62020CC0421
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2021 m. spalio 28 d. (
1
)
Byla C‑421/20
Acacia Srl
prieš
Bayerische Motoren Werke AG
(Oberlandesgericht Düsseldorf (Diuseldorfo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendrijos dizainas – Tarptautinė jurisdikcija – Taikytina materialinė teisė – Išvestinės teisės, kylančios iš teisių į Bendrijos dizainą pažeidimo – Lex fori – Pradinio teisių pažeidimo padarymo vieta“
I. Įvadas
1.
Sąjungos tarptautinės privatinės teisės branduolį sudaro jurisdikcijos taisyklės ir kolizinės normos, įtvirtintos atitinkamai Reglamente (ES) Nr. 1215/2012 (
2
) ir gimininguose reglamentuose dėl sutartinėms ir nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės, t. y. reglamentuose (EB) Nr. 593/2008 (
3
) ir Nr. 864/2007 (
4
).
2.
Šių reglamentų taikymo sritis yra labai plati. Tokiomis aplinkybėmis Reglamente Nr. 1215/2012 nustatytų kolizinių normų taikymas reikalauja sąsajos su užsieniu buvimo, pasireiškiančio aptariamo teisinio santykio tarptautiniu pobūdžiu, kurį lemia tai, kad su byla susijusios kelios valstybės narės (
5
). Panašiai reglamentuose „Roma I“ ir „Roma II“ nustatytos kolizinės normos taikomos esant situacijoms, susijusioms su įstatymų kolizija (
6
).
3.
Be to, nepažeidžiant reikalavimų, susijusių su sąsajos su užsieniu buvimu, reglamentuose Nr. 1215/2012 ir „Roma II“ nustatytos išimtys konkrečių Sąjungos teisės nuostatų naudai (
7
), teikiant pirmenybę, be kita ko, Reglamento (EB) Nr. 6/2002 (
8
) nuostatoms.
4.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą suteikia Teisingumo Teismui progą paaiškinti sąsają tarp šių trijų reglamentų, kiek tai susiję su atvejais, nurodytais Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje, t. y. tuomet, kai ieškinys dėl teisių pažeidimo pareiškiamas valstybės narės, kurioje padarytas teisės pažeidimas arba kilusi tokio pažeidimo grėsmė, teisme.
II. Teisinis pagrindas
A.
Reglamentas Nr. 6/2002
5.
Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje nustatyta:
„81 straipsnio a ir d dalyse paminėtus ieškinius ir pretenzijas taip pat galima nagrinėti tos valstybės narės, kurioje buvo padarytas teisių pažeidimas arba kurioje buvo iškilusi teisių pažeidimo grėsmė, teismuose.“
6.
Šio reglamento 88 straipsnyje „Taikytina teisė“ nurodyta:
„1.   Bendrijos dizainų teismai taiko šio reglamento nuostatas.
2.   Visiems klausimams, kurių nereglamentuoja šis reglamentas, Bendrijos dizainų teismai taiko savo nacionalinę, įskaitant tarptautinę privatinę, teisę.
3.   Jeigu šiame reglamente nenumatyta kitokia tvarka, Bendrijos dizainų teismas taiko proceso teisės normas, reglamentuojančias tokios pat rūšies teisinius veiksmus, susijusius su valstybės narės, kurioje jis yra, nacionalinėmis dizaino teisėmis.“
B.
Reglamentas „Roma II“
7.
Reglamento „Roma II“ 1 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje įtvirtinta:
„Įstatymų kolizijos atvejais šis reglamentas taikomas nesutartinėms prievolėms civiliniuose ir komerciniuose santykiuose. <…>“
8.
Šio reglamento 8 straipsnyje „Intelektinės nuosavybės teisių pažeidimas“ nustatyta:
„1.   Nesutartinėms prievolėms, atsirandančioms dėl intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo, taikoma šalies, kurioje reikalaujama apsaugos, teisė.
2.   Nesutartinių prievolių, atsirandančių dėl vieningo pobūdžio Bendrijos intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo, atveju klausimams, kurie nereglamentuojami atitinkamu Bendrijos aktu, taikoma šalies, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai, teisė.
<…>“
III. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės
9.
Acacia Srl yra pagal Italijos teisę įsteigta bendrovė, kuri Italijoje gamina ir visoje Sąjungos teritorijoje parduoda motorinių transporto priemonių ratlankius.
10.
Bendrovė Bayerische Motoren Werke AG (toliau – BMW), kurios manymu, parduodama Vokietijoje tam tikrus ratlankius Acacia pažeidžia BMW teises į registruotąjį Bendrijos dizainą, Vokietijoje pareiškė ieškinį dėl teisių pažeidimo Bendrijos dizainų teisme.
11.
Tas teismas patvirtino turintis jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį.
12.
Be to, minėtas teismas nusprendė, kad Acacia padarė BMW nurodytą pažeidimą, ir įpareigojo nutraukti nustatyto pažeidimo veiksmus. Remdamasis reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalimi minėtas teismas dėl papildomų BMW reikalavimų, susijusių su žalos atlyginimu, informacijos pateikimu, patvirtinamųjų dokumentų pateikimu, prekių pristatymu siekiant jas sunaikinti ir ataskaitų pateikimu, taikė Vokietijos teisę. Šie reikalavimai iš esmės buvo patenkinti.
13.
Acacia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui padavė apeliacinį skundą. Ji pirmiausia teigė, kad dėl BMW papildomų reikalavimų taikytina Italijos teisė.
14.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtina, kad nagrinėjamu atveju Vokietijos teismų jurisdikcija kyla iš Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalies ir kad Acacia padarė BMW nurodytą pažeidimą.
15.
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl BMW papildomų reikalavimų vertinimo pagal nacionalinę teisę ir jis pažymi, kad nuo atsakymo į šį klausimą iš dalies priklauso bylos baigtis. Pagal Acacia pateiktą eksperto išvadą, susijusią su Italijos teise, Vokietijos teisėje nustatytos patvirtinamųjų dokumentų ir ataskaitų pateikimo taisyklės yra kitokios, nei nustatytosios Italijos teisėje. Taigi, jei papildomiems reikalavimams būtų taikytina Italijos teisė, pirmosios instancijos teismo sprendimas turėtų būti iš dalies pakeistas.
16.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, remiantis reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalimi, kaip Teisingumo Teismas ją išaiškino Sprendime Nintendo (
9
), nagrinėjamu atveju taikytina Italijos teisė. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi: kadangi Vokietijos rinkai pateikiamos ginčijamos prekės yra pagamintos Italijoje, žalą nulėmęs įvykis atsitiko Italijoje. Šio teismo manymu, Sprendime Nintendo nustatytas vietos, kurioje atsitiko žalą sukėlęs įvykis, kriterijus turi būti taikomas ne tik tuo atveju, kai pažeidimo veiksmai, kuriais kaltinamas atsakovas, yra padaryti keliose valstybėse narėse (kaip buvo byloje, kurioje priimtas tas sprendimas), bet ir tada, kai šie veiksmai padaryti tik vienoje valstybėje narėje (kaip yra šioje byloje).
17.
Toks sprendimas užtikrintų tai, kad abiem atvejais žalą sukėlusiam įvykiui būtų taikoma ta pati teisė. Sprendimas AMS Neve ir kt. (
10
), kuriuo remiasi BMW, grįsdama savo požiūrį, kad papildomiems reikalavimams taikytina Vokietijos teisė, nepaneigia būtinybės užtikrinti, kad abiem atvejais būtų taikoma ta pati materialinė teisė.
IV. Procesas Teisingumo Teisme ir prejudiciniai klausimai
18.
Šiomis aplinkybėmis Oberlandesgericht Düsseldorf (Diuseldorfo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) 2020 m. rugpjūčio 31 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2020 m. rugsėjo 8 d., nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pažeidimą nagrinėjantis teismas, į kurį buvo kreiptasi remiantis tarptautine nusikalstamos veikos jurisdikcija pagal Reglamento Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino 82 straipsnio 5 dalį, nagrinėdamas Bendrijos dizainų pažeidimus dėl papildomų reikalavimų, susijusių su savo valstybės narės teritorija, gali taikyti valstybės narės, kurioje yra pažeidimą nagrinėjančio teismo buveinė, nacionalinę teisę (lex fori)?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: ar „pradinio pažeidimo vieta“, kaip ji suprantama pagal [Sprendimą Nintendo], siekiant nustatyti, kurios šalies teisė taikytina dėl papildomų reikalavimų pagal [reglamento „Roma II“] 8 straipsnio 2 dalį, gali būti ir valstybėje narėje, kurioje gyvena vartotojai, kuriems skirta tam tikra internetinė reklama, ir kurioje dizaino suteikiamas teises pažeidžiantys objektai pateikiami rinkai, kaip tai suprantama pagal [Reglamento Nr. 6/2002] 19 straipsnį, jei kaltinimai šioje valstybėje reiškiami tik dėl jų siūlymo ir pateikimo rinkai, taip pat tuomet, kai su siūlymu ir pateikimu rinkai susiję internetiniai pasiūlymai buvo inicijuoti kitoje valstybėje narėje?“
19.
Rašytines pastabas pateikė BMW ir Europos Komisija. Šiems suinteresuotiems asmenims buvo atstovaujama per 2021 m. liepos 8 d. įvykusį posėdį.
V. Analizė
A.
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
20.
Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia nustatyti, ar reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalis bei Reglamento Nr. 6/2002 88 straipsnio 2 dalis ir 89 straipsnio 1 dalies d punktas turi būti aiškinami taip, kad situacija, kai į valstybės narės teismą kreiptasi pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį, nereiškia įstatymų kolizijos, kaip tai suprantama pagal reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalį, ir kad papildomiems reikalavimams, susijusiems su šios valstybės narės teritorija, reikia taikyti ne teisę, kuri šio reglamento kolizinėse normose nurodyta kaip taikytina teisė, o lex fori.
21.
Prieš pradedant nagrinėti šį klausimą, mano manymu, reikėtų priminti kontekstą, su kuriuo susijusi teismo, į kurį kreiptasi pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį, jurisdikcija (1 skirsnis). Be to, siekdamas naudingai atsakyti į šį klausimą, pirma, įrodysiu, kad reikia atmesti prielaidą, pagal kurią pagrindinėje byloje aptariamiems papildomiems reikalavimams gali būti taikomas lex fori processualis principas ir juos būtinai reglamentuoja valstybės narės, kurios teisme pareikštas ieškinys dėl teisių pažeidimo, teisė (2 skirsnis), antra, išnagrinėsiu klausimą, ar, esant situacijai, kai į valstybės narės teismą kreiptasi pagal šią nuostatą, reikia taikyti kolizines normas (3 skirsnis).
1. Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalis
22.
Atsižvelgiant į valstybių narių teismų jurisdikciją nagrinėti ieškinius dėl pažeidimo, Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 1–3 dalyse nurodyti keli sąsajos veiksniai, iš kurių pirmasis – atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta Sąjungoje, o antrasis – atsakovo įsisteigimo vieta Sąjungoje. Be to, jei atsakovas negyvena Sąjungoje ir nėra joje įsisteigęs, šiame reglamente nustatyta forum actoris jurisdikcija; trečiasis ir ketvirtasis sąsajos veiksniai yra atitinkamai ieškovo nuolatinė gyvenamoji vieta Sąjungoje ir ieškovo įsisteigimo vieta Sąjungoje. Galiausiai, remiantis ultima ratio, ieškiniai dėl teisių pažeidimo turi būti pateikti Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) buveinės teismuose.
23.
Be to, pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį ieškiniai dėl teisių pažeidimo gali būti pareikšti ir valstybės narės, kurioje padarytas teisių pažeidimas arba kilusi tokio pažeidimo grėsmė, teismuose. Iš Reglamento Nr. 6/2002 83 straipsnio matyti, kad, kitaip nei kalbant apie teismus, į kuriuos kreiptasi pagal šio reglamento 82 straipsnio 1–3 dalis, teismas, į kurį kreiptasi pagal šio reglamento 82 straipsnio 5 dalį, turi jurisdikciją spręsti tik dėl veiksmų, kurie buvo padaryti ar gresia būti padaryti valstybės narės, kurios teisme pareikštas ieškinys, teritorijoje.
24.
Tokia sąsajos veiksnių grupė, papildanti sąsajos veiksnį, susijusį su valstybe nare, kurioje padarytas teisių pažeidimas arba kilusi tokio pažeidimo grėsmė, nurodyta ir Reglamente (ES) 2017/1001 (
11
). Taigi Teisingumo Teismo jurisprudencija, išplėtota aiškinant šį reglamentą, be kita ko, Sprendime AMS Neve ir kt. įtvirtinta jurisprudencija, taikytina ir aiškinant Reglamentą Nr. 6/2002. Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 64 punkto, padarytos išvados, susijusios su jurisdikcijos taisyklėmis, nebūtinai taikytinos kolizinėms normoms, susijusioms su šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą esme. Todėl Sprendimas AMS Neve ir kt. negali būti aiškinamas taip, kad juo nustatomas apribojimas arba keičiama Sprendime Nintendo įtvirtinta jurisprudencija.
2. „Lex fori processualis“ principas
25.
Dėl kitoms sankcijoms, nei nurodytos Reglamento Nr. 6/2002 89 straipsnio 1 dalies a–c punktuose, taikytinos teisės šio reglamento 89 straipsnio 1 dalies d punkte daroma nuoroda į valstybės narės, kurioje padaryti teisių pažeidimo veiksmai arba kilusi tokių veiksmų grėsmė, teisę, patikslinant, kad ši nuoroda susijusi ir su jos tarptautinės privatinės teisės normomis. O šio reglamento 88 straipsnio 2 dalyje dėl visų klausimų, nepatenkančių į šio reglamento taikymo sritį, daroma nuoroda į valstybės narės, kurios Bendrijos dizainų teisme pareikštas ieškinys, įskaitant ieškinį dėl teisių pažeidimo, teisę.
26.
Atsižvelgiant į dabartinę Sąjungos teisę šios nuorodos, kiek jos susijusios su tarptautinę privatine teise, turi būti suprantamos kaip nuorodos į reglamento „Roma II“ nuostatas (
12
). Taigi, valstybėse narėse, kurios taiko šiame reglamente nustatytas kolizines normas, pagal nuorodas, daromas Reglamento Nr. 6/2002 89 straipsnio d punkte ir 88 straipsnio 2 punkte, taikytina ta pati nacionalinė teisė.
27.
Atsižvelgiant į lex fori processualis principą, įvairius proceso aspektus, kuriems netaikomos Sąjungos teisės vienodos nuostatos, turi reglamentuoti valstybės narės, kurios teisme pareikštas ieškinys, nacionalinė teisė (
13
). Dėl Reglamento Nr. 6/2002 pažymėtina, kad šis principas, atrodo, pripažįstamas šio reglamento 88 straipsnio 3 dalyje (
14
). Be to, lex fori processualis principas atitinka minėto reglamento 89 straipsnio 2 dalį, pagal kurią Bendrijos dizainų teismas imasi savo nacionalinės teisės aktuose numatytų priemonių, kuriomis užtikrinamas šio reglamento 89 straipsnio 1 dalyje nurodytų sankcijų vykdymas.
28.
Sprendime H. Gautzsch Großhandel (
15
) pateikiama naudingų gairių, leidžiančių atmesti prielaidą, pagal kurią pagrindinėje byloje aptariamiems papildomiems reikalavimams taikomas lex fori processualis principas.
29.
Pirmiausia, kalbant apie reikalavimą sunaikinti teises į dizainą pažeidžiančius gaminius, iš Sprendimo H. Gautzsch Großhandel (
16
) matyti, kad tokių gaminių sunaikinimas yra viena iš „kitų atitinkamų sankcijų“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 89 straipsnio 1 dalies d punktą.
30.
Be to, kiek tai susiję su reikalavimais atlyginti žalą, atsiradusią dėl pažeidimą padariusio asmens veiklos, ir gauti informacijos apie tą veiklą, siekiant nustatyti šią žalą, pagal Sprendimą H. Gautzsch Großhandel (
17
) šie reikalavimai nesusiję su sankcija, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 89 straipsnį. Tačiau pagal šio reglamento 88 straipsnio 2 dalį jie reglamentuojami pagal valstybės, į kurios Bendrijos dizainų teismą kreiptasi, nacionalinę teisę.
31.
Galiausiai ir toliau vadovaujantis logika, kuria remiamasi Sprendime H. Gautzsch Großhandel (
18
), mano manymu, tas pats turėtų būti taikytina ir kalbant apie reikalavimus, susijusius su patvirtinamųjų dokumentų ir ataskaitų pateikimu. Šių reikalavimų ypatumai, atrodo, nelabai skiriasi nuo reikalavimo gauti informacijos apie pažeidimą padariusio asmens veiklą ypatumų. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas Sprendime Nintendo (
19
) patvirtino, kad papildomiems reikalavimams, susijusiems su dokumentų ir ataskaitų pateikimu, taikomos arba Reglamento Nr. 6/2002 89 straipsnio 1 dalies d punkto, arba 88 straipsnio 2 dalies nuostatos, kuriose yra nuoroda į taikytiną nacionalinę teisę.
32.
Taigi pagrindinėje byloje aptariamiems papildomiems reikalavimams lex fori processualis principas netaikomas. Todėl toliau reikia nustatyti, ar tuo atveju, jeigu į valstybės narės teismą kreipiamasi pateikiant tokius reikalavimus remiantis Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalimi, reikia taikyti kolizines normas.
3. Kolizinių normų taikymas
33.
Tam, kad būtų galima daryti išvadą, jog, kai į valstybės narės teismą kreipiamasi pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį, ieškinyje dėl teisių pažeidimo pateiktiems papildomiems reikalavimams būtinai taikoma lex fori, reikėtų manyti, kad tame teisme nagrinėjant bylą nekalbama apie įstatymų koliziją, kaip tai suprantama pagal reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalį.
34.
Iš tikrųjų, kaip minėta šios išvados 3 punkte, reglamente „Roma II“ nustatytos kolizinės normos užleidžia vietą, be kita ko, Reglamente Nr. 6/2002 įtvirtintoms kolizinėms normoms. Tačiau Reglamente Nr. 6/2002 nenustatyta jokios kolizinės normos, kurioje būtų nurodyta, kad šio reglamento 82 straipsnio 5 dalyje minimais atvejais taikytina teisė yra lex fori. Konkrečiau kalbant, priešingai, nei teigia BMW, šio reglamento 83 straipsnio 2 dalyje tokia norma nenustatyta. Kaip matyti iš šio straipsnio pavadinimo, jame nustatyta vietos, kurioje padarytas teisių pažeidimas, teismų jurisdikcijos apimtis.
35.
Nesant tokios kolizinės normos, pirmiausia tuo atveju, kai į valstybės narės teismą kreiptasi pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį, pagrindinėje byloje aptariami papildomi reikalavimai a priori turi būti reglamentuojami pagal teisę, kuri nurodyta kaip taikytina pagal reglamentą „Roma II“. Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad reglamentas „Roma II“ taikomas tik įstatymų kolizijos atvejais. Todėl tam, kad būtų galima atsakyti į pirmąjį klausimą ir manyti, kad šiame reglamente nustatytos kolizinės normos šiems reikalavimams taikomos, reikia patikrinti, ar pagrindinėje byloje susiklosčiusi situacija susijusi su įstatymų kolizija (
20
).
a) Dėl situacijos, susijusios su įstatymų kolizija
36.
Sąjungos teisėje nėra patikslinta žodžių junginio „situacija, susijusi su įstatymų kolizija“, vartojamo siekiant nurodyti reglamento „Roma II“, taip pat reglamento „Roma I“ ir jo pirmtakės Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, taikymo sritį, reikšmė (
21
). Tai, kad šis žodžių junginys dažnai vartojamas Sąjungos tarptautinėje privatinėje teisėje, siekiant apibrėžti jos priemonių taikymo sritį, lemia gerai apgalvotas teisės aktų leidėjo pasirinkimas.
37.
Situacijos, reiškiančios įstatymų koliziją, buvimas yra kolizijos normų taikymo sąlyga, įtvirtinta tarptautinėje privatinėje teisėje (
22
), nors tai, ką tiksliai reiškia šis reikalavimas, suprantama nevienodai (
23
). Pagal mažiausiai prieštaringą aiškinimą, kiek tai susiję su nacionalinėmis kolizijos normomis, ir paliekant nuošalyje subtilybes, dėl kurių ginčijamasi doktrinoje, minėtas reikalavimas laikomas įvykdytu, kai aptariama situacija yra tarpvalstybinio pobūdžio, nes susijusi su keliomis valstybėmis, taigi bent jau potencialiai gali būti vertinama pagal daugiau nei vienos iš šių valstybių teisę.
38.
Atsižvelgiant į šį aiškinimą ir į tai, kad reglamente „Roma II“ nėra nustatyta kolizinių normų, valstybė narė, kuriai tokiu atveju, kaip aptariamas pagrindinėje byloje, tenka taikyti joje galiojančias nacionalines ar sutartines kolizines normas, turėtų bent jau numatyti, kad gali būti taikoma ne tik jos, bet ir kitų valstybių teisė. Iš tikrųjų pagrindinės bylos šalys įsisteigusios skirtingose valstybėse narėse. Be to, pradinis teisių pažeidimas padarytas vienoje valstybėje narėje (Italijoje), o jo pasekmės patiriamos kitoje valstybėje narėje (Vokietijoje).
39.
Šiomis aplinkybėmis siekiant išaiškinti žodžių junginį „situacija, susijusi su įstatymų kolizija“, kaip tai suprantama pagal reglamentą „Roma II“, vertėtų pasiremti šio reglamento teisiniais pagrindais. Iš tikrųjų pagal EB 61 straipsnio c punktą, kuris yra vienas iš šio reglamento teisinių pagrindų, ir EB 65 straipsnį (dabar atitinkamai SESV 67 straipsnio 3 dalis ir 81 straipsnis) Sąjunga turi patvirtinti priemones, susijusias su teisminiu bendradarbiavimu tarpvalstybinio pobūdžio civilinėse bylose, kiek būtina tinkamai vidaus rinkai veikti. Reglamente „Roma II“ nustatytų kolizinių normų vienodinimu iš esmės siekiama pašalinti vidaus rinkos veikimo kliūtis, galinčias kilti dėl skirtingų nacionalinės teisės aktų šioje srityje (
24
).
40.
Norint pašalinti šias kliūtis, reikia suteikti tinkamą reikšmę žodžių junginiui „įstatymų kolizijos atvejai“, vartojamam reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalyje, siekiant užtikrinti, kad būtų taikomos ne nacionalinės ar sutartinės kolizinės normos, o šiame reglamente nustatytos kolizinės normos visais atvejais, kai valstybės narės teismas dėl to, kad byla susijusi su keliomis valstybėmis narėmis ar trečiosiomis valstybėmis, turi bent jau numatyti, kad gali būti taikoma ne tik jo valstybės, bet ir kitų valstybių teisė. Todėl, kaip teigiama doktrinoje, reglamentas „Roma II“ turi būti taikomas tais atvejais, kai, kaip šioje byloje, šalys įsisteigusios skirtingose valstybėse narėse (
25
), ir net nebūtina nurodyti kitų pagrindinės bylos aplinkybių, kurios įrodytų jos tarpvalstybinį pobūdį (
26
).
41.
Tokį tinkamą žodžių junginio „situacija, susijusi su įstatymų kolizija“ aiškinimą patvirtina sisteminis reglamento „Roma II“ aiškinimas. Iš tikrųjų šio reglamento 14 straipsnio 2 dalyje minimos situacijos, kai „visi situacijai svarbūs elementai tuo metu, kai įvyko žalą sukėlęs įvykis, buvo ne toje šalyje, kurios teisė buvo pasirinkta“. Vadinasi, šios situacijos patenka į šio reglamento taikymo sritį, nors jos pasižymi tik vienu sąsajos su kita valstybe požymiu – šios valstybės teisės pasirinkimu. Taigi šis reglamentas juo labiau turėtų būti taikomas pagrindinėje byloje susiklosčiusiai situacijai, kai, kaip minėta šios išvados 40 punkte, tokių elementų yra daugiau.
42.
Galiausiai požiūris, kad Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje nurodyta situacija nesusijusi su įstatymų kolizija, kaip tai suprantama pagal reglamento Roma II“ 1 straipsnio 1 dalį, remiantis tuo, kad teismo jurisdikcija apribota teritorijos atžvilgiu, turėtų pasekmių visai Sąjungos tarptautinei privatinei teisei, ne vien Bendrijos dizaino srityje, esant kitokioms situacijoms, nei susiklosčiusi pagrindinėje byloje. Tai iš esmės lemtų kolizinių normų netaikymą, nors jos įtvirtintos siekiant nustatyti taikytiną teisę taip pat esant tokioms situacijoms, dėl jų tarpvalstybinio pobūdžio.
43.
Iš tikrųjų, viena vertus, tai galėtų leisti teisės subjektams apeiti Sąjungos tarptautinės privatinės teisės kolizines normas ir išvengti teisės, kuri taikytina pagal šias normas, taikymo. Pakaktų dirbtinai suskaidyti į dalis ginčijamą situaciją tam, kad ji taptų teritorijos atžvilgiu apribota, arba pateikiant ginčijamus reikalavimus apsiriboti vienos valstybės narės teritorija. Vadovaujantis tokia logika, jei pagal lex fori proceso normas valstybės narės teismas vykstant procesui gali apsiriboti šioje valstybėje narėje susiklosčiusiomis aplinkybėmis, jis gali netaikyti Sąjungos tarptautinės privatinės teisės kolizinių normų.
44.
Kita vertus, Sąjungos tarptautinės privatinės teisės kolizinės normos nebūtų taikomos ir nesutartinėms prievolėms tais atvejais, kai pagal Reglamentą Nr. 1215/2012 – kuris pats taikomas tik bylose, turinčiose sąsają su užsieniu (
27
) – valstybės narės teismas remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija turėtų jurisdikciją nagrinėti tik žalą, padarytą šios valstybės narės teritorijoje (
28
).
45.
Šiomis aplinkybėmis reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalis bei Reglamento Nr. 6/2002 88 straipsnio 2 dalis ir 89 straipsnio 1 dalies d punktas turi būti aiškinami taip, kad, jei valstybės narės teisme teisių turėtojas, įsisteigęs šioje valstybėje narėje, pagal pastarojo reglamento 82 straipsnio 5 dalį pareiškia ieškinį dėl teisių pažeidimo kitoje valstybėje narėje įsisteigusiam teisių pažeidėjui, susijusį su aptariamų gaminių siūlymu įsigyti ir pateikimu pirmosios valstybės narės rinkai, kalbama apie situaciją, susijusią su įstatymų kolizija, kaip tai suprantama pagal reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalį, taigi šio reglamento 8 straipsnio 2 dalyje nurodyta teisė taikytina papildomiems reikalavimams, susijusiems su šios valstybės narės teritorija.
46.
BMW pateikti argumentai, iš esmės grindžiami Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalies veiksmingumu, negali paneigti šio aiškinimo pagrįstumo.
b) Dėl Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalies veiksmingumo
47.
BMW teigia, kad susiklosčius Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje nurodytoms situacijoms taikant kitą teisę nei lex fori sumažėtų šioje nuostatoje numatyto alternatyvaus teismo veiksmingumas.
48.
Mano nuomone, taip aiškinant reglamente „Roma II“ nustatytos kolizinės normos netektų veiksmingumo (
29
), be to, abejoju, kad tai leistų užtikrinti Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalies veiksmingumą.
49.
Pirma, Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje nustatydamas tokį alternatyvų teismą Sąjungos teisės aktų leidėjas suteikia teisių į Bendrijos dizainą turėtojui galimybę, jeigu jis nori ja pasinaudoti, pareikšti tikslinius ieškinius, kurių kiekvienas susijęs su teisių pažeidimais, padarytais vienos valstybės narės teritorijoje (
30
).
50.
Sprendime AMS Neve ir kt. Teisingumo Teismas nusprendė, kad analogiškos nuostatos Sąjungos prekių ženklo srityje veiksmingumas reiškia, kad automatiškai nustatomam teismui, t. y. atsakovo nuolatinės gyvenamosios (arba įsisteigimo) vietos teismui, yra alternatyvus teismas. Siekdamas užtikrinti šios nuostatos veiksmingumą Teisingumo Teismas ją išaiškino taip, kad ji nelemtų tokio paties rezultato kaip ir nuostata dėl atsakovo nuolatinės gyvenamosios (arba įsisteigimo) vietos (
31
). Toks Teisingumo Teismo požiūris dera su jo jurisprudencija Sąjungos tarptautinės privatinės teisės srityje. Teisingumo Teismas precedentiniame sprendime dėl 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (
32
) vadovavosi tokia pačia logika, aiškindamas su alternatyviu teismu susijusią nuostatą, taikomą bylose dėl delikto arba kvazidelikto (
33
).
51.
Vis dėlto alternatyvaus teismo, kuriame teisių turėtojas galėtų veiksmingai jomis remtis, buvimo negalima painioti su galimybe atidžiai atrinkti teisę, taikytiną ieškinyje dėl teisių pažeidimo pateiktiems papildomiems reikalavimams (
34
). Jei, esant situacijoms, nurodytoms Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje, kaip ir tarptautinės privatinės teisės nuostatose paveldėjimo srityje (
35
), Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs užtikrinti ius ir forum atitiktį arba, kaip jis iš dalies padarė išlaikymo prievolių srityje (
36
), netiesioginį taikytinos teisės pasirinkimą esant tokioms situacijoms, jis tai būtų aiškiai padaręs.
52.
Antra, negalima pritarti BMW argumentui, kad vykstant procesui teisme, turinčiame jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį, reikėtų netaikyti kitos valstybės narės teisės nei lex fori, konkrečiai kalbant, valstybės narės, kurioje padarytas pradinis teisių pažeidimas, teisės, remiantis tuo, kad šios teisės taikymas susijęs su rizika. BMW teigia, kad minėtos teisės taikymas, viena vertus, leistų teisių pažeidėjui, vadovaujantis reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalimi, nurodyti kaip taikytiną papildomiems reikalavimams teisę, suteikiančią teisių į dizainą turėtojui mažesnę apsaugą, ir, kita vertus, paprastai lemtų tai, kad reikėtų atlikti daug kainuojančias ekspertizes ir procesas labai sulėtėtų.
53.
Primintina, kad tokia „rizika“ būdinga Reglamento Nr. 6/2002 sistemai ir yra akivaizdesnė teismuose, turinčiuose jurisdikciją pagal šio reglamento 82 straipsnio 1–3 dalis. Remdamiesi reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalimi šie teismai automatiškai ir be jokių teritorinių apribojimų, susijusių su jų jurisdikcijos apimtimi, taiko valstybės narės, kurioje padarytas pradinis teisių pažeidimas, teisę. Dėl tokios pačios priežasties negalima pritarti ir argumentams, kuriais BMW teigia, kad lex fori taikymas užtikrina optimalų nuspėjamumą ir teisinį saugumą, taip pat pagrįstą šalių interesų pusiausvyrą.
54.
Trečia, teigdama, kad kitos teisės nei lex fori taikymas teisme, į kurį kreiptasi pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį, gali pakenkti alternatyvaus teismo veiksmingumui, BMW, atrodo, neatsižvelgia į tai, kad pačiame šiame reglamente yra nuostatų, kurias Sąjungos teisės aktų leidėjas laikė būtinomis, siekdamas užtikrinti, kad teisių turėtojas galėtų veiksmingai jomis remtis teismuose, kuriuose jis gali pareikšti ieškinį. Kaip nurodyta šio reglamento 22 konstatuojamojoje dalyje, šių teisių įgyvendinimo klausimai turėtų būti palikti nacionalinei teisei, taigi būtina numatyti keletą pagrindinių sankcijų, kurios būtų vienodos visose valstybėse narėse. Taip pagal šio reglamento 89 straipsnio 1 dalies a punktą valstybių narių teismai gali uždrausti atsakovui „tęsti Bendrijos dizainą pažeidžiančius ar galinčius pažeisti veiksmus“. Be to, Direktyva 2004/48/CE (
37
) Sąjungos teisės aktų leidėjas iš dalies suderino priemones, procedūras ir gynimo būdus, būtinus siekiant užtikrinti pramoninės nuosavybės teisių, kaip antai suteikiamų pagal Reglamentą Nr. 6/2002, paisymą.
55.
Galiausiai, ketvirta, taip pat negalima pritarti BMW argumentui, kuriuo ji teigia, kad gali būti pakenkta Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalies veiksmingumui, pirmiausia, kai teisių turėtojas turi greitai pasiremti savo teisėmis, be kita ko, vykstant laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrai. Iš tikrųjų pateikiant šį argumentą, atrodo, neatsižvelgiama į tai, kad valstybės narės Bendrijų dizainų teismo jurisdikcija nurodyti taikyti laikinąsias apsaugos priemones iš esmės nustatyta ne šio reglamento 82 straipsnyje, o jo 90 straipsnio 1 dalyje. Pagal pastarąją nuostatą šis teismas gali nurodyti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, numatytas šios valstybės narės teisėje dėl nacionalinio dizaino. Taigi Reglamento Nr. 6/2002 90 straipsnio 1 dalis papildo šio reglamento nuostatų, atspindinčių lex fori processualis principą, sąrašą (
38
). Tačiau, nors laikinosioms apsaugos priemonėms taikomas šis principas, jos yra ir suderinimo, atlikto Direktyvos 2004/48 9 straipsniu, dalykas.
56.
Nepaisant pirma pateiktų pastabų, susijusių, be kita ko, su Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalies veiksmingumu, ir toliau laikausi požiūrio, kurį išdėsčiau šios išvados 45 punkte.
B.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
57.
Antruoju klausimu, kuris kyla, jei, kaip siūlau, į pirmąjį klausimą atsakoma neigiamai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad, kiek tai susiję su pagal šią nuostatą taikytina teise, sąvoka „šalis, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai“, vartojama šioje nuostatoje, reiškia valstybę narę, kur gyvena vartotojai, kuriems skirta tam tikra internetinė reklama, ir kur rinkai pateikiami gaminiai, pažeidžiantys Bendrijos dizaino suteikiamas teises, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 19 straipsnį, kai šioje valstybėje narėje pareikštas ieškinys susijęs tik su siūlymu įsigyti aptariamus gaminius ir jų pateikimu rinkai, o su siūlymu ir pateikimu rinkai susiję internetiniai pasiūlymai inicijuoti kitoje valstybėje narėje.
58.
Antruoju klausimu siekiama sužinoti, ar, kiek tai susiję su teisės, taikytinos pagrindinėje byloje aptariamiems papildomiems reikalavimams, nustatymu, reikia remtis Sprendime Nintendo pateiktu sąvokos „šalis, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai“ išaiškinimu. Antraip būtų manytina, kad, kai kalbama apie šios sąvokos išaiškinimą, reikia remtis sąvokos „valstybė narė, kurios teritorijoje buvo padarytas ar gresia būti padarytas teisės pažeidimas“, išaiškinimu, pateiktu jurisdikcijos srityje Sprendime AMS Neve ir kt. Antrajame klausime daroma nuoroda į šią alternatyvą.
59.
Šalių požiūriai šiuo klausimu skiriasi. Kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Komisija linkusi manyti, kad reikia remtis Sprendime Nintendo pateiktu išaiškinimu, o tai, jos teigimu, turi lemti Italijos teisės taikymą pagrindinėje byloje aptariamiems papildomiems reikalavimams. BMW nuomone, jeigu į pirmąjį prejudicinį klausimą būtų atsakyta neigiamai, reikėtų remtis Sprendime AMS Neve ir kt. pateiktu išaiškinimu ir šiems reikalavimams taikyti Vokietijos teisę.
60.
Siekiant susidaryti nuomonę šiuo klausimu, reikia nustatyti, viena vertus, Sprendime Nintendo daromos nuorodos į „[aplinkybes], kai tas pats atsakovas kaltinamas skirtingose valstybėse narėse padarytais skirtingais pažeidimais“, reikšmę ir galimai (
39
) tai, ar šiame sprendime pateikiamas išaiškinimas taikytinas ir kitomis aplinkybėmis, ir, kita vertus, kiek aiškinant reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį reikia vadovautis siekiu išvengti trečiosios valstybės teisės taikymo.
1. Sprendimas „Nintendo“
61.
Teisingumo Teismo argumentai, kuriais grindžiamas Sprendime Nintendo pateikiamas aiškinimas, pradedami šio sprendimo 99 punkte pateikta pastaba, pagal kurią intelektinės nuosavybės teisių pažeidimų byloms būdingas ypatingas sudėtingumas: neretai tas pats atsakovas kaltinamas keliais pažeidimais, todėl kelios vietos galėtų būti reikšmingas sąsajos veiksnys siekiant nustatyti taikytiną teisę pagal vietą, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis. Taip pirmiausia yra tuo atveju, kai, kaip matyti iš minėto sprendimo 103 punkto, kalbama apie aplinkybes, kai tas pats atsakovas kaltinamas įvairiais teisių pažeidimais, padarytais keliose valstybėse narėse. Tokiomis aplinkybėmis tam, kad nereikėtų taikyti kelių valstybių teisės, nacionalinis teismas, Teisingumo Teismo teigimu, žodžių junginį „šalis, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai“, kaip tai suprantama pagal reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį, turi aiškinti kaip reiškiantį „vietą, kurioje įvyko ar grėsė įvykti dėl inkriminuojamo elgesio kilęs pradinis pažeidimas [inkriminuojamo elgesio nulemtas pradinis teisių pažeidimas]“ (
40
).
62.
Konkrečiau kalbant, pirmiausia Sprendimo Nintendo 103 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad tokiais atvejais, kai tas pats atsakovas kaltinamas įvairiais teisių pažeidimais, kuriuos apima „naudojimo“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 19 straipsnio 1 dalį, padarytais keliose valstybėse narėse, siekiant nustatyti žalą sukėlusį įvykį reikia ne remtis kiekvienu tariamai padarytu teisių pažeidimu, o bendrai įvertinti atsakovo elgesį tam, kad būtų galima nustatyti vietą, kurioje įvyko ar grėsė įvykti inkriminuojamo elgesio nulemtas pradinis teisių pažeidimas.
63.
Vis dėlto paskui pateikdamas paaiškinimų, leidžiančių nustatyti vietą, kurioje įvyko pradinis teisių pažeidimas, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 103 punktą, Teisingumo Teismas aiškiai atskyrė (
41
) situacijas, kai ūkio subjektas savo interneto svetainėje siūlo įsigyti prekių, pažeidžiančių Bendrijos dizaino suteikiamas teises, nuo situacijų, kai ūkio subjektas leidžia trečiajai įmonei vežti į kitą valstybę narę nei ta, kurioje įsisteigęs atsakovas, prekes, tariamai pažeidžiančias Bendrijos dizaino saugomas teises.
64.
Tai reiškia, kad Sprendimo Nintendo 103 punkte daroma nuoroda į „atvej[us], kai tas pats atsakovas kaltinamas <…> padarytais skirtingais pažeidimais“, pagal logiką, kuria vadovaujamasi šiame sprendime, yra susijusi ne su situacija, kai teisių pažeidimo veiksmai, reiškiantys įvairias „naudojimo“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 6/2002 19 straipsnio 1 dalį, formas, buvo atlikti keliose valstybėse narėse, o su situacija, kai keli teisių pažeidimo veiksmai, reiškiantys tokią pačią „naudojimo“ formą, buvo padaryti skirtingose valstybėse narėse.
65.
Taigi kyla klausimas, ar kalbama apie kelis teisių pažeidimo veiksmus, reiškiančius tokią pačią „naudojimo“ formą, atliktus keliose valstybėse narėse, kaip tai suprantama pagal Sprendimo Nintendo 103 punktą, jei, kaip nagrinėjamu atveju, inkriminuojamas elgesys – tai siūlymas įsigyti, skirtas vienoje valstybėje narėje (Vokietijoje) gyvenantiems vartotojams, taip pat gaminių pateikimas šios valstybės narės rinkai ir jei su šiuo siūlymu įsigyti ir šiuo pateikimu rinkai susiję internetiniai pasiūlymai buvo inicijuoti kitoje valstybėje narėje (Italijoje).
66.
Komisija mano, kad į šį klausimą reikia atsakyti teigiamai. Jos nuomone, iš esmės kalbama apie kelis teisių pažeidimo veiksmus, atliktus keliose valstybėse narėse, ir internete pateikiamo siūlymo įsigyti prekių, pažeidžiančių intelektinės nuosavybės teises, atvejus, net jei teismas, į kurį kreiptasi, turi jurisdikciją tik dėl teisių pažeidimo veiksmų, susijusių su viena valstybe nare.
67.
Doktrinoje galima rasti šį aiškinimą palaikančių nuomonių. Pagal jas atsižvelgiant į teritorialumo principą paprasčiausiai neįmanoma, kad „žala“, suprantama kaip intelektinės nuosavybės teisių pažeidimas, būtų padaryta, jei nebūtų įvykęs ir „žalą sukėlęs įvykis“, suprantamas kaip teisių pažeidimo veiksmas: šie du elementai būtinai sutampa, kiek tai susiję su teritorija, kurioje jie padaryti (
42
). Dėl pagrindinėje byloje susiklosčiusios situacijos pažymėtina, kad yra bent du teisių pažeidimo veiksmai, padaryti dviejose skirtingose valstybėse narėse.
68.
Minėtą aiškinimą patvirtina ir Sprendimas AMS Neve ir kt., kurio 64 punkte Teisingumo Teismas daro nuorodą į Sprendimą Nintendo.
69.
Tiesa, darydamas nuorodą į Sprendimą Nintendo, Sprendimo AMS Neve ir kt. minėto punkto pirmame sakinyje Teisingumo Teismas pareiškė, kad „taikytinos teisės nustatymas [pagal reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį] gali būti reikalingas tais atvejais, kai ieškinys dėl teisių pažeidimo, pareikštas teisme, turinčiame jurisdikciją priimti sprendimą dėl teisių pažeidimų, padarytų bet kurios valstybės narės teritorijoje, yra susijęs su įvairiais teisių pažeidimais, atliktais skirtingose valstybėse narėse“. A priori šis pareiškimas gali leisti manyti, kad Sprendime Nintendo pateiktas aiškinimas netaikomas situacijoms, kai į teismą kreiptasi pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį ir kai teismas turi jurisdikciją tik spręsti dėl teisių pažeidimo veiksmų, kurie buvo padaryti ar grėsė būti padaryti valstybėje narėje, kurioje yra tas teismas.
70.
Vis dėlto minėtame pareiškime paprasčiausiai aprašomas ginčas, kurį nagrinėjant pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Nintendo, tačiau neatmetant Sprendime Nintendo pateikto aiškinimo taikymo esant situacijoms, nurodytoms Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje.
71.
Dar svarbiau tai, kad Sprendimo AMS Neve ir kt. 64 punkte Teisingumo Teismas patikslino, jog „tokiu atveju (
43
), siekiant, kad teismas, į kurį kreiptasi, neturėtų taikyti kelių valstybių teisės, tik vienas iš teisių pažeidimų, t. y. pirminis teisių pažeidimas, turi būti laikomas apibrėžiančiu byloje taikytiną teisę“. Tai reiškia, kad, kiek tai susiję su inkriminuojamu elgesiu, kuris buvo Sprendimo Nintendo dalykas, pirmiausia – su internete pateikiamu siūlymu įsigyti produktus, tariamai pažeidžiančius teises, pradinis teisių pažeidimas (siūlymo įsigyti prekes internetu proceso suaktyvinimas) yra vienas iš teisių pažeidimo veiksmų. Be šio pradinio teisių pažeidimo veiksmo, kiti teisių pažeidimo veiksmai tokiu atveju yra padaryti valstybėse narėse, kur gyvena vartotojai, kuriems prieinama ši interneto svetainė.
72.
Taigi manytina, kad nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję su taikytinos teisės nustatymu pagal reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį, tokiomis aplinkybėmis, kai inkriminuojamas elgesys – siūlymas įsigyti, skirtas vienoje valstybėje narėje (Vokietijoje) gyvenantiems vartotojams, taip pat gaminių pateikimas šios valstybės narės rinkai – ir kai su šiuo siūlymu įsigyti ir šiuo pateikiamu rinkai susiję internetiniai pasiūlymai buvo inicijuoti kitoje valstybėje narėje (Italijoje), tai yra bent du teisių pažeidimo veiksmai, atlikti atitinkamai Vokietijoje ir Italijoje.
73.
Taigi, remiantis Sprendime Nintendo pateiktu aiškinimu, argumentas, pagal kurį tam, kad teismui, į kurį kreiptasi, nereikėtų taikyti kelių valstybių teisės, reikia, kad tik vienas iš teisių pažeidimo veiksmų, t. y. pradinis teisių pažeidimas, būtų laikomas apibrėžiančiu byloje taikytiną teisę, taikytinas ir kalbant apie pagrindinėje byloje aptariamiems papildomiems reikalavimams taikytinos teisės nustatymą. Atsižvelgiant į šio sprendimo 108 punktą, pradinis teisių pažeidimo veiksmas – tai ūkio subjekto atliekamas siūlymo įsigyti prekes internetu proceso suaktyvinimas jam priklausančioje interneto svetainėje.
74.
Taigi reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad, kiek tai susiję su teisės, taikytinos atsakyme į pirmąjį klausimą aprašytame ieškinyje dėl teisių pažeidimo pateiktiems papildomiems reikalavimams, nustatymu, sąvoka „šalis, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, reiškia šalį, kurioje buvo padarytas inkriminuojamo elgesio nulemtas pradinis teisių pažeidimas.
75.
Šio teiginio nepaneigia argumentai, kuriais siekiama įrodyti, kad, jei kalbama apie trečiojoje valstybėje įsisteigusį atsakovą, Sprendime Nintendo pateiktas aiškinimas gali lemti nurodymą, kad trečiosios valstybės teisė yra bet kuriam klausimui, kurio nereglamentuoja Reglamentas Nr. 6/2002, taikytina teisė.
2. Atvejis, kai atsakovas įsisteigęs trečiojoje valstybėje
76.
Vykstant diskusijoms per procesą Teisingumo Teisme, taip pat diskusijoms doktrinoje, buvo atkreiptas dėmesys į Sprendime Nintendo pateikto aiškinimo reikšmę tuo atveju, jei inkriminuojamo elgesio nulemtas pradinis teisių pažeidimas būtų padarytas trečiojoje valstybėje. Atrodo, kad nuomonė, pagal kurią šiame sprendime pateiktas aiškinimas Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalyje nurodytais atvejais netaikomas, suformuluota vykstant šioms diskusijoms, grindžiama pirmiausia siekiu išvengti trečiosios valstybės teisės taikymo.
77.
Vis dėlto reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį aiškinant taip, kad, jei reikia nustatyti teisę, taikytiną papildomiems reikalavimams, pateiktiems pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį, visada taikoma lex fori, taigi, ir teigiamai atsakant į antrąjį klausimą, nebūtų išspręstas klausimas, kylantis kitokiomis aplinkybėmis, nei susiklosčiusios šioje byloje, ir susijęs su ūkio subjektų, įsisteigusių trečiosiose valstybėse, internete pateikiamu siūlymu įsigyti produktų, pažeidžiančių vieningo pobūdžio Bendrijos intelektinės nuosavybės teises, ir šių produktų reklama.
78.
Tokiems ūkio subjektams, įsisteigusiems trečiosiose valstybėse, iš esmės gali būti iškelta byla ieškovo nuolatinės gyvenamosios vietos Sąjungoje teismuose, jo įsisteigimo vietos Sąjungoje teismuose arba EUIPO buveinės teismuose (
44
).
79.
Tokiais atvejais, viena vertus, teismo, kuriame pareikštas ieškinys dėl teisių pažeidimo, jurisdikcija nebūtų susijusi tik su viena valstybe nare. Be to, perimant Sprendimo Nintendo 103 straipsnyje vartojamą formuluotę, byla būtų susijusi su keliais teisių pažeidimo veiksmais. Taigi a priori nebūtų jokio pagrindo netaikyti šiame sprendime pateikto aiškinimo, kuris lemtų tai, kad ieškinyje dėl teisių pažeidimo pateiktiems papildomiems reikalavimams turėtų būti taikoma trečiosios valstybės teisė.
80.
Kita vertus, tam, kad galėtų remtis valstybės narės teise, kiek tai susiję su šiais papildomais reikalavimais, pateiktais ieškinyje dėl teisių pažeidimo, teisių turėtojas turėtų kreiptis į teismą pagal Reglamento Nr. 6/2002 82 straipsnio 5 dalį. Be to, norėdamas remtis tokia teise ir prašyti apsaugos visoje Sąjungos teritorijoje šis teisių turėtojas turėtų kreiptis į teismus visose valstybėse narėse. Atsižvelgiant į šio reglamento sistemą ir teritorinę teisių į Bendrijos dizainą, kurios yra vieningo pobūdžio ir kurių paisoma iš esmės visoje Sąjungos teritorijoje, taikymo sritį, tokia išeitis neatrodo tinkama.
81.
Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, jog iš tiesų reglamento „Roma II“ 3 straipsnyje nustatyta, kad šiame reglamente nurodyta taikytina teisė taikoma, net jei tai ne valstybės narės teisė.
82.
Vis dėlto dėl trečiosios valstybės teisės taikymo siekiant papildyti Sąjungos reglamentą, kiek tai susiję su vieningo pobūdžio Bendrijos intelektinės nuosavybės teisėmis, gali kilti abejonių.
83.
Teisių į Bendrijos dizainą, jų turėtojui suteiktų pagal Reglamentą Nr. 6/2002, teritorinė taikymo sritis iš esmės apima visą Sąjungos teritoriją, kurioje dizainui suteikiama vienoda apsauga ir kurioje jis galioja (
45
). Taigi negali būti pažeista Bendrijos intelektinės nuosavybės teisė, kaip tai suprantama pagal reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį, šalyje, kurioje ši teisė nepripažįstama. Šis aiškinimas grindžiamas argumentais, primenančiais doktrinoje suformuluotus argumentus, kiek tai susiję su intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo ir teisių pažeidimo veiksmo sutaptimi (
46
). Be to, suderinimas, atliktas pagal Direktyvą 2004/48, kiek tai susiję su priemonėmis, procedūromis ir gynimo būdais, būtinais siekiant užtikrinti pramoninės nuosavybės teisių, suteikiamų, be kita ko, Reglamentu Nr. 6/2002, paisymą, taikomas tik valstybėms narėms.
84.
Taigi, jei su siūlymu įsigyti ir pateikimu rinkai susiję internetiniai pasiūlymai buvo inicijuoti trečiojoje valstybėje narėje, ši valstybė negali reikšti „šalies, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai“, kaip tai suprantama pagal reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį. Dėl teisės, taikytinos pagal šią nuostatą, nustatymo reikia atsižvelgti tik į valstybių narių, kur gyvena vartotojai, kuriems skirta tam tikra internetinė reklama, ir kur aptariami produktai pateikiami rinkai, teisę. Taigi, kitaip nei kitose šiame reglamente nustatytose kolizinėse normose, jo 8 straipsnio 2 dalyje įtvirtintoje kolizinėje normoje kaip taikytina teisė nurodyta tik valstybių narių teisė. Bet ši kolizinė norma neegzistuoja teisiniame vakuume ir turi būti siejama su reglamentais dėl vieningo pobūdžio Bendrijos intelektinės nuosavybės teisėmis, kurioms taikoma vienoda apsauga ir kurios galioja visoje Sąjungos teritorijoje.
85.
Tiesa, šis aiškinimas gali lemti tai, kad taikytina pagal reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalį gali būti kelių valstybių teisė. Tam, kad nereikėtų taikyti kelių valstybių teisės, reikia bent jau nustatyti pradinį arba pagrindinį teisių pažeidimą, padarytą Sąjungos teritorijoje.
86.
Vadovaujantis tokia logika ir kartu pripažįstant Sprendime Nintendo pateikto aiškinimo nepakankamumą, doktrinoje teigiama, kad, jei pradinis pažeidimas, kaip tai suprantama pagal šį sprendimą, yra padarytas trečiojoje valstybėje, gali būti taikoma ne šios valstybės teisė, o vienos iš valstybių narių, kuriose teisių pažeidimas turėjo pasekmių, teisė arba valstybės narės, glaudžiai susijusios su intelektinės nuosavybės teisių pažeidimu, teisė (
47
).
87.
Nepaisydamas pateiktų papildomų pastabų, ir toliau laikausi požiūrio, kurį išdėsčiau šios išvados 74 punkte.
VI. Išvada
88.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Oberlandesgericht Düsseldorf (Diuseldorfo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.
2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 864/2007 dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma II“) 1 straipsnio 1 dalis bei 2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino 88 straipsnio 2 dalis ir 89 straipsnio 1 dalies d punktas turi būti aiškinami taip, kad, jei valstybės narės teisme teisių turėtojas, įsisteigęs šioje valstybėje narėje, pagal pastarojo reglamento 82 straipsnio 5 dalį pareiškia ieškinį dėl teisių pažeidimo kitoje valstybėje narėje įsisteigusiam teisių pažeidėjui, susijusį su aptariamų gaminių siūlymu įsigyti ir pateikimu pirmosios valstybės narės rinkai, kalbama apie situaciją, susijusią su įstatymų kolizija, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 864/2007 1 straipsnio 1 dalį, taigi šio reglamento 8 straipsnio 2 dalyje nurodyta teisė taikytina papildomiems reikalavimams, susijusiems su šios valstybės narės teritorija.
2.
Reglamento Nr. 864/2007 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad, kiek tai susiję su teisės, taikytinos atsakyme į pirmąjį klausimą aprašytame ieškinyje dėl teisių pažeidimo pateiktiems papildomiems reikalavimams, nustatymu, sąvoka „šalis, kurioje buvo įvykdyti teises pažeidžiantys veiksmai“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, reiškia šalį, kurioje buvo padarytas inkriminuojamo elgesio nulemtas pradinis teisių pažeidimas.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1).
(
3
)	2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) (OL L 177, 2008, p. 6; klaidų ištaisymas OL L 309, 2009, p. 87, toliau – reglamentas „Roma I“).
(
4
)	2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma II“) (OL L 199, 2007, p. 40; klaidų ištaisymas OL L 406, 2015, p. 80toliau – reglamentas „Roma II“;).
(
5
)	Žr. 2005 m. kovo 1 d. Sprendimą Owusu (C‑281/02, EU:C:2005:120, 25 ir 26 punktai) ir 2021 m. vasario 25 d. Sprendimą Markt24 (C‑804/19, EU:C:2021:134, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
6
)	Žr., be kita ko, reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį.
(
7
)	Reglamento Nr. 1215/2012 67 straipsnyje iš esmės nustatyta, kad šis reglamentas nedaro poveikio konkrečių sričių nuostatų, įtvirtintų Sąjungos aktuose, taikymui. Reglamento „Roma II“ 27 straipsnyje nurodyta, kad šis reglamentas neturi įtakos Sąjungos teisės nuostatų, kuriomis konkrečiose srityse įtvirtinamos su neturtinėmis prievolėmis susijusios kolizinės normos, taikymui.
(
8
)	2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentas dėl Bendrijos dizaino (OL L 3, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142).
(
9
)	2017 m. rugsėjo 27 d. sprendimas (C‑24/16 ir C‑25/16, EU:C:2017:724, toliau – Sprendimas Nintendo).
(
10
)	2019 m. rugsėjo 5 d. sprendimas (C‑172/18, EU:C:2019:674, toliau – Sprendimas AMS Neve ir kt.).
(
11
)	2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 154, 2017, p. 1). Žr. mano išvadą, pateiktą byloje AMS Neve ir kt. (C‑172/18, EU:C:2019:276, 29–32 punktai).
(
12
)	Žr. Sprendimo Nintendo 93 punktą.
(
13
)	Šiuo klausimu žr. Fawcett, J. J., Torremans, P. Intellectual Property and Private International Law, Oxford University Press, Oxford, 2011, p. 743, 13.158 punktas.
(
14
)	Šiuo klausimu žr. De Miguel Asensio, P. Conflict of Laws and the Internet, Edward Elgar Publishing Limited, Cheltenham, 2020, 5.123 punktas. Siekdamas išsamumo norėčiau pažymėti, kad pagal vieną iš doktrinoje pateikiamų išaiškinimų Reglamento Nr. 6/2002 88 straipsnio 3 dalis – kurioje lex fori nustatyta kaip šioje nuostatoje nurodytiems klausimams taikytina teisė – reiškia lex specialis, palyginti su šio reglamento 88 straipsnio 2 dalimi, nes pastaroji taip pat apima procedūrinius klausimus. Žr. Späth, A. „Article 88“, Community Design Regulation (EC) No 6/2002 – A Commentary, red. Hasselblatt, G. N., Beck, C. H., Munich, 2015, p. 512. Vis dėlto nagrinėjant pagrindinę bylą nebūtina leistis į teorinę diskusiją dėl Reglamento Nr. 6/2002 88 straipsnio 2 dalies taikymo srities. Šiuo atveju svarbu nustatyti, ar pagrindinėje byloje aptariamiems papildomiems reikalavimams taikomas lex fori processualis principas, įtvirtintas šio reglamento 88 straipsnio 3 dalyje.
(
15
)	2014 m. vasario 13 d. sprendimas (C‑479/12, EU:C:2014:75).
(
16
)	2014 m. vasario 13 d. sprendimas (C‑479/12, EU:C:2014:75, 52 punktas).
(
17
)	2014 m. vasario 13 d. sprendimas (C‑479/12, EU:C:2014:75, 53 punktas).
(
18
)	2014 m. vasario 13 d. sprendimas (C‑479/12, EU:C:2014:75).
(
19
)	Šio sprendimo 47 punktas.
(
20
)	Tiesa, reglamento „Roma II“ 1 straipsnio 1 dalyje taip pat nurodyta, kad šis reglamentas taikomas nesutartinėms prievolėms, esant civiliniams ir komerciniams santykiams. Tačiau nėra jokio pagrindo manyti, kad nagrinėjamu atveju nekalbama apie tokias prievoles.
(
21
)	OL L 266, 1980, p. 1.
(
22
)	Žr., be kita ko, van Calster, G. European Private International Law, Hart Publishing, Oxford, Portland, 2016, p. 240.
(
23
)	Dėl šio žodžių junginio skirtingo aiškinimo doktrinoje žr. mano išvadą, pateiktą byloje Vinyls Italia (C‑54/16, EU:C:2017:164, 97–107 punktai). Taip pat žr. Wilke, F. M. „Dimensions of Coherence in ES Conflict‑of‑Law Rules“, Journal of Private International Law, 16 t., Nr. 1, 2020, p. 179 ir 180.
(
24
)	Pagal analogiją žr. 2018 m. spalio 17 d. Sprendimą UD (C‑393/18 PPU, EU:C:2018:835, 38–41 punktai).
(
25
)	Žr. Hörnle, J. Internet Jurisdiction Law and Practice, Oxford University Press, Oxford, 2021, p. 269 ir 270.
(
26
)	Žr. van Calster, G. European Private International Law, Hart Publishing, Oxford, Portland, 2016, p. 240; šis autorius šį žodžių junginį aiškina taip, jog tam, kad teismas turėtų numatyti bent tai, kad gali būti taikoma ne tik jo valstybės, bet ir kitų valstybių teisė, byloje turi būti tam tikra faktinė sąsaja su užsieniu. Taip pat žr. komentarą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje, pateiktą Kur, A. „Easy Is Not Always Good – The Fragmented System for Adjudication of Unitary Trade Marks and Designs“, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 52 t., 2021, p. 590. Šiame komentare pažymima, jog aiškinimas, kad pagrindinėje byloje reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalis netaikoma, būtų galimas tik tuo atveju, jei ši byla nebūtų tarpvalstybinio pobūdžio. Tačiau, šios autorės teigimu, ši byla aiškiai yra tokio pobūdžio: ne tik atsakovas yra Italijoje įsisteigusi bendrovė, bet ir pažeidimas susijęs su vieninga teise, galiojančia visoje Sąjungoje.
(
27
)	Žr. šios išvados 2 punktą.
(
28
)	Pirmiausia žr. atvejus, Teisingumo Teismo nurodytus 2015 m. gegužės 21 d. Sprendime CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, 55 punktas) ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendime Concurrence (C‑618/15, EU:C:2016:976, 31 punktas).
(
29
)	Žr. šios išvados 42 punktą.
(
30
)	Pagal analogiją žr. Sprendimo AMS Neve ir kt. 42 ir 63 punktus.
(
31
)	Sprendimo AMS Neve ir kt. 49–52 punktai.
(
32
)	OL L 299, 1972, p. 32.
(
33
)	Žr. 1976 m. lapkričio 30 d. Sprendimą Bier (21/76, EU:C:1976:166, 20 punktas).
(
34
)	Šiuo klausimu žr. Rosati, E. „Targeting Accepted As a Criterion to Establish International Jurisdiction in Online ES Trade Mark Infringement Cases“, Journal of Intellectual Property Law & Practice, 14 t., Nr. 12, 2019, p. 927; ši autorė, atrodo, didžiausią reikšmę teikia alternatyvaus teismo, kuriame teisių turėtojas galėtų jomis remtis, buvimui ir skiria jį nuo ieškinio, kurį teisių turėtojas galėtų pareikšti šiame teisme, esmės. Pabrėžusi alternatyvaus teismo buvimo reikšmę ši autorė nurodo: „Tam, kad ieškovas galėtų veiksmingai remtis 5 dalimi – ir būtų suinteresuotas iškelti bylą tam tikroje valstybėje narėje, – jis faktiškai turi įrodyti ne tik tai, kad atsakovas veikė šioje teritorijoje, suaktyvindamas atitinkamą reklamos skelbimo procesą, bet ir tai, kad aptariama veikla gali būti laikoma nukreipta į vartotojus šioje konkrečioje teritorijoje“.
(
35
)	Žr. mano išvadą, pateiktą byloje Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:89, 104 punktas).
(
36
)	Žr. mano išvadą, pateiktą byloje KP (C‑83/17, EU:C:2018:46, 77–79 punktai).
(
37
)	2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir tarybos direktyva dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo (OL L 157, 2004, p. 45; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 32).
(
38
)	Žr. šios išvados 27 punktą.
(
39
)	Tuo atveju, jei paaiškėtų, kad šioje byloje nekalbama apie tokias aplinkybes.
(
40
)	Taip Teisingumo Teismas atsiribojo nuo nacionalinio pirmosios instancijos teismo aiškinimo, pateikto pagrindinėje byloje, kurią nagrinėjant buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Nintendo. Toje pagrindinėje byloje minėtas teismas nusprendė, kad taikytina teise laikytina „pažeidimo vietos teisė“, ir teigė, kad nagrinėjamu atveju tai yra Vokietijos, Austrijos ir Prancūzijos teisė. Žr. Sprendimo Nintendo 28 punktą.
(
41
)	Žr. Sprendimo Nintendo 106 ir 109 punktus. Taip pat žr. Azzi, T. „Tribunal compétent et loi applicable en matière de contrefaçon de dessins et modèles communautaires“, Revue critique de droit international privé, Nr. 4, 2018, p. 847; šis autorius, atrodo, konstatuoja prieštaravimą tarp minėtų šio sprendimo punktų ir jo 103 punkto.
(
42
)	Žr. Kur, A., op. cit., p. 588.
(
43
)	Žr. šios išvados 69 punktą: „kai ieškinys dėl teisių pažeidimo, pareikštas teisme, turinčiame jurisdikciją priimti sprendimą dėl teisių pažeidimų, padarytų bet kurios valstybės narės teritorijoje, yra susijęs su įvairiais teisių pažeidimais, atliktais skirtingose valstybėse narėse“ (Sprendimo AMS Neve ir kt. 64 punkto pirmas sakinys).
(
44
)	Žr. šios išvados 22 punktą.
(
45
)	Žr. Sprendimo Nintendo 59 punktą.
(
46
)	Žr. šios išvados 67 punktą. Taip pat žr. Kur, A., Maunsbach, U. „Choice of Law and Intellectual Property Rights“, Oslo Law Review, 6 t., Nr. 1, 2019; ši autorė teigia, kad jei pradinis teisių pažeidimas, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Nintendo, yra padarytas trečiojoje valstybėje, kurioje Bendrijos dizainas nėra saugomas, lex loci protectionis principas, kuris plačiai taikomas tarptautinėje privatinėje teisėje, kiek tai susiję su intelektinės nuosavybės teisėmis, prieštarauja šios trečiosios valstybės teisės taikymui ieškinyje dėl teisių pažeidimo pateiktiems papildomiems reikalavimams. De Miguel Asensio, P., op. cit., 5.128 punkte pateikia griežtesnę nuomonę ir pareiškia, jog, atsižvelgiant į reglamento „Roma II“ 8 straipsnio 2 dalies funkciją ir kontekstą, atrodo neginčijama, kad pagal šią nuostatą bet kuriam klausimui, nepatenkančiam į Reglamento Nr. 6/2002 taikymo sritį, turi būti taikoma būtent valstybės narės teisė.
(
47
)	Žr. De Miguel Asensio, P., op. cit., 5.128 punktas. Taip pat žr. Kur, A., op. cit., p. 591. Vis dėlto ši autorė, atrodo, visiškai neatmeta kelių valstybių teisės taikymo galimybės.