62023CJ0256
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. rugsėjo 5 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 299 straipsnis – Reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 – Cheminių medžiagų registracija, įvertinimas, autorizacija ir apribojimai (REACH) – 94 straipsnio 1 dalis – Reglamentas (EB) Nr. 340/2008 – 11 straipsnio 3 dalies antra pastraipa ir 13 straipsnio 4 dalies trečia pastraipa – Europos cheminių medžiagų agentūrai (ECHA) mokėtini mokesčiai – Medžiagos registracijos mokestis – Mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) taikomas sumažinimas – ECHA atliekamas suinteresuotosios įmonės dydžio deklaracijos patikrinimas – Tam tikros informacijos nepateikimas per nustatytą terminą – ECHA sprendimas, kuriuo reikalaujama sumokėti visą aptariamą mokestį ir nustatomas administravimo mokestis – Priverstinis vykdymas – ECHA galimybė pareikšti ieškinį nacionaliniam teismui, kad būtų sumokėtas šis administravimo mokestis“
Sujungtose bylose C‑256/23 ir C‑290/23
dėl Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (Bavarijos administracinis teismas Rėgensburge, Vokietija) (C‑256/23) ir Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Saksonijos-Anhalto žemės aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija) (C‑290/23) 2023 m. balandžio 11 ir 6 d. sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo atitinkamai 2023 m. balandžio 20 d. ir gegužės 8 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų dviejų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose
Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA)
prieš
Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H.,
dalyvaujant
Regierung von Niederbayern (C‑256/23),
ir
Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA)
prieš
B. GmbH (C‑290/23)
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija)
kurį sudaro kolegijos pirmininkė A. Prechal (pranešėja), teisėjai F. Biltgen, N. Wahl, J. Passer ir M. L. Arastey Sahún,
generalinė advokatė T. Ćapeta,
posėdžio sekretorė S. Spyropoulos, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. kovo 20 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA), atstovaujamos F. Becker ir M. Heikkilä, padedamų H. Tammert, Rechtsanwalt,
–
Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H., atstovaujamos K. Lüdtke, Rechtsanwältin,
–
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos V. Baroutas ir M. Tassopoulou,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos F. Erlbacher, J. Flett, P. Ortega Sánchez de Lerín ir S. Romoli,
susipažinęs su 2024 m. birželio 6 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl SESV 299 straipsnio, 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (OL L 396, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 136, 2007, p. 3), iš dalies pakeisto 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1272/2008 (OL L 353, 2008, p. 1) (toliau – REACH reglamentas), 94 straipsnio 1 dalies, taip pat 2008 m. balandžio 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 340/2008 dėl Europos cheminių medžiagų agentūrai mokėtinų mokesčių pagal Reglamentą Nr. 1907/2006 (OL L 107, 2008, p. 6) 11 straipsnio 3 dalies antros pastraipos ir 13 straipsnio 4 dalies trečios pastraipos išaiškinimo.
2
Šie prašymai pateikti nagrinėjant Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) ir Hallertauer Hopfenveredelungsges. m.b.H. (toliau – Hallertauer) ginčą byloje C‑256/23 ir ECHA ir B. GmbH ginčą byloje C‑290/23 dėl ECHA vykdomo administravimo mokesčio, kurį turi sumokėti šios bendrovės, pateikusios tai Sąjungos agentūrai prašymą įregistruoti cheminę medžiagą pagal REACH reglamentą, susigrąžinimo, nes tos Europos Sąjungos agentūros priimtame sprendime buvo konstatuota, kad jos neturėjo teisės į mažosioms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) taikomą sumažintą mokestį, kurį jos prašė taikyti pateikdamos paraiškas.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
REACH reglamentas
3
Remiantis REACH reglamento 6 straipsnio 1 dalimi, gamintojai ir importuotojai, kurie per metus gamina ar importuoja vieną toną ar daugiau cheminių medžiagų, privalo pateikti ECHA tų medžiagų registracijos dokumentaciją. To reglamento 6 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad pagal jo IX antraštinę dalį reikalaujamas mokestis turi būti sumokėtas pateikiant registracijos dokumentaciją.
4
To reglamento 20 straipsnio 2 ir 5 dalyse nustatyta:
„2.   [ECHA] patikrina kiekvienos registracijos dokumentacijos išsamumą, siekdama įsitikinti, kad buvo pateikti visi <…> privalomi duomenys ir kad buvo sumokėtas 6 straipsnio 4 dalyje <…> nurodytas registravimo mokestis. Išsamumo patikrinimo metu nevertinama pateiktų duomenų ar pagrindimo kokybė arba atitikimas.
[ECHA] patikrina registracijos dokumentacijos išsamumą per tris savaites nuo jos pateikimo datos <…>.
Jeigu registracijos dokumentacija yra neišsami, [ECHA] iki antroje pastraipoje minimo trijų savaičių <…> laikotarpio pabaigos informuoja registruotoją, kokią papildomą informaciją būtina pateikti, kad registracijos dokumentacija būtų išsami ir nustato tam pagrįstą terminą. Registruotojas užbaigia pildyti savo registracijos dokumentaciją ir per nustatytą terminą pateikia ją [ECHA]. [ECHA] patvirtina registruotojui papildomos informacijos pateikimo datą. Atsižvelgdama į pateiktą papildomą informaciją, [ECHA] atlieka kitą išsamumo patikrinimą.
Jei per nustatytą terminą registruotojas nepapildo registracijos dokumentacijos, [ECHA] ją atmeta. Tokiais atvejais registravimo mokestis negrąžinamas.
<…>
5.   Pagal šio straipsnio 2 dalį priimti [ECHA] sprendimai gali būti apskundžiami vadovaujantis 91, 92 ir 93 straipsniais.“
5
Minėto reglamento IX antraštinėje dalyje išdėstytame 74 straipsnyje „Mokesčiai“ nustatyta:
„1.   Mokesčiai, privalomi pagal 6 straipsnio 4 dalį <…>, nustatomi [Europos] Komisijos reglamente, kuris priimamas 133 straipsnio 3 dalyje nustatyta tvarka iki 2008 m. birželio 1 d.
<…>
3.   Nustatant 1 dalyje nurodytų mokesčių struktūrą ir dydį atsižvelgiama į darbą, kurį turi padaryti [ECHA] ir kompetentinga institucija pagal šį reglamentą, ir jie turi būti tokie, kad užtikrintų, jog iš mokesčių gaunamų pajamų bei iš kitų šaltinių [ECHA] gaunamų pajamų pagal 96 straipsnio 1 dalį pakaktų suteiktų paslaugų išlaidoms padengti.<…>
<…>
Visais atvejais mažosioms ir vidutinėms įmonėms nustatomas sumažintas mokestis.
<…>
4.   1 dalyje nurodytame reglamente nurodomos aplinkybės, kuriomis mokesčių dalis pervedama atitinkamai valstybės narės kompetentingai institucijai.
5.   [ECHA] gali rinkti mokesčius už kitas jos teikiamas paslaugas.“
6
REACH reglamento 91–93 straipsniai susiję su ECHA apeliacinei komisijai teikiamais skundais dėl tos agentūros sprendimų, kaip antai to reglamento 20 straipsnio 2 dalyje aptariamų sprendimų atmesti registracijos dokumentaciją.
7
REACH reglamento 94 straipsnio „Ieškiniai, pateikti [Bendrajam] Teismui ir Teisingumo Teismui“ 1 dalyje nustatyta:
„Pagal [SESV 263] straipsnį gali būti pateiktas ieškinys [Bendrajam] Teismui arba Teisingumo Teismui dėl Apeliacinės komisijos priimto sprendimo, o tais atvejais, kai sprendimo negalima apskųsti Apeliacinei komisijai – dėl [ECHA] priimto sprendimo.“
Reglamentas Nr. 340/2008
8
Reglamento Nr. 340/2008 3 straipsnyje „Mokesčiai už registracijos dokumentaciją, pateiktą pagal [REACH] reglamento 6, 7 arba 11 straipsnius“ nustatyta:
„1.   Kaip nustatyta šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse, [ECHA] renka mokestį už bet kokią cheminės medžiagos registraciją pagal [REACH] reglamento 6, 7 arba 11 straipsnius.
<…>
4.   Jei registruotojas yra MVĮ, [ECHA] renka sumažintą mokestį <…>.
<…>
6.   Jei mokėjimas neįvykdomas iki 5 dalyje nustatyto termino pabaigos, [ECHA] nustato antrą mokėjimo terminą. Jei mokėjimas neįvykdomas iki antro termino pabaigos, registracijos dokumentacija atmetama.
<…>“
9
To reglamento 11 straipsnyje „Kiti mokesčiai“ numatyta:
„1.   Mokestis gali būti renkamas už šalies prašymu [ECHA] suteiktas administracines ir technines paslaugas, kurioms netaikomas kitas mokestis, nustatytas šiuo reglamentu. Mokesčio dydis nustatomas atsižvelgiant į darbo krūvį.
<…>
2.   Mokesčiai už administracines paslaugas sumokami per 30 kalendorinių dienų nuo tos dienos, kai [ECHA] pateikia sąskaitą faktūrą.
3.   Jei mokėjimas neįvykdomas iki 2 dalyje nustatyto termino pabaigos, [ECHA] nustato antrą mokėjimo terminą.
Jei mokėjimas neįvykdomas iki antro termino pabaigos, [ECHA] atmeta pateiktą prašymą.
<…>
5.   Paslaugų ir mokesčių klasifikaciją rengia [ECHA] valdančioji taryba ir ją tvirtina gavusi teigiamą Komisijos nuomonę.“
10
To reglamento 13 straipsnyje „Sumažinimas ir atleidimas nuo mokesčio“ nustatyta:
„1.   Fizinis ar juridinis asmuo, kuris teigia turįs teisę mokėti sumažintą mokestį pagal 3–10 straipsnius, apie tai [ECHA] informuoja teikdamas registracijos dokumentaciją, registracijos dokumentacijos atnaujinimą, pranešimą, paraišką, peržiūros ataskaitą ar skundą, už kurių pateikimą reikia mokėti mokestį.
<…>
3.   [ECHA] bet kada gali paprašyti įrodymų, kad laikomasi mokesčių sumažinimo arba atleidimo nuo mokesčių sąlygų.
4.   Jei fizinis ar juridinis asmuo, kuris teigia turįs teisę mokėti sumažintą mokestį arba būti atleistas nuo mokesčio, negali įrodyti, kad turi teisę mokėti sumažintą mokestį arba jo nemokėti, [ECHA] renka visą mokestį ir administravimo mokestį.
Jei fizinis ar juridinis asmuo, kuris teigia turįs teisę mokėti sumažintą mokestį, jau yra jį sumokėjęs, bet negali įrodyti, kad turi tam teisę, [ECHA] renka skirtumą nuo [tarp] viso mokesčio [ir sumokėtos sumos] ir administravimo mokestį.
11 straipsnio 2, 3 ir 5 dalys taikomos mutatis mutandis.“
Vokietijos teisė
11
1991 m. kovo 19 d. paskelbtos redakcijos (BGBl. 1991 I, p. 686) 1960 m. sausio 19 d.Verwaltungsgerichtsordnung (Administracinių bylų teisenos kodeksas) (BGBl. 1960 I, p. 17) su pakeitimais, padarytais 2023 m. kovo 14 d.Gesetz zur Beschleunigung von verwaltungsgerichtlichen Verfahren im Infrastrukturbereich (Įstatymas dėl administracinio proceso infrastruktūros srityje pagreitinimo) (BGBl. 2023 I, Nr. 71) (toliau – VwGO) 1 straipsniu, 40 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Administracinių teismų jurisdikcijai priskiriami visi nekonstitucinio pobūdžio viešosios teisės ginčai, išskyrus atvejus, kai ginčai federaliniu įstatymu aiškiai priskirti kitam teismui; viešosios teisės ginčai žemės teisės srityje taip pat gali būti priskirti kitam teismui pagal federalinės žemės įstatymą.“
12
VwGO 167 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu šiame įstatyme nenumatyta kitaip, vykdymo užtikrinimui pagal analogiją taikomos Zivilprozessordnung (Civilinio proceso kodeksas, toliau – ZPO) aštuntos knygos nuostatos. Vykdymo klausimus sprendžiantis teismas yra pirmosios instancijos teismas.“
13
2005 m. gruodžio 5 d. paskelbtos redakcijos ZPO (BGBl. 2005 I, p. 3202) su pakeitimais, padarytais 2023 m. vasario 22 d.Gesetz zur Umsetzung der Umwandlungsrichtlinie und zur Änderung weiterer Gesetze (Įstatymas dėl direktyvos dėl įmonių pertvarkymo perkėlimo ir dėl kitų įstatymų pakeitimo iš dalies) (BGBl. 2023 I, Nr. 51) 19 straipsniu, 753 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu teismo sprendimo vykdymas nėra priskirtas teismams, jį kreditoriaus vardu vykdo antstoliai.“
14
ZPO 764 straipsnyje nustatyta:
„1.   Kai teismas privalo nurodyti imtis vykdymo veiksmų arba bendradarbiauti juos vykdant, tai priskiriama atitinkamo Amtsgericht (apylinkės teismas, Vokietija), kaip vykdančiojo teismo, jurisdikcijai.
2.   Jeigu įstatymu nepaskirtas kitas Amtsgericht (apylinkės teismas), vykdantysis teismas yra Amtsgericht (apylinkės teismas), kurio apylinkėje turi vykti arba vyko vykdymo procesas.
3.   Vykdančiojo teismo sprendimai priimami nutartimi.“
Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
Byla C‑256/23
15
2010 m. lapkričio 16 d.Hallertauer pateikė ECHA cheminės medžiagos registracijos dokumentaciją ir nurodė, kad turi VMĮ, konkrečiai – labai mažos įmonės, statusą, kaip tai suprantama pagal 2003 m. gegužės 6 d. Komisijos rekomendaciją 2003/361/EB dėl labai mažų, mažųjų ir vidutinių įmonių apibrėžimo (OL L 124, 2003, p. 36), kad jai galėtų būti taikomas sumažintas registravimo mokestis.
16
2013 m. ECHA patikrino šios bendrovės pateiktą informaciją apie įmonės dydį. Atlikdama šį patikrinimą, 2013 m. gegužės 31 d. raštu ECHA informavo tą bendrovę, kad nors MVĮ gali būti taikomas sumažintas mokestis, tuo tikslu būtina pateikti įrodymus apie įmonės dydį ir kad jeigu tokie įrodymai nebus pateikti per nustatytą terminą, joks mokesčio sumažinimas nebus taikomas.
17
2013 m. lapkričio 20 d. ECHA priėmė Sprendimą SME(2013) 4439 (toliau – byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamas ECHA sprendimas) ir apie jį pranešė Hallertauer. Tame sprendime ECHA konstatavo, kad tai bendrovei negali būti taikomas mokesčio sumažinimas, nes ji nepateikė įrodymų dėl turimo labai mažos įmonės statuso, ir kad ji turi sumokėti 9950 eurų administravimo mokesčio. Tame sprendime taip pat buvo pateikta informacija apie teisių gynimo priemones, kuriomis pasinaudojusi ta bendrovė per du mėnesius nuo sprendimo gavimo dienos gali pareikšti ieškinį Bendrajame Teisme ir jį užginčyti.
18
2013 m. lapkričio 22 d. raštu ECHA išsiuntė Hellertauer sąskaitą faktūrą dėl šio mokesčio sumokėjimo, kuris turėjo būti sumokėtas iki 2013 m. gruodžio 22 d.
19
2013 m. gruodžio 22 d. ECHA išsiuntė Hallertauer priminimą, kuriame to mokesčio mokėjimo terminas buvo pratęstas iki 2014 m. vasario 20 d.
20
Hallertauer nesumokėjo to mokesčio ir per nustatytą terminą Bendrajame Teisme nepareiškė ieškinio dėl byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamo ECHA sprendimo panaikinimo.
21
2019 m. gegužės 15 d. ECHA kreipėsi į Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (Bavarijos administracinis teismas Rėgensburge, Vokietija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas byloje C‑256/23, ir pareiškė ieškinį su reikalavimu priteisti iš Hallertauer sumokėti 9950 eurų sumą, nustatytą ECHA sprendime, kuris nagrinėjamas byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje.
22
Tam teismui kyla pirmas klausimas, ar valstybių narių teismai turi jurisdikciją nagrinėti Sąjungos agentūros, kaip antai ECHA, ieškinį dėl sprendimu, dėl kurio nebegali būti pareikštas ieškinys Bendrajame Teisme, kaip antai byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamu ECHA sprendimu, nustatytos piniginės prievolės įvykdymo.
23
Tas teismas pažymi, kad pagal Vokietijos teisę teismas gali priimti sprendimą dėl ieškinio pagrįstumo tik tuo atveju, jei jis, be kita ko, įsitikino, kad tas ieškinys priskiriamas tai jurisdikcijai, kuriai jis pats priklauso. Kalbant apie administracinės teisenos teismų, prie kurių priskiriamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, jurisdikciją, kyla klausimas, ar byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje pareikštas ieškinys susijęs su administracinių teismų nagrinėjamu „nekonstitucinio pobūdžio viešosios teisės ginču“, kaip tai suprantama pagal VwGO 40 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį.
24
Vis dėlto Vokietijos administracinių teismų jurisdikciją nagrinėti tokį vykdymo procesą, koks aptariamas byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje, kurio tikslas nėra priimti sprendimą iš esmės dėl skolos, reglamentuoja tik VwGO 167 straipsnis, kuris, kaip lex specialis, yra viršesnis už VwGO 40 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje nustatytą bendrąją taisyklę. Jeigu taikomas minėtas 167 straipsnis, tai reiškia, kad pasibaigus teismo procesui turi būti išduotas vykdomasis raštas, tačiau byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje ši sąlyga netenkinama.
25
Taigi kyla klausimas, ar šioje byloje pareikštas ieškinys priskiriamas REACH reglamento 94 straipsnio 1 dalyje nustatytai specialiajai Sąjungos teismo jurisdikcijai ir dėl to nepatenka į valstybių narių teismų jurisdikciją.
26
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas veikiau linkęs pritarti atsakovės pagrindinėje byloje išplėtotai tezei, kad ta nuostata turi būti aiškinama taip, jog Sąjungos teismas turi jurisdikciją nagrinėti ieškinį dėl Sąjungos teisės akto vykdymo.
27
Iš tiesų, pirma, administravimo mokesčio nustatymo, viena, ir jo išreikalavimo, antra, atskyrimas yra dirbtinis ir mažai tikėtinas, nes pagal tą nuostatą ieškovės pagrindinėje byloje, kaip Sąjungos įstaigos, administraciniam ieškiniui siekiama taikyti visapusišką kontrolę.
28
Byloje C‑256/23 nagrinėjamos pagrindinės bylos atvejis susijęs su Sąjungos teisės tiesioginiu įgyvendinimu, kurį vykdo Sąjungos įstaiga, priimdama sprendimą, nustatantį pinigines prievoles. Tačiau Vokietijos teismai turi jurisdikciją tik tuo atveju, kai Sąjungos teisė įgyvendinama netiesiogiai ir kai atitinkamos nacionalinės valdžios institucijos turi priimti viešosios valdžios aktą. Taigi su viešosios valdžios vykdymu susijusių Sąjungos agentūros priimtų sprendimų visapusišką kontrolę turėtų vykdyti Sąjungos teismai.
29
Galiausiai, siekianti užtikrinti vienodą Sąjungos teisės aktų taikymą, Sąjungos teismas turėtų galėti atlikti ne tik Sąjungos akto vykdymo sustabdymo, kaip nustatyta SESV 299 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, bet taip pat ir viso vykdymo proceso, išskyrus veiksmus pagal SESV 299 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą sakinį, kontrolę.
30
Jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad REACH reglamento 94 straipsnio 1 dalis netaikoma tokiam ieškiniui dėl išreikalavimo, kaip pareikštas pagrindinėje byloje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla antras klausimas, ar byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamas ECHA sprendimas yra vykdomas privaloma tvarka, kaip tai suprantama pagal SESV 299 straipsnio pirmą pastraipą.
31
Dėl šio aspekto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad, atsižvelgiant į SESV 299 straipsnio pirmos pastraipos vietą SESV sandaroje, taip pat į jos dalyką ir tikslą, negalima paneigti, kad ta pastraipa turi būti aiškinama plačiai, kad taip pat apimtų aktus, kuriuose nustatytos Sąjungos agentūrų, kaip antai ECHA, skirtos piniginės prievolės.
32
Be to, tokį aiškinimą patvirtina aplinkybė, kad nei REACH reglamente, nei Reglamente Nr. 340/2008 nenustatytos specialios taisyklės dėl vykdymo. Kadangi ECHA turi įgaliojimą rinkti mokesčius, rinkliavas ir administravimo mokestį, jai turėtų būti suteiktos reikalingos priemonės, kad tuos mokesčius nustatantys sprendimai būtų įvykdyti.
33
Trečia, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamas ECHA sprendimas patenka į SESV 299 straipsnio taikymo sritį, kuri apibrėžta to straipsnio pirmoje pastraipoje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar SESV 299 straipsnio antroje pastraipoje daromą nuorodą į valstybėje, kurioje jis vykdomas, galiojančias civilinio proceso taisykles reikia suprasti kaip „visapusišką nuorodą“, apimančią taisykles dėl kompetentingos vykdymo įstaigos jurisdikcijos.
34
Tokiomis aplinkybėmis Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg (Bavarijos administracinis teismas Rėgensburge) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius klausimus:
„1.
Ar [REACH] reglamento 94 straipsnio 1 dalis, pagal kurią [Bendrajame Teisme] galima pareikšti ieškinį dėl [ECHA] sprendimų, turi būti aiškinama taip, kad ieškinys taip pat gali būti pareikštas ir dėl [ECHA] sprendimų vykdymo?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas, ar SESV 299 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma ne tik [Europos Sąjungos] Tarybos, Komisijos ar Europos Centrinio Banko [(ECB]) aktams, bet ir [ECHA] sprendimams, kuriais nustatoma prievolė mokėti administravimo mokesčius?
3.
Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar SESV 299 straipsnio antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad SESV 299 straipsnio antroje pastraipoje daroma nuoroda į valstybėje, kurioje jis vykdomas, galiojančias civilinio proceso taisykles apima ne tik proceso, bet ir jurisdikcijos taisykles?“
Byla C‑290/23
35
2010 m. B. pateikė registracijos dokumentaciją pagal REACH reglamentą ir nurodė, kad ji yra vidutinė įmonė pagal Rekomendaciją 2003/361.
36
Kadangi ši bendrovė per nustatytą terminą nepateikė reikiamų įrodymų šiuo klausimu, 2016 m. rugpjūčio 9 d. ECHA priėmė Sprendimą SME(2016) 3729 (toliau – byloje C‑290/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamas ECHA sprendimas).
37
Tame sprendime ECHA konstatavo, kad B. neatitinka reikalavimų, kad jai būtų galima taikyti būtent vidutinėms įmonėms nustatytą sumažintą mokestį, ir kad dėl to pagal Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalį ji privalo sumokėti skirtumą tarp jau sumokėto mokesčio ir didžiųjų įmonių mokamo mokesčio, taip pat administravimo mokestį, taigi iš viso 17437 eurų dydžio administravimo mokestį. Prie to sprendimo buvo pridėta informacija apie teisių gynimo priemones, kurioje buvo nurodyta, kad, remiantis kartu taikomomis REACH reglamento 94 straipsnio 1 dalies ir SESV 263 straipsnio nuostatomis, per du mėnesius nuo to sprendimo gavimo galima pareikšti ieškinį Bendrajame Teisme, kad jis patikrintų jo teisėtumą.
38
Per nustatytą terminą B. nepareiškė ieškinio Bendrajame Teisme dėl byloje C‑290/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamo ECHA sprendimo ir juo labiau nesumokėjo tuo sprendimu reikalaujamos sumos, nepaisant kelių priminimo raštų, kuriuos ECHA jai nusiuntė.
39
ECHA pareiškė ieškinį Verwaltungsgericht Halle (Halės administracinis teismas, Vokietija) ir paprašė priteisti iš B. jai sumokėti byloje C‑290/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamame ECHA sprendime nustatytą 17437 eurų administravimo mokestį.
40
Tas teismas atmetė šį ieškinį kaip nepriimtiną iš esmės dėl to, kad, priešingai, nei teigė ECHA, remiantis VwGO 40 straipsniu administracinė teisių gynimo priemonė neegzistuoja.
41
Gavęs apeliacinį skundą dėl Verwaltungsgericht Halle (Halės administracinis teismas, Vokietija) sprendimo, Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Saksonijos-Anhalto žemės aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas byloje C‑290/23, teigia, pirma, kad priešingai, nei teigiama tame sprendime, ieškinys negali atmestas kaip nepriimtinas dėl to, kad VwGO 40 straipsnio 1 dalyje numatyta administracinė teisių gynimo priemonė negali būti taikoma nesant Vokietijos viešosios valdžios institucijos priimto teisės akto.
42
Kadangi Sąjungos teismas neturi jurisdikcijos nagrinėti ieškinių dėl Sąjungos institucijos skolinio reikalavimo pagal viešąją teisę vykdymo remdamasis SESV 256 ir paskesniais straipsniais, būtent nacionaliniai teismai pagal SESV 274 SESV straipsnį turi jurisdikciją nagrinėti tuos ieškinius.
43
REACH reglamento 94 straipsnio 1 dalyje nenumatyta Sąjungos teismo jurisdikcija nagrinėti tokius ieškinius, nes, remiantis jos formuluote, ta nuostata taikoma tik tuo atveju, jei tas teismas turi jurisdikciją pagal SESV 263 straipsnį. Tačiau taip nėra šių ieškinių atveju, nes jais siekiama įvykdyti pinigines prievoles, o ne panaikinti Sąjungos aktą.
44
Antra, kyla klausimas, ar byloje C‑290/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamas ECHA sprendimas, kuriuo nustatomas administravimo mokestis pagal Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalį, yra vykdomas privaloma tvarka. Taip būtų tuo atveju, jei tas sprendimas patektų į SESV 299 straipsnio taikymo sritį, kuri apibrėžta to straipsnio pirmoje pastraipoje.
45
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu teigia, kad galima abejoti dėl SESV 299 straipsnio taikymo tokiam sprendimui, kaip byloje C‑290/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamas ECHA sprendimas.
46
Galiausiai, trečia, jei būtų nuspręsta, kad byloje C‑290/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamam ECHA sprendimui SESV 299 straipsnis netaikomas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalies trečios pastraipos ir 11 straipsnio 3 dalies antros pastraipos nuostatos kartu turi būti aiškinamos taip, kad ECHA ieškinys dėl prievolės sumokėti administravimo mokestį yra negalimas.
47
Pasak to teismo, šios Reglamento Nr. 340/2008 nuostatos kartu gali būti aiškinamos taip, kad nesumokėjus mokesčių, rinkliavų ar administravimo mokesčio iki ECHA nustatyto antrojo termino pabaigos vienintelė tame reglamente numatyta pasekmė yra cheminės medžiagos registracijos dokumentacijos atmetimas ir kad taip teisės aktų leidėjas siekė, jog nacionaliniuose teismuose nebūtų reiškiami ieškiniai dėl sprendimo, kuriuo nustatomas administravimo mokestis, vykdymo.
48
Šiomis aplinkybėmis Oberverwaltungsgericht des Landes Sachsen-Anhalt (Saksonijos-Anhalto žemės aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius klausimus:
„1.
Ar SESV 299 straipsnio pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad ji taikoma tik Tarybos, Komisijos ar [ECB] priimtiems sprendimams, ar taip pat ir ECHA sprendimams, kuriais, remiantis REACH reglamentu, nustatomas administravimo mokestis pagal Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalį?
2.
Jei ECHA sprendimas nustatyti tokį administravimo mokestį nelaikomas vykdomu privaloma tvarka [kaip tai suprantama pagal SESV 299 straipsnio pirmą pastraipą]:
ar Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalies trečios pastraipos ir 11 straipsnio 3 dalies antros pastraipos nuostatas kartu reikia aiškinti taip, kad ieškinys dėl prievolės įvykdymo, kuriuo reikalaujama sumokėti administravimo mokestį, yra negalimas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo byloje C‑256/23
49
Pirmuoju klausimu byloje C‑256/23, kurį reikia nagrinėti pirmiausia, toje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar REACH reglamento 94 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ECHA gali kreiptis į Sąjungos teismą su ieškiniu dėl šios agentūros priimtu sprendimu asmeniui nustatytos piniginės prievolės įvykdymo.
50
Kadangi pagal REACH reglamento 91 ir 93 straipsnius skundas ECHA apeliacinei komisijai dėl šios agentūros sprendimų, kuriuose nustatomos su cheminės medžiagos registracija susijusios piniginės prievolės, negalimas, pateiktu klausimu reikalaujama išnagrinėti, ar ieškinys dėl byloje C‑256/23 nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamos piniginės prievolės įvykdymo yra „[ECHA] sprendimo“ užginčijimas, kaip tai suprantama pagal to reglamento 94 straipsnio 1 dalį, kuris gali būti pateiktas nagrinėti Sąjungos teismui pagal SESV 263 straipsnį.
51
Šiuo klausimu iš pradžių reikia konstatuoti, kad REACH reglamento 94 straipsnio 1 dalis, kiek joje daroma aiški nuoroda į SESV 263 straipsniu Sąjungos teismui suteiktą jurisdikciją, yra deklaratyvi ir negali išplėsti tos jurisdikcijos.
52
Tokiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį galima pareikšti dėl visų Sąjungos institucijų priimtų aktų, neatsižvelgiant į jų pobūdį ar formą, sukeliančių privalomų teisinių padarinių, kurie daro įtaką ieškovo interesams ir gerokai pakeičia jo teisinę padėtį (2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
53
SESV 263 straipsnyje numatyta teismo jurisdikcija apima, be kita ko, Sąjungos teismo vykdomą „Sąjungos įstaigų ar organų aktų, galinčių turėti teisinių padarinių trečiosioms šalims“, „teisėtumą“.
54
Konkrečiai kalbant, fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnį dėl ECHA sprendimo, kuriuo jam nustatoma su jo pateikta cheminės medžiagos registracijos pagal REACH reglamentą dokumentacija susijusi piniginė prievolė, nes tas sprendimas yra aktas, skirtas sukelti teisinių pasekmių trečiosioms šalims, kurio adresatas yra tas asmuo.
55
Nagrinėjamu atveju akivaizdu, kad pagrindinėse bylose aptariamuose ECHA sprendimuose suinteresuotosios bendrovės buvo aiškiai įspėtos apie jų teisę Bendrajame Teisme pareikšti ieškinį dėl joms skirto sprendimo ir kad jos nepasinaudojo ta teise pareikšti ieškinį per SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje numatytą dviejų mėnesių terminą.
56
Be to, SESV 263 straipsnio penktoje pastraipoje Sąjungos teisės aktų leidėjui iš tiesų leidžiama Sąjungos įstaigas ar organus steigiančiuose aktuose nustatyti „konkrečias sąlygas ir tvarką“, reguliuojančias fizinių ar juridinių asmenų ieškinių dėl šių įstaigų ar organų aktų, galinčių jiems turėti teisinių padarinių, pateikimą.
57
Vis dėlto reikia pažymėti, pirma, kad byloje C‑256/23 nagrinėjamas Sąjungos agentūros pareikštas ieškinys juridiniam asmeniui ir, antra, kad bet kuriuo atveju Sąjungos teisės aktų leidėjas negali tuo pagrindu išplėsti SESV 263 straipsnyje numatytos jurisdikcijos ir į ją įtraukti ieškinių dėl tokiuose įstaigų ar organų aktuose nustatytų piniginių prievolių vykdymo nagrinėjimo, nes ją išplėsdamas tas teisės aktų leidėjas ne nustatytų toje nuostatoje numatytiems ieškiniams taikomas „konkrečias sąlygas ir tvarką“, o sukurtų naują SESV nenumatytą teisių gynimo priemonę.
58
Iš tiesų, jeigu Sąjungos teismas nuspręstų, kad jis turi jurisdikciją nagrinėti Sąjungos įstaigų ar organų ieškinius dėl piniginių prievolių vykdymo, jis rizikuotų išplėsti teisminę jurisdikciją viršydamas ribas, nustatytas SESV 274 straipsnyje, kuriame nacionaliniams teismams suteikiama bendroji jurisdikcija nagrinėti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga (pagal analogiją žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 64 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
59
Taip pat Sąjungos teisės aktų leidėjas negali, priimdamas antrinės teisės aktą, sukurti SESV nenumatytą naują teisių gynimo priemonę, nes toje sutartyje nustatyta baigtinė teisių gynimo priemonių gynimo ir procedūrų sistema, skirta užtikrinti institucijų aktų teisėtumo kontrolei, kurią atlikti patikėta Sąjungos teismui (2002 m. liepos 25 d. Sprendimo Unión de Pequeños Agricultores / Taryba, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40 punktas).
60
Taigi SESV 263 straipsnyje nustatytos jurisdikcijos išplėtimas į ją įtraukiant ieškinio dėl piniginių prievolių vykdymo nagrinėjimą yra nesuderinamas su tame straipsnyje nustatyta pagrindine ieškinio savybe, t. y. kad tas ieškinys yra ieškinys dėl panaikinimo, kuriuo ginčijamas atitinkamo akto teisėtumas, ir dėl to pažeidžia Sąjungos pirminę teisę.
61
Tokiomis aplinkybėmis, kadangi Sąjungos teismas neturi jurisdikcijos pagal SESV 263 straipsnį nagrinėti ECHA ieškinio dėl išlaidų, susijusių su cheminės medžiagos registracija, išreikalavimo, o tokia jurisdikcija tam teismui nesuteikta jokia kita Sąjungos pirminės teisės nuostata, remiantis SESV 274 straipsniu darytina išvada, kad toks ieškinys patikėtas nacionaliniams teismams, kurie turi bendrąją jurisdikciją nagrinėti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga (pagal analogiją žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo ADR Center / Komisija, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, 64 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
62
Priešingam teiginiui, kurį Hallertauer išdėstė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, negalima pritarti.
63
Iš tiesų, neatsižvelgiant į klausimą, ar praktikoje būtų tikslinga, kad, siekiant veiksmingumo, Sąjungos teismas nagrinėtų ne tik ECHA aktų, bet ir tuose aktuose nustatytų piniginių prievolių vykdymo teisėtumą, remiantis šio sprendimo 59 punktu galima teigti, kad to akivaizdžiai negalima taikyti šiuo metu SESV nustatytai teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemai.
64
Tokia teismo jurisdikcija šiuo metu nėra neišvengiamai reikalinga siekiant užtikrinti vienodą Sąjungos teisės aktų taikymą, nes Bendrajame Teisme galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, kiek tai susiję su aptariamais teisės aktais, o Sąjungos teisės aiškinimo klausimai, kurių gali kilti nacionaliniams teismams nagrinėjant ieškinį dėl tų aktų vykdymo, gali ir, jei reikia, privalo būti pateikti Teisingumo Teismui pagal SESV 267 straipsnį.
65
Galiausiai tai, kad šioje byloje nagrinėjamas atvejis, kai Sąjungos agentūra tiesiogiai įgyvendina Sąjungos teisę nustatydama piniginę prievolę, neturi reikšmės nacionalinių teismų jurisdikcijai, atsižvelgiant į šiuo metu SESV, būtent jos 274 straipsnyje, nustatytą teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemą.
66
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą byloje C‑256/23 reikia atsakyti: REACH reglamento 94 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ECHA negali kreiptis į Sąjungos teismą su ieškiniu dėl šios agentūros priimtu sprendimu asmeniui nustatytos piniginės prievolės įvykdymo.
Dėl antrojo klausimo byloje C‑256/23 ir pirmojo klausimo byloje C‑290/23
67
Antruoju klausimu byloje C‑256/23 ir pirmuoju klausimu byloje C‑290/23, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą šiose bylose pateikę teismai iš esmės klausia, ar SESV 299 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ECHA sprendimas, kuriame asmeniui nustatyta piniginė prievolė, susijusi su cheminės medžiagos registravimu toje agentūroje, yra vykdomas privaloma tvarka, kaip nustatyta toje nuostatoje.
68
SESV 299 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad Tarybos, Komisijos ar ECB aktai, kuriais asmenims, išskyrus valstybes, skiriama piniginė prievolė, yra vykdomi privaloma tvarka.
69
Iš šios nuostatos matyti, kad minėtų aktų vykdymas gali būti nukreiptas prieš šiuose aktuose nurodytus asmenis, išskyrus valstybes (2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Dimos Zagoriou, C‑217/16, EU:C:2017:841, 29 punktas).
70
Kadangi SESV 299 straipsnio pirmoje pastraipoje pateiktas išvardijimas, atsižvelgiant į jo formuluotę, yra akivaizdžiai baigtinis ir kadangi ta nuostata negali būti aiškinama plačiai, konkrečiai atsižvelgiant į tai, kad ja siekiama tikslo suteikti viešosios valdžios prerogatyvą, reikia konstatuoti, kad nei neišvardytų Sąjungos institucijų aktai, nei Sąjungos įstaigų ar organų, taip pat ECHA, aktai nėra vykdomi privaloma tvarka, kaip nustatyta toje nuostatoje, net jeigu juose asmenims, išskyrus valstybes, nustatyta piniginė prievolė, taigi jie negali būti vykdomi privaloma tvarka pagal SESV 299 straipsnį remiantis jame nustatyta tvarka.
71
Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 48–50 punktuose, to išvardijimo baigtinį pobūdį taip pat patvirtina SESV 299 straipsnio genezė, konkrečiai – aplinkybė, kad Lisabonos sutartimi padarytuose pakeitimuose sutarties, kuria padaryti tie pakeitimai, autoriai tą išvardijimą papildė nuoroda tik į ECB ir į tą išvardijimą neįtraukė kitų Sąjungos institucijų ir juo labiau Sąjungos įstaigų ar organų.
72
Beje, reikia konstatuoti, kad REACH reglamente nėra nuostatų dėl tokių ECHA sprendimų, kokie aptariami pagrindinėje byloje, vykdymo.
73
Atvirkščiai, kaip generalinė advokatė taip pat pažymėjo išvados 65–67 punktuose, daugelyje reglamentų, kuriais įsteigiamos Sąjungos įstaigos ar organai, įtvirtintos SESV 299 straipsnio nuostatoms iš esmės identiškos nuostatos dėl tų subjektų priimtų sprendimų vykdymo, būtent kiek tai susiję su išlaidomis per registravimo procedūras.
74
Tai galima pasakyti apie 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 154, 2017, p. 1) 110 straipsnį „Atlyginamų išlaidų dydį nustatančių sprendimų priverstinis vykdymas“, kurio 1 dalyje nustatyta, kad kiekvienas galutinis atlyginamų išlaidų dydį nustatantis Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) sprendimas yra privalomas vykdyti, o 2–4 dalyse įtvirtintos nuostatos, kurios iš esmės yra identiškos SESV 299 straipsnio antros–ketvirtos pastraipų nuostatoms.
75
2014 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 806/2014, kuriuo nustatomos kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių pertvarkymo vienodos taisyklės ir vienoda procedūra, kiek tai susiję su bendru pertvarkymo mechanizmu ir Bendru pertvarkymo fondu, ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 225, 2014, p. 1), 41 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad pagal 38 ir 39 straipsnius Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) skirtos baudos ir periodinės baudos mokamos privaloma tvarka, o 2–4 dalyse įtvirtintos nuostatos, kurios iš esmės yra identiškos SESV 299 straipsnio antros–ketvirtos pastraipų nuostatoms.
76
Atvirkščiai, konkrečiai kalbant apie išlaidų ir mokesčių išreikalavimą, reikia konstatuoti, kaip generalinė advokatė iš esmės pažymėjo išvados 69 ir 70 punktuose, kad tam tikruose reglamentuose, kuriais įsteigiama Sąjungos įstaiga ar organas, pavyzdžiui, 1995 m. vasario 10 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 297/95 dėl mokesčių, mokėtinų Europos vaistų vertinimo agentūrai (OL L 35, 1995, p. 1; 2004 m. Specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 5 t., p. 3), taip pat daugelyje Komisijos reglamentų, kuriais ši institucija tam tikras turimas kompetencijas deleguoja jau įsteigtoms Sąjungos agentūroms, nėra konkrečių taisyklių dėl jų priimtų aktų vykdymo, kurios būtų suformuluotos remiantis SESV 299 straipsnyje įtvirtintomis nuostatomis.
77
Tuo remiantis darytina išvada, kad reikia nuspręsti, jog, kiek tai susiję su ECHA, Sąjungos teisės aktų leidėjas REACH reglamente sąmoningai nenumatė tokių taisyklių dėl šios agentūros sprendimų vykdymo, kaip numatytosios SESV 299 straipsnyje dėl jo pirmoje pastraipoje nurodytų Sąjungos institucijų aktų.
78
Taip pat reikia pažymėti, kad 2018 m. liepos 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES, Euratomas) 2018/1046 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 ir Sprendimas Nr. 541/2014/ES, bei panaikinamas Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 (OL L 193, 2018, p. 1), 100 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje tam tikromis sąlygomis ir „išimtinėmis aplinkybėmis“„kitoms Sąjungos institucijoms“ leidžiama prašyti Komisijos priimti vykdomąjį raštą jų naudai.
79
Vis dėlto, neatsižvelgiant į klausimą, ar ECHA turi tokią galimybę, bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad tokia galimybė taikoma tik skoliniams reikalavimams, susijusiems su atitinkamos institucijos tarnautojais arba nariais ar buvusiais nariais, ir netaikoma kitiems skoliniams reikalavimams, kaip antai pagrindinėje byloje aptariamiems ECHA reikalavimams dėl administravimo mokesčių išreikalavimo iš privačių ūkio subjektų.
80
Be to, kaip generalinė advokatė iš esmės pažymėjo išvados 63 ir 64 punktuose, tam tikroms kitoms nei SESV 299 straipsnio pirmoje pastraipoje išvardytoms institucijoms suteikta galimybė gauti vykdomąjį raštą tik patvirtina argumentus, jog šią nuostatą reikia aiškinti taip, kad joje pateiktas sąrašas yra baigtinis.
81
Galiausiai reikia pridurti, kad, remiantis kartu aiškinamomis EES 19 straipsnio 1 dalies ir SESV 274 straipsnio nuostatomis, valstybės narės, kurios tuo tikslu turi plačią diskreciją dėl joms suteiktos procesinės autonomijos, vidaus teisės sistemoje privalo nustatyti reikiamas teisių gynimo priemones ir reglamentuoti tų teisių gynimo priemonių procesinę tvarką, kad būtų užtikrintas Sąjungos institucijų, įstaigų ir organų sprendimų, kuriais tokiems asmenims, kaip aptariami pagrindinėje byloje, nustatomos piniginės prievolės, veiksmingas vykdymas, laikantis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų.
82
Ši valstybėms narėms nustatyta pareiga yra privaloma taip pat remiantis ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintu sąžiningo bendradarbiavimo principu ir, konkrečiau kalbant, tos nuostatos antra pastraipa, kurioje nustatyta, kad valstybės narės imasi bet kurių reikiamų bendrų ar specialių priemonių, tinkamų pagal Sutartis ar Sąjungos institucijų aktus atsirandančių pareigų vykdymui užtikrinti.
83
Toks teisių gynimo priemonių ir procesinės tvarkos mechanizmas neturi daryti neigiamos įtakos Sąjungos teisės taikymui ir veiksmingumui. Taip nutiktų būtent tuo atveju, jeigu dėl šio mechanizmo ECHA praktiškai būtų neįmanoma išreikalauti reikalaujamų sumų. Tas mechanizmas taip pat turi būti taikomas nediskriminuojant, palyginti su tokiems pat nacionaliniams ginčams spręsti taikomomis procedūromis, o nacionaliniai teismai toje srityje privalo elgtis taip pat rūpestingai ir laikytis tokios tvarkos, dėl kurios aptariamų sumų susigrąžinimas netaptų sudėtingesnis nei panašiais atvejais, kai įgyvendinamos atitinkamos nacionalinės nuostatos (šiuo klausimu žr. 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Dimos Zagoriou, C‑217/16, EU:C:2017:841, 16 punktą).
84
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą byloje C‑256/23 ir pirmąjį klausimą byloje C‑290/23 reikia atsakyti taip: SESV 299 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ECHA sprendimas, kuriuo asmeniui nustatoma piniginė prievolė, susijusi su tai agentūrai pateikta cheminės medžiagos registracijos dokumentacija, nėra vykdomas privaloma tvarka, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.
Dėl antrojo klausimo byloje C‑290/23
85
Antruoju klausimu byloje C‑290/23, kurį reikia dabar išnagrinėti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 340/2008 11 straipsnio 3 dalies antros pastraipos ir 13 straipsnio 4 dalies antros ir trečios pastraipų nuostatos kartu turi būti aiškinamos taip, kad jeigu ECHA konstatuoja, jog turi būti mokamas visas mokestis ir administravimo mokestis dėl to, kad suinteresuotasis asmuo, teigęs, kad jam gali būti taikomas sumažintas mokestis, per nustatytą terminą negali įrodyti, jog turi teisę į tokį sumažinimą, pagal tas nuostatas Sąjungos agentūra negali nacionaliniuose teismuose pareikšti ieškinio dėl vykdymo, kad aptariamas administravimo mokestis būtų išreikalautas, jei nebuvo sumokėtas per nustatytą terminą.
86
Pirma, šiuo klausimu iš pradžių reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 340/2008 11 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad mokestis gali būti renkamas už šalies prašymu ECHA suteiktas administracines ir technines paslaugas, kurioms netaikomas kitas mokestis, nustatytas šiuo reglamentu. Paskui to reglamento 11 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad mokesčiai už administracines paslaugas sumokami per 30 kalendorinių dienų nuo tos dienos, kai ECHA pateikia sąskaitą faktūrą. Galiausiai to reglamento 11 straipsnio 3 dalyje nustatyta, viena vertus, kad, jei mokėjimas neįvykdomas per nustatytą trisdešimties dienų terminą, ECHA nustato antrą mokėjimo terminą ir, kita vertus, kad jei mokėjimas neįvykdomas iki antro termino pabaigos, ECHA „atmeta pateiktą prašymą“.
87
Remiantis kartu aiškinamomis šiomis nuostatomis darytina išvada, kad prašymas, kurį ECHA turi atmesti pagal Reglamento Nr. 340/2008 11 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, yra to paties 11 straipsnio 1 dalyje nurodytas prašymas suteikti administracines paslaugas.
88
Antra, reikia pažymėti, kad, remiantis Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalies trečia pastraipa, to reglamento 11 straipsnio 2, 3 ir 5 dalys „taikomos mutatis mutandis“.
89
Vis dėlto, toks Reglamento Nr. 340/2008 11 straipsnio 3 dalies antros pastraipos taikymas mutatis mutandis tuo atveju, kai kalbama apie prievolę sumokėti to reglamento 13 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje numatytą konkretų administravimo mokestį, nereiškia, kad jei iki antrojo termino pabaigos nesumokamas visas mokestis, ECHA negali išreikalauti to administravimo mokesčio nacionaliniuose teismuose pareikšdama ieškinį dėl vykdymo.
90
Iš tiesų, pirma, kaip nurodyta šio sprendimo 87 punkte, Reglamento Nr. 340/2008 11 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje nekalbama apie registracijos dokumentacijos atmetimą.
91
Paskui pažymėtina, kad Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsniu papildomos REACH reglamento 20 straipsnio nuostatos dėl vadinamosios „registracijos dokumentacijos išsamumo patikros“ procedūros.
92
Tačiau, priešingai, nei registracijos mokesčio mokėjimas, kuris aiškiai nurodytas minėto 20 straipsnio 2 dalyje, Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje numatytas administravimo mokesčio mokėjimas nepriskiriamas tai procedūrai. Todėl net jeigu tas mokestis nesumokėtas, registracijos dokumentacija yra išsami ir galima atlikti prašomą registravimą.
93
Galiausiai tokio aiškinimo nepaneigia aplinkybė, kad, priešingai, nei nustatyta Reglamento Nr. 297/95 dėl Europos vaistų vertinimo agentūros, kuri dabar vadinama Europos vaistų agentūra (EVA), 10 straipsnio 3 dalyje, REACH reglamente nedaroma tiesioginė nuoroda į tai, kad ECHA gali kreiptis į nacionalinį teismą, jei per nustatytą terminą nesumokėti administravimo mokesčiai.
94
Iš tikrųjų, tokia nuoroda yra akivaizdžiai deklaratyvi. Kaip nurodyta šio sprendimo 81 ir 82 punktuose, remiantis kartu aiškinamais ESS 19 straipsnio 1 dalimi, SESV 274 straipsniu ir ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintu sąžiningo bendradarbiavimo principu, darytina išvada, kad valstybės narės privalo nustatyti teisių gynimo priemones ir reikiamas procedūros taisykles, kad būtų užtikrinta, jog ECHA galėtų veiksmingai išreikalauti pagal Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą mokėtinas sumas.
95
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą byloje C‑290/23 reikia atsakyti: Reglamento Nr. 340/2008 11 straipsnio 3 dalies antros pastraipos ir 13 straipsnio 4 dalies antros ir trečios pastraipų nuostatos kartu turi būti aiškinamos taip, kad jeigu ECHA konstatuoja, kad turi būti mokamas visas mokestis ir administravimo mokestis dėl to, kad suinteresuotasis asmuo, teigęs, jog jam gali būti taikomas sumažintas mokestis, per nustatytą terminą negali įrodyti, kad turi teisę į tokį sumažinimą, pagal tas nuostatas Sąjungos agentūra gali nacionaliniuose teismuose pareikšti ieškinį dėl vykdymo, kad aptariamas administravimo mokestis būtų išreikalautas, jei nebuvo sumokėtas per nustatytą terminą.
Dėl trečiojo klausimo byloje C‑256/23
96
Byloje C‑256/23 pateikto trečiojo klausimo dėl SESV 299 straipsnio antros pastraipos aiškinimo nagrinėti nereikia, nes jis pateiktas tik tam atvejui, jei Teisingumo Teismas turėtų teigiamai atsakyti į antrąjį klausimą toje byloje dėl SESV 299 straipsnio pirmos pastraipos taikymo. Tačiau remiantis šio sprendimo 67–84 punktuose išdėstytais motyvais matyti, kad į antrąjį klausimą pateiktas atsakymas yra neigiamas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
97
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB, iš dalies pakeisto 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1272/2008, 94 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip:
Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA) negali kreiptis į Sąjungos teismą su ieškiniu dėl šios agentūros priimtu sprendimu asmeniui nustatytos piniginės prievolės įvykdymo.
2.
SESV 299 straipsnio pirma pastraipa
turi būti aiškinama taip:
Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) sprendimas, kuriuo asmeniui nustatoma piniginė prievolė, susijusi su tai agentūrai pateikta cheminės medžiagos registracijos dokumentacija, nėra vykdomas privaloma tvarka, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.
3.
2008 m. balandžio 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 340/2008 dėl Europos cheminių medžiagų agentūrai mokėtinų mokesčių pagal Reglamentą Nr. 1907/2006 11 straipsnio 3 dalies antros pastraipos ir 13 straipsnio 4 dalies antros ir trečios pastraipų nuostatos
kartu turi būti aiškinamos taip:
jeigu Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA) konstatuoja, kad turi būti mokamas visas mokestis ir administravimo mokestis dėl to, kad suinteresuotasis asmuo, teigęs, jog jam gali būti taikomas sumažintas mokestis, per nustatytą terminą negali įrodyti, kad turi teisę į tokį sumažinimą, pagal tas nuostatas Sąjungos agentūra gali nacionaliniuose teismuose pareikšti ieškinį dėl vykdymo, kad aptariamas administravimo mokestis būtų išreikalautas, jei nebuvo sumokėtas per nustatytą terminą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.