62013CC0037
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 3 април 2014 година (
1
)
Дело C‑37/13 PNexans SAи
Nexans France SAS
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Конкуренция — Регламент (ЕО) № 1/2003 — Административно производство — Внезапна проверка — Решение, с което се разпорежда извършването на проверка — Задължение за мотивиране — Географски обхват — Подозрение за нарушение на конкуренцията със световен обхват — Правомощие на Комисията да проверява търговска документация относно операции извън Европейското икономическо пространство“
I – Въведение
1.
Обикновено шокът е голям, когато инспектори на Европейската комисия — в повечето случаи в ранните утринни часове — внезапно се появят пред вратите на дадено предприятие и искат да го проверят в рамките на т.нар. „dawn raids“, за да разследват дали то е замесено в машинации, нарушаващи правилата за конкуренция.
2.
За да бъдат предприятията в такова положение защитени от непропорционални или дори произволни действия при проверката в помещенията им, за да бъде съблюдавано правото им на защита и същевременно те да получат яснота за обхвата на задължението си за съдействие, правото на Съюза предвижда определени процесуални гаранции. По-специално решението за проверка, въз основа на което действат инспекторите на Комисията, трябва да е надлежно мотивирано.
3.
Настоящото дело дава на Съда повод да уточни по-подробно правните изисквания за мотивирането на такива решения за проверка. Във фокуса на интереса в случая е все още недостатъчно изясненият аспект на географските граници на разследваните от Комисията нарушения на конкуренцията.
4.
Колко конкретно трябва да е становището на Комисията, що се отнася до географски релевантните пазари, на този ранен етап от производството? Трябва ли решението за проверка да указва дали и доколко дадено предприятие е длъжно да даде на инспекторите на Комисията възможност да се запознаят с неговата търговска документация относно действия извън европейския вътрешен пазар? Това по същество са правните въпроси, които трябва да се изяснят в настоящото производство по обжалване.
5.
Тези въпроси възникват в контекста на подозиран картел относно електрически кабели с високо напрежение и свързаните с тях материали, във връзка с който Комисията преди няколко години започва разследване и в началото на 2009 г. извършва внезапни проверки, включително в помещенията на Nexans, Франция. Там тя преглежда и многобройни документи, отнасящи се до проекти за електрически кабели на извъневропейски пазари. Сега страните в производството по същество спорят дали мотивите на решението за проверка обосновават в достатъчна степен такъв подход.
6.
Решението на Съда по настоящото дело ще има известно значение за бъдещата административна практика на Комисията.
II – Правна уредба
7.
Разпоредбите от първичното право, относими към настоящия случай, са, от една страна, член 81 ЕО (понастоящем член 101 ДФЕС), и от друга, член 253 ЕО (понастоящем член 296, параграф 2 ДФЕС) (
2
). Освен това от вторичното право е релевантен член 20 от Регламент (ЕО) № 1/2003 (
3
).
8.
Член 20 от Регламент № 1/2003 гласи наред с останалото:
„1.   За да изпълни задълженията, възложени ѝ с настоящия регламент, Комисията може да извършва всички необходими проверки на предприятия или на сдружения на предприятия.
[…]
4.   Предприятията и сдруженията на предприятия са длъжни да се подчинят на проверките, разпоредени с решение на Комисията. В решението се посочват предметът и целта на проверката, насрочва се дата, на която тя ще започне, и се посочват санкциите, предвидени в членове 23 и 24, и правото на обжалване на решението пред Съда на Европейските общности. Комисията взема такива решения след допитване до органа по конкуренция на държавата членка, на чиято територия ще се извърши проверката“.
9.
Освен това релевантен е и член 4 от Регламент № 1/2003, който гласи:
„С цел прилагане на членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] Комисията разполага с правомощията, предвидени в настоящия регламент“.
III – Обстоятелства, предхождащи спора
А – Фактическа обстановка и административно производство
10.
Жалбоподателите в първоинстанционното производство и жалбоподатели пред Съда, Nexans SA и изцяло притежаваното от него дъщерно дружество Nexans France SAS, са две френски дружества, които извършват дейност в сектора на електрическите кабели.
11.
С Решение C (2009) 92/1 от 9 януари 2009 г. Комисията разпорежда на Nexans и на всички пряко или непряко контролирани от него предприятия да бъде извършена проверка съгласно член 20, параграф 4 от Регламент № 1/2003 (наричано по-нататък „решението за проверка“).
12.
Член 1 от решението за проверка гласи наред с останалото:
„С настоящото Nexans […], както и всички пряко или непряко контролирани от него предприятия, включително Nexans France […], се задължават да се подчинят на проверка относно евентуалното му (им) участие в антиконкурентни споразумения и/или съгласувани практики, противоречащи на член 81 [ЕО…], във връзка с доставката на електрически кабели и свързаните с тях материали, включително подводни електрически кабели с високо напрежение, а в някои случаи и подземни електрически кабели с високо напрежение, състоящи се в представянето на съгласувани оферти за участие в процедури за възлагане на обществени поръчки, разпределянето на клиенти, както и неправомерен обмен на чувствителна търговска информация относно доставката на тези стоки“.
13.
Мотивите към решението за проверка са следните:
„Комисията получи информация, че доставчиците на електрически кабели, включително предприятията, адресати на настоящото решение, участват или са участвали в споразумения и/или съгласувани практики във връзка с доставката на електрически кабели и свързаните с тях материали, включително подводни електрически кабели с високо напрежение, а в някои случаи и подземни електрически кабели с високо напрежение, състоящи се в представянето на съгласувани оферти за участие в процедури за възлагане на обществени поръчки, разпределянето на клиенти, както и неправомерен обмен на чувствителна търговска информация относно доставката на тези стоки.
[…]
Съгласно получената от Комисията информация [т]ези споразумения и/или съгласувани практики […], които са въведени най-късно през 2001 г., все още съществуват. […Те] вероятно имат световен обхват.
Ако се окаже, че тези твърдения са основателни, описаните по-горе споразумения и съгласуваните практики биха представлявали много тежко нарушение на член 81 [ЕО].
За да може Комисията да провери всички факти относно презюмираните споразумения и съгласувани практики и контекста, в който се осъществяват, е необходимо да се извършат проверки съгласно член 20 от Регламент […] № 1/2003.
[…]“.
14.
Въпросната проверка е извършена в помещенията на Nexans France между 28 и 30 януари 2009 г., както и на 3 февруари 2009 г. от инспектори на Комисията, придружени от представители на Autorité de la concurrence (френския орган за защита на конкуренцията). След като решението за проверка е предварително съобщено, инспекторите на Комисията преглеждат и правят копия от многобройни документи и задават въпроси на служители на Nexans France, за да получат по-подробни разяснения по някои от търговските документи.
Б – Съдебно производство на първа инстанция
15.
На първа инстанция Nexans и Nexans France подават пред Общия съд жалба за отмяна на решението за проверка и също така търсят защита срещу две от действията на инспекторите на Комисията, извършени в рамките на проверката.
16.
Общият съд се произнася по тази жалба с решение от 14 ноември 2012 г. (
4
), като отменя решението за проверка, доколкото то се отнася до електрическите кабели, различни от подводните и подземните електрически кабели с високо напрежение, и до свързаните с тези други кабели материали; той отхвърля жалбата в останалата ѝ част (
5
).
17.
Nexans и Nexans France са осъдени да понесат направените от тях съдебни разноски, както и половината от съдебните разноски на Комисията. На Комисията пък е възложена останалата половина от направените от нея разноски (
6
).
IV – Производство пред Съда
18.
На 24 януари 2013 г. Nexans и Nexans France (наричани по-нататък също „жалбоподателите“) подават заедно настоящата жалба срещу решението на Общия съд. Жалбата, от една страна, е насочена срещу частта от обжалваното съдебно решение, в която Общият съд отхвърля жалбата на тези две дружества за отмяна, що се отнася до географския обхват на решението за проверка, и от друга страна, срещу решението на Общия съд относно съдебните разноски.
19.
Жалбоподателите искат от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение в частта, в която се отхвърля втората част от първото основание на жалбоподателите, според която географският обхват на решението за проверка е твърде широк и не е достатъчно ясен,
—
въз основа на информацията, с която разполага, да отмени решението за проверка, доколкото географският му обхват е твърде широк и доколкото то не е нито достатъчно обосновано, нито достатъчно ясно, или, при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за произнасяне по правните въпроси в съответствие с решението на Съда,
—
да отмени обжалваното съдебно решение в частта, в която Nexans е осъдено да понесе освен направените от него съдебни разноски и половината от съдебните разноски на Комисията в производството пред Общия съд, и да осъди Комисията да понесе съдебните разноски, направени от Nexans в производството пред Общия съд, в размер, определен от Съда по справедливост,
—
да осъди Комисията да понесе всички съдебни разноски, направени от Nexans в настоящото производство.
20.
От своя страна Комисията иска от Съда:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
21.
След писмената фаза на производството, на 26 февруари 2014 г. Съдът провежда устна фаза на производството по жалбата.
V – Анализ на основанията за обжалване
22.
В жалбата си Nexans и Nexans France не повдигат всички въпроси, които вече са били предмет на производството на първа инстанция. В производството по обжалване обсъждането се свежда, от правна страна, по-скоро до географския обхват на решението за проверка, докато същинският предмет на това решение — т.е. видът на изделията, засегнати от твърдените нарушения на конкуренцията — вече не е от значение. Също така вече не са предмет на делото и останалите действия на инспекторите на Комисията при проверката, които Nexans и Nexans France атакуват на първа инстанция.
23.
Жалбоподателите по същество твърдят, че Общият съд неправилно е отказал да отмени решението за проверка с оглед на географския му обхват (първо основание за обжалване). Те също така поддържат, че решението на Общия съд относно съдебните разноски в производството на първа инстанция е неправилно (второ основание за обжалване).
А – Първо основание за обжалване: изисквания към решението за проверка и неговия съдебен контрол с оглед на географския обхват
24.
Първото основание за обжалване е насочено срещу точки 95—100 от обжалваното съдебно решение и се състои от две части. Първо, жалбоподателите твърдят, че изискването за мотивиране не е спазено, що се отнася до географския обхват на решението за проверка (по този въпрос вж. по-долу раздел 1). Второ, според тях Общият съд не е разгледал в необходимата степен въпроса дали Комисията е имала достатъчно основания за подозрението си, че е налице нарушение на конкуренцията с „вероятно световен“ обхват (вж. по-долу раздел 2).
1. Изисквания за мотивиране (първа част от първото основание за обжалване)
25.
В първата част от първото си основание за обжалване жалбоподателите упрекват Общия съд, що се отнася до географския обхват на решението за проверка, от една страна, за това, че не е мотивирал в достатъчна степен решението си (по този въпрос вж. по-долу раздел 1, част а) и от друга, че е поставил твърде занижени изисквания към изложените от Комисията мотиви на нейното решение за проверка (вж. по този въпрос по-долу раздел 1, част б).
26.
Макар тези два аспекта по необходимост да имат допирни точки, те се отнасят до различни правни проблеми — в първия случай се твърди процесуална грешка на Общия съд, а във втория — материалноправна грешка на Общия съд; ето защо те следва да се разгледат поотделно. Евентуалната неправилност на мотивите на решението за проверка изобщо не означава непременно, че мотивите на решението на Общия съд са неправилни, и обратно.
а) По твърдението за липса на мотиви в решението на Общия съд (първо оплакване)
27.
Жалбоподателите най-напред се оплакват, че в мотивите на обжалваното съдебно решение не е надлежно посочено как Общият съд прави извода, че с позоваването на „вероятно световния обхват“ на предполагаемите споразумения и/или съгласувани практики Комисията е описала достатъчно подробно географския обхват на подозирания картел.
28.
Задължението за надлежно мотивиране на съдебните решения на първа инстанция следва от член 36 във връзка с член 53, параграф 1 от Статута на Съда, като намира израз и в член 81 от Процедурния правилник на Общия съд.
29.
Съгласно постоянната съдебна практика задължението за мотивиране не налага на Общия съд да отговаря изчерпателно и поединично на всички представени от страните по спора доводи; ето защо мотивите може да бъдат имплицитни, ако дават възможност на заинтересованите лица да се запознаят с причините, поради които Общият съд не е уважил доводите им, а на Съда — да разполага с достатъчно данни, за да упражни своя контрол (
7
). По същество важно е дали Общият съд е разгледал надлежно всички искания на страните и всички атакувани от тях нарушения във връзка със спорния акт на институцията на Съюза, ответник по делото (
8
).
30.
Вярно е, че в обжалваното съдебно решение изложението относно географския обхват на предполагаемите нарушения на конкуренцията, проверявани от Комисията, е сравнително кратко — Общият съд е отделил за анализа на тази тематика само три точки (
9
).
31.
Трябва обаче да се има предвид, че в изложението си пред първата инстанция Nexans и Nexans France също не са поставили акцент върху въпроса за „вероятно световния“ обхват на проверяваните споразумения и съгласувани практики (
10
). Всъщност на първа инстанция в полезрението им основно е не географският обхват, а материалният предмет на проверките на Комисията, т.е. обхванатите от проверката продукти. Доводите им пред Общия съд са насочени предимно към тези продукти.
32.
Ето защо в производството пред Съда жалбоподателите трудно биха могли да намерят основание да упрекват Общия съд, че в мотивите си е поставил подобни акценти.
33.
В крайна сметка обаче решаващото е дали Общият съд — въпреки краткостта на изложените от него съображения — е разгледал в достатъчна степен оплакванията на Nexans и Nexans France, що се отнася до определянето на географския обхват на подозираните нарушения на конкуренцията, и дали от мотивите на съдебното решение става ясно защо Общият съд е счел тези оплаквания за неубедителни.
34.
В обжалваното решение Общият съд изрично се занимава с тази проблематика. Той установява, че посочвайки, че споразуменията и/или съгласуваните практики „вероятно имат световен обхват“, Комисията е „описала подробно полето на действие на подозирания картел“. Ето защо според Общия съд „точността в решението за проверка на географския обхват на евентуалните нарушения на правото на конкуренция, за чието съществуване подозира Комисията, трябва да се счита за достатъчна“. (
11
)
35.
За пълнота Общият съд също така разглежда довода на Nexans и Nexans France, че Комисията не е имала право да включи в обхвата на проверката документи относно географски пазари с локално значение, които се намират извън вътрешния пазар, без да уточни причините, поради които поведението на въпросното предприятие на тези пазари би могло да наруши конкуренцията на вътрешния пазар (
12
). Според Общия съд Комисията действително не може да извърши проверка в помещенията на предприятие, ако подозира, че съществува споразумение или съгласувана практика, чиито последици се проявяват единствено на един или няколко пазара извън вътрешния пазар. По мнение на Общия съд обаче нищо не пречи тя да разгледа документи относно тези пазари, за да разкрие поведение, което може да засегне търговията между държавите членки и което има за цел или за резултат предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията в рамките на вътрешния пазар (
13
).
36.
Следователно в обжалваното решение Общият съд ясно и точно е взел отношение по оплакването на Nexans и Nexans France във връзка с географския обхват на подозираните нарушения на конкуренцията и — макар и накратко — е пояснил защо не смята това оплакване за убедително.
37.
Възможно е по отношение на съдържанието становището на жалбоподателите да се различава от това на Общия съд. Този факт обаче сам по себе не води до опорочаване на обжалваното съдебно решение поради липса на мотиви; може да е налице най-много неточност на фактическите констатации (
14
).
38.
Ето защо в крайна сметка обжалваното съдебно решение не е опорочено поради липса на мотиви. Първото оплакване на жалбоподателите в рамките на първата част от първото основание за обжалване следва да се отхвърли.
39.
По-нататък в рамките на второто оплакване предстои да изясним дали констатациите на Общия съд относно географския обхват на подозираните нарушения на конкуренцията и относно съответните изисквания за мотивиране на решението за проверка са неточни.
б) По изискванията към мотивите на решението на Комисията за проверка (второ твърдение за нарушение)
40.
Второ, жалбоподателите твърдят, че Общият съд е поставил твърде занижени изисквания към изложените от Комисията мотиви в нейното решение за проверка и така е нарушил правото на Съюза. Според тях твърдението на Комисията в преамбюла на решението за проверка, че споразуменията и/или съгласуваните практики, предмет на проверка, „вероятно имат световен обхват“, е твърде неточно и неясно. По мнение на Nexans и Nexans France в решението си за проверка Комисията е трябвало, от една страна, ясно да определи границите на географски релевантния пазар и от друга, да обясни доколко проектите, свързани с електрически кабели, извън Европейския съюз, респ. Европейското икономическо пространство, са от значение за разследването ѝ по това дело за картел.
41.
Задължението за мотивиране на актовете на Съюза следва от член 253 ЕО (понастоящем член 296, параграф 2 ДФЕС) и освен това е утвърдено като част от правото на добра администрация в член 41, параграф 2, буква в) от Хартата на основните права на Европейския съюз.
42.
Според постоянната съдебна практика мотивите трябва да излагат по ясен и недвусмислен начин съображенията на институцията на Съюза, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол (
15
).
43.
Съдържанието и обхватът на задължението за мотивиране на решенията на Комисията за проверка са доразвити в член 20, параграф 4, второ изречение от Регламент № 1/2003. Там е предвидено, че в посочените решения по-специално трябва да се посочат предметът и целта на съответната проверка. Целта на този подход е да се гарантира, че Комисията няма да извършва проверки наслуки, без да са налице конкретни подозрения (
16
) — практика, за която често се използва понятието „fishing expeditions“ на английски език (
17
).
44.
Както Съдът вече нееднократно е постановявал, специалното задължение за мотивиране, предвидено в член 20, параграф 4, второ изречение от Регламент № 1/2003, е основополагащо изискване, доколкото „трябва не само да покаже обосноваността на планираната проверка в съответните предприятия, но и да изясни на тези предприятия обхвата на задължението за съдействие от тяхна страна, както и правото им на защита“ (
18
).
45.
При това положение можел ли е Общият съд да приеме посочения от Комисията „вероятно световен обхват“ на подозираните нарушения на конкуренцията за достатъчно посочване на предмета и целта на проверката? Или е трябвало да изиска по-конкретни данни за географски релевантния пазар, както и за значението на търговската документация по проекти, свързани с електрически кабели, извън Европейския съюз, респ. Европейското икономическо пространство? Това е същността на спора между страните в настоящото производство по обжалване.
i) Относно географски релевантния пазар
46.
Жалбоподателите на първо място твърдят, че Общият съд е трябвало да констатира липсата на конкретни посочени от Комисията данни за географския обхват на разследванията ѝ. Според тях в решението за проверка е трябвало ясно да се посочи дали географски релевантният пазар включва Европейския съюз, респ. Европейското икономическо пространство.
47.
В това отношение трябва да се отбележи, че изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на акта отговарят на изискванията на член 253 ЕО, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (
19
).
48.
Специално по отношение на внезапните проверки трябва да се има предвид, че те обикновено се извършват в много ранна фаза — по правило още при предварителното разследване за картел. Към този момент не може да се очаква — включително с оглед на легитимните интереси на предприятията правото им на защита да бъде зачетено — Комисията да даде точна правна квалификация още в решението си за проверка. Нормално е на този стадий от производството Комисията все още да няма необходимата информация, за да направи конкретна правна преценка, и да трябва тепърва да провери основателността на първоначалното си подозрение, както и да прецени значимостта на фактите (
20
). Това не може да не бъде взето под внимание, когато се преценяват правните изисквания за мотивирането на решението за проверка (
21
).
49.
Ето защо, както Съдът вече нееднократно е постановявал, в решението за проверка не е необходимо непременно да се посочат с точност границите на релевантния пазар, нито да се даде точна правна квалификация на подозираните нарушения, нито да се посочи периодът, през който те са били извършени (
22
).
50.
От решението на Общия съд по дело France Télécom/Комисия, на което до голяма степен се позовават жалбоподателите, не следва нищо в обратния смисъл. Действително в него на едно място е указано, донякъде двусмислено, че Комисията е длъжна да посочи „пазара, който се предполага, че е засегнат“ (
23
). При по-внимателен прочит на решението обаче става ясно, че с това Общият съд съвсем не поставя по-високи изисквания към мотивирането на решението за проверка от тези, които Съдът е установил в постоянната си практика. Както Общият съд сам е пояснил в предходната точка от цитираното решение, Комисията не е длъжна да ограничи с точност релевантния пазар (
24
).
51.
В този смисъл е неоснователно оплакването на жалбоподателите, че в настоящия случай в решението за проверка е трябвало ясно да се посочи дали в географско отношение предмет на проверката на Комисията е Европейския съюз, респ. Европейското икономическо пространство. Предвид ранната фаза, в която е взето решението за проверка, Общият съд изобщо не е можел да изисква от Комисията толкова точно описание на географски релевантния пазар.
52.
В решението си за проверка обаче Комисията винаги е длъжна да посочи възможно най-точно какво се издирва и обстоятелствата, които трябва да бъдат проверени (
25
). С други думи, от мотивите на решението за проверка трябва да стават ясни предположенията, които Комисията възнамерява да провери (
26
). Става дума не толкова за възможно най-точното обозначаване на засегнатите пазари, а по-скоро за разбираемо за засегнатите предприятия описание на подозираните нарушения на конкуренцията.
53.
В настоящия случай спорното решение за проверка отговаря на тези изисквания: в преамбюла на решението Комисията посочва, че проверката ѝ се отнася до „споразумения и/или съгласувани практики“, които „вероятно имат световен обхват“ и са свързани с „доставката на електрически кабели и свързаните с тях материали […]“. Следователно подозираните нарушения, от които Комисията изхожда, са описани достатъчно ясно и разбираемо.
54.
По-специално географското измерение на подозираните нарушения на конкуренцията, които Комисията е възнамерявала да провери, е недвусмислено изяснено, като се посочва техният „световен“ обхват. Не би могло сериозно да се оспорва, че „световният“ обхват включва и европейския вътрешен пазар.
55.
Само по себе си обстоятелството, че Комисията е смекчила съответната формулировка с думата „вероятно“, не я прави по-малко ясна — по-скоро това допълнение е израз на предварителния характер на преценката на Комисията, която към тогавашния момент по необходимост е трябвало да се опре на начални подозрения, а не на изчерпателно установени факти и на доводите на всички участници в производството.
56.
Ето защо Nexans и Nexans France са можели лесно да разберат какви подозрения възнамерява да провери Комисията при внезапната си проверка, така че са можели да изградят съответна стратегия за защита и да разберат обхвата на задължението си за сътрудничество.
57.
Следователно доводът на жалбоподателите, че по отношение на географски релевантния пазар Общият съд не е спазил изискванията за мотивиране на решението за проверка, трябва да бъде отхвърлен.
ii) По значението на търговската документация относно проекти, свързани с електрически кабели, извън европейския вътрешен пазар
58.
Остава да се провери второто оплакване на жалбоподателите, съгласно което Общият съд е трябвало да изиска в мотивите на решението за проверка да се посочат по-конкретни данни за документите, които инспекторите възнамеряват да проверят. Nexans и Nexans France по-специално смятат, че Комисията е следвало да обоснове защо търговската документация относно проекти, свързани с електрически кабели, извън Европейския съюз, респ. Европейското икономическо пространство, са били важни за нейното разследване и е трябвало да бъдат представени на инспекторите.
59.
Несъмнено от изискването за закрила на засегнатите предприятия срещу произволни и непропорционални действия при проверката (
27
) в техните помещения, както и от необходимостта от съблюдаване на правото им на защита следва, че в мотивите на решението за проверка Комисията трябва не само възможно най-точно да посочи какво се издирва и обстоятелствата, които трябва да бъдат проверени, но и да конкретизира правомощията, предоставени на разследващите органи на Съюза в съответния отделен случай (
28
).
60.
Според мен обаче това не означава, че в решението си за проверка Комисията е длъжна предварително да посочи конкретно какви документи могат да разгледат нейните инспектори и какви не. Два са доводите срещу тезата, че е налице задължение да се посочва такава информация в мотивите на решението за проверка.
61.
От една страна, съгласно утвърдената съдебна практика при извършването на внезапна проверка Комисията не е длъжна да проучва единствено документи, които предварително може да посочи точно. Това е така, защото подобно ограничение би обезсмислило правото ѝ на достъп до такива документи или преписки. По-скоро правото на Комисията да извършва внезапни проверки, предполага също и именно правото тя да търси други източници на информация, които още не са известни или цялостно описани (
29
). Обратно на становището на жалбоподателите, търсенето на такава търговска документация не може да се отложи за по-късен момент или да се извърши чрез последващо поискване да се предостави информация съгласно член 18 от Регламент № 1/2003, защото в случаите на картели винаги трябва да се очаква замесените предприятия да унищожат уличаващите ги материали, щом моментът на изненада от внезапната проверка отмине.
62.
От друга страна, от само себе си се разбира, че в рамките на внезапната проверка Комисията може да търси търговски документи и да ги проверява само ако те по някакъв начин са релевантни за съответното производство по член 81 ЕО или член 82 ЕО (понастоящем член 101 ДФЕС или член 102 ДФЕС). Това е така, защото целта на правомощията за извършване на проверка съгласно член 20, параграф 4 от Регламент № 1/2003 е Комисията да изпълнява задачата си да защитава конкуренцията на вътрешния пазар от посегателства и да санкционира евентуалните нарушения на правилата за конкуренция на вътрешния пазар (
30
). Свързаното с това ограничаване на правомощията на инспекторите на Комисията до съответния предмет на разследването следва и от правната обстановка, при която се извършва всяка проверка за картел, поради което не е необходимо то изрично да се посочва в мотивите на решението за проверка. Във всеки случай евентуално изложените съображения по този въпрос в решението за проверка могат да имат само декларативен характер.
63.
В крайна сметка жалбоподателите, изглежда, считат, че правомощието на Комисията за проверка поначало не обхваща преглеждането на търговска документация относно проекти извън Европейския съюз, респ. Европейското икономическо пространство, и поради това са необходими отделни мотиви, в случай че Комисията — по изключение? — реши да разпореди проверката на такава документация.
64.
По-прецизният анализ обаче показва, че този довод е несъстоятелен, защото Комисията или не разполага с правомощие съгласно член 20, параграф 4 от Регламент № 1/2003 да проверява такава търговска документация, в който случай тя не може да се сдобие с липсващата ѝ компетентност, излагайки някакви съображения в мотивите на решението си за проверка, или пък правомощието на Комисията за проверка обхваща и такива документи. В този случай също не е необходимо да се излагат специални мотиви в решението за проверка защо инспекторите на Комисията имат право да ги разгледат. Следователно и в единия, и в другия случай всъщност изобщо не е налице проблем с мотивите.
65.
Именно в случай като настоящия, в който Комисията разследва действащ в световен мащаб картел, тя съвсем не е била длъжна да проучва единствено търговската документация относно проекти, свързани с електрически кабели, в рамките на Европейския съюз, респ. Европейското икономическо пространство. С оглед на първоначалното подозрение за съществуването на такъв картел, в настоящия случай Комисията е можела автоматично да насочи вниманието си и към проекти, свързани с електрически кабели, в рамките на трети страни. Това е така, защото съвсем очевидно документите относно такива проекти също могат да изяснят функционирането на такъв картел дори когато тези проекти сами по себе си нямат отражение върху европейския общ пазар. Ако например от търговската документация относно проект, изпълняван извън Европейския съюз или Европейското икономическо пространство, става ясно, че участниците в картела си поделят пазарите по целия свят и не се конкурират на съответните си национални пазари (т.нар. „stay-at-home agreement“), е напълно възможно това да е индиция, че картелът е в състояние да наруши ефективната конкуренция на вътрешния пазар.
66.
При картелите с дейност по целия свят не е изключено често посочваното „димящо дуло“ — например документ, в който тези предприятия са документирали съдържанието на антиконкурентните си договорки за всички техни проекти в световен мащаб, включително планираното им поведение на европейския вътрешен пазар — да бъде открито само в търговската документация относно някои извъневропейски бизнес операции на участващите предприятия. Няма сериозни доводи в подкрепа на твърдението, че Комисията не може да приобщи такъв документ към доказателствата си. Следователно не може да ѝ бъде забранено в рамките на внезапна проверка да търси такова доказателство, включително в документацията относно извъневропейски проекти във връзка с изделията, предполагаем предмет на картелни договорки. В отговор на мой въпрос по време на съдебното заседание процесуалният представител на жалбоподателите се съгласи с това.
67.
Впрочем от мотивите на решението за проверка всъщност е видно, че в настоящия случай Комисията не на последно място търси въпросното доказателство за световно поделяне на пазарите в рамките на подозирания картел, доколкото в това решение е посочено, че се подозира „разпределянето на клиенти“ на пазара на електрически кабели между участниците в считаните за нарушаващи конкуренцията споразумения и/или съгласувани практики, които „вероятно имат световен обхват“. От преамбюла на решението за проверка също така става ясно, че Комисията възнамерява „да провери всички факти относно презюмираните споразумения и съгласувани практики и контекста, в който се осъществяват“.
68.
В този смисъл при цялостна преценка на всички обстоятелства по настоящия случай твърдението на Nexans и Nexans France, че в това отношение Общият съд е трябвало да изисква по-подробно мотивиране на решението за проверка, ми се струва особено несъстоятелно.
69.
Обратно на становището на жалбоподателите, за разследванията от този вид няма пречка и от гледна точка на международното право (
31
). По-специално не може да се говори за нарушаване на принципа на териториалност. Всъщност претърсените от Комисията помещения и проверените от нея търговски документи са се намирали на територията на Европейския съюз.
70.
Действително принципът на териториалност налага Комисията да се ограничи до разследването на деяния, които с оглед на очакваните си последици са в състояние да нарушат конкуренцията на вътрешния пазар (
32
). Това обаче не означава, че тя трябва да сведе проверките си само до търговските документи, които се отнасят до проекти на участниците в картела в рамките на Европейския съюз или на Европейското икономическо пространство.
71.
Както вече бе споменато, от търговски документи, отнасящи се до местни проекти в трети страни, е напълно възможно да се направят изводи за наличието на антиконкурентни практики с евентуални неблагоприятни последици за конкуренцията на вътрешния пазар — например когато тези документи разкриват функционирането на действащ в световен мащаб картел или когато въпросните проекти поради преплитане с дейности в рамките на Съюза на свой ред могат да влияят върху вътрешния пазар. От гледна точка на международното право тази връзка с вътрешния пазар е достатъчна, за да обоснове предприетите от Комисията действия по отношение на въпросните документи в рамките на предварително разследване.
72.
Следователно Общият съд съвсем правилно е посочил, че нищо не пречи Комисията да провери документи относно извъневропейски пазари, „за да разкрие поведение, което може да засегне търговията между държавите членки и което има за цел или за резултат предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията в рамките на [вътрешния] пазар“ (
33
).
в) Междинен извод
73.
Ето защо в крайна сметка твърдението, че първата част от първото основание за обжалване е налице, е неоснователно.
2. По проверката от Съда на подозренията, които са в основата на решението за проверка (втора част от първото основание за обжалване)
74.
С втората част от първото си основание за обжалване Nexans и Nexans France твърдят, че Общият съд е нарушил правото на Съюза, като не е анализирал дали Комисията е имала основание да подозира, че е налице нарушение на конкуренцията със световен обхват.
а) Допустимост
75.
Първо, възниква въпросът дали оплакването, изложено във втората част от първото основание за обжалване, изобщо е допустимо. Трябва да се прецени дали с направената пред Съда критика на интензитета на съдебния контрол върху решението за проверка жалбоподателите са навели съвсем нов довод за наличието на нарушение, на който не са се позовали на първа инстанция. Ако е така, тази част от първото основание за обжалване следва служебно да се остави без разглеждане като недопустима, дори никоя от страните да не е повдигала този въпрос в производството пред Съда (
34
).
76.
Това е така, защото съгласно постоянната съдебна практика да се позволи на страна да изтъкне за първи път пред Съда основание, което е можела да посочи пред Общия съд, но не го е направила, би означавало да ѝ се позволи да сезира Съда със спор с по-широк обхват от този, който е бил разгледан от Общия съд. В производството по обжалване правомощията на Съда обаче по принцип се свеждат до проверка на изводите на Общия съд въз основа на обсъдените пред него основания (
35
).
77.
Съответно и член 127, параграф 1 във връзка с член 190, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда предвижда, че в хода на производството не могат да се въвеждат нови основания, освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени едва в производството.
78.
На първа инстанция Nexans и Nexans France са повдигнали въпроса за географския обхват на предмета на разследването единствено от гледна точка на мотивите на решението за проверка, т.е. в смисъл на процесуална грешка на Комисията (
36
). Основната им критика е била, че позоваването от Комисията на „вероятно световния“ обхват на подозираното нарушение на конкуренцията било твърде общо и не им позволявало да разберат точния обхват на проверката и точния обхват на задължението си за съдействие (
37
). Освен това решението за проверка не посочвало конкретно от кои пазари и как евентуалните нарушаващи конкуренцията договорки или практики извън Съюза са могли да влияят върху вътрешния пазар (
38
).
79.
Никъде в доводите си пред Общия съд Nexans и Nexans France обаче не изразяват съмнения, от материална страна, за наличието на достатъчно основания да се подозира нарушение на конкуренцията със световен обхват. На конкретен писмен въпрос на Съда те също не можаха да представят доказателство, че са привели такъв довод пред първата инстанция. Напротив, в съдебното заседание процесуалният им представител призна, че на първа инстанция Nexans и Nexans France не са направили изрично такова оплакване.
80.
Неубедителен е и наведеният в съдебното заседание довод от жалбоподателите, че във всеки случай в изложението им пред Общия съд имплицитно се съдържало твърдение, че Комисията няма достатъчно основания да подозира, че е налице нарушение на конкуренцията със световен обхват. Малко вероятно е високоспециализираните адвокати, които представляват Nexans и Nexans France в настоящото производство, да са скрили материалноправно оплакване, що се отнася до точността на съдържанието на решението за проверка, сред доводи относно процесуалната му законосъобразност, вместо да ги изтъкнат изрично (
39
). Това важи в още по-голяма степен, доколкото в друг контекст — т.е. по отношение на материалния обхват на решението за проверка — Nexans и Nexans France изрично навеждат именно такова материалноправно оплакване (
40
).
81.
Ето защо следва да се приеме, че с втората част от първото основание за обжалване е наведено ново основание. Това основание не почива върху правни или фактически обстоятелства, настъпили едва по време на производството, и също така не може да се разглежда просто като доразвиване на разменените пред първата инстанция доводи. То по-скоро разширява предмета на спора в сравнение с този в производството пред първата инстанция и следователно е недопустимо.
б) Основателност
82.
Само субсидиарно по-долу накратко ще се спра на въпроса дали твърдението, че втората част от първото основание за обжалване е налице, е основателно.
83.
Според Nexans и Nexans France Общият съд не е проверил дали при вземането на решението за проверка Комисията е имала основание да подозира, че е налице нарушаване на конкуренцията със световен обхват.
84.
Този довод трябва да бъде отхвърлен.
85.
Несъмнено всяко решение за проверка подлежи на последващ съдебен контрол относно това дали Комисията е имала достатъчни основания, за да мотивира първоначалното подозрение за тежко нарушение на конкуренцията и така да обоснове мерките, по разследване, разпоредени в решението ѝ за проверка (
41
). Този съдебен ex post контрол поначало е достатъчен, за да се гарантира, че основните права на съответните предприятия са защитени по подходящ начин (
42
).
86.
В съответствие с естеството на този последващ контрол е Комисията да изложи само в производството пред компетентния съд, а не предварително още в мотивите към решението си за проверка (
43
) въз основа на каква информация смята за оправдано да претърси помещенията на съответното предприятие (
44
).
87.
Освен това производството пред съдилищата на Съюза по дела, свързани с конкуренцията, е изградено върху принципа на привеждане на доказателства от страните (
45
). Тъй като Nexans и Nexans France не са изразили съмнение пред първата инстанция, че Комисията е имала основание за първоначални подозрения, че е налице нарушение на конкуренцията със световен обхват (
46
), не е имало причина Общият съд да се занимава с тази проблематика. Във всеки случай не е имало причина въз основа на много общото твърдение на Nexans и Nexans France, че отделни извъневропейски проекти, свързани с електрически кабели, са с чисто местен характер, Общият съд да се съмнява като цяло, че има достатъчно основания, и по свой почин да започне разследване дали подозираният картел има характера на нарушение със световен обхват.
88.
Обратно на мнението на жалбоподателите, това положение не се променя и от обстоятелството, че при внезапните проверки се стига до сериозно посегателство срещу неприкосновеността на помещенията на предприятия и следователно срещу сферата на защитените основни права на тези предприятия. Nexans и Nexans France са били представлявани от високоспециализирани адвокати, от които е можело да се очаква да изложат пред Общия съд всички оплаквания. При тези обстоятелства в най-добрия случай съдът би бил длъжен служебно да изследва индициите само ако се произнася, без да изслушва противната страна (
47
), или ако има сериозни основания да се приеме, че внезапната проверка се извършва или е била извършена по неправомерен начин. В настоящия случай обаче не е налице нито едната, нито другата хипотеза.
89.
На последно място трябва да се отбележи, че в крайна сметка производството пред Съда потвърди наличието на основания, върху които в настоящия случай Комисията е можела логично да изгради първоначалното си подозрение за нарушение на конкуренцията със световен обхват. Както Комисията именно посочва в отговора си по жалбата — без изложеното от нея да е оспорено — и подкрепя с цитати в този отговор, към момента на приемане на решението за проверка тя е разполагала с устните изявления на лице, поискало освобождаване от глоба или намаляване на нейния размер, в които е имало конкретни данни за наличието на действащ със световен обхват картел, участниците в който наред с другото са си поделили пазарите и са се ограничили до съответните си национални пазари (
48
). Освен това Комисията е можела да се опре на конкретния си опит от близкото минало във връзка с машинациите на други картели, в които отчасти са участвали същите предприятия.
90.
При тези обстоятелства Комисията е имала право в рамките на извършваната от нея внезапна проверка да търси доказателства за съществуването и функционирането на такъв картел със световен обхват (
49
).
в) Междинен извод
91.
Ето защо твърдението, че втората част от първото основание за обжалване е налице, следва да се остави без разглеждане като недопустимо, като обаче във всички случаи трябва се отхвърли като неоснователно. Поради това първото основание за обжалване трябва да се отхвърли изцяло.
Б – Второ основание за обжалване: решение на Общия съд относно съдебните разноски
92.
С второто приведено от тях основание за обжалване жалбоподателите атакуват точки 138 и 139 от обжалваното съдебно решение, като твърдят, че решението на Общия съд в частта му относно съдебните разноски на производството пред първата инстанция е „явно несъстоятелно“.
93.
Съгласно член 58, втора алинея от Статута на Съда решението на Общия съд относно присъдените разноски не подлежи на отделно обжалване. В постоянната съдебна практика тази разпоредба се тълкува разширително. Това означава, че тя обхваща и случаите, когато жалбоподателят обжалва първоинстанционното съдебно решение не само в частта му за съдебните разноски, но и в други части, без обаче в крайна сметка да бъде уважено което и да било от основанията му за обжалване (
50
).
94.
Настоящият случай е точно такъв. Доколкото предвид гореизложеното (
51
) доводите на жалбоподателите не могат да бъдат уважени, оплакването им срещу решението на Общия съд в частта му за съдебните разноски не се нуждае от по-нататъшна проверка.
95.
Само за пълнота добавям, че съгласно член 87, параграф 3, първа алинея от процедурния си правилник при вземането на решение за съдебните разноски Общият съд има широка свобода на преценка, която не е надхвърлил в настоящия случай. На първа инстанция Nexans и Nexans France са атакували три различни действия на Комисията, излагайки редица правни съображения. Те обаче са спечелили делото — и то частично — само по отношение на едно от тези действия: решението за проверка. При тези обстоятелства ми се струва съвсем уместно решението на Общия съд да възложи на Nexans и Nexans France направените от тях съдебни разноски, както и половината от направените от Комисията съдебни разноски.
96.
Ето защо твърдението, че второто основание за обжалване е налице, следва да се остави без разглеждане като недопустимо, като обаче във всички случаи трябва да се отхвърли като неоснователно.
VI – Съдебни разноски
97.
Съгласно член 184, параграф 2 от своя процедурен правилник, когато отхвърли жалбата, Съдът се произнася по съдебните разноски.
98.
Съгласно член 138, параграфи 1 и 2 във връзка с член 184, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане; когато има няколко загубили делото страни, Съдът взема решение по разпределянето на съдебните разноски. След като Комисията е направила искане в съответния смисъл и жалбоподателите са загубили делото, те следва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски. Жалбоподателите следва да понесат солидарно съдебните разноски, тъй като са подали жалбата заедно (
52
).
VII – Заключение
99.
С оглед на изложеното дотук предлагам на Съда да постанови следното:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Жалбоподателите понасят солидарно съдебните разноски.
(
1
)	Език на оригиналния текст: немски.
(
2
)	Меродавно е само правното положение преди влизането в сила на Договора от Лисабон, тъй като спорното решение за проверка е прието и изпълнено преди 1 декември 2009 г.
(
3
)	Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), наричан по-нататък „Регламент № 1/2003“.
(
4
)	Решение Nexans France и Nexans/Комисия, T‑135/09, EU:T:2012:596, наричано по-нататък също „обжалваното съдебно решение“ или „решението на Общия съд“.
(
5
)	Вж. точки 1 и 2 от диспозитива на обжалваното съдебно решение.
(
6
)	Вж. точки 3 и 4 от диспозитива на обжалваното съдебно решение.
(
7
)	Решение FIAMM и др./Съвет и Комисия, C‑120/06 P и C‑121/06 P, EU:C:2008:476, т. 96, решение Edwin/СХВП, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, т. 64 и решение Inuit Tapiriit Kanatami и др./Парламент и Съвет, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, т. 82.
(
8
)	В този смисъл решение Moritz/Комисия, C‑68/91 P, EU:C:1992:531, т. 26, 37—39, решение Acerinox/Комисия, C‑57/02 P, EU:C:2005:453, т. 36 и 37, решение Комисия/Greencore, C‑123/03 P, EU:C:2004:783, т. 40 и 41, решение France Télécom/Комисия, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, т. 41, решение Komninou и др./Комисия, C‑167/06 P, EU:C:2007:633, т. 22 и решение Mindo/Комисия, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, т. 41.
(
9
)	Точки 97—99 от обжалваното съдебно решение.
(
10
)	На първа инстанция само четири от 73 точки от жалбата за отмяна на Nexans и Nexans France (точки 37—40) и две от 41 точки от писмената реплика (точки 19 и 20) са посветени на тази тема.
(
11
)	Точка 97 от обжалваното съдебно решениеs.
(
12
)	Точки 98 и 99 от обжалваното съдебно решение.
(
13
)	Точка 99 от обжалваното съдебно решение.
(
14
)	Решение Wunenburger/Комисия, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, т. 80 и решение Gogos/Комисия, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, т. 35.
(
15
)	Решение Комисия/Sytraval и Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, т. 63, решение Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, т. 166 и решение Ziegler/Комисия, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, т. 115.
(
16
)	Вж. заключението на генералния адвокат Mischo по дело Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:73, т. 206, както и заключението ми по дело Solvay/Комисия, C‑109/10 P, EU:C:2011:256, т. 138.
(
17
)	В същата посока е упрекът на жалбоподателите, че в настоящия случай Комисията е подходила по „метода на световна мрежа за улов“ (на езика на производството: „global dragnet approach“).
(
18
)	Решение Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:337, т. 29, решение Dow Benelux/Комисия, 85/87, EU:C:1989:379, т. 8 и 40, решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87—99/87, EU:C:1989:380, т. 26 и 45 и решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 47; подобно е решение Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P—C‑252/99 P и C‑254/99 P, EU:C:2002:582, т. 299. Тази съдебна практика се отнася до предходната норма на член 20, параграф 4 от Регламент № 1/2003, но може без проблем да се приложи и по отношение на последната разпоредба.
(
19
)	Решение Комисия/Sytraval и Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, т. 63, решение Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, т. 166 и решение Ziegler/Комисия, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, т. 116.
(
20
)	Вж. по този въпрос решение National Panasonic/Комисия, EU:C:1980:169, точка 21, както и заключението на генералния адвокат Mischo по дело Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:73, т. 174, както и моето заключение по дело Solvay/Комисия, C‑109/10 P, EU:C:2011:256, т. 143.
(
21
)	Вж. също — относно преценката дали се преследва нарушение на член 81 ЕО или член 82 ЕО — заключението на генералния адвокат Mischo по дело Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:73, т. 176, както и заключението ми по дело Solvay/Комисия, C‑109/10 P, EU:C:2011:256, т. 144.
(
22
)	Решение Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:337, т. 41, решение Dow Benelux/Комисия, 85/87, EU:C:1989:379, т. 10, решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87—99/87, EU:С:1989:380, т. 45 и решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 82.
(
23
)	Решение France Télécom/Комисия, T‑340/04, EU:T:2007:81, точка 52.
(
24
)	Решение France Télécom/Комисия, T‑340/04, EU:T:2007:81, точка 51.
(
25
)	Решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, точка 83.
(
26
)	Решение Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:337, т. 41, решение Dow Benelux/Комисия, 85/87, EU:C:1989:379, т. 9 и решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87 и 99/87, EU:C:1989:380, т. 45; вж. също моето заключение по дело Solvay/Комисия, C‑109/10 P, EU:C:2011:256, т. 138.
(
27
)	По този въпрос вж. решение Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:337, т. 19, решение Dow Benelux/Комисия, 85/87, EU:C:1989:379, т. 30 и решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87—99/87, EU:C:1989:380, т. 16.
(
28
)	Решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 83.
(
29
)	Решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 84; вж. и решение Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:337, т. 27, решение Dow Benelux/Комисия, 85/87, EU:C:1989:379, т. 38 и решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87—99/87, EU:C:1989:380, т. 24.
(
30
)	Вж. по този въпрос съображение 24 от Регламент № 1/2003 и член 4 от него, вж. също решение National Panasonic/Комисия, EU:C:1980:169, т. 20, решение AM & S/Комисия, 155/79, EU:C:1982:157, т. 15, решение Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:337, т. 25, решение Dow Benelux/Комисия, 85/87, EU:C:1989:379, т. 36, решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87—99/87, EU:C:1989:380, т. 22 и решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 42.
(
31
)	Въпреки че жалбоподателите засягат международноправни аспекти само във втората част от първото си основание за обжалване, мисля, че е по-целесъобразно да разгледам съответните им доводи още в рамките на първата част от първото основание за обжалване.
(
32
)	Вж. основополагащото решение за целулозата (решение Ahlström Osakeyhtiö и др./Комисия, 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 и 125/85—129/85, EU:C:1988:447, т. 15—17).
(
33
)	Точка 99, последно изречение от обжалваното съдебно решение.
(
34
)	В настоящия случай Комисията едва в съдебното заседание пред Съда е пледирала втората част от първото основание за обжалване да бъде отхвърлена като недопустима.
(
35
)	Решение Dansk Rørindustri и др./Комисия, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 165, решение Alliance One International и Standard Commercial Tobacco/Комисия, C‑628/10 P и C‑14/11 P, EU:C:2012:479, т. 111 и решение Groupe Gascogne/Комисия, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, т. 35.
(
36
)	Вж. раздел 3.2.3 (точки 37—40) от първоинстанционната жалбата за отмяна, чието заглавие е „Overly broad geographic scope“.
(
37
)	Точки 39 и 40 от жалбата за отмяна на първа инстанция.
(
38
)	Точки 37 и 38 от жалбата за отмяна на първа инстанция.
(
39
)	Относно постоянната съдебна практика, според която при съдебния контрол на актовете на Съюза трябва да се разграничава между процесуално- и материалноправна законосъобразност, вж. решение Комисия/Sytraval и Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, т. 67, решение Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, т. 181 и решение Gascogne Sack Deutschland/Комисия, C‑40/12 P, EU:C:2013:768, т. 46.
(
40
)	Вж. по този въпрос точки 60—94 от обжалваното решение.
(
41
)	Решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 49 и 50, както и — имплицитно — решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87—99/87, EU:C:1989:380, т. 52.
(
42
)	EСПЧ, Решение от 7 юни 2007 г. по дело Smirnov/Русия (жалба № 71362/01, Recueil
des
arrêts
et
décisions 2007‑VII, точка 45) и Решение от 15 февруари 2011 г. по дело Harju/Финландия (жалба № 56716/09, точки 40 и 44) и Решение по дело Heino/Финландия (жалба № 56720/09, точка 45).
(
43
)	По този въпрос вж. и решение Dalmine/Комисия, C‑407/04 P, EU:C:2007:53, т. 60, в което Съдът признава опасността съответните предприятия да укрият доказателства, ако още в първата фаза на разследването разберат с каква информация разполага Комисията към този момент.
(
44
)	В този смисъл решение Hoechst/Комисия, 46/87 и 227/88, EU:C:1989:337, т. 41, решение Dow Benelux/Комисия, 85/87, EU:C:1989:379, т. 9 и 15, решение Dow Chemical Ibérica и др./Комисия, 97/87—99/87, EU:C:1989:380, т. 45 и 51 и решение Roquette Frères, C‑94/00, EU:C:2002:603, т. 60—62.
(
45
)	По-конкретно относно принципа на привеждане, във връзка с решението за проверка, на доказателства от страните вж. решение Dow Chemical Ibérica/Комисия, 97/87—99/87, EU:C:1989:380, т. 52; общо за този принцип в правото на конкуренция вж. решение Chalkor/Комисия, C‑386/10 P, EU:C:2011:815, т. 64 и 65 и Решение по дело Otis и др., C‑199/11, EU:C:2012:684, т. 61, първо изречение, както и моето заключение по дело Alliance One International и Standard Commercial Tobacco/Комисия, C‑628/10 P и C‑14/11 P, EU:C:2012:11, т. 99 и заключението ми по дело Schindler Holding и др./Комисия, C‑501/11 P, EU:C:2013:248, т. 47.
(
46
)	Вж. също точки 78 и 79 от това заключение.
(
47
)	Такъв обикновено ще е случаят, когато от национален съдебен орган се иска да издаде разрешение за налагането на принудителни мерки, преди да бъде извършена внезапна проверка (член 20, параграфи 7 и 8 от Регламент № 1/2003).
(
48
)	Донякъде информацията от лицето, поискало освобождаване от глоба или намаляване на нейния размер, вече е била предмет на спор в производството на първа инстанция.
(
49
)	На свързаните с международното право доводи на жалбоподателите, в рамките на тази втора част от първото основание за обжалване, вече се спрях по-горе в точки 69—72 от настоящото заключение.
(
50
)	Вж. решение Roujanski/Съвет, C‑253/94 P, EU:C:1995:4, т. 12—14, решение Henrichs/Комисия, C‑396/93 P, EU:C:1995:280, т. 65—66, решение Комисия и Франция/TF1, C‑302/99 P и C‑308/99 P, EU:C:2001:408, т. 31, решение Tralli/EZB, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, т. 88 и решение Gualteri/Комисия, C‑485/08 P, EU:C:2010:188, т. 111.
(
51
)	По този въпрос вж. моето изложение относно първото основание за обжалване в точки 24—86 от настоящото заключение.
(
52
)	Решение Akzo Nobel Chemicals и Akcros Chemicals/Комисия и др., C‑550/07 P, EU:C:2010:512, т. 123; в същия смисъл решение D и Швеция/Съвет, C‑122/99 P и C‑125/99 P, EU:C:2001:304, т. 65; в последния случай D и Кралство Швеция дори са подали две отделни жалби и въпреки това са осъдени солидарно да понесат съдебните разноски.