62022CC0701
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
ATHANASIOS RANTOS
prednesené 7. marca 2024 (
1
)
Vec C‑701/22
SC AA SRL
proti
MFE
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Cluj (Odvolací súd Kluž, Rumunsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska, sociálna a územná súdržnosť – Štrukturálne fondy – Európsky fond regionálneho rozvoja (EFRR) – Nariadenie (ES) č. 1083/2006 – Článok 60 – Funkcia riadiaceho orgánu – Zásada riadneho finančného hospodárenia – Povinnosť uhradiť oprávnené výdavky – Ukončenie zmluvy o financovaní z EFRR z dôvodu nezrovnalostí pri jej plnení – Zrušenie ukončenia – Omeškanie platby – Úroky z omeškania – Zásady ekvivalencie a efektivity – Nezrovnalosti pri plnení zmluvy o financovaní – Dôsledky“
Úvod
1.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol podaný v rámci sporu medzi SC AA SRL, spoločnosťou s ručením obmedzeným založenou podľa rumunského práva (ďalej len „AA“), a Ministerul Fondurilor Europene (Ministerstvo európskych fondov, Rumunsko, ďalej len „MFE“) vo veci zaplatenia úrokov z omeškania za oneskorenú úhradu zo strany MFE, pokiaľ ide o oprávnené výdavky z titulu zmluvy o financovaní, ktorú MFE uzatvorilo s AA v rámci realizácie programu spolufinancovaného z Európskeho fondu regionálneho rozvoja (EFRR).
2.
Tieto návrhy sa v podstate zameriavajú na dve otázky. Na jednej strane vzniká otázka, či si zásada správneho finančného riadenia [riadneho finančného hospodárenia – neoficiálny preklad] uvedená v článku 60 nariadenia (ES) č. 1083/2006 (
2
) v spojení so zásadou ekvivalencie vyžaduje alebo bráni tomu, aby právnická osoba získala od príslušného vnútroštátneho orgánu úroky z omeškania za oneskorenú úhradu oprávnených výdavkov z európskych fondov za obdobie, počas ktorého bol v platnosti správny akt, ktorým bola zmluva o financovaní ukončená, pričom tento akt bol následne zrušený príslušným vnútroštátnym súdom. Na druhej strane, ak sa možnosť získať takéto úroky pripustí, vzniká otázka, či môže vnútroštátny súd obmedziť výšku týchto úrokov z dôvodu nezrovnalostí, ktorých sa dopustil prijímateľ pri plnení zmluvy o financovaní, ak príslušný vnútroštátny orgán neuplatnil finančné opravy.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie (ES) č. 1080/2006
3.
V článku 7 nariadenia č. 1080/2006 (
3
) s názvom „Oprávnenosť výdavkov“ sa v odseku 1 písm. a) stanovuje:
„Príspevok z EFRR nemožno získať na tieto výdavky:
a)
úroky z dlhov.“
Nariadenie č. 1083/2006
4.
V článku 14 nariadenia č. 1083/2006 s názvom „Spoločné riadenie“ sa v odseku 1 stanovuje:
„Rozpočet Európskej únie pridelený fondom sa plní prostredníctvom spoločného riadenia členských štátov a Komisie v súlade s článkom 53 písm. b) [nariadenia (ES, Euratom) č. 1605/2002 (
4
)], s výnimkou nástroja uvedeného v článku 36a tohto nariadenia a technickej pomoci uvedenej v článku 45 tohto nariadenia.
Zásada riadneho finančného riadenia [riadneho finančného hospodárenia – neoficiálny preklad] sa uplatňuje v súlade s článkom 48 ods. 2 [nariadenia č. 1605/2002].“
5.
V článku 60 daného nariadenia s názvom „Funkcie riadiaceho orgánu“ sa stanovuje:
„Riadiaci orgán je zodpovedný za riadenie a vykonávanie operačného programu v súlade so zásadou riadneho finančného riadenia [riadneho finančného hospodárenia – neoficiálny preklad], a najmä za:
a)
zabezpečenie, aby sa operácie vyberali na financovanie v súlade s kritériami vzťahujúcimi sa na operačný program a aby dodržiavali uplatniteľné predpisy Spoločenstva a vnútroštátne predpisy počas celého obdobia vykonávania;
b)
overenie toho, že spolufinancované produkty sa dodajú a spolufinancované služby sa poskytnú, a za overenie, že výdavky na operácie vykázané prijímateľmi sa skutočne vynaložili a sú v súlade s predpismi Spoločenstva a vnútroštátnymi predpismi; preverovanie jednotlivých operácií na mieste sa môže vykonávať na vzorke v súlade s podrobnými predpismi, ktoré má Komisia prijať v súlade s postupom uvedeným v článku 103 ods. 3;
…“
6.
V článku 70 daného nariadenia s názvom „Riadenie a kontrola“ sa stanovuje:
„1.   Členské štáty zodpovedajú za riadenie a kontrolu operačných programov najmä prostredníctvom týchto opatrení:
a)
zabezpečenia toho, že systémy riadenia a kontroly operačných programov sú zavedené v súlade s článkami 58 až 62 a fungujú účinne;
b)
prevenciou, zisťovaním a nápravou nezrovnalostí a prípadne vymáhaním neoprávnene vyplatených súm spolu s úrokmi z omeškania. O týchto skutočnostiach, ako aj o priebežnom pokroku správnych a súdnych konaní informujú Komisiu.
2.   Ak sa sumy neoprávnene vyplatené prijímateľovi nedajú vymôcť, členský štát je zodpovedný za vrátenie stratených súm do všeobecného rozpočtu Európskej únie, ak sa zistí, že k strate došlo jeho vinou alebo nedbanlivosťou.
3.   Pravidlá vykonávania odsekov 1 a 2 prijme Komisia v súlade s postupom uvedeným v článku 103 ods. 3“
7.
Článok 80 toho istého nariadenia s názvom „Úplnosť platieb pre prijímateľov“ znie takto:
„Členské štáty sa presvedčia, že orgány zodpovedné za prevod platieb zabezpečujú, aby prijímatelia dostávali celú sumu verejného príspevku čo najrýchlejšie a v plnej výške. Nijaké sumy sa neodpočítavajú ani nezadržiavajú a nevyberajú sa žiadne ďalšie osobitné poplatky alebo iné poplatky s rovnakým účinkom, ktoré by znižovali tieto sumy pre prijímateľov.“
8.
V článku 98 nariadenia č. 1083/2006 s názvom „Finančné opravy členských štátov“ sa v odsekoch 1 a 2 uvádza:
„1.   Členské štáty nesú v prvom rade zodpovednosť za vyšetrovanie nezrovnalostí, konajú na základe dôkazov o akejkoľvek väčšej zmene ovplyvňujúcej povahu alebo podmienky vykonávania operácií alebo operačných programov, alebo ich kontroly a uskutočňujú požadované finančné opravy.
2.   Členský štát vykoná požadované finančné opravy v súvislosti s individuálnymi alebo systémovými nezrovnalosťami zistenými v operáciách alebo operačných programoch. Opravy členského štátu pozostávajú zo zrušenia celého verejného príspevku na operačný program alebo jeho časti. Členské štáty prihliadajú na povahu a závažnosť nezrovnalostí a finančnú stratu fondu.
…“
Rumunské právo
Zákon č. 554/2004
9.
V článku 28 ods. 1 legea nr. 554/2004 (zákon č. 554/2004) (
5
) sa stanovuje:
„Ustanovenia tohto zákona sa dopĺňajú ustanoveniami Občianskeho súdneho poriadku, pokiaľ nie sú v rozpore so špecifickou povahou mocenského vzťahu medzi orgánmi verejnej moci na jednej strane a osobami, ktorých práva alebo oprávnené záujmy boli dotknuté, na strane druhej, ako aj s postupom upraveným týmto zákonom. Zlučiteľnosť uplatňovania pravidiel Občianskeho súdneho poriadku musí určiť súd pri rozhodovaní o výnimkách.“
Občiansky zákonník
10.
V článku 1535 Občianskeho zákonníka (
6
) s názvom „Úroky z omeškania uplatniteľné na peňažné záväzky“ sa uvádza:
„1.
Ak peňažná suma nie je zaplatená v deň splatnosti, veriteľ má právo na úroky z omeškania odo dňa splatnosti až do dňa zaplatenia, a to vo výške dohodnutej stranami, alebo ak dohodnutá nie je, v zákonnej výške, a to bez toho, aby musel preukazovať akúkoľvek ujmu. V tomto prípade dlžník nie je oprávnený preukázať, že škoda, ktorú veriteľ utrpel v dôsledku oneskorenej platby, bola nižšia.
2.
Ak pred dňom splatnosti dlžník dlhuje úrok s vyššou ako zákonnou sadzbou, úrok z omeškania je splatný v sadzbe platnej pred dňom splatnosti.
3.
Ak sadzba úrokov z omeškania nie je vyššia ako zákonná sadzba, má veriteľ okrem úrokov v zákonnej výške nárok na úplnú náhradu škody za ujmu, ktorú utrpel.“
OG č. 13/2011
11.
Článok 1 OG č. 13/2011 (
7
) znie takto:
„1.
Zmluvné strany si môžu dohodou stanoviť úrokovú sadzbu za vrátenie peňažnej sumy, ako aj za omeškanie zaplatenia peňažného záväzku.
2.
Úroky, ktoré je dlžník povinný platiť zo záväzku poskytnúť peňažnú sumu v určenom termíne, vypočítané za obdobie pred splatnosťou záväzku, sa nazývajú úhradové úroky.
3.
Úroky, ktoré je dlžník peňažného záväzku povinný zaplatiť za nedodržanie predmetného záväzku z dôvodu omeškania, sa označujú ako sankčné úroky.
…“
12.
Článok 3 tohto nariadenia v znení zmien znie takto:
„1.   Zákonná sadzba úhradových úrokov sa stanovuje na úrovni referenčnej úrokovej sadzby Rumunskej národnej banky, ktorou je hlavná sadzba stanovená rozhodnutím správnej rady Rumunskej národnej banky.
2.   Zákonná sadzba sankčných úrokov sa stanovuje vo výške referenčnej úrokovej sadzby zvýšenej o štyri percentuálne body.
2a.   Vo vzťahoch medzi profesionálmi a medzi profesionálmi a verejnými obstarávateľmi sa zákonný sankčný úrok stanovuje vo výške referenčnej úrokovej sadzby zvýšenej o osem percentuálnych bodov.
3.   V právnych vzťahoch, ktoré nevznikajú z prevádzkovania zárobkovej činnosti v zmysle článku 3 ods. 3 [Občianskeho zákonníka]…, sa zákonná úroková sadzba stanovuje podľa ustanovení odseku 1, resp. odseku 2, znížená o 20 %.
…“
13.
Podľa článku 10 uvedeného nariadenia „ustanovenia článkov 1535 a 1538 až 1543 [Občianskeho zákonníka]… sa uplatňujú na sankčné úroky“.
OUG č. 66/2011
14.
V článku 42 ods. 1 a 2 OUG č. 66/2011 (
8
) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej sa stanovovalo:
„1.   Rozpočtové pohľadávky vyplývajúce z nezrovnalostí sú splatné uplynutím lehoty splatnosti stanovenej v exekučnom titule alebo do 30 dní odo dňa oznámenia uvedeného titulu.
2.   Ak dlžník nesplní svoje záväzky vyplývajúce z exekučného titulu v stanovenej lehote, je povinný zaplatiť úroky vypočítané uplatnením úrokovej sadzby pripadajúcej na nesplatený zostatok sumy rozpočtovej pohľadávky vyjadrenej v [rumunských lei (RON)], a to od prvého dňa nasledujúceho po uplynutí lehoty na zaplatenie stanovenej v súlade s odsekom 1 až do dňa zániku pohľadávky, ak pravidlá Európskej únie alebo medzinárodného verejného darcu nestanovujú inak.“
Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
15.
MFE, riadiaci orgán sektorového operačného programu EFRR „Stimulovanie konkurencieschopnosti hospodárstva 2007 – 2013“, a AA, spoločnosť s ručením obmedzeným podľa rumunského práva, uzavreli 22. apríla 2015 v rámci tohto programu zmluvu o financovaní (ďalej len „zmluva o financovaní“) na realizáciu projektu s názvom „Nákup zariadení na posilnenie výrobných kapacít spoločnosti AA“ (ďalej len „predmetný projekt“). Podľa podmienok tejto zmluvy sa MFE zaviazala poskytnúť AA nenávratné finančné prostriedky vo výške 3334257,20 rumunských lei (RON) (približne 753000 eur) na realizáciu predmetného projektu. (
9
)
16.
Aby mohla spustiť proces nákupu zariadení v rámci uvedeného projektu, uzavrela AA v banke zmluvu o úvere vo výške zodpovedajúcej sume financovania, čím sa mali pokryť výdavky oprávnené na úhradu.
17.
Plnenie zmluvy o financovaní bolo predmetom dvoch žalôb, z ktorých prvá viedla k návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý je predmetom tejto veci.
18.
Prvá žaloba vznikla v dôsledku skutočnosti, že po dokončení predmetného projektu AA predložila žiadosť o úhradu oprávnených výdavkov, ktorá zostala bez reakcie (
10
), v dôsledku čoho vznikli dodatočné výdavky spojené s predĺžením úveru. (
11
) AA preto 18. apríla 2016 podala na Curtea de Apel Cluj (Odvolací súd Kluž, Rumunsko), vnútroštátny súd, žalobu, ktorou sa domáha, aby MFE po prvé prijalo rozhodnutie o prijatí žiadosti o úhradu, po druhé uhradilo oprávnené výdavky do výšky rovnajúcej sa nenávratnej finančnej pomoci podľa zmluvy o financovaní, po tretie zaplatilo zákonné úroky z tejto sumy odo dňa podania žaloby a po štvrté, subsidiárne, uhradilo náhradu utrpenej majetkovej škody.
19.
Druhá žaloba vyplýva zo skutočnosti, že MFE medzitým 29. augusta 2016 zmluvu o financovaní ukončilo z dôvodu určitých nezrovnalostí. (
12
) V dôsledku toho podala AA 27. apríla 2017 žalobu proti MFE na Curtea de Apel Cluj (Odvolací súd Kluž), pričom tentoraz žiadala o zrušenie ukončenia zmluvy o financovaní. V rozsudku, ktorý nadobudol právoplatnosť 10. marca 2021 (
13
), tento súd žalobe vyhovel z dôvodu, že napriek určitým nezrovnalostiam, ktorých sa AA pri plnení zmluvy o financovaní dopustila, bolo ukončenie tejto zmluvy neprimerané vzhľadom na malý význam týchto nezrovnalostí. Uvedený súd sa totiž domnieva, že MFE mohlo uplatniť menej prísne opatrenia, konkrétne finančné opravy. (
14
)
20.
V nadväznosti na tento rozsudok a následné vyplatenie sumy oprávnených výdavkov zo strany MFE (
15
) sa vnútroštátny súd v rámci prvej žaloby už ďalej zaoberal len žalobnými návrhmi týkajúcimi sa jednak zaplatenia úrokov z omeškania zo sumy zaplatenej MFE v rámci výkonu uvedeného rozsudku a jednak zaplatenia náhrady majetkovej ujmy. (
16
)
21.
V tejto súvislosti sa tento súd konkrétne pýta, či právo Únie, a najmä zásada riadneho finančného hospodárenia a ochrana finančných záujmov Únie, bráni tomu, aby sa vo vnútroštátnom práve stanovila úhrada, v prospech prijímateľa zmluvy o financovaní, úrokov z omeškania z oprávnených výdavkov hradených z EFRR, ktoré riadiaci orgán uhradil oneskorene po zrušení ukončenia predmetnej zmluvy o financovaní, a to za obdobie, počas ktorého bolo toto ukončenie, neskôr zrušené súdom, platné.
22.
Vzhľadom na neexistenciu konkrétnych ustanovení v práve Únie a vo vnútroštátnom práve a vzhľadom na rozpornú vnútroštátnu judikatúru v tejto oblasti vnútroštátny súd dospel k záveru, že je úlohou vnútroštátneho práva stanoviť postupy a podmienky uplatniteľné na úroky v súlade so zásadou procesnej autonómie. (
17
) Kladie si však otázku, či je v takomto prípade vyplatenie úrokov z omeškania podľa vnútroštátnej právnej úpravy v súlade so zásadou ekvivalencie zlučiteľné s ochranou finančných záujmov Únie, a najmä so zásadou riadneho finančného hospodárenia, alebo či si táto zásada naopak nevyžaduje, aby sa namiesto toho analogicky uplatnili ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré upravujú odňatie finančnej výhody v prípade nezrovnalostí a ktoré nestanovujú vyplatenie úrokov. (
18
) Okrem toho sa tento súd pýta, či môže vnútroštátny súd obmedziť výšku prípadných splatných úrokov z omeškania s cieľom zohľadniť nezrovnalosti, ktorých sa dopustil prijímateľ pri plnení zmluvy o financovaní, ak tento orgán, ako v prejednávanej veci, neuplatnil v tejto súvislosti žiadnu finančnú opravu.
23.
V tejto súvislosti Curtea de Apel Cluj (Odvolací súd Kluž) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru štyri prejudiciálne otázky, z ktorých tri sú predmetom týchto konkrétnych návrhov:
„1.
Má sa zásada riadneho finančného hospodárenia vykladať v tom zmysle, že v spojení so zásadou ekvivalencie bráni tomu, aby právnickej osobe, ktorá podniká s cieľom dosiahnuť zisk a je príjemkyňou nenávratného úveru z EFRR, orgán verejnej správy členského štátu zaplatil úroky z omeškania (sankčné úroky) za oneskorenú úhradu oprávnených výdavkov za obdobie, v ktorom bol v platnosti správny akt, ktorý vylučoval úhradu a ktorý bol následne súdnym rozhodnutím zrušený?
2.
V prípade zápornej odpovede na prvú otázku je pochybenie príjemcu úveru, ktoré je konštatované v tomto rozhodnutí, relevantné pre vyčíslenie výšky úrokov z omeškania s prihliadnutím na skutočnosť, že tento orgán verejnej správy zodpovedný za správu fondov Európskej únie nakoniec po vydaní tohto rozhodnutia vyhlásil všetky výdavky za oprávnené?
3.
Je pri výklade zásady ekvivalencie, pokiaľ ide o okamih, v ktorom sa príjemcovi nenávratného úveru z EFRR priznajú úroky z omeškania, relevantné ustanovenie vnútroštátneho práva, v ktorom sa stanovuje, že v prípade zistenia nezrovnalostí je jediným dôsledkom nepriznanie predmetného finančného zvýhodnenia alebo, v závislosti od prípadu, jeho odňatie (vrátenie neoprávnene vyplatených súm), a to vo výške, v akej bolo poskytnuté, bez nároku na zaplatenie úrokov, aj keď príjemca požíval túto výhodu až do okamihu vrátenia, a [že] len v prípade, že k tomuto vráteniu nedôjde v zákonom stanovenej lehote 30 dní od oznámenia exekučného titulu, sa uplatnia ustanovenia článku 42 ods. 1 a 2 [OUG č. 66/2011], ktoré umožňujú získať úroky po uplynutí uvedenej lehoty?“ (
19
)
24.
Písomné pripomienky Súdnemu dvoru predložili MFE, rumunská a portugalská vláda, ako aj Európska komisia.
Analýza
25.
Svojou prvou až treťou prejudiciálnou otázkou, ktoré sú predmetom týchto návrhov, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či má AA v prejednávanej veci nárok na zaplatenie úrokov z omeškania (prvá a tretia otázka) a či môže byť výška týchto úrokov obmedzená z dôvodu nezrovnalostí, ktorých sa táto spoločnosť dopustila (druhá otázka).
26.
Preto preskúmam najprv prvú a tretiu prejudiciálnu otázku spoločne a potom druhú prejudiciálnu otázku.
O prvej a tretej otázke
27.
Pokiaľ ide o prvú a tretiu otázku, vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či má právnická osoba v súlade so zásadami Únie, a konkrétnejšie so zásadami riadneho finančného hospodárenia a ekvivalencie, nárok na zaplatenie úrokov z omeškania za oneskorenú úhradu oprávnených výdavkov z prostriedkov Únie za obdobie, počas ktorého bol v platnosti akt, ktorým bola táto výhoda odňatá a ktorý bol následne príslušným vnútroštátnym súdom zrušený.
28.
Keďže v práve Únie ani vo vnútroštátnom práve neexistuje výslovná úprava, tento súd predkladá dve možné riešenia:
–
na jednej strane (prvá prejudiciálna otázka) by úhrada úrokov z omeškania mohla byť odôvodnená podľa pravidiel všeobecného práva, (
20
) a to za predpokladu, že tieto pravidlá sú zlučiteľné so zásadami ochrany finančných záujmov Únie a riadneho finančného hospodárenia,
–
na strane druhej (tretia prejudiciálna otázka) by úhrada týchto úrokov mohla byť vylúčená na základe analogického uplatnenia osobitných ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré upravujú odňatie finančnej výhody v prípade nezrovnalostí (
21
) a v ktorých sa stanovuje úhrada úrokov z omeškania len od uplynutia lehoty na vrátenie neoprávnene vyplatených súm. (
22
)
29.
V tejto súvislosti MFE zdôrazňuje, že zásada ekvivalencie nemôže v prejednávanej veci odôvodniť povinnosť platiť úroky z omeškania, a to v podstate z dôvodu nerovnosti medzi stranami, (
23
) a keďže AA si navyše nesplnila svoje povinnosti, (
24
) a že ani zásada riadneho finančného hospodárenia nemôže odôvodniť takúto povinnosť, ktorá by spôsobila značnú ujmu rozpočtu dotknutého členského štátu v prospech prijímateľov finančných prostriedkov, a to bez akéhokoľvek zmluvného alebo právneho základu. MFE preto odporúča uplatniť ustanovenie vnútroštátneho práva upravujúce odňatie finančnej výhody v prípade nezrovnalostí. (
25
) Podobne aj rumunská a portugalská vláda vylučujú priznanie úrokov z omeškania v prejednávanej veci, v súlade so zásadou riadneho finančného hospodárenia (
26
) a zásadou ekvivalencie, ak neexistujú vnútroštátne ustanovenia upravujúce podobné situácie, (
27
) a zdôrazňujú existenciu širokej miery voľnej úvahy, ktorú majú členské štáty v takejto situácii.
30.
Komisia sa domnieva, že v prípade neexistencie osobitných ustanovení (
28
) je na právnom systéme dotknutého členského štátu, aby túto otázku vyriešil na základe zásady procesnej autonómie v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity, pričom úhrada takýchto úrokov by nebola v rozpore so zásadou riadneho finančného hospodárenia. (
29
) Pokiaľ ide konkrétne o uplatnenie zásady ekvivalencie, Komisia sa domnieva, že vnútroštátnemu súdu prináleží určiť porovnateľné postupy podľa vnútroštátneho práva, pričom spresňuje, že ustanovenie vnútroštátneho práva, v ktorom sa upravuje odňatie finančnej výhody v prípade nezrovnalostí, (
30
) nie je v tomto ohľade relevantné, keďže sa týka kategórie žalôb, ktoré sú tiež založené na práve Únie.
31.
Na úvod by som chcel zdôrazniť, že plnenie rozpočtu Únie podľa nariadenia č. 1083/2006 (
31
) je predmetom zdieľaného riadenia, v rámci ktorého je na jednej strane Komisia zodpovedná najmä za plánovanie a schvaľovanie programov a na druhej strane sú členské štáty prostredníctvom svojich riadiacich orgánov zodpovedné za riadenie a vykonávanie operačných programov (
32
), najmä pokiaľ ide o prijímateľov, ktorí majú právo na čo najrýchlejšie a úplné získanie celej sumy verejného príspevku. (
33
) Príslušný členský štát je preto zodpovedný za riadenie a kontrolu operačného programu, a najmä za prevenciu, odhaľovanie a nápravu nezrovnalostí a vymáhanie neoprávnene vyplatených súm, prípadne aj zvýšených o úroky z omeškania. (
34
)
32.
Konkrétnejšie povedané, riadiaci orgán je zodpovedný za riadenie a vykonávanie operačného programu v súlade so zásadou riadneho finančného hospodárenia. (
35
) Podľa tejto zásady je nutné rozpočet plniť v súlade so zásadami hospodárnosti, efektívnosti a účinnosti, (
36
) čo si vyžaduje, aby členské štáty využívali európske štrukturálne a investičné fondy v súlade so zásadami a s právnymi požiadavkami, na ktorých je založená odvetvová právna úprava Únie. (
37
)
33.
Odvetvové nariadenia Únie, vykladané vzhľadom na zásadu riadneho finančného hospodárenia, však neobsahujú žiadnu zásadu, ktorá by stanovovala, či by sa okrem vrátenia alebo vymáhania neoprávnene poskytnutých prostriedkov mali alebo nemali hradiť úroky z omeškania pri oneskorenom vrátení alebo vymáhaní v prípade členských štátov a prijímateľov. (
38
) Tieto nariadenia a zásada riadneho finančného hospodárenia sa obmedzujú na to, že členským štátom priznávajú právo požadovať úroky z vymožených súm v súlade s vnútroštátnym právom, ale nevymedzujú povahu ani spôsob získania týchto úrokov. (
39
)
34.
Za týchto okolností prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby na základe zásady procesnej autonómie upravil procesné náležitosti týkajúce sa žalôb určených na zaručenie ochrany práv osôb podliehajúcich súdnej právomoci, ale pod podmienkou, že nesmú byť menej priaznivé než pravidlá, ktoré upravujú podobné situácie podliehajúce vnútroštátnemu právu (zásada ekvivalencie), a že nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv, ktoré priznáva právo Únie (zásada efektivity). (
40
)
35.
V prejednávanej veci, pokiaľ ide po prvé o zásadu ekvivalencie, podľa môjho názoru právo Únie nijako nebráni vnútroštátnemu súdu prijať jedno z dvoch riešení uvedených v bode 28 vyššie, keďže práve jemu prináleží overiť, ktoré ustanovenie by sa podľa vnútroštátneho práva uplatňovalo na podobnú situáciu. Konkrétnejšie povedané, práve v tomto kontexte prináleží tomuto súdu posúdiť relevantnosť pravidla vnútroštátneho práva, ktoré tento súd uviedol vo svojej tretej prejudiciálnej otázke, (
41
) podľa ktorého sú úroky splatné len v prípade, keď vrátenie neoprávnenej finančnej výhody nebolo vykonané v zákonom stanovenej lehote.
36.
Vzhľadom na uvedené a bez toho, aby bolo dotknuté overovanie, ktoré prináleží vnútroštátnemu súdu, tvrdím, že podľa práva členských štátov majú úroky z omeškania zvyčajne za cieľ napraviť omeškanie s plnením záväzku, pričom nemajú stricto sensu„kompenzačnú“ funkciu (
42
) a zvyčajne nasledujú po formálnom upozornení dlžníka veriteľom. (
43
) Existujú však aj prípady, v ktorých sa úroky z omeškania uplatňujú aj v prípade, že nedošlo ku skutočnému omeškaniu platby, a ich cieľom je v podstate kompenzovať prosté zbavenie možnosti užívať protiprávne zaplatenú sumu. (
44
)
37.
Pokiaľ ide po druhé o zásadu efektivity, keďže v právnych predpisoch Únie a v judikatúre Únie a členských štátov neexistuje spoločný prístup, domnievam sa, že platba úrokov z omeškania zo strany riadiaceho orgánu v prípade oneskorenej úhrady oprávnených výdavkov z fondov Únie síce v zásade nie je v právnych predpisoch Únie výslovne stanovená, nebránila by však plneniu cieľov uplatniteľných právnych predpisov a nebola by v rozpore s právnymi zásadami a požiadavkami, z ktorých vychádzajú odvetvové nariadenia Únie, najmä nie so zásadou riadneho finančného hospodárenia. (
45
)
38.
Okrem toho by priznanie úrokov z omeškania v prejednávanej veci nemohlo mať vplyv na finančné záujmy Únie, keďže takéto výdavky nie sú oprávnené na úhradu členskému štátu zo strany Komisie. (
46
)
39.
Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem odpovedať na prvú a tretiu prejudiciálnu otázku tak, že zásada riadneho finančného hospodárenia v spojení so zásadou ekvivalencie sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej môže prijímateľ nenávratných finančných prostriedkov z EFRR získať od riadiaceho orgánu členského štátu úroky z omeškania za oneskorenú úhradu oprávnených výdavkov za obdobie, počas ktorého bol v platnosti správny akt vylučujúci úhradu týchto výdavkov, ktorý bol neskôr zrušený súdnym rozhodnutím, a že v tejto súvislosti prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v súlade so zásadou ekvivalencie posúdil relevantnosť vnútroštátneho právneho pravidla, podľa ktorého sú úroky splatné len v prípade, že vrátenie neoprávnenej finančnej výhody nebolo vykonané v zákonom stanovenej lehote.
O druhej otázke
40.
Pokiaľ ide o druhú prejudiciálnu otázku, vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či možno obmedziť výšku úrokov z omeškania z dôvodu nezrovnalostí, ktorých sa dopustil prijímateľ pri plnení zmluvy o financovaní, ak príslušný orgán v tejto súvislosti neuplatnil žiadnu finančnú opravu.
41.
MFE a rumunská vláda v podstate tvrdia, že keďže súdnym rozhodnutím, ktorým sa zrušilo ukončenie zmluvy o financovaní, sa konštatovali aj nezrovnalosti zo strany spoločnosti AA pri plnení zmluvy o financovaní, tieto nezrovnalosti prinajmenšom čiastočne bránia plateniu úrokov z omeškania. Podľa Komisie prináleží vnútroštátnemu súdu, aby určil, či tieto nezrovnalosti možno zohľadniť pri výpočte výšky úrokov z omeškania, a to podľa vnútroštátneho práva uplatniteľného na podobné vnútroštátne spory, v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie, a najmä so zásadou proporcionality.
42.
Podľa môjho názoru, keďže neexistujú pravidlá práva Únie uplatniteľné v prejednávanej veci, aj v tomto smere prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby upravil procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv osôb podliehajúcich súdnej právomoci, a to podľa zásady procesnej autonómie a s ohľadom na zásady ekvivalencie a efektivity. (
47
) Okrem toho, keďže predmetné konanie vo veci samej, ktoré sa týka poskytnutia finančných prostriedkov z rozpočtu Únie, je vykonávacím opatrením práva Únie, podlieha všeobecným zásadám práva Únie, medzi ktoré patrí najmä zásada proporcionality. (
48
)
43.
Predovšetkým v súlade so zásadou ekvivalencie práve vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či sa nezrovnalosti, ktorých sa prijímateľ dopustil, musia zohľadniť v rámci podobných vnútroštátnych sporov a či sú pravidlá stanovené vnútroštátnym právom v súlade s právom Únie.
44.
V tomto smere a bez toho, aby som chcel zasahovať do posúdenia, ktoré má vykonať vnútroštátny súd, sa domnievam, že by sa malo rozlišovať medzi otázkou prípadného uloženia finančných opráv vzhľadom na porušenie zmluvných povinností zo strany prijímateľa posudzovanou z hľadiska právnej úpravy Únie a vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcich sa poskytovania finančných prostriedkov Únie na jednej strane a na druhej strane otázkou platenia úrokov z omeškania z dôvodu omeškania s poskytnutím finančných prostriedkov, posudzovanou z hľadiska vnútroštátnych ustanovení upravujúcich platenie úrokov z omeškania v podobných situáciách. Tento súd preto bude musieť overiť, do akej miery mu vnútroštátne právo umožňuje zohľadniť nezrovnalosti, ktoré vznikli pri realizácii projektu s cieľom odôvodniť zamietnutie alebo zníženie úrokov z omeškania ako takých. (
49
)
45.
Pokiaľ potom ide o zásadu efektivity, treba pripomenúť, že je povinnosťou dotknutého členského štátu zohľadniť dodržiavanie pravidiel Únie, a teda odhaliť a napraviť prípadné nezrovnalosti zrušením celej verejnej účasti na operačnom programe alebo jej časti, pričom musí zohľadniť povahu a závažnosť nezrovnalostí a z toho vyplývajúcu finančnú stratu pre fond. (
50
)
46.
V prejednávanej veci MFE pristúpilo k uhradeniu oprávnených výdavkov v plnej výške bez vykonania opráv. (
51
) Za týchto konkrétnych okolností prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil, či a do akej miery mu vnútroštátne právo umožňuje zohľadniť v konaní vo veci samej, ktoré sa týka nároku na úroky z omeškania, prípadne z úradnej moci, (
52
) nezrovnalosti zistené v rozsudku o druhej žalobe, a to aj vzhľadom na skutočnosť, že MFE vykonalo úhradu podľa právoplatného rozsudku o druhej žalobe. (
53
) Nie je totiž jasné, či a do akej miery mal vnútroštátny orgán možnosť uložiť finančné opravy pri úhrade sumy oprávnených výdavkov, keďže pôvodne – neúspešne – uložil prísnejšie opatrenie, teda zrušenie zmluvy o financovaní. (
54
) Právo Únie teda nebráni tomu, aby vnútroštátny súd spochybnil, pokiaľ to vnútroštátna právna úprava umožňuje, výšku prípadných splatných úrokov z omeškania, a to z dôvodu zistených nezrovnalostí. V opačnom prípade, a v prospech prijímateľa, tieto nezrovnalosti nebudú mať žiadne dôsledky.
47.
Napokon, pokiaľ ide o zásadu proporcionality, vzhľadom na to, že v spise predloženom Súdnemu dvoru chýbajú informácie o prípadných nezrovnalostiach pri plnení zmluvy o financovaní, ktoré možno pripísať spoločnosti AA, je nutné konštatovať, že prináleží vnútroštátnemu súdu, keď už uznal svoju právomoc vo svetle vyššie uvedených úvah, aby posúdil, či v danom prípade, ak takéto nezrovnalosti existujú, odôvodňujú zrušenie alebo zníženie prípadných úrokov, pričom treba mať na pamäti, že ak si medzi viacerými rovnako vhodnými opatreniami možno vyberať, je na základe zásady proporcionality vhodné použiť najmenej obmedzujúce opatrenie. (
55
)
48.
Za týchto okolností navrhujem, aby sa na druhú prejudiciálnu otázku odpovedalo tak, že ak má prijímateľ nenávratných finančných prostriedkov z EFRR od orgánu verejnej moci členského štátu získať úroky z omeškania za oneskorenú úhradu oprávnených výdavkov za obdobie, počas ktorého bol v platnosti správny akt, ktorý úhrade bránil a ktorý bol následne zrušený súdnym rozhodnutím, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v súlade so zásadou procesnej autonómie určil, či nezrovnalosti, ktorých sa dopustil prijímateľ finančných prostriedkov, možno zohľadniť pri výpočte výšky úrokov z omeškania podľa vnútroštátneho práva uplatniteľného na podobné vnútroštátne spory, a to za predpokladu dodržania zásad ekvivalencie a efektivity, ako aj všeobecných zásad práva Únie, najmä zásady proporcionality.
Návrh
49.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvú až tretiu prejudiciálnu otázku, ktoré položil Curtea de Apel Cluj (Odvolací súd Kluž, Rumunsko), takto:
1.
Zásada riadneho finančného hospodárenia v spojení so zásadou ekvivalencie, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej môže prijímateľ nenávratných finančných prostriedkov z Európskeho fondu regionálneho rozvoja (EFRR) získať od riadiaceho orgánu členského štátu úroky z omeškania za oneskorenú úhradu oprávnených výdavkov za obdobie, počas ktorého bol v platnosti správny akt vylučujúci úhradu týchto výdavkov, ktorý bol neskôr zrušený súdnym rozhodnutím, a že v tejto súvislosti prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v súlade so zásadou ekvivalencie posúdil relevantnosť vnútroštátneho právneho pravidla, podľa ktorého sú úroky splatné len v prípade, že vrátenie neoprávnenej finančnej výhody nebolo vykonané v zákonom stanovenej lehote.
2.
Ak má prijímateľ nenávratných finančných prostriedkov z EFRR od orgánu verejnej moci členského štátu získať úroky z omeškania za oneskorenú úhradu oprávnených výdavkov za obdobie, počas ktorého bol v platnosti správny akt, ktorý úhrade bránil a ktorý bol následne zrušený súdnym rozhodnutím, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v súlade so zásadou procesnej autonómie určil, či nezrovnalosti, ktorých sa dopustil prijímateľ finančných prostriedkov, možno zohľadniť pri výpočte výšky úrokov z omeškania podľa vnútroštátneho práva uplatniteľného na podobné vnútroštátne spory, a to za predpokladu dodržania zásad ekvivalencie a efektivity, ako aj všeobecných zásad práva Únie, najmä zásady proporcionality.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Nariadenie Rady z 11. júla 2006, ktorým sa ustanovujú všeobecné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde a Kohéznom fonde a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1260/1999 (Ú. v. EÚ L 210, 2006, s. 25), zmenené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 423/2012 z 22. mája 2012 (Ú. v. EÚ L 133, 2012, s. 1) (ďalej len „nariadenie č. 1083/2006“).
(
3
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 5. júla 2006 o Európskom fonde regionálneho rozvoja, a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1783/1999 (Ú. v. EÚ L 210, 2006, s. 1).
(
4
)	Nariadenie Rady z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, 2002, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74).
(
5
)	Legea nr. 554/2004 a contenciosului administrativ (zákon č. 554/2004 o správnom súdnictve) z 2. decembra 2004 (Monitorul Oficial al României, č. 1154 zo 7. decembra 2004, ďalej len „zákon č. 554/2004“).
(
6
)	Legea nr. 287/2009 privind Codul civil al României (zákon č. 287/2009 o rumunskom Občianskom zákonníku) zo 17. júla 2009 (znovu zverejnený v Monitorul Oficial al României, časť I, č. 505 z 15. júla 2011, ďalej len „Občiansky zákonník“).
(
7
)	Ordonanța Guvernului nr. 13 privind dobânda legală remuneratorie și penalizatoare pentru obligații bănești, precum și pentru reglementarea unor măsuri financiar fiscale în domeniul bancar (nariadenie vlády č. 13 o zákonných úhradových a sankčných úrokoch za peňažné záväzky, ako aj o úprave finančných a fiškálnych opatrení v oblasti bankovníctva) z 24. augusta 2011 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 607 z 29. augusta 2011, ďalej len „OG č. 13/2011“).
(
8
)	Ordonanță de urgență a Guvernului nr. 66/2011 privind prevenirea, constatarea și sancționarea neregulilor apărute în obținerea și utilizarea fondurilor europene și/sau a fondurilor publice naționale aferente acestora (mimoriadne nariadenie vlády č. 66/2011 o prevencii, zisťovaní a sankcionovaní nezrovnalostí zistených pri získavaní a využívaní prostriedkov z európskych fondov a/alebo súvisiacich vnútroštátnych verejných prostriedkov), z 29. júna 2011 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 461 z 30. júna 2011, ďalej len „OUG č. 66/2011“).
(
9
)	Okrem toho sa AA zaviazala spolufinancovať tento projekt prostredníctvom príspevku na oprávnené výdavky a prostredníctvom neoprávnených výdavkov.
(
10
)	Na základe uplatniteľných zmluvných a právnych ustanovení splatnosť povinnosti úhrady MFE uplynula 20 dní odo dňa podania žiadosti o úhradu. Listom z 22. septembra 2015 AA požiadala o uhradenie oprávnených výdavkov. Táto žiadosť o úhradu bola doplnená listami z 2. a 22. októbra 2015 vzhľadom na to, že v čase podania uvedenej žiadosti nebola vykonaná úplná úhrada za určité zakúpené zariadenia.
(
11
)	Tento úver mal byť uhradený z finančných prostriedkov poskytnutých MFE.
(
12
)	Najmä v dôsledku toho, že AA nedodržala povinnosť zverejniť výzvu na predkladanie ponúk alebo oznámenie o vyhlásení obstarávania a dopustila sa aj iných nezrovnalostí pri realizácii zmluvy o financovaní.
(
13
)	Konkrétne ide o dátum, keď Înalta Curte de Casație și Justiție (Najvyšší a kasačný súd, Rumunsko) zamietol podaný opravný prostriedok.
(
14
)	Vnútroštátny súd najmä uviedol, že aj keď AA nedodržala ustanovenia zmluvy o financovaní týkajúce sa uverejnenia výzvy na predkladanie ponúk alebo oznámenia o vyhlásení obstarávania na zariadenia, nákupy sa napriek tomu uskutočnili v súlade s postupom stanoveným v rozhodnutí prijatom MFE, boli vypracované pripomienky týkajúce sa stanovenia odhadovaných súm a boli vymedzené kritériá, ktoré určovali výber postupu.
(
15
)	V tomto rámci MFE vykonalo platbu v plnej výške bez uplatnenia akejkoľvek finančnej opravy, a to napriek nezrovnalostiam konštatovaným v rozsudku Curtea de Apel Cluj (Odvolací súd Kluž).
(
16
)	V tomto prípade ujma pozostáva z dodatočných nákladov vo výške 28983,65 RON (približne 6500 eur) na úroky a provízie vyplývajúce z predĺženia zmluvy o úvere.
(
17
)	Vnútroštátny súd tiež pripomína, že členské štáty majú mieru voľnej úvahy pri úprave spôsobov kontroly určených na zabezpečenie ochrany finančných záujmov Únie.
(
18
)	V tomto prípade by išlo o článok 42 OUG č. 66/2011, podľa ktorého ak dlžník nesplní v zákonom stanovenej 30‑dňovej lehote povinnosť vrátiť sumy, ktoré mu boli neoprávnene vyplatené, musí hradiť úroky z omeškania až od prvého dňa nasledujúceho po uplynutí tejto lehoty.
(
19
)	Štvrtou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd tiež pýta, či taká zmluva o financovaní, o akú ide vo veci samej, patrí do pôsobnosti smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/7/EÚ zo 16. februára 2011 o boji proti oneskoreným platbám v obchodných transakciách (Ú. v. EÚ L 48, 2011, s. 1) na účely stanovenia úrokovej sadzby uplatniteľnej v prípade oneskorenej platby.
(
20
)	Podľa vnútroštátneho súdu ide o článok 1535 Občianskeho zákonníka a články 1 a 3 OG č. 13/2011, keďže článok 28 zákona č. 554/2004 umožňuje doplniť ustanovenia tohto zákona o ustanovenia všeobecného práva stanovené v Občianskom zákonníku. Poznamenávam však, že toto posledné ustanovenie, ako je uvedené v uznesení o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, odkazuje na Občiansky súdny poriadok.
(
21
)	Podľa vnútroštátneho súdu ide o článok 42 OUG č. 66/2011.
(
22
)	Vnútroštátny súd tiež pripomína, že vnútroštátna judikatúra je v tomto smere nejednotná. Niektoré súdy totiž priznali úroky z omeškania v súlade so zásadami právnej istoty, ochrany legitímnej dôvery a ekvivalencie, zatiaľ čo iné súdy odmietli takéto úroky priznať z dôvodu, že ich vnútroštátne právne predpisy výslovne nestanovujú.
(
23
)	Podľa MFE by prijímateľ finančných prostriedkov mal prospech z bezodplatného poskytnutia súm z rozpočtu Únie bez akejkoľvek povinnosti vrátenia, ale len s povinnosťou realizovať projekt v súlade so zmluvou o financovaní, zatiaľ čo riadiaci orgán by z priznanej pomoci nemal žiadny majetkový prospech.
(
24
)	MFE naopak uvádza, že konalo v dobrej viere, keď reagovalo na žiadosť o vrátenie finančných prostriedkov ihneď po právoplatnom rozhodnutí súdu, ktorým sa zrušilo ukončenie zmluvy o financovaní.
(
25
)	Konkrétne článok 42 OUG č. 66/2011. Konkrétne možno podľa MFE súlad so zásadou ekvivalencie zabezpečiť len vtedy, ak sa voči verejnému obstarávateľovi bude uplatňovať rovnaké pravidlo týkajúce sa sankčných úrokoch ako v prípade sankčných úrokov uplatňovaných voči prijímateľovi financovania.
(
26
)	Rumunská vláda zdôrazňuje, že na takýto prípad sa nevzťahuje právo Únie, keďže prípadná úhrada úrokov by sa financovala z rozpočtu členského štátu.
(
27
)	Rumunská vláda sa tiež odvoláva na článok 42 OUG č. 66/2011, zatiaľ čo portugalská vláda zdôrazňuje negatívny vplyv prípadného uplatnenia úrokov z omeškania na citlivú úlohu kontroly zverenú vnútroštátnym orgánom.
(
28
)	Konkrétne pripomína, že článok 70 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1083/2006 sa obmedzuje na to, že členským štátom dáva možnosť požadovať úroky zo súm získaných späť v súlade s vnútroštátnym právom, ale nevymedzuje povahu ani spôsob získania týchto úrokov.
(
29
)	Komisia spresňuje, že v takomto prípade by neboli dotknuté finančné záujmy Únie, keďže v súlade s článkom 7 nariadenia č. 1080/2006 a článkom 56 ods. 3 prvým pododsekom nariadenia č. 1083/2006 takéto výdavky nie sú oprávnené na to, aby ich Komisia členským štátom vrátila.
(
30
)	Konkrétne článok 42 OUG č. 66/2011.
(
31
)	Pre spresnenie pripomínam, že hoci nariadenie č. 1083/2006 bolo s účinnosťou od 1. januára 2014 zrušené článkom 153 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1303/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa stanovujú spoločné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde, Kohéznom fonde, Európskom poľnohospodárskom fonde pre rozvoj vidieka a Európskom námornom a rybárskom fonde a ktorým sa stanovujú všeobecné ustanovenia o Európskom fonde regionálneho rozvoja, Európskom sociálnom fonde, Kohéznom fonde a Európskom námornom a rybárskom fonde, a ktorým sa zrušuje nariadenie Rady (ES) č. 1083/2006 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 320), v súlade s článkom 152 nariadenia č. 1303/2013 toto nariadenie nemá vplyv na pokračovanie ani na úpravu pomoci schválenej Komisiou na základe nariadenia č. 1083/2006.
(
32
)	Pozri článok 14 nariadenia č. 1083/2006.
(
33
)	Pozri článok 80 nariadenia č. 1083/2006.
(
34
)	Pozri článok 70 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1083/2006.
(
35
)	Pozri článok 60 nariadenia č. 1083/2006. Na túto zásadu sa vo všeobecnosti odkazuje aj v článku 317 ZFEÚ, v ktorom sa uvádza, že pokiaľ ide o plnenie rozpočtu Únie, „členské štáty spolupracujú s Komisiou tak, aby zabezpečili využívanie rozpočtových prostriedkov v súlade so zásadami riadneho finančného hospodárenia“.
(
36
)	Pozri najmä vymedzenie v článku 30 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 z 25. októbra 2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, a zrušení nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Ú. v. EÚ L 298, 2012, s. 1), ako aj v článku 2 bode 59 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) 2018/1046 z 18. júla 2018 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, o zmene nariadení (EÚ) č. 1296/2013, (EÚ) č. 1301/2013, (EÚ) č. 1303/2013, (EÚ) č. 1304/2013, (EÚ) č. 1309/2013, (EÚ) č. 1316/2013, (EÚ) č. 223/2014, (EÚ) č. 283/2014 a rozhodnutia č. 541/2014/EÚ a o zrušení nariadenia (EÚ, Euratom) č. 966/2012 (Ú. v. EÚ L 193, 2018, s. 1).
(
37
)	Rozsudok zo 14. apríla 2021, Rumunsko/Komisia (T‑543/19, EU:T:2021:193, bod 50), potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom zo 14. júla 2022, Rumunsko/Komisia (C‑401/21 P, EU:C:2022:564).
(
38
)	V iných oblastiach práva Únie to tak nie je. Napríklad v článku 232 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307), zmeneného nariadením Rady (ES) č. 1791/2006 z 20. novembra 2006 (Ú. v. EÚ L 363, 2006, s. 1), sa stanovujú úroky z omeškania z colných dlhov, ktoré majú za cieľ napraviť dôsledky vyplývajúce z prekročenia platobnej lehoty a najmä zabrániť tomu, aby dlžník colného dlhu získal neoprávnene prospech z toho, že sumy, ktoré je povinný z tohto dlhu zaplatiť, mu ostanú k dispozícii nad rámec lehoty stanovenej na jeho zaplatenie (pozri rozsudok z 31. marca 2011, Aurubis Bălgarija, C‑546/09, EU:C:2011:199, bod 29). Okrem toho v oblasti DPH Súdny dvor rozhodol, že keď dôjde k vráteniu nadmerného odpočtu DPH zdaniteľnej osobe po uplynutí primeranej lehoty, podľa zásady neutrality daňového systému DPH sa vyžaduje, aby takto vzniknuté finančné straty na ujmu zdaniteľnej osoby, ktoré vyplývajú z nemožnosti disponovať s predmetnými peňažnými sumami, boli kompenzované zaplatením úrokov z omeškania (pozri rozsudok z 24. októbra 2013, Rafinăria Steaua Română, C‑431/12, EU:C:2013:686, bod 23). Tieto úvahy by mohli viesť k záveru, že keď chcel normotvorca EÚ uložiť povinnosť hradiť úroky, urobil to výslovne, zatiaľ čo v tomto prípade zrejme ponechal členským štátom plný manévrovací priestor.
(
39
)	Pozri najmä článok 70 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1083/2006. V analogickom kontexte, ktorý sa týka Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF), Súdny dvor rozhodol, že v situácii, keď sa v práve Únie nestanovuje platba úrokov v členskom štáte, je s právom Únie zlučiteľné, ak členský štát pri vymáhaní neoprávnene získanej výhody z rozpočtu Únie vyberá úroky v súlade s vnútroštátnym právom, a to aj vtedy, keď sú tieto úroky príjmom rozpočtu členského štátu (pozri rozsudok z 29. marca 2012, Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, bod 46 a citovanú judikatúru). To isté platí vtedy, keď úroky, ktorých platbu právo Únie nevyžaduje, sú v rámci opatrení financovaných EPZF vrátené do rozpočtu Únie (pozri rozsudok z 29. marca 2012, Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, bod 47).
(
40
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. marca 2017, Aquino (C‑3/16, EU:C:2017:209, bod 48 a citovaná judikatúra).
(
41
)	Konkrétne článok 42 OUG č. 66/2011.
(
42
)	Okrem toho tvrdím, že v tomto prípade by AA mala mať stále možnosť v súlade s príslušnými vnútroštátnymi procesnými pravidlami preukázať existenciu hospodárskej škody spôsobenej omeškaním úhrady, čo by si okrem iného vyžadovalo dôkaz o tejto ujme (ide pravdepodobne o časť žaloby vo veci samej, ktorá sa týka náhrady škody).
(
43
)	Pozri napríklad v gréckom práve články 340 a 355 αστικός κώδικας/astikós kódikas (Občiansky zákonník), vo francúzskom práve článok 1344‑1 code civil (Občiansky zákonník) a v talianskom práve článok 1224 codice civile (Občiansky zákonník). Okrem toho z rovnakého hľadiska vychádza napríklad aj článok 99 nariadenia 2018/1046 s názvom „Úroky z omeškania“, v ktorom sa v podstate stanovuje, že bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia vyplývajúce z uplatnenia osobitnej regulácie, sa každá pohľadávka, ktorá nebola splatená v lehote uvedenej v oznámení o dlhu, úročí úrokmi z omeškania (toto ustanovenie, uvedené na vysvetlenie, však na spor vo veci samej nemožno uplatniť ratione temporis).
(
44
)	Ide napríklad o prípad vrátenia nezákonnej sankcie. Pozri najmä v gréckom práve článok 21 διάταγμα της 26.6/10.7.1944„περί κώδικος των νόμων περί δικών του Δημοσίου“ [dekrét z 26. júna/10. júla 1944, ktorým sa kodifikujú zákony o konaní vo verejných veciach (FEK A’ 139)] a v talianskom práve článok 44 ods. 1 decreto del Presidente della Repubblica n. 602 del 1973 [dekrét prezidenta republiky č. 602 z 29. septembra 1973, ktorým sa stanovujú ustanovenia o výbere dane z príjmov (GURI č. 268 zo 16. októbra 1973)]. Zdá sa, že podobné riešenie bolo prijaté vo francúzskom práve v článku L. 208 livre des procédures fiscales (Daňový poriadok).
(
45
)	Naopak povinnosť platiť úroky z omeškania by v tejto situácii mohla prípadne uľahčiť uplatňovanie práva prijímateľov na získanie verejného príspevku „čo najskôr“ a v plnej výške, ak sú splnené kritériá oprávnenosti (pozri článok 80 nariadenia č. 1083/2006).
(
46
)	V súlade s článkom 7 nariadenia č. 1080/2006 a článkom 56 ods. 3 prvým pododsekom nariadenia č. 1083/2006 totiž na úroky nemožno získať príspevok z EFRR a nepovažujú sa za výdavky vynaložené na operácie, o ktorých rozhodol riadiaci orgán. V prejednávanej veci navyše úroky ani nespadajú do časového rozsahu oprávnenosti uvedeného v článku 56 ods. 1 nariadenia č. 1083/2006, v ktorom sa stanovuje, že takéto výdavky sú oprávnené len vtedy, ak boli skutočne vynaložené pred 31. decembrom 2015.
(
47
)	Pozri bod 34 vyššie.
(
48
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. januára 2022, Zinātnes parks (C‑347/20, EU:C:2022:59, bod 61 a citovaná judikatúra).
(
49
)	V uznesení o predložení veci totiž vnútroštátny súd uviedol, že po vydaní rozsudku v druhej žalobe a následnej úhrade všetkých oprávnených výdavkov sa žiadosť o úhradu oprávnených výdavkov vo veci samej stala bezpredmetnou.
(
50
)	Pozri najmä článok 98 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1083/2006.
(
51
)	Pozri poznámku pod čiarou 15 vyššie.
(
52
)	Z uznesenia o predložení veci nevyplýva, či vnútroštátny súd zamýšľa riešiť otázku „zápočtu“ prípadných úrokov z omeškania a finančných opráv z vlastnej iniciatívy alebo či tento dôvod vznieslo MFE. V tomto prejudiciálnom konaní MFE tvrdilo, že ak by uznalo všetky sporné výdavky za oprávnené, neznamenalo by to retroaktívne uznanie nárokov spoločnosti AA, ale len potvrdenie dobrej viery tejto spoločnosti.
(
53
)	Konkrétne ide o rozsudok, ktorým sa zrušilo ukončenie zmluvy o financovaní (pozri body 19 a 20 vyššie). Uplatnenie prípadných finančných opráv preto nemôže spochybniť úhradu všetkých oprávnených výdavkov, ktorú MFE vykonalo, aby nehrozilo následné vznesenie citlivej otázky prípadného porušenia zásady rozsúdenej veci (res iudicata). Hoci táto otázka nie je predmetom prejudiciálnych otázok položených vnútroštátnym súdom, pripomínam, že vzhľadom na význam zásady rozsúdenej veci (res iudicata) v právnom poriadku Únie aj vo vnútroštátnych právnych poriadkoch sa v práve Únie nevyžaduje, aby vnútroštátny súd neuplatňoval vnútroštátne procesné pravidlá, ktoré rozhodnutiu priznávajú právnu silu rozsúdenej veci (res iudicata), aj keď by to umožnilo nápravu vnútroštátneho stavu, ktorý je s týmto právom nezlučiteľný, pokiaľ uplatniteľné vnútroštátne procesné pravidlá neobsahujú za určitých podmienok možnosť vnútroštátneho súdu vrátiť sa k rozhodnutiu, ktoré má právnu silu rozsúdenej veci (res iudicata), s cieľom zosúladiť situáciu s vnútroštátnym právom, pričom v takom prípade musí mať táto možnosť v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity prednosť, ak sú tieto podmienky splnené, aby sa obnovil súlad situácie, o ktorú ide vo veci samej, s právom Únie (pozri v tomto smere rozsudok z 23. novembra 2023, Right to Know, C‑84/22, EU:C:2023:910, body 62, 63 a 78, ako aj citovanú judikatúru).
(
54
)	Keďže postupoval takto, nemal možnosť uplatniť svoju právomoc, pokiaľ ide o prípadné zníženie istiny v dôsledku zistených nezrovnalostí.
(
55
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. februára 2022, Agenzia delle dogane e dei monopoli a Ministero dell’Economia e delle Finanze (C‑452/20, EU:C:2022:111, bod 38 a citovaná judikatúra).