62023CJ0393_RES
Дело C‑352/23
Athenian Brewery SAиHeineken NV
срещу
Macedonian Thraces Brewery SA
(Преюдициално запитване, отправено от Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия)
Решение на Съда (пети състав) от 13 февруари 2025 година
„Преюдициално запитване — Съдебно сътрудничество по граждански и търговски дела — Компетентност, признаване и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент (ЕС) № 1215/2012 — Специална компетентност — Член 8, точка 1 — Множество ответници — Искове, свързани с „такава тясна връзка“, че е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно — Член 102 ДФЕС — Понятие за предприятие — Дружество майка и дъщерно дружество — Извършено от дъщерното дружество нарушение — Презумпция за упражняване на решаващо влияние от дружеството майка — Солидарна отговорност — Решение на национален орган по конкуренция — Иск за обезщетение“
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент № 1215/2012 — Специална компетентност — Множество ответници — Компетентност на съда на един от ответниците — Стриктно тълкуване — Условие — Връзка — Понятие за свързаност
(Регламент № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета, член 4 и член 8, точка 1)
(вж. т. 21—27)
Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Критерии за преценка — Презумпция за решаващо влияние, упражнявано от дружеството майка върху изцяло или почти изцяло притежаваните от него дъщерни дружества — Оборим характер — Физическо или юридическо лице, което твърди, че е претърпяло вреда вследствие на участието на дадено дъщерно дружество в нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза — Предявен срещу дружеството майка иск — Приложимост на презумпцията
(член 102 ДФЕС, Регламент № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета, член 8, параграф 1)
(вж. т. 37—40)
Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Съдебна компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент № 1215/2012 — Специална компетентност — Множество ответници — Компетентност на съда на един от ответниците — Проверка от националните юрисдикции на тяхната международна компетентност — Събиране на доказателства — Обхват
(Регламент № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 41—47 и диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Hoge Raad der Nederlanden (Върховен съд на Нидерландия), Съдът доразвива практиката си относно правилото за специална компетентност, предвидено в член 8, параграф 1 от Регламент № 1215/2012, (
1
) съгласно което срещу лице с местоживеене в държава членка може да бъде предявен иск, когато то е един от множество ответници, в съдилищата по местоживеенето на всеки от тях, при условие че исковете са в „такава тясна връзка“, че е целесъобразно те да бъдат разгледани и решени заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства. Контекстът на преюдициалното запитване е свързан с иск срещу дружество майка, установено в Нидерландия, и негово дъщерно дружество със седалище в друга държава членка, да бъдат осъдени солидарно да поправят вредата, претърпяна в резултат на извършено от това дъщерно дружество нарушение на правилата на конкуренцията, който иск е предявен от пострадалото от нарушението лице пред компетентния по седалището на дружеството майка съд. От Съда се иска да установи дали, за да прецени дали е налице такава тясна връзка и за да установи международната си компетентност, посоченият национален съд може да се основе на оборимата презумпция (
2
), според която в специфичния случай, при който дружество майка притежава пряко или непряко целия или почти целия капитал на своето дъщерно дружество, което е извършило нарушение на правилата за конкуренция, се приема, че това дружество майка на практика е упражнявало решаващо влияние върху поведението на това дъщерно дружество и може да бъде държано отговорно за нарушението по същия начин, както това дъщерно дружество (наричана по-нататък „презумпция за упражняване на решаващо влияние и за отговорност на дружеството майка“).
Пивоварните Athenian Brewery SA (по-нататък „AB“) и Macedonian Thrace Brewery SA (по-нататък „MTB“) са установени в Гърция и осъществяват дейност на гръцкия пазар на бира. AB е част от групата Heineken, чието дружество майка Heineken NV е установено в Амстердам (Нидерландия) и определя стратегията и целите на групата, без самото то да извършва оперативна дейност в Гърция. Между септември 1998 г. и 14 септември 2014 г. Heineken притежава непряко около 98,8 % от капитала на AB.
С решение от 19 септември 2014 г. гръцкият орган за защита на конкуренцията установява, че през посочения период AB злоупотребява с господстващото си положение на гръцкия пазар на бира и че това поведение представлява единно продължено нарушение на член 102 ДФЕС, както и на гръцкия Закон за защита на конкуренцията. Въпреки искането на MTB, което настоява Heineken да бъде включено в разследването, в решението си органът за защита на конкуренцията приема, че няма доказателства за прякото участие на Heineken в установените нарушения и че конкретните обстоятелства не дават основание да се предположи, че Heineken упражнявало решаващо влияние върху AB.
MTB предявява иск пред Rechtbank Amsterdam (Първоинстанционен съд Амстердам, Нидерландия), с който претендира AB и Heineken да бъдат обявени за солидарно отговорни за посоченото в нарушение и следователно да бъдат осъдени солидарно да поправят всички вреди, претърпени от MTB в резултат на това нарушение.
Първоинстанционният съд в Амстердам признава, че е компетентен да разгледа предявените претенции срещу Heineken на основание член 4, параграф 1 от Регламент № 1215/2012, доколкото седалището на това дружество е в Амстердам. Той обаче обявява, че не е компетентен да разгледа исковете срещу AB, като приема, че не е изпълнено изискването за наличие на тясна връзка по смисъла на член 8, точка 1 от същия регламент между исковете срещу Heineken и AB.
Въззивният съд отменя решението на първоинстанционния съд в Амстердам и връща делото на този съд за ново разглеждане и постановяване на решение по същество. Въззивният съд приема, че тези дружества се намират в едно и също фактическо положение и че не може да се изключи възможността те да образуват едно и също предприятие.
AB и Heineken подават касационна жалба пред Върховния съд на Нидерландия, който е запитващата юрисдикция. Този съд иска по същество да се установи дали при обстоятелствата по главното производство (
3
) член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 изключва възможността сезираният с тези искове съд по местоживеенето на дружеството майка да установи международната си компетентност, като се основе изключително на презумпцията за решаващо влияние и за отговорност на дружеството майка.
Съображения на Съда
Съдът припомня най-напред, че предвиденото в посочената по-горе разпоредба правило за специална компетентност, доколкото дерогира принципа за компетентност на съда по местоживеенето на ответника, трябва да се тълкува стриктно.
Следователно за целите на прилагането на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 трябва да се провери дали между исковете, предявени от един и същ ищец срещу различни ответници, съществува такава връзка, че е налице интерес те да бъдат разгледани заедно, за да се избегне рискът от противоречащи си съдебни решения, постановени в отделни производства. За да може решенията да се разглеждат като такива, трябва да съществува различие в разрешаването на спора, което да се вписва в рамките на едни и същи фактически и правни обстоятелства (
4
).
Задължение е на запитващата юрисдикция да прецени дали такава ситуация е налице, като вземе предвид всички релевантни обстоятелства по поставеното за разглеждане дело и да се увери, че исковете, предявени срещу единствения съответник, местоживеенето на когото обосновава компетентността на сезирания съд, нямат за цел изкуствено да отговорят на условията за прилагане на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012.
Съдът обаче може да предостави насоките за тълкуване на правото на Съюза, които са полезни за тази преценка. Така Съдът е постановил, че условието да са налице едни и същи фактически и правни обстоятелства трябва да се счита за изпълнено, когато няколко предприятия, които са участвали в установено с решение на Европейската комисия единно продължено нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза, са посочени като ответници в искове, предявени на основание участието им в това нарушение, независимо от обстоятелството, че ответниците в главното производство са участвали в различно място и по различно време в осъществяването на съответния картел. (
5
).
Такава констатация се налага и в случай на искове, предявени на основание на участието на дружество в нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза и предявени срещу това дружество, както и срещу неговото дружество майка, по повод на които се твърди, че те заедно образуват едно и също предприятие.
Това е така, защото, когато е установено, че дружеството майка и дъщерното му дружество са част от една и съща стопанска единица и следователно формират едно-единствено предприятие по смисъла на правото на Съюза, самото съществуване на тази стопанска единица, извършила нарушението, е от решаващо значение за определянето на отговорността на едното или на другото дружество, формиращо предприятието, за антиконкурентното поведение на същото предприятие. Понятията „предприятие“ и „стопанска единица“ по право водят ipso iure до солидарна отговорност на субектите, образуващи стопанската единица към момента на извършване на нарушението.
В това отношение фактът, че какъвто е настоящият случай, солидарната отговорност на дружеството майка и неговото дъщерно дружество за нарушението на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза не е установена с окончателно решение на Комисията, не е пречка по отношение на такива искове да се приложи член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012.
В случая запитващата юрисдикция иска да знае какви са последиците за евентуалното прилагане на посочената разпоредба вследствие на обстоятелството, че от една страна, в подкрепа на предявените искове срещу дружество, участвало в нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза, както и срещу дружеството, което притежава изцяло или почти изцяло капитала на първото, жалбоподателят се позовава на презумпцията за решаващо влияние и за отговорност на дружеството майка, и от друга страна, че второто дружество оспорва да е упражнявало решаващо влияние върху дъщерното си дружество и да е образувало заедно с него една стопанска единица.
На първо място, Съдът посочва, че тази презумпция е развита от съответните предприятия във връзка с обжалване на решенията на Комисията, с които се установява участието им в нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза и с които им се налагат глоби на основание на Регламент № 1/2003 (
6
). В този контекст е достатъчно Комисията да докаже, че целият или почти целият капитал на дъщерно дружество е притежаван от неговото дружество майка, за да може да се презумира, че последното действително упражнява решаващо влияние върху търговската политика на това дъщерно дружество. Вследствие на това ще бъде възможно да счита, че дружеството майка е солидарно отговорно за плащането на наложената на неговото дъщерно дружество глоба, освен ако това дружество майка, което трябва да обори тази презумпция, не представи достатъчно доказателства, които са от естество да установят, че неговото дъщерно дружество има самостоятелно поведение на пазара (
7
).
Съдът подчертава, че тази презумпция може да намери приложение и в случай че физическо или юридическо лице предяви иск, с който твърди, че е претърпяло вреда вследствие на участието на дружество в нарушение на правилата за конкуренция съгласно правото на Съюза, и който иск е насочен срещу друго дружество, което притежава целия или почти целия капитал на първото (
8
).
На второ място, от практиката на Съда следва, че на етапа на проверката на компетентността сезираният съд не преценява нито допустимостта, нито основателността на иска съгласно правилата на националното право, а само установява връзката с държавата на сезирания съд, обосноваваща компетентността му по силата на член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012.
Следователно в положение като разглежданото в главното производство сезираният съд може да се ограничи да провери дали a priori не е изключено упражняването на решаващо влияние на дружеството майка по отношение на дъщерното дружество, за да може той да установи своята компетентност, доколкото националното право позволява това.
Такъв би бил случаят, ако жалбоподателят се позовава на презумпцията за решаващо влияние и отговорност на дружеството майка. Проверката за липсата на изкуствен характер на предявения иск срещу дружеството майка обаче предполага ответниците да могат да се позоват на доказателствени индиции, въз основа на които може да се допусне или че дружеството майка не притежава пряко или непряко целия или почти целия капитал на своето дъщерно дружество, или че тази презумпция все пак трябва да бъде оборена.
При тези условия, когато са предявени искове срещу дружество майка и негово дъщерно дружество, с които се иска тези дружества да бъдат осъдени солидарно да поправят вредите, претърпени в резултат на извършено от дъщерното дружество нарушение на правилата на конкуренцията, член 8, точка 1 от Регламент № 1215/2012 допуска възможността сезираният с тези искове съд по местоживеенето на дружеството майка да установи международната си компетентност, като се основе изключително на презумпцията за решаващо влияние и за отговорност на дружеството майка, доколкото тези ответници не са лишени от вече посочената възможност.
(
1
)	Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 351, 2012 г., стр. 1).
(
2
)	Призната в практиката на Съда.
(
3
)	Те се характеризират с факта, че Heineken само по себе си не развива дейност на гръцкия пазар за бира, а предявената спрямо него от МТВ претенция се основава единствено на решаващото влияние, което се твърди, че то упражнявало върху поведението на АВ, и на обстоятелството, че Heineken оспорва упражняването на такова влияние.
(
4
)	Решение от 21 май 2015 г., CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, т. 20).
(
5
)	Решение CDC Hydrogen Peroxide (посочено по-горе, т. 21).
(
6
)	Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора [членове 101 ДФЕС и 102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
(
7
)	Решение от 26 октомври 2017 г., Global Steel Wire и др./Комисия (C‑457/16 P и C‑459/16 P—C‑461/16 P, EU:C:2017:819, т. 84 и цитираната съдебна практика).
(
8
)	Всъщност понятието „предприятие“ по смисъла на правилата за конкуренция в правото на Съюза не би могло да има различен обхват в контекста на налаганите от Комисията глоби на основание член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 и в контекста на исковете за вреди от нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията.