Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NICOLAS EMILIOU
prednesené 15. mája 2025(1)
Vec C‑133/24
CD Tondela – Futebol, SAD,
Clube Desportivo Feirense – Futebol, SAD,
Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP),
Académico de Viseu Futebol Clube, Futebol SAD,
Os Belenenses – Sociedade Desportiva de Futebol, SAD,
Boavista Futebol Clube, Futebol SAD,
Sporting Clube de Braga, Futebol, SAD,
Sporting Clube da Covilhã – Futebol, SDUQ, Lda,
Estoril Praia – Futebol, SAD,
Gil Vicente Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda,
Leixões Sport Clube, Futebol, SAD,
Clube Desportivo de Mafra – Futebol, SDUQ, Lda,
União Desportiva Oliveirense – Futebol, SAD,
Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda,
Futebol Clube de Penafiel, SA,
Portimonense Futebol, SAD,
Rio Ave Futebol Clube – Futebol SDUQ, Lda,
Santa Clara Açores – Futebol, SAD,
Varzim Sporting Club – Futebol, SDUQ, Lda,
União Desportiva Vilafranquense, Futebol SAD,
Futebol Clube de Famalicão – Futebol SAD,
Associação Académica de Coimbra – Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda,
Moreirense Futebol Clube – Futebol, SAD,
Marítimo da Madeira, Futebol, SAD,
Vitória Sport Clube – Futebol, SAD,
Futebol Clube do Porto, Futebol, SAD,
Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD,
Sport Lisboa e Benfica, Futebol, SAD
proti
Autoridade da Concorrência
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Súd pre hospodársku súťaž, reguláciu a dohľad, Portugalsko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Článok 101 ZFEÚ – Profesionálny futbal – Národná liga – Pojmy protisúťažný ‚cieľ‘ a ‚účinok‘ – Pandémia ochorenia COVID‑19 – Dohoda o nepreberaní pracovníkov – Rozsudok Meca‑Medina (C‑519/04 P) “
I.      Úvod
1.        Vo viacerých nedávnych veciach – konkrétne v rozsudkoch ISU(2), Superleague(3), Royal Antwerp(4) a FIFA(5) – musel Súdny dvor preskúmať zlučiteľnosť určitých predpisov prijatých medzinárodnými alebo národnými športovými zväzmi s ustanoveniami práva EÚ v oblasti hospodárskej súťaže a vnútorného trhu.
2.        Prejednávaná vec je prirodzeným pokračovaním týchto vyššie uvedených vecí. Spor vo veci samej sa totiž týka dohody o nepreberaní pracovníkov, ktorú uzavreli futbalové kluby pôsobiace v portugalskej prvej a druhej futbalovej lige po dohode s národným futbalovým zväzom počas pandémie COVID‑19. S cieľom posúdiť zlučiteľnosť takejto dohody s článkom 101 ZFEÚ vnútroštátny súd svojimi otázkami v podstate žiada Súdny dvor, aby poskytol ďalšie usmernenia k pojmu obmedzenia hospodárskej súťaže „z hľadiska cieľa“ a k pôsobnosti zásad vyplývajúcich z „judikatúry Súdneho dvora Meca‑Medina“(6).
3.        Do značnej miery podobných otázok sa týkajú aj ďalšie dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania – a to vo veciach C‑209/23, RRC Sports(7), a C‑428/23, ROGON a i.(8) –, v ktorých dnes prednesiem svoje návrhy. Tieto návrhy by sa preto mali vykladať v spojení s týmito ďalšími návrhmi. V záujme hospodárnosti súdneho konania a s cieľom pomôcť čitateľom sa pokúsim v týchto troch návrhoch vyhnúť zbytočnému opakovaniu a na tento účel uvediem medzi nimi niekoľko vzájomných odkazov.
II.    Skutkový stav, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
4.        Liga Portuguesa de Futebol Profissional (profesionálna portugalská futbalová liga, ďalej len „LPFP“) je neziskové súkromnoprávne združenie, ktorého úlohou je zabezpečovať a regulovať činnosti profesionálneho futbalu v Portugalsku a ktorého riadnymi členmi sú športové kluby. LPFP organizuje profesionálne futbalové súťaže mužov vrátane Primeira Liga (prvá liga) a Segunda Liga (druhá liga).
5.        V sezóne 2019/2020 sa prvej ligy zúčastnilo 18 tímov a druhej ligy 13 tímov. Dňa 30. januára 2020 počas tejto sezóny Svetová zdravotnícka organizácia označila vypuknutie epidémie COVID‑19 za núdzovú situáciu v oblasti verejného zdravia medzinárodného významu a 11. marca 2020 za pandémiu.
6.        Dňa 12. marca 2020 portugalská vláda prijala niekoľko opatrení zameraných na obmedzenie rizika šírenia vírusu. V ten istý deň LPFP rozhodla a informovala o pozastavení prvej a druhej ligy na dobu neurčitú, pričom zostávalo odohrať ešte 10 zápasov.
7.        Vzhľadom na zhoršujúcu sa situáciu vyhlásili portugalské orgány 18. marca 2020 výnimočný stav (postupne predlžovaný do 2. mája 2020).
8.        Dňa 21. marca 2020 LPFP a Sindicato de Jogadores Profissionais de Futebol (Únia profesionálnych futbalistov, ďalej len „SJPF“) zriadili monitorovací výbor COVID‑19 a začali rokovania s cieľom zabezpečiť udržateľnosť športovej činnosti zo športového aj z finančného hľadiska.
9.        Dňa 7. apríla 2020 LPFP aj SJPF vydali tlačové správy o stave svojich rokovaní. LPFP v tlačovej správe najprv uviedla, že dostala súhlas SJPF so súborom právnych opatrení, ktoré sa majú začleniť do kolektívnej pracovnej zmluvy uplatniteľnej na profesionálnych futbalistov (ďalej len „CCT“), vrátane predĺženia pracovných zmlúv a zmlúv o hosťovaní alebo prestupe hráčov do konca športovej sezóny 2019/2020, ktorým sa rozumie dátum, keď sa nakoniec odohrá posledný oficiálny zápas tejto sezóny. LPFP následne spresnila, že so SJPF nedošlo k dohode na finančných záležitostiach, o ktorých sa diskutovalo a ktoré zahŕňali možnosť dohodnúť sa na znížení platov. Toto neuzatvorenie dohody spomenula aj SJPF vo svojej tlačovej správe z toho istého dňa. LPFP napokon pripomenula, že v prípade neexistencie takejto dohody majú kluby okrem iného možnosť využiť zjednodušenú dočasnú nezamestnanosť alebo začať individuálne rokovania so svojimi hráčmi.
10.      V ten istý deň sa LPFP a kluby pôsobiace v prvej lige, zastúpené väčšinou svojimi prezidentmi, zúčastnili na videokonferencii, po ktorej LPFP vydala tlačovú správu s názvom „Prezidenti [prvoligových] klubov stanovujú pravidlo pre jednostranné ukončenia zmlúv“. V tejto tlačovej správe bolo oznámené, že „žiaden klub… nezamestná hráča, ktorý jednostranne ukončil pracovnú zmluvu s odvolaním sa na problémy vyplývajúce z pandémie COVID‑19 alebo na mimoriadne rozhodnutia prijaté v tejto súvislosti, najmä predĺženie športovej sezóny“. Nasledujúci deň niektoré kluby pôsobiace v druhej lige vydali tlačovú správu, v ktorej oznámili svoj zámer pristúpiť k pravidlu, na ktorom sa dohodli kluby prvej ligy.
11.      Na európskej úrovni Medzinárodná futbalová federácia (ďalej len „FIFA“), ktorá zriadila pracovnú skupinu na riešenie regulačných otázok vyvolaných pandémiou, zverejnila 7. apríla 2020 dokument s názvom „COVID‑19 – Regulačné otázky týkajúce sa futbalu“. V tomto dokumente FIFA okrem iného uviedla, že národné futbalové zväzy sú oprávnené meniť termíny svojich športových sezón, ako aj termíny období registrácie hráčov. FIFA tiež navrhla, aby sa kluby a hráči nabádali k tomu, aby spolupracovali na dosahovaní dohôd o odkladoch splatnosti alebo zníženiach platov, prípadne aby sa dohody dosiahnuté medzi klubmi a hráčmi pozastavili počas obdobia pozastavenia športovej sezóny.
12.      Pokiaľ ide o uplatňovanie pravidiel hospodárskej súťaže počas zdravotnej krízy, Európska sieť pre hospodársku súťaž vydala 23. marca 2020 spoločné vyhlásenie, v ktorom uznala možnú potrebu spolupráce medzi podnikmi.
13.      Dňa 23. apríla 2020 portugalská vláda vydala zákonný dekrét ustanovujúci mimoriadne a dočasné opatrenia v oblasti športu, vrátane povolenia udeleného portugalským športovým zväzom zmeniť svoje predpisy počas športovej sezóny 2019/2020 a na obdobie jej trvania, a to s cieľom riešiť ťažkosti spôsobené pandémiou COVID‑19. Následne 30. apríla 2020 prijali orgány verejnej moci uznesenie stanovujúce stratégiu na zrušenie obmedzujúcich opatrení, ktorá zahŕňala možnosť obnovenia športovej sezóny 2019/2020 s cieľom dokončiť súťaže.
14.      Dňa 4. mája 2020 LPFP, SJPF a Associação Nacional de Treinadores de Futebol (Národná asociácia futbalových trénerov) uzavreli dohodu o trvaní zmlúv a príslušných zmluvných vzťahov v oblasti športu. V tejto dohode sa okrem iného poukazovalo na „netypickú a výnimočnú“ situáciu spôsobenú pandémiou COVID‑19 a na potrebu zabezpečiť súťaže pri súčasnom dodržiavaní zásad integrity a športových zásluh. V memorande sa uvádza, že: (i) sezóna 2019/2020 sa skončí v deň nasledujúci po poslednom oficiálnom zápase súťaží; a (ii) športové zmluvy uzavreté medzi klubmi a hráčmi, ktorých platnosť sa končí počas aktuálnej sezóny, sa považujú za automaticky predĺžené do konca sezóny. Podmienky dohody boli neskôr začlenené do CCT.
15.      Dňa 26. mája 2020 uložil Autoridade da Concorrência (Úrad pre hospodársku súťaž, Portugalsko, ďalej len „AdC“) predbežné opatrenie, ktorým okamžite na obdobie 90 dní pozastavil platnosť dohody o nenaberaní a nezamestnávaní futbalistov z iných klubov prvej a druhej ligy, ktorí jednostranne ukončili pracovnú zmluvu (ďalej len „predmetná dohoda“). Dňa 2. júna 2020 LPFP a dotknuté kluby uviedli, že súhlasili s predbežnými opatreniami.
16.      Dňa 28. apríla 2022 vydal AdC konečné rozhodnutie vo veci, v ktorom konštatoval, že predmetná dohoda je protisúťažnou dohodou v rozpore s článkom 9 („Dohody, zosúladené postupy a rozhodnutia združení podnikov“) Lei n.º 19/2012, de 8 de maio, que aprova o novo regime jurídico da concorrência (zákon č. 19/2012 z 8. mája 2012, ktorým sa prijíma právny rámec upravujúci hospodársku súťaž) a s článkom 101 ZFEÚ, a uložil dotknutým podnikom pokuty.
17.      Dvadsaťosem z týchto podnikov (ďalej len „žalobcovia vo veci samej“) napadlo rozhodnutie AdC na Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Súd pre hospodársku súťaž, reguláciu a dohľad, Portugalsko). V tomto konaní je teda vnútroštátny súd povinný okrem iného overiť, či je predmetná dohoda(9) zakázaná článkom 101 ods. 1 ZFEÚ. Keďže uvedený súd mal pochybnosti o náležitom výklade uvedeného ustanovenia, rozhodol sa prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Predstavuje [taká dohoda, akou je predmetná dohoda,] za okolností uvedených v tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania, športové pravidlo v zmysle judikatúry Meca‑Medina…?
2.      Na účely judikatúry vyplývajúcej z rozsudkov [Wouters a Meca‑Medina] možno pravidlo, ktoré je výsledkom [takej dohody, akou je predmetná dohoda], s charakteristikami, cieľmi a okolnosťami opísanými v tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania, považovať za primerané a vhodné, a teda s ohľadom na článok 165 ZFEÚ za zlučiteľné s článkom 101 ods. 1 ZFEÚ?
3.      Bráni článok 101 ods. 1 ZFEÚ výkladu, podľa ktorého dohodu s charakteristikami, cieľmi a okolnosťami opísanými v tomto návrhu na začatie prejudiciálneho konania, [akou je predmetná dohoda,] možno kvalifikovať ako obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa, keďže dostatočne narúša hospodársku súťaž?“
18.      Písomné pripomienky v tomto konaní predložili CD Tondela, Marítimo da Madeira, Vitória Sport Clube, Sporting Clube de Portugal, Sport Lisboa e Benfica, AdC, grécka, poľská a portugalská vláda a Európska komisia. CD Tondela, Marítimo da Madeira, Vitória Sport Clube, Futebol Clube do Porto, Sporting Clube de Portugal, Sport Lisboa e Benfica, AdC, portugalská vláda a Komisia predniesli aj ústnu argumentáciu na vypočutí, ktoré sa konalo 13. februára 2025.
III. Analýza
19.      Svojimi tromi otázkami sa vnútroštátny súd pýta, či dohodu, akou je tzv. dohoda o nepreberaní pracovníkov, ktorou sa hlavné futbalové kluby portugalskej prvej a druhej ligy dohodli, že nebudú zamestnávať profesionálnych futbalových hráčov z iných klubov, ktorí jednostranne ukončili svoju pracovnú zmluvu odvolávajúc sa na problémy v súvislosti s pandémiou COVID‑19 alebo na mimoriadne rozhodnutia, ktoré boli v tejto súvislosti prijaté, okrem iného z dôvodu predĺženia športovej sezóny, (i) možno kvalifikovať ako dohodu združenia podnikov, ktorá obmedzuje hospodársku súťaž „z hľadiska cieľa“ v zmysle článku 101 ods. 1 ZFEÚ; a či (ii) spadá do pôsobnosti judikatúry Meca‑Medina.
20.      Svoju analýzu začnem treťou položenou otázkou (časť A) a až potom sa vrátim k prvej a druhej otázke, ktoré možno preskúmať spoločne (časť B).
A.      Tretia otázka
21.      Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta
Súdneho dvora, či sa má dohoda o nepreberaní pracovníkov, ktorú počas pandémie COVID‑19 uzavreli všetky (alebo takmer všetky) futbalové kluby pôsobiace v národnej lige po dohode s národným futbalovým zväzom a ktorá má charakteristiky uvedené v bode 19 vyššie, považovať za obmedzenie „z hľadiska cieľa“ v zmysle článku 101 ods. 1 ZFEÚ.
22.      S cieľom odpovedať na túto otázku najprv objasním príslušný rámec analýzy (časť 1) a potom sa budem venovať osobitostiam formy dohody, o ktorú ide vo veci samej (časť 2).
1.      Vyjasnil sa konečne dosť neuchopiteľný rámec analýzy?
23.      Článkom 101 ods. 1 ZFEÚ sa zakazujú dohody medzi podnikmi, rozhodnutia združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré môžu ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a ktoré majú za cieľ alebo účinok vylučovanie, obmedzovanie alebo skresľovanie hospodárskej súťaže v rámci vnútorného trhu.
24.      Len pred niekoľkými rokmi generálny advokát Bobek považoval za prekvapujúce, že „viac než šesťdesiat rokov po nadobudnutí platnosti Rímskej zmluvy je kľúčový pojem obsiahnutý v článku 101 ods. 1 ZFEÚ stále neistý, a preto si vyžaduje ďalšie objasnenie zo strany súdov EÚ“(10). Sotva možno spochybniť, že prinajmenšom donedávna zostával pojem „obmedzenie z hľadiska cieľa“ a rozdiel medzi týmto pojmom a pojmom „obmedzenie z hľadiska účinku“ dosť neuchopiteľný.(11)
25.      Pravdepodobne je to teraz jasnejšie po tom, ako Súdny dvor – zasadajúci vo veľkej komore – svojimi rozsudkami ISU, Superleague a Royal Antwerp poskytol jasné usmernenie v tejto oblasti. Urobil tak z veľkej časti konsolidáciou (pomerne bohatej) judikatúry, ktorú v predchádzajúcich rokoch vytvorili na túto tému jeho komory. Zdá sa mi, že za touto judikatúrou stáli tri hlavné úvahy: (i) vyhnúť sa formalizmu pri vymedzovaní obmedzení „z hľadiska cieľa“; (ii) zabezpečiť reštriktívny výklad tohto pojmu; a (iii) zaviesť jasné rozlíšenie medzi obmedzeniami „z hľadiska cieľa“ a „z hľadiska účinku“. V nasledujúcich častiach najprv vymedzím pojem obmedzenia „z hľadiska cieľa“ (a) a potom vysvetlím, ako by sa takéto obmedzenia mali stanoviť (b) a (c).
a)      Čo je to obmedzenie „z hľadiska cieľa“?
26.      V súčasnosti je už ustálené, že pojem protisúťažný „cieľ“ sa musí vykladať reštriktívne.(12) Odkazuje len na určité zosúladené postupy medzi podnikmi, ktoré vykazujú dostatočný stupeň škodlivosti pre hospodársku súťaž na to, aby bolo možné domnievať sa, že preskúmanie ich účinkov nie je nevyhnutné. Niektoré formy koordinácie medzi podnikmi možno skutočne už z dôvodu ich samotnej povahy považovať za škodlivé pre riadne fungovanie bežnej hospodárskej súťaže.(13)
27.      Výraz „dostatočný stupeň škodlivosti“ by sa však nemal chápať ako kvantitatívny prah.(14) Ako Súdny dvor vysvetlil v rozsudku Superleague, obmedzenia „z hľadiska cieľa“ zahŕňajú nielen formy zosúladeného správania, „ktoré obzvlášť poškodzujú hospodársku súťaž, akými sú horizontálne kartely vedúce k určovaniu cien, obmedzovaniu výrobnej kapacity alebo rozdeľovaniu zákazníkov“, ale aj iné druhy správania, ktoré síce „nemusia byť nevyhnutne rovnako škodlivé pre hospodársku súťaž“, ale „v niektorých prípadoch [ich možno] považovať… za správanie s protisúťažným cieľom“.(15) Platí to najmä pre určité typy horizontálnych dohôd iných ako kartely,(16) alebo určité typy vertikálnych dohôd.(17)
28.      Pojem „dostatočný stupeň škodlivosti“ by sa teda mal chápať ako kvalitatívna charakteristika dohody alebo inej formy zosúladeného správania. Na to, aby dohoda predstavovala obmedzenie z hľadiska „cieľa“, musí mať zjavné protisúťažné ekonomické odôvodnenie. Inými slovami, musí byť jasné, že z hospodárskeho hľadiska je objektívny účel dohody v rozpore so záujmami zakotvenými v článku 101 ZFEÚ.(18) Preto v týchto situáciách môžu orgány verejnej moci dospieť k názoru, že majú dostatočné informácie na to, aby predmetné konanie kvalifikovali ako porušenie článku 101 ods. 1 ZFEÚ bez toho, aby museli vykonať kontrafaktickú analýzu s cieľom zistiť jeho účinky na trh.(19)
29.      Ekonomické odôvodnenie dohody by sa nemalo zamieňať s vedomím porušenia pravidiel hospodárskej súťaže ani so subjektívnym zámerom dotknutých podnikov pravidlá hospodárskej súťaže porušovať.(20) Ani jeden z týchto faktorov nie je rozhodujúci pri konštatovaní porušenia článku 101 ZFEÚ, hoci – ak sa preukážu – ich prirodzene možno zohľadniť pri posudzovaní protisúťažnej povahy dohody.(21)
30.      Ako vyplýva z rozsudku BIDS, dotknuté podniky skutočne môžu konať tak, aby dosiahli určitý konečný cieľ, ktorý považujú za legitímny
(v danom prípade znížiť nadmernú kapacitu v odvetví). Aj potenciálne dobre mienené konanie je však nepodstatné, ak cieľ a prostriedky spolupráce dohodnuté na tento účel sú svojou povahou protisúťažné (v danom prípade prijatie mechanizmu určeného na podnecovanie stiahnutia konkurentov).(22)
31.      Tento výklad článku 101 ods. 1 ZFEÚ do určitej miery odráža – tak tomu aspoň rozumiem – pôvodnú voľbu tvorcov Zmluvy, ktorí mali v úmysle zakázať dohody, ktoré boli uzavreté so skutočným cieľom obmedziť hospodársku súťaž (obmedzenia „z hľadiska cieľa“), aj dohody, ktoré boli síce uzavreté z iného dôvodu, ale napriek tomu mali obmedzujúce účinky na hospodársku súťaž (obmedzenia „z hľadiska účinku“).(23) Súčasný výklad teda vychádza z tohto pôvodného prístupu a zohľadňuje zrejmú skutočnosť, že dotknuté podniky sú zvyčajne právnické osoby, a preto nie je vždy reálne, a môže byť aj dosť ťažké, skúmať ich (subjektívne) zámery.
32.      Navyše hoci sankcie, ktoré môžu uložiť orgány verejnej moci, patria na účely Charty základných práv Európskej únie a Európskeho dohovoru o ľudských právach do „trestnej oblasti“, právo EÚ v oblasti hospodárskej súťaže sa líši od tvrdého jadra trestného práva.(24) Aby orgány verejnej moci mohli podniky považovať za zodpovedné za porušenia, nemusia preukázať psychický prvok protisúťažného správania, len ten materiálny.
b)      Ako stanoviť obmedzenie „z hľadiska cieľa“ (I)?
33.      Súdny dvor objasnil, že aby bolo možné určiť, či určitá forma správania predstavuje obmedzenie „z hľadiska cieľa“, je nutné preskúmať tri aspekty: (i) obsah dohody, (ii) hospodársky a právny kontext, do ktorého patrí, a (iii) jej ciele.(25)
34.      Skúmanie obsahu dohody, ktoré je, prirodzene, východiskovým bodom analýzy, sa týka predmetu spolupráce zavedenej zúčastnenými podnikmi, alebo inými slovami mechanizmu, ktorý vytvorili. Ako uviedol Súdny dvor, môže byť potrebné preskúmať jeho rôzne aspekty „s cieľom určiť, či má predmetné zosúladenie vlastnosti, ktoré ho umožňujú naviazať na určitú formu koordinácie medzi podnikmi, ktorú treba už z jej samotnej povahy považovať za škodlivú pre riadne fungovanie hospodárskej súťaže“.(26) Jednoducho povedané: ako táto dohoda funguje? Zodpovedá to typu správania, ktoré je, ako vieme, typicky škodlivé?
35.      Pokiaľ ide o hospodársky a právny kontext, do ktorého patrí predmetné správanie, Súdny dvor rozhodol, že „treba zohľadniť povahu dotknutých tovarov alebo služieb, ako aj skutočné podmienky, ktoré charakterizujú štruktúru a fungovanie predmetného odvetvia, odvetví alebo trhov“(27). V tomto kontexte môžu byť relevantné ekonomické faktory (napríklad existencia prekážok vstupu na trh a expanzie, koncentrácia trhu, sila konkurentov, vyrovnávacia sila dodávateľov a odberateľov atď.) a právne faktory (napríklad uplatniteľné právne predpisy, súvisiace pravidlá vydané samoregulačnými orgánmi, existencia podobných dohôd na trhu, ktoré môžu mať kumulatívne účinky, atď.). Väčšinou to závisí od okolností konkrétneho prípadu.
36.      Je napríklad možné, že „možno predpokladať, že určité formy koordinácie… sú škodlivé pre riadne fungovanie hospodárskej súťaže len za splnenia určitých osobitných podmienok“(28). Podobne je možné, že napriek tomu, že dané konanie je typicky škodlivé, na danom trhu jednoducho neexistuje hospodárska súťaž, ktorú by bolo možné obmedziť.(29) V niektorých prípadoch môže byť tiež potrebné preskúmať, ako sa relevantný trh vyvíjal v priebehu času, aby sa určilo, či sa daná praktika, ktorá v čase svojho vzniku nebola protisúťažná, následne zachovala s cieľom dosiahnuť protisúťažný cieľ.(30)
37.      Pokiaľ ide o ciele sledované predmetným správaním – posledný prvok analýzy, ktorý je v tomto kontexte z pochopiteľných dôvodov kľúčový –, je potrebné určiť bezprostredné a priame ciele, ktoré sa týmto konaním sledujú z hľadiska hospodárskej súťaže.(31) Inak povedané, orgány verejnej moci by sa mali pokúsiť identifikovať hlavné ekonomické dôvody spolupráce medzi predmetnými podnikmi.(32)
38.      Ako sa navyše uvádza v bode 29 vyššie, subjektívny úmysel strán síce nie je nevyhnutným faktorom pri určovaní toho, či je dohoda reštriktívna z hľadiska cieľa, tento faktor je však v prípade potreby možné vziať do úvahy. Bolo by napríklad nerozumné nezohľadniť interné dokumenty a iné dôkazy, z ktorých vyplýva, že pracovníci strán si boli vedomí, že zákonnosť predmetného konania je veľmi pochybná, a poskytli veľmi zavádzajúce údaje s cieľom uviesť orgány verejnej moci do omylu.(33)
39.      Po objasnení uvedených skutočností je ďalšou otázkou – praktickejšej povahy – to, ako by sa tieto tri súbory prvkov mali skutočne posúdiť, aby sa určilo, či vlastným cieľom daného konania je alebo nie je obmedzenie hospodárskej súťaže.
40.      Opäť to závisí od osobitostí každého prípadu. Zdá sa mi, že podľa nedávnej judikatúry existujú dve hlavné línie analýzy, ktoré môžu orgány verejnej moci použiť.
c)      Ako stanoviť obmedzenie „z hľadiska cieľa“ (II)?
41.      Prvá a „tradičnejšia“ línia analýzy sa zvyčajne uplatňuje v prípadoch, keď sa zdá, že príslušná dohoda patrí do kategórie dohôd, ktorých škodlivý charakter je dobre známy a všeobecne uznávaný: napríklad stanovenie cien, obmedzenie výroby a rozdelenie trhu. V týchto prípadoch skúsenosti – teda ekonomická analýza a predchádzajúca správna a súdna prax – potvrdzujú, že dohody sú zvyčajne protisúťažné.(34)
42.      Ak sa preto pri skúmaní obsahu dohôd zistí, že dohoda prima facie predstavuje (čo sa často označuje ako) „prosté obmedzenie“(35), potom skúmanie právneho a hospodárskeho kontextu, ako aj cieľov dohody nemusí byť vždy veľmi podrobné.(36) Na potvrdenie protisúťažnej povahy dohody musia orgány iba overiť, či neexistujú žiadne osobitné okolnosti, ktoré by mohli predpokladanú škodlivú povahu predmetnej dohody spochybniť.(37) Inými slovami, orgány verejnej moci by sa mali uistiť, že informácie zhromaždené v rámci ich vyšetrovania vrátane tých, na ktoré ich upozornili dotknuté podniky, potvrdzujú, že aj predmetná dohoda, rovnako ako väčšina dohôd rovnakej kategórie, je vo svojej podstate protisúťažná.(38) Tento typ analýzy poskytuje orgánom na ochranu hospodárskej súťaže jasný, spravovateľný a jednoznačný procesný rámec proti formám správania, ktoré sú zjavne škodlivé, čím sa týmto orgánom šetria administratívne náklady a zároveň sa minimalizuje riziko chýb.(39)
43.      Druhý typ analýzy sa týka dohôd, v prípade ktorých nie je možné vykonať „bezpečné“ prima facie hodnotenie ich predmetu, pretože napríklad majú významné originálne prvky, alebo pretože sa zdajú patriť do kategórie dohôd, ktorá zvyčajne nie je problematická. V takýchto prípadoch budú orgány zvyčajne potrebovať hlbšiu analýzu obsahu, kontextu a cieľov príslušnej dohody, aby mohli určiť, či má protisúťažný cieľ. Z nedávnej judikatúry, ako napríklad v prípade tzv. ságy o platbe za oddialenie,(40) vyplýva, že protisúťažný cieľ nie je nevyhnutne vylúčený skutočnosťou, že v súvislosti s podobným správaním neexistuje predchádzajúca správna alebo súdna prax.
44.      Aj v týchto prípadoch však môžu skúsenosti pomôcť pri vymedzovaní skutočného cieľa – na prvý pohľad neškodnej – dohody. Pojem „skúsenosť“ nemožno chápať v úzkom a statickom zmysle. Dôležité je, aby orgány verejnej moci vďaka osvedčeným metódam právnej a ekonomickej analýzy jasne pochopili právny mechanizmus vytvorený dohodou a poznali jej pravdepodobný hospodársky vplyv na trh. Je skutočne možné, že dohoda vo svojich samotných základoch skrýva prosté obmedzenie alebo iný postup, ktorého škodlivý charakter je primerane zrejmý, alebo s ním je z ekonomického hľadiska rovnocenná.(41)
45.      Navyše „skúsenosti“ sú koncepcia, ktorá „sa časom nevyhnutne mení vzhľadom na to, že príslušné správne a súdne orgány postupne získavajú viac vedomostí a skúseností, vznikajú prepracovanejšie analytické nástroje a rozvíja sa ekonomické myslenie“(42). Táto logika je samozrejme obojsmerná: skúsenosti môžu určité formy správania z „kolónky cieľov“ vyňať, ale môžu do nej určité nové formy správania aj prinášať.
46.      Vychádzajúc z týchto zásad sa teraz budem venovať záležitostiam vyplývajúcim z dohody, ktorá je predmetom sporu vo veci samej.
2.      Dohody o nepreberaní pracovníkov a obmedzenia „z hľadiska cieľa“
47.      Predovšetkým chcem zdôrazniť, že v rámci konania podľa článku 267 ZFEÚ, ktoré sa zakladá na jasnom rozdelení úloh medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, sa úloha Súdneho dvora obmedzuje na výklad ustanovení práva Únie, v súvislosti s ktorými mu boli položené otázky v prejednávanej veci,
v tomto prípade s článkom 101 ods. 1 ZFEÚ. V konečnom dôsledku teda posúdenie, či vzhľadom na všetky relevantné okolnosti charakterizujúce situáciu vo veci samej a hospodársky a právny kontext, do ktorého táto situácia patrí, je cieľom spornej dohody obmedzenie hospodárskej súťaže, neprináleží Súdnemu dvoru, ale vnútroštátnemu súdu. Súdny dvor však pri rozhodovaní v prejudiciálnom konaní môže na základe skutočností uvedených v spise, ktorý má k dispozícii, poskytnúť objasnenia, ktoré majú vnútroštátny súd viesť pri jeho výklade, aby mohol rozhodnúť o spore.(43)
48.      Vzhľadom na to sa pokúsim pomôcť Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu usmernenia týkajúce sa dvoch hlavných záležitostí: po prvé či dohody o nepreberaní pracovníkov možno vo všeobecnosti považovať za dohody, ktoré sú vo svojej podstate protisúťažné, a po druhé či by pri posudzovaní mali mať význam osobitné okolnosti súvisiace s uzavretím predmetnej dohody.
a)      Potenciálna kategória obmedzení „z hľadiska cieľa“
49.      Hneď na úvod môžem konštatovať, že dohody o nepreberaní pracovníkov – dohody, v ktorých sa dva alebo viaceré podniky dohodnú, že nebudú od ostatných zúčastnených prijímať ani získavať pracovníkov –, majú, aspoň ak sú uzavreté medzi skutočnými a potenciálnymi konkurentmi a ak nie sú doplnkom legitímnej transakcie, ktorá sama osebe nie je protisúťažná, všetky charakteristiky na to, aby sa prima facie považovali za dohody obmedzujúce hospodársku súťaž „z hľadiska cieľa“.
50.      Dohodu o nepreberaní pracovníkov teda možno celkom jednoznačne považovať za formu rozdelenia zdroja zásobovania či ponuky (v tomto prípade ponuky pracovnej sily), čo je konanie výslovne uvedené v článku 101 ods. 1 písm. c) ZFEÚ. Okrem toho sa zdá, že nedávna prax orgánov verejnej moci(44) a súdov(45) (v Európskej únii aj inde), ako aj právna a ekonomická veda(46) poskytujú dostatočné a spoľahlivé dôkazy na podloženie názoru, že dohody o nepreberaní pracovníkov vo všeobecnosti poškodzujú normálne fungovanie hospodárskej súťaže. V rozsudku FIFA napokon Súdny dvor označil zosúladené správanie spočívajúce v niektorých odvetviach alebo na niektorých trhoch v obmedzení alebo kontrole „[náboru] vysokokvalifikovaných pracovníkov“ za možné obmedzenie z hľadiska cieľa.(47)
51.      Súhlasím s týmto názorom. Namiesto toho, aby sa snažili získať najlepších zamestnancov – ponúknutím vyšších miezd a/alebo lepších pracovných podmienok a príležitostí –, predmetné podniky svojich pracovníkov „uzamkli“, pričom podmienky ich zmlúv boli „zmrazené“. Väčšine efektívnych podnikov, ktoré by mali motiváciu a možnosť prijať zamestnancov, ktorých považujú za najvhodnejších pre svoje potreby, je toto znemožnené, ak sú títo zamestnanci zamestnaní jednou z iných strán tejto dohody.
52.      To má nevyhnutne za následok také rozdelenie ľudských zdrojov, ktoré nie je vôbec optimálne, ďalej stratu efektívnosti a/alebo inovácie a celkom jednoznačne nižšie mzdy pracovníkov. Má to určite negatívny vplyv na trh vstupov (trh práce), a dôsledkom toho často môže byť podobný vplyv aj na trh výstupov (výrobky alebo služby ponúkané predmetnými podnikmi).
53.      Preto nemám problém dospieť k záveru – v súlade s tým, čo okrem iného tvrdia AdC, portugalská vláda a Komisia –, že ekonomické odôvodnenie väčšiny dohôd o nepreberaní pracovníkov medzi konkurentmi je protisúťažné.
54.      Z dôvodov vysvetlených vyššie však zistenie, že daná dohoda patrí do kategórie dohôd, ktoré typicky hospodársku súťaž obmedzujú, v žiadnom prípade neznamená koniec analýzy. Je potrebné zvážiť obsah, právny a hospodársky kontext a ciele konkrétnej predmetnej dohody, aby sa overilo, či existujú osobitné okolnosti, ktoré môžu spochybniť škodlivú povahu predmetnej dohody.
b)      Osobitné okolnosti, o ktoré ide vo veci samej
55.      Podľa môjho názoru v prejednávanej veci existuje niekoľko prvkov, ktoré zrejme vylučujú inherentne protisúťažný charakter predmetnej dohody.
56.      Z uznesenia o návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že futbalové kluby uzavreli predmetnú dohodu s podporou národného futbalového zväzu počas pandémie COVID‑19 s cieľom zabezpečiť, aby sa sezóna 2019/2020 mohla napriek prerušeniu a odkladom dokončiť bez toho, aby bola ohrozená integrita a spravodlivosť súťaže.
57.      Zdá sa mi dosť zrejmé, že pri 10 zápasoch, ktoré sa ešte mali odohrať, by bez takej dohody, ako je dohoda vo veci samej, bolo pre niektoré tímy pomerne jednoduché narušiť riadny priebeh súťaže. Najmä najbohatšie kluby mohli najatím najlepších hráčov svojich najpriamejších konkurentov z radov tých, ktorým uplynula alebo bola jednostranne ukončená zmluva, posilniť svoje vlastné tímy a zároveň oslabiť týchto konkurentov.(48) Bolo by to o to pravdepodobnejšie, že pandémia zasiahla finančné prostriedky futbalových klubov dosť tvrdo,(49) a preto nie je vylúčené, že by to mohlo prehĺbiť rozdiely v bohatstve medzi jednotlivými klubmi, čo by malo vplyv na podpisovanie zmlúv s novými hráčmi.
58.      Myslím si, že takáto udalosť mohla podkopať dôveryhodnosť celej súťaže, okrem iného aj v očiach sponzorov a priaznivcov. Preto je snaha klubov zachovať v týchto posledných zápasoch zostavy čo najviac podobné tým v prvej časti sezóny opatrením, ktoré je v súlade s cieľom zabezpečiť integritu a spravodlivosť športovej súťaže, v ktorej sa výsledky zakladajú na zásluhách, a nie na účelovosti. Súdny dvor už v rozsudku FIFA uznal, že „môže byť legitímne, ak sa [futbalový zväz] usiluje do istej miery zabezpečiť stabilitu zloženia hráčskych kádrov, ktoré slúžia ako základňa družstvám, ktoré kluby zostavujú počas daného súťažného ročníka, napríklad tak, že zakáže jednostranné vypovedanie pracovných zmlúv počas daného súťažného ročníka či dokonca roka“(50). Zdá sa mi, že takéto zistenie je mutatis mutandis relevantné aj v prejednávanej veci. V praxi sa predmetná dohoda zamýšľala tak, aby sa pre niektorých hráčov odložilo otvorenie prestupového obdobia – ktoré sa z pochopiteľných dôvodov zvyčajne neotvára v obdobiach, ktoré sú tak blízko konca súťaže(51) – s cieľom zosúladiť ho s novým harmonogramom súťaže.
59.      V tejto súvislosti by som chcel dodať, že ma nepresvedčilo tvrdenie AdC a Komisie o relatívnej podobnosti medzi pravidlami preskúmanými v rozsudku FIFA,(52) ktoré Súdny dvor skutočne označil za protisúťažné, a dohodou, ktorá je predmetom tohto konania. V rozsudku FIFA boli pravidlá predovšetkým formulované „veľmi všeobecne a nepresne, čo umožňuje uplatniť [ich] podľa vlastného uváženia, takže nepredvídateľne a ťažko kontrolovateľne“(53), a zneužívajú sa(54). Akékoľvek porušenie týchto pravidiel by mohlo, prakticky automaticky a len na základe domnienok, viesť k uloženiu drakonických a/alebo trvalých trestov,(55) ktoré by hráča zbavili „[akejkoľvek možnosti] zapojiť sa do organizovaného futbalu“(56) a ktoré by nový klub vystavili „riziku, že bude spoločne a nerozdielne zodpovedať za zaplatenie potenciálne veľmi vysokej náhrady škody“(57). Tieto pravidlá ako také vytvorili „všeobecné a drastické obmedzenie cezhraničnej hospodárskej súťaže medzi klubmi [, ktoré sa] zo zemepisného hľadiska [vzťahovalo] na celé územie Únie a z časového hľadiska [bolo] trvalé“(58).
60.      Nechápem, aké charakteristiky majú tieto dva súbory opatrení spoločné.
61.      Predmetná dohoda navyše nemala porovnateľný účinok s tým, ktorý malo opatrenie skúmané v rozsudku Royal Antwerp. V tej veci Súdny dvor opäť potvrdil, že dohody alebo rozhodnutia združení podnikov, ktorých cieľom je „oddelenie trhov podľa vnútroštátnych hraníc, smerujúce k obnoveniu oddeľovania vnútroštátnych trhov alebo k sťaženiu vzájomného prelínania vnútroštátnych trhov, môžu byť v rozpore s cieľom Zmlúv o EÚ a FEÚ, ktorým je dosiahnuť integráciu týchto trhov vytvorením vnútorného trhu, a že ich z tohto dôvodu treba v zásade pokladať za dohody, ktorých ‚cieľom‘ je obmedzenie hospodárskej súťaže“(59). V predmetnej veci nie je možné identifikovať žiadny takýto účinok, keďže cezhraničné prevody neboli dotknuté predmetnou dohodou v žiadnom smere.
62.      Preto hoci predmetná dohoda zaviedla určité obmedzenia schopnosti klubov súťažiť, pokiaľ ide o jeden z podstatných vstupov ich činnosti (podpisovanie zmlúv s hráčmi)(60), domnievam sa, že za výnimočných okolností prípadu a vzhľadom na jej obmedzený rozsah možno túto dohodu sotva považovať za dohodu, ktorá by bola inherentne protisúťažná.
63.      V skutočnosti by sa dokonca dalo tvrdiť, že predmetná dohoda mala prosúťažný charakter. Športové ligy nefungujú ako bežné trhy s výrobkami alebo službami. „Najodvážnejším snom“ každého klubu pôsobiaceho v lige nie je vytesniť všetkých svojich konkurentov z trhu a stať sa de facto monopolným hráčom. To je fakticky nemožné a ekonomicky nezmyselné. Počet klubov je stabilný a ich výkonnosť na trhu (s fanúšikmi, so sponzormi, s vysielateľmi atď.) si vyžaduje udržanie určitej úrovne konkurencieschopnosti v rámci ligy.(61) Z tohto hľadiska by teda nebolo nerozumné domnievať sa, že pokiaľ sporná dohoda slúžila na zabezpečenie primeranej konkurenčnej štruktúry v rámci ligy do konca sezóny, jej ekonomickým odôvodnením bolo zachovanie a posilnenie zdravej hospodárskej súťaže.
64.      Chápem, že relevantným trhom pre predmetnú dohodu je trh prestupov hráčov (samotná liga ako trh nefunguje). Vzájomná závislosť medzi nimi je však zrejmá: ak by liga stratila svoju integritu a konkurencieschopnosť, záujem fanúšikov, sponzorov a vysielateľov by sa pravdepodobne znížil, čo by malo za následok, že by utrpel aj trh s prestupmi hráčov, pretože by sa doň investovalo menej, čo by viedlo k situácii, v ktorej by prehrávali kluby aj hráči.
65.      Keď bola Komisia v tomto smere na pojednávaní požiadaná, aby posúdila, či predmetná dohoda môže byť považovaná za dohodu s prosúťažným charakterom z dôvodov, ktoré som práve vysvetlil, obmedzila sa na obmedzujúce účinky, ktoré vo všeobecnosti vyvolávajú dohody o nepreberaní pracovníkov, a nevyjadrila sa k odôvodneniu tejto konkrétnej dohody a jej skutočnému kontextu. Komisia vo svojej záverečnej odpovedi na pojednávaní zašla až tak ďaleko, že v podstate uviedla, že nie je potrebné posudzovať kontext, pretože predmetná dohoda predstavuje obmedzenie „z hľadiska cieľa“.
66.      S tým nesúhlasím. Nielenže je judikatúra Súdneho dvora konzistentná v tom, že na kontexte záleží vždy,(62) ale niekoľko rozsudkov z posledných rokov jasne ukázalo, že – ako je vysvetlené v bode 40 vyššie – ak prípady nie sú jednoznačné, môže byť potrebná „podrobná analýza“ kontextu (ako aj obsahu a cieľov).(63) Tak ako kontext môže niekedy spôsobiť, že dohoda, ktorá nepatrí do kategórie dohôd, ktoré sú typicky obmedzujúce, sa považuje za protisúťažnú „z hľadiska cieľa“, zohľadnenie kontextu môže mať aj opačný účinok.
67.      To tiež vysvetľuje, prečo som trochu zmätený opakovanými odkazmi v ústnych vyjadreniach AdC, portugalskej vlády a Komisie na pasáž rozsudku Toshiba, podľa ktorej „analýza hospodárskeho a právneho kontextu [sa môže] obmedzovať na to, čo sa zdá ako nevyhnutné minimum na účely záveru o existencii obmedzenia hospodárskej súťaže z hľadiska cieľa“(64). Zdá sa, že túto pasáž vykladajú tak, že za každých okolností umožňuje orgánom vykonať zbežnú (ak nie povrchnú) analýzu kontextu. To je zjavne nesprávny výklad rozsudku Toshiba. Tieto strany kladú dôraz na pojmy „obmedzovať“ a „nevyhnutné“, pričom prehliadajú pojem „minimum“ a ignorujú judikatúru uvedenú v predchádzajúcom bode.
68.      Zdá sa mi, že protisúťažný charakter dohody, o ktorú ide v prejednávanej veci, nie je vôbec jednoznačný. Obsah dohody (jej obmedzený rozsah), jej kontext (pandémia COVID‑19) a jej cieľ (zabezpečiť riadne ukončenie sezóny) jasne naznačujú, že je potrebné podrobnejšie a hlbšie posúdiť protisúťažný cieľ (a prípadne účinok) dohody.
69.      Keď bol AdC na pojednávaní požiadaný, aby vysvetlil, akú škodu spotrebiteľom predmetná dohoda v praxi spôsobila, mal problém poskytnúť zmysluplnú odpoveď. Tento orgán poukázal na možné problémy týkajúce spravodlivosti zaobchádzania výhradne v prípade hráčov. Ako je zrejmé z bodov 49 až 53 vyššie, v zásade nie som proti tomu, aby sa v rámci analýzy hospodárskej súťaže zohľadňovali otázky týkajúce sa práce a toho, ako môže postup podnikov ovplyvniť tento trh. Právo hospodárskej súťaže a pracovné právo však majú odlišné ciele a riadia sa odlišnými zásadami. Pracovné zmluvy hráčov s ich klubmi sa totiž vo všeobecnosti riadia vnútroštátnym právom.(65) V niektorých krajinách existujú pre niektoré športy aj odborové kolektívne zmluvy. Právo EÚ – vrátane práva hospodárskej súťaže EÚ – týmto vnútroštátnym zákonom a kolektívnym zmluvám skôr ustupuje.(66) Pri podaní žaloby podľa článku 101 ZFEÚ pre údajnú ujmu spôsobenú pracovníkom by sa preto malo dôkladne vysvetliť, aká je interakcia medzi pracovnoprávnymi záležitosťami a záležitosťami hospodárskej súťaže. V prejednávanej veci musím konštatovať, že táto interakcia je stále nejasná, a v dôsledku toho aj konkrétna teória škody, ktorá stojí za rozhodnutím AdC.
70.      Je však úlohou vnútroštátneho súdu, aby nakoniec rozhodol o všetkých uvedených záležitostiach po dôkladnom preskúmaní obsahu, kontextu a cieľov predmetnej dohody.
71.      Na základe uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor na tretiu položenú otázku odpovedal tak, že článok 101 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že dohodu o nepreberaní pracovníkov, ktorú počas pandémie COVID‑19 uzavreli profesionálne športové kluby po dohode so svojím národným športovým zväzom, nemožno kvalifikovať ako obmedzujúcu z hľadiska cieľa, ak jej skutočným dôvodom bolo zachovanie spravodlivosti a integrity športovej súťaže zasiahnutej pandémiou.
IV.    O prvej a druhej otázke
72.      Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré možno preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd Súdneho dvora v podstate pýta, či dohoda, ako je dohoda vo veci samej, môže patriť do pôsobnosti judikatúry Meca‑Medina a či ju možno z tohto dôvodu považovať za zlučiteľnú s článkom 101 ZFEÚ.
73.      Pripomeňme, že ide o smer judikatúry Súdneho dvora, ktorý vychádza z rozsudku Wouters(67), a následne sa uplatňoval na činnosti súvisiace so športom, najprv v rozsudku Meca‑Medina a potom nedávno v rozsudkoch ISU, Superleague a Royal Antwerp, ako aj v niektorých následných rozsudkoch.(68) Z judikatúry vo veci Meca‑Medina v podstate vyplýva, že dohody, ktoré obmedzujú slobodu konania zúčastnených podnikov, nespadajú pod zákaz stanovený v článku 101 ods. 1 ZFEÚ, ak: (i) sú odôvodnené sledovaním jedného alebo viacerých legitímnych cieľov všeobecného záujmu, ktoré nemajú protisúťažný charakter; (ii) konkrétne prostriedky použité na dosiahnutie týchto cieľov sú na tento účel skutočne nevyhnutné; a (iii) aj keby sa zistilo, že tieto prostriedky majú automatický účinok spočívajúci minimálne v potenciálnom obmedzení alebo skreslení hospodárskej súťaže, tento účinok nepresahuje rámec toho, čo je nevyhnutné, najmä pokiaľ ide o vylúčenie akejkoľvek hospodárskej súťaže.
74.      V bodoch 21 až 53 mojich návrhov vo veci ROGON som podrobne rozobral pôvod, logiku a rozsah tejto judikatúry. V záujme hospodárnosti súdneho konania odkazujem čitateľov na tieto pasáže. Práve vzhľadom na tam uvedené úvahy sa teraz budem zaoberať uplatniteľnosťou judikatúry Meca‑Medina na takú dohodu, ako je dohoda vo veci samej. Konečné rozhodnutie v tomto smere však opäť prináleží vnútroštátnemu súdu.
75.      Hneď na úvod musím zdôrazniť, že ak by vnútroštátny súd dospel k záveru, že predmetná dohoda – v rozpore s mojím predbežným posúdením – hospodársku súťaž z hľadiska cieľa obmedzuje, táto judikatúra by sa neuplatnila. Moja nasledujúca analýza teda vychádza z predpokladu, že konečné preskúmanie predmetnej dohody vnútroštátnym súdom potvrdí, že nesleduje protisúťažný cieľ.
76.      Ako vyplýva z bodu 70 vyššie, test navrhnutý Súdnym dvorom v judikatúre Meca‑Medina sa v podstate skladá z troch po sebe nasledujúcich krokov analýzy, ktorú opäť nemožno vykonať abstraktne, ale vždy by mala posudzovať predmetné správanie vo svetle jeho hospodárskeho a právneho kontextu.(69)
77.      Vnútroštátny súd má predovšetkým overiť, či je predmetná dohoda odôvodnená sledovaním jedného alebo viacerých legitímnych cieľov vo verejnom záujme, ktoré samy osebe nie sú protisúťažné. Po určení, že dohoda, ako je dohoda vo veci samej, nemala protisúťažný cieľ, zostáva overiť tieto prvky: či bol sledovaný cieľ hoden ochrany podľa práva EÚ a či subjekty, ktoré prijali predmetnú dohodu, mohli konať legitímne. Môj predbežný názor je, že obe otázky by mali dostať kladnú odpoveď.
78.      Na úvod treba povedať, že podľa článku 165 ods. 2 ZFEÚ Európska únia uznáva a podporuje „[spravodlivosť a otvorenosť] pri športových súťažiach“(70). Súdny dvor totiž ešte pred zavedením tohto ustanovenia Lisabonskou zmluvou výslovne uznal verejný záujem spojený s týmito hodnotami.(71) Nedávna judikatúra jednoznačne potvrdila, že „je legitímne podriadiť organizovanie a priebeh medzinárodných profesionálnych futbalových súťaží spoločným pravidlám, ktorých cieľom je… primeraným a účinným spôsobom podporiť organizovanie športových súťaží založených na rovnosti príležitostí a zásluhách“(72).
79.      Konkrétne v rozsudku FIFA Súdny dvor uviedol, že: (i) „cieľ spočívajúci v zabezpečení regulárnosti športových súťaží predstavuje legitímny cieľ všeobecného záujmu, ktorý môže sledovať športové združenie, napríklad prijatím pravidiel stanovujúcich lehoty na prestupy hráčov s cieľom predchádzať neskorým prestupom, ktoré by mohli citeľne meniť športovú hodnotu jednotlivých družstiev počas súťaže, a tak spochybniť porovnateľnosť výsledkov medzi jednotlivými družstvami nasadenými v tejto súťaži a v dôsledku toho aj hladký priebeh danej súťaže ako celku“, a (ii) „zachovanie určitého stupňa stability… kádrov [hráčov], a teda určitej kontinuity s nimi súvisiacich zmlúv treba preto považovať… za jeden z možných prostriedkov, ako prispieť k sledovaniu legitímneho cieľa všeobecného záujmu, ktorý spočíva v zabezpečení regulárnosti medziklubových futbalových súťaží“(73).
80.      Okrem toho sa národným športovým združeniam ako LPFP – ktoré klubom, ktoré predmetnú dohodu uzavreli, pomáhali a spolupracovali s nimi – neustále priznáva „hlavná zodpovednosť za vykonávanie športových záležitostí“, pričom na tento účel majú určitú voľnosť „pri organizovaní a propagácii svojich konkrétnych športov“(74) aj postavenie partnerov vnútroštátnych orgánov a orgánov EÚ v oblasti športu.(75) Súdny dvor to vo svojej judikatúre výslovne uznal.(76)
81.      V druhom rade má vnútroštátny súd overiť, či konkrétne prostriedky použité na dosiahnutie predmetného cieľa boli na tento účel skutočne nevyhnutné. Podľa môjho názoru si toto kritérium „nevyhnutnosti“ vyžaduje, aby vnútroštátny súd overil najmä tri aspekty, ktoré spolu úzko súvisia, a to či predmetná dohoda (i) bola uzavretá v reakcii na objektívnu potrebu sledovať predmetný cieľ; (ii) skutočne odrážala záujem zabezpečiť dosiahnutie tohto cieľa konzistentným spôsobom a (iii) bola vhodná na dosiahnutie tohto cieľa, to znamená, že sa zdala byť vhodná na to, aby významne prispela k jeho dosiahnutiu.
82.      Aj v tomto prípade musím povedať, že na základe informácií obsiahnutých v spise by sa aj na tieto tri otázky malo pravdepodobne odpovedať kladne. Výnimočný charakter pandémie COVID‑19 vytvoril vážne riziko, že kluby nebudú schopné dokončiť futbalovú sezónu 2019/2020 alebo, prinajmenšom, že nebude možné zabezpečiť integritu a spravodlivosť jej záverečnej časti. Zdá sa mi byť sotva sporné, že futbalové tímy a futbalové zväzy „museli niečo urobiť“, aby za takýchto neistých a bezprecedentných okolností „zachránili to, čo sa zachrániť dalo“.
83.      Ako je vysvetlené v bodoch 57, 58, 63 a 64 vyššie, predmetná dohoda sa zdá byť motivovaná skutočným želaním futbalových klubov a národnej asociácie zabezpečiť spravodlivý a riadny koniec sezóny tým, že sa zachová súťažná štruktúra súťaže.
84.      V tejto súvislosti by som chcel zdôrazniť, že pojem „skutočná nevyhnutnosť“ v teste Meca‑Medina nemožno vykladať ako conditio sine qua non na dosiahnutie predmetného cieľa. Ako som vysvetlil v bodoch 41 až 45 svojich návrhov vo veci ROGON, príslušné regulačné orgány nevyhnutne potrebujú určitú voľnosť pri výbere opatrení, ktoré považujú za vhodné na najlepšiu ochranu príslušných záujmov. Ako príklad možno uviesť zákaz výkonu praxe právnika v plnom partnerstve s účtovníkmi, ktorý bol predmetom sporu vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Wouters, ktorý nemožno považovať za absolútne zásadný a nevyhnutný na zabezpečenie toho, „aby koneční spotrebitelia právnych služieb a riadny výkon spravodlivosti dostali potrebné záruky, pokiaľ ide o integritu a skúsenosti“(77). Kľúčovým slovom v tejto súvislosti je „rozumnosť“: mohli by dotknuté strany rozumne usúdiť, že predmetné opatrenie by významne prispelo k dosiahnutiu stanoveného cieľa, zatiaľ čo akékoľvek opatrenie menej obmedzujúce hospodársku súťaž by nebolo rovnako účinné?
85.      Ako som podrobnejšie vysvetlil v bodoch 35 až 37 svojich návrhov vo veci ROGON, som si vedomý toho, že pojem „rozumný“, ktorý sa vyskytuje v rozsudku Wouters, sa v rozsudkoch ISU, Superleague a Royal Antwerp nevyskytuje. Súdny dvor však túto koncepciu jednoducho formuloval iným spôsobom, a to v bode 197 rozsudku Superleague. V tejto pasáži uviedol, že pri kontrole podmienky nevyhnutnosti opatrenia by mali súdy EÚ a vnútroštátne súdy overiť, či „[očakávaný] nárast efektívnosti… možno dosiahnuť opatreniami, ktoré menej obmedzujú hospodársku súťaž“, ale nesmú hodnotiť rôzne dostupné opatrenia „podľa potreby“.
86.      Vnútroštátny súd má nakoniec overiť, či účinky predmetnej dohody presahujú rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie jej cieľa, najmä vylúčením akejkoľvek hospodárskej súťaže. Ako už bolo vysvetlené, predmetná dohoda sa týkala len jedného parametra, v ktorom si kluby konkurujú (podpisovanie zmlúv s novými hráčmi) – a teda v žiadnom inom ohľade nemala vplyv na súťaž medzi klubmi –, a to len pre niektorých hráčov na krátke obdobie. Domnievam sa, že to znamená, že táto dohoda nevylučuje z príslušného trhu (či trhov) všetku hospodársku súťaž.
87.      Zdá sa teda, že vnútroštátny súd by sa mal v tomto kontexte zamerať na jednu hlavnú otázku: či existovali iné opatrenia, ktoré by boli rovnako schopné dosiahnuť sledovaný cieľ a zároveň by menej obmedzovali hospodársku súťaž. Ide totiž o otázku, pri ktorej je jednoznačne najvhodnejšie, aby o nej rozhodoval vnútroštátny súd, keďže si vyžaduje zohľadnenie rôznych právnych a skutkových okolností. Zdá sa mi však, že niektoré špecifické črty predmetnej dohody alebo kontextu, v ktorom bola prijatá, majú osobitný význam.
88.      Po prvé predmetná dohoda mala obmedzenú geografickú a osobnú pôsobnosť: išlo o hráčov zamestnaných v portugalských futbalových kluboch prvej a druhej ligy, ktoré boli zmluvnými stranami dohody a ktorých zmluvy vypršali alebo boli jednostranne ukončené počas pandémie COVID‑19. Kluby mohli naďalej slobodne prijímať napríklad hráčov z klubov hrajúcich mimo Portugalska alebo z nižších portugalských líg. Dohoda mala tiež pomerne obmedzenú časovú pôsobnosť: uplatňovala sa len počas obdobia potrebného na dokončenie sezóny 2019/2020 a prestala byť účinná odo dňa nasledujúceho po poslednom zápase tejto sezóny.
89.      Po druhé vzhľadom na naliehavosť veci a neistotu a zložitosť situácie by mal vnútroštátny súd pri posudzovaní existencie alternatívnych opatrení – ktoré má označiť AdC – zohľadniť len tie, ktoré boli rozumne dostupné a relatívne jednoduché z hľadiska návrhu a realizácie. Prirodzene, nebolo to obdobie, v ktorom by bolo mysliteľné vypracovať podrobné štúdie a správy alebo experimentovať. Koniec koncov, neboli možné ani osobné stretnutia a on‑line platformy určite neboli najefektívnejším prostriedkom na vedenie dlhých a zložitých diskusií.
90.      V tejto súvislosti by som neignoroval ani to, že niekoľko týždňov pred uzavretím predmetnej dohody vydala Európska sieť pre hospodársku súťaž spoločné vyhlásenie, v ktorom uznala možnú potrebu spolupráce medzi podnikmi.(78) To by mohlo potvrdiť názor, že futbalové kluby a národný zväz mohli rozumne usúdiť, že určitá miera spolupráce v aspektoch, v ktorých by si inak ostro konkurovali, bola v tomto období výnimočne potrebná.
91.      Po tretie vplyv predmetnej dohody na hospodársku činnosť dotknutých futbalistov sa zdá byť pomerne malý. Mohli kedykoľvek podpísať zmluvu s tímom mimo Portugalska a od nasledujúceho dňa po poslednom zápase sezóny aj s ktorýmkoľvek tímom v Portugalsku. Vzhľadom na odporúčanie FIFA národným futbalovým zväzom zmeniť termíny období na registráciu hráčov(79) sa mi zdá, že hráči môžu sotva tvrdiť, že pre predmetnú dohodu stratili významné príležitosti na nové zmluvy. Okrem toho táto dohoda nemala – a samozrejme ani nemohla – jednostranne ovplyvniť zákonné trvanie existujúcej zmluvy hráčov; na jej prípadnom predĺžení (a prípadnej dodatočnej odmene) sa museli dohodnúť klub a dotknutý hráč. Hráči tak mohli slobodne rokovať a odmietnuť ponuky, ktoré sa im zdali neatraktívne, a zároveň zvažovať príležitosti z iných futbalových líg.
92.      Hoci dohoda mohla hráčov priviesť k tomu, že prijali ponuky, ktoré boli nižšie, než by si želali, alternatíva, ktorú mali títo hráči k dispozícii (dočasný režim nezamestnanosti, ktorý prijala portugalská vláda počas pandémie), pre nich bola – ako tomu rozumiem – finančne oveľa menej výhodná.
93.      Preto sa predbežne domnievam, že predmetná dohoda bola koncipovaná tak, aby čo najviac obmedzila vplyv na hospodársku súťaž medzi zúčastnenými klubmi, a že je ťažké nájsť alternatívne opatrenia, ktoré by boli rovnako účinné a menej obmedzujúce. Aj vzhľadom na stanovisko Európskej siete pre hospodársku súťaž možno tvrdiť, že futbalové kluby a národný zväz mohli v tom čase odôvodnene považovať obmedzenie hospodárskej súťaže, ku ktorému došlo na základe predmetnej dohody, za nevyhnutné na dosiahnutie legitímneho cieľa vo verejnom záujme a primerané tomuto cieľu.
94.      Vzhľadom na uvedené skutočnosti navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvú a druhú položenú otázku tak, že článok 101 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že dohoda o nepreberaní pracovníkov, ako je dohoda vo veci samej, patrí do pôsobnosti judikatúry Meca‑Medina za predpokladu, že jej cieľom skutočne bolo zabezpečiť integritu a spravodlivosť športovej súťaže a že bola nevyhnutná a primeraná tomuto cieľu.
V.      Návrh
95.      Na záver navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Súd pre hospodársku súťaž, reguláciu a dohľad), tak, že:
článok 101 ods. 1 ZFEÚ
sa má vykladať v tom zmysle, že dohodu o nepreberaní pracovníkov uzavretú počas pandémie COVID‑19 profesionálnymi športovými klubmi po dohode s ich národným športovým zväzom:
–        nemožno kvalifikovať ako obmedzujúcu na základe cieľa, ak jej odôvodnením bolo zachovanie spravodlivosti a integrity športovej súťaže zasiahnutej pandémiou, a
–        takáto dohoda patrí do pôsobnosti judikatúry Meca‑Medina, najmä ak sa skutočne usiluje o zabezpečenie integrity a spravodlivosti športovej súťaže a ak je pre tento cieľ nevyhnutná a primeraná.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Rozsudok z 21. decembra 2023, International Skating Union/Komisia (C‑124/21, EU:T:2023:1012) (ďalej len „rozsudok ISU“).
3      Rozsudok z 21. decembra 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) (ďalej len „rozsudok Superleague“).
4      Rozsudok z 21. decembra 2023, Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010) (ďalej len „rozsudok Royal Antwerp“).
5      Rozsudok zo 4. októbra 2024, FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:824) (ďalej len „rozsudok FIFA“).
6      S odkazom na rozsudok z 18. júla 2006, Meca‑Medina a Majcen/Komisia (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) (ďalej len „rozsudok Meca‑Medina“).
7      C-209/23
(ďalej len „návrhy vo veci RRC Sports“).
8      C-428/23
(ďalej len „návrhy vo veci ROGON“).
9      V prejudiciálnej otázke sa táto dohoda označuje ako „dohoda, ktorú elektronicky uzavreli 7. apríla 2020 prostredníctvom platforiem Zoom alebo Microsoft Teams všetky prvoligové profesionálne futbalové kluby a ku ktorej nasledujúci deň rovnakým spôsobom pristúpila väčšina profesionálnych futbalových klubov druhej ligy členského štátu, v oboch prípadoch so súhlasom zväzu, ktorý je v tomto členskom štáte zodpovedný za zabezpečenie a reguláciu činností profesionálneho futbalu, a v ktorej sa dohodli, že nebudú medzi sebou zamestnávať profesionálnych futbalových hráčov, ktorí jednostranne ukončili svoju pracovnú zmluvu odvolávajúc sa na problémy v súvislosti s pandémiou COVID‑19 alebo na mimoriadne rozhodnutia, ktoré boli v tejto súvislosti prijaté, okrem iného z dôvodu predĺženia športovej sezóny“.
10      Návrhy vo veci Budapest Bank a i. (C‑228/18, EU:C:2019:678, bod 1) (ďalej len „návrhy vo veci Budapest Bank“).
11      Pozri napríklad KOVAR, J.‑P. a KOVAR, R.: L’objet anticoncurrentiel au sens de l’article 101, paragraphe 1, du TFUE: Un objet difficile à identifier. In:
Concurrences,
No 1‑2016, Art. No 77266, s. 48; a IDOT, L.: La distinction restriction de concurrence par objet / restriction de concurrence par effet et l’article 101 TFUE : Un sujet de disputatio. In:
Concurrences,
No°3‑2017, Art. No°93464, s. 1.
12      Pozri napríklad rozsudky z 11. septembra 2014, CB/Komisia (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, bod 58) (ďalej len „rozsudok CB“); z 2. apríla 2020, Budapest Bank a i. (C‑228/18, EU:C:2020:265, bod 54) (ďalej len „rozsudok Budapest Bank“), a z 30. januára 2020, Generics (UK) a i. (C‑307/18, EU:C:2020:52, bod 67) (ďalej len „rozsudok Generics“).
13      Pozri rozsudok Superleague (body 161 a 162).
14      Podobne IBÁÑEZ COLOMO, P.: Restrictions by object under Article 101(1) TFEU: From dark art to administrable framework. In:
Yearbook of European Law, 2024, 00, s. 1 – 37.
15      Pozri rozsudok Superleague (body 163 a 164).
16      Tamže.
17      Pozri okrem iného rozsudok z 29. júna 2023, Super Bock Bebidas (C‑211/22, EU:C:2023:529).
18      Pozri, inými slovami, návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Generics (UK) a i. (C‑307/18, EU:C:2020:28, bod 163) (ďalej len „návrhy vo veci Generics“).
19      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. marca 2021, Lundbeck/Komisia (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, body 139 až 143) (ďalej len „rozsudok Lundbeck“).
20      Pozri moje návrhy vo veci HSBC Holdings a i./Komisia (C‑883/19 P, EU:C:2022:384, bod 85).
21      Pozri rozsudok Superleague (bod 167). Na okraj by som tiež dodal, že samotný úmysel obmedziť hospodársku súťaž nie je dostatočný na konštatovanie obmedzenia. Ako príklad možno uviesť dohodu, ktorá zjavne nemôže obmedziť hospodársku súťaž. K tejto záležitosti pozri rozsudok CB, bod 54, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci CB/Komisia (C‑67/13 P, EU:C:2014:1958, bod 107) (ďalej len „návrhy vo veci CB“).
22      Rozsudok z 20. novembra 2008, Beef Industry Development Society a Barry Brothers (C‑209/07, EU:C:2008:643) (ďalej len „rozsudok BIDS“).
23      Pozri okrem iného FRUMENTO, A.: Le regole di concorrenza fra imprese industriali nella Comunità economica europea. In:
Rivista Internazionale di Scienze Economiche e Commerciali, 1958, No 1, s. 10; JOLIET, R.: La légalité des clauses de fidélité d’approvisionnement au regard de l’article 85 du Traité de Rome. In:
Revue Critique de Jurisprudence Belge, 1968, s. 157, a najnovšie a s ďalšími odkazmi PETIT, N.: La rationalisation au long cours de la restriction de concurrence par „objet“ dans la jurisprudence de la Cour de Justice de l’Union européenne. In:
AJCA, 2015, s. 422 a 423.
24      Pozri návrhy, ktoré predniesla generálna advokáta Sharpston vo veci KME Germany a i./Komisia (C‑272/09 P, EU:C:2011:63, bod 67) s odkazom na zásadnú vec Európskeho súdu pre ľudské práva – Jussila (rozsudok, 23. novembra 2006, Jussila v. Fínsko, CE:ECHR:2006:1123JUD007305301, bod 43).
25      Pozri rozsudok Superleague (bod 165).
26      Pozri napríklad rozsudok z 29. júla 2024, Banco BPN/BIC Português a i. (C‑298/22, EU:C:2024:638, bod 45 a citovanú judikatúru) (ďalej len „rozsudok BPN“).
27      Pozri okrem iného rozsudok Superleague (bod 166).
28      Pozri rozsudok BPN (bod 48).
29      Pozri napríklad návrhy vo veci Generics (bod 57 a citovaná judikatúra). V odbornej literatúre pozri tiež ODUDU, O.: The object/effect distinction. In: CHARBIT, N., AHMAD, S., (eds): Richard Whish OC (Hon) Liber Amicorum: Taking Competition Law Outside The Box. In:
Concurrences, 2020, s. 112 a nasl.
30      Pozri návrhy vo veci Budapest Bank (bod 61). V odbornej literatúre pozri tiež DEKEYSER, K. a kol. (eds):
Regulation 1/2003 and EU Antitrust Enforcement – A Systematic Guide. Wolters Kluwer, 2023, s. 85.
31      Pozri rozsudok Superleague (bod 167).
32      Pozri rozsudok BPN (bod 56).
33      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. decembra 2012, AstraZeneca/Komisia (C‑457/10 P, EU:C:2012:770, body 79 až 99).
34      Pozri najmä rozsudok Budapest Bank (body 76 a 79). Pozri tiež návrhy vo veci CB (bod 79) a vo veci Budapest Bank (body 65 až 72). K významu skúseností pozri v odbornej literatúre BAILEY, D.: Restrictions of competition by object under Article 101 TFEU. In:
Common Market Law Review, Vol. 49, Issue 2, 2012, s. 562 – 566.
35      Týmto pojmom mám na mysli formy správania, ktoré pre dotknuté podniky nemajú iný hospodársky záujem než obmedzenie hospodárskej súťaže.
36      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. januára 2016, Toshiba Corporation/Komisia (C‑373/14 P, EU:C:2016:26, bod 29) (ďalej len „rozsudok Toshiba“). Tento rozsudok rozoberiem neskôr v bodoch 66 a 67 nižšie.
37      Pozri návrhy vo veci Budapest Bank (body 41 a 48), v ktorých generálny advokát Bobek hovorí o „analýze vo dvoch krokoch“. V odbornej literatúre PEEPERKORN, L.: Defining restrictions „by object“. In:
Concurrences,
No 3‑2015, Art No°74812, s. 43 a 50, mutatis mutandis odkazuje na „dvojúrovňovú analýzu“.
38      Pozri v tomto smere rozsudok zo 4. októbra 2011, Football Association Premier League a i.(C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, bod 143).
39      Pozri v tomto zmysle návrhy vo veci CB (bod 53). V odbornej literatúre pozri napríklad JONES, A.: Left behind by modernisation? Restrictions by object under article 101(1). In:
European Competition Journal, Vol. 6, Issue 3, 2010, s. 655.
40      Pozri konkrétne rozsudok Generics (bod 76); rozsudok Lundbeck (body 129 až 132), a rozsudok z 27. júna 2024, Servier a i./Komisia (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, bod 144). Pozri aj návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Lundbeck/Komisia (C‑591/16 P, EU:C:2020:428, body 155 až 157).
41      Pozri napríklad rozsudok Generics (bod 77) a návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Generics, bod 163. Pozri tiež DEKEYSER, K. a kol. (eds.), poznámku pod čiarou 30, c. d., s. 84.
42      Návrhy vo veci Budapest Bank (bod 67).
43      Pozri okrem iného rozsudok z 25. januára 2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, bod 26 a citovaná judikatúra). Pozri aj moje návrhy vo veci RRC Sports (body 36 až 38).
44      Pozri United States Department of Justice and the Federal Trade Commission: Antitrust guidelines for business activities affecting workers, január 2025 (nahrádzajúce predchádzajúcu verziu z októbra 2016); a Európska komisia: Competition Policy Brief, „Antitrust in labour markets“, máj 2024.
45      Pozri judikatúru uvedenú v POLDEN, D. J.: No‑poach agreements: An overview of US, EU, and national case law.
In: e‑Competitions, 1. februára 2024, Art No 116824; a v POSNER, E. A., VOLPIN, C.: No‑poach agreements: An overview of EU and national case law. In. e‑Competitions, 4. mája 2023, Art. No 112194. Pokiaľ ide o súdy EÚ, pozri napríklad nedávne návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:375, poznámka pod čiarou 34) (ďalej len „návrhy vo veci FIFA“).
46      Pozri okrem iného HOVENKAMP, H., AREEDA, P. E.:
Antitrust Law: An Analysis of Antitrust Principles and Their Application, bod 352 (naposledy aktualizované v septembri 2024), Kluwer, 2024; POSNER, E. A.: Enforcement of U.S. antitrust law in labor markets. In:
Journal of Antitrust Enforcement, Vol. 11 Issue 2, 2023, s. 259 (a práce ekonómov uvedené v poznámke pod čiarou č. 11 tejto publikácie); a STUTZ, R. M.: The evolving antitrust treatment of labor‑market restraints: From theory to practice. In: American Antitrust Institute, 31. júla 2018.
47      Bod 129 rozsudku FIFA s odkazom na body 107, 109 a 110 rozsudku Royal Antwerp.
48      Pozri napríklad rozsudok z 13. apríla 2000, Lehtonen a Castors Braine (C‑176/96, EU:C:2000:201, bod 55) (ďalej len „rozsudok Lehtonen“): „Tímy, ktoré sa zúčastňujú play‑off o titul alebo o vypadnutie, by mohli využiť neskoré prestupy na posilnenie svojich tímov na záverečnú fázu súťaže alebo dokonca na jeden rozhodujúci zápas.“
49      Pozri napríklad Európska komisia: Generálne riaditeľstvo pre vzdelávanie, mládež, šport a kultúru, ECORYS a SportsEconAustria:
Mapping study on measuring the economic impact of COVID‑19 on the sport sector in the EU – Final report.
Luxemburg: Úrad pre vydávanie publikácii Európskej únie, 2020, oddiel 2.3.
50      Pozri body 143 a 144 tohto rozsudku.
51      Pozri opäť rozsudok Lehtonen (bod 54): „neskoré prestupy by mohli v priebehu súťaže podstatne zmeniť športovú silu toho či onoho tímu, čím by sa spochybnila porovnateľnosť výsledkov medzi tímami, ktoré sa súťaže zúčastňujú, a tým aj riadne fungovanie súťaže ako celku“.
52      Tieto pravidlá, ktoré boli zaradené do predpisov FIFA upravujúcich štatút a prestupy hráčov, sa týkali zmluvných vzťahov medzi hráčmi a klubmi a súviseli s kompenzáciou, so športovými sankciami a s vydaním povinného medzinárodného transferového certifikátu v prípade údajného ukončenia zmluvy bez oprávneného dôvodu.
53      Rozsudok FIFA (body 135 a 139).
54      Tamže (bod 141).
55      Pozri návrhy vo veci FIFA (bod 53).
56      Pozri bod 136 rozsudku FIFA.
57      Tamže (body 137 a 139).
58      Tamže (body 138 a 140).
59      Pozri rozsudok Royal Antwerp (body 95 a 96). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
60      Pozri v tomto zmysle rozsudok FIFA (bod 107), a rozsudok Royal Antwerp (bod 107).
61      Podobne návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Lenz vo veci Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:293, body 227 a 270), a generálny advokát Rantos vo veci European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, bod 166). V odbornej literatúre pozri napríklad SIEKMANN, R.: The specificity of sport: Sporting exceptions in EU law. In:
The International Sports Law Journal, 2011, s. 697.
62      Pozri judikatúru uvedenú v bodoch 33 až 38 vyššie, ako aj judikatúru uvedenú v bodoch 23 a 27 mojich návrhov vo veci ROGON.
63      Pozri rozsudok Lundbeck (bod 131), a rozsudok z 27. júna 2024, Servier a i./Komisia (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, body 87, 144, 277 a 292). Pozri v tomto zmysle aj rozsudok Generics (body 84 a 85), ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wathelet vo veci Toshiba Corporation/Komisia (C‑373/14 P, EU:C:2015:427, bod 74).
64      Bod 29 tohto rozsudku, kurzívou zvýraznil generálny advokát.
65      K tejto problematike pozri O’LEARY, L.: Professional team sports and collective labour law in the European Union. In: ANDERSON, J., PARRISH, R., GARCÍA, B. (eds):
Research Handbook on EU Sports Law and Policy. Edward Elgar Publishing, 2018, s. 410.
66      Pozri napríklad rozsudky z 21. septembra 1999, Albany (C‑67/96, EU:C:1999:430), a zo 4. decembra 2014, FNV Kunsten Informatie en Media (C‑413/13, EU:C:2014:2411).
67      Rozsudok z 19. februára 2002, Wouters a i. (C‑309/99, EU:C:2002:98, bod 97) (ďalej len „rozsudok Wouters“).
68      Pozri rozsudky z 18. januára 2024, Lietuvos notarų rūmai a i. (C‑128/21, EU:C:2024:49, body 97 až 105), a z 25. januára 2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, body 21 až 35 a 42 až 54).
69      Pozri rozsudok Meca‑Medina (bod 42).
70      V tejto záležitosti pozri moje návrhy vo veci RRC Sports (body 32, 33 a 71).
71      Pozri napríklad rozsudok Meca‑Medina (bod 43).
72      Pozri rozsudok Superleague (bod 144).
73      Body 100 a 102 rozsudku FIFA. Pozri aj návrhy vo veci FIFA (body 61 a 62 a citovaná judikatúra).
74      Pozri okrem iného Vyhlásenie Európskej rady o osobitej povahe športu a jeho sociálnej funkcii v Európe, ktoré by malo byť zohľadňované pri uskutočňovaní spoločných politík, z decembra 2000; Európska komisia: Biela kniha o športe, KOM(2007) 391 v konečnom znení, z 11. júla 2007; a Európsky parlament: uznesenie z 23. novembra 2021 o politike EÚ v oblasti športu: hodnotenie a ďalší možný postup [2021/2058(INI)] (Ú. v. EÚ C 224, 2022, s. 2).
75      Pozri v tomto smere Uznesenie Rady a zástupcov vlád členských štátov zasadajúcich v Rade o pracovnom pláne Európskej únie pre šport (1. január 2021 – 30. jún 2024) (Ú. v. EÚ C 419, 2020, s. 1).
76      Pozri napríklad rozsudok z 11. apríla 2000, Deliège (C‑51/96 a C‑191/97, EU:C:2000:199, body 67 až 68).
77      Bod 97 uvedeného rozsudku.
78      Pozri bod 12 vyššie. Rovnakú myšlienku potom Komisia vyjadrila v bode 3 svojho oznámenia – Dočasný rámec na posudzovanie antitrustových otázok obchodnej spolupráce v reakcii na naliehavé situácie spôsobené súčasným šírením ochorenia COVID‑19 (Ú. v. EÚ C 116 I, 2020, s. 7), ktoré bolo uverejnené len jeden deň po uzavretí predmetnej dohody.
79      Pozri bod 11 vyššie.