ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ПРЕДСЕДАТЕЛЯ НА ОБЩИЯ СЪД
26 март 2026 година(*)
„ Обезпечително производство — Икономическа и парична политика — Приемане на еврото от България, считано от 1 януари 2026 г. — Молба за спиране на изпълнението — Неспазване на изискванията за форма — Недопустимост “
По дело T‑653/25 R II,
MX и останалите жалбоподатели, чиито имена се съдържат в приложението(1), представлявани от Р. Ченалова и Е. Костова-Петкова, адвокати,
жалбоподатели,
срещу
Съвет на Европейския съюз,
ответник,
ПРЕДСЕДАТЕЛЯТ НА ОБЩИЯ СЪД
постанови настоящото
Определение
1        С молбата си на основание членове 278 и 279 ДФЕС жалбоподателите MX и другите лица, чиито имена са посочени в приложението, искат по-специално спиране на изпълнението на Решение (ЕС) 2025/1407 на Съвета от 8 юли 2025 година относно приемането на еврото от България, считано от 1 януари 2026 г. (ОВ L, 2025/1407), на Регламент (ЕС) 2025/1408 на Съвета от 8 юли 2025 година за изменение на Регламент (ЕО) № 974/98 по отношение на въвеждането на еврото в България (ОВ L, 2025/1408) и на Регламент (ЕС) 2025/1409 на Съвета от 8 юли 2025 година за изменение на Регламент (ЕО) № 2866/98 по отношение на валутния курс към еврото за България (ОВ L, 2025/1409) (наричани по-нататък „обжалваните актове“).
Обстоятелства, предхождащи спора и искания на страните
2        Жалбоподателите са български граждани.
3        С жалба, подадена в секретариата на Общия съд на 15 септември 2025 г., жалбоподателите искат отмяна на обжалваните актове.
4        С отделен акт на 15 декември 2025 г. жалбоподателите подават в секретариата на Общия съд настоящата молба за допускане на обезпечение, с която молят председателя на Общия съд да спре изпълнението на обжалваните актове.
От правна страна
5        В съответствие с разпоредбите на членове 278 и 279 ДФЕС, от една страна, във връзка с член 256, параграф 1 ДФЕС, от друга страна, съдията по обезпечителното производство може, ако счита, че обстоятелствата го изискват, да постанови спиране на изпълнението на обжалван пред Общия съд акт или да разпореди необходимите временни мерки при спазване на разпоредбите относно допустимостта, предвидени в член 156 от Процедурния правилник на Общия съд.
6        Член 156, параграф 4, първо изречение от Процедурния правилник предвижда, че в молбите за допускане на обезпечение трябва да се изложат „предметът на спора, обстоятелствата, установяващи неотложността, и фактическите и правните основания, които на пръв поглед обосновават необходимостта от постановяване на поисканата временна мярка“.
7        В този смисъл молбата за спиране на изпълнението и за други временни мерки може да бъде уважена от съдията по обезпечителното производство, ако е установено, че има вероятна основателност постановяването им да е фактически и правно обосновано (fumus boni juris) и че тези действия са неотложни, в смисъл че е необходимо да бъдат разпоредени и да породят действието си преди решението в главното производство, за да се избегне значително и непоправимо увреждане на интересите на страната, която ги иска. Тези условия са кумулативни, така че молбите за постановяване на временни мерки трябва да се отхвърлят, ако едно от тях не е изпълнено. При необходимост съдията по обезпечителното производство претегля и съответните интереси (вж. определение от 2 март 2016 г., Evonik Degussa/Комисия, C‑162/15 P-R, EU:C:2016:142, т. 21 и цитираната съдебна практика).
8        Освен това съгласно член 156, параграф 5 и член 76, буква г) от Процедурния правилник молбата за допускане на обезпечение трябва по-специално да се подаде като отделен документ, да съдържа предмета на спора и кратко изложение на основанията и изтъкнатите доводи.
9        От тълкуването на член 156, параграфи
4 и 5 във връзка с член 76, буква г) от Процедурния правилник следва, че молбата за постановяване на временни мерки трябва сама по себе си да позволи на ответника да изготви своето становище, а на съдията по обезпечителното производство да се произнесе по молбата, ако е необходимо, без да разполага с други данни. С оглед на гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване, за да е допустима такава молба за допускане на обезпечение, е необходимо съществените правни и фактически обстоятелства, на които тя се основава, да произтичат по логичен и разбираем начин от текста на самата молба. Въпреки че този текст може да бъде обоснован и допълнен по конкретни въпроси чрез препращане към определени пасажи от приложени към него доказателства, общото препращане към други документи, дори те да са приложени към молбата за допускане на обезпечение, не може да компенсира липсата на съществени елементи в нея (вж. определение от 4 декември 2015 г., E‑Control/ACER, T‑671/15 R, непубликувано, EU:T:2015:975, т. 8 и цитираната съдебна практика).
10      Освен това точка 284 от Практическите разпоредби по прилагане на Процедурния правилник изрично предвижда, че молбата за допускане на обезпечение трябва да е разбираема, взета сама по себе си, без да се налага да се правят справки с исковата молба или жалбата по главното производство, включително приложенията към нея.
11      Трябва да се добави също така, че за да разбере молбата за допускане на обезпечение, съдията по обезпечителното производство не следва да разглежда жалбата в главното производство, тъй като в противен случай разпоредбата от Процедурния правилник, която предвижда, че молбата за постановяване на временни мерки трябва да бъде подадена като отделен документ, би била лишена от действие (вж. определение от 25 юни 2003 г., Schmitt/AER, T‑175/03 R, EU:T:2003:179, т. 20 и цитираната съдебна практика).
12      След като неспазването на Процедурния правилник представлява липса на абсолютна процесуална предпоставка, съдията по обезпечителното производство следва при необходимост да провери служебно дали са спазени приложимите разпоредби от този правилник (вж. определение от 14 февруари 2020 г., Vizzone/Комисия, T‑658/19 R, непубликувано, EU:T:2020:71, т. 11 и цитираната съдебна практика).
13      В настоящия случай следва да се отбележи, че в молбата за допускане на обезпечение жалбоподателите на практика не излагат доводи относно условиeто, свързано с неотложността, както и с претеглянето на съответните интереси.
14      Всъщност молбата за допускане на обезпечение не съдържа достатъчно точно и пълно изложение на обстоятелствата, позволяващи да се разгледа условието за неотложност.
15      В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика неотложността трябва да бъде преценявана във връзка с необходимостта от разпореждане на временни мерки, за да се избегне настъпването на значителна и непоправима вреда за страната, която е поискала временната мярка. Не е необходимо неизбежността на вредата да се установи с абсолютна сигурност. Достатъчно е тя да е предвидима с достатъчна степен на вероятност. Страната, която се позовава на нея, обаче остава длъжна да докаже фактите, за които се предполага, че обосновават възможността да настъпи значителна и непоправима вреда, и да представи на съдията по обезпечителното производство конкретни и точни индиции, подкрепени от подробни документи, които доказват положението ѝ и позволяват да се разгледат точните последици, до които вероятно ще доведе липсата на исканите мерки. По този начин страната, която иска да се постанови временна мярка, е длъжна да представи документи в подкрепа на информацията, която може да създаде вярна и точна представа за положението, което според нея обосновава постановяването на тези мерки (вж. определение от 11 март 2013 г., Iranian Offshore Engineering & Construction/Съвет, T‑110/12 R, EU:T:2013:118, т. 19 и цитираната съдебна практика).
16      В настоящия случай следва да се отбележи, че в молбата си за допускане на обезпечение жалбоподателите не обосновават становището си относно условието за неотложност.
17      Всъщност в точка 39 от молбата за допускане на обезпечение жалбоподателите се ограничават до това да изложат доста общи съображения, съгласно които въвеждането на еврото в икономическия и политическия контекст, описан в Република България, предвид бюджетните показатели и данните относно инфлационните процеси, ще има сериозни и необратими последици за всеки български гражданин, включително за тях самите. Българските органи предпочели приемането и въвеждането на еврото да се осъществи по т.нар. „сценарий на големия взрив“, което предвид състоянието на българската икономика, в условията на парламентарна криза, външен дълг, наближаващ границата от 60 %, и инфлация над допустимите граници ще доведе до сериозни и необратими вреди. Според жалбоподателите това придава на случая неотложен характер, тъй като въвеждането на еврото било автоматичен процес и оставали броени дни до фактическото въвеждане в обращение на евро монети и банкноти.
18      Налага се обаче изводът, че това изключително общо и лаконично твърдение не предоставя никаква информация относно причините за значителната и непоправима вреда, която жалбоподателите рискуват да претърпят, и a fortiori не е подкрепено с никакво доказателство относно настоящото положение на жалбоподателя, което да може да обоснове постановяването на исканите временни мерки.
19      В резултат от това, що се отнася до условието за неотложност, молбата за допускане на обезпечение не отговаря на изискванията на член 156, параграфи 4 и 5 от Процедурния правилник.
20      От гореизложено следва, че настоящата молба за допускане на обезпечение трябва да се отхвърли като недопустима, без да е необходимо тя да бъде връчена на Съвета на Европейския съюз.
21      По силата на член 158, параграф 5 от Процедурния правилник Общият съд не следва да се произнася по съдебните разноски.
По изложените съображения
ПРЕДСЕДАТЕЛЯТ НА ОБЩИЯ СЪД
определи:
1)      Отхвърля молбата за допускане на обезпечение.
2)      Не се произнася по съдебните разноски.
Съставено в Люксембург на 26 март 2026 година.
Секретар
Председател
V. Di Bucci
M. van der Woude
*      Език на производството: български.
1      Списъкът на останалите жалбоподатели е приложен само към текста, връчен на страните.