62003CC0150_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Chantal Hectors, som sökte en tillfällig anställning avseende en tjänst med nederländska som modersmål i den parlamentariska gruppen Europeiska folkpartiet och Europademokraterna (Parti Populaire Européen-Démocrates Européens) (nedan kallad PPE-DE), har överklagat den dom som Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt, femte avdelningen, meddelade den 23 januari 2003.(2)
2. Överklagandet ger domstolen tillfälle att precisera omfattningen av rätten att göra skönsmässiga bedömningar för de myndigheter i Europeiska unionen som är behöriga att rekrytera tillfälligt anställda.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna
3. I artikel 25 andra stycket i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna(3) (nedan kallade tjänsteföreskrifterna) föreskrivs att alla beslut som fattas i det enskilda fallet i enlighet med tjänsteföreskrifterna omedelbart skall meddelas den berörda tjänstemannen skriftligen och vederbörligt motiveras om de går en tjänsteman emot.
B – Anställningsvillkoren för övriga anställda
4. Enligt artikel 2 c i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna(4) (nedan kallade anställningsvillkoren) anses den som är anställd för att tjänstgöra hos en av Europaparlamentets politiska grupper, och som inte har valts ut bland gemenskapernas tjänstemän, som tillfälligt anställd. Beträffande regleringen av tjänstemännens rättigheter och skyldigheter hänvisas det i artikel 11 till artiklarna 11–26 i tjänsteföreskrifterna.
C – Europaparlamentets bestämmelser av den 15 mars 1989
5. I Europaparlamentets presidiums interna bestämmelser om rekrytering av tjänstemän och övriga anställda(5) (nedan kallade de interna bestämmelserna) föreskrivs, i artikel 8, att valet av tillfälligt anställda vid de politiska grupperna skall ske på grundval av förslag från ett ad hoc -organ, som utses av den myndighet som är behörig att sluta anställningsavtal (nedan kallad den anställande myndigheten), i vilket en medlem som föreslås av personalkommittén skall ingå.
6. I artikel 9 anges, sedan det föreskrivits att kungörelsen skall offentliggöras, allmänna riktlinjer för förfarandet, och det klargörs att nämnda organ skall tillställa den anställande myndigheten en förteckning över de sökande som uppfyller de uppställda kraven, sedan samtliga sökandes handlingar har granskats och på grundval av kriterier som fastställts för att beskriva den tjänst som skall tillsättas.
D – Förfaranderegler för rekrytering av personal vid PPE-DE
7. Den parlamentariska gruppen PPE-DE har tagit fram regler för rekrytering av personal. Enligt femte regeln handläggs förfarandet av en uttagningskommitté som utarbetar skriftliga och muntliga prov, fastställer lägsta betyg för godkännande, antal sökande som sätts upp på en förteckning över godkända sökande, samt den förteckningens giltighetstid.
8. Enligt sjätte regeln skickar kommittén ett förslag med de sökande som har klarat proven till gruppens styrelse, där de poäng som erhållits av var och en av dem anges. När endast en plats skall tillsättas sker valet mellan de tre första namnen på listan.
II – Bakgrunden till överklagandet
A – Bakgrund
9. I den överklagade domen (punkterna 5?21) redovisas, i för förevarande överklagande relevanta delar, följande omständigheter:
– PPE-DE-gruppen utlyste en tjänst som handläggare med nederländska som modersmål, i form av en tillfällig anställning, med uppgift att utreda och analysera den egna gruppens verksamheter.
– I kungörelsen ställdes följande krav: 1) avslutade universitetsstudier, styrkta genom ett examensbevis, eller motsvarande yrkeserfarenhet, 2) ingående kännedom om Europeiska unionens institutioners uppbyggnad och verksamhet, 3) erforderlig förmåga att enligt allmänna riktlinjer genomföra utredningar, analyser och sammanställningar, 4) kännedom om den parlamentariska gruppens handlingsprogram och verksamheter, samt om gemenskapspolitiken, där kunskap och erfarenhet om jordbrukspolitiken är meriterande, 5) sökanden skall behärska det nederländska språket och ha goda kunskaper i tyska, franska eller engelska, varvid även kunskaper i andra gemenskapspråk beaktas.
– Chantal Hectors sökte tjänsten genom en skrivelse av den 21 juni 2000 och deltog i de skriftliga och muntliga prov som hölls den 9 respektive den 19 oktober samma år.
– På grundval av nämnda prov rekommenderade ad hoc -kommittén Chantal Hectors (83,50 poäng), L. (73,50 poäng) och B. (65,25 poäng) för tjänsten.
– De sökande som valdes ut kallades till en personlig intervju med fyra medlemmar från den parlamentariska gruppens nederländska delegation, som hölls den 7 november.
– Sedan Chantal Hectors den 20 november fått uppgift om att hon var upptagen på förteckningen över lämpliga sökande begärde hon, eftersom hon inte fått uppgifter om förfarandets vidare utveckling, den 16 januari 2001 uppgift om detta.
– Hennes förfrågan besvarades genom skrivelse av den 31 januari, i vilken kommitténs ordförande meddelande att man hade valt B, med följande tillägg:
”Ni erhöll vid de muntliga och skriftliga proven den 9 och den 19 oktober 83,5 poäng (av 100) och placerades därmed först i förteckningen.
Som brukligt har uttagningskommittén lämnat namnen på de tre sökande som är bäst lämpade till [den parlamentariska] gruppens styrelse, som har fattat ovannämnda beslut.
Kommittén hänvisar, för Er kännedom, till följande bestämmelse:
Enligt artikel 9 [i de interna bestämmelserna] ankommer valet på det organ inom Europeiska folkpartiet och Europademokraterna som är behörigt att sluta anställningsavtalet.”
– Den 11 april inlämnade Chantal Hectors ett klagomål mot utnämningen av B och underkännandet av hennes ansökan, vilket avslogs av PPE‑DE‑gruppens ordförande den 28 maj, med följande anmärkning:
”… i artikel 30 i tjänsteföreskrifterna … [ (6) ]
föreskrivs att för varje uttagningsprov skall en uttagningskommitté utses av tillsättningsmyndigheten. Denna kommitté skall utarbeta en förteckning över godkända sökande och det ankommer på tillsättningsmyndigheten att besluta om vilka av de sökande som skall tillsättas på de lediga tjänsterna. Följaktligen är de sökandes rangordning inte bindande.
Under dessa förhållanden skall Ert klagomål avslås.”
B – Yrkanden och argument i första instans
10. Den 6 augusti 2001 väckte Chantal Hectors talan vid förstainstansrätten och yrkade, förutom att Europaparlamentet skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, att tillsättningen av B skulle återkallas, att avslaget på hennes egen ansökan och beslutet av den 28 maj 2001 skulle ogiltigförklaras, samt att hon skulle tillerkännas ett skadestånd på en euro för den skada hon vållats.
11. Till stöd för dessa yrkanden åberopade hon två argument avseende formen och tre argument avseende sakfrågan. De första argumenten avsåg bristande motivering av de omstridda rättsakterna och ett felaktigt genomförande av urvalsförfarandet, eftersom personliga sammanträffanden med sökandena arrangerats, vilket inte föreskrivs i rekryteringsreglerna. Av kritiken i sak är två argument relevanta för överklagandet, nämligen dels argumentet avseende ett åsidosättande av artikel 12 i anställningsvillkoren, genom att man bortsett från tjänstens intresse, dels argumentet avseende ett åsidosättande av principen om jämlikhet mellan kvinnor och män.
12. Europaparlamentet bestred talan, som ogillades i sin helhet i den överklagade domen.
C – Skälen för den överklagade domen
1. Huruvida motiveringen var bristfällig (punkterna 35?46)
13. Förstainstansrätten fann, med hänvisning till den valfrihet som ordföranden för en grupp i Europaparlamentet åtnjuter vid rekryteringen av tillfälligt anställda, att den motivering som avser respekten för de rättsliga villkor som gäller för urvalsförfarandet och som tillgodoses genom de svar som lämnades till Chantal Hectors i meddelandena av den 31 januari och den 28 maj 2001, var tillräcklig.
2. Huruvida artiklarna 29 och 30 i Tjänsteföreskrifterna, bestämmelserna om kungörelsen och principen om egna föreskrifter hade åsidosatts (punkterna 93?108)
14. Enligt den avdelning vid förstainstansrätten som avkunnade den överklagade domen är de bestämmelser som reglerar tillsättningen av tjänstemännen inte tillämpliga på anställning av en tillfälligt anställd som regleras i anställningsvillkoren och, i det omtvistade fallet, de interna föreskrifterna. Den anställande myndigheten har en långtgående befogenhet att organisera proven och följaktligen att arrangera personliga intervjuer, även om sådana inte planerats.
3. Huruvida artikel 12 i anställningsvillkoren hade åsidosatts (punkterna 65?78)
15. I domen slås fast att myndigheten genom att välja B inte har överskridit gränserna för sina beslutsbefogenheter, eftersom det av den valda personens curriculum vitae framgår att denne har den erfarenhet som krävs i kungörelsen, och till och med större erfarenhet än sökanden i fråga inom den gemensamma jordbrukspolitiken.
4. Huruvida likhetsprincipen hade åsidosatts (punkterna 117?128)
16. Enligt förstainstansrätten är det inte möjligt att på grund av att Chantal Hectors var gravid i sjätte månaden när proven hölls, vilket medlemmarna i den nederländska delegation som intervjuade henne kände till, dra slutsatsen att en diskriminering ägt rum. Europaparlamentet hade därför ingen skyldighet att visa att likhetsprincipen hade respekterats. Den myndighet som var ansvarig för anställningsförfarandet gjorde sig under alla omständigheter varken skyldig till en felbedömning eller en överträdelse av förbudet mot att göra oberättigade skillnader på grund av kön vid anställningar genom att välja B.
III – Överklagandet
17. Klaganden har framfört fyra grunder.
18. Genom det första argumentet kritiseras förstainstansrätten för att inte ha rättat till det felaktiga arrangerandet av intervjuer mellan de sökande och medlemmarna i den parlamentariska gruppens nederländska delegation. Den anställande myndigheten bortsåg från de regler som den fastställt och åsidosatte därmed principerna om lagenlighet, rättssäkerhet och proportionalitet.
19. Det andra argumentet till stöd för överklagandet grundas på den allmänna principen om motivering, som förstainstansrätten påstås ha åsidosatt genom att godta att de ifrågasatta handlingarna baseras på en enkel hänvisning till de tillämpliga formföreskrifterna. Enligt Chantal Hectors borde den anställande myndigheten sedan den beslutat att frångå den rangordning som föreslagits av uttagningskommittén ha motiverat beslutet särskilt. Vidare har det ömsesidiga förtroendet mellan den tillfälligt anställde och medlemmarna i den nationella politiska grupp som är arbetsgivare inget samband med skyldigheten att ange skälen för beslutet, eftersom förfarandet för att garantera att den bästa sökanden tillsätts annars skulle vara överflödigt. Om detta nära band vore den avgörande omständigheten för valet skulle det nämligen inte vara nödvändigt att organisera ett urvalsförfarande.
20. Genom den tredje grunden för överklagandet hänvisas till artikel 12 i anställningsvillkoren och begreppet tj änstens intresse, som åsidosätts genom den överklagade domen, eftersom B enligt klaganden inte var den lämpligaste sökanden om man ser till deras respektive erfarenhet. I nämnda bestämmelse föreskrivs att man skall anställa den sökande som har högsta kompetens, varför den valda personens erfarenhet inte skall vara ”tillräcklig” utan ”den bästa”.
21. Slutligen har Chantal Hectors gjort gällande att förstainstansrätten gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av likhetsprincipen eftersom den omständighet att hon var gravid, i kombination med att valet föll på den ende mannen av dem som valts ut och som dessutom var placerad sist av de rekommenderade, med nästan 20 poäng mindre än den första personen i förteckningen, är bevis på den påtalade ojämlikheten. Då det visats att artikel 12 i anställningsvillkoren och tjänstens intresse åsidosatts, samt att ett bedömningsfel begåtts genom att B:s ansökan godtogs, innebär den överklagade domen ett åsidosättande av nämnda princip genom att Europaparlamentet inte anmodades att visa att dess beslut inte rymmer en diskriminerande avsikt.
IV – Prövning av talan
A – De två första grunderna
22. Chantal Hectors överklagande förenar två typer av kritik. Vid sidan av de formella grunderna (den första och den andra), gäller övriga grunder (de två sista) det faktiska innehållet i det kritiserade administrativa beslutet. De första två grunderna bör behandlas först eftersom övriga grunder, som endast skall prövas subsidiärt, inte behöver undersökas om överklagandet skulle bifallas på någon av de två första grunderna.
23. Den första delen av Chantal Hectors talan är av stort intresse eftersom den tar upp en diskussion om omfattningen av myndighetens beslutsbefogenheter vid rekrytering av tillfälligt anställda. Kännedom om särdragen för dessa gemenskapsanställningar underlättar förståelsen av systemets huvuddrag.
1. Inledande anmärkningar om tillfälligt anställda och anställningen av dessa
24. Av artikel 283 EG (tidigare artikel 212 i EG-fördraget(7) ) framgår att gemenskapernas personal består av tjänstemän och övriga anställda, vilket inte hindrar att institutionerna kan tillämpa andra anställningsformer för att möta konjunkturbetingade behov.(8)
25. Kategorin tillfälligt anställda omfattar de fyra typerna tillfälligt anställda, extraanställda, lokalt anställda och särskilda rådgivare (artikel 1 i anställningsvillkoren).(9) I doktrinen har det påpekats(10) att på grund av oundvikliga tillfälliga ökningar av arbetsbördan eller nödvändiga temporära insatser från personer med särskilda kvalifikationer eller kunskaper som vanligen saknas hos en allmän offentlig myndighet, kan ingen myndighet fullgöra sina uppgifter enbart med hjälp av fast personal.
26. Anställningsformen tillfälligt anställd har med åren fått ökad betydelse. De tillfälligt anställda tillsätts, i likhet med tjänstemännen, på fasta tjänster(11) och fullgör liknande uppgifter och deltar därvid i gemenskapens kärnverksamheter, och gränsen mellan dem luckras upp.(12) En gräns är dock fortfarande orubblig och kan inte överskridas av de förstnämnda, nämligen anställningens kontinuitet. Medan tjänstemännen tillsätts definitivt,(13) åtnjuter inte de tillfälligt anställda denna anställningstrygghet.
27. Beteckningen tillfälligt anställda är ett samlingsnamn för olika typer av tillfälligt anställda. Vid sidan av personer som innehar en tillfällig tjänst finns andra som är tillfälligt anställda på en fast tjänst. Hit räknas även personer som är anställda för att biträda medlemmar av gemenskapernas institutioner eller i deras grupperingar (artikel 2 i anställningsvillkoren).
För den senare kategorin har tjänstens osäkerhet samband med det förtroende som kännetecknar förhållandet till arbetsgivaren.
28. Således ligger skillnaden mellan tjänstemän och övriga anställda, särskilt tillfälligt anställda, inte så mycket i den typ av uppgifter som de fullgör som i den typ av band som knyter dem till myndigheten.(14) På grund av detta tillämpas bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna (artiklarna 11?26), som innehåller de förstnämndas rättigheter och skyldigheter, i sin helhet på tillfälligt anställda, utan andra anpassningar än de som med nödvändighet följer av anställningens tillfälliga art.
29. I anställningsvillkoren anges inte någon typ av förfarande för rekrytering av tillfälligt anställda, men konstaterandet att kontraktets obestämda varaktighet ibland tangerar det stadigvarande föranledde kommissionen(15) att föreskriva förfaranden som liknade dem som utformats för tjänstemännen för valet av vissa kategorier med angivande av allmänna villkor för tillsättningen och det utannonserade arbetets särdrag, samt ett förfarande utformat som en jämförelse av meriter där en rådgivande kommitté med befogenhet att lämna förslag till den anställande myndigheten tar del.(16) Samma modell har tillämpats på Europaparlamentet, även för sådana förtroendetjänster som den som har gett upphov till detta mål.
30. Anställningsvillkoren medför således ingen skyldighet att följa ett reglerat förfarande vid valet av de tillfälligt anställda, men om en institution med stöd av sin befogenhet att organisera den egna verksamheten föreskriver ett sådant skall det iakttas strikt för att välja de personer som ”har högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning” (artikel 12.1 i anställningsvillkoren).
31. I fråga om sysselsättningar som den ifrågavarande, som kännetecknas av ett särskilt förtroendeband mellan parterna, har den anställande myndigheten ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid valet av den lämpligaste sökanden, men den befogenheten skall inte förväxlas med godtycklighet. Sedan platsen lysts ut är beslutet inte helt fritt om det finns flera sökande, utan underkastas vissa villkor som skall granskas i för förevarande mål relevanta delar.
2. Den personliga intervjun i förfarandet för tillsättning av en förtroendepost
32. Den behöriga myndighetens stora utrymme för skönsmässig bedömning tillåter den inte att gå utöver den fastställda ramen,(17) eftersom ingen med giltighet kan handla i strid med sina egna föreskrifter. Detta har påpekats av klaganden, som hänvisat till den latinska sentensen patere legem quam ipse fecisti
(man måste följa den lag man själv har antagit).
33. Det tycks således inte vara tillåtet att underlåta att genomföra en föreskriven åtgärd eller att lägga till en sådan som inte föreskrivs inom ramen för det föreskrivna förfarandet. Som jag hade anledning att påpeka i mitt förslag till avgörande inför domen i de förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen,(18) kan ett formfel inte frigöras från målets sakinnehåll. Formfelet i förfarandet föranleder en ogiltigförklaring av beslutet om detta på grund av förfarandefelet vid antagandet är felaktigt i sak, eller om det medför att det inte är möjligt att bedöma det meddelade avgörandet. Därför hänvisas i artikel 230 EG (tidigare artikel 173 i EG-fördraget) i definitionen av domstolens behörighet vid prövningen av en talan om ogiltigförklaring till ”åsidosättande av väsentliga formföreskrifter”. Det är således inte tillräckligt med vilken överträdelse som helst av urvalsförfarandet, utan det krävs att det föreligger ett fel som undergräver dess syfte att garantera beslutets lagenlighet, säkerhet och lämplighet, detta för att skydda de berördas rättigheter genom att den person som väljs är den lämpligaste och för att alla sökande skall kunna konkurrera på lika villkor.
34. Detta försvagar Chantal Hectors klagomål. Även om genomförandet av intervjuer med de tre sökande som i förväg valts ut, utanför ramen för föreskrifterna i kungörelsen, inte påverkade benägenheten att anställa den mest kapabla sökanden för den utlysta tjänsten, finns det inget stöd för slutsatsen att hon hade valts om intervjuerna inte hade hållits. Hon skadades inte heller i förhållande till de övriga sökande genom att hennes möjligheter minskades, eftersom det på grund av den lediga tjänstens natur var en förutsebar åtgärd för samtliga.
35. Dessutom är det ifrågasatta provet inte bara berättigat och proportionellt, utan också lämpligt, eftersom den förtroendefulla relationen till medlemmarna i PPE-DE är av betydelse för befattningen. Det är således ingenting märkligt eller felaktigt i att anordna samtal mellan medlemmarna i den nederländska gruppen och de tre utvalda personerna, eftersom den person som väljs i hög grad skall medverka i gruppens parlamentariska arbete.
36. Förstainstansrätten åsidosatte inte principerna om lagenlighet, rättssäkerhet eller proportionalitet när den slog fast att den anställande myndigheten genom att anordna personliga intervjuer som inte angavs i kungörelsen inte överskred sina skönsmässiga befogenheter att utforma förfarandet. Talan skall följaktligen inte bifallas på den första grunden för överklagandet.
37. De domar som har åberopats av Chantal Hectors är inte heller relevanta i det avseende som har gjorts gällande. Förstainstansrättens dom i det ovan nämnda målet Coget m.fl. mot revisionsrätten gällde faktiskt ett helt annat fall. Sökandena ville bibehålla ett samtal i ett förfarande där detta, a priori, inte hade ansetts nödvändigt. I domen slås fast att den anställande myndigheten inte är skyldig att tala med de sökande om denna åtgärd inte följer av det regelverk som införts (punkterna 136 och 137), med tillägget att hinder för detta inte föreligger. Inte heller domstolens domar i det likaledes ovannämnda målen Ragusa mot kommissionen eller i målet parlamentet mot Volger,(19) som behandlar underlåtenheten att vidta åtgärder som föreskrivs i kungörelsen, är relevanta. Den första domen är irrelevant därför att den formalitet som angivits av sökanden i det målet i själva verket inte hade utelämnats (punkterna 4, 5 och 18) och den andra därför att man hade underlåtit att anordna ett personligt sammanträffande, som var ett viktigt led i bedömningen av meriterna, med en sökande men inte med de övriga (punkterna 8?16), varför ratio decidendi
inte så mycket var denna brist som sådan utan den diskriminering som den hade föranlett. Detsamma gäller även domarna i målen Pappas mot Europeiska unionens regionkommitté(20) och Robinson mot Europaparlamentet,(21) som åberopades av Chantal Hectors ombud vid förhandlingen och som även de gäller felaktigheter i förfarandet i form av underlåtelser, nämligen avsaknaden av en andra intervju med de sökande respektive avskaffandet av en jämförande granskning av deras meriter.
38. Vidare kan förstainstansrätten inte kritiseras för att ha motiverat intervjun inom ramen för det ömsesidiga förtroendet, eftersom parterna inte behandlades olika genom att det introducerades ett argument i diskussionen som inte har framförts av svaranden. Förstainstansrätten har tvärtom begränsat sig till att, i enlighet med principen jura novit curia, pröva ett av kriterierna enligt definitionen tillfälligt anställd i artikel 2 c i anställningsvillkoren.
3. Beslutets motivering
39. Enligt den överklagade domen uppfylls motiveringsskyldigheten, med tanke på den omtvistade anställningens art, genom hänvisningen till respekten för de villkor som gäller för ett korrekt genomförande av anställningsförfarandet (punkt 41).
40. Det finns inget att invända mot detta konstaterande, under förutsättning att man beaktar att detta är miniminivån för statsmakternas skyldighet att motivera sina beslut när dessa påverkar utomståendes rättigheter och intressen.
Enligt artikel 25 i tjänsteföreskrifterna, som enligt artikel 11 i anställningsvillkoren är tillämplig på tillfälligt anställda, skall alla beslut som går emot den som de riktas till motiveras. Tolkningen av denna bestämmelse får en ny dimension i och med att motiveringsskyldigheten, enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,(22) ingår i gemenskapsmedborgarnas rätt till god förvaltning (artikel 41.2 tredje strecksatsen).
41. Beslutet att avvisa en sökandes ansökan och tillsätta en annan sökande är av betungande natur och skall därmed givetvis motiveras på ett tillfredsställande sätt. Detta har slagits fast i gemenskapens rättspraxis, varför sådana beslut skall motiveras åtminstone i samband med underkännandet av ett klagomål från en sökande som inte antagits.(23)
Omfattningen av denna skyldighet beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Syftet är att göra det möjligt för domstolarna att kontrollera det ifrågasatta beslutets lagenlighet och samtidigt ge den berörde de uppgifter som krävs för att denne skall kunna tillvarata sina intressen,(24) vilket utesluter högtidliga fraser, konventionella tillägg och abstrakta uttalanden som saknar direkt samband med
de berörda omständigheterna, eftersom motiveringen, som jag har påpekat tidigare,(25) inte är en artighetsfras och inte heller en ceremoni utan en rationalitetsfaktor vid maktutövning, som gör det möjligt att kontrollera denna, som hindrar godtycklighet och som utgör ett försvarsinstrument.
42. Ur detta perspektiv är de skäl som den anställande myndigheten, efter att ha underlåtit att lämna en motivering,(26) angav för Chantal Hectors för att motivera beslutet att rekrytera B trots att denne placerats sist på ad hoc -kommitténs lista otillräckliga.
Den allmänna hänvisningen till de tillämpliga bestämmelserna eller till att förslaget inte är bindande ger inget klart besked om skälen för valet, och tillgodoser således inte de krav som varje motivering, med hänsyn till dess syfte, skall uppfylla.
43. Varje institution åtnjuter som jag redan har framhållit stor självständighet i fråga om att organisera förfarandet för att välja tillfälligt anställda och för att välja den lämpligaste sökanden.
Institutionen kan med stöd av denna organisatoriska frihet utse en kommitté som skall granska de sökandes kunskaper och lämplighet mot bakgrund av de krav som befattningen ställer och föreslå en lösning. Detta medför inte att den anställande myndigheten förlorar något av sin rätt att välja skönsmässigt.(27) Om emellertid ett sådant organ skapas för att underlätta tillsättningen och garantera större precision vid denna, genom att avge ett yttrande eller ett förslag, integreras enligt gemenskapens rättspraxis dess ståndpunkt i det regelverk som ligger till grund för institutionens egen bedömning av de sökande.(28) Om denna avviker från kommitténs uttalande föreligger således en skyldighet att motivera beslutet.(29)
44. Ovannämnda praxis, som gällde befordran av tjänstemän, har av förstainstansrätten utvidgats till att omfatta tillsättningen av tillfälligt anställda, eftersom en jämförelse mellan olika sökande sker i båda fallen, vilket framhölls i domen i målet Pierrot mot domstolen (punkterna 36 och 38)(30) i ett fall där en person valts som inte var upptagen på den utarbetade förteckningen. Nämnda motiveringsskyldighet föreligger även när man som i detta fall väljer en av de preliminärt valda sökande, men inte följer den rekommenderade rangordningen.
45. Således föreligger inte något hinder för att den anställande myndigheten godtar förslaget, men om rekommendationen frångås skall detta motiveras: för det första därför att den rangordning som utarbetas av uttagningskommittén antas spegla de sökandes relativa lämplighet för det erbjudna arbetet, i enlighet med artikel 12 i anställningsvillkoren, som syftar till att rekrytera tillfälligt anställda som har ”högsta kompetens, prestationsförmåga och oberoende ställning”, för det andra därför att de övriga sökandena, särskilt de som har en bättre placering än den som väljs, har rätt att få veta varför en person som enligt uttagningskommittén inte skulle vara den mest lämpliga väljs.
46. Denna motiveringsskyldighet förstärks i ett mål som det förevarande där institutionen lägger till en åtgärd som inledningsvis inte föreskrevs, nämligen en personlig intervju med medlemmarna i den parlamentariska grupp som den tillsatta personen skall samarbeta med. Även om det mot bakgrund av anställningens karaktär förefaller logiskt att inkludera denna åtgärd i förfarandet, borde det, eftersom innehållet inte dokumenterats, ha angivits om beslutet att rekrytera B, som placerats sist på uttagningskommitténs förteckning, långt efter övriga sökande, var en konsekvens av de intryck de nederländska delegaterna i gruppen fick vid de personliga intervjuerna, och vederbörliga förklaringar borde ha lämnats avseende detta.
47. Europaparlamentet gjorde inte alls så, utan underlät först att uttala sig och lämnade sedan på den berördas begäran stereotypa och allmängiltiga svar för att slutligen, i första instans, lämna en för sen, och följaktligen verkningslös motivering. Motiveringsskyldigheten fullgjordes således inte. Förstainstansrätten gjorde sig skyldig till de fel som har kritiserats av Chantal Hectors i den andra grunden för överklagandet genom att inte fastslå detta och domen skall således upphävas.
B – Den subsidiära granskningen av den tredje och den fjärde grunden
48. För det fall domstolen finner att de överklagade administrativa besluten är giltiga, och att det således inte förelåg någon som helst felaktig rättstillämpning från förstainstansrättens sida, skall även de övriga två grunderna för överklagandet, genom vilka beslutets faktiska innehåll kritiseras, underkännas.
49. Följande övervägande utgår från hypotesen att klaganden och gemenskapsdomstolarna, därför att de klandrade besluten är tillfredsställande motiverade, kan få kännedom om skälen för dessa och utöva rätten till försvar, i fråga om den förstnämnda, och prövningsrätten, i fråga om de senare.
1. Den ”bästa” sökanden
50. Genom den tredje grunden, som avser åsidosättandet av artikel 12 i anställningsvillkoren och begreppet tjänstens intressen, har klaganden försökt förmå gemenskapsdomstolarna, såväl i första instans som vid överklagandet, att agera som beslutande kommitté i urvalsförfarandet och gå in på ett område där de i princip saknar behörighet.
51. I den överklagade domen slås fast (punkt 69) att domstolarna inte kan ge sin bedömning av de åberopade kvalifikationerna företräde framför den anställande myndighetens, utan skall begränsa prövningen till att fastställa om det administrativa beslutet har fattats inom de relevanta gränserna, och således inte är uppenbart oriktigt, utan att området för rätten att göra bedömningar överträtts i det ifrågavarande fallet genom valet av B eftersom denne, såsom framgick av hans curriculum vitae, hade tillräcklig erfarenhet inom jordbruks- och skogssektorn (punkterna 72, 74 och 76).
52. Genom att nu vidhålla samma inställning, och kritisera att förstainstansrätten inte biföll hennes yrkande, begär Chantal Hectors att domstolen skall sätta sig i förvaltningens ställe och hävda sin bedömning framför den anställande myndighetens. Genom att vidhålla att hon var en bättre sökande än B begär hon i själva verket att de båda sökandes meriter skall jämföras och att domstolen skall göra en bedömning av de faktiska omständigheterna i tvisten som inte är tillåten inom ramen för överklagandet.(31)
53. Inom ett annat område, som dock är nära besläktat med det som behandlas i förevarande mål (befordran av tjänstemän), har domstolen slagit fast att det ankommer på myndigheten att göra en jämförande granskning av sökandenas kunskaper och välja den som på grund av sin kompetens och de uppgifter som skall fullgöras är lämpligast för den lediga platsen,(32) och att domstolarna inte är behöriga att ersätta denna bedömning med sin egen granskning.(33)
54. Således har domstolen inte möjlighet att kritisera förstainstansrätten för att ha åsidosatt artikel 12 i anställningsvillkoren genom att godkänna ett beslut som inte innebar att den bästa sökanden valdes.
2. Tillträdet till offentliga tjänster utan diskriminering mellan kvinnor och män
55. Underkännandet av den fjärde grunden är en följd av att den föregående grunden inte hade framgång. Sedan det slagits fast att förstainstansrätten inte har åsidosatt nämnda artikel 12 i anställningsvillkoren eller regeln om tjänstens intressen genom att konstatera att tillsättningen av B var giltig, är det svårt att hävda att en diskriminering skulle ha ägt rum. Om det organ som enligt rättsordningen är behörigt att fatta beslut genom att på ett korrekt sätt använda sina befogenheter väljer den person som är lämplig för det erbjudna arbetet är det uppenbart att beslutet inte har fattats på grundval av felaktiga kriterier som strider mot likhetsprincipen.
56. Således är klagandens graviditet, vetskapen om hennes tillstånd och den slutligen valde kandidatens, och ende mannens, placering på sista plats i förteckningen inte några indicier på en sexistisk inställning som Europaparlamentet borde korrigera.(34)
V – Domstolens avgörande av målet
57. Godkännandet av den andra grunden för överklagandet innebär att den
överklagade domen skall upphävas.
Sedan domen upphävts skall domstolen enligt artikel 54 första stycket i EG-stadgan slutligt avgöra målet om det är färdigt för avgörande.
58. Den bristande motiveringen av de klandrade administrativa besluten, som Chantal Hectors kritiserade i första instans, förhindrar gemenskapsdomstolarna från att på ett tillfredsställande sätt utöva sin kontrollfunktion, eftersom den på grund av denna brist saknar kännedom om de skäl som föranledde den anställande myndigheten att frångå uttagningskommitténs bedömning. Domstolen har således inte möjlighet att bedöma om artikel 12 i anställningsvillkoren verkligen åsidosattes eller om man bortsåg från principen om jämlikhet mellan könen med avseende på tillträdet till offentliga tjänster inom gemenskapen.
59. I själva verket är den enda tänkbara lösningen att tillsättningen av B ogiltigförklaras i likhet med beslutet av den 28 maj 2001, genom vilket Chantal Hectors klagomål avslogs. Ett avgörande rörande meddelandet av den 31 januari samma år från kommitténs ordförande, genom vilket hennes begäran om information besvarades och som utgör en för sen och otillräcklig förklaring av beslutet, krävs dock inte.
60. Klaganden har även yrkat skadestånd med en euro för ekonomisk och ideell skada, men detta yrkande saknar grund och skall ogillas eftersom de beslut på vilka det grundas, och vars ogiltigförklaring föreslås i detta förslag till avgörande, inte innebar någon negativ bedömning av Chantal Hectors kvalifikationer som kunde vålla henne någon som helst skada.(35) Dessutom kan upphävandet av den överklagade domen anses som den adekvata gottgörelse som hon har begärt.(36)
VI – Rättegångskostnaderna i de två instanserna
61. Eftersom Chantal Hectors talan delvis bifalls skall vardera parten, enligt artikel 87.3 första stycket i förstainstansrättens rättegångsregler, bära sin rättegångskostnad.(37)
62. De rättegångskostnader som har uppkommit i detta överklagande skall, enligt artikel 122 första stycket jämförd med artikel 69.2 första stycket i domstolens rättegångsregler, ersättas av Europaparlamentet.(38)
VII – Förslag till avgörande
63. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen skall
1) bifalla överklagandet på den andra grunden för Chantal Hectors överklagande av förstainstansrättens femte avdelnings dom av den 23 januari 2003 i mål T-181/01,
2) upphäva nämnda dom,
3) delvis bifalla den talan som väckts av Chantal Hectors och ogiltigförklara tillsättningen av B på tjänsten som tillfälligt anställd biträdande handläggare med nederländska som modersmål vid PPE-DE-gruppen (kungörelse nr G‑453) samt ogiltigförklara beslutet av nämnda parlamentariska grupps ordförande av den 28 maj 2001, genom vilket det klagomål som framställts av klaganden mot nämnda tillsättning avslogs,
4) i övrigt ogilla överklagandet, och
5) förklara att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad som uppkommit i första instans samt förplikta Europaparlamentet att ersätta de rättegångskostnader som har uppkommit i överklagandet.
(1) .
(2)
–	Dom av den 23 januari 2003 i mål T-181/01, Hectors mot Europaparlamentet (REG 2003, s. II‑103).
(3)
–	Rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 259/68 av den 29 februari 1968 om fastställande av tjänsteföreskrifter för tjänstemännen i Europeiska gemenskaperna och anställningsvillkor för övriga anställda i dessa gemenskaper samt om införande av särskilda tillfälliga åtgärder beträffande kommissionens tjänstemän (EGT L 56, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 39). Denna förordning, genom vilken rådens förordningar nr 31 (EEG), nr 11 (EKSG) av den 18 december 1961 (EGT 1962, 45, s. 1385) ändrades, har i sin tur ändrats vid ett flertal tillfällen.
(4)
–	Datum för offentliggörande är detsamma som för tjänsteföreskrifterna.
(5)
–	Interna bestämmelser om rekrytering av tjänstemän och övriga anställda, samt om byte av kategori eller tjänst (konsoliderad text efter de ändringar som trädde i kraft åren 1989, 1992, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998 och 2001).
(6)
– Ordföranden borde ha hänvisat till artiklarna 8 och 9 i de interna bestämmelserna och till den parlamentariska gruppens femte och sjätte ”regler”.
(7)
–	I artikel 212 i EG-fördraget, som på sin tid (i likhet med artikel 186 i EKSG-fördraget) ersattes av artikel 24.2 i fördraget, genom vilken ett enda råd och en enda kommission för Europeiska gemenskaperna inrättas, av den 9 april 1965, återges utan ändringar innehållet i nämnda artikel 24.1 andra stycket. Denna lagstiftningsåtgärd genomfördes genom Amsterdamfördraget (artikel 6.71).
(8)
–	Dessa anställda som hör till den kategori som betecknas som ”extern personal”, på vilka varken tjänsteföreskrifterna eller anställningsvillkoren är tillämpliga, är i sin tur uppdelade i två grupper. Den första gruppen omfattar utstationerade nationella experter, korrespondenter, sakkunniga på tillfälligt uppdrag och praktikanter, som omfattas av särskilda föreskrifter för varje institution. Den andra gruppen omfattar civilrättsligt reglerade förhållanden, bland annat personer som rekryteras till ett arbete, personer som omfattas av företagsavtal eller vikarier inom ramen för avtal som undertecknas med personaluthyrningsföretag.
(9)
–	I förslaget till rådets nya förordning, genom vilket tjänsteföreskrifterna och anställningsvillkoren ändras [KOM (2002) 213, slutlig], läggs typen kontraktsanställd till.
(10)
–	Fuentetaja Pastor, J.A., Función pública comunitaria, Marcial Pons, Ediciones Jurídicas y Sociales S.A., Madrid-Barcelona 2000, s. 50.
(11)
–	I definitionen av tjänstemän i artikel 1 i tjänsteföreskrifterna hänvisas till fasta tjänster. Övriga anställda, antingen tillfälligt anställda eller extraanställda, kan också tillsättas på denna typ av tjänster, vilket framgår av artiklarna 2 b och 2 d samt 3 b i anställningsvillkoren. Penaud, J. har, i ”La fonction publique des Communautés Européennes”, Problèmes politiques et sociaux, ”La Documentation Française”, nr 617, Paris, den 13 oktober 1989, s. 11, påpekat att rekryteringen av en tillfälligt anställd inte motiveras av att denne kommer att inneha en tillfällig tjänst. Detta kan vara fallet, men det kan även förhålla sig så att denne tillfälligt innehar en fast tjänst.
(12)
–	Fuentetaja Pastor, J.A., a.a., s. 44.
(13)
–	I artikel 1 första stycket i tjänsteföreskrifterna anges att ”[m]ed en tjänsteman i gemenskaperna avses … varje person som … har tillsatts på en fast tjänst vid en av gemenskapernas institutioner …”. Med utgångspunkt i denna artikel, jämförd med bestämmelserna i anställningsvillkoren som begränsar varaktigheten för de kontrakt som undertecknas med tillfälligt anställda, kan det konstateras att det centrala för ställningen som tjänsteman är anställningens varaktighet och att tillsättningen avser en fast tjänst.
(14)
–	 Begreppet ”tjänster inom gemenskapen” bör dock avgränsas till uppgifter som avser ledning, utformning, kontroll, tolkning och verkställande av Europeiska unionens politik, som handhas av anställda som lyder under ett regelverk, antingen på stadigvarande basis eller, beroende på uppdragets art, på tillfällig basis, medan praktiskt arbete av rent stödjande karaktär kan regleras genom ett annat system som ligger närmare arbetsrättens institutioner. Det ovannämnda förslaget till den nya förordningen om ändring av tjänsteföreskrifterna och anställningsvillkoren tycks delvis följa denna linje genom att typen kontraktsanställd skapas för personer som utför manuellt arbete eller serviceuppgifter (artikel 3.1 första strecksatsen).
(15)
–	Europeiska kommissionen (GD IX, direktoratet för personal, Anställning), Riktlinjer för uttagningskommittéer, oktober 1996, s. 9 och s. 10.
(16)
–	I alla händelser är förfarandena för urval av tjänstemän inte, per se, tillämpliga på tillfälligt anställda, vilket förstainstansrätten slog fast i dom av den 20 september 2001 i mål T-95/01, Coget m.fl. mot revisionsrätten (REGP s. I-A-191, s. II‑879), punkt 56, som nämns i punkt 94 i den överklagade domen.
(17)
–	Detta har slagits fast av domstolen i fråga om de villkor som ställs för att inge en ansökan (dom av den 17 januari 1992 i mål C-107/90 P, Hochbaum mot kommissionen, REG 1992, s. I-157, punkt 9) eller för tillträde till tjänsten (dom av den 7 februari 1990 i mål C-343/97, Culin mot kommissionen, REG 1990, s. I-225, punkt 19) samt för inrättandet av ett rådgivande förhandsförfarande med medverkan av en uttagningskommitté (dom av den 21 april 1983 i mål 282/81, Ragusa mot kommissionen (REG 1983, s. 1245), punkt 18).
(18)
–	Dom av den 7 januari 2004 i de förenade målen C‑204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C‑213/00 P, C-217/00 P och C‑219/00 P, Aalborg Portland mot kommissionen m.fl. (REG 2004, s. I-0000).
(19)
–	Dom av den 9 december 1993 i mål C-115/92, parlamentet mot Volger (REG 1993, s. I-6549).
(20)
–	Dom av den 18 september 2003 i mål T-73/01, Pappas mot Europeiska unionens regionkommitté (REG 2003, s. I-0000).
(21)
–	Dom av den 21 januari 2004 i mål T-328/01, Robinson mot Europaparlamentet (REG 2004, s. I‑0000).
(22)
–	EGT C 364, 2000, s. 1.
(23)
–	Domen i det ovannämnda målet parlamentet mot Volger, punkterna 22 och 23.
(24)
–	Se domstolens dom av den 28 maj 1980 i de förenade målen 33/79 och 75/79, Kuhner mot kommissionen (REG 1980, s. 1677), punkt 15, av den 14 juli 1983 i mål 176/82, Nebe mot kommissionen (REG 1983, s. 2475), punkt 21, av den 21 juni 1984 i mål 69/83, Lux mot revisionsrätten (REG 1984, s. 2447), punkt 36, och av den 13 december 1989 i mål C‑169/88, Prelle mot kommissionen (REG 1989, s. 4335), punkt 9.
(25)
–	Punkt 19 i mitt förslag till avgörande av den 14 juni 2001 i mål C‑120/99, Italien mot rådet, där dom meddelades den 25 oktober samma år (REG 2001, s. I‑7997).
(26)
–	I domen i målet parlamentet mot Volger påpekade domstolen att även om den myndighet som är behörig att sluta anställningsavtal inte generellt är skyldig att besvara ett klagomål, är detta inte fallet när det klandrade beslutet saknar en motivering (punkt 23), och tystnad är den absoluta formen av bristande motivering.
(27)
–	Förstainstansrätten erinrade i dom av den 17 november 1998 i dom T-217/96, Fabert-Goossens mot kommissionen (REGP 1998, s. I-A-607, s. II-1841), om att institutionerna förfogar över en mycket omfattande frihet att välja mellan de sökande som anges på lämplighetslistor, såtillvida att de inte har någon skyldighet att sedan urvalsförfarandet inletts avsluta detta med att tillsätta den lediga platsen eller att respektera den exakta rangordningen mellan de personer som godkänts (punkt 28).
(28)
–	Se domstolens dom av den 9 juli 1987 i de förenade målen 44/85, 77/85, 294/85 och 295/85, Hochbaum och Rawes mot kommissionen (REG 1987, s. 3259), punkt 16.
(29)
–	Förstainstansrättens dom av den 30 januari 1992 i mål T-25/90, Schönherr mot Ekonomiska och sociala kommittén (REG 1992, s. II-63), punkt 29.
(30)
–	Dom av den 26 januari 1995 i mål T-60/94, Pierrot mot domstolen (REG 1995, s. I-A-23, s. II‑77).
(31)
–	Som bekant kan domstolen endast avhjälpa förstainstansrättens felaktiga rättstillämpning, aldrig fastställa de faktiska omständigheterna, med undantag för kontrollen av den rättsliga bedömningen av dessa omständigheter (se dom av den 21 juni 2001 i de förenade målen C‑280/99 P–C-282/99 P, Moccia Irme m.fl. mot kommissionen (REG 2001, s. I‑4717), punkt 78, av den 10 juli 2001 i mål C-315/99 P, Ismeri Europa mot revisionsrätten (REG 2001, s. I-5281), punkt 19, och av den 7 januari 2004 i det ovannämnda målet Aalborg Pórtland mot kommissionen m.fl., punkterna 47–49).
(32)
–	Se punkt 3 i generaladvokaten Tesauros förslag till avgörande av den 15 oktober 1991 i det ovannämnda målet Hochbaum mot kommissionen.
(33)
–	Domen i det ovannämnda målet Ragusa mot kommissionen, punkt 13, och dom av den 3 april 2003 i mål C-277/01 P, parlamentet mot Samper (REG 2003, s. I-3019), punkt 35.
(34)
–	Sedan domen av den 7 juni 1972 i mål 20/71, Sabbatini mot Europaparlamentet (REG 1972, s. 345), liksom i domen av den 20 mars 1984 i de förenade målen 75/82 och 117/82, Razzouk och Beydoun mot kommissionen (REG 1984, s. 1509), har domstolen erkänt behovet av att garantera jämlikhet mellan manliga och kvinnliga arbetstagare i gemenskapen, en princip som inte bara följer av tillämpningen av artikel 119 i EG‑fördraget (nu artikel 141 EG), utan även av innehållet i de gemenskapsdirektiv som har antagits inom detta område. I rådets direktiv 97/80/EG av den 15 december 1997 om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering (EGT L 104, s. 6) och i rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling (EGT L 303, s. 16) föreskrivs i de första styckena i artiklarna 4 respektive 10 att när personer lägger fram fakta som ger anledning att anta att det har förekommit diskriminering, åligger det svaranden att bevisa att det inte föreligger något brott mot denna princip.
(35)
–	Se, e contrario, punkterna 27–29 i domen i det ovannämnda målet Culin mot kommissionen.
(36)
–	Se domarna i de ovannämnda målen Hochbaum och Rawes mot kommissionen och Culin mot kommissionen, punkterna 22 respektive 26. Se även dom av den 7 oktober 1985 i mål 128/84, Van der Stijl mot kommissionen (REG 1985, s. 3281), punkt 26.
(37)
–	Den konsoliderade texten har offentliggjorts i EGT 203, C 193, s. 41.
(38)
–	Den konsoliderade texten har offentliggjorts i EGT 203, C 193, s. 1.