62003CC0283_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Nyderlanduose taikoma diferencijuoto apmokėjimo sistema, pagal kurią pieninės, mokėdamos pieno gamintojams, t. y. tam tikriems ūkininkams už prastesnės kokybės žalią pieną gali sumažinti kainą. Šie kainos sumažinimai naudojami tikslinėms priemokoms gamintojams, per tam tikrą laikotarpį tiekusiems pieninėms nepriekaištingos kokybės žalią pieną, finansuoti.
2. Nagrinėjamoje byloje pagal Bendrijos teisę tikrinama ši diferencijuoto apmokėjimo sistema. A. H. Kuipers, kurio 1995 m. pristatytą žalią pieną pieninė įvertino kaip nekokybišką, apskundė pieninę dėl pieno kainos sumažinimo. Jo manymu, šis kainos sumažinimas prieštarauja Bendrijos teisei.
3. Šiame kontekste Nyderlandų teismas College van Beroep voor het bedrijfsleven
(toliau taip pat – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) prašo Teisingumo Teismą išaiškinti Bendrijos teisėje numatytą pagalbos draudimą (EB 87 straipsnio 1 dalis) ir pagalbos priemonių įgyvendinimo draudimą (EB 88 straipsnio 3 dalis) bei 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo (toliau – Reglamentas Nr. 804/68)(2) .
II – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos teisės aktai
4. Bendrijos teisinį pagrindą šiuo atveju sudaro EB 36 straipsnio 1 dalis, EB 87 straipsnio 1 dalis ir EB 88 straipsnio 3 dalis bei Reglamentas Nr. 804/68(3) .
5. Pagal EB 36 straipsnio 1 dalį antraštinės dalies dėl konkurencijos taisyklių žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai nuostatos taikomos tik Tarybos nustatytu mastu, atsižvelgiant į EB 33 straipsnio tikslus, pagal EB 37 straipsnio 2 ir 3 dalis ir jose aprašytą procedūrą.
6. EB 87 straipsnio 1 dalis nustato:
„Išskyrus tuos atvejus, kai ši Sutartis nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.“
7. EB 88 straipsnio 3 dalis nustato:
„Apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi būti laiku informuojama, kad ji galėtų pateikti savo pastabas. Jei Komisija mano, kad tokie ketinimai pagal 87 straipsnį yra nesuderinami su bendrąja rinka, ji nedelsdama pradeda šio straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą. Atitinkama valstybė narė savo pasiūlytų priemonių neįgyvendina tol, kol nepriimamas galutinis sprendimas.“
8. Reglamento Nr. 804/68 23 ir 24 straipsniai išdėstyti taip(4) :
„ 23 straipsnis
Jei kitaip nenumatyta šiame reglamente, EB sutarties 92–94 straipsniai taikomi 1 straipsnyje išvardytų produktų gamybai ir prekybai.
24 straipsnis
1. Pagal EB sutarties 92 straipsnio 2 dalies nuostatas valstybės pagalba, kurios suma nustatyta pagal 1 straipsnyje išvardytų produktų kainą ar kiekį, draudžiama.
2. Nacionalinės priemonės, sudarančios galimybę sulyginti 1 straipsnyje išvardytų produktų kainas, taip pat draudžiamos.“ (Neoficialus vertimas)
Reglamento Nr. 804/68 1 straipsnyje išvardyti gaminiai, kuriems taikoma 24 straipsnio 2 dalis, visų pirma yra pienas, grietinėlė, sviestas, sūris, varškė, laktozė ir laktozės sirupas.
9. Reglamento Nr. 804/68 dvyliktoje konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, pateikiamas toks aiškinimas:
„Kadangi tam tikra valstybės teikiama pagalba keltų pavojų vienodų kainų sistema paremtos bendrosios rinkos sukūrimui; kadangi dėl to Sutarties nuostatas, pagal kurias vertinama valstybių narių teikiama pagalba ir draudžiama su bendrąja rinka nesuderinama pagalba, iš esmės reikia pritaikyti pieno sektoriui; < … > “ (Pataisytas vertimas)
10. Taip pat reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnį, kuriame apie pieno kainos nustatymą sakoma:
„ 3 straipsnis
1. Iki kiekvienų metų rugpjūčio 1 d. Bendrijai turi būti nustatyta tikslinė pieno kaina pieno metams, prasidėsiantiems kitais kalendoriniais metais.
< ... >
2. Tikslinė kaina yra kaina, kurią siekiama užtikrinti už visą pieno metais gamintojų parduotą pieną Bendrijos rinkoje ir užsienio rinkose.
3. Tikslinė kaina nustatoma į pieninę pristatomam 3,7 % riebumo pienui. < … > “(5) (Neoficialus vertimas)
11. Be to, pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu Reglamento (EEB) Nr. 1411/71 5 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa nustatė(6) :
„ < ... > geriamojo pieno gamybai naudojamam pienui taikoma pagal kokybę diferencijuoto apmokėjimo sistema. Ši sistema turi garantuoti, kad geriamojo pieno gamybai naudojamas pienas atitiktų tam tikrus kokybės, taip pat ir sudėties standartus.“
B – Nacionalinės teisės aktai
12. Kalbant apie Nyderlandų nacionalinę teisę, pirmiausia reikia nurodyti Žemės ūkio produktų kokybės įstatymą (Landbouwkwaliteitswet, toliau – ŽŪ produktų kokybės įstatymas)(7), Nutarimą dėl žemės ūkio produktų kokybės: žalias pienas ir pieno produktai (Landbouwkwaliteitsbesluit rauwe melk en zuivelbereiding, toliau – Nyderlandų pagrindinis nutarimas dėl pieno)(8) bei Žemės ūkio, gamtos apsaugos ir žuvininkystės ministro priimtą Nutarimą dėl žemės ūkio produktų kokybės užtikrinimo: mokėjimas už ūkio pieną pagal jo kokybę (Landbouwkwaliteitsregeling uitbetaling van boerderijmelk naar kwaliteit, toliau – Nyderlandų įgyvendinimo nutarimas dėl pieno)(9) . Taip pat reikia nurodyti Productschap Zuivel
(Pieno produktų tarnybos), kuri yra pagrindinės bylos atsakovė, vieną potvarkį ir nutarimą.
13. Remiantis šiais susijusiais teisės aktais, galima padaryti tokias pagrindines išvadas:
14. ŽŪ produktų kokybės įstatymo 2 straipsnio 1 dalis kartu su Pagrindinio nutarimo dėl pieno 3 straipsnio a punktu suteikia teisinį įgaliojimą nustatyti taisykles dėl (žemės ūkio) produktų, šiuo atveju – žalio pieno, kokybės. Šios taisyklės, be kita ko, gali reglamentuoti kainų nustatymą pagal produktų kokybę.
15. ŽŪ produktų kokybės įstatymo 2 straipsnio 2 dalies f punktas kartu su Nyderlandų pagrindinio nutarimo dėl pieno 3 straipsnio a ir c punktais leidžia įvesti priemokų ir kainos sumažinimo sistemą, atsižvelgiant į produkto kokybę.
16. Remiantis ŽŪ produktų įstatymo 8 straipsniu, privatiems juridiniams asmenims gali būti perduodamos žemės ūkio produktų priežiūros bei patikros funkcijos, taip pat teisės aktų, susijusių su kainos nustatymu pagal produktų kokybę, vykdymas. Nyderlandų pagrindinio nutarimo dėl pieno 3 straipsnio pirmosios pastraipos c punkte ir 7 straipsnyje nurodyta, kad ši užduotis pieno pramonės srityje iš esmės skiriama Stichting Centraal Orgaan voor Kwaliteitsaangelegenheden in de Zuivel (toliau – COKZ )(10), kurios buveinė yra Leusden.
17. Nyderlandų įgyvendinimo nutarimo dėl pieno 2 straipsniu kompetentinga tarnyba ( Productschap Zuivel ) įgaliojama potvarkiu nustatyti taisykles, reglamentuojančias mokėjimą už ūkio pieną pagal jo kokybę, taip pat ir kokybės patikrinimo, kainos sumažinimo išskaitymo bei kokybės priemokos mokėjimo taisykles. Remdamasi Įgyvendinimo nutarimo dėl pieno 2 straipsniu, Productschap Zuivel išleido 1994 m. potvarkį dėl žemės ūkio produktų kokybės – mokėjimas už ūkio pieną pagal kokybę (1994 m. Landbouwkwaliteitsverordening, Uitbetaling van boerderijmelk naar kwaliteit, toliau – 1994 m. Potvarkis)(11), kuriame, be kita ko, nurodyta:
„ 2 straipsnis
1. Ūkio pieno surinkėjas turi sumokėti už šį pieną atitinkamiems melžiamų karvių augintojams pagal jo kokybę, laikydamasis šiame potvarkyje arba pagal jį įtvirtintų normų.
< ... >
3. Ūkio pieno surinkėjas turi:
a)	nustatyti pieno, gauto iš melžiamų karvių augintojų ūkių, kokybę, ir
b)	užrašyti pagal a punkto nuostatas atlikto patikrinimo rezultatus, vadovaudamasis šiame potvarkyje arba pagal jį įtvirtintomis normomis.
< … >
10 straipsnis
1. Pieno kontrolės stotis įvertina kokybės tikrinimo rezultatus pagal standartų, kainos sumažinimo taškų ir kitų taikytinų sumažinimų sistemą, kurią, susipažinęs su COKZ
nuomone, patvirtina pirmininkas.
< … >
11 straipsnis
1. Ūkio pieno surinkėjai per nustatytą dvylikos savaičių laikotarpį sumoka kokybės priemoką melžiamų karvių augintojams, kuriems per šį laikotarpį nebuvo skirta daugiau nei vienas kainos sumažinimo taškas ir kurių tiekiamame piene nenustatyta antibiotikų. < ... >
2. Kiekvienam regionui, kurį, susipažinęs su COKZ
nuomone, apibrėžia pirmininkas, nustatomas toks kokybės priemokos už 100 kilogramų pieno dydis, kad bendra kokybės priemokų suma per nustatytą laikotarpį būtų lygi arba apytiksliai lygi bendrai išskaitytų kainos sumažinimų sumai.
12 straipsnis
Ūkio pieno surinkėjas už kiekvieną tikrinimo laikotarpį viso melžiamų karvių augintojų per šį laikotarpį pieninei pristatyto ūkio pieno atžvilgiu pagal bendrą skirtų kainos sumažinimo taškų skaičių išskaito kainos sumažinimą, kurio dydį, susipažinęs su COKZ
nuomone, turi nustatyti pirmininkas, ir kiekvieno pristatymo atžvilgiu – kitą (-us) galimą (-us) kainos sumažinimą (-us) dėl piene nustatytų antibiotikų.“
18. Productschap Zuivel
išleistu Nutarimu dėl kokybės patikrinimo rezultatų pateikimo dažnumo ir įvertinimo (Besluit vaststelling frequentie en beoordeling resultaten kwaliteitsonderzoek),(12) be kita ko, nustatomas taikytinas kainos sumažinimas. Pagal šį Nutarimą išskaitoma 0,50 NLG (0,23 EUR) už kilogramą pristatyto pieno, kuriame randama antibiotikų likučių.
III – Faktinės aplinkybės ir pagrindinė byla
A – Nyderlandų apmokėjimo sistemos veikimo apžvalga (13)
19. Nyderlandų pieninės nuolat tikrina joms tiekiamo žalio pieno kokybę. Už nekokybišką pieną skiriami kainos sumažinimo taškai ir atitinkama pieninė sumažina kainą, išskaitydama šį kainos sumažinimą iš mokėtinos sumos.
20. Pieno gamintojams, kurių tiekiamam pienui per dvyliką savaičių buvo skirtas ne daugiau kaip vienas kainos sumažinimo taškas ir kurių tiekiamame piene nenustatyta antibiotikų likučių, pieninės moka kokybės priemoką. Priemokos dydį periodiškai perskaičiuoja COKZ, remdamasi pieninių pateiktais duomenimis.
21. Priemokos suma už 100 kilogramų pristatyto pieno nustatoma taip, kad išmokėtų priemokų suma per atitinkamą laikotarpį atitiktų arba maždaug atitiktų išskaitytų kainos sumažinimų sumą. Jei pieninės išskaitytų kainos sumažinimų suma per tam tikrą laikotarpį didesnė už išmokėtų priemokų sumą, skirtumą pieninė perveda COKZ, kuri savo ruožtu perveda lėšas pieninėms, kurios sumokėjo daugiau priemokų, nei išskaitė kainos sumažinimų.
22. Nutartyje dėl prejudicinio sprendimo nurodyta, kad 1995 m. pieno kaina Nyderlanduose buvo 71,43 NLG už 100 kg, t. y. 0,7143 NLG (0,32 EUR) už kilogramą. Piene radus antibiotikų likučių, kaina už kilogramą pristatyto pieno buvo sumažinama 0,50 NLG (0,23 EUR).
23. Teisingumo Teismas neturi duomenų, kiek gamintojų nagrinėjamu laikotarpiu gavo priemokas ir kokio dydžio priemokos buvo konkrečiais atvejais. Apie tai paklausta per posėdį Nyderlandų vyriausybė niekam neginčijant atsakė, kad priemokų sumos buvo labai mažos. A. H. Kuipers teigimu, 70–80 % Nyderlandų ūkininkų yra gavę tokias priemokas už pieną.
24. Nutartyje dėl prejudicinio sprendimo dar sakoma, kad Nyderlanduose 1995 m. bendra
kokybės priemokų suma sudarė 0,217 % bendros
išmokų už pristatytą pieną sumos. Vėlesniais metais (1996–1999 m.) ši dalis tik vieną kartą buvo šiek tiek didesnė (1996 m. – 0,227 %), o kitais metais nuolat mažėjo (1997–1999 m. laikotarpiu ji sumažėjo: 1997 m. siekė 0,196 %, 1997 m. – 0,185 %, o 1999 m. – 0,174 %).
B – Pagrindinis ginčas
25. Pagrindinės bylos ieškovas A. H. Kuipers yra melžiamų karvių augintojas Nyderlanduose; 1995 m. jis tiekė žalią pieną į Nyderlandų pieninę Zuivelfabriek De Kievit B.V., esančią Meppel. 1995 m. liepos 24 d. ir 28 d. bei 1995 m. rugpjūčio 8 d. ir 15 d. laiškais su antrašte „Kokybės ataskaita“ pieninė informavo A. H. Kuipers, kad jo pristatytame piene rasta antibiotiko(14) . Dėl šios priežasties iš A. H. Kuipers mokėjimo už pristatytą žalią pieną, remiantis 1994 m. potvarkio 12 straipsniu, buvo išskaityta po 0,50 NLG (0,23 EUR) už kilogramą ir išskaityta suma (iš viso 5 428,95 NLG (2 463,55 EUR)) liko pieninės balanse.
26. A. H. Kuipers pirmiausia bandė ginti savo teises įvairiais būdais COKZ, tačiau nesėkmingai. Atsakydamas į jo ieškinį Raad van State, Afdeling bestuursrechtspraak (15) galiausiai panaikino anksčiau priimtus administracinius ir teisinius sprendimus ir, be kita ko, perdavė pirminį A. H. Kuipers skundą toliau nagrinėti Productschap Zuivel .
27. 2000 m. gruodžio 20 d. Productschap Zuivel
tarnyba atmetė jai perduotą A. H. Kuipers skundą kaip nepagrįstą. Pastarasis apskundė šį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
IV – Prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas Teisingumo Teisme
28. 2003 m. birželio 27 d. nutartimi College van Beroep voor het bedrijfsleven
sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
1. Ar šiuo atveju nagrinėjama pieninei pristatytam žaliam pienui taikomų kainos sumažinimų ir priemokų, atsižvelgiant į jo kokybę, nacionalinė sistema atitinka Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo ir būtent jo 24 straipsnio 2 dalyje (konsolidavus teksto pakeitimus, dabar tai Reglamento (EB) Nr. 1255/99 38 straipsnio 2 dalis) nustatytą draudimą sudaryti galimybę sulyginti kainas?
2. Ar šiuo atveju nagrinėjama priemokų už pieninei pristatytą žalią pieną taikymo atsižvelgiant į jo kokybę nacionalinė sistema atitinka Tarybos reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalyje nustatytą draudimą skirti pagalbą?
3. Jei atsakymas į 2 klausimą teigiamas, ar tokia sistema yra pagalba, apie kurios teikimą reikia iš anksto informuoti Komisiją pagal EB sutarties 93 straipsnio 3 dalį (dabar – EB 88 straipsnio 3 dalis)?“
29. Bylos nagrinėjimui Teisingumo Teisme A. H. Kuipers, Nyderlandų vyriausybė ir Komisija pateikė rašytines ir žodines pastabas.
V – Vertinimas
A – Pirmas klausimas: kainos sumažinimo arba priemokų atsižvelgiant į kokybę suderinamumas su Europos pieno kainas reglamentuojančiomis taisyklėmis
30. Pirmu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar bendram pieno ir pieno produktų rinkos organizavimui, būtent Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 2 daliai, prieštarauja tokios nuostatos, šiuo atveju Nyderlandų nacionalinės teisės aktai, kurios numato pieninėms pristatyto žalio pieno kainos sumažinimą arba priemoką, atsižvelgiant į jo kokybę.
31. Nyderlandų vyriausybė mano, kad ginčijama kainos sumažinimo ir priemokų sistema yra suderinama su Reglamentu Nr. 804/68, o Komisijos nuomone, ši sistema prieštarauja bendro rinkos organizavimo kainų sistemai. A. H. Kuipers taip pat mano, kad sistema neteisėta.
32. Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos aišku, kad valstybės narės negali priimti nacionalinių nuostatų, pažeidžiančių bendro rinkos organizavimo kainų sistemą. Valstybės narės turi susilaikyti nuo bet kokių bendro rinkos organizavimo principams prieštaraujančių arba numatančių jo išimtis teisės aktų priėmimo(16) . Su bendru rinkos organizavimu taip pat nesuderinamos taisyklės, trukdančios jam gerai veikti, net jei atitinkamo dalyko šis organizavimas išsamiai nereglamentuoja(17) .
33. Šiuo pagrindu reikia patikrinti du dalykus: pirma, ar bendras rinkos organizavimas apskritai palieka laisvės imtis nacionalinių priemonių, ar pateikia išbaigtą kainų sistemą (žr. 1 dalį toliau); antra, ar tokios nacionalinės priemonės, jeigu palikta laisvės jas taikyti, gali kenkti bendram rinkos organizavimui (žr. 2 dalį toliau). Šiuo atžvilgiu reikia atsižvelgti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodomą Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 2 dalį.
1. Laisvė imtis nacionalinių priemonių
34. Kalbant apie laisvę imtis nacionalinių priemonių
reikia pastebėti, kad bendras rinkos organizavimas pateikia pieno ir pieno gaminių kainų sistemą, kurioje, be kita ko, numatyta ir tikslinė pieno kaina. Tiesa, Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnio 3 dalyje nustatyta į pieninę pristatomo 3,7 % riebumo pieno tikslinė kaina(18) . Be to, reglamente nutylima apie tam tikrų pieno savybių galimą įtaką kainodarai; atrodytų, kad čia turimi omenyje tik kokybės trūkumai, kaip šiuo atveju piene rasti antibiotikų likučiai.
35. Nemanau, kad šis nutylėjimas Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnyje duoda pagrindo teigti, kad jame numatyta kainų sistema yra visais atžvilgiais išbaigta . Nes tokią kainų sistemą laikyti išbaigta reikštų, kad neva Bendrijoje būtų siekiama užtikrinti tikslinę kainą atitinkantį atlygį už bet kokios, taip pat ir prastos kokybės pieną. Didesnį pieno kainų diferencijavimą numatančios taisyklės, pavyzdžiui, remiantis kitais kriterijais, o ne tik Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnio 3 dalyje nurodytu pieno riebumu, tokiu atveju iš esmės būtų neteisėtos. Tačiau būtų tikslinga leisti pieną vertinti ir pagal kitas jo kokybines savybes, tai ypač pasakytina apie pieno kainų diferencijavimą atsižvelgiant į jo kokybės trūkumus.
36. Remiantis A. H. Kuipers nurodytais antriniais teisės aktais galima padaryti tokią pačią išvadą. A. H. Kuipers vadovaujasi Direktyvomis Nr. 46/92(19) ir Nr. 47/92(20) . Trumpai tariant, šios direktyvos, kaip ir Reglamentas Nr. 2377/90(21), nustato žemės ūkio produktų sveikatos taisykles ir nurodo didžiausią galimą antibiotikų likučių kiekį šiuose produktuose. Tad iš esmės produktais, kurių kokybės kriterijai yra nurodytų normų ribose, galima laisvai prekiauti. Tačiau tai jokiu būdu nereiškia, kad visų produktų, atitinkančių normas, kaina turi būti vienoda. Priešingai, normų įtvirtinimas jokiu būdu nedraudžia nustatytose ribose atlikti didesnio diferencijavimo pagal kokybę ir pagal šį diferencijavimą nustatyti kainos.
37. Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 2 dalies priešingas argumentas taip pat rodo, kad valstybėms narėms nėra visiškai draudžiama daryti įtakos pieno kainoms. Šia nuostata atskiroms valstybėms narėms neleidžiama imtis tam tikrų nurodytų veiksmų (sulyginti kainas), tačiau ji nedraudžia valstybėms narėms imtis bet kokių
veiksmų, galinčių turėti įtakos kainodarai.
38. Taip pat reiktų užsiminti, kad Reglamento Nr. 1411/71 5 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa, kuri pagrindinės bylos faktinių aplinkybių metu tebegaliojo, irgi patvirtina šį požiūrį. Šia nuostata įtvirtinta, kad geriamojo pieno gamyboje taikytina pagal kokybę diferencijuoto apmokėjimo sistema. Tad Bendrijos teisės aktų leidėjas greičiausiai pats buvo tos nuomonės, jog Reglamento Nr. 804/68 kainų sistema nėra išbaigta.
39. Tačiau, kol Bendrija nėra išleidusi apmokėjimo už žalią pieną, atsižvelgiant į jo kokybę, taisyklių, susijusių su geriamojo pieno arba kitų pieno produktų gamyba, pieno kainų nustatymo sistema nėra išsamiai reglamentuojama Bendrijos lygmeniu ir valstybės narės, laikydamosi Bendrijos teisės principų, gali ją papildyti.
2. Draudimas kenkti bendram rinkos organizavimui
40. Kitas klausimas būtų toks: ar tokios nacionalinės priemonės, šiuo atveju Nyderlandų priemonės, gali kenkti
bendram rinkos organizavimui apskritai ir ypač jo numatytai kainų sistemai. Tai galima vertinti tik atsižvelgiant į šio reglamento prasmę ir tikslą bei prioritetinius EB sutarties siekius ir principus.
a) Tikslinė kaina kaip politinis tikslas
41. Pieno tikslinė kaina Bendrijos lygmeniu yra politinis tikslas ; ši orientacinė kaina
neužtikrina, kad visi gamintojai kiekvienoje valstybėje narėje gaus tikslinę kainą atitinkančias pajamas(22) . Tai patvirtina ir Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnio 2 dalies tekstas, kur sakoma, kad tikslinė kaina yra „kaina, kurią siekiama
užtikrinti už visą
pieno metais gamintojų
parduotą pieną < ... > “(23)
42. Tad ir Komisijos argumentas, kad kiekvieno gamintojo už jo produkciją gauta kaina turi būti kuo artimesnė tikslinei kainai, yra klaidingas(24) . Jeigu tikslinė kaina nustatyta ne kaip individualių pajamų garantija, o tik kaip politinis tikslas, visoje Bendrijoje reiktų siekti tam tikro lygio vidutinės kainos, atitinkančios tą orientacinę kainą. Tačiau kaip politinis tikslas suprantama tikslinė kaina leidžia diferencijuoti mokėjimą už kiekvieną produktą pagal kokybę.
43. Tokia priemokų ir kainos sumažinimų, atsižvelgiant į pieno kokybę, sistema, kokia taikoma Nyderlanduose, niekaip nekenkia vienodos pieno kainos visoje Bendrijoje politiniam tikslui. Kaip nurodoma 1994 m. potvarkio 11 straipsnio 2 dalyje, priemokos už kokybišką pieną suma nustatoma taip, kad išmokėtų priemokų suma per atitinkamą laikotarpį atitiktų arba maždaug atitiktų išskaitytų kainos sumažinimų sumą. Kitaip tariant, kainos sumažinimų ir priemokų sistema jokiu būdu nekeičia bendrosios sumos, kurią Nyderlandų pieninės per tam tikrą laiką išleidžia žaliam pienui supirkti. Sistema veikia taip, kad pieninės nemoka tos pačios kainos visiems gamintojams už bet kokios kokybės tiekiamą žalią pieną, o, atsižvelgdamos į tiekiamo pieno kokybę, vieniems gamintojams moka daugiau, kitiems – mažiau. Tokios neturinčios poveikio bendrosioms pajamoms taisyklės užtikrina, kad vidutinė kaina Nyderlanduose nenukryps nuo Bendrijos nustatytos tikslinės kainos ir neturės įtakos bendro rinkos organizavimo veikimui.
44. Šiuo aspektu nagrinėjama byla iš esmės skiriasi, pavyzdžiui, nuo Toffoli
bylos, kurioje dėl nacionalinių nuostatų poveikio bendroji gamintojams už pieną mokama kaina tapo didesnė, negu Bendrijoje nustatyta tikslinė kaina (260 lirų už kg vietoj 204,26 lirų už kg)(25) ; kitaip nei šiuo atveju, ten buvo nukrypta nuo tikslinės kainos ir kartu aiškiai daromas poveikis bendram rinkos organizavimui.
b) Vartotojų ir gamintojų interesų paisymas; rinkų stabilizavimas; tiekimo užtikrinimas
45. Pagrindinis bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo mechanizmų tikslas yra pasiekti tokį kainų lygį gamybos ir didmeninės prekybos etapuose, kuris atitiktų tiek Bendrijos gamybos šiame sektoriuje, tiek vartotojų interesus, ir užtikrinti rinkos pasiūlą, neskatinant perteklinės gamybos(26) .
– Vartotojų poreikiai
46. Tokiomis žalio pieno kainos sumažinimo ir priemokų taisyklėmis, kokios taikomos Nyderlanduose, siekiama įvesti į kokybę orientuotą mokėjimo sistemą ir finansinėmis paskatomis pagerinti žemės ūkio produktų kokybę. Tokiose taisyklėse paisoma vartotojų interesų, į kurių apsaugą pagal EB 153 straipsnio 2 dalį būtina atsižvelgti kuriant ir įgyvendinant visus Bendrijos politikos uždavinius. Ypač šiose taisyklėse atsižvelgiama į siekį užtikrinti vartotojams priimtinas tiekiamos produkcijos kainas (EB 33 straipsnio 1 dalies e punktas). Pagal pagrįstumo
kriterijų visiškai logiška būtų siekti teisingo žemės ūkio produktų kainos ir kokybės santykio, o ne siekti mokėti tą pačią kainą už nekokybiškus produktus ir už nepriekaištingos ar netgi aukštos kokybės žemės ūkio produktus.
– Gamintojų interesai
47. Tokios taisyklės visiškai patenkintų ir gamintojų interesus . Nekokybiškos produkcijos gamintojas neturėtų tikėtis gauti už savo produktus tokią pat kainą, kaip ir gamintojas, tiekiantis nepriekaištingos ar net aukštos kokybės gaminius. O į kokybę orientuotų produktų gamintojas teisingai tikisi, kad jam už jo produkciją bus mokama daugiau, negu nekokybiškos produkcijos gamintojui.
48. EB 33 straipsnio 1 dalies b punktas, kuriuo siekiama padidinti žemės ūkyje dirbančių asmenų asmenines pajamas, irgi nereikalauja siekti už žemės ūkio gaminius mokėti tą pačią kainą, nepaisant jų kokybės .
49. Gamintojų interesai galėtų būti pažeisti nebent t uo atveju, jeigu valstybės nustatytas kainos sumažinimas būtų neproporcingai didelis nustatytų kokybės trūkumų atžvilgiu(27) . Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduotis būtų, jei reikia, išsiaiškinti, ar toks kainos sumažinimas, koks aptariamas nagrinėjamoje byloje, t. y. normalios pieno kainos sumažinimas daugiau nei dviem trečdaliais(28), yra proporcingas pristatyto pieno su antibiotikų likučiais kokybės trūkumams ir ar jis pagrįstas.
– Į kokybę orientuotos mokėjimo sistemos indėlis į rinkų stabilizavimą
50. EB 33 straipsnio 1 dalies c punkte minimą tikslą stabilizuoti rinkas
taip pat būtų lengviau pasiekti, jeigu gamintojams būtų mokama atsižvelgiant į jų produktų kokybę. Seniau vienas pagrindinių Bendrijos žemės ūkio politikos tikslų buvo gamybos didinimas; pirmiausia buvo siekiama užtikrinti gyventojų aprūpinimą pakankamu kiekiu(29), ypač pagrindinių maisto produktų. Tačiau kai vartotojų pasitikėjimas tam tikrais žemės ūkio produktais stipriai nusmuko, gaminių kokybė tapo daug svarbesnė. Apmokėjimas pagal gaminių kokybę gali būti papildoma paskata gaminti kokybiškus produktus ir taip pat sugrąžinti prarastą pasitikėjimą.
51. Bet kuriuo atveju Bendrijos teisės aktuose, susijusiuose su bendra žemės ūkio sistema, stebima tendencija pabrėžti produktų kokybę, siekiant pagerinti nuomonę apie šiuos produktus(30) . Į kokybę orientuotos apmokėjimo už žemės ūkio produktus sistemos įvedimas atitiktų šį tikslą.
c) Konkurencijos politikos tikslai
52. Vertinant tokią apmokėjimo sistemą kaip Nyderlandų, būtina atsižvelgti ir į Bendrijos konkurencijos politikos tikslus. Kaip pripažino Teisingumo Teismas, vienas pagrindinių bendros žemės ūkio politikos ir bendro pieno bei pieno produktų rinkos organizavimo tikslų yra veiksmingos konkurencijos skatinimas žemės ūkio gaminių rinkose; bendras rinkos organizavimas žemės ūkio produktų srityje nėra nekonkuravimo sritis(31) .
53. Galbūt tokia sistema, būtent Nyderlandų, kuriai būdingas valstybės kišimasis į kainodarą konkurencijos politikos tikslu, nėra ideali, tačiau finansinės paskatos pakelti kokybę, kurias siūlo ši sistema, bet kuriuo atveju prisideda prie gamintojų konkurencijos kokybės pagrindu. Tad EB sutarties tikslai konkurencijos politikos srityje labiau skatina priimti nei atmesti tokias taisykles kaip Nyderlandų(32) .
d) Apibendrinimas
54. Tokiomis aplinkybėmis negalima įrodyti, kad tokia kainų sistema kaip
Nyderlandų galėtų pakenkti bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo tikslams, išaiškintiems atsižvelgiant į EB sutarties pagrindinius tikslus ir principus.
3. Draudimas sulyginti kainas
55. Pagaliau, kalbant apie Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 2 dalį, joje draudžiamos tik tos nacionalinės priemonės, kurios sudaro galimybę sulyginti kainas . Tiksliau sakant, šis draudimas taikomas priemonėms, sudarančioms galimybę sulyginti „1 straipsnyje išvardytų produktų kainas“. Tie produktai yra visų pirma pienas, grietinėlė, sviestas, sūris, varškė, laktozė ir laktozės sirupas.
56. Iš paties šios nuostatos teksto, kur žodžiai „kainos“ ir „produktai“ vartojami daugiskaita, aišku, kad kalbama apie draudimą sulyginti skirtingų pieno produktų
kainas, t. y. sulyginti pieno ir grietinėlės kainas arba grietinėlės ir sviesto kainas. Čia kalbama apie, pavyzdžiui, tam tikrą valstybės reglamentuojamą arba patvirtintą kryžminį subsidijavimą, kai vieno iš išvardytų produktų kaina būtų sumažinta dirbtinai pakėlus kito produkto kainą. Bendro rinkos organizavimo esmė ir tikslas pabrėžia, kad būtina užkirsti kelią valstybėms narėms pažeisti Bendrijos lygiu nustatytas įvairių pieno produktų kainodaros normas, ypač fiksuotas intervencines ir tikslines kainas(33) . Tačiau kiekvieno iš šių produktų kainos sudėties reguliavimas pagal kokybę, kaip jau minėta, neprieštarauja Bendrijos teisei.
4. Tarpinė išvada
Dėl visų šių priežasčių Reglamentui Nr. 804/68 neprieštarauja tokie teisės aktai kaip Nyderlandų, numatantys pieninėms pristatyto žalio pieno kainos sumažinimą arba priemoką, atsižvelgiant į jo kokybę.
B – Dėl antro ir trečio klausimų: valstybės pagalbos taisyklės
57. Antru ir trečiu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Europos valstybės pagalbos taisyklės taikomos tokiai kainų sistemai kaip Nyderlandų. Čia nagrinėtina atitiktis dviem valstybės pagalbą reglamentuojančioms nuostatoms: Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalies specialiajam valstybės pagalbos draudimui ir EB 87 straipsnio 1 dalies bendrajam valstybės pagalbos draudimui.
58. Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalimi aiškiai draudžiama valstybės pagalba, kurios suma nustatyta pagal pieno arba pieno produktų kainą ar kiekį. Šio specialiojo valstybės pagalbos draudimo
taikymo sritis dėl sąsajos su kaina ir kiekiu yra siauresnė negu bendro EB 87 straipsnio 1 dalyje numatyto valstybės pagalbos draudimo. Tačiau šioje taikymo srityje Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio nuostatos yra griežtesnės negu EB 87 straipsnis, nes jos nenumato jokių nukrypti leidžiančių nuostatų EB 87 straipsnio 3 dalies prasme ir apsiriboja tik EB 87 straipsnio 2 dalies išimtimis(34) .
59. Greta šio specialiojo valstybės pagalbos draudimo, remiantis EB 36 straipsniu kartu su Reglamento Nr. 804/68 23 straipsniu, čia taikytinos ir EB 87 straipsnio bei EB 88 straipsnio nuostatos, ir kartu EB sutarties bendrasis valstybių teikiamos pagalbos draudimas, taikomas pieno ir pieno produktų gamybai ir prekybai. Tai patvirtina ir Reglamento Nr. 804/68 dvyliktos konstatuojamosios dalies antroji sakinio dalis, kurioje sakoma, kad EB sutarties nuostatos dėl valstybės pagalbos turi būti taikomos (būtent(35) ) pieno sektoriui(36) .
60. Reglamento Nr. 804/68 23 straipsnio žodžiai „jei kitaip nenumatyta šiame reglamente“ jokiu būdu nereiškia, kad šio reglamento 24 straipsnio 1 dalis pateikia išsamias taisykles dėl valstybės pagalbos pieno sektoriuje teisėtumo ir neteisėtumo. Antraip 23 straipsnis būtų beprasmis ir neturėtų praktinio poveikio. 24 straipsnio 1 dalyje greičiau nurodomas specialus tam tikros valstybės pagalbos pienui ir pieno produktams draudimas, tačiau nepateikiama išsamių taisyklių.
1. Priemokos valstybės pagalbos draudimo kontekste (Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalis ir EB 87 straipsnio 1 dalis)
61. Antru klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar tokie nacionalinės teisės aktai kaip Nyderlandų, numatantys prastesnės kokybės žalio pieno kainos sumažinimą ir išskaitytų lėšų naudojimą priemokoms už nuolatinį nepriekaištingos kokybės žalio pieno tiekimą finansuoti, patenka į Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalies valstybės pagalbos draudimo sritį.
62. Komisijos ir A. H. Kuipers teigimu, tokios kokybės priemokos kaip Nyderlanduose yra valstybės parama, o Nyderlandų vyriausybė mano priešingai.
63. Pagrindinė sąlyga taikyti valstybės teikiamos pagalbos draudimo nuostatas yra valstybės pagalbos buvimas konkrečiu atveju. Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalyje valstybės pagalbos sąvoka nėra atskirai apibrėžta. Todėl šiame reglamente vartojamą valstybės pagalbos sąvoką reikia aiškinti taip pat, kaip ir EB 87 straipsnyje (ir EB 88 straipsnyje) esančią sąvoką; tai atitiktų ir Reglamentą Nr. 804/68 bei jo dvyliktą konstatuojamąją dalį, kurioje sakoma, kad EB sutarties nuostatos dėl valstybės pagalbos turi būti taikomos atsižvelgiant į bendrą rinkos organizavimą.
64. Remiantis Teisingumo Teismo praktika, valstybės pagalbos draudimas taikomas esant keturioms sąlygoms. Pirma, tai turi būti valstybės arba iš jos valstybinių išteklių teikiama pagalba. Antra, ji turi daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai. Trečia, ji turi palaikyti pagalbos gavėją. Ketvirta, ji turi iškraipyti konkurenciją arba galėti ją iškraipyti(37) .
65. Šiuo atveju problemų kyla dėl pirmosios (valstybinių išteklių naudojimas) ir trečiosios (pagalbos gavėjo palaikymo) sąlygų. Toliau pateikiu šių sąlygų apžvalgą.
a) Valstybinių išteklių naudojimas
66. Pirmiausia reikia aptarti, ar pieninių mokamos priemokos, atsižvelgiant į
tiekiamo pieno kokybę, apskritai laikytinos pagalba iš valstybės išteklių
ir kartu jų teikimas priskirtinas valstybei (38) .
67. Reikia remtis faktu, kad ginčytinas priemokas pieno gamintojams moka privačios pieninės ir jos yra skiriamos iš privačių lėšų, t. y. iš už prastesnės kokybės pieną išskaitytų kainos sumažinimų.
68. Vien aplinkybės, kad Nyderlandų pieninės tokias priemokas privalo
mokėti pagal teisės aktus, neužtenka, kad šias priemokas būtų galima priskirti prie valstybės pagalbos(39) .
69. Remiantis Teisingumo Teismo praktika, vertinant šie du aspektai yra esminiai: pirma, ištekliai, naudojami kokybės priemokoms mokėti, net nebūdami nuolatiniu valstybės turtu, turi bent jau būti nuolat kontroliuojami valstybės, t. y. būti kompetentingų nacionalinių institucijų dispozicijoje(40) . Antra, kokybės priemokų mokėjimas turi būti papildoma našta
valstybei arba jos įgaliotai institucijai(41) .
70. Aplinkybė, kad Nyderlandų pienines šioje sistemoje galima laikyti valstybės įgaliotomis išmokėjimo tarnybomis ir kad valstybės įgaliota įstaiga COKZ (42) užtikrina šių išmokėjimų centralizuotą administravimą, patvirtina nagrinėjamų išteklių valstybės kontrolės buvimą. Šiuo tikslu COKZ, remdamasi pieninių pateiktais duomenimis, ne tik apskaičiuoja kokybės priemokų dydį tam tikram laikotarpiui, bet ir pati veikia kaip lėšų perskirstymo tarnyba. Ji perima papildomas lėšas, kurias atskiros pieninės sukaupė sumažinusios kainą, ir perduoda jas būtent toms pieninėms, tuo pačiu lyginamuoju laikotarpiu išskaičiusioms mažiau kainos sumažinimų, nei turėjo išmokėti priemokų. Komisija posėdyje tai pavadino „virtualiu fondu“. Kitaip nei, pavyzdžiui, byloje PreussenElektra (43) nagrinėjamu atveju bent dalis kokybės priemokoms naudojamų lėšų iš pradžių pereina „per valstybės rankas“, t. y. jas skirsto valstybės įgaliota įstaiga – COKZ .
71. Kokybės priemokų skyrimas taip pat yra Nyderlandų valstybės nustatyta(44) politika, skirta žemės ūkio produktų kokybei gerinti ir naudojama šiam tikslui įgyvendinti. Šiuo aspektu nagrinėjama byla skiriasi, pavyzdžiui, nuo bylos Pearle (45), kur ginčytini profesinės sąjungos ištekliai buvo gaunami privačių asmenų iniciatyva.
72. Kita vertus, kaip ir byloje Pearle (46), nagrinėjamu atveju nėra įrodymų, kad kokybės priemokų mokėjimas galėtų būti papildoma našta
valstybės finansams. Nors valstybės įgaliota įstaiga gali veikti kaip lėšų perskirstymo tarnyba arba „virtualaus fondo“ patikėtinė, šiuo atveju aišku, kad valstybės institucijos kokybės priemokoms mokėti jokių lėšų neskiria ir kad valstybė čia nepraranda jokių pajamų, kurios jai galėtų priklausyti.
73. Tad nagrinėjamu atveju kalbama ne apie valstybės finansuojamą tam tikrų verslo įmonių skatinimą, o greičiau apie valstybės inicijuotą kišimąsi į kainodarą tarp pieninių ir žalio pieno gamintojų (ūkininkų). Nors dėl tokio įsikišimo vieni verslo subjektai pelnosi kitų sąskaita, tam naudojamos lėšos nei netiesiogiai, nei tiesiogiai negali būti kildinamos iš valstybinių(47) .
74. Tokiomis aplinkybėmis priemokos negali būti laikomos mokėjimais iš valstybės išteklių .
b) Pagalbos gavėjo palaikymas
75. Net jeigu, nepaisant šioje išvadoje pateikto požiūrio, galima būtų patvirtinti priemokoms naudojamų išteklių valstybinę kilmę, bet kuriuo atveju reiktų patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos priemokos apskritai laikytinos pagalbos gavėjo palaikymu, kad jas galima būtų traktuoti kaip valstybės pagalbą EB 87 straipsnio ir Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalies prasme.
76. Valstybės teikiama pagalba laikoma bet kokia forma suteikta pagalba, kuri tiesiogiai ar netiesiogiai palaiko tam tikras įmones ar gali būti vertinama kaip ekonominis pranašumas, kurio pagalbą gaunanti įmonė įprastomis rinkos sąlygomis neturėtų(48) .
77. Tad svarbiausia išsiaiškinti, ar tokios priemokos, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, tėra rinkai būdingas užmokestis pieno gamintojui, ar tai yra finansinė nauda, kurios atitinkami pieno gamintojai negalėtų gauti įprastomis rinkos sąlygomis ir dėl kurios jie patenka į palankesnę padėtį konkuruojančių subjektų atžvilgiu(49) .
78. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas neseniai yra nustatęs, kad priemonėms netaikoma EB 87 straipsnio 1 dalis, jeigu jos laikytinos užmokesčiu už paslaugas, suteiktas siekiant įvykdyti bendruosius ekonominius įsipareigojimus (50) .
79. Ši mintis patvirtina bendrą principą, pagal kurį valstybės pagalbos taisyklės netaikomos teisiniams santykiams, kuriuose kalbama apie paslaugų teikimą ir rinkai būdingą užmokestį už jas. Asmuo, teikiantis paslaugą ir gaunantis už tai rinkai būdingą užmokestį nėra valstybės pagalbos gavėjas, o veikia rinkoje įprastomis konkurencijos sąlygomis(51) .
80. Pagrindinės bylos medžiaga patvirtina, kad Nyderlanduose mokamos priemokos yra užmokestis
už pieno gamintojų teikiamas paslaugas ir jos negali būti laikomos jiems skiriamu ypatingu palaikymu ar pranašumu. Kokybės priemokos nėra mokamos antrąkart
atsižvelgiant į anksčiau gautas priemokas už atskirus, izoliuotai traktuojamus žalio pieno tiekimus, t. y. papildomai prie normalios, paprastai mokamos kainos už kokybišką produktą. Šiuo atveju nagrinėjamos priemokos mokamos atsižvelgiant į kokybės elementą
kartu su laiko elementu . Jos naudojamos kaip papildoma paskata už nuolatinį
nepriekaištingos kokybės žalio pieno teikimą per tam tikrą laikotarpį, tad čia kalbama ne apie mokėjimą už atskirus tiekimus, o apie atlyginimą už ilgalaikę kokybę . Kad gautų priemoką už kokybę, atitinkamas gamintojas turi per dvylikos savaičių laikotarpį tiekti pieną, kuriam per šį laikotarpį buvo skirtas ne daugiau kaip vienas kainos sumažinimo taškas ir kuriame nenustatyta pienui nebūdingų antibakterinių medžiagų(52) .
81. Sunkiau atsakyti į klausimą, ar tokio užmokesčio, kokybės priemokos forma, dydis yra būdingas rinkai, nes čia kalbama apie griežtai reglamentuojamą rinką(53) . Tačiau būdingumą rinkai galima būtų paneigti tik tuo atveju, jeigu mokamos priemokos būtų didesnės, nei galimos gauti neribojant rinkos dalyvių veiksmų laisvės. Nagrinėjamu atveju aišku, kad atskiriems gamintojams išmokėtų priemokų už kokybę piniginė išraiška buvo gana maža(54) . Šiuo atžvilgiu neatrodo, kad priemokas gavę pieno gamintojai negalėtų gauti tokio dydžio kokybės priemokų normaliomis rinkos sąlygomis, t. y. be valstybės poveikio kainodarai.
82. Tai, kad priemokų dydis gali svyruoti, nereiškia, jog šios priemokos nėra rinkai būdingas užmokestis. Greičiau priešingai – yra visiškai normalu, kad laikotarpiu, kai palyginti daug gamintojų pateikia prastesnės kokybės žalią pieną, gamintojai, nuolat pristatantys nepriekaištingos kokybės pieną, gauna atitinkamai didesnes priemokas, nes jų kokybės siekis šiuo laikotarpiu yra itin vertingas. Ir atvirkščiai – jeigu tam tikru laikotarpiu palyginti daug gamintojų pateikia nepriekaištingos kokybės žalią pieną, priemokų dydis mažėja, nes jų kokybės siekis šiuo laikotarpiu yra mažiau vertingas.
83. Siekiant išsamiai apžvelgti situaciją, reikėtų paminėti, kad tiekiamo pieno kokybė tikrinama pagal iš anksto nustatytus kriterijus ir prižiūrint specialiai šiam tikslui įkurtai pieno kontrolės stočiai (1994 m. Potvarkio 10 straipsnio 1 dalis kartu su Nyderlandų pagrindinio nutarimo dėl pieno 7 straipsniu)(55) . Remiantis pateikta informacija, visi gamintojai, kurių tiekiama produkcija atitinka nustatytus kokybės kriterijus, automatiškai gauna priemokas. Tad gamintojų diskriminacija šiuo atveju negresia.
84. Šiomis aplinkybėmis Nyderlandų pieninių mokamos priemokos už nuolatinį nepriekaištingos kokybės žalio pieno tiekimą nėra valstybės teikiama pagalba EB 87 straipsnio ir Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalies prasme, o laikytinos atlygiu už ypatingą gamintojų siekį pateikti kokybišką produktą.
2. Kainos sumažinimai reikalavimų pagal valstybės pagalbos taisykles neįgyvendinti priemonių ir informuoti Komisiją atžvilgiu (EB 88 straipsnio 3 dalis)
85. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia nustatyti, ar tokie teisės aktai kaip Nyderlandų, numatantys kainos sumažinimus, pristačius prastesnės kokybės žalią pieną, ir iš jų finansuojamas priemokas už nuolatinį nepriekaištingos kokybės žalio pieno tiekimą, patenka į EB 88 straipsnio 3 dalies reikalavimo neįgyvendinti priemonių ir informuoti Komisiją taikymo sritį.
86. EB 88 straipsnio 3 dalies reikalavimas neįgyvendinti priemonių ir informuoti Komisiją iš esmės taikytinas tik išlaidas patiriančiai pusei, t. y. valstybės pagalbos skyrimui jos gavėjui arba gavėjams. Pajamas gaunanti pusė, t. y. mokesčių rinkimas valstybės pagalbos finansavimui, paprastai nėra įpareigota laikytis reikalavimo neįgyvendinti priemonių ir informuoti Komisiją.
87. Šis reikalavimas neįgyvendinti priemonių ir informuoti Komisiją valstybės pagalbos finansavimui taikomas išimtiniais atvejais, t. y., tik jei pajamas gaunanti ir išlaidas patirianti pusės yra tiesiogiai ir neatskiriamai susijusios(56) .
88. Nagrinėjamos bylos atveju yra daug faktų, patvirtinančių tokią tiesioginę ir neatskiriamą sąsają tarp kainos sumažinimų, pristačius žemesnės kokybės žalią pieną, ir iš jų finansuojamų priemokų už nuolatinį nepriekaištingos kokybės pieno tiekimą. Itin svarbu, kad remiantis 1994 m. Potvarkio 11 straipsnio 2 dalimi priemokos už 100 kg pieno suma nustatoma taip, kad išmokėtų priemokų suma per atitinkamą laikotarpį atitiktų arba maždaug atitiktų išskaitytų kainos sumažinimų sumą. Tad išskaityti kainos sumažinimai skirti tik vienam tikslui – priemokoms finansuoti.
89. Kaip minėta(57), priemoka už kokybišką pieną, nagrinėjamu atveju mokama Nyderlanduose, nėra valstybės pagalba EB 87 straipsnio prasme. Todėl priemokoms finansuoti naudojamiems kainos sumažinimams netaikytinas EB 88 straipsnio 3 dalies reikalavimas neįgyvendinti priemonių ir informuoti Komisiją nėra taikomas.
3. Tarpinė išvada
90. Remiantis išdėstytais argumentais, EB 87 straipsnio 1 daliai ir EB 88 straipsnio 3 daliai bei Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 daliai neprieštarauja tokie nacionalinės teisės aktai kaip Nyderlandų, numatantys prastesnės kokybės žalio pieno kainos sumažinimą ir išskaitytų lėšų naudojimą priemokoms už nuolatinį nepriekaištingos kokybės žalio pieno tiekimą finansuoti.
C – Baigiamoji pastaba
91. Savo rašytinėse pastabose A. H. Kuipers nurodo, kad Nyderlandų kainos sumažinimo sistema gali prieštarauti Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos(58) 6 straipsnio garantijoms. Šiuo aspektu jis, be kita ko, remiasi asmens nekaltumo prezumpcija.
92. Šis argumentas atmestinas dėl šių priežasčių: Bendrijos teisės sistema užtikrina tokias pačias pagrindines teises, kokios išdėstytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos 6 straipsnyje. Tačiau šiuo atveju taikyti nekaltumo prezumpcijos principą iš esmės neteisinga, nes Nyderlandų kainos sumažinimų sistema yra jokiu būdu ne valstybės sankcijų mechanizmas, o tiesiog valstybės kišimasis į kainodarą. Nėra pagrindo šios bylos nagrinėti ir teisės į teisingą bylos nagrinėjimą aspektu; iš bylos dokumentų matyti, kad A. H. Kuipers turėjo visas galimybes pareikšti savo nuomonę ir daugeliu jų pasinaudojo.
VI – Išvada
93. Remdamasi išdėstytais argumentais, siūlau Teisingumo Teismui atsakyti į College van Beroep voor het bedrijfsleven
jam pateiktus prejudicinius klausimus taip:
1. 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamentui (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo neprieštarauja tokie nacionalinės teisės aktai kaip Nyderlandų, numatantys pieninėms pristatyto žalio pieno kainos sumažinimą arba priemokas, atsižvelgiant į jo kokybę.
2. EB 87 straipsnio 1 daliai ir EB 88 straipsnio 3 daliai bei 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo 24 straipsnio 1 daliai neprieštarauja Nyderlandų nacionalinės teisės aktai, numatantys prastesnės kokybės žalio pieno kainos sumažinimą ir išskaitytų lėšų naudojimą priemokoms už nuolatinį nepriekaištingos kokybės žalio pieno tiekimą finansuoti.
(1) .
(2)
–	OL L 148, p. 13.
(3)
–	2000 m. sausio 1 d. Reglamentas Nr. 804/68 buvo pakeistas 1999 m. gegužės 17 d. Reglamentu (EB) Nr. 1255/1999 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo (OL L 160, p. 48, toliau – Reglamentas Nr. 1255/1999). Tačiau pagrindinės bylos teisinės aplinkybės susijusios su 1995 m., tad, atsižvelgiant į laiką, nagrinėjamai bylai taikytinas Reglamentas Nr. 804/68.
(4)
–	Reglamento Nr. 804/68 23 ir 24 straipsnių turinys atitinka Reglamento Nr. 1255/1999 37 ir 38 straipsnius; taip pat žr. Reglamento Nr. 1255/1999 III priedą. Ankstesni EB sutarties 92–94 straipsniai, kuriais remiamasi Reglamente Nr. 804/68, atitinka šiuo metu galiojančios redakcijos EB 87–89 straipsnius.
(5)
– Nuo 1996 m. liepos 1 d. Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnio 1 dalis pakeista taip: „Bendrijoje kasmet nustatoma tikslinė pieno kaina“. (1996 m. liepos 30 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1587/96, OL L 206, p. 21). Nuo 2000 m. sausio 1 d. galiojančio Reglamento Nr. 1255/1999 3 straipsnyje išliko tikslinių kainų nustatymo sistema, tačiau nereikalaujama kasmet nustatyti kainos iš naujo.
(6)
–	1971 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1411/71, nustatantis papildomas Bendrojo muitų tarifo 04.01 subpozicijai priskiriamo pieno ir pieno produktų rinkos bendro organizavimo taisykles (OL L 148, p. 4). Šis reglamentas negalioja nuo 1998 m. sausio 1 dienos.
(7)
–	1971 m. Staatsblad, p. 371, pakeistas 1993 m. gruodžio 23 d. Įstatymu (1993 m. Staatsblad, p. 690).
(8)
–	1994 m. Staatsblad, p. 63, pakeistas 1995 m. birželio 26 d. Potvarkiu ( Staatscourant
122).
(9)
–	1994 m. Staatscourant, p. 25, negalioja nuo 2000 m. sausio 8 dienos.
(10)
–	Centrinė pieno produktų kokybės institucija.
(11)
–	1994 m. PBO-blad, afl. Nr. 9. 1999 m. rugsėjo 15 d. Productschap Zuivel
išleido naują potvarkį, Zuivelverordening 2000, Uitbetaling van boerderijmelk naar kwaliteit, samenstelling en gewicht, įsigaliojusį 2000 m. sausio 1 dieną. Šiuo potvarkiu, be kita ko, nutraukiamas 1994 m. potvarkio galiojimas.
(12)
–	1994 m. PBO-blad, afl. Nr. 20, p. 25, pakeistas 1994 m. liepos 19 d. Nutarimu ( PBO-blad, afl. Nr. 42) ir 1995 m. vasario 15 d. Nutarimu ( PBO-blad, afl. Nr. 15).
(13)
–	Pirmiausia žr. Nyderlandų vyriausybės rašytinių pastabų 20–22 punktus ir žodines pastabas, pateiktas per posėdį.
(14)
–	Nutartyje dėl prejudicinio sprendimo tai buvo vadinama „ een bacteriegroeiremmende stof “ (bakterijų dauginimąsi slopinančia medžiaga). Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas praneša, kad A. H. Kuipers ikiteisminio tyrimo metu pripažino naudojęs peniciliną gydymui nuo mastito.
(15)
–	Valstybės taryba, Administracinės praktikos skyrius.
(16)
–	1979 m. lapkričio 6 d. Sprendimas Toffoli ir kt.
(10/79, Rink. p. 3301, 12 punktas); 1984 m. vasario 7 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją
(166/82, Rink p. 459, 23 punktas); 1984 m. vasario 7 d. Sprendimas Jongeneel Kaas ir kt.
(237/82, Rink. p. 483, 12 punktas ) ir 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Milk Marque ir National Farmers’ Union
(C‑137/00, Rink. p. I‑7975, 63 ir 80 punktai); dėl kitų bendrosios žemės ūkio politikos sričių dar žr. 1979 m. birželio 26 d. Sprendimą Pigs ir Bacon Commission
(177/78, Rink. p. 2161, 14 punktas); 1998 m. kovo 19 d. Sprendimą Compassion in World Farming
(C‑1/96, Rink. p. I‑1251, 41 punktas); 2002 m. sausio 8 d. Sprendimą Van den Bor
(C‑428/99, Rink. p. I‑127, 35 punktas) ir 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimą ACOR
(C‑416/01, Rink. p. I‑14083, 21 punktas).
(17)
–	Sprendimai Compassion in Word Farming
(nurodytas 16 išnašoje, 41 punktas) ir Van den Bor
(nurodytas 16 išnašoje, 35 punktas).
(18)
–	Tikslinę kainą nustatė Taryba pagal EB 37 straipsnio 2 dalyje pateiktą procedūrą ir Reglamento Nr. 804/68, 3 straipsnio 4 dalį.
(19)
–	1992 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva, nustatanti žalio pieno, termiškai apdoroto pieno ir pieno pagrindo produktų gamybos bei pateikimo į rinką veterinarijos taisykles (Pataisytas vertimas) (OL L 268, p. 1).
(20)
–	1992 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva dėl sąlygų, kuriomis leidžiama laikinai arba ribotai nukrypti nuo konkrečių prekybos žaliu pienu ir pieno pagrindo produktais Bendrijos sveikatos taisyklių (OL L 268, p. 33).
(21)
–	1990 m. birželio 26 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2377/90, nustatantis veterinarinių vaistų likučių gyvūninės kilmės maisto produktuose didžiausių kiekių nustatymo tvarką Bendrijoje (OL L 224, p. 1.), pakeistas, be kita ko, A. H. Kuipers nurodytu 1992 m. kovo 18 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 675/92 (OL L 73, p. 8.), paskutinį kartą pakeistas 2004 m. spalio 25 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1851/2004 (OL L 323, p. 6).
(22)
–	Sprendimas Milk Marque ir National Farmers’ Union
(nurodytas 16 išnašoje, 88 punktas).
(23)
–	Išskirta mano.
(24)
–	Komisijos rašytinių paaiškinimų 14 punktas.
(25)
–	Sprendimas Toffoli
(nurodytas 16 išnašoje, 2 ir 6 punktai).
(26)
–	Sprendimas Milk Marque ir National Farmers’ Union
(nurodytas 16 išnašoje, 85 punktas) ir 1981 m. kovo 10 d. Sprendimas Irish Creamery ir Milk Suppliers Association
(sujungtos bylos 36/80 ir 71/80, Rink. p. 735, 20 punktas).
(27)
–	Apie valstybių narių pareigą laikytis Bendrijos teisės bendrųjų principų, ypač proporcingumo principo, kiek kitu aspektu žr. 1995 m. spalio 26 d. Sprendimą Siesse
(C‑36/94, Rink. p. I‑3573, 21 punkto antras sakinys); 2001 m. liepos 12 d. Sprendimą Louloudakis
(C-262/99, Rink. p. I-5547, 67 punktas) ir 2003 m. liepos 3 d. Sprendimą Lennox
(C‑220/01, Rink. p. I‑7091, 76 punktas).
(28)
–	Priminimas: Piene radus antibiotikų likučių, jo kaina sumažinama 0,50 NLG už kilogramą, o normali pieno kaina – 0,7143 NLG už kilogramą (žr. šios išvados 22 punktą).
(29)
–	Šiuo aspektu žr. EB 33 straipsnio 1 dalies d punktą.
(30)
–	Žr., pavyzdžiui, kilmės pažymėjimų klausimu 2000 m. gegužės 16 d. Sprendimą Belgija prieš Ispaniją
(C‑388/95, Rink. p. I‑3123, 53 punktas) ir 2003 m. gegužės 20 d. Sprendimą Ravil
(C‑469/00, Rink. p. I–5053, 48 punktas) ir Consorzio del Prosciutto di Parma e Salumificio S Rita
(C‑108/01, Rink. p. I‑5121, 63 punktas).
(31)
–	Sprendimas Milk Marque ir National Farmers’ Union
(nurodytas 16 išnašoje, 57 ir paskesni punktai, ypač 57 ir 61 punktai).
(32)
–	Kalbant apie EB 81 ir 82 straipsnius būtina pažymėti, kad nei Productschap Zuivel, nei įstaiga COKZ
nevykdo Nyderlandų kainų politikos kaip įmonė ar įmonių susivienijimas. Productschap Zuivel
atliekamas išskaitų nustatymas bei COKZ
atliekamas priemokų nustatymas nėra ekonominė veikla, o greičiau valstybinės institucijos pagal teisės aktus valstybės vardu vykdoma veikla. Žr. šiuo klausimu, pavyzdžiui, 1997 m. kovo 18 d. Sprendimą Calì
(C‑343/95, Rink. p. I‑1547, 16–18 punktai) ir mano 2004 m. spalio 28 d. išvadą Viacom
(C‑134/03, dar nepaskelbta Rinkinyje, 70 ir 71 punktai).
(33)
–	Žr. šiuo klausimu 16 išnašoje nurodytą Teisingumo Teismo praktiką.
(34)
–	Žr. šiuo klausimu Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalies įžanginę frazę „Pagal EB sutarties 92 straipsnio 2 dalį < ... > “, kurią dabar reikia suprasti kaip nuorodą į
EB 87 straipsnio 2 dalį.
(35)
–	Vokiškos konstatuojamosios dalies redakcijos žodis grundsätzlich
(būtent) kitų kalbų redakcijose (prancūzų, italų, ispanų, portugalų, olandų ir anglų) nevartojamas.
(36)
–	Šiuo klausimu nepakankamai aiškus yra 2004 m. spalio 14 d. Sprendimas Ispanija prieš Komisiją
(C‑173/02, dar nepaskelbtas Rinkinyje); atrodytų, kad jame Reglamento Nr. 804/68 taisyklė ir išimtis (valstybės pagalbos taikymas įprastais atvejais ir tokios pagalbos draudimas aiškiai reglamente nurodytais atvejais) sukeistos vietomis: „Dėl pagalbos šiame sektoriuje, remiantis Reglamento Nr. 804/68 23 straipsniu kartu su EB 36 straipsniu, EB 87, 88 ir 89 straipsniais taikomi pieno produktų gamybai ir prekybai tik tokiu mastu, koks numatytas bendrą rinkos organizavimą nustatančiuose teisės aktuose“ (Sprendimo Ispanija prieš Komisiją
17 punktas).
(37)
–	2004 m. liepos 15 d. Sprendimas Pearle ir kt.
(C‑345/02, Rink. p. I‑7139, 33 punktas) ir 2003 m. liepos 24 d. Sprendimas Almark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
(C‑280/00, Rink. p. I‑7747, 75 punktas).
(38)
–	Šiuo klausimu dar žr. sprendimą Pearle
(nurodytą 37 išnašoje, 34 punktas bei 37 ir 38 punktai); 1991 m. kovo 21 d. Sprendimą Italija prieš Komisiją
(C‑303/88, Rink. p. I‑1433, 11 punktas); 2002 m. gegužės 16 d. Sprendimą Prancūzija prieš Komisiją
(C‑482/99, Rink. p. I‑4397, 24 punktas) ir 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimą GEMO
(C‑126/01, Rink. p. I‑13769, 24 punktas).
(39)
–	2001 m. kovo 13 d. Sprendimas PreussenElektra
(C‑379/98, Rink. p. I‑2099, 59–61 punktai).
(40)
–	2000 m. gegužės 16 d. Sprendimas Prancūzija prieš Ladbroke Racing ir Komisiją
(C‑83/98, Rink. p. I‑3271, 50 punktas) ir sprendimas Prancūzija prieš Komisiją
(nurodytas 38 išnašoje, 37 punktas). Panašiai šiuo klausimu teigia generalinis advokatas F. G. Jacobs savo 2000 m. spalio 26 d. išvadoje byloje PreussenElektra, nurodytoje pirmiau.
(41)
1993 m. kovo 17 d. Sprendimas Sloman Neptun
(C‑72/91 ir C‑73/91, Rink. p. I‑887, 21 punktas); 1998 m. gruodžio 1 d. Sprendimas Ecotrade
(C‑200/97, Rink. p. I‑7907, 35 punktas); 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Ferring
(C‑53/00, Rink. p. I‑9067, 16 punktas) ir sprendimas Pearle
(nurodytas 37 išnašoje, 36 punkto paskutinė sakinio dalis).
(42)
–	Nyderlandų įgyvendinimo nutarimo dėl pieno 2 straipsnyje nurodyta, kad Productschap Zuivel
veikia valstybės įgaliota, o Nyderlandų pagrindinio nutarimo dėl pieno 3 ir 7 straipsniai patvirtina COKZ
suteiktą valstybės įgaliojimą (žr. šios išvados 16 ir 17 punktus).
(43)
–	Nurodyta 39 išnašoje.
(44)
–	Žr. šiuo klausimu ypač ŽŪ produktų kokybės įstatymo 2 straipsnio 2 dalies f punktą kartu su Nyderlandų pagrindinio nutarimo dėl pieno 3 straipsnio a ir c punktais bei 1994 m. Potvarkio 11 straipsnį.
(45)
–	Sprendimas nurodytas 37 išnašoje, žr. ypač 15, 37 ir 38 punktus (ir pateiktas nuorodas).
(46)
–	Sprendimas Pearle
(nurodytas 37 išnašoje, 36 punktas).
(47)
–	Žr. 1978 m. sausio 24 d. Sprendimą van Tiggele
(82/77, Rink. p. 25, 23–25 punktai), kuriame Teisingumo Teismas paneigė valstybės pagalbos teikimo faktą, kai mažmeninėje prekyboje buvo nustatytos minimalios kainos, siekiant pelno produkcijos gamintojui vartotojų sąskaita.
(48)
–	Žr. 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimą sujungtose bylose Enirisorse
(C‑34/01–C‑38/01, Rink. p. I‑14223, 30 punktas) ir sprendimą Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
(nurodytą 37 išnašoje, 84 punktas ir paskesnės nuorodos).
(49)
–	1996 m. liepos 11 d. Sprendimas SFEI
(C‑39/94, Rink. p. I‑3547, 60 punktas) ir sprendimas Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
(nurodytas 37 išnašoje, 87 punktas).
(50)
–	Sprendimas Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
(nurodytas 37 išnašoje, 87, 89 ir 94 punktai) ir sprendimas Einirisorse
(nurodytas 48 išnašoje, 31 punktas).
(51)
–	Būtų galima kalbėti apie valstybės pagalbą, jei už teikiamą paslaugą nebūtų gaunama užmokesčio arba jei paslauga būtų teikiama lengvatinėmis sąlygomis. Žr. šiuo klausimu sprendimą GEMO
(nurodytas 38 išnašoje, 29 punktas) ir 1988 m. vasario 2 d. Sprendimą sujungtose bylose Van der Kooy ir kt. prieš Komisiją
(67/85, 68/85 ir 70/85, Rink. p. 219, 28 punktas) ir sprendimą SFEI
(nurodytas 49 išnašoje, 62 punktas).
(52)
–	Žr. 1994 m. Potvarkio 11 straipsnio 1 dalį.
(53)
–	Bendrijos teisės aktų leidėjas pats daro lemiamą poveikį rinkos jėgų veiksmų laisvei, įvesdamas kainų sistemą su tiksline pieno kaina ir intervencinėmis tam tikrų pieno produktų kainomis bei paremdamas šią sistemą apsauginiais mechanizmais, veikiančiais visoje Bendrijos teritorijoje ir galinčiais turėti įtakos eksporto leidimui bei prekybai su trečiosiomis šalimis.
(54)
–	Žr. šios išvados Nr. 23.
(55)
–	Panašų kriterijų Teisingumo Teismas nustatė sprendime Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
(nurodytas 37 išnašoje, 90 punktas), pagal kurį pirmiausia būtina nustatyti objektyvius ir skaidrius parametrus, kuriais remiantis paskaičiuojamas atlygis. Kiti Teisingumo Teismo šiame sprendime (89–93 punktai) nustatyti kriterijai susiję su specialiu užmokesčio už bendrųjų ekonominių įsipareigojimų
vykdymą atveju, tad nagrinėjamoje byloje jie netaikytini.
(56)
–	Žr. ypač 2003 m. spalio 21 d. Sprendimą Van Calster ir kt.
(sujungtos bylos C‑261/01 ir C‑262/01, Rink. p. I‑12249, 49 punktas), taip pat sprendimus Enirisorse
(nurodytas 48 išnašoje, 43–45 punktai) ir Pearle
(nurodytas 37 išnašoje, 29 ir 30 punktai). Išsamus šių klausimų problematikos nagrinėjimas pateiktas 2004 m. kovo 4 d. generalinio advokato L. A. Geelhoed išvados byloje Streekgewest (C‑174/02) ir Pape (C‑175/02) (dar nepaskelbta oficialiame rinkinyje) 32 ir paskesniuose punktuose.
(57)
–	Žr. šiuo klausimu komentarus šios išvados 15 ir 16 punktuose.
(58)
–	Pasirašyta 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje.