62004CJ0419_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑419/04,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím cour d’appel de Poitiers (Francúzsko) z 21. septembra 2004 a doručený Súdnemu dvoru 30. septembra 2004, ktorý súvisí s konaním:
Conseil général de la Vienne
proti
Directeur général des douanes et droits indirects,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J.‑P. Puissochet, S. von Bahr, U. Lõhmus (spravodajca) a A. Ó Caoimh,
generálny advokát: A. Tizzano,
tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. septembra 2005,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
– Conseil général de la Vienne, v zastúpení: J.‑M. Salva a R. Barazza, advokáti,
– francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a A. Colomb, splnomocnení zástupcovia,
– slovenská vláda, v zastúpení: R. Procházka, splnomocnený zástupca,
– Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. Hottiaux a X. Lewis, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 17. novembra 2005,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 871 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1677/98 z 29. júla 1998 (Ú. v. ES L 212, s. 18; Mim. vyd. 02/009, s. 30, ďalej len „vykonávacie nariadenie“).
2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Conseil général de la Vienne a Directeur général des douanes et droits indirects (generálny riaditeľ ciel a nepriamych daní) vo veci zaplatenia sumy 221 286 eur zodpovedajúcej clu, ktoré posledne menovaný orgán považoval za krátené.
Právny rámec
3. Článok 220 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „Colný kódex Spoločenstva“) je formulovaný takto:
„S výnimkou prípadov uvedených v článku 217, odsek 1, druhý a tretí pododsek sa dodatočné zapísanie [cla vyplývajúceho z colného dlhu] do účtovnej evidencie nevykoná, pokiaľ:
...
b) sa suma cla dlžná podľa zákona nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce z platných právnych predpisov týkajúcich [sa] colného vyhlásenia;
...“
4. Podľa znenia článku 235 Colného kódexu Spoločenstva:
„Platí nasledujúce vymedzenie základných pojmov:
...
b) ‚odpustením‘ sa rozumie rozhodnutie netrvať na zaplatení celej sumy colného dlhu alebo jej časti, alebo rozhodnutie vyhlásiť zapísanie celej sumy dovozného alebo vývozného cla alebo jej časti do účtovnej evidencie za neplatné, ak toto clo ešte nebolo zaplatené.“
5. Článok 236 ods. 1 druhý a tretí pododsek Colného kódexu Spoločenstva stanovuje:
„Dovozné alebo vývozné clo bude odpustené ak sa zistí, že v čase keď toto bolo zapísané do účtovnej evidencie, nebolo dlžné na základe právnych predpisov alebo že bolo zapísané do účtovnej evidencie v rozpore s článkom 220, odsek 2.
Vrátenie alebo odpustenie nebude povolené, ak skutočnosti, ktoré viedli k zaplateniu alebo zapísaniu sumy cla do účtovnej evidencie, ktorá nebola dlžná na základe právnych predpisov, vyplývajú z úmyselného konania dotknutej osoby.“
6. Článok 869 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
„Colné orgány sa sami rozhodnú neevidovať nevybrané clo v účtovnej evidencii:
...
b) v prípadoch, v ktorých sú toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 (2) b) [Colného] kódexu [Spoločenstva] za predpokladu, že suma nevybraná od príslušného prevádzkovateľa v súvislosti s jednou alebo viacerými vývoznými alebo dovoznými operáciami, čo však vyplýva z jedinej chyby, je menšia ako 50 000 [eur];
...“
7. Článok 871 vykonávacieho nariadenia je formulovaný takto:
„V prípadoch iných ako prípady uvedené v článku 869, ak sú colné orgány buď toho názoru, že sú splnené podmienky ustanovené v článku 220 (2) b) [Colného] kódexu [Spoločenstva] alebo majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií toho ustanovenia v súvislosti s konkrétnym prípadom, tieto orgány predložia prípad Komisii, aby mohlo byť prijaté rozhodnutie v súlade s postupom ustanoveným v článkoch 872 až 876. Spis predložený Komisii musí obsahovať všetky informácie požadované na úplné posúdenie. Spis musí taktiež obsahovať vyhlásenie podpísané žiadateľom o vrátenie alebo odpustenie potvrdzujúce, že si daný spis prečítal a musí byť v ňom uvedené, že buď nemá čo dodať, alebo zoznam všetkých doplňujúcich informácií, ktoré by podľa jeho názoru mali byť zahrnuté.
Akonáhle Komisia obdrží spis, informuje príslušný členský štát.
Ak sa zistí, že informácie dodané členským štátom nie sú dostačujúce na to, aby umožnili prijať rozhodnutie v danom prípade pri plnej znalosti skutkového stavu, Komisia môže požadovať dodanie doplňujúcich informácií.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
8. Conseil général de la Vienne ako člen dozornej rady akciovej spoločnosti, ktorej väčšinu akcií vlastní územná samospráva a ktorá spravuje Park Futuroscope (ďalej len „Futuroscope“), nadobudol pri viacerých príležitostiach audiovizuálny materiál od kanadského dodávateľa, spoločnosti IMAX Corporation (ďalej len „IMAX“). Conseil général de la Vienne je majiteľom tohto materiálu, pričom jeho užívanie sa zverilo Futuroscope.
9. V priebehu mesiacov marec a apríl 1993 Conseil général de la Vienne doviezol v zmysle zmluvy, ktorú uzavrel so spoločnosťou IMAX pre Futuroscope premietací systém nazývaný „Solido“. Podľa znenia tejto zmluvy kúpna cena predmetného materiálu bola 3 431 650 USD. Okrem toho sa mal IMAX-u zaplatiť dodatočný poplatok vo výške 1,8 FRF (0,27 eura) za každé vstupné zaplatené do Futuroscope.
10. Conseil général de la Vienne deklaroval sumu 3 431 650 USD ako hodnotu dovážaného materiálu. Pri kontrole vykonanej francúzskou colnou správou (ďalej len „správa“) následne po operáciách preclenia sa skonštatovalo, že dodatočné poplatky vyberané zo vstupeniek v priebehu rokov 1993 až 1995 neboli deklarované ako časť colnej hodnoty predmetného materiálu. V júli 1997 bolo vyšetrovanie uzavreté zápisnicou konštatujúcou delikt, ktorý viedol k nesprávnemu deklarovaniu colnej hodnoty predmetných materiálov.
11. Conseil général de la Vienne sa obrátil na rozhodcovskú a expertnú komisiu pre clá, ktorá v apríli 1999 prijala záver, že colná hodnota dovezeného materiálu bola znížená o čiastku dodatočných poplatkov vo výške 5 517 281 FRF. V priebehu septembra 1999 Conseil général de la Vienne adresoval Direction générale des douanes et droits indirects (generálne riaditeľstvo ciel a nepriamych daní) na základe článkov 236 a 239 Colného kódexu Spoločenstva žiadosť o odpustenie vymáhaného colného dlhu. Táto žiadosť bola zamietnutá v júni 2000.
12. Následne sa Conseil général de la Vienne obrátil na ministra hospodárstva, financií a priemyslu s hierarchickým odvolaním. Po preskúmaní spisu a na pokyn tohto ministra generálny riaditeľ ciel a nepriamych daní 16. júla 2001 informoval Conseil général de la Vienne o svojom rozhodnutí obrátiť sa na Komisiu. Nótou z 18. septembra 2001 správa postúpila Komisii list, v ktorom vysvetľovala dôvody, ktoré ju viedli k zahrnutiu sumy dodatočných poplatkov do colnej hodnoty dovezeného materiálu, a pýtala sa, či Komisia zdieľa rovnaký prístup. Táto žiadosť zostala bez odpovede.
13. Dňa 19. júla 2001 správa podala žalobu proti Conseil général de la Vienne na Tribunal d’instance de Poitiers a žiadala jeho zaviazanie na úhradu dovozného cla považovaného za krátené. Rozsudkom z 20. decembra 2002 tento súd zaviazal Conseil général de la Vienne na zaplatenie žalovanej sumy.
14. Conseil général de la Vienne podal odvolanie voči tomuto rozsudku na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Domnievajúc sa, že spor, o ktorom má rozhodnúť, si vyžaduje výklad článku 871 Colného kódexu Spoločenstva, cour d’appel de Poitiers (odvolací súd Poitiers) rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 871 Colného kódexu Spoločenstva, ktorý sa týka vyberania sumy colného dlhu, vykladať tak, že pod sankciou neplatnosti ukladá nevyhnutné a povinné konanie, ak vnútroštátne colné orgány v ktoromkoľvek štádiu vymáhacieho konania dajú najavo v súvislosti s dlžníkom konajúcim v dobrej viere, že majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií týkajúcich sa vyberania alebo odpustenia colného dlhu, ktorý vznikol krátením cla, pretože tento colný dlh nebol zapísaný do evidencie v deň, keď sa mal vybrať, pričom sa týka prípadného začlenenia paušálneho poplatku do nadobúdacej ceny audiovizuálneho vybavenia dodaného kanadským dodávateľom, ak je tento paušálny poplatok povinne zahrnutý v cene vstupenky do zábavného parku, v ktorom sa toto vybavenie používa, a ak ho návštevník uhradil bez ohľadu na to, či využil alebo nevyužil služby tohto vybavenia?“
O prejudiciálnej otázke
O prípustnosti
15. Francúzska vláda sa domnieva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania sa musí vyhlásiť za neprípustný.
16. V prvom rade uvádza, že použitie článku 871 vykonávacieho nariadenia colnými orgánmi členského štátu predpokladá, že sa domnievajú, že sú splnené podmienky stanovené v článku 220 ods. 2 písm. b) Colného kódexu Spoločenstva, alebo že majú pochybnosti o presnej pôsobnosti kritérií toho ustanovenia v súvislosti s konkrétnym prípadom.
17. Podľa francúzskej vlády sa spor vo veci samej netýka žiadosti o odpustenie cla podanej podľa druhého predpokladu uvedeného v článku 236 ods. 1 druhom pododseku Colného kódexu Spoločenstva uplatniteľnej, keď suma dovozného cla bola zapísaná do účtovnej evidencie v rozpore s článkom 220 ods. 2 predmetného kódexu, ale týka sa spochybňovania dôvodnosti colného dlhu. Conseil général de la Vienne v podstate žiada o odpustenie dovozného cla podľa prvého predpokladu uvedeného v predmetnom článku 236 ods. 1 druhom pododseku, podľa ktorého bude odpustenie tohto cla povolené, ak sa zistí, že v čase jeho zapísania do účtovnej evidencie nebola suma dlžná na základe právnych predpisov. Dodáva, že prevádzkovateľ nemôže zároveň spochybňovať sumu colného dlhu a žiadať, aby časť jeho sumy nebola zapísaná do účtovnej evidencie dodatočne, z dôvodu uvádzanej chyby, ktorej sa mala dopustiť správa.
18. Po druhé francúzska vláda poznamenáva, že žiadosť o stanovisko podaná správou 18. septembra 2001 Komisii sa týkala colnej hodnoty materiálov dovezených v roku 1993 a smerovala k získaniu potvrdenia analýzy vykonanej správou, pokiaľ ide o sumu legálne dlhovanú v danom prípade. Ak, naopak, správa mala úmysel obrátiť sa na Komisiu na základe článku 871 vykonávacieho nariadenia, čo by malo za následok postúpenie rozhodovania o prípade príslušným členským štátom, nemala postupovať jednoduchou nótou, ale mala tejto inštitúcii predložiť spis.
19. V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že v rámci konania podľa článku 234 ES, ktoré spočíva na jednoznačnom rozdelení úloh medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, je pre posúdenie konkrétneho skutkového stavu príslušný vnútroštátny súd. Rovnako prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý sa vecou zaoberá a ktorý musí prevziať zodpovednosť za rozhodnutie sporu, aby s prihliadnutím na osobitosti prípadu posúdil potrebu rozhodnutia o prejudiciálnej otázke pre vydanie svojho rozhodnutia, ako aj význam otázok položených Súdnemu dvoru. Preto pokiaľ sa otázky, ktoré boli predložené Súdnemu dvoru, týkajú výkladu práva Spoločenstva, tento je v zásade povinný prijať rozhodnutie (pozri najmä rozsudky z 25. februára 2003, IKA, C‑326/00, Zb. s. I‑1703, bod 27, a z 12. apríla 2005, Keller, C‑145/03, Zb. s. I‑2529, bod 33).
20. Súdny dvor však rovnako rozhodol, že mu za výnimočných okolností prináleží skúmať podmienky, za akých sa vnútroštátny súd na neho obrátil s cieľom preveriť svoju vlastnú právomoc (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. decembra 1981, Foglia, 244/80, Zb. s. 3045, bod 21). Odmietnutie rozhodovať o položenej prejudiciálnej otázke je možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Spoločenstva nemá žiaden vzťah k realite alebo predmetu sporu vo veci samej, ak ide o problém hypotetickej povahy, alebo tiež vtedy, ak Súdny dvor nemá k dispozícii skutkové alebo právne podklady nevyhnutné pre užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené (pozri najmä rozsudky z 13. marca 2001, PreussenElektra, C‑379/98, Zb. s. I‑2099, bod 39, a z 22. januára 2002, Canal Satélite Digital, C‑390/99, Zb. s. I‑607, bod 19).
21. V konaní vo veci samej nejde o takýto prípad.
22. V danom prípade je pravda, že prieskum podkladov predložených Súdnemu dvoru v tomto konaní, medzi ktorými figuruje nóta z 18. septembra 2001, ktorú správa zaslala Komisii, sa zdá, že naznačuje, že spor vo veci samej sa týka žiadosti o odpustenie dovozného cla podľa prvého predpokladu uvedeného v článku 236 ods. 1 druhom pododseku Colného kódexu Spoločenstva, a to toho, keď suma cla nebola dlžná na základe právnych predpisov, a nie podľa druhého predpokladu uvedeného v tomto ustanovení, ktorý odôvodňuje použitie článku 871 vykonávacieho nariadenia vnútroštátnymi colnými orgánmi.
23. Je však potrebné poznamenať, že práve s ohľadom na tie isté podklady sa cour d’appel de Poitiers domnieval na jednej strane, že predmetné orgány mali pochybnosti o pôsobnosti podmienok umožňujúcich osobe zodpovednej za zaplatenie cla mať prospech z absencie dodatočného zapísania do účtovnej evidencie cla, ktoré podľa nich mala táto osoba deklarovať počas viacerých po sebe nasledujúcich rokov, ale nedeklarovala z dôvodu, že sa domnievala, bez toho, aby bola spochybňovaná jej dobrá viera, že nie je dlžníkom vymáhaného cla, a na druhej strane, že na spor vo veci samej nemožno hľadieť jednoznačným spôsobom ako na konanie o odpustenie colného dlhu, pretože ho možno analyzovať ako konanie o vymáhanie cla.
24. Okrem toho je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor má v rámci rozdelenia právomocí medzi súdy Spoločenstva a vnútroštátne súdy zohľadniť právny a skutkový rámec, do ktorého patria prejudiciálne otázky tak, ako ho definovalo rozhodnutie vnútroštátneho súdu (pozri najmä rozsudky z 25. októbra 2001, Ambulanz Glöckner, C‑475/99, Zb. s. I‑8089, bod 10, a z 2. júna 2005, Dörr a Ünal, C‑136/03, Zb. s. I‑4759, bod 46).
25. Preto sa zdá, že položená otázka sa t ýka predmetu konania vo veci samej tak, ako je definovaný vnútroštátnym súdom, a že odpoveď na položenú otázku môže byť užitočná pre tento vnútroštátny súd pre rozhodnutie, či správa mala alebo nemala predložiť prípad Komisii podľa článku 871 vykonávacieho nariadenia preto, aby o ňom rozhodla.
26. Z toho vyplýva, že návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke je prípustný.
O veci samej
27. S prihliadnutím na skutkový stav sporu vo veci samej a znenie položenej otázky sa musí jej skúmanie týkať výlučne výkladu článku 871 vykonávacieho nariadenia a nie toho, či sa majú dodatočné poplatky zaplatené v prospech IMAX‑u zahrnúť do colnej hodnoty dovezeného materiálu.
28. V konečnom dôsledku vnútroštátny súd nevyjadril neistotu v tejto súvislosti a obmedzil sa na otázku pre Súdny dvor o rozsahu povinnosti uloženej vnútroštátnym colným orgánom článkom 871 vykonávacieho nariadenia, ak v ktoromkoľvek štádiu vymáhacieho konania alebo konania o odpustení colného dlhu dali najavo pochybnosti týkajúce sa dodatočného nezapísania nevybraného cla za definovaných okolností.
29. Preto je potrebné sa domnievať, že svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 871 vykonávacieho nariadenia vykladať v tom zmysle, že zaväzuje vnútroštátne colné orgány predložiť prípad Komisii, aby rozhodla, pokiaľ v ktoromkoľvek štádiu vymáhacieho konania alebo konania o odpustení colného dlhu dali predmetné orgány najavo pochybnosti týkajúce sa nezapísania nevybraného cla vyplývajúceho z opomenutia dobromyseľného dovozcu deklarovať poplatky, ktoré sa mali zahrnúť do colnej hodnoty dovezených tovarov, a oznámili svoj úmysel obrátiť sa na Komisiu.
30. Pred odpovedaním na takto formulovanú otázku je potrebné identifikovať znenie článku 871 vykonávacieho nariadenia, ktoré je uplatniteľné ratione temporis
na skutkový stav sporu vo veci samej. Vo svojich pripomienkach francúzska vláda zdôrazňuje, že je to znenie predmetného článku 871 vyplývajúce z nariadenia Komisie (ES) č. 1335/2003 z 25. júla 2003, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2454/93, ktoré ustanovuje opatrenia na vykonávanie nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 o ustanovení Colného kódexu spoločenstva (Ú. v. EÚ L 187, s. 16; Mim. vyd. 02/013, s. 463), ktoré má byť predmetom výkladu Súdneho dvora, a nie znenie uvedené vnútroštátnym súdom z dôvodu, že toto ustanovenie stanovuje procesné pravidlo, a preto sa má uplatňovať na všetky spory prejednávané v čase, keď nadobudlo účinnosť.
31. Francúzska vláda v tejto súvislosti tvrdí, že podľa článku 2 druhého pododseku nariadenia č. 1335/2003 sa ním zavedené zmeny a doplnenia vykonávacieho nariadenia budú uplatňovať na všetky prípady, ktoré neboli Komisii zaslané na rozhodnutie pred 1. augustom 2003. Keďže podmienky uvedené v článkoch 869 a 871 vykonávacieho nariadenia pre obrátenie sa na Komisiu boli zmenené a doplnené a, konkrétne, prah sumy nevybranej od prevádzkovateľa bol zvýšený na 500 000 eur, vyplýva z toho že správa nebola oprávnená obrátiť sa na Komisiu, pretože suma požadovaná v rámci sporu vo veci samej dosahovala 221 286 eur.
32. Takúto argumentáciu nemožno prijať.
33. Hoci je pravda, že podľa ustálenej judikatúry sa procesné predpisy všeobecne vzťahujú na všetky spory prejednávané v čase nadobudnutia účinnosti týchto predpisov na rozdiel od hmotnoprávnych predpisov, ktoré sa spravidla vykladajú tak, že sa nevzťahujú na skutočnosti existujúce pred nadobudnutím ich účinnosti [pozri najmä rozsudky zo 6. júla 1993, CT Control (Rotterdam) a JCT Benelux/Komisia, C‑121/91 a C‑122/91, Zb. s. I‑3873, bod 22; zo 7. septembra 1999, De Haan, C‑61/98, Zb. s. I‑5003, bod 13, a zo 14. novembra 2002, Ilumitrónica, C‑251/00, Zb. s. I‑10433, bod 29], skutočnosťou zostáva, že ako to poznamenal generálny advokát v bodoch 33 a 34 svojich návrhov, nový zákon môže nájsť svoje bezprostredné uplatnenie iba vo vzťahu k situáciám, ktoré hoci vznikli za účinnosti predchádzajúceho zákona, pokračujú vo vytváraní účinkov, keď sa stane uplatniteľným nový zákon.
34. Je teda nutné konštatovať, že 1. augusta 2003, keď nadobudli účinnosť zmeny a doplnenia vykonávacieho nariadenia zavedené nariadením č. 1335/2003, právna situácia relevantná v prejednávanej veci už nevytvárala účinky. V tejto súvislosti z dokumentov predložených do spisu vyplýva, že 16. júla 2001 generálny riaditeľ ciel a nepriamych daní informoval Conseil général de la Vienne o svojom rozhodnutí obrátiť sa na Komisiu, že žaloba proti Conseil général de la Vienne na Tribunal d’instance de Poitiers bola podaná v priebehu mesiaca júl 2001 a že správa zaslala Komisii žiadosť o stanovisko 18. septembra 2001.
35. Následne s cieľom poskytnutia vnútroštátnemu súdu odpovede umožňujúcej mu rozhodnúť, či z dôvodu prejavenia v ktoromkoľvek štádiu vymáhacieho konania alebo konania o odpustení colného dlhu pochybností týkajúcich sa dodatočného nezapísania nevybraného cla správa mala predložiť prípad Komisii, aby o ňom rozhodla podľa článku 871 vykonávacieho nariadenia, Súdny dvor musí vykladať ustanovenia vykonávacieho nariadenia v jeho znení vyplývajúcom z nariadenia č. 1677/98, ktoré najmä stanovilo pre obrátenie sa na Komisiu prah nevybraného cla na 50 000 eur.
36. Článok 220 ods. 2 písm. b) Colného kódexu Spoločenstva stanovuje podmienky, ktoré sa musia splniť na to, aby vnútroštátne colné orgány mohli nezapísať dodatočne do účtovnej evidencie sumu colného dlhu. Pokiaľ ide o konanie o odpustenie cla, článok 236 predmetného kódexu odkazuje na tie isté podmienky v rozsahu, v akom stanovuje ako jeden z predpokladov umožňujúcich colným orgánom rozhodnúť sa nevyberať colný dlh, okolnosť, že jeho suma bola zapísaná do účtovnej evidencie v rozpore s predmetným článkom 220 ods. 2.
37. Predmetné podmienky sú tri, a to chyba na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, dobrá viera osoby zodpovednej za zaplatenie cla a dodržanie všetkých ustanovení vyplývajúcich z platných právnych predpisov týkajúcich sa colného vyhlásenia osobou zodpovednou za zaplatenie cla.
38. Tieto tri podmienky už ako také boli uvedené v článku 5 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1697/79 z 24. júla 1979 o dodatočnom vyberaní dovozného alebo vývozného cla, ktoré sa nepožadovalo od osoby zodpovednej za zaplatenie cla za tovary v colnom režime zahŕňajúcom povinnosť zaplatiť takéto clo [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 197, s. 1), toto nariadenie bolo zrušené Colným kódexom Spoločenstva. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora tieto tri podmienky musia byť splnené kumulatívnym spôsobom (pozri najmä rozsudky zo 14. mája 1996, Faroe Seafood a i., C‑153/94 a C‑204/94, Zb. s. I‑2465, bod 83; z 26. novembra 1998, Covita, C‑370/96, Zb. s. I‑7711, bod 24; z 19. októbra 2000, Sommer, C‑15/99, Zb. s. I‑8989, bod 35, a Ilumitrónica, už citovaný, bod 37).
39. Zo znenia článku 871 vykonávacieho nariadenia v spojení s článkom 869 predmetného nariadenia vyplýva, že v rámci konania o vymáhanie nevybraného cla, ktorého výška dosahuje prah 50 000 eur, ak sú vnútroštátne orgány presvedčené, že predmetné podmienky nie sú splnené, musia pristúpiť priamo k vymáhaniu.
40. Z predmetných ustanovení rovnako vyplýva, že ak je predmetný prah 50 000 eur dosiahnutý, colné orgány nemôžu konať samé, ale majú povinnosť obrátiť sa na Komisiu a konať v súlade s ňou za dvoch predpokladov, a to ak sa domnievajú, že za okolností daného prípadu sú predmetné podmienky splnené, alebo ak majú pochybnosti, pokiaľ ide o pôsobnosť kritérií uvedených v článku 220 ods. 2 písm. b) Colného kódexu Spoločenstva s ohľadom na predmetný prípad. Je to tak tiež, pokiaľ ide o konanie o odpustenie cla začaté dotknutou osobou podľa článku 236 predmetného kódexu v spojení s jeho článkom 220 ods. 2 písm. b).
41. V prípade obrátenia sa na Komisiu končí konanie zavedené vykonávacím nariadením rozhodnutím stanovujúcim, či skúmaná situácia umožňuje nezapísať predmetné clo dodatočne do účtovnej evidencie, alebo udeliť jeho odpustenie. V rámci tohto konania právo dotknutých osôb byť vypočutý je účinne zabezpečené a, v zmysle článku 873 vykonávacieho nariadenia, Komisia rozhoduje po konzultácii so skupinou odborníkov zloženou zo zástupcov všetkých členských štátov.
42. Ako to upresnil Súdny dvor na margo článku 5 nariadenia č. 1697/79, udelenie rozhodovacej právomoci Komisii v oblasti dodatočného vyberania cla má za cieľ zabezpečiť jednotné uplatňovanie práva Spoločenstva. Toto uplatňovanie môže byť spochybnené v prípadoch, keď sa vyhovie žiadosti o odpustenie dodatočného vyberania cla, pretože posúdenie, o ktoré sa môže opierať členský štát pri prijatí vyhovujúceho rozhodnutia, sa v skutočnosti môže z dôvodu pravdepodobnej absencie akéhokoľvek opravného prostriedku vymknúť spod kontroly, ktorá umožňuje zabezpečiť jednotné uplatňovanie podmienok uložených zákonodarcom Spoločenstva. Naopak, nie je tomu tak v prípade, keď vnútroštátne orgány pristúpia k vymáhaniu bez ohľadu na výšku spornej sumy. Je teda umožnené dotknutej osobe napádať takéto rozhodnutie pred vnútroštátnymi súdmi. Následne Súdny dvor môže zabezpečiť jednotnosť práva Spoločenstva v rámci konania o prejudiciálnej otázke (rozsudky z 26. júna 1990, Deutsche Fernsprecher, C‑64/89, Zb. s. I‑2535, bod 13; z 27. júna 1991, Mecanarte, C‑348/89, Zb. s. I‑3277, bod 33, a Faroe Seafood a i., už citovaný, bod 34).
43. Z toho vyplýva, že pokiaľ ide o druhý z predpokladov, a to prípad, keď colné orgány dajú najavo pochybnosti, colné orgány sú povinné predložiť prípad Komisii iba, ak sa pochybnosti týkajú pôsobnosti kritérií uvedených v článku 220 ods. 2 písm. b) Colného kódexu Spoločenstva vzhľadom na predmetný prípad a výlučne z dôvodu existencie takýchto pochybností. Naopak, ak by následne takéto pochybnosti pominuli, po prejavení ich úmyslu obrátiť sa na Komisiu by vnútroštátne colné orgány už neboli povinné predložiť prípad Komisii a museli by, konajúc samostatne, pristúpiť k vyberaniu alebo k odmietnutiu odpustenia.
44. V každom prípade, ak sa pochybnosti vnútroštátnych colných orgánov týkajú inej otázky než otázky pôsobnosti kritérií uvedených v článku 220 ods. 2 písm. b) predmetného kódexu vzhľadom na predmetný prípad, ako je možnosť nezapísania nevybraného cla vyplývajúceho z opomenutia dovozcu deklarovať poplatky, ktoré sa mali zahrnúť do colnej hodnoty dovezených tovarov, hoci bol tento dovozca dobromyseľný, článok 871 vykonávacieho nariadenia sa neuplatňuje, a preto predmetné orgány nie sú povinné predložiť prípad Komisii, aby o ňom rozhodla.
45. V konečnom dôsledku dobromyseľnosť osoby zodpovednej za zaplatenie cla je iba jednou z podmienok, ktoré musia byť nevyhnutne splnené na to, aby absencia dodatočného zapísania cla mohla byť zamýšľaná, dobromyseľnosť sama osebe nemôže zaväzovať vnútroštátne colné orgány k obráteniu sa na Komisiu podľa článku 871 vykonávacieho nariadenia.
46. V dôsledku toho je potrebné odpovedať na položenú otázku, že článok 871 vykonávacieho nariadenia sa má vykladať tak, že v rámci konania o vymáhanie alebo odpustenie nevybraného cla vnútroštátne colné orgány nie sú povinné predložiť prípad Komisii, aby o ňom rozhodla, ak pochybnosti, ktoré dali colné orgány najavo, pokiaľ ide o pôsobnosť kritérií uvedených v článku 220 ods. 2 písm. b) Colného kódexu Spoločenstva vzhľadom na predmetný prípad pominuli, dokonca aj po tom, čo predmetné orgány prejavili svoj úmysel obrátiť sa na Komisiu, alebo ak sa prejavené pochybnosti týkajú dodatočného zapísania nevybraného cla do účtovnej evidencie, vyplývajúceho z opomenutia dobromyseľného dovozcu deklarovať poplatky, ktoré sa mali zahrnúť do colnej hodnoty dovezených tovarov.
O trovách
47. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania vo veci samej, nemôžu byť nahradené.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Článok 871 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 1677/98 z 29. júla 1998, sa má vykladať tak, že v rámci konania o vymáhanie alebo odpustenie nevybraného cla vnútroštátne colné orgány nie sú povinné predložiť prípad Komisii, aby o ňom rozhodla, ak pochybnosti, ktoré dali colné orgány najavo, pokiaľ ide o pôsobnosť kritérií uvedených v článku 220 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992 ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, vzhľadom na predmetný prípad pominuli, dokonca aj po tom, čo predmetné orgány prejavili svoj úmysel obrátiť sa na Komisiu, alebo ak sa prejavené pochybnosti týkajú dodatočného zapísania nevybraného cla do účtovnej evidencie, vyplývajúceho z opomenutia dobromyseľného dovozcu deklarovať poplatky, ktoré sa mali zahrnúť do colnej hodnoty dovezených tovarov.