Vec C‑181/20
VYSOČINA WIND a.s.
proti
Českej republike – Ministerstvu životního prostředí
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Nejvyšší soud)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 25. januára 2022
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Životné prostredie – Smernica 2012/19/EÚ – Odpad z elektrických a elektronických zariadení – Povinnosť financovať náklady na nakladanie s odpadom z fotovoltických panelov – Retroaktívny účinok – Zásada právnej istoty – Nesprávne prebratie smernice – Zodpovednosť členského štátu“
1.        Prejudiciálne otázky – Posúdenie platnosti – Otázka, ktorá sa implicitne týka platnosti aktu sekundárneho práva – Preskúmanie platnosti ex offo
(Článok 267 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/19, článok 13 ods. 1)
(pozri body 35 – 37)
2.        Životné prostredie – Odpad – Odpad z elektrických a elektronických zariadení – Smernica 2012/19 – Financovanie nákladov na nakladanie s odpadom z elektrických a elektronických zariadení pochádzajúcim od iných užívateľov ako domácnosti – Povinnosť výrobcov financovať náklady na nakladanie s odpadom z výrobkov uvedených na trh po 13. auguste 2012 – Vnútroštátna právna úprava, ktorá ukladá povinnosť financovať náklady na nakladanie s odpadom z fotovoltických panelov uvedených na trh po tomto dátume ich užívateľom – Neprípustnosť
[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/98, článok 3 ods. 1, a smernica Európskeho parlamentu a Rady  2012/19, odôvodnenia 9 a 40 a článok 2 ods. 1 písm. a), článok 3 ods. 1 písm. e), článok 13 ods. 1 a prílohy I a II]
(pozri body 39 – 45, bod 1 výroku)
3.        Životné prostredie – Odpad – Odpad z elektrických a elektronických zariadení – Smernica 2012/19 – Financovanie nákladov na nakladanie s odpadom z elektrických a elektronických zariadení pochádzajúcim od iných užívateľov ako domácnosti – Povinnosť výrobcov financovať náklady na nakladanie s odpadom z výrobkov uvedených na trh v období medzi 13. augustom 2005 a 13. augustom 2012 – Nové pravidlo uplatniteľné na situáciu nadobudnutú pred nadobudnutím účinnosti smernice – Porušenie zásad právnej istoty a zákazu retroaktivity – Neplatnosť
[Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/98, článok 14, a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/19, článok 2 ods. 1 písm. a), článok 13 ods. 1, článok 24 ods. 1 a príloha I]
(pozri body 47 – 62, bod 1 výroku)
4.        Právo Európskej únie – Práva priznané jednotlivcom – Porušenie zo strany členského štátu – Povinnosť nahradiť ujmu, ktorá bola spôsobená jednotlivcom – Podmienky – Dostatočne závažné porušenie – Prijatie právnych predpisov členským štátom, ktoré sú v rozpore so smernicou, pred prijatím tejto smernice – Neporušenie
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/19, článok 13 ods. 1 a článok 24 ods. 1)
(pozri body 69 – 74, 76 –79, bod 2 výroku)
5.        Akty inštitúcií – Smernice – Vykonanie členskými štátmi – Povinnosti členských štátov počas lehoty na prebratie – Povinnosť neprijať ustanovenia, ktoré by ohrozovali cieľ stanovený smernicou
(pozri bod 75)
Zhrnutie
Súdny dvor čiastočne zrušil smernicu 2012/19 o odpade z elektrických a elektronických zariadení v rozsahu, v akom táto smernica ukladá výrobcom fotovoltických panelov povinnosť financovať náklady spojené s nakladaním s odpadom pochádzajúcim z týchto panelov, ak boli tieto panely uvedené na trh pred nadobudnutím účinnosti uvedenej smernice. Okrem toho táto smernica bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá ukladá povinnosť financovať tieto náklady užívateľom fotovoltických panelov uvedených na trh po dátume nadobudnutia jej účinnosti.
Vysočina Wind je česká spoločnosť, ktorá prevádzkuje solárnu elektráreň, ktorá je vybavená fotovoltickými panelmi uvedenými na trh po 13. auguste 2005.
V súlade s povinnosťou stanovenou českým zákonom č. 185/2001 o odpadech (ďalej len „zákon o odpadoch“)(1) sa táto spoločnosť podieľala na financovaní nákladov na nakladanie s odpadom z fotovoltických panelov a z tohto dôvodu zaplatila v rokoch 2015 a 2016 príspevky.
Keďže Vysočina Wind sa domnievala, že táto povinnosť platiť príspevky vyplývala z nesprávneho prebratia smernice 2012/19 o odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ)(2) a zaplatenie týchto príspevkov predstavovalo škodu, podala na české súdy žalobu o náhradu škody proti Českej republike. V tejto súvislosti Vysočina Wind uviedla, že ustanovenie zákona o odpadoch, ktoré stanovuje povinnosť platiť príspevky pre užívateľov fotovoltických panelov, je v rozpore s článkom 13 ods. 1 smernice o OEEZ, ktorý ukladá výrobcom elektrických a elektronických zariadení, a nie ich užívateľom, povinnosť financovať náklady súvisiace s nakladaním s odpadom z vybavenia uvedeného na trh po 13. auguste 2005.
Keďže žalobe, ktorú Vysočina Wind podala, bolo vyhovené tak v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní, Česká republika podala kasačný opravný prostriedok na Nejvyšší soud (Česká republika).
Na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore vyjadruje jednak k výkladu a platnosti článku 13 ods. 1 smernice o OEEZ a jednak spresňuje podmienky vzniku zodpovednosti členského štátu za porušenie práva Únie v súvislosti s prebratím smernice.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor tým, že pristúpil k doslovnému výkladu smernice o OEEZ, v prvom rade potvrdil, že fotovoltické panely sú elektrickými a elektronickými zariadeniami v zmysle tejto smernice, takže v súlade s článkom 13 ods. 1 tejto smernice musí financovanie nákladov súvisiacich s nakladaním s odpadom pochádzajúcim z týchto panelov uvedených na trh od 13. augusta 2012, teda odo dňa nadobudnutia účinnosti tejto smernice, zaťažovať výrobcov uvedených panelov, a nie ich užívateľov, ako to stanovuje česká právna úprava.
V druhom rade Súdny dvor skúma platnosť článku 13 ods. 1 smernice o OEEZ v rozsahu, v akom sa toto ustanovenie uplatňuje na fotovoltické panely uvedené na trh po 13. auguste 2005, teda pred dátumom nadobudnutia účinnosti tejto smernice.
V tejto súvislosti Súdny dvor najprv pripomína, že hoci zásada právnej istoty bráni uplatneniu nového právneho pravidla na situáciu, ktorá nastala pred nadobudnutím jeho účinnosti, z judikatúry tiež vyplýva, že nové právne pravidlo sa okamžite uplatní na budúce účinky situácie, ktorá vznikla za účinnosti predchádzajúceho predpisu, ako aj na nové právne situácie.
Súdny dvor tak overuje, či uplatnenie právneho pravidla uvedeného v článku 13 ods. 1 smernice o OEEZ, podľa ktorého sú výrobcovia, a nie užívatelia, povinní zabezpečiť financovanie nákladov súvisiacich s nakladaním s odpadom z fotovoltických panelov uvedených na trh po 13. auguste 2005, ak sa tieto panely stali alebo stanú odpadom odo dňa nadobudnutia účinnosti smernice, má vplyv na situáciu, ktorá existovala pred nadobudnutím účinnosti tejto smernice, alebo naopak, má upraviť budúce účinky situácie, ktorá vznikla pred týmto nadobudnutím účinnosti.
Keďže však právna úprava Únie, ktorá existovala pred prijatím smernice o OEEZ, ponechávala členským štátom možnosť nechať znášať náklady na nakladanie s odpadom z fotovoltických panelov buď súčasným alebo predchádzajúcim držiteľom odpadov, alebo výrobcom alebo distribútorom panelov, smernica o OEEZ mala vplyv na situácie vzniknuté pred nadobudnutím jej účinnosti v členských štátoch, ktoré sa rozhodli uložiť tieto náklady užívateľom fotovoltických panelov, a nie výrobcom týchto panelov, čo bol prípad aj Českej republiky.
V tejto súvislosti Súdny dvor spresňuje, že nové právne pravidlo, ktoré sa uplatňuje na situácie nadobudnuté predtým, však nemožno považovať za pravidlo, ktoré je v súlade so zásadou zákazu retroaktivity právnych aktov, pokiaľ a posteriori a nepredvídateľne mení rozdelenie nákladov, ktorých vzniku sa už nemožno vyhnúť. V prejednávanej veci však výrobcovia fotovoltických panelov neboli schopní pri navrhovaní panelov predvídať, že budú neskôr povinní zabezpečiť financovanie nákladov súvisiacich s nakladaním s odpadom pochádzajúcim z týchto panelov.
Vzhľadom na tieto úvahy Súdny dvor vyhlásil článok 13 ods. 1 smernice o OEEZ za neplatný v rozsahu, v akom toto ustanovenie ukladá výrobcom povinnosť financovať náklady spojené s nakladaním s odpadom pochádzajúcim z fotovoltických panelov uvedených na trh medzi 13. augustom 2005 a 13. augustom 2012.
V treťom rade Súdny dvor potvrdzuje, že začlenenie ustanovenia do zákona o odpadoch, ktorým sa zavádza povinnosť užívateľov platiť príspevky na nakladanie s odpadom z fotovoltických panelov, ktoré je v rozpore so smernicou o OEEZ viac ako mesiac pred prijatím tejto smernice, nepredstavuje samo osebe porušenie práva Únie Českou republikou, keďže dosiahnutie výsledku stanoveného touto smernicou nemožno považovať za vážne ohrozené skôr, ako sa táto smernica stane súčasťou právneho poriadku Únie.
1      § 37p zákona č. 185/2001 Sb., o odpadech a o změně některých dalších zákonů.
2      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/19/EÚ zo 4. júla 2012 o odpade z elektrických a elektronických zariadení (OEEZ) (Ú. v. EÚ L 197, 2012, s. 38), ďalej len „smernica o OEEZ“.