alebo iných rozlišujúcich znakov súťažiteľa alebo označenie pôvodu konkurenčných produktov;
g)
nepredstavuje tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie tovarov alebo služieb označených chránenou ochrannou známkou alebo obchodným menom;
h)
nevyvoláva zámenu medzi obchodníkmi, medzi zadávateľom reklamy a súťažiteľom alebo medzi ochrannými známkami, obchodnými menami, inými rozlišujúcimi znakmi, tovarmi alebo službami zadávateľa reklamy a súťažiteľa.“
5
Článok 6 smernice 2005/29 s názvom „Klamlivé činnosti“ stanovuje:
„1.   Obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak obsahuje nesprávne informácie a je preto nepravdivá, alebo akýmkoľvek spôsobom, vrátane celkového prevedenia, uvádza do omylu alebo je spôsobilá uviesť do omylu priemerného spotrebiteľa, a to aj keď je táto informácia vecne správna vo vzťahu k jednému alebo viacerým nasledujúcim prvkom, pričom v obidvoch prípadoch zapríčiňuje alebo je spôsobilá zapríčiniť, že spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil:
…
d)
cena alebo spôsob výpočtu ceny, alebo existencia osobitnej cenovej výhody;
…“
6
Článok 7 smernice 2005/29 nazvaný „Klamlivé opomenutia konania“ stanovuje:
„1.   Obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak v skutkovej súvislosti, berúc do úvahy všetky jej črty, okolnosti a obmedzenia komunikačného prostriedku, opomenie podstatnú informáciu, ktorú priemerný spotrebiteľ potrebuje v závislosti od kontextu na to, aby urobil kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii, a tým zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že priemerný spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil.
2.   Za klamlivé opomenutie sa taktiež považuje, ak obchodník skrýva alebo poskytuje nejasným, nezrozumiteľným, viacvýznamovým alebo nevhodným spôsobom podstatné informácie uvedené v odseku 1, vzhľadom na okolnosti popísané v uvedenom odseku, alebo neoznámi obchodný účel obchodnej praktiky, ak už nie je zrejmý z kontextu, a tam, kde v jednom alebo druhom prípade toto spôsobí alebo je pravdepodobné, že spôsobí, že priemerný spotrebiteľ prijme rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal.
3.   Ak prostriedok použitý na oznamovanie obchodnej praktiky ukladá priestorové alebo časové obmedzenia, pri rozhodovaní o tom, či bolo poskytnutie informácie opomenuté, sa vezmú do úvahy tieto obmedzenia a akékoľvek opatrenia prijaté obchodníkom na sprístupnenie informácií spotrebiteľom inými prostriedkami.
…“
Francúzske právo
7
Článok L. 121‑8 spotrebiteľského zákonníka v znení účinnom v deň, keď nastali skutkové okolnosti vo veci samej, stanovuje:
„Akákoľvek reklama, ktorá porovnáva tovary alebo služby a ktorá implicitne alebo explicitne identifikuje súťažiteľa alebo tovary, alebo služby ponúkané súťažiteľom, je povolená iba vtedy, ak:
(1)
Nie je klamlivá alebo spôsobilá uviesť do omylu;
(2)
Porovnáva tovary alebo služby uspokojujúce rovnaké potreby alebo určené na ten istý účel;
(3)
Objektívne porovnáva jednu alebo viac materiálnych, dôležitých, kontrolovateľných a reprezentatívnych vlastností týchto tovarov alebo služieb, ktoré môžu zahŕňať cenu.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
8
V decembri 2012 Carrefour spustila veľkú televíznu reklamnú kampaň s názvom „Záruka najnižšej ceny Carrefour“, v rámci ktorej porovnávala ceny 500 výrobkov známych značiek uplatňované v predajniach reťazca Carrefour a v predajniach konkurenčných reťazcov, medzi ktoré patria aj predajne Intermarché, a spotrebiteľovi ponúkala možnosť vyplatenia dvojnásobku cenového rozdielu, ak nájde výrobok inde za nižšiu cenu.
9
Odvysielané reklamné šoty zobrazovali cenové rozdiely v prospech spoločnosti Carrefour, pričom najmä tovary predávané v predajniach reťazca Intermarché v nich boli prezentované ako systematicky drahšie ako tovary spoločnosti Carrefour. Od druhého televízneho šotu boli všetky predajne Intermarché, ktoré boli vybrané na porovnanie, supermarkety, kým predajne spoločnosti Carrefour boli všetky hypermarkety. Táto informácia bola uvedená len na domovskej internetovej stránke spoločnosti Carrefour, kde bolo drobným písmom spresnené, že záruka „platí výhradne v predajniach Cafferour a Carrefour Planet“, a teda „neplatí v predajniach Carrefour Market, Carrefour Contact, Carrefour City“. Vo vysielaných reklamných šotoch sa pod názvom Intermarché objavovala menšími písmenami poznámka „Super“.
10
Po tom, ako spoločnosť ITM, zodpovedná za stratégiu a obchodnú politiku potravinových reťazcov „skupiny Mousquetaires“, zahŕňajúca najmä predajne Intermarché Hyper a Intermarché Super, vyzvala spoločnosť Carrefour, aby ukončila vysielanie tejto reklamy, podala 2. októbra 2013 proti tejto spoločnosti žalobu na Tribunal de commerce de Paris (Obchodný súd Paríž, Francúzsko), ktorou sa domáhala, aby bola tejto spoločnosti uložená povinnosť zaplatiť jej sumu 3 milióny eur ako náhradu škody; zákazu vysielania dotknutej reklamy; ako aj zákazu akejkoľvek praktiky porovnávacej reklamy založenej na podobných spôsoboch porovnávania; ukončenia, pod hrozbou uloženia pokuty, šírenia ôsmich reklamných šotov prostredníctvom internetu; ukončenia, pod hrozbou uloženia pokuty, akéhokoľvek porovnávania priemerných cenových rozdielov odlišných reťazcov neobjektívnymi porovnávacími metódami; ako aj uverejnenia rozsudku po jeho vydaní.
11
Rozsudkom z 31. decembra 2014 Tribunal de commerce de Paris (Obchodný súd Paríž) uložil spoločnosti Carrefour povinnosť zaplatiť spoločnosti ITM sumu vo výške 800000 eur ako náhradu spôsobenej škody, vyhovel návrhom na zákaz vysielania dotknutej reklamy a nariadil uverejnenie tohto rozsudku.
12
Tento súd sa okrem iného domnieval, že spoločnosť Carrefour tým, že použila klamlivý spôsob výberu predajných miest, čím skreslila reprezentatívnosť cenových porovnaní, nedodržala požiadavky objektívnosti vyplývajúce z článku L. 121‑8 spotrebiteľského zákonníka, a že tieto nedostatky týkajúce sa nestrannosti a objektívnosti porovnávacej reklamnej kampane predstavovali nekalosúťažné konanie. Uviedol tiež, že informácie uvedené na internetovej stránke spoločnosti Carrefour neumožňovali, aby spotrebiteľ jasne vedel, že porovnanie bolo vykonané medzi predajňami odlišnej veľkosti.
13
Carrefour podala proti uvedenému rozsudku odvolanie na Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) a v priebehu konania požiadala, aby bol na Súdny dvor predložený návrh na začatie prejudiciálneho konania.
14
Pred odvolacím súdom Carrefour tvrdila, že výklad smernice 2006/114, ktorej prebratie zabezpečuje článok L. 121‑8 spotrebiteľského zákonníka, je nevyhnutný na rozhodnutie sporu vo veci samej, pokiaľ ide o otázku, či je porovnanie vybraných cien výrobkov povolené len vtedy, ak sa tieto tovary predávajú v predajniach rovnakej veľkosti alebo formátu.
15
ITM namietala proti návrhu na začatie prejudiciálneho konania tvrdením, že zamýšľaná otázka nie je nevyhnutná na rozhodnutie sporu vo veci samej, keďže jej predmetom nie je zákaz porovnávania cien tovarov predávaných v predajniach odlišnej veľkosti alebo formátu, ale posúdenie klamlivej povahy reklamy vzhľadom na to, že spotrebiteľ nebol jasne a objektívne informovaný o rozdieloch vo formáte alebo veľkosti porovnávaných predajní.
16
Sudca poverený vedením konania uviedol, že rozhodnutie súdu prvého stupňa bolo založené na samotnej zásade porovnávacej reklamy cien medzi predajňami odlišného formátu a domnieval sa, že o tejto otázke má rozhodnúť Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) rozhodujúci o celom spore. Okrem toho uviedol, že pokiaľ by sa zásada porovnávacej reklamy cien medzi predajňami odlišného formátu považovala za zlučiteľnú so smernicou 2006/114, mal by sa cour d'appel (odvolací súd) okrem toho zaoberať otázkou, či skutočnosť, že predajne, ktorých ceny sa porovnávajú, sú odlišnej veľkosti alebo formátu, predstavuje podstatnú informáciu v zmysle smernice 2005/29, ktorá musí byť nevyhnutne oznámená spotrebiteľovi, a v prípade kladnej odpovede, aký má byť stupeň alebo nosič, prostredníctvom ktorého má byť táto informácia oznámená.
17
Za týchto podmienok Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 4 písm. a) a c) smernice [2006/114], podľa ktorého „porovnávacia reklama_… je povolená, ak…nie je klamlivá… [a] objektívne porovnáva jednu alebo viac podstatných, dôležitých, overiteľných a reprezentatívnych vlastností týchto tovarov a služieb,“ vykladať v tom zmysle, že porovnávanie cien tovarov predávaných v distribučných reťazcoch je povolené len vtedy, ak sa tovary predávajú v predajniach rovnakého formátu alebo veľkosti[?]
2.
Predstavuje skutočnosť, že predajne, ktorých ceny sa porovnávajú, sú odlišnej veľkosti a formátu, podstatnú informáciu v zmysle smernice [2005/29], ktorá musí byť nevyhnutne oznámená spotrebiteľovi?
3.
V prípade kladnej odpovede… aký má byť stupeň a/alebo nosič, prostredníctvom ktorého je táto informácia šírená spotrebiteľovi[?]“
O prejudiciálnych otázkach
18
Svojimi tromi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4 písm. a) a c) smernice 2006/114 vykladať v tom zmysle, že reklama, o akú ide vo veci samej, ktorá porovnáva ceny tovarov predávaných v predajniach odlišnej veľkosti alebo formátu, nie je povolená. Okrem toho kladie otázku, či skutočnosť, že predajne, ktorých ceny sa porovnávajú, sú odlišnej veľkosti alebo formátu, predstavuje podstatnú informáciu v zmysle článku 7 ods. 1 a 2 smernice 2005/29, na ktorý odkazuje článok 4 písm. a) smernice 2006/114, prípadne aký je stupeň a nosič, prostredníctvom ktorého má byť táto informácia šírená.
19
Treba uviesť, že smernicou 2006/114 sa kodifikuje smernica Rady 84/450/EHS z 10. septembra 1984 o klamlivej a porovnávacej reklame (Ú. v. ES L 250, 1984, s. 17; Mim. vyd. 15/001, s. 227), ktorá bola po tom, ako bola opakovane zmenená a doplnená, zrušená a nahradená smernicou 2006/114, takže judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa výkladu smernice 84/450 je plne uplatniteľná na situácie, na ktoré sa vzťahuje smernica 2006/114.
20
Treba preto pripomenúť, že smernicou 2006/114 bola vykonaná vyčerpávajúca harmonizácia podmienok prípustnosti porovnávacej reklamy v členských štátoch a že táto harmonizácia svojou povahou znamená, že prípustnosť porovnávacej reklamy treba posudzovať výlučne so zreteľom na kritériá stanovené normotvorcom Únie (rozsudky z 8. apríla 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, EU:C:2003:205, bod 44, a z 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, bod 22).
21
Okrem toho podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora, keďže porovnávacia reklama prispieva k objektívnemu objasneniu predností rôznych porovnateľných tovarov, a tak aj k podnecovaniu hospodárskej súťaže medzi dodávateľmi tovarov a služieb v záujme spotrebiteľov, podmienky stanovené pre takúto reklamu sa majú vykladať v čo najpriaznivejšom zmysle, pri súčasnom zabezpečení toho, aby porovnávacia reklama nebola použitá protisúťažným a nekalým spôsobom alebo spôsobom, ktorý by mohol spôsobiť ujmu záujmom spotrebiteľov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. októbra 2001, Toshiba Europe, C‑112/99, EU:C:2001:566, body 36 a 37; z 19. septembra 2006, Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, bod 22, a z 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, body 20 a 21, ako aj citovanú judikatúru).
22
Na jednej strane však článok 4 smernice 2006/114 neukladá povinnosť, aby formát alebo veľkosť predajní, v ktorých sa predávajú tovary, ktorých ceny sa porovnávajú, boli podobné a na strane druhej porovnanie cien porovnateľných tovarov predávaných v predajniach odlišného formátu alebo veľkosti je samo osebe spôsobilé prispievať k splneniu cieľov porovnávacej reklamy pripomenutých v predchádzajúcom bode tohto rozsudku a nebráni požiadavke poctivej hospodárskej súťaže ani záujmom spotrebiteľov.
23
V dôsledku toho reklamu porovnávajúcu ceny tovarov predávaných v predajniach odlišnej veľkosti alebo formátu možno považovať za povolenú v zmysle článku 4 smernice 2006/114, len ak sú splnené všetky podmienky stanovené v tomto článku.
24
Takáto reklama musí predovšetkým objektívne porovnávať ceny a nesmie byť klamlivá.
25
Na jednej strane z článku 4 písm. c) smernice 2006/114 totiž vyplýva, že ceny musia byť porovnávané objektívne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. septembra 2006, Lidl Belgium, C‑356/04, EU:C:2006:585, bod 45).
26
Za určitých okolností však môže odlišná veľkosť alebo formát predajní, v ktorých boli zisťované ceny porovnané zadávateľom reklamy, ovplyvniť objektívnosť porovnávania. Môže to tak byť, ak sú zadávateľ reklamy a konkurenti, u ktorých boli ceny zisťované, súčasťou reťazcov, z ktorých každý má predajne odlišnej veľkosti a formátu, a ak zadávateľ reklamy porovnáva ceny uplatňované v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu svojho reťazca s cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti alebo formátu konkurenčných reťazcov bez toho, aby to bolo uvedené v reklame.
27
Ako uviedol generálny advokát v bodoch 43 a 57 svojich návrhov, ceny tovarov bežnej spotreby sa môžu meniť v závislosti od formátu alebo veľkosti predajne, takže asymetrické porovnávanie môže mať za následok, že sa umelo vytvorí alebo zväčší rozdiel medzi cenami zadávateľa reklamy a cenami konkurentov v závislosti od výberu predajní, ktoré sú predmetom porovnávania.
28
Na strane druhej článok 4 písm. a) smernice 2006/114 vyžaduje, aby porovnávacia reklama nebola klamlivá v zmysle článku 2 písm. b) tejto smernice alebo článkov 6 a 7 smernice 2005/29.
29
Z týchto ustanovení vyplýva, že porovnávacia reklama je klamlivá, ak akýmkoľvek spôsobom, konaním alebo opomenutím konania môže zavádzať spotrebiteľov, ktorým je určená, a ovplyvniť ich hospodárske správanie alebo z týchto dôvodov môže poškodiť iného súťažiteľa. Podľa článku 4 písm. a) smernice 2006/114 v spojení s článkom 7 ods. 1 a 2 smernice 2005/29 je tak klamlivou reklamou najmä reklama, ktorá opomenie uviesť podstatnú informáciu, ktorú priemerný spotrebiteľ potrebuje v závislosti od kontextu na to, aby urobil kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii, alebo ktorá takúto informáciu skrýva alebo ju poskytuje nejasným, nezrozumiteľným, viacvýznamovým alebo nevhodným spôsobom a ktorá tým zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že priemerný spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil.
30
Hoci smernica 2005/29 nevymedzuje pojem „podstatná informácia“, z článku 7 ods. 1 a 2 tejto smernice však vyplýva, že takouto informáciou je informácia, ktorú priemerný spotrebiteľ potrebuje v závislosti od kontextu na to, aby urobil kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii, a ktorej opomenutie v dôsledku toho môže zapríčiniť, že urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil.
31
Vnútroštátnym súdom prináleží skúmať podľa okolností jednotlivého prípadu, či môže byť reklama z pohľadu spotrebiteľov, ktorým je adresovaná, klamlivá (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, bod 46 a citovanú judikatúru, ako aj z 12. mája 2011, Ving Sverige, C‑122/10, EU:C:2011:299, bod 51). Na tento účel musia na jednej strane zohľadniť vnímanie tovarov alebo služieb, ktoré sú predmetom danej reklamy, zo strany bežne informovaného a primerane pozorného a obozretného priemerného spotrebiteľa a na strane druhej musia tieto súdy prihliadnuť na všetky pre vec relevantné skutočnosti, pričom vezmú do úvahy, ako to vyplýva z článku 3 smernice 2006/114, informácie obsiahnuté v reklame a všeobecnejšie všetky jej črty (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. novembra 2010, Lidl, C‑159/09, EU:C:2010:696, body 47 a 48, ako aj citovanú judikatúru).
32
V prejednávanej veci je reklama, v ktorej zadávateľ reklamy pri porovnaní cien tovarov predávaných vo svojich predajniach s cenami tovarov predávaných v konkurenčných predajniach zohľadní na jednej strane ceny uplatňované vo svojich predajniach s väčšou veľkosťou alebo formátom a na strane druhej ceny zistené v predajniach menšej veľkosti alebo formátu konkurenčných reťazcov, hoci každý z týchto reťazcov zahŕňa predajne odlišnej veľkosti alebo formátu, spôsobilá uviesť do omylu priemerného spotrebiteľa tým, že u neho vyvolá dojem, že pri porovnaní boli zohľadnené všetky predajne patriace k týmto reťazcom a že uvedené cenové rozdiely platia pre všetky predajne každého reťazca bez ohľadu na ich veľkosť alebo formát, hoci podľa dôvodov uvedených v bode 27 tohto rozsudku to tak nemusí nevyhnutne byť.
33
Táto reklama môže ovplyvniť hospodárske správanie spotrebiteľa tým, že ho privedie k prijatiu rozhodnutia v mylnej domnienke, že kúpou dotknutých tovarov vo všetkých predajniach reťazca zadávateľa reklamy skôr než v predajniach konkurenčných reťazcov ušetrí z dôvodu cenových rozdielov vyzdvihovaných v reklame.
34
Z toho vyplýva, že takáto reklama môže byť klamlivá v zmysle článku 4 písm. a) smernice 2006/114.
35
Nie je tak však v prípade, ak je spotrebiteľ informovaný o tom, že predmetná reklama porovnáva ceny uplatňované v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu reťazca zadávateľa reklamy s cenami zistenými v predajniach s menšou veľkosťou alebo formátom konkurenčných reťazcov, keďže spotrebiteľ v takom prípade vie, že práve kúpou dotknutých tovarov len v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu reťazca zadávateľa reklamy môže ušetriť z dôvodu cenových rozdielov vyzdvihovaných v reklame. V dôsledku toho je táto informácia v kontexte takejto reklamy, ktorá porovnáva ceny uplatňované v predajniach patriacich k reťazcom, z ktorých každý má predajne odlišnej veľkosti a formátu, potrebná pre spotrebiteľa na to, aby prijal kvalifikované rozhodnutie o kúpe dotknutých tovarov v predajniach zadávateľa reklamy skôr než v konkurenčných predajniach a nebol vedený k prijatiu rozhodnutia o kúpe, ktoré by inak neurobil. V tomto kontexte preto ide o podstatnú informáciu v zmysle článku 7 ods. 1 a 2 smernice 2005/29.
36
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že reklama, o akú ide vo veci samej, ktorá porovnáva ceny tovarov predávaných v predajniach odlišnej veľkosti alebo formátu, môže – ak tieto predajne patria do reťazcov, z ktorých každý má predajne odlišnej veľkosti a formátu, a ak zadávateľ reklamy porovnáva ceny uplatňované v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu svojho reťazca s cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti alebo formátu konkurenčných reťazcov – nespĺňať požiadavky objektívnosti porovnávania vyplývajúce z článku 4 písm. c) smernice 2006/114 a byť klamlivá v zmysle článku 4 písm. a) tejto smernice, pokiaľ spotrebitelia nie sú informovaní o tom, že porovnanie bolo vykonané medzi cenami uplatňovanými v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu reťazca zadávateľa reklamy s cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti alebo formátu konkurenčných reťazcov.
37
Pokiaľ ide o stupeň a nosič, ktorý takáto podstatná informácia musí mať, treba uviesť, že smernica 2005/29 neobsahuje žiadne spresnenie v tejto súvislosti. Z článku 7 ods. 2 tejto smernice však na jednej strane vyplýva, že podstatná informácia nesmie byť skrytá alebo poskytnutá nejasným, nezrozumiteľným, viacvýznamovým alebo nevhodným spôsobom a na strane druhej z článku 7 ods. 1 a 3 uvedenej smernice vyplýva, že na posúdenie toho, či boli opomenuté informácie, treba zohľadniť obmedzenia použitého komunikačného prostriedku, a pokiaľ tento prostriedok ukladá priestorové alebo časové obmedzenia, akékoľvek opatrenia prijaté obchodníkom na sprístupnenie informácií spotrebiteľom inými prostriedkami.
38
Čo sa týka reklamy, o akú ide vo veci samej, z predchádzajúcich úvah vyplýva, že informácia o tom, že porovnanie bolo vykonané medzi cenami uplatňovanými predajňami väčšej veľkosti alebo formátu reťazca zadávateľa reklamy a cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti a formátu konkurenčných reťazcov, predstavuje skutočnosť, pri absencii ktorej je veľmi pravdepodobné, že reklama nespĺňa požiadavku objektívnosti porovnávania a má klamlivú povahu. Táto informácia musí byť preto nielen poskytnutá jasne, ale aj, ako uviedol generálny advokát v bodoch 75 až 79 svojich návrhov, obsiahnutá v samotnom reklamnom odkaze.
39
Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či predmetná reklama, o akú ide vo veci samej, porušuje z hľadiska okolností prejednávanej veci požiadavku objektívnosti porovnávania a má klamlivú povahu, pričom musí zohľadniť skutočnosti pripomenuté v bode 31 tohto rozsudku, najmä informácie uvedené v samotnej reklame, pokiaľ ide o predajne reťazca zadávateľa reklamy a predajne konkurenčných reťazcov, ktorých ceny boli porovnávané, keďže tieto skutočnosti sú relevantné na posúdenie tak objektívnosti porovnávania, ako aj klamlivej povahy uvedenej reklamy.
40
S prihliadnutím na všetky predchádzajúce úvahy treba odpovedať na položené otázky takto:
—
Článok 4 písm. a) a c) smernice 2006/114 v spojení s článkom 7 ods. 1 až 3 smernice 2005/29 sa má vykladať v tom zmysle, že reklama, o akú ide vo veci samej, ktorá porovnáva ceny tovarov predávaných v predajniach odlišnej veľkosti a formátu, môže byť v zmysle tohto prvého ustanovenia nepovolená, ak tieto predajne patria do reťazcov, z ktorých každý má predajne odlišnej veľkosti alebo formátu, a ak zadávateľ porovnáva ceny uplatňované v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu svojho reťazca s cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti alebo formátu konkurenčných reťazcov, pokiaľ spotrebitelia nie sú jasne a prostredníctvom samotného reklamného odkazu informovaní o tom, že porovnanie bolo vykonané medzi cenami uplatňovanými v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu reťazca zadávateľa reklamy a cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti a formátu konkurenčných reťazcov.
—
Vnútroštátnemu súdu prináleží pri posudzovaní prípustnosti takejto reklamy overiť, či reklama, o akú ide vo veci samej, porušuje z hľadiska okolností prejednávanej veci požiadavku objektívnosti porovnávania a/alebo má klamlivú povahu, pričom musí zohľadniť na jednej strane vnímanie dotknutých tovarov zo strany bežne informovaného a primerane pozorného a obozretného priemerného spotrebiteľa a na strane druhej informácie obsiahnuté v uvedenej reklame, najmä týkajúce sa predajní reťazca zadávateľa reklamy a predajní konkurenčných reťazcov, ktorých ceny boli porovnávané, a všeobecnejšie všetky jej črty.
O trovách
41
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 4 písm. a) a c) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/114/ES z 12. decembra 2006 o klamlivej a porovnávacej reklame v spojení s článkom 7 ods. 1 až 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“), sa má vykladať v tom zmysle, že reklama, o akú ide vo veci samej, ktorá porovnáva ceny tovarov predávaných v predajniach odlišnej veľkosti a formátu, môže byť v zmysle tohto prvého ustanovenia nepovolená, ak tieto predajne patria do reťazcov, z ktorých každý má predajne odlišnej veľkosti alebo formátu, a ak zadávateľ porovnáva ceny uplatňované v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu svojho reťazca s cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti alebo formátu konkurenčných reťazcov, pokiaľ spotrebitelia nie sú jasne a prostredníctvom samotného reklamného odkazu informovaní o tom, že porovnanie bolo vykonané medzi cenami uplatňovanými v predajniach väčšej veľkosti alebo formátu reťazca zadávateľa reklamy a cenami zistenými v predajniach menšej veľkosti a formátu konkurenčných reťazcov.
Vnútroštátnemu súdu prináleží pri posudzovaní prípustnosti takejto reklamy overiť, či taká reklama, o akú ide vo veci samej, porušuje z hľadiska okolností prejednávanej veci požiadavku objektívnosti porovnávania a/alebo má klamlivú povahu, pričom musí zohľadniť na jednej strane vnímanie dotknutých tovarov zo strany bežne informovaného a primerane pozorného a obozretného priemerného spotrebiteľa a na strane druhej informácie obsiahnuté v uvedenej reklame, najmä týkajúce sa predajní reťazca zadávateľa reklamy a predajní konkurenčných reťazcov, ktorých ceny boli porovnávané, a všeobecnejšie všetky jej črty.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.