62020CJ0501_RES
Mål C‑501/20
MPA
mot
LCDNMT
(begäran om förhandsavgörande från Audiencia Provincial de Barcelona)
Domstolens dom (tredje avdelningen) av den 1 augusti 2022
”Begäran om förhandsavgörande – Civilrättsligt samarbete – Domstols behörighet och erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar – Förordning (EG) nr 2201/2003 – Artiklarna 3, 6, 7, 8 och 14 – Begreppet hemvist – Behörighet, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet – Förordning (EG) nr 4/2009 – Artiklarna 3 och 7 – Medborgare från två olika medlemsstater som är bosatta i ett tredjeland såsom kontraktsanställda vid Europeiska unionens delegation i detta tredjeland – Fastställande av behörighet – Forum necessitatis”
Civilrättsligt samarbete – Domstols behörighet och erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar – Förordning nr 2201/2003 – Domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i fråga om underhållsskyldighet – Förordning nr 4/2009 – Begreppet hemvist – Bedömningskriterier – Makar som påstås ha diplomatstatus i egenskap kontraktsanställda vid unionens delegation i ett tredjeland – Saknar betydelse
(Haagprotokollet av den 23 november 2007, artikel 3; rådets förordning nr 2201/2003, artikel 3.1 a, och rådets förordning nr 4/2009, skäl 8 och artikel 3 a och b)
(se punkterna 41–47, 49, 53 och 66 samt punkt 1 i domslutet)
Civilrättsligt samarbete – Domstols behörighet och erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar – Förordning nr 2201/2003 – Domstols behörighet i mål om föräldraansvar – Begreppet barnets hemvist – Bedömningskriterier – Moderns medborgarskap och bosättningsort före äktenskapet i den medlemsstat där talan väckts – Saknar betydelse – Underåriga barn som är födda i den medlemsstaten och som är medborgare i den staten – Otillräcklig omständighet
(Rådets förordning nr 2201/2003, skäl 12 och artikel 8.1)
(se punkterna 71, 72, 75–78 samt punkt 2 i domslutet)
Civilrättsligt samarbete – Domstols behörighet och erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar – Förordning nr 2201/2003 – Behörighet i övriga fall – Räckvidd – Svaranden i det nationella målet är medborgare i en annan medlemsstat än den där talan väckts – Behörighet i övriga fall föreligger inte för nämnda domstol i mål om äktenskapsskillnad – Ingen inverkan på frågor om föräldraansvar
(Rådets förordning nr 2201/2003, artiklarna 3–6 och 7.1 samt artiklarna 8–14)
(se punkterna 81–85, 89–91, 96 samt punkt 3 i domslutet)
Civilrättsligt samarbete – Domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i fråga om underhållsskyldighet – Förordning nr 4/2009 – Domstols behörighet i fråga om underhållsskyldighet – Forum necessitatis – Tillämplighet – Villkor
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 24.2; Haagkonventionen av den 23 november 2007; rådets förordning nr 4/2009, skäl 16 och artiklarna 3–7)
(se punkterna 99, 101, 105–111, 113 samt punkt 4 i domslutet)
Resumé
Domstolen har lämnat närmare anvisningar om vilken domstol som är behörig i mål om äktenskapsskillnad, föräldraansvar och underhållsskyldighet
Domstolen definierar dessutom kriteriet
”hemvist
” som avgör vilken domstol som är behörig i tvistemål
År 2015 flyttade två kontraktsanställda vid Europeiska kommissionen, som tidigare var bosatta i Guinea-Bissau, till Togo med sina underåriga barn på grund av deras tjänstgöring vid Europeiska unionens delegation i detta tredjeland. Modern är spansk medborgare och fadern är portugisisk medborgare, medan barnen, som är födda i Spanien, har både spanskt och portugisiskt medborgarskap. Makarna separerade år 2018 varvid modern och barnen bor kvar i den gemensamma bostaden i Togo medan fadern bor på hotell i samma stat.
År 2019 lämnade modern in en ansökan om äktenskapsskillnad till en spansk domstol och yrkade bland annat att hon skulle tillerkännas vårdnad om barnen och föräldraansvar samt beviljas underhåll för barnen. Nämnda domstol förklarade sig emellertid sakna territoriell behörighet på grund av att parterna inte hade hemvist i Spanien.
Modern överklagade till Audiencia Provincial de Barcelona (Provinsdomstolen i Barcelona, Spanien), som beslutade att ställa flera tolkningsfrågor till EU-domstolen för att, mot bakgrund av makarnas och deras barns särskilda situation, kunna avgöra huruvida de spanska domstolarna var behöriga enligt förordningarna nr 2201/2003 (
1
) och nr 4/2009 (
2
).
I sin dom preciserar domstolen de omständigheter som är relevanta för att fastställa parternas hemvist, vilket utgör behörighetskriterium i nämnda förordningar. Domstolen anger även under vilka omständigheter en domstol vid vilken talan väckts kan förklara sig behörig i mål om äktenskapsskillnad, föräldraansvar och underhållsskyldighet när ingen domstol i en medlemsstat normalt är behörig.
Domstolens bedömning
Begreppet makarnas ”hemvist” i de alternativa behörighetsgrunder som föreskrivs i artikel 3.1 a i förordning nr 2201/2003 ska tolkas självständigt och enhetligt. Begreppet kännetecknas inte bara av den berörda personens avsikt att etablera centrum för sina normala levnadsintressen på en viss plats, utan även av en tillräckligt stadigvarande närvaro i den berörda medlemsstaten. Samma definition gäller även för begreppet ”hemvist” i fråga om underhållsskyldighet, i den mening som avses i behörighetsreglerna i artikel 3 a och b i förordning nr 4/2009, eftersom detta begrepp ska styras av samma principer och kännetecknas av samma kriterier som i Haagprotokollet om tillämplig lag för underhållsskyldighet. Den omständigheten att de berörda makarna är kontraktsanställda vid unionen och tjänstgör vid en av unionens delegationer för tredjeland samt att de, såsom i förevarande fall, påstås ha diplomatstatus där, kan inte påverka tolkningen av begreppet hemvist i den mening som avses i de ovannämnda bestämmelserna.
När det gäller barnets hemvist i den mening som avses i artikel 8.1 i förordning nr 2201/2003 avseende mål om föräldraansvar utgör även detta ett självständigt begrepp. Detta begrepp innefattar ett krav på åtminstone en fysisk närvaro i en viss medlemsstat, som inte på något sätt är tillfällig eller sporadisk och som ger uttryck för att barnet i viss utsträckning är integrerat i socialt hänseende och i familjehänseende. I detta avseende saknar den anknytning som utgörs av moderns medborgarskap och hennes bosättning, före äktenskapets ingående, i den medlemsstat där talan om föräldraansvar väckts relevans, medan det inte utgör en tillräcklig omständighet att de minderåriga barnen är födda i denna medlemsstat och är medborgare i denna stat.
Denna tolkning av begreppet hemvist skulle, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, kunna leda till att ingen domstol i en medlemsstat, med stöd av de allmänna behörighetsreglerna i förordning nr 2201/2003, är behörig att pröva en ansökan om äktenskapsskillnad och frågor om föräldraansvar. I ett sådant fall kan artiklarna 7 och 14 i förordningen ge en domstol vid vilken talan väckts rätt att på det ena respektive det andra området tillämpa nationella behörighetsregler, dock med en annan räckvidd. I äktenskapsmål finns ingen sådan behörighet i övriga fall för domstolen i den medlemsstat där talan väckts när svaranden är medborgare i en annan medlemsstat, vilket emellertid inte hindrar att domstolarna i den sistnämnda medlemsstaten är behörig enligt nationell rätt. I mål om föräldraansvar utgör däremot inte den omständigheten att svaranden är medborgare i en annan medlemsstat hinder för att domstolen i den medlemsstat där talan väckts erkänner sin behörighet.
Ett annat regelverk föreskrivs i fråga om underhållsskyldighet när samtliga parter i målet inte har hemvist i en medlemsstat. I detta fall uppställs i artikel 7 i förordning nr 4/2009 fyra kumulativa villkor för att en domstol i en medlemsstat undantagsvis ska kunna fastställa att den är behörig i kraft av nödvändighet (forum necessitatis). För det första ska den domstol vid vilken talan väckts kontrollera att ingen domstol i en medlemsstat är behörig enligt artiklarna 3–6 i förordning nr 4/2009. För det andra måste den aktuella tvisten ha en nära anknytning till ett tredjeland, vilket är fallet när samtliga parter har hemvist där. För det tredje krävs det för tillämpning av villkoret att förfarandet inte rimligen kan inledas eller genomföras eller visar sig vara omöjligt i det berörda tredjelandet, att tillgången till rättslig prövning i tredjelandet, med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, i rättsligt eller faktiskt hänseende hindras, bland annat, på grund av diskriminerande processuella villkor eller villkor som strider mot en rättvis rättegång. Slutligen ska tvisten ha tillräcklig anknytning till den medlemsstat där talan väckts, vilken bland annat kan grunda sig på den ena partens medborgarskap.
(
1
)	Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (EUT L 338, 2003, s. 1).
(
2
)	Rådets förordning (EG) nr 4/2009 av den 18 december 2008 om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet (EUT L 7, 2009, s. 1).