62005CC0011_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Gerechtshof te Amsterdam
(Nyderlandai) Teisingumo Teismo klausia dėl muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūros, numatytos 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą(2), iš dalies pakeisto 2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000(3) (toliau − Muitinės kodeksas), 130–136 straipsniuose, veikimo. Bendrovė Friesland Coberco Dairy Foods BV
(toliau − Coberco Dairy Foods ) ginčija sprendimą atsisakyti išduoti leidimą taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą, kurį priėmė Groningen muitinės įstaigos muitų ir mokesčių inspektorius (inspecteur van de Belastingdienst/Douane Noord/Kantoor Groningen). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia būtent dėl Muitinės kodekso komiteto (toliau − Komitetas) išvados galios ir galiojimo, nes nagrinėjamu atveju muitinės įstaigos šia išvada pagrindė atsisakymą suteikti leidimą.
I – Faktinės aplinkybės, teisinis pagrindas ir prejudiciniai klausimai
2. Coberco Dairy Foods gamina vaisių sultis. Coberco Dairy Foods šiems gėrimams paruošti kaip pradinę žaliavą naudoja koncentruotas vaisių sultis, cukrų, kvapiąsias medžiagas, mineralus ir vitaminus, kuriuos perka iš bendrovių, įsteigtų tiek valstybėse narėse, tiek kitose trečiosiose šalyse. Gamybos būdą sudaro vaisių sulčių sumaišymas su vandeniu bei cukrumi, produkto pasterizavimas ir supakavimas.
3. Taikydama Muitinės kodekso 132 straipsnį(4), Coberco Dairy Foods
2002 m. liepos 23 d. pateikė prašymą išduoti leidimą taikyti muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūrą trims prekėms: obuolių sultims, kurių sudėtyje yra pridėtojo cukraus (650 000 kg p. a. 650 000 eurų p. a. vertei), apelsinų sultims, kurių sudėtyje yra pridėtojo cukraus (350 000 kg p. a. 350 000 eurų p. a. vertei), ir baltajam cukrui, išskyrus cukranendrių cukrų (10 000 000 kg p. a. 3 000 000 eurų p. a. vertei). Prašyme nurodyti du perdirbti produktai: obuolių sultys, kurių sudėtyje yra pridėtojo cukraus, ir apelsinų sultys, kurių sudėtyje yra pridėtojo cukraus.
4. Muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūros, dėl kurios kreipėsi Coberco Dairy Foods,
tikslas numatytas Muitinės kodekso 130 straipsnyje:
Siekdama pasinaudoti atleidimu nuo cukraus, įsigyto iš trečiosios šalies, importo mokesčio, kurį suteiktų prašomo leidimo išdavimas, Coberco Dairy Foods
teigia, kad taip ji galėtų vykdyti perdirbimo veiklą Bendrijos ribose.
5. Visos būtinos sąlygos tokiam leidimui gauti nustatytos Muitinės kodekso 133 straipsnyje. Dėl ekonominių sąlygų 133 straipsnio e punkte nustatyta, kad leidimas gali būti išduotas tik „tada, jeigu įvykdyti būtini šios procedūros taikymo reikalavimai – padėti sudaryti arba išlaikyti gamybinės veiklos Bendrijoje sąlygas nepadarant neigiamo poveikio esminiams panašias prekes gaminančių Bendrijos gamintojų interesams (ekonominės sąlygos). Atvejai, kuriais ekonominės sąlygos laikomos įvykdytomis, gali būti nustatomi taikant Komiteto procedūrą“.
6. Bendrijoje cukraus gamyba ir kaina yra reguliuojamos 2001 m. birželio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo(5) . Taigi pagal 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas(6), iš dalies pakeisto 2002 m. kovo 11 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 444/2002(7), 552 straipsnio 1 dalį ir 76 priedą visoms prekėms, kurioms taikomos žemės ūkio politikos priemonės, „taikomas ekonominių sąlygų patikrinimas“. Pagal to paties straipsnio 2 dalį šioms prekėms „ekonominės sąlygos tikrinamos Komitete“. Būtent Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalyje yra nuoroda, pagal kurią „suinteresuotos muitinės ir bet kurios kitos muitinės, tvarkančios panašius leidimus ar prašymus, atsižvelgia į Komiteto išvadą < ... > “. Pagal to paties reglamento 502 straipsnio 3 dalį, patikrinus ekonomines sąlygas, turi būti nustatyta, „ar ne Bendrijos išteklių naudojimas leidžia Bendrijoje sukurti arba palaikyti perdirbimo veiklą“.
7. Taikydama šią procedūrą Europos Bendrijų Komisija 2003 m. rugpjūčio 22 d. pateikė Komitetui darbo dokumentą, kuriame nurodoma, kad „aptariama įmonė dėl didelės konkurencijos su Centrinės ir Rytų Europos gamintojais pateikė prašymą išduoti leidimą“. Šiame dokumente, kurio ištrauka buvo panaudota Komisijos rašytinėse pastabose, taip pat nurodyta, kad, „atsižvelgiant į šių gamintojų pagamintų panašių prekių kainą ir 0 % lengvatinį tarifą, taikomą Lenkijoje pagamintoms koncentruotoms obuolių sultims, į Bendrijos rinką patenka prekės, kurios labai konkurencingos nagrinėjamos įmonės prekių atžvilgiu“. Tame pačiame dokumente numatyta, kad, „nesant galimybės pritaikyti šios procedūros, greičiausiai būtų nuspręsta perdirbti produktus Centrinėje arba Rytų Europoje, o ne Nyderlanduose“. Coberco Dairy Foods
numato pradinę 750 000 EUR investiciją į gamyklą, sukursiančią apie dvi darbo vietas.
8. 2003 m. rugsėjo 18 d. susirinkęs Komitetas išklausė Komisijos Žemės ūkio generalinio direktorato atstovą, kuris, kaip nurodoma posėdžio protokole, pabrėžė, kad „Bendrijos cukraus gamintojai yra < ... > spaudžiami. Neapmokestinimas muitais“ taikant muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūrą padidintų šį spaudimą“. Posėdyje Komitetas nusprendė, kad Muitinės kodekso 133 straipsnio e punkte numatytos ekonominės sąlygos nebuvo įvykdytos.
9. 2003 m. spalio 27 d. Nyderlandų mokesčių administravimo įstaiga pasirėmė Komiteto išvada atmesdama Coberco Dairy Foods
prašymą išduoti leidimą. Įmonės ieškovės dėl šio sprendimo 2003 m. spalio 27 d. pateiktą skundą administravimo įstaiga atmetė 2004 m. balandžio 2 d., o 2004 m. gegužės 10 d. Coberco Dairy Foods
pateikė Gerechtshof te Amsterdam ieškinį dėl jo panaikinimo.
10. Šiam teismui pateiktuose argumentuose Coberco Dairy Foods
teigia, kad inspektorius turėjo pasinaudoti savo diskrecija nukrypdamas nuo Komiteto išvados, kurioje remiamasi Bendrijos cukraus gamintojų interesais, kai ekonominės sąlygos, nustatytos Muitinės kodekso 133 straipsnio e punkte ir Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 502 straipsnio 3 dalyje, yra įvykdytos. Užuot atsižvelgęs į pradinių žaliavų cukrui gamintojų, esančių Bendrijoje, ekonominius interesus, inspektorius turėjo remtis tuo, kad Bendrijoje veikia perdirbimo pramonė.
11. Muitinės inspektorius, išreikšdamas priešingą nuomonę, teigia, kad Komitetas padarė teisingą išvadą, jog Bendrijos cukraus pramonei padarytas neigiamas poveikis negali būti kompensuotas sukuriant su perdirbimo veikla susijusias darbo vietas. Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalį inspektorius aiškina kaip nustatančią, kad nacionalinės muitinės įstaigos negali nukrypti nuo Komiteto išvadų, kurios priimamos beveik vienbalsiai.
12. Bylą nagrinėjantis Gerechtshof te Amsterdam
Teisingumo Teismo klausia:
„1. Kaip turi būti aiškinama (Muitinės kodekso) 133 straipsnio e punkto frazė „nepadarant neigiamo poveikio esminiams panašias prekes gaminančių Bendrijos gamintojų interesams“? Ar šiuo atveju turi būti atsižvelgiama tik į galutinio produkto rinką, ar taip pat reikia nagrinėti ir ekonominę pradinių žaliavų, kurioms taikomas muitinės prižiūrimas perdirbimas, situaciją?
2. Ar vertinant frazę „perdirbimo veiklos sukūrimas arba palaikymas“, kuri yra įtvirtinta (Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento) 502 straipsnio 3 dalyje, reikia atsižvelgti bent jau į numatyta veikla sukuriamų darbo vietų skaičių? Kokius kitus kriterijus reikia taikyti aiškinant nurodytą reglamento tekstą?
3. Ar procese dėl prejudicinio sprendimo Teisingumo Teismas gali nagrinėti Komiteto išvadų galiojimą atsižvelgdamas į atsakymus, pateiktus į pirmąjį ir antrąjį klausimus?
4. Jeigu atsakydamas būtų teigiamas, ar šiuo atveju pateiktos išvados galioja tiek jų pagrindimo, tiek pateiktų argumentų dėl ekonominio poveikio atžvilgiu?
5. Jeigu Teisingumo Teismas neturi teisės nagrinėti Komiteto išvadų galiojimo klausimo, kaip tuomet turi būti aiškinama (Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento) 504 straipsnio 4 dalies frazė „suinteresuotos muitinės < ... > atsižvelgia į Komiteto išvadą“, jeigu pirmojoje instancijoje muitinės įstaiga ir (arba) apeliacinėje instancijoje – nacionalinis teismas mano, kad Komiteto išvada negali būti pagrindas atmesti prašymą išduoti leidimą taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą?“
13. 2005 m. sausio 19 d. laišku prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašė procesui dėl prejudicinio sprendimo taikyti pagreitintą procedūrą pagal Procedūros reglamento 104a straipsnio pirmą dalį. Teisingumo Teismo pirmininkas 2005 m. kovo 18 d. Nutartimi prašymą atmetė.
14. 2005 m. gruodžio 8 d. įvyko posėdis, kuriame Coberco Dairy Foods, Graikijos ir Nyderlandų vyriausybės, taip pat Komisija išsakė savo nuomonę. Italijos vyriausybė raštu taip pat įstojo procesą.
II – Analizė
15. Po to, kai išnagrinėsiu Gerechtshof
klausimus, susijusius su Komiteto vaidmeniu ir jo išvadų pobūdžiu, taip pat jų poveikiu nacionalinėms muitinės įstaigoms (trečiasis–penktasis klausimai), imsiuosi išaiškinti Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktą ir Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 502 straipsnio 3 dalį, dėl kurių nacionalinis teismas išreiškė savo abejones (pirmasis ir antrasis klausimai).
A – Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalyje numatytos nuostatos, pagal kurią muitinės atsižvelgia į Komiteto išvadą, apimtis (penktasis klausimas)
16. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo penktasis klausimas susijęs su Muitinės įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalyje, kurioje numatyta, kad „suinteresuotos muitinės ir bet kurios kitos muitinės, tvarkančios panašius leidimus ar prašymus, atsižvelgia į Komiteto išvadą“, vartojamų terminų išaiškinimu. Graikijos ir Nyderlandų vyriausybių nuomone, Komiteto išvados saisto nacionalines įstaigas.
17. Vis dėlto iš aptariamo straipsnio formuluotės neišplaukia, kad šios išvados yra privalomo pobūdžio. Atvirkščiai, jeigu taip būtų, reglamentas numatytų, kad Komiteto išvados saisto nacionalines muitinės įstaigas. Taigi Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalies formuluotė nedraudžia nacionalinei muitinės įstaigai priimti kitokio sprendimo nei tas, kurį savo išvadoje pasiūlė Komitetas.
18. Komiteto išvados apimtis nėra tiksliai apibrėžta. Sudarant Komitetą siekiama, kaip tą numato Muitinės kodekso septinta konstatuojamoji dalis, „užtikrinti glaudų ir efektyvų valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimą“. Toks bendradarbiavimas negali būti painiojamas su Bendrijos sprendimų priėmimui keliama sąlyga, pagal kurią Komiteto išvada saistytų valstybes nares(8) .
19. Tam, kad reikalavimas atsižvelgti būtų įvykdytas, vis dėlto būtina, jog kompetentinga nacionalinė įstaiga, norėdama nukrypti nuo Komiteto išvados, motyvuotų savo sprendimą. Nors ir privalėdama atsižvelgti į Komiteto išvadą, nacionalinė įstaiga negali sau leisti nevertinti ekonominių sąlygų Muitinės kodekso 133 straipsnio e punkto prasme. Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalis jokiu būdu neįpareigoja nacionalinių muitinės įstaigų automatiškai laikytis Komiteto išvadų. Atvirkščiai, pastarosios, įgyvendindamos savo diskreciją, yra vienintelės įgaliotos priimti galutinius sprendimus išduoti ar atsisakyti išduoti leidimą taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą. Taigi Nyderlandų įstaigų praktika automatiškai laikytis Komiteto išvadų, kai jos yra neigiamos, negali būti suderinama su Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalies aiškinimu.
20.
Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus motyvus, Teisingumo Teismui siūloma į penktąjį nacionalinio teismo klausimą atsakyti taip, kad Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalies frazė „suinteresuotos muitinės < ... > atsižvelgia į Komiteto išvadą“ nereiškia, jog minėta išvada saisto nacionalines muitinės įstaigas, kai jos priima sprendimą dėl prašymo išduoti leidimą taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimo procedūrą.
B – Galimas Komiteto išvados vertinimas procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (trečiasis ir ketvirtasis klausimai)
21. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl Komiteto išvados teisinio pobūdžio. Jo trečiasis klausimas susijęs su tuo, ar Teisingumo Teismo gali pareikšti
nuomonę dėl išvados galiojimo procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Jei išvada būtų privalomo pobūdžio, Teisingumo Teismo jurisdikcijai, taikant EB 234 straipsnį, priklausytų nuspręsti dėl jos galiojimo. Priešingu atveju Teisingumo Teismo vaidmuo apsiribotų tik jos aiškinimu.
22. EB 234 straipsnio b punkte nustatyta, kad Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso priimti nutarimą „dėl Bendrijos institucijų ir ECB aktų galiojimo ir išaiškinimo“. Sprendime Grimaldi (9) Teisingumo Teismas nustatė, kad „177 straipsnis (EB sutarties (dabar – EB 234 straipsnis) suteikia Teisingumo Teismui jurisdikciją priimti prejudicinį sprendimą dėl visų be išimties Bendrijos institucijų priimtų aktų galiojimo ir išaiškinimo“. Nenagrinėjant klausimo, ar Komiteto aktas gali būti priskirtas Bendrijos institucijai, akivaizdu, kad jo neprivalomas pobūdis neleistų aiškinti jo galiojimo pagal EB 234 straipsnį.
23. Gali būti tikrinamas tik nuostatos, kuri turi privalomą teisinį poveikį, teisėtumas(10) . Taigi atsakant į nacionalinio teismo klausimą būtina nustatyti Komiteto išvados teisinį pobūdį. Teisingumo Teismui pateiktos pastabos dėl šio klausimo skiriasi. Kadangi konsultacijos su Komitetu yra fakultatyvaus pobūdžio, Komisija ir Italijos vyriausybė mano, kad jo išvada yra neprivalomo pobūdžio. Nyderlandų vyriausybė laikosi priešingos pozicijos.
24. Komisijos nuomone, Komiteto išvadų neprivalomas pobūdis išplaukia iš aplinkybės, kad pagal Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 503 straipsnį į Komitetą kreipiamasi tik fakultatyviai. Šis straipsnis numato:
„Ekonominės sąlygos įtraukiant Komisiją gali būti tikrinamos:
a) jeigu suinteresuotos muitinės pageidauja pasitarti viena su kita prieš išduodant leidimus arba juos išdavus;
b) jeigu kita muitinės administracija prieštarauja išduotam leidimui;
c) Komisijos iniciatyva.“
25. Tačiau 552 straipsnio 2 dalis, skaitoma kartu su Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 76 priedu(11), kuris yra taikomas šiuo atveju, nustato, kad konsultacijos su Komitetu dėl prekių, kurioms taikomos žemės ūkio politikos priemonės, yra privalomos. Šis straipsnis nustato lex specialis, pakeičiantį bendrąją nuostatą, numatytą minėto reglamento 503 straipsnyje, kuriuo remiasi Komisija. Taigi, priešingai nei savo rašytinėse pastabose nurodo Komisija ir Italijos vyriausybė, vien tik iš 503 straipsnio negali būti padaryta išvada, kad Muitinės komiteto konsultacijos visuomet yra fakultatyvaus pobūdžio. Atvirkščiai, 552 straipsnio 2 dalis, skaitoma kartu su 76 priedu, nustato išimtį iš šios bendros taisyklės. Iš to, kad kreipimasis apskritai yra fakultatyvaus pobūdžio, negali išplaukti Komiteto išvadų neprivalomas pobūdis. Atsižvelgiant į tai, remiantis vien tik šiuo argumentu negalima teigti, kad Teisingumo Teismo kompetencijai nepriklauso nagrinėti šių išvadų galiojimo.
26. Teisingumo Teismas jau yra pareiškęs nuomonę dėl įvairių komitetų išvadų teisinio pobūdžio. Sprendime Dittmeyer (12) jis konstatavo, kad Nomenklatūros komiteto nuomonės, „nors jos yra svarbi priemonė užtikrinant valstybių narių muitinės įstaigų vienodą Bendrojo muitų tarifo taikymą ir gali būti laikomos reikšminga priemone tarifui aiškinti“, „nėra teisiškai įpareigojančios, nes, esant reikalui, reikia nustatyti, ar jų turinys atitinka pačias Bendrojo muitų tarifo nuostatas ir nekeičia jų apimties“. Dėl Muitinių bendradarbiavimo tarybos paaiškinimų ši Teisingumo Teismo praktika buvo patvirtinta sprendimuose Chem-Tec (13) ir Develop Dr. Eisbein (14), o dėl Kombinuotosios nomenklatūros papildomų pastabų – sprendime Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht (15) .
27. Teisingumo Teismas sprendime Wagner (16) laikėsi panašios motyvacijos, kai į jį kreipėsi Paryžiaus administracinis teismas dėl 1981 m. kovo 11 d. Komisijos pranešimo dėl importo ir eksporto licencijų bei išankstinio nustatymo sertifikatų žemės ūkio produktams (OL C 52, p. 2) I priedo 2 pastabos. Atsisakydamas pareikšti nuomonę dėl pastabos, kuri dėl savo aiškinamojo pobūdžio nėra teisiškai privaloma, galiojimo, Teisingumo Teismas patikrino, ar pastaboje teisingai aiškinta galiojanti Bendrijos teisė(17) .
28. Komiteto aktų neprivalomas pobūdis yra susijęs su jo vykdoma funkcija. Norint nustatyti, ar minėta Teisingumo Teismo praktika gali būti pagal analogiją taikoma Komiteto išvadoms, kaip teigia Komisija savo pastabose, būtina atskleisti Komiteto vaidmenį, kurį jam priskiria Muitinės kodeksas. Šio kodekso septintoje konstatuojamoje dalyje nustatyta: „kadangi siekiant užtikrinti glaudų ir efektyvų valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimą šioje srityje reikia sudaryti Muitinės kodekso komitetą“. Muitinės kodekso 4 straipsnio 24 punkte Komiteto procedūra apibūdinta kaip 247 ir 247a straipsniuose arba 248 ir 248a straipsniuose nustatyta procedūra. Komiteto kompetencija, kaip numato 249 straipsnis, apima bet kurių su muitų teisės aktais susijusių klausimų nagrinėjimą. Apskritai greitas Muitinės kodekso peržiūrėjimas leidžia konstatuoti, kad Komitetas nustato kai kurių muitinės procedūrų veikimą(18), kai kurių nuostatų taikymo specialius atvejus ir konkrečias sąlygas(19) bei kai kurių išimčių ir nukrypimų taikymo atvejus(20) . Taikant Komiteto procedūrą gali būti numatyti kodekse nenustatyti atvejai(21), terminai(22), dydžiai ir vertės(23) . Galiausiai Komitetas gali vertinti ekonomines sąlygas, kurios turi būti įvykdytos siekiant pasinaudoti tam tikromis muitinės procedūromis, kaip numato 117 straipsnio c punktas dėl įvežimo perdirbti ir 133 straipsnio e punktas dėl muitinės prižiūrimo perdirbimo. Per valdymo ir reglamentavimo procedūras arba taikant konsultacinę procedūrą Komitetas gali įsikišti įvairiose situacijose(24) . Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas susijęs su Komiteto veikla priimant individualų sprendimą išduoti ar atsisakyti išduoti leidimą taikyti specialią muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūrą.
29. Atsižvelgiant į minėtus Teisingumo Teismo sprendimus, susijusius su komitetų išvadų teisine galia, kyla klausimas, ar Komiteto siūlomas Bendrijos teisės aiškinimas gali saistyti kompetentingą muitinės įstaigą. Šiame kontekste pakanka priminti, kad Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalyje nustatyta, jog muitinės įstaigos tiktai „atsižvelgia“ į Komiteto išvadas, o tai nereiškia, kad šios išvados saisto nacionalines įstaigas.
30. Šiuo atžvilgiu negali būti laikomasi Nyderlandų vyriausybės per posėdį pateiktos argumentacijos, pagal kurią pareiga pasikonsultuoti su Muitinės komitetu, nustatyta Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 552 straipsnyje, reiškia, kad Komiteto išvados, priimtos šiame kontekste, yra privalomo pobūdžio. Iš tiesų pareiga pasikonsultuoti su Komitetu negali būti sutapatinta su pareiga laikytis jo priimamų išvadų.
31. Nesant kompetentingų muitinės įstaigų pareigos laikytis Komiteto išvadų, nebereikia kelti klausimo dėl jų galiojimo, neatsižvelgiant į nacionalinių
muitinės įstaigų priimtą galutinį sprendimą, kuris vienintelis yra galutinis lemiamas sprendimas, sukuriantis privalomų teisinių pasekmių. Kaip posėdyje teisingai pastebėjo Komisija, Komiteto išvados nėra galutiniai sprendimai. Todėl Komiteto išvados, kuri pateikiama iki kompetentingai įstaigai priimant galutinį sprendimą, galiojimas gali būti nagrinėjamas tik netiesiogiai, nacionaliniam teismui nagrinėjant galutinį sprendimą(25) .
32. Neprivalomas Komiteto išvadų pobūdis neleidžia remtis, kaip tą savo rašytinėse pastabose daro Nyderlandų vyriausybė, tuo, kad nėra šių išvadų teisėtumo kontrolės. Iš to seka, kad Komiteto išvados galiojimas negali būti nagrinėjamas procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Bet kuriuo atveju svarbu tai, kad kompetentinga įstaiga, priimdama sprendimą dėl prašymo leisti taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą, galėtų nukrypti nuo Komiteto išvados ir, esant reikalui, priimti kitokį nei pasiūlytas sprendimą, jei ji pati, įvertinusi
nagrinėjamas aplinkybes, prieina prie kitokios išvados.
33. Iš tiesų Bendrijos teisė nereikalauja, kad Nyderlandų įstaigos automatiškai laikytųsi Komiteto išvadų tuomet, kai jos yra neigiamos. Atvirkščiai, Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktas turi būti aiškinamas kaip suteikiantis nacionalinėms muitinės įstaigoms diskreciją priimant sprendimą dėl prašymo leisti taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą. Jų diskrecija ribojama tik tuo, kad pagal Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 504 straipsnio 4 dalį jos privalo atsižvelgti į šias išvadas. Jei Bendrijos teisėje galiotų sistema, pagal kurią Komiteto išvados, rekomenduojančios atsisakyti išduoti leidimą taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą, saistytų nacionalines muitinės įstaigas, būtų būtina numatyti teisės subjekto teisę ginčyti Komiteto išvadas, kurios jo atžvilgiu būtų galutinio sprendimo pobūdžio. Jei nacionalinėms įstaigoms jų sprendimams pagrįsti pakaktų laikytis Komiteto išvados ir jei išvados negalėtų būti peržiūrėtos teismine tvarka, iš teisės subjektų būtų atimta teisminė apsauga ir tai būtų nepriimtina. Muitinės kodekso nustatytoje sistemoje bet kuriuo atveju taip negali būti.
34. Taigi Teisingumo Teismui siūlau atsakyti į trečiąjį klausimą taip, kad pagal Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktą pateiktos Komiteto išvados galiojimas negali būti vertinamas procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Taigi į ketvirtąjį klausimą nebereikia atsakyti.
C – Muitinės kodekso 133 straipsnio e punkto frazės „nepadarant neigiamo poveikio esminiams panašias prekes gaminančių Bendrijos gamintojų interesams“ aiškinimas (pirmasis klausimas)
35. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar, pagal Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktą nagrinėjant galimybę išduoti leidimą taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą, turi būti atsižvelgiama tik į galutinių produktų rinką, ar ir į ekonominę pradinių žaliavų, naudojamų gaminant galutinius produktus, rinkos situaciją.
36. Komisija bei Graikijos ir Nyderlandų vyriausybės siūlo daryti išvadą, kad Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktas nustato tiek perdirbtų produktų gamintojų interesų, tiek prekių, kurios yra panašios į naudojamas perdirbimui, gamintojų interesų patikrinimą. Coberco Dairy Foods, atvirkščiai, mano, kad svarbūs tik Bendrijos galutinių produktų gamintojų interesai.
37. Siekiant pasirinkti vieną iš šių dviejų aiškinimų, pirmiausia reikia pažymėti, kad muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra yra procedūra, nukrypstanti nuo bendrosios teisės. Todėl leidimui ją taikyti keliamos sąlygos turi būti aiškinamos siaurai.
38. Muitinės kodekso 133 straipsnio e punkto formuluotėje, kurioje nurodomi „esminiai panašias prekes gaminančių Bendrijos gamintojų interesai“, nenustatyta, ar ji įvardija tik galutinių produktų gamintojus, ar ji taikoma ir pradinių žaliavų, naudojamų gaminant galutinius produktus, gamintojams. Komisija, remdamasi tekstais prancūzų, italų, ispanų ir graikų kalbomis, mano, kad termino „prekė“ vartojimas nurodo prekes, panašias į tas, kurios turi būti perdirbamos. Vis dėlto šis argumentas neįtikina, nes straipsnio formuluotėje nėra nieko, kas neleistų laikyti, kad, atvirkščiai, terminas „panašios prekės“ reiškia perdirbtus produktus. Būtent šis dviprasmiškumas ir paskatino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu pateikti išaiškinimą.
39. Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktas negali būti aiškinamas tik remiantis jo formuluote, tai turi būti daroma atžvelgiant į straipsnio kontekstą ir tikslą(26) .
40. Coberco Dairy Foods
savo siūlomam aiškinimui pagrįsti remiasi Muitinės kodekso 133 straipsnio e punkto kontekstu. Todėl ji palygina ekonomines sąlygas, kurių reikalaujama norint išduoti leidimą laikinajam įvežimui perdirbti, nustatytam to paties kodekso 117 straipsnio c punkte, kur nurodomi „esminiai Bendrijos gamintojų interesai“, su minėto kodekso 148 straipsnio c punkte nustatytomis sąlygomis, susijusiomis su laikinuoju išvežimu perdirbti, kur numatyta atsižvelgti į „esminius Bendrijos perdirbėjų interesus“. Coberco Dairy Foods
nuomone, kitokio termino vartojimas Muitinės kodekso 133 straipsnio e punkte reiškia, kad jis taikomas tik galutinių produktų gamintojams. Bet kuriuo atveju man neatrodo, kad tokia išvada gali būti padaryta dėl šiuose Muitinės kodekso straipsniuose vartojamų skirtingų terminų. Atvirkščiai, iš šio palyginimo išplaukia, kad kiekvienas straipsnis turi būti aiškinamas atsižvelgiant į specialią muitinės procedūrą, kuriai jis yra taikomas, nes nei 133 straipsnio e punktas, nei 117 straipsnis nenustato, kokiems Bendrijos gamintojams jie taikomi.
41.
Muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūros tikslai nustatyti 1983 m. rugsėjo 26 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2763/83 dėl procedūrų, kurias įforminus leidžiama perdirbti prekes muitinei prižiūrint prieš išleidžiant jas į laisvą apyvartą(27), kurią jis nustato, konstatuojamosiose dalyse. Ši procedūra buvo sukurta siekiant sušvelninti pasekmes, kurias sukelia tam tikros tarifų anomalijos: „kai kuriais konkrečiais atvejais prekių apmokestinimas pagal jų tarifinį aprašymą arba jų būklę importo momentu nulemia apmokestinimą, kuris yra didesnis už ekonomiškai pagrįstą, o tai gali skatinti kai kurių ekonominės veiklos rūšių perkėlimą iš Bendrijos“(28) . Taigi muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra buvo nustatyta siekiant kovoti su perdirbimo veiklos perkėlimu už Bendrijos ribų, sukeltu tos aplinkybės, kad pradinių žaliavų importo kaina buvo didesnė už galutinių produktų, kuriems šios žaliavos buvo naudojamos, eksporto kainą.
42. Taigi pagrindinis šia procedūra siekiamas tikslas yra Bendrijos galutinių produktų gamintojų apsauga. Tačiau, kaip savo pastabose nurodo Komisija, jei leidimas taikyti šią išimtinę procedūrą būtų suteikiamas pernelyg laisvai, kiltų grėsmė Bendrijos galutinių produktų gamintojų ir Bendrijos pradinių produktų gamintojų interesų konfliktui atsirasti, nes pirmiesiems antrųjų atžvilgiu būtų suteikta pirmenybė. Vis dėlto muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra nėra siekiama sukurti tokios gamintojų hierarchijos. Atvirkščiai, atsižvelgiant į būtinybę suderinti muitų teisę su Bendrijos žemės ūkio politika(29), Muitinės kodeksas nustato griežtesnes sąlygas muitinės prižiūrimo perdirbimo leidimui produktams, kurie yra bendro rinkos organizavimo dalykas, išduoti. Iš tiesų pagal Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 552 straipsnį konsultacijos su Komitetu dėl šios rūšies produktų yra privalomos. Kaip teisingai pabrėžė Graikijos vyriausybė, šis suderinimas galimas tik aiškinant Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktą kaip nustatantį reikalavimą atsižvelgti ir į pradinių žaliavų gamintojų, ir į galutinių produktų gamintojų interesus.
43. Be to, kaip savo pastabose pažymi Italijos vyriausybė, muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra palankiai veikia ne Bendrijos pradinių žaliavų gamintojus, nes jų produktai atleidžiami nuo importo mokesčio. Todėl priimant sprendimą dėl leidimo taikyti procedūrą atrodo logiška ištirti šias prekes gaminančių Bendrijos gamintojų situaciją. Priešingai nei posėdyje tvirtino Coberco Dairy Foods, svarbu atsižvelgti į Bendrijos cukraus gamintojų interesus, nors Coberco Dairy Foods
savo gėrimų gamybai ir neketino naudoti Bendrijoje pagaminto cukraus.
44. Pridursiu, kad jei būtų atsižvelgiama tik į Bendrijos galutinių produktų gamintojų interesus, muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūrai kiltų grėsmė nukrypti nuo jos tikslų. Todėl, kaip ir laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, kurią ji papildo, muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūra gali būti leidžiama tik tuomet, jei nustatoma, jog esminiai visų Bendrijos gamintojų, t. y. tiek galutinių prekių, tiek pradinių produktų gamintojų, interesai nebus pažeisti.
45. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui siūlau atsakyti taip, kad Muitinės kodekso 133 straipsnio e punktas turi būti aiškinamas kaip reikalaujantis visapusiško pradinių žaliavų gamintojų ir galutinių produktų gamintojų interesų išduodant leidimą taikyti muitinės prižiūrimą perdirbimą vertinimo.
D – Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 502 straipsnio 3 dalies frazės „perdirbimo veiklos sukūrimas arba palaikymas“ aiškinimas (antrasis klausimas)
46. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo taip pat klausia dėl Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 502 straipsnio 3 dalies, kurioje nurodomas „perdirbimo veiklos sukūrimas arba palaikymas“, aiškinimo. Tiksliau tariant, klausimu siekiama sužinoti, ar sukurtų darbo vietų skaičius šiuo atveju yra svarbus kriterijus.
47. Coberco Dairy Foods
tvirtina, kad sukuriamų ar išlaikytų darbo vietų skaičius nėra svarbus kriterijus Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamento 502 straipsnio 3 dalies prasme. Nyderlandų ir Graikijos vyriausybių bei Komisijos nuomone, reikia visapusiškai vertinti riziką susijusiam sektoriui, jo reglamentavimo lygmenį, taip pat investicijų dydį ir perdirbimo veikla sukuriamų ar išlaikytų darbo vietų skaičių.
48. Perdirbimo veiklos sukūrimo ar palaikymo vertinimas turi būti konkretus ir turi būti atsižvelgta į nurodytas aplinkybes. Nesant specialaus reglamente numatyto kriterijaus dėl sukurtų darbo vietų skaičiaus, negalima daryti išvados, kad toks kriterijus egzistuoja. Tačiau, priešingai nei teigia Coberco Dairy Foods, darbo vietų sukūrimas ir išlaikymas neabejotinai yra svarbi aplinkybė, į kurią turi atsižvelgti nacionalinės muitinės įstaigos. Visapusiškas visų aplinkybių, susijusių joms su pateiktais prašymais, vertinimas reiškia taip pat įvykdytų investicijų vertės, veiklos pastovumo bei bet kurios kitos svarbios aplinkybės, susijusios su perdirbimo veiklos sukūrimu ar palaikymu, įvertinimą.
III – Išvada
49. Atsižvelgiant į tai, kas buvo išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus atsakyti taip:
„1. 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, iš dalies pakeisto 2002 m. kovo 11 d. Komisijos (EB) reglamentu Nr. 444/2002, 504 straipsnio 4 dalies frazė „suinteresuotos muitinės < ... > atsižvelgia į Komiteto išvadą“ nereiškia, kad minėta išvada saisto nacionalinę įstaigą, kai ji priima sprendimą dėl prašymo leisti taikyti muitinės prižiūrimo perdirbimo procedūrą.
2. Muitinės kodekso komiteto išvadų, kurios yra tik patariamojo pobūdžio, galiojimas negali būti vertinamas procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagal EB 234 straipsnį.
Iš jų patariamojo pobūdžio išplaukia tai, kad nacionalinės įstaigos turi teisę nuo jų nukrypti.
3. 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto 2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000, 133 straipsnio e punktas įpareigoja atsižvelgti ir į pradinių žaliavų, ir į galutinių produktų gamintojų ekonominę situaciją.
4. Perdirbimo veiklos sukūrimo ar išlaikymo vertinimas pagal Reglamento Nr. 2454/93 502 straipsnio 3 dalį apima ne tik sukurtų darbo vietų, bet ir bet kurios kitos svarbios aplinkybės, tarp jų investicijų vertės ir jų pastovumo, įvertinimą.“
(1) .
(2)
–	OL L 302, p. 1.
(3)
–	OL L 311, p. 17.
(4)  –	Šis straipsnis numato: „Leidimas perdirbti prekes muitinei prižiūrint išduodamas asmens, kuris atlieka arba organizuoja perdirbimą, prašymu“.
(5)
–	OL L 178, p. 1.
(6)
–	OL L 253, p. 1, toliau – „Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamentas“.
(7)
–	OL L 68, p. 11.
(8)  –	Žr. pagal analogiją 1999 m. sausio 21 d. Sprendimą Upjohn (C‑120/97, Rink. p. I‑223, 47 punktas) ir generalinio advokato P. Léger išvadą šioje byloje (64 punktas). Taip pat žr. 2005 m. liepos 12 d. Sprendimą Komisija prieš CEVA
(C‑198/03, Rink. p. I‑0000, 89 punktas) ir generalinio advokato F. G. Jacobs išvadą šioje byloje (75 ir 76 punktus).
(9)
–	1989 m. gruodžio 13 d. Sprendimas (C‑322/88, Rink. p. 4407, 8 punktas).
(10)  –	EB 230 straipsnio atžvilgiu tai buvo nustatyta 1971 m. kovo 31 d. Sprendime Komisija prieš Tarybą, vadinamajame „AETR“ (22/70, Rink. p. 263, 42 punktas).
(11)  –	Minėtas išvados 7 punkte.
(12)  –	1977 m. vasario 15 d. Sprendimas (69/76 ir 70/76, Rink. p. 231, 4 punktas).
(13)  –	1980 m. liepos 11 d. Sprendimas (798/79, Rink. p. 2639, 11 punktas).
(14)  –	1994 m. birželio 16 d. Sprendimas (C‑35/93, Rink. p. 2655, 21 punktas).
(15)  –	2006 m. sausio 12 d. Sprendimas (C‑311/04, Rink. p. I‑0000, 27 ir 28 punktai).
(16)  –	1992 m. balandžio 8 d. Sprendimas (C‑94/91, Rink. p. I‑2765).
(17)  –	Žr. nurodyto sprendimo Wagner 17 punktą.
(18)
–	Dėl įvežimo perdirbti − 147 straipsnio 2 dalis.
(19)
–	Dėl muitinės prižiūrimo perdirbimo − 131 straipsnis, dėl laikino prekių įvežimo į muitų teritoriją − 141 straipsnis, dėl vidaus tranzito − 164 straipsnis.
(20)
–	124 straipsnio 3 dalis, 142 straipsnio 2 dalis, 148 straipsnio b punktas, 182 straipsnio 2 dalis, 178 straipsnio 2 dalis ir 200 straipsnis.
(21)
–	Dėl muito grąžinimo − 239 straipsnis 1 dalis, o dėl garantijų rūšių − 197 straipsnis.
(22)
–	118 straipsnio 4 dalis, 128 straipsnio 3 dalis, 172 straipsnio 2 dalis.
(23)
–	214 straipsnio 3 dalis, 217 straipsnio 1 dalies c punktas ir 240 straipsnis.
(24)
–	Žr. dokumentą TAXUD/741/2001, nustatantį Muitinės kodekso komiteto procedūros taisykles, priimtas 2001 m. gruodžio 5 d.
(25)  –	1998 m. vasario 10 d. Sprendimas Vokietija prieš Komisiją
(C‑263/95, Rink. p. I‑441).
(26)  –	Žr., pavyzdžiui, 1982 m. spalio 6 d. Sprendimą CILFIT
(283/81, Rink. p. 3415, 20 punktas) ir 1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Merck
(292/82, Rink. p. 3781, 12 punktas).
(27)  –	OL L 272, p. 1.
(28)  –	Reglamento Nr. 2763/83 pirma konstatuojamoji dalis.
(29)  –	Muitinės kodekso ketvirta konstatuojamoji dalis.