62019CC0055
GENERALINIO ADVOKATO
GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,
pateikta 2021 m. sausio 21 d. (
1
)
Byla C-55/19 P
Prosegur Compañía de Seguridad, SA
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Su pelno mokesčiu susijusios nuostatos, pagal kurias įmonėms, reziduojančioms mokesčių tikslais Ispanijoje, leidžiama amortizuoti prestižą, susidariusį įsigijus bendrovių, reziduojančių mokesčių tikslais užsienyje, akcijų – Valstybės pagalbos sąvoka – Atrankumas“
1.
Šios bylos dalykas yra bendrovės Prosegur Compañía de Seguridad, SA (toliau – Prosegur) apeliacinis skundas, pateiktas dėl 2018 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Prosegur Compañía de Seguridad / Komisija (
2
) (toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas atmetė SESV 263 straipsniu pagrįstą Prosegur prašymą panaikinti 2011 m. sausio 12 d. Komisijos sprendimo 2011/282/ES dėl Ispanijos įgyvendintos finansinės prestižo vertės amortizacijos mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų (toliau – ginčijamas sprendimas) (
3
) 1 straipsnio 1 dalį ir papildomai – to paties sprendimo 4 straipsnį.
2.
Byla dėl šio apeliacinio skundo yra viena iš aštuonių lygiagrečiai nagrinėjamų bylų, iškeltų siekiant, kad būtų panaikinti sprendimai, kuriais Bendrasis Teismas atmetė kelių Ispanijos bendrovių pareikštus ieškinius dėl ginčijamo sprendimo arba dėl Komisijos sprendimo 2011/5/EB dėl Ispanijos įgyvendinto perviršinės vertės mokesčio mažinimo įsigyjant didelę užsienio bendrovės akcijų dalį (toliau – 2009 m. spalio 28 d. sprendimas) (
4
).
I. Faktinės aplinkybės, ginčijama priemonė ir ginčijamas sprendimas
3.
2007 m. spalio 10 d., 2005 ir 2006 m. Europos Parlamento nariams raštu pateikus Europos Komisijai keletą klausimų ir 2007 m. jai gavus vieno privataus ūkio subjekto skundą, Europos Komisija nusprendė pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą oficialią tyrimo procedūrą (
5
) (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) dėl Ley del Impuesto sobre Sociedades (Ispanijos pelno mokesčio įstatymas) 12 straipsnio 5 dalyje, į šį įstatymą įtrauktoje 2001 m. gruodžio 27 d.Ley 24/2001, de Medidas Fiscales, Administrativas y del Orden Social (Įstatymas Nr. 24/2001 dėl mokesčių, administracinių ir socialinės tvarkos priemonių priėmimo) (
6
), perkeltoje į 2004 m. kovo 5 d.Real Decreto Legislativo 4/2004, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades (Karaliaus įstatyminis dekretas 4/2004 dėl Pelno mokesčio įstatymo pertvarkyto teksto patvirtinimo, toliau – TRLIS), įtvirtintos nuostatos (toliau – ginčijama priemonė). Ginčijamoje priemonėje numatyta, kad kai Ispanijoje apmokestinama įmonė įsigyja bent 5 % „užsienio bendrovės“ akcijų ir šios akcijos išlaikomos nepertraukiamą bent vienų metų laikotarpį, iš šio akcijų įsigijimo susidaręs (
7
) prestižas (
8
) gali būti amortizuojant atskaitytas iš įmonės mokėtino pelno mokesčio bazės. Ginčijamoje priemonėje pažymėta, jog tam, kad bendrovė galėtų būti laikoma „užsienio bendrove“, ji turi būti tokio pat mokesčio, koks mokamas Ispanijoje, mokėtoja ir jos pajamos turi būti daugiausia gaunamos iš užsienyje vykdomos veiklos.
4.
2009 m. spalio 28 d. sprendimu Komisija užbaigė oficialią tyrimo procedūrą dėl užsienio bendrovių akcijų įsigijimo Europos Sąjungoje. Šiame sprendime Komisija nurodė, kad pagal ginčijamą priemonę Ispanijos įgyvendinta gavėjų įsigijimams Bendrijoje suteiktos pagalbos schema nesuderinama su bendrąja rinka.
5.
Vis dėlto Komisija neužbaigė oficialios tyrimo procedūros dėl akcijų įsigijimo už Sąjungos teritorijos ribų, nes Ispanijos institucijos buvo įsipareigojusios pateikti jai naujos informacijos. Ši procedūros dalis buvo užbaigta priėmus ginčijamą sprendimą. Šio sprendimo 1 straipsnio 1 dalyje Komisija nurodė, kad pagal ginčijamą priemonę Ispanijos įgyvendinta pagalbos schema „pagalbos, suteiktos naudos gavėjų įsigijimams ne ES, atžvilgiu yra nesuderinama su vidaus rinka“ (
9
). Šio straipsnio 4 dalyje numatyta, kad „mokesčio sumažinimas, kuriuo naudos gavėjai naudojosi iki šio sprendimo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje sudarydami sandorius už ES ribų pagal TRLIS 12 straipsnio 5 dalį, susijusius su užsienio bendrovių, turinčių buveinę Kinijoje, Indijoje arba kitose šalyse, akcijų daugumos dalies įsigijimu tiesiogiai arba netiesiogiai, jei buvo įrodyta arba galima įrodyti, kad tose šalyse esama tiesioginių teisinių kliūčių tarpvalstybiniams verslo jungimo sandoriams, gali būti toliau taikomas visą pagal pagalbos schemą nustatytą amortizacijos laikotarpį“. Ginčijamo sprendimo 4 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad „Ispanija turi išieškoti nesuderinamą pagalbą, atitinkančią sumažintą mokesčio dalį pagal 1 straipsnio 1 dalyje nurodytą schemą, iš naudos gavėjų, kurių teisės užsienio bendrovėse, įgytos vykdant įsigijimus už ES ribų, neatitinka 1 straipsnio 2–5 dalyse nustatytų sąlygų“.
II. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
6.
2011 m. liepos 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Proseguor ieškinį, kuriame buvo prašoma panaikinti ginčijamą sprendimą. Bylos nagrinėjimas buvo sustabdytas nuo 2014 m. kovo 13 d. iki lapkričio 7 d., kai Bendrasis Teismas priėmė 2014 m. lapkričio 7 d. Sprendimą Banco Santander ir Santusa / Komisija (
10
) (toliau – Sprendimas Banco Santander ir Santusa / Komisija), kuriuo panaikino ginčijamą sprendimą remdamasis tuo, kad Komisija netinkamai pritaikė SESV 107 straipsnio 1 dalyje numatytą atrankumo kriterijų. 2014 m. lapkričio 7 d. Sprendimu Autogrill España / Komisija (
11
) (toliau – Sprendimas Autogrill España / Komisija) Bendrasis Teismas taip pat panaikino 2009 m. spalio 28 d. sprendimą.
7.
2015 m. sausio 19 d. Komisija Teisingumo Teismo kanceliarijai pateikė apeliacinį skundą dėl Sprendimo Banco Santander ir Santusa / Komisija. Šis apeliacinis skundas, užregistruotas numeriu C-21/15 P, buvo prijungtas prie numeriu C-20/15 P užregistruoto apeliacinio skundo, Komisijos pateikto dėl Sprendimo Autogrill España / Komisija. 2015 m. gegužės 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimis Vokietijos Federacinei Respublikai, Airijai ir Ispanijos Karalystei buvo leista įstoti į sujungtas bylas palaikyti WDFG, Banco Santander ir Santusa reikalavimų. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimu Komisija / World Duty Free Group ir kt. (
12
) (toliau – Sprendimas WDFG) Teisingumo Teismas panaikino Sprendimą Banco Santander ir Santusa / Komisija, sugrąžino bylą Bendrajam Teismui ir iš dalies atidėjo klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą. Teisingumo Teismas taip pat panaikino Sprendimą Autogrill España / Komisija.
8.
2015 m. kovo 9 d. dar kartą sustabdytas bylos nagrinėjimas Bendrajame Teisme buvo atnaujintas 2016 m. gruodžio 21 d. ir jam pasibaigus Bendrasis Teismas priėmė skundžiamą sprendimą, kuriuo atmetė Prosegur ieškinį ir nurodė jai padengti bylinėjimosi išlaidas.
III. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
9.
2019 m. sausio 25 d.Prosegur Teisingumo Teismo kanceliarijai pateikė dokumentą, kuriuo pateiktas nagrinėjamas apeliacinis skundas. Jame reikalaujama panaikinti skundžiamą sprendimą, patenkinus Bendrajam Teismui pateiktą jos skundą panaikinti ginčijamą sprendimą ir nurodyti Komisijai padengti bylinėjimosi išlaidas. Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
IV. Teisinis vertinimas
A.
Pirminės pastabos
10.
Nagrinėdamas dabartinę jurisprudenciją dėl mokestinių priemonių atrankinio pobūdžio ir, visų pirma, siekdamas paaiškinti Teisingumo Teismo parengtą trijų etapų atrankumo analizės metodą, remiuosi argumentais ir kriterijais, nurodytais mano išvados sujungtose bylose World Duty Free Group / Komisija, C‑51/19 P, ir Ispanija / Komisija, C‑64/19 P, 11–21 punktuose.Prosegur pareikšti prieštaravimai bus nagrinėjami atsižvelgiant į šiuos argumentus ir kriterijus. Dėl Sprendimo Prosegur poveikio šio apeliacinio skundo nagrinėjimui žr. minėtos išvados 23–27 punktus.
B.
Dėl apeliacinio skundo
11.
Prosegur savo apeliaciniame skunde nurodė vienintelį pagrindą, susijusį su klaida aiškinant SESV 107 straipsnio 1 dalį, kiek ji susijusi su atrankumo kriterijumi. Šis pagrindas skirstomas į keturias pagrindines ir dvi papildomas dalis.
1. Dėl apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies: klaida nustatant atskaitos sistemą
12.
Prosegur apeliacinio skundo pagrindo pirmoje dalyje išdėstyti prieštaravimai yra susiję su atrankumo analizės pirmuoju etapu, kuriuo siekiama nustatyti atskaitos sistemą. Nagrinėdamas sąvoką „atskaitos sistema“ ir jos nustatymui taikytinus kriterijus, remiuosi pastabomis, išdėstytomis šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose World Duty Free Group / Komisija, C‑51/19 P, ir Ispanija / Komisija, C‑64/19 P, 37–51 punktuose.
a) Dėl apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies pirmo prieštaravimo
13.
Kadangi grindžiant Prosegur apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies pirmą prieštaravimą pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo pirmos dalies pirmame prieštaravime, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C‑51/19 P ir C‑64/19 P 52–59 punktus, kuriuose siūlau nagrinėjamą prieštaravimą atmesti.
b) Dėl apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies antro prieštaravimo
14.
Kadangi grindžiant Prosegur apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies antrą prieštaravimą pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo pirmos dalies antrame prieštaravime, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C‑51/19 P ir C‑64/19 P 62–82 punktus, iš kurių matyti, kad nagrinėjamas prieštaravimas turi būti atmestas.
c) Dėl apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies trečio prieštaravimo
15.
Kadangi grindžiant Prosegur apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies trečią prieštaravimą pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo pirmos dalies trečiame prieštaravime, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C‑51/19 P ir C‑64/19 P 85–87 punktus, iš kurių matyti, kad nagrinėjamas prieštaravimas turi būti atmestas.
2. Dėl apeliacinio skundo pagrindo antros dalies: klaida nustatant tikslą, kuriuo remiantis galima ištirti panašumą
16.
Prosegur apeliacinio skundo pagrindo antroje dalyje išdėstyti prieštaravimai yra pateikti dėl skundžiamo sprendimo 133–154 punktų ir jais siekiama užginčyti šio sprendimo motyvus, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas nustatė atskaitos sistemos tikslą ir, atsižvelgdamas į tą tikslą, palygino įmonių, kurioms taikyta ginčijama priemone nustatyta lengvata, ir tos lengvatos negavusių įmonių padėtį.
17.
Kadangi grindžiant šią Prosegur apeliacinio skundo pagrindo dalį pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo antroje dalyje, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C-51/19 P ir C-64/19 P 91–106 punktus, iš kurių matyti, kad visi tie teiginiai turi būti atmesti.
3. Dėl apeliacinio skundo pagrindo trečios dalies: teisės klaida paskirstant įrodinėjimo pareigą
18.
Kadangi grindžiant Prosegur apeliacinio skundo pagrindo trečią dalį pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo trečioje dalyje, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C-51/19 P ir C-64/19 P 109 ir 110 punktus, iš kurių matyti, kad visi tie teiginiai turi būti atmesti.
4. Dėl apeliacinio skundo pagrindo ketvirtos dalies: proporcingumas
19.
Kadangi grindžiant Prosegur apeliacinio skundo pagrindo ketvirtą dalį pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo ketvirtoje dalyje, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C‑51/19 P ir C‑64/19 P 112 ir 113 punktus, iš kurių matyti, kad visi tie teiginiai turi būti atmesti.
5. Dėl apeliacinio skundo pagrindo penktos dalies: priežastinis ryšys
20.
Kadangi grindžiant Prosegur apeliacinio skundo pagrindo penktą dalį pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo penktoje dalyje, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C‑51/19 P ir C‑64/19 P 114–117 punktus, iš kurių matyti, kad visi tie teiginiai turi būti atmesti.
6. Dėl apeliacinio skundo pagrindo šeštos dalies: priemonės dalomumas
21.
Kadangi grindžiant Prosegur apeliacinio skundo pagrindo šeštą dalį pateikti teiginiai ir juos pagrindžiantys argumentai yra identiški nurodytiesiems World Duty Free Group apeliacinio skundo byloje C‑51/19 P pagrindo šeštoje dalyje, siekiant juos išnagrinėti tik mutatis mutandis daroma nuoroda į šiandien pateiktos mano išvados sujungtose bylose C‑51/19 P ir C-64/19 P 119–122 punktus. Remdamasis tais pačiais motyvais, kurie nurodyti šiuose punktuose, siūlau Teisingumo Teismui atmesti Prosegur apeliacinio skundo pagrindo šeštą dalį.
7. Išvada dėl apeliacinio skundo
22.
Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui visiškai atmesti apeliacinį skundą.
V. Dėl bylinėjimosi išlaidų
23.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, mutatis mutandis taikomą apeliaciniam procesui, kai Teisingumo Teisme nagrinėjamas apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo sprendimo, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi siūlau Teisingumo Teismui atmesti Prosegur apeliacinį skundą, mano nuomone, reikėtų nurodyti jai padengti bylinėjimosi išlaidas remiantis Komisijos prašymu.
VI. Išvada
24.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Prosegur bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	T-406/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2018:793.
(
3
)	Sprendimas C-45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (OL L 135, 2011, p. 1). Šis sprendimas buvo taisytas du kartus – 2011 m. kovo 3 d. ir 2011 m. lapkričio 26 d.
(
4
)	C-45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (OL L 7, 2011, p. 48). Kitos bylos, dėl kurių šiandien teikiu išvadą, yra sujungtos bylos World Duty Free Group / Komisija, C‑51/19 P, ir Ispanija / Komisija, C-64/19 P; Banco Santander ir Santusa / Komisija, C-53/19 P, ir Ispanija / Komisija, C-65/19 P; taip pat bylos Sigma Alimentos Exterior / Komisija, C-50/19 P, Banco Santander / Komisija, C-52/19 P, ir Axa Mediterranean / Komisija, C-54/19 P.
(
5
)	OL C 311, 2007, p. 21 (toliau – sprendimas pradėti procedūrą).
(
6
)	BOE, Nr. 61, 2004 m. kovo 11 d., p. 10951.
(
7
)	Ginčijamo sprendimo 27 konstatuojamojoje dalyje prestižo vertė apibrėžta kaip „labai gerbiamo verslo pavadinimo vertė, geri ryšiai su klientais, darbuotojų įgūdžiai ir kiti tokie veiksniai, kurie, kaip tikimasi, ateityje leis gauti didesnes negu akivaizdžios pajamas“, ir atitinka „kainą, mokamą įsigyjant verslą, viršijančią verslo turto rinkos vertę“, kuri pagal Ispanijos apskaitos principus turėtų būti įtraukiama į apskaitą kaip atskiras nematerialusis turtas iškart, kai tik įsigyjančioji bendrovė perima įsigytosios bendrovės kontrolę.
(
8
)	Ginčijamo sprendimo 29 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad Ispanijos mokesčių sistemoje „finansinio prestižo vertė“ yra vertė, kuri būtų įtraukta į apskaitą, jei investuojančioji bendrovė ir tikslinė bendrovė susijungtų.
(
9
)	Pagal ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 dalį pareiškimas dėl nesuderinamumo ir nurodymas išieškoti dėl akcijų įsigijimų už Sąjungos ribų taikytą mokesčių sumažinimą, kuriuo gavėjai pasinaudojo taikant ginčijamą priemonę, netaikomas, kai gavėjai pasinaudojo „užsienio bendrovėse tiesiogiai ar netiesiogiai turimomis teisėmis, kurios atitiko atitinkamas pagalbos schemos sąlygas iki 2007 m. gruodžio 21 d., išskyrus sąlygą, kad akcijas naudos gavėjai turėtų nepertraukiamą bent metų laikotarpį“. Iš tikrųjų Komisija nusprendė, kad iki šios datos (atitinkančios sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą paskelbimą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje) pagalbos gavėjai turėjo teisėtų lūkesčių, kad ši priemonė yra teisėta (žr. ginčijamo sprendimo 186–199 konstatuojamąsias dalis).
(
10
)	T-399/11, EU:T:2014:938.
(
11
)	T-219/10, EU:T:2014:939.
(
12
)	C-20/15 P ir C-21/15 P, EU:C:2016:981.