62004CC0217_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. 2004 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 460/2004, įsteigiantis Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūrą(2) (toliau – ENISA reglamentas(3) ) buvo priimtas remiantis EB 95 straipsniu. Jungtinės Karalystės nuomone, jis turėjo būti priimtas remiantis EB 308 straipsniu, todėl ji pareiškė ieškinį dėl jo pripažinimo negaliojančiu.
2. Ši byla turi didelės reikšmės teisėkūros praktikai, nes pastaruoju metu Bendrijos teisės aktų leidėjas agentūrų steigimą vis dažniau grindė ne EB 308 straipsniu, o atitinkamoms sritims būdinga specialiąja kompetencija(4) .
II – Teisinis pagrindas
3. ENISA reglamento teisinis pagrindas yra EB 95 straipsnio 1 dalies antras sakinys:
„Taryba 251 straipsnyje nurodyta tvarka, pasikonsultavusi su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, nustato priemones valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti.“
4. ENISA reglamento preambulėje paaiškinta, kodėl būtina įsteigti agentūrą. Trečia konstatuojamoji dalis apibūdina problemą:
„Techninis tinklų ir informacinių sistemų sudėtingumas, tarpusavyje susijusių produktų ir paslaugų įvairovė bei milžiniškas privačių ir viešųjų dalyvių, kurie patys imasi rizikos atsakomybės, skaičius kenkia sklandžiam vidaus rinkos funkcionavimui.“
5. Kitos konstatuojamosios dalys vardija įvairias atitinkamas derinimo priemones(5) ir nurodo įvairias priemones, kurių galima būtų imtis taikant šiuos teisės aktus. Jokioje iš išvardytų priemonių ENISA neminima. Galiausiai dešimta konstatuojamoji dalis nurodo:
„Šios vidaus rinkos priemonės reikalauja, kad valstybės narės ir Komisija taikytų įvairias techninių ir organizacinių priemonių formas. Tai yra techniškai sudėtingi uždaviniai, neturintys vienintelio savaime aiškaus sprendimo. Nevienodas šių reikalavimų taikymas gali paskatinti priimti neveiksmingus sprendimus ir sudaryti kliūtis vidaus rinkai. Visa tai reikalauja, kad būtų įsteigtas europinio lygio ekspertizės centras, teikiantis rekomendacijas, patarimus ir, kai paprašoma, pagalbą neperžiangiant savo tikslų ribų, kuriuo galėtų remtis Europos Parlamentas, Komisija ar valstybių narių paskirtos kompetentingos institucijos. < … > “
6. Ši mintis toliau plėtojama kitose konstatuojamosiose dalyse. Ypač pažymėtina dvylikta konstatuojamoji dalis. Pagal ją ENISA neturėtų kliudyti nacionalinių reguliavimo institucijų, Europos reguliavimo grupės, Direktyvoje 2002/21/EB(6) nurodyto Ryšių komiteto, Europos standartizavimo institucijų bei duomenų apsaugos institucijų kompetencijoms.
7. ENISA tikslai konkretinami ENISA reglamento 1–3 straipsniuose:
„1 straipsnis
Taikymo sritis
1. Siekiant užtikrinti aukštą ir veiksmingą Bendrijos tinklų ir informacijos saugumo lygį bei siekiant Europos Sąjungos piliečių, vartotojų, įmonių ir valstybinio sektoriaus organizacijų labui formuoti tinklų kultūrą ir informacijos apsaugą, taip prisidedant prie sklandaus vidaus rinkos funkcionavimo, įsteigiama Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūra (toliau – Agentūra).
2. Agentūra padeda Komisijai ir valstybėms narėms ir dėl to bendradarbiauja su verslo bendruomene, siekdama padėti jiems laikytis tinklų ir informacijos apsaugos reikalavimų, įskaitant nustatytus dabartiniuose ir būsimuose Bendrijos teisės aktuose, pavyzdžiui, Direktyvoje 2002/21/EB, taip užtikrindama sklandų vidaus rinkos funkcionavimą.
3. < … >
2 straipsnis
Tikslai
1. Agentūra stiprina Bendrijos, valstybių narių, o dėl to ir verslo bendruomenės pajėgumą užkertant kelią tinklų ir informacijos saugumo problemoms, jas nustatant ir į jas reaguojant.
2. Šiame reglamente neperžengdama nustatytų kompetencijų ribų Agentūra teikia pagalbą ir pataria Komisijai ir valstybėms narėms klausimais, susijusiais su tinklų ir informacijos saugumu.
3. Remdamasi nacionalinėmis ir Bendrijos pastangomis, Agentūra formuoja aukštą kompetencijos lygį. Šį profesionalumą Agentūra naudoja siekdama skatinti platų dalyvių iš valstybinio ir privataus sektorių bendradarbiavimą.
4. Komisijai paprašius, Agentūra jai padeda atlikti techninius parengiamuosius darbus atnaujinant ir toliau tobulinant Bendrijos teisės aktus tinklų ir informacijos saugumo srityje.“
8. ENISA rReglamento 3 straipsnyje apibūdinami ENISA uždaviniai. Jie skirstomi į informacijos rinkimą (a, g ir i punktai) patarimų teikimą (b, e, h ir k punktai) bei bendradarbiavimo skatinimą (c, d, e, f ir j punktai).
9. ENISA reglamento 4 straipsnyje apibrėžiama daug sąvokų. 5–28 straipsniai reglamentuoja organizacinius klausimus. Pagal 18 straipsnį Agentūra turi juridinio asmens statusą. Pagal 19 straipsnį Agentūra turi savo personalą. 15 straipsnis numato Agentūros biudžetą, kurį sudaro Bendrijos ir trečiųjų šalių įnašai. 20 straipsnis išplečia jai Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų teikiamą apsaugą. 21 straipsnis numato EB 288 straipsnį atitinkančią atsakomybę.
10. ENISA reglamento 6 straipsnis numato, kad agentūros kontrolės ir valdymo institucija yra valdančioji taryba, kurią sudaro valstybių narių ir Komisijos atstovai bei trys balsavimo teisės neturintys asmenys. Valdančioji taryba, be kita ko, priima agentūros veiklos programą ir, remdamasi 7 straipsniu, skiria direktorių. Galiausiai pagal 8 straipsnį agentūrai yra pavaldi nuolatinė suinteresuotųjų asmenų grupė.
III – Šalių reikalavimai
11. Jungtinė Karalystė Teisingumo teismo prašo:
1) pripažinti 2004 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 460/2004, įsteigiantį Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūrą, negaliojančiu;
2) priteisti iš Europos Parlamento ir Europos Sąjungos Tarybos Jungtinės Karalystės patirtas bylinėjimosi išlaidas.
12. Parlamentas ir Taryba Teisingumo Teismo prašo:
1) atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir
2) priteisti iš Jungtinės Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
13. Papildomai Taryba prašo palikti galioti ENISA reglamento padarinius jo panaikinimo atveju.
14. Suomijos Respublika ir Komisija įstojo į bylą Parlamento ir Tarybos pusėje ir palaiko jų reikalavimus.
IV – Teisinis vertinimas
A – Dėl teisinio pagrindo pasirinkimo
15. Jungtinė Karalystė ginčija ENISA reglamento teisinio pagrindo pasirinkimą.
16. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Bendrijos teisės akto teisinio pagrindo pasirinkimas turi būti grindžiamas objektyviais pagrindais, pirmiausia apimančiais teisės akto tikslą ir turinį, kuriems gali būti taikoma teisminė kontrolė(7) .
17. Bendrijos teisės aktų leidėjas pagrindė ENISA reglamentą EB 95 straipsnio 1 dalimi. Remiantis šia nuostata, nustatomos priemonės valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti.
18. EB 95 straipsnio 1 dalies pagrindu priimtos priemonės turi pagerinti vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo sąlygas, tačiau ši nuostata nesuteikia Bendrijos teisės aktų leidėjui bendrosios vidaus rinkos reguliavimo kompetencijos(8) . Teisingumo Teismas patikslino, kad EB 95 straipsnio 1 dalimi pagrįstos priemonės „turi iš tikrųjų siekti šio tikslo, prisidėdamos prie kliūčių laisvam prekių judėjimui ar laisvam paslaugų teikimui arba prie konkurencijos iškraipymų šalinimo“(9) .
19. Bendrijos mastu priimtos nuoseklios priemonės, skatinančios tinklų ir informacijos sistemų apsaugą, be abejonės, gali užkirsti kelią laisvo prekių judėjimo ir laisvo paslaugų teikimo kliūčių atsiradimui jau todėl, kad jos neleidžia priimti skirtingų nacionalinių priemonių. Pavyzdžiui, tarptautinių sandorių sudarymas ir vykdymas tinklų bei naudojantis informacijos sistemomis reikalauja tarptautiniu mastu veikiančių tapatybės nustatymo procedūrų, kurioms būtinas bent jau Bendrijos masto koordinavimas.
20. Kaip teigia visi byloje dalyvaujantys asmenys, išskyrus Jungtinę Karalystę, ENISA prisidėtų prie šio tikslo rinkdama informaciją, rengdama diskusijas bei prireikus patardama Bendrijos ar nacionalinėms institucijoms. Net Jungtinės Karalystės vyriausybė pripažįsta, kad ENISA įsteigimas buvo pageidautinas.
21. Tačiau, kaip ir byloje C‑66/04(10) dėl Reglamento dėl kvapiųjų rūkymo medžiagų(11), Jungtinė Karalystė iš esmės teigia, kad ENISA įsteigimas nebuvo priemonė „valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms suderinti“ EB 95 straipsnio 1 dalies prasme. Jos nuomone, tokios priemonės turi būti nukreiptos į valstybių narių teisę. Šis teisinis pagrindas negali būti naudojamas priemonėms, kurių negalėtų priimti pačios valstybės narės atskirai ar kartu. Bendrijos agentūra negalėtų būti įsteigta vienu metu priimant analogiškus teisės aktus valstybėse narėse.
22. Savo išvadoje byloje C‑66/04(12) jau paaiškinau, kad EB 95 straipsnio 1 dalies formuluotės žodžiai „valstybių narių“ įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms „suderinti“ reikalauja Bendrijos priemonių ryšio su nacionaline teise. Toks ryšys yra, kai imantis Bendrijos teisės įgyvendinimo priemonių visose valstybėse narėse priimamos suderintos taisyklės. Tačiau tiesiogiai taikoma ir aukštesnės galios Bendrijos teisė, pavyzdžiui, reglamentas, atmetantis prieštaraujančią vidaus teisę ar užkertantis kelią jos taikymui, taip pat pasižymi tokiu ryšiu su nacionaline teise. Atvirkščiai, grynai Bendrijos priemonės, priimamos šalia
valstybių narių teisės ir nekeičiančios jos norminio turinio, visiškai nederina valstybių narių teisės. Būtent taip nusprendė Teisingumo Teismas dėl naujų teisių intelektinės nuosavybės srityje, įtvirtintų šalia egzistuojančių nacionalinių teisių(13) .
23. Anot generalinės advokatės C. Stix-Hackl, šią Teisingumo Teismo praktiką reikia suprasti taip, kad nepakanka, jog priemonė, kurios „esminis požymis“ yra „kažko naujo sukūrimas“, turėtų tikslą skatinti vidaus rinką. Todėl ji atsisakė pagrįsti naujų bendrovių teisinių formų, pavyzdžiui, Europos kooperatinės bendrovės, kūrimą EB 95 straipsnio 1 dalimi(14) .
24. Reikia visiškai pritarti generalinės advokatės C. Stix-Hackl pozicijai dėl naujų bendrovių formų kūrimo, kai jos papildo valstybių narių teisės sistemose egzistuojančias bendrovių formas. Šiuo atveju trūksta būtino (derinimo) ryšio su šiomis teisės sistemomis. Vis dėlto reikia pažymėti, kad kažką naują galimą sukurti taip pat derinant teisės aktus. Pavyzdžiui, būsimų nacionalinių taisyklių prevencinis derinimas(15) reikalauja iš esmės naujų nuostatų, dar neturinčių atitikmens valstybėse narėse, sukūrimo(16) .
25. Tačiau „priemonės, susijusios (17) su valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų suderinimu“ EB 95 straipsnio 1 dalis prasme, nėra vien priemonės, kurios pačios derina valstybių narių teisės aktus. Kaip teigia institucijos, prie teisės derinimo prisideda taip pat priemonės, kurių paprasčiausias taikymas sukelia valstybių narių teisės derinimo poveikį, pavyzdžiui, numatančios procedūras, sukeliančias derinimą ne tiesiogiai, o pagal kelių pakopų modelį su tarpiniais etapais(18) .
26. Viena vertus, ENISA reglamente yra nuostatų, galinčių sudaryti tokį tarpinį etapą, t. y. nuostatos dėl ENISA uždavinių ir kompetencijos. Kita vertus, reglamentas taip pat nustato ENISA steigimą ir organizacinę struktūrą. Šios kiekybiniu požiūriu dominuojančios taisyklės aiškiai tiesiogiai neprisideda prie valstybių narių nuostatų derinimo. Dėl šios priežasties Jungtinės Karalystės vyriausybė pabrėžia, kad agentūros įsteigimas iš esmės negali būti paremtas EB 95 straipsnio 1 dalimi.
27. Iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad ENISA reglamentui priskirtini du skirtingi tikslai, t. y., pirma, ypatingų ENISA uždavinių nustatymas ir, antra, ENISA įsteigimas. Šiuo atžvilgiu teisinį pagrindą reikėtų rinktis atsižvelgiant į tą iš šių dviejų tikslų, kuris yra dominuojantis(19) . Tačiau ENISA reglamento suskirstymas į dvi dalis yra klaidinantis. ENISA įsteigimo negalima atskirti nuo jos uždavinių, atvirkščiai, tai yra tikslu pateisinama priemonė. Taigi ENISA reglamentu siekiama tik vieno tikslo, kurį reikia kildinti pirmiausia iš agentūros uždavinius nustatančių taisyklių.
28. Tačiau net nustačius vienodą tikslą, vis dar kyla klausimas, ar ENISA reglamentas yra teisės aktų derinimo EB 95 straipsnio 1 dalies prasme tarpinis etapas. Reglamentas nederina teisės aktų. Be to, pati ENISA negali priimti teisės aktų derinimo taisyklių ir nedalyvauja jokioje ypatingoje tokių taisyklių priėmimo procedūroje. Taigi ENISA indėlis į teisės aktų derinimą nėra lengvai atpažįstamas.
29. Vis dėlto, anot institucijų ir Suomijos vyriausybės, ENISA dalyvauja derinant rinkdama ir platindama informaciją, patardama Bendrijos institucijoms ir nacionalinėms reguliavimo institucijoms bei skatindama suinteresuotųjų asmenų bendradarbiavimą.
30. Kaip Jungtinė Karalystė ypač pabrėžė teismo posėdyje, su privačių asmenų bendradarbiavimu ir privačių vartotojų informavimu susijusius ENISA uždavinius (3 straipsnio c, e ir i punktai) vargu ar galima laikyti valstybių narių teisės aktų derinimo tarpiniu etapu.
31. Kartu negalima visiškai atmesti ENISA dalyvavimo derinant teisės aktus per kitą jos veiklą. Konkrečiai kalbant, ENISA patikėtas uždavinys teikti patarimus Bendrijos institucijoms gali prisidėti prie jų teisėkūros veiklos ir galbūt prie valstybių narių teisės aktų derinimo. Be to, pagal 3 straipsnio k punktą ENISA gali reikšti savo išvadas, orientaciją ir teikti patarimus klausimais, atitinkančiais jos veiklos sritį ir uždavinius, taip skatindama teisės aktų derinimą.
32. Be to, vien savo buvimu ENISA, kaip Europos diskusijų forumas ir ekspertizės centras, gali skatinti valstybių narių teisės aktų derinimą per nacionalinių valdžios institucijų lygiagrečius ir savanoriškus veiksmus. Suomijos vyriausybė pabrėžia numatytą ENISA techninę kompetenciją ir nepriklausomumą, taip pat jos valdančiosios tarybos atsakomybę už agentūros darbo derinimą su valstybių narių ir Bendrijos lygmenyje vykdoma veikla. Kita vertus, Jungtinės Karalystės kritika, kad ENISA patariamoji veikla dėl jos neprivalomumo praktikoje gali net padidinti skirtumus tarp valstybių narių, jeigu kai kurios iš jų vadovausis ENISA patarimais, o kitos – ne, yra perdėta.
33. Tačiau šio galimo ENISA indėlio į teisės aktų derinimą nepakanka, kad jos įsteigimas būtų laikomas valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų derinimo priemone.
34. Negalima nuspėti, ar ENISA dalyvaus derinant teisės aktus ir kokia forma. Tai priklauso nuo įvairių veiksnių. Be ENISA darbo ir išvadų, būtinas taip pat institucijų, valstybių narių valdžios institucijų ir suinteresuotųjų asmenų atstovų bendradarbiavimas. Taigi negalima atmesti galimybės, kad ENISA turimas teisės aktų derinimo potencialas praktiškai nebus išsemtas. Net jei ENISA dalyvauja derinant teisės aktus, atitinkamos priemonės neprivalo būti grindžiamos EB 95 straipsnio 1 dalimi. Pavyzdžiui, ENISA veiklos rezultatas gali būti profesinės veiklos reguliavimas, kurį gali prireikti grįsti EB 47 straipsniu.
35. Nors ENISA reglamento 1 straipsnio 2 dalis ir jo preambulė sieja agentūrą su esamomis derinimo priemonėmis, ir tai ypač pabrėžia Parlamentas bei Taryba, agentūra konkrečiai nedalyvauja priimant pagal šiuos teisės aktus būtinas įgyvendinimo priemones. Kaip teigia Jungtinė Karalystė, viena vertus, ENISA uždaviniai materialiniu požiūriu suformuluoti daug plačiau nei direktyvų įgyvendinimas, o kita vertus, šis įgyvendinimas priklauso ne ENISA, o Komisijos ir valstybių narių valdžios institucijų kompetencijai. Įgyvendinant šias priemones, patariamajai veiklai buvo net sukurtos ypatingos struktūros, t. y. „Ryšių komitetas“(20), „Europos reguliuotojų grupė“(21) ir – duomenų apsaugos srityje – „grupė asmenų apsaugai tvarkant asmens duomenis“(22) .
36.
Taigi ENISA reglamentas veikiau yra ne valstybių narių teisės derinimo tarpinis etapas, o žingnis į nežinią. Tam tikra prasme ENISA buvo įsteigta „atsargai“, laukiant, kad ji pasieks naudingų rezultatų. Ši nauda (vidaus rinkai) nėra negalima, tačiau dėl jos pats reglamentas netampa teisės aktų derinimo priemone.
37. Tačiau suinteresuotosios institucijos pateikia daug argumentų, siekdamos pagrįsti ENISA įsteigimą EB 95 straipsnio 1 dalimi, neatsižvelgdamos į dalyvavimą derinant teisės aktus.
38. Pirmiausia jos pabrėžia, kad ENISA įsteigimas daug mažiau sisijęs su valstybių narių kompetencija negu, pavyzdžiui, įgyvendinimo reikalaujančių į tinklų ir informacinių sistemų apsaugos stiprinimą nukreiptų derinimo priemonių priėmimas. Be to, ENISA įsteigimas yra logiškesnis už derinimą, nes dabartiniu metu derinimo priemonių reikalingumas dar nėra akivaizdus. ENISA būtų informacijos šiuo klausimu gavimo priemonė.
39. Šis argumentas, žinoma, yra teisingas, tačiau dėl to negalima išplėsti EB 95 straipsnio 1 dalies taikymo prie teisės aktų derinimo neprisidedančioms priemonėms(23) . Tai draudžia ribotų įgaliojimų principas (EB 5 straipsnis). Jeigu teisinis pagrindas neapima teisės akto priėmimo, Bendrija neturi teisės jo priimti remdamasi šia EB sutarties nuostata. Šiuo atžvilgiu neturi jokios reikšmės aplinkybė, kad numatoma priemonė veikia nacionalinę kompetenciją mažiau negu tikroji teisės aktų derinimo priemonė.
40. Be to, galima neatsakyti į klausimą, ar Tarybos nuomonė, kad nacionalinės administracinės praktikos derinimas kartu yra ir įstatymų, ir kitų teisės aktų nuostatų derinimas EB 95 straipsnio 1 dalies prasme, yra teisinga. ENISA indėlis į šios formos derinimą iš esmės nėra sureguliuotas pakankamai konkrečiai, kad jos įsteigimą būtų galima pripažinti derinimo priemone.
41. Tačiau ypač Komisija, remdamasi EB 95 straipsnio „tikruoju tikslu“, žodžius „valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti“ apskritai supranta kaip kliūčių vidaus rinkai tinkamo šalinimo formulę. Tačiau Komisijos nuomonė apsiriboja bendrąja vidaus rinkos reguliavimo kompetencija, kuriai Teisingumo Teismas nepritarė(24) . Ji atimtų iš teisės derinimo elemento EB 95 straipsnio 1 dalyje bet kokį vaidmenį. Tai neatitinka nei šio teisinio pagrindo formuluotės, nei jo atsiradimo prielaidų. Derybose dėl Suvestinio Europos Akto valstybės narės nepritarė Komisijos siūlymui, numatančiam teisinį pagrindą bet kuriam
teisės aktui, padedančio įgyvendinti vidaus rinką, priimti(25) . Atvirkščiai, jos pritarė EB 95 straipsnio 1 dalies redakcijai, kuri iš esmės galioja dar šiandien.
42. Komisijos pozicijos taip pat negalima pagrįsti doktrinoje išdėstyta nuomone, kuri remiasi sprendimu IHT Internationale Heiztechnik ir Danziger . Šiame sprendime Teisingumo Teismas
nurodė, kad „būtent Bendrijos teisės aktų leidėjas turi (priimti teisės aktus) pagal EEB sutarties 100 A straipsnį (dabar EB 95 straipsnis), nes su nacionalinių prekių ženklų teritorialumu susijusių kliūčių šalinimas yra būtinas vidaus rinkai sukurti ir veikti“(26) .
43. Iš to kai kas daro išvadą, kad EB 95 straipsnio 1 dalis bendrai leidžia šalinti kliūtis, kylančias iš valstybių narių teisės sistemų skirtumų ar jų riboto teritorinio taikymo(27) . Nukreipimas į valstybių narių teisę visada vaidins tam tikrą vaidmenį, t. y. bus derinimo išeities taškas, tačiau neatmetant galimybės, kad rezultatas neturės jokio ryšio su valstybių narių teise(28) . Taigi yra galimos priemonės, neturinčios ryšio su valstybių narių teisės aktais, tačiau įtvirtinamos, pavyzdžiui, šalia jų.
44. Šis požiūris neatitinka EB 95 straipsnio 1 dalies formuluotės. Nuoroda į teisės aktų derinimą būtų tik beprasmė teisinė retorika, nes nacionalinės teisės teritorinis apribojimas visada neišvengiamas.
45. Be to, doktrina remiasi neteisingu minėtos sprendimo IHT Internationale Heiztechnik ir Danziger
ištraukos supratimu. Ten išsakytas teiginys paremtas tik vidaus rinkos sukūrimo tikslu, bet ne taikytinomis priemonėmis. Neatrodo, kad Teisingumo Teismas būtų norėjęs leisti valstybių narių teisės nederinančias priemones. Atvirkščiai, Teisingumo Teismas pabrėžė teisės aktų derinimo būtinumą, kituose sprendimuose atsisakydamas grįsti naujas teisės formas EB 95 straipsnio 1 dalimi, kai jos buvo įtvirtinamos šalia valstybių narių teisės(29) .
46. Galiausiai galima palikti neatsakytą klausimą, ar principinės kliūtys neleidžia steigti juridinio asmens statusą turinčios agentūros remiantis EB 95 straipsnio 1 dalimi, ar kitais specialiais EB sutarties teisiniais pagrindais ir nesiremiant EB 308 straipsniu. Nors Teisingumo Teismas per posėdį pateikė su tuo susijusių klausimų, šalys jų iš esmės neaptarė(30) . Kadangi ENISA reglamentas pakankamai aiškiai neapibrėžia ENISA indėlio į teisės derinimą ir kadangi jokia kita nuomonė dėl EB 95 straipsnio 1 dalies taikymo nėra įtikinama, ENISA reglamentą reikia bet kuriuo atveju pripažinti negaliojančiu.
B – Dėl sprendimo poveikio apribojimo laiko atžvilgiu
47. Taryba papildomai prašė teisinio saugumo sumetimais palikti galioti ENISA reglamento teisinius padarinius, kol jis bus naujai priimtas remiantis kitu teisiniu pagrindu. Jungtinė Karalystė aiškiai nurodė neprieštaraujanti tokiam sprendimo poveikio apribojimui.
48. Apribodamas sprendimų poveikį laiko atžvilgiu, Teisingumo Teismas vadovaujasi teisinio saugumo ir ypač poveikio tretiesiems asmenims principais(31) .
49. Praktiškai ENISA steigiama visu pajėgumu(32) . Priimtų priemonių grįžtamosios galios pripažinimas vien tam, kad vėliau būtų galima iš naujo įsteigti šią agentūrą, nebūtų labai logiškas. Ypatingos įtakos tai turėtų jau įdarbintam personalui.
50. Vis dėlto nėra aišku, ar bus įmanoma iš naujo priimti ENISA reglamentą. Žinoma, Jungtinė Karalystė buvo vienintelė valstybė narė, pareiškusi priešingą nuomonę dėl ENISA reglamento – ir tik dėl teisinio pagrindo pasirinkimo. Tačiau reglamentas buvo priimtas prieš paskutinę ES plėtrą, prieš paskutinius Europos Parlamento rinkimus ir prieš dabartinei Komisijai pradedant savo darbą. Todėl atmestinos bet kokios prognozės dėl Bendrijos teisės aktų leidėjo valios ateityje. Dėl šios priežasties ENISA reglamento padariniai turėtų būti palikti galioti, tik kol paaiškės, ar reglamentas bus priimtas iš naujo. Tam užtektų dvejų biudžetinių metų, nes nuo 2003 m. vasario 11 d. Komisijos pasiūlymo dėl ENISA reglamento(33) iki jo priėmimo 2004 m. kovo 10 d. praėjo tik šiek tiek daugiau nei metai. Priimant sprendimą dėl naujo ENISA reglamento priėmimo, šis terminas taip pat leistų atsižvelgti į ENISA veiklos vertinimą, kurį pagal reglamento 25 straipsnį Komisija turi atlikti iki 2007 m. kovo 17 dienos.
V – Bylinėjimosi išlaidos
51. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį prala imėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Jungtinė Karalystė pateikė reikalavimą Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies prasme ir, remiantis pirmiau išdėstytais argumentais, laimės bylą, iš Parlamento ir Tarybos reikia priteisti bylinėjimosi išlaidas.
52. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalį į bylą įstojusios institucijos ir valstybės narės pačios padengia savo išlaidas. Taigi Komisija ir Suomijos Respublika turi pačios padengti savo išlaidas.
VI – Išvada
53. Todėl siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1. Pripažinti negaliojančiu 2004 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 460/2004, įsteigiantį Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūrą.
2. Palikti galioti pripažinto negaliojančiu reglamento padarinius, kol įsigalios tinkamu teisiniu pagrindu priimtas reglamentas, bet ne ilgiau kaip iki antrųjų biudžetinių metų po šio sprendimo paskelbimo pabaigos.
3. Priteisti iš Europos Parlamento ir Europos Sąjungos Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
4. Komisija ir Suomijos Respublika pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)  –	OL L 77, p. 1
(3)  –	ENISA yra sutrumpintas agentūros pavadinimas anglų kalba: European Network and Information Security Agency .
(4)  –	Žr. 2005 m. vasario 25 d. Komisijos pasiūlymą dėl tarpinstitucinio susitarimo dėl Europos reguliavimo agentūrų sistemos (KOM (2005) 59 galutinis, p. 4 ir 14), taip pat 2002 m. gruodžio 11 d. Komisijos komunikatą dėl Europos reguliavimo agentūrų sistemos (KOM (2002) 718 galutinis, p. 8).
(5)  –	Tai yra 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, p. 33); 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (Leidimų direktyva), (OL L 108, p. 21); 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva), (OL L 108, p. 51); 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (Prieigos direktyva), (OL L 108, p. 7); 2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių), (OL L 201, p. 37); 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva), (OL L 178, p. 1); 1999 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/93/EB dėl Bendrijos elektroninių parašų reguliavimo sistemos (OL 2000 L 13, p. 12); taip pat 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 182, p. 31).
(6)  –	Minėta 5 išnašoje.
(7)
–	1991 m. birželio 11 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą (Titano dioksidas)
(C‑300/89, Rink. p. I‑2867, 10 punktas); 1996 m. lapkričio 12 d. Sprendimas Jungtinė Karalystė prieš Tarybą
(C‑84/94, Rink. p. I‑5755, 25 punktas)' 1999 m. vasario 25 d. Sprendimas Parlamentas prieš Tarybą (C‑164/97 ir C‑165/97, Rink. p. I‑1139, 12 punktas); 2000 m. balandžio 4 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą
(C‑269/97, Rink. p. I‑2257, 43 punktas); 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimas Huber (C‑336/00, Rink. p. I‑7699, 30 punktas); 2002 m. gruodžio 10 d. Sprendimas British American Tobacco (C‑491/01, Rink. p. I‑11453, 93 punktas); 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą
(C‑338/01, Rink. p. I4829, 54 punktas); 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimas Belgija prieš Komisiją (C‑110/03, Rink. p. I‑2801, 78 punktas) ir 2005 m. gegužės 12 d. Sprendimas Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia (C‑347/03, Rink. p. I‑3785, 72 punktas).
(8)  –	2000 m. spalio 5 d. Sprendimas Vokietija prieš Parlamentą ir Tarybą (Tabako reklama) (C‑376/98, Rink. p. I‑8419, 83 punktas).
(9)  –	Žr. 7 išnašoje minėto sprendimo British American Tobacco 60 punktą.
(10)  –	Žr. mano 2005 m. rugsėjo 8 d. Išvadą byloje Jungtinė Karalystė prieš Parlamentą ir Tarybą (byla dar nagrinėjama Teisingumo Teisme).
(11)  –	2003 m. lapkričio 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2065/2003 dėl kvapiųjų rūkymo medžiagų, naudojamų arba skirtų naudoti maisto produktuose arba jų paviršiuje (OL L 309, p. 1).
(12)  –	Minėta 10 išnašoje, 31 ir paskesni punktai.
(13)  –	Žr. 2001 m. spalio 9 d. Sprendimą Nyderlandai prieš Parlamentą ir Tarybą ( C‑377/98, Rink. p. I‑7079, 24 ir 25 punktai); 1995 m. liepos 13 d. Sprendimą Ispanija prieš Tarybą (C‑350/92, Rink. p. I‑1985, 23 punktas); 1994 m. lapkričio 15 d. Nuomonę 1/94 (Bendrijos kompetencija sudaryti tarptautinius susitarimus paslaugų ir intelektinės nuosavybės srityje, Rink. p. I‑5267, 59 punktas). Dėl naujų bendrovių formų kūrimo žr. generalinės advokatės C. Stix‑Hackl 2005 m. liepos 12 d. išvadą byloje Parlamentas prieš Tarybą
(C‑436/03, byla dar nagrinėjama Teisingumo Teisme).
(14)  	Generalinės advokatės C. Stix-Hackl išvada byloje Parlamentas prieš Tarybą (C‑436/03, minėta 13 išnašoje, 96 punktas).
(15)  	Žr. 13 išnašoje minėto sprendimo Nyderlandai prieš Parlamentą ir Tarybą
15 punktą ir 8 išnašoje minėto sprendimo Tabako reklama 86 punktą; taip pat 13 išnašoje minėtos generalinės advokatės C. Stix‑Hackl išvados byloje Parlamentas prieš Tarybą
57 ir paskesnius punktus.
(16)  	Toliau generalinė advokatė savo išvadoje byloje Parlamentas prieš Tarybą (C‑436/03, minėta 13 išnašoje) susieja naujumo kriterijų vien su naujomis teisinėmis formomis, pavyzdžiui, naujomis teisėmis intelektinės nuosavybės srityje ar bendrovių formomis.
(17)  	Išskirta mano.
(18)  	Žr. 10 išnašoje minėtos mano išvados byloje C‑66/04 32 ir paskesnius punktus.
(19)  	1993 m. kovo 17 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą (Atliekų direktyva) (C‑155/91, Rink. p. I‑939, 19 ir 21 punktai); 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą (minėtas 7 išnašoje, 55 punktas) ir 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimas Belgija prieš Komisiją (minėtas 7 išnašoje, 79 punktas); taip pat žr. 1999 m. vasario 25 d. Sprendimą Parlamentas prieš Tarybą (minėtas 7 išnašoje, 14 punktas) bei 7 išnašoje minėtus sprendimus Huber (31 punktas), British American Tobacco (Investments) ir Imperial Tobacco (94 punktas).
(20)  	Direktyvos 2002/21 22 straipsnis.
(21)  	2002 m. liepos 29 d. Komisijos sprendimas 2002/627/EB dėl Europos elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliuotojų grupės įsteigimo (OL L 200, p. 38).
(22)  	Direktyvos 95/46 29 straipsnis.
(23)  	Jau C. D. Ehlermann straipsnyje „The Internal Market Following the Single European Act“, Common Market Law Review 1987, p. 361 (385) pavadino EEB sutarties 100 A straipsnio formuluotę nevykusia (angl. k. unfortunate).
(24)  	8 išnašoje minėto sprendimo Tabako reklama 83 punktas.
(25)  	Žr. 1985 m. rugsėjo 16 d. Komisijos dokumento dėl vidaus rinkos 2 straipsnį ir 1985 m. spalio 5 d. pataisyto varianto 2 straipsnio 3 dalį. Abu dokumentai paskelbti C. D. Ehlermann (minėta 23 išnašoje, 405 ir paskesni punktai).
(26)  	1994 m. birželio 22 d. Sprendimas (C‑9/93, Rink. p. I‑2789, 58 punktas).
(27)  	Pipkorn, Bardenhewer-Rating ir Taschner: von der Groeben and Schwarze (red.), EU-/EG-Vertrag Kommentar, 6 leidimas 2003 m., 25, 36 ir 41 punktai dėl EB 95 straipsnio; taip pat Leible: Streinz (red.), EUV/EGV: Vertrag über die Europäische Union und Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, 2003 m., 29 punktas dėl EB 95 straipsnio.
(28)  	Pipkorn, Bardenhewer-Rating ir Taschner (minėta 27 išnašoje, 41 punktas) pripažįsta pakankamu „teisės skirtumų ir prieštaravimų šalinimą“.
(29)  	Žr. nuorodas 13 išnašoje.
(30)  	Vis dėlto institucijos daro prielaidą, kad taikant EB 95 straipsnio 1 dalį agentūrų steigimas yra iš esmės leistinas veiksmas. Jos, be kita ko, remiasi numanomais įgaliojimais 1987 m. liepos 9 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją (281/85, 283/85 ir 287/85, Rink. p. 3203, 28 punktas) pagrindu ir pabrėžia, kad bent du reglamentai dėl agentūrų steigimo jau buvo pagrįsti EB 95 straipsnio 1 dalimi: 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 178/2002, nustatantis maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiantis Europos maisto saugos tarnybą ir nustatantis su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, p. 1), ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 726/2004, nustatantis Bendrijos leidimų dėl žmonėms skirtų ir veterinarinių vaistų išdavimo ir priežiūros tvarką ir įsteigiantis Europos vaistų agentūrą (OL L 136, p. 1). Tačiau, be EB 95 straipsnio, abu reglamentai buvo pagrįsti ir kitais teisiniais pagrindais.
(31)  	1992 m. kovo 31 d. Sprendimas Taryba prieš Parlamentą (C‑284/90, Rink. p. I‑2277, 37 punktas); 1992 m. liepos 7 d. Sprendimas Parlamentas prieš Tarybą (C‑295/90, Rink. p. I‑4193, 26 punktas); 1995 m. liepos 5 d. Sprendimas Parlamentas prieš Tarybą (C‑21/94, Rink. p. I‑1827, 31 punktas) ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimas Vokietija prieš Komisiją (C‑239/01, Rink. p. I‑10333, 78 punktas).
(32)  	Žr. ENISA interneto tinklalapį: www.enisa.eu.int.
(33)  	KOM (2003) 63, galutinis.