62024CJ0087
PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
23. listopada 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Približavanje zakonodavstava – Direktiva 2009/73/EZ – Članak 41. stavak 8. – Pojam ‚odgovarajući poticaji’ – Uredba (EZ) br. 715/2009 – Članak 13. stavak 1. – Pojam ‚primjereni povrat od ulaganja’ – Transportni i distribucijski sustavi – Sustav skladišta plina – Kriteriji koje treba uzeti u obzir pri utvrđivanju tarifa za transport i distribuciju koje je odredilo nacionalno regulatorno tijelo – Stopa povrata kapitala – Obveza usklađenog tumačenja – Obveza obrazlaganja”
U predmetu C‑87/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Administratīvā apgabaltiesa (Okružni upravni sud, Latvija), odlukom od 3. siječnja 2024., koju je Sud zaprimio 2. veljače 2024., u postupku
AS „Gaso”,
AS „Conexus Baltic Grid”
protiv
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija,
SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: I. Jarukaitis, predsjednik vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca četvrtog vijeća, i M. Condinanzi (izvjestitelj), sudac,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: M. Aleksejev, načelnik odjela,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 15. siječnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za AS „Gaso”, L. Liepa i J. Sarāns‑Reneslācis, advokāti,
–
za AS „Conexus Baltic Grid”, C. Ginter, vandeadvokaat, i K. Pļaviņa‑Mika, advokāte, kao i U. Bariss, valdes priekšsēdētājs, i M. Gode, valdes loceklis,
–
za Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija, J. Miķelsons, izpilddirektors, i A. Upena, padomes locekle,
–
za Europsku komisiju, O. Beynet, L. Ozola i T. Scharf, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 3. travnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 2003/55/EZ (SL 2009., L 211, str. 94.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 39.) i članka 13. stavka 1. prvog podstavka Uredbe (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mrežama za transport prirodnog plina i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1775/2005 (SL 2009., L 211, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 20.).
2
Zahtjev je upućen u okviru dviju tužbi za poništenje koje su podnijela društva AS „Gaso” i AS „Conexus Baltic Grid” protiv lēmumsa Nr. 109 „par kapitāla atdeves likmi dabasgāzes pārvades sistēmas, dabasgāzes sadales sistēmas un dabasgāzes uzglabāšanas pakalpojumu tarifu projekta aprēināšanai” (Odluka o stopi povrata kapitala u svrhu izračuna nacrta tarifa za usluge transportnog sustava prirodnog plina, distribucijskog sustava prirodnog plina i skladištenja prirodnog plina) od 20. kolovoza 2020. (u daljnjem tekstu: sporna odluka), koji je donijela Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (Komisija za regulaciju javnih usluga, Latvija, u daljnjem tekstu: latvijsko regulatorno tijelo).
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2009/73
3
Uvodne izjave 23. do 25., 30. i 32. Direktive 2009/73 glase kako slijedi:
„(23)
Trebalo bi poduzeti dodatne mjere kako bi se osigurale transparentne i nediskriminirajuće tarife za pristup transportu. Te bi tarife trebale biti primjenjive na sve korisnike, bez diskriminacije. Ako sustav skladišta plina, operativna akumulacija ili pomoćne usluge funkcioniraju na dostatno konkurentnom tržištu, pristup bi se mogao odobriti na temelju transparentnih i nediskriminirajućih tržišno utemeljenih mehanizama.
(24)
Potrebno je osigurati neovisnost operatora sustava skladišta plina kako bi se poboljšao pristup treće strane sustavima skladišta plina koji su iz tehničkih i/ili gospodarskih razloga potrebni za osiguravanje učinkovitog pristupa sustavu za opskrbu kupaca. [...] Također je potrebno povećati transparentnost u pogledu skladišnog kapaciteta koji se nudi trećim stranama, obvezujući države članice da odrede i objave nediskriminirajući, jasan okvir kojim se određuje primjereni regulatorni režim, primjenjiv na sustave skladišta plina. [...]
(25)
Nediskriminirajući pristup distribucijskoj mreži određuje naknadni pristup kupcima na razini maloprodaje. [...]
[...]
(30)
Energetski regulatori trebaju imati mogućnost donošenja odluka povezanih sa svim relevantnim regulatornim pitanjima kako bi unutarnje tržište prirodnog plina funkcioniralo ispravno te biti potpuno neovisni o bilo kojim drugim javnim ili privatnim interesima. Time se ne isključuje niti sudski nadzor, niti parlamentarni nadzor, u skladu s ustavnim pravom država članica. [...]
[...]
(32)
Nacionalna regulatorna tijela trebala bi imati mogućnost utvrditi ili odobriti tarife ili metodologije koje se koriste za njihov izračun, na temelju prijedloga operatora transportnog sustava ili operatora distribucijskog (distribucijskih) sustava ili operatora terminala za ukapljeni prirodni plin (UPP) ili na temelju prijedloga koji je dogovoren između tog operatora (tih operatora) i korisnikâ mreže. Pri izvršavanju tih zadataka nacionalna regulatorna tijela trebala bi osigurati da su tarife za transport i distribuciju nediskriminirajuće i da odražavaju troškove te bi trebala voditi računa o dugoročnim, graničnim troškovima mreže, izbjegnutima uz pomoć mjera za upravljanje potražnjom.”
4
Člankom 1. stavkom 1. te direktive određuje se:
„Ovom se Direktivom uspostavljaju zajednička pravila za transport, distribuciju, opskrbu i skladištenje prirodnog plina. Njome se utvrđuju pravila koja se odnose na organizaciju i funkcioniranje sektora prirodnog plina, pristup tržištu, kriterije i postupke koji se primjenjuju na izdavanje odobrenja za transport, distribuciju, opskrbu i skladištenje prirodnog plina i rad sustava.”
5
Članak 2. navedene direktive glasi kako slijedi:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[...]
(4)
‚operator transportnog sustava’ znači fizička ili pravna osoba koja obavlja funkciju transporta plina i odgovorna je za rad, održavanje i, ako je potrebno, razvoj transportnog sustava na određenom području te, prema potrebi, njegovo povezivanje s drugim sustavima, kao i za osiguranje dugoročne sposobnosti sustava da zadovolji razumnu potražnju za transportom plina;
[...]
(6)
‚operator distribucijskog sustava’ znači fizička ili pravna osoba koja obavlja funkciju distribucije plina i odgovorna je za rad, održavanje i, ako je potrebno, razvoj distribucijskog sustava na određenom području te, prema potrebi, njegovo povezivanje s drugim sustavima te za osiguranje dugoročne sposobnosti sustava da zadovolji razumnu potražnju za distribucijom plina;
[...]
(9)
‚sustav skladišta plina’ znači objekt koji je u vlasništvu i/ili kojim upravlja poduzeće za prirodni plin, koji se koristi za skladištenje prirodnog plina, uključujući dio terminala za UPP koji se koristi za skladištenje, ali isključujući dio koji se koristi za proizvodne radnje i objekte koji su namijenjeni isključivo obavljanju funkcija operatora transportnih sustava;
(10)
‚operator sustava skladišta plina’ znači fizička ili pravna osoba koja obavlja funkciju skladištenja i odgovorna je za rad sustava skladišta plina;
[...]”
6
U članku 39. iste direktive, naslovljenom „Imenovanje i neovisnost regulatornih tijela”, navodi se:
„1.   Svaka država članica na nacionalnoj razini imenuje samo jedno nacionalno regulatorno tijelo.
[...]
4.   Države članice jamče neovisnost regulatornog tijela i osiguravaju da ono svoje ovlasti izvršava nepristrano i transparentno. U tu svrhu države članice osiguravaju da regulatorno tijelo pri izvršavanju regulatornih zadataka koji su mu povjereni ovom direktivom i povezanim zakonodavstvom:
(a)
bude pravno odvojeno i funkcionalno neovisno o bilo kojem drugom javnom ili privatnom subjektu;
(b)
osigurava da njegovo osoblje i osobe odgovorne za njegovo upravljanje:
i.
djeluju neovisno o bilo kojim tržišnim interesima; i
ii.
pri izvršavanju regulatornih zadataka ne traže niti primaju izravne upute ni od koje vlade ni drugog javnog ni privatnog subjekta. Tim se zahtjevom ne dovodi u pitanje bliska suradnja, prema potrebi, s drugim nadležnim nacionalnim tijelima ni opće smjernice politike koje donosi vlada, a koje nisu povezane s regulatornim ovlastima i dužnostima na temelju članka 41.
[...]”
7
Člankom 40. Direktive 2009/73, naslovljenim „Opći ciljevi regulatornog tijela”, predviđa se:
„Pri izvršavanju regulatornih zadataka navedenih u ovoj direktivi regulatorno tijelo poduzima sve razumne mjere za ostvarivanje sljedećih ciljeva u okviru svojih dužnosti i ovlasti kako je utvrđeno člankom 41., uz blisko savjetovanje, prema potrebi, s drugim nadležnim nacionalnim tijelima, uključujući tijela za tržišno natjecanje, i ne dovodeći u pitanje njihove nadležnosti:
[...]
(f)
osiguravanje dodjeljivanja odgovarajućih poticaja operatorima sustava i korisnicima sustava, kratkoročno i dugoročno, radi povećanja učinkovitosti rada sustava i poticanja integracije tržišta;
[...]”
8
Člankom 41. te direktive, naslovljenim „Dužnosti i ovlasti regulatornog tijela”, određuje se:
„1.   Regulatorno tijelo ima sljedeće dužnosti:
(a)
određivanje ili odobravanje, u skladu s transparentnim kriterijima, tarifa za transport ili distribuciju ili njihovih metodologija;
[...]
(n)
praćenje i pregled uvjeta za pristup sustavima skladišta, operativnoj akumulaciji i drugim pomoćnim uslugama, kako je predviđeno u članku 33. Ako je režim pristupa sustavu skladišta plina određen u skladu s člankom 33. stavkom 3., taj zadatak ne uključuje pregled tarifa;
[...]
6.   Regulatorna tijela odgovorna su za određivanje ili odobravanje, dovoljno vremena prije no što stupe na snagu, najmanje metodologija koje se koriste za izračunavanje ili utvrđivanje uvjeta za:
(a)
priključenje i pristup nacionalnim mrežama, uključujući tarife za transport i distribuciju, te uvjeta i tarifa za pristup terminalima za UPP. Te tarife ili metodologije omogućavaju da se potrebna ulaganja u mreže i terminale za UPP izvrše tako da se tim ulaganjima omogući osiguravanje održivosti mreža i terminala za UPP;
[...]
8.   Pri utvrđivanju ili odobravanju tarifa ili metodologija i usluga uravnoteživanja regulatorna tijela osiguravaju da su operatorima transportnih i distribucijskih sustava pruženi odgovarajući poticaji, kako kratkoročno tako i dugoročno, radi povećanja učinkovitosti, poticanja integracije tržišta i sigurnosti opskrbe te podrške povezanim istraživačkim djelatnostima.
[...]
16.   Odluke koje donose regulatorna tijela u potpunosti su obrazložene i opravdane kako bi se omogućio sudski nadzor. Odluke su dostupne javnosti uz istodobno očuvanje povjerljivosti komercijalno osjetljivih informacija.
[...]”
Uredba br. 715/2009
9
Uvodne izjave 7. i 8. Uredbe br. 715/2009 glase kako slijedi:
„(7)
Potrebno je precizirati kriterije prema kojima se utvrđuju tarife za pristup mreži kako bi se osigurala njihova potpuna usklađenost s načelom nediskriminacije i potrebama unutarnjeg tržišta koje dobro funkcionira te u potpunosti voditi računa o potrebi za cjelovitošću sustava i odražavati stvarno nastale troškove, u mjeri u kojoj takvi troškovi odgovaraju troškovima učinkovitog i strukturno usporedivog mrežnog operatora te su transparentni, a istodobno uključuju primjereni povrat od ulaganja te, prema potrebi, vode računa o uspoređivanju tarifa koje provode regulatorna tijela.
(8)
Pri izračunu tarifa za pristup mreži važno je voditi računa o stvarno nastalim troškovima u mjeri u kojoj takvi troškovi odgovaraju troškovima učinkovitog i strukturno usporedivog mrežnog operatora te su transparentni, kao i o potrebi da se osigura primjereni povrat od ulaganja te poticaji za gradnju nove infrastrukture, uključujući poseban regulatorni tretman za nova ulaganja, kao što je predviđeno Direktivom [2009/73]. U tom pogledu, a posebno ako postoji učinkovito tržišno natjecanje između plinovoda, uspoređivanje tarifa koje provode regulatorna tijela razmatrat će se kao primjereno pitanje.”
10
U članku 1. te uredbe navodi se:
„Cilj je ove uredbe:
(a)
utvrditi nediskriminirajuća pravila za uvjete pristupa transportnim sustavima prirodnog plina, vodeći računa o posebnim značajkama nacionalnih i regionalnih tržišta radi osiguravanja ispravnog funkcioniranja unutarnjeg tržišta plina;
(b)
utvrditi nediskriminirajuća pravila za uvjete pristupa terminalima za UPP i sustavima skladišta plina, vodeći računa o posebnim značajkama nacionalnih i regionalnih tržišta [...]
[...]
Ciljevi iz prvog podstavka obuhvaćaju postavljanje usklađenih načela za tarife ili metodologije na temelju kojih se one izračunavaju, za pristup mreži, ali ne i sustavima skladišta plina [...]
Ova se Uredba, uz izuzetak članka 19. stavka 4., primjenjuje samo na sustave skladišta plina koji potpadaju pod članak 33. stavke 3. ili 4. Direktive [2009/73].
[...]”
11
Člankom 13. stavkom 1. prvim i trećim podstavkom navedene uredbe određuje se:
„Tarife ili metodologije koje se koriste za njihov izračun, koje primjenjuju operatori transportnih sustava, a odobravaju regulatorna tijela prema članku 41. stavku 6. Direktive [2009/73], kao i tarife objavljene prema članku 32. stavku 1. te direktive, transparentne su, vode računa o potrebi za cjelovitošću sustava i njegovom poboljšanju te odražavaju stvarno nastale troškove, u mjeri u kojoj takvi troškovi odgovaraju troškovima učinkovitog i strukturno usporedivog operatora sustava te su transparentne, iako obuhvaćaju primjerenu dobit od ulaganja i, kad je primjereno, vode računa o uspoređivanju tarifa koje provode regulatorna tijela. Tarife ili metodologije koje se koriste za njihov izračun primjenjuju se na nediskriminirajući način.
[...]
Tarife ili metodologije koje se koriste za njihov izračun olakšavaju učinkovito trgovanje plinom i tržišno natjecanje, a istodobno sprečavaju unakrsno subvencioniranje između korisnika mreže, pružaju poticaje za ulaganja te održavaju ili stvaraju mogućnost uzajamnog djelovanja transportnih mreža.”
Uredba (EU) 2017/460
12
Člankom 1. Uredbe Komisije (EU) 2017/460 od 16. ožujka 2017. o uspostavljanju mrežnih pravila o usklađenim strukturama transportnih tarifa za plin (SL 2017., L 72, str. 29.) predviđa se da se tom uredbom uspostavljaju mrežna pravila kojima se utvrđuju pravila za usklađene strukture transportnih tarifa za plin, koja obuhvaćaju pravila za primjenu metodologije za utvrđivanje referentne cijene, povezane zahtjeve u pogledu savjetovanja i objavljivanja te izračun rezervnih cijena za standardne kapacitetne proizvode.
13
U članku 30. navedene uredbe, naslovljenom „Informacije koje treba objaviti prije tarifnog razdoblja”, u stavku 1. navodi se:
„Nacionalno regulatorno tijelo ili operatori transportnog sustava, ovisno o odluci nacionalnog regulatornog tijela, moraju objaviti sljedeće informacije prije tarifnog razdoblja u skladu sa zahtjevima iz članaka 31. i 32.:
[...]
(b) sljedeće informacije:
i.
dopušteni i/ili ciljani prihod operatora transportnog sustava;
ii.
informacije povezane s promjenama prihoda iz točke i. od jedne godine do druge;
iii.
sljedeće parametre:
[...]
2.
trošak kapitala i metodu za [njegov] izračun;
3.
kapitalne izdatke, uključujući:
[...]
4.
operativne rashode;
5.
mehanizme za poticaje i ciljeve učinkovitosti;
6.
indekse inflacije;
[...]”
Latvijsko pravo
Zakon o regulatornim tijelima za javne usluge
14
U skladu s člankom 7. stavkom 2. likumsa „Par sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem” (Zakon o regulatornim tijelima za javne usluge od 19. listopada 2000. (Latvijas Vēstnesis, 2000., br. 394) latvijsko regulatorno tijelo je javnopravno tijelo koje je neovisno na institucionalnoj i funkcionalnoj razini te samostalno prilikom izvršavanja svojeg proračuna odobrenog zakonom. Jedan od njegovih zadataka je reguliranje pružanja javnih usluga u području opskrbe prirodnim plinom.
15
Člankom 9. stavkom 1. točkom 2. tog zakona određuje se da latvijsko regulatorno tijelo donosi metodologiju za izračun i utvrđivanje tarifa ili gornjih tarifnih granica kao i pravila za primjenu tarifa ili gornjih tarifnih granica, pod uvjetom da posebnim sektorskim zakonodavstvom nisu predviđena druga tarifna načela.
16
Člankom 9. stavkom 2. navedenog zakona predviđa se:
„[Latvijsko] regulatorno tijelo u okviru svoje nadležnosti samostalno donosi obvezujuće odluke i upravne akte za dotične pružatelje i korisnike javnih usluga.”
17
U skladu s člankom 20. stavkom 1. Zakona o regulatornim tijelima za javne usluge:
„Tarife se utvrđuju na takvoj razini da tarife koje plaćaju korisnici pokrivaju ekonomski opravdane troškove javne usluge i osiguravaju njezinu isplativost, pod uvjetom da se posebnim sektorskim zakonodavstvom ne predviđaju druga tarifna načela. U slučaju izmjene čimbenika koji utječu na tarife, primjerice povrata, regulatorno tijelo može pokrenuti preispitivanje tarifa i od pružatelja javne usluge zatražiti da u određenom roku podnese nacrt tarifa koji uključuje opravdanje troškova koje predstavljaju tarife.”
Odluka o metodologiji
18
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas padomes lēmumsom Nr. 1/23 kapitāla atdeves likmes aprēķināšanas metodika (Odluka odbora regulatornog tijela br. 1/23 o metodologiji za izračun stope povrata kapitala) od 13. kolovoza 2018. (u daljnjem tekstu: odluka o metodologiji) utvrđena su pravila za izračun i primjenu stope povrata kapitala za izradu nacrta tarifa reguliranih usluga, uključujući usluge distribucijskog sustava prirodnog plina. Konkretno, tom je odlukom utvrđena formula za izračun ponderirane prosječne stope povrata kapitala u realnim vrijednostima.
Glavni postupak i prethodna pitanja
19
U skladu s odlukom o metodologiji, vijeće latvijskog regulatornog tijela donijelo je spornu odluku u kojoj je smatralo da operator transportnog sustava prirodnog plina, operator distribucijskog sustava prirodnog plina i operator sustava skladišta prirodnog plina stvarno primjenjuju ponderiranu prosječnu stopu povrata kapitala.
20
Uzimajući u obzir stopu povrata vlasničkog kapitala, stopu povrata pozajmljenog kapitala, izračunanih u skladu s odlukom o metodologiji, stopu poreza na dobit i prosjek godišnjih promjena potrošačkih cijena tijekom prethodnih pet kalendarskih godina, latvijsko regulatorno tijelo utvrdilo je da za operatora koji, u skladu s podacima iz posljednjeg dostupnog godišnjeg izvješća, pripada kategoriji srednjih ili velikih poduzetnika, stopa povrata kapitala mora biti 2,65 %, dok za operatora iz kategorije mikro ili malih poduzetnika ta stopa mora iznositi 4,37 %.
21
U spornoj se odluci pojašnjava da je stopa povrata od 2,65 % u skladu sa situacijom na financijskim tržištima i da je rezultat odgovarajuće procjene rizika povezanih s prikupljanjem sredstava, čime se operatoru transportnog sustava prirodnog plina, operatoru distribucijskog sustava prirodnog plina i operatoru sustava skladišta prirodnog plina jamči mogućnost financiranja zajmova, ulaganja u obnovu i razvoj sustava kao i ostvarivanje razumnog povrata, pri čemu se korisnicima osigurava mogućnost da neprekidno koriste pouzdane i kvalitetne javne usluge čije tarife (cijene) odgovaraju ekonomski opravdanim troškovima.
22
Društvo Gaso, operator distribucijskog sustava prirodnog plina u Latviji i društvo Conexus Baltic Grid, operator transportnog sustava i sustava skladišta prirodnog plina u toj državi članici, podnijeli su tužbe za poništenje sporne odluke Administratīvā apgabaltiesi (Okružni upravni sud, Latvija), sudu koji je uputio zahtjev.
23
U prilog svojim tužbama ta društva ističu da je latvijsko regulatorno tijelo prekoračilo svoje ovlasti, počinilo teške postupovne i materijalnopravne pogreške prilikom određivanja kriterija i u izračunu stope povrata kapitala te zanemarilo svoju obvezu obrazlaganja kada je tu stopu utvrdilo na neuobičajeno niskoj razini. Konkretno, spornom se odlukom povređuje Direktiva 2009/73, kojom se nacionalnim regulatornim tijelima ipak nalaže obveza da promiču, među ostalim, razvoj i funkcioniranje tržišta prirodnog plina pružajući ulagačima dostatne poticaje za ostvarivanje nužnih ulaganja u infrastrukturu. Tom se odlukom također povređuje Uredba br. 715/2009, kojom se ta tijela obvezuju da u okviru utvrđivanja tarifa uzmu u obzir primjereni povrat od ostvarenih ulaganja.
24
U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev utvrđuje, kao prvo, da su članak 40. točka (f) i članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 kao i članak 13. stavak 1. Uredbe br. 715/2009 u vezi s njezinim uvodnim izjavama 7. i 8. relevantni za rješavanje spora koji se pred njim vodi.
25
Kao drugo, ističe da, iako iz odredbi navedenih u prethodnoj točki proizlazi da države članice prilikom utvrđivanja tarifa za pristup transportnim i distribucijskim sustavima prirodnog plina moraju predvidjeti „primjereni povrat od ulaganja”, tim se odredbama pobliže ne pojašnjava što taj izraz podrazumijeva, o kojem se, osim toga, Sud još nije imao prilike izjasniti. Stoga sud koji je uputio zahtjev navodi da ne raspolaže jasnim smjernicama za ocjenu usklađenosti s pravom Unije metodologije latvijskog regulatornog tijela za utvrđivanje stope povrata kapitala koja se primjenjuje u predmetu koji se pred njim vodi.
26
Kao treće, taj sud ističe da se Zakonom o regulatornim tijelima za javne usluge predviđa regulatorni okvir koji ne sadržava odredbe koje odgovaraju onima iz članaka 40. i 41. te direktive, koji se odnose na opće ciljeve nacionalnih regulatornih tijela te njihove dužnosti i ovlasti. U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da, kako se čini, članak 20. stavak 1. tog zakona, na temelju kojeg je latvijsko regulatorno tijelo donijelo spornu odluku, ne obuhvaća sve ciljeve predviđene odredbama navedene direktive navedenima u točki 24. ove presude, osobito kad je riječ o pravu pružatelja javne regulirane usluge na odgovarajuće poticaje, kako kratkoročno tako i dugoročno. Stoga se postavlja pitanje jesu li odredbe iste direktive pravilno prenesene u latvijsko pravo.
27
Kao četvrto i posljednje, s obzirom na odredbe Direktive 2009/73 i odredbe Uredbe br. 715/2009, sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati primjenjuje li se članak 13. stavak 1. te uredbe pri utvrđivanju tarife za pristup sustavima skladišta prirodnog plina, kojima u ovom slučaju upravlja društvo Conexus Baltic Grid. Naime, oslanjajući se na fakultativnu prirodu postupaka predviđenih člankom 33. stavcima 3. i 4. Direktive 2009/73, taj sud smatra da se članak 13. stavak 1. navedene uredbe, kojim se utvrđuju uvjeti koje moraju ispuniti tarife koje primjenjuju operatori transportnih sustava i koje odobravaju regulatorna tijela u skladu s člankom 41. stavkom 6. Direktive 2009/73 kao i tarife objavljene u skladu s člankom 32. stavkom 1. te direktive, primjenjuje samo na tarife za uslugu transportnog sustava prirodnog plina i ne obuhvaća utvrđivanje tarifa koje se odnose na sustave skladišta tog plina.
28
S obzirom na ta razmatranja, Administratīvā apgabaltiesa (Okružni upravni sud) odlučila je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Protivi li se članku 41. stavku 8. Direktive [2009/73] nacionalni propis kojim se regulatorno tijelo ne obvezuje da pri izračunu tarifa ili utvrđivanju metodologija obrazloži način na koji se operatorima transportnih i distribucijskih sustava osigurava pružanje odgovarajućih poticaja, kratkoročno i dugoročno, radi povećanja učinkovitosti, poticanja integracije tržišta i sigurnosti opskrbe te podrške povezanim istraživačkim djelatnostima?
2.
Je li u skladu s člankom 41. stavkom 8. Direktive [2009/73] tumačenje nacionalnog propisa na način da se jamči pružanje odgovarajućih poticaja, kratkoročno i dugoročno, radi povećanja učinkovitosti, poticanja integracije tržišta i sigurnosti opskrbe te podrške povezanim istraživačkim djelatnostima kad tarife koje plaćaju korisnici pokrivaju samo ekonomski opravdane troškove javne usluge te se jamči barem minimalan iznos povrata?
3.
Je li u skladu s ciljevima utvrđenima u članku 41. stavku 8. Direktive [2009/73] nacionalni propis kojim se prilikom utvrđivanja ‚odgovarajućih poticaja, kratkoročno i dugoročno’ i poticaja ‚integracije tržišta i sigurnosti opskrbe te podrške povezanim istraživačkim djelatnostima’ ne predviđa uzimanje u obzir načela prihvaćenih u financijskom sektoru za utvrđivanje ponderirane prosječne stope povrata kapitala, koja uzimaju u obzir usporedivi poduzetnici koji posluju na slobodnom tržištu?
4.
Prilikom tumačenja pojmova ‚primjeren[i] [povrat] od ulaganja’ u smislu članka 13. Uredbe [br. 715/2009] i ‚poticaji za ulaganja’ u smislu članka 41. Direktive 2009/73, treba li se regulatorno tijelo voditi pojmom prosječne stope povrata kapitala (ponderirani prosječni trošak kapitala (WACC)) koji je prihvaćen u financijskom sektoru te metodologijom koja se upotrebljava za njegov izračun?
5.
U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, može li regulatorno tijelo zakonito odstupiti od metodologije koja se primjenjuje u financijskom sektoru kako bi odredilo prosječnu stopu povrata kapitala i tu stopu prilagodilo na način koji smatra prikladnim?
6.
U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, može li regulatorno tijelo zakonito prilagoditi prosječnu stopu povrata kapitala tako da se u okviru njegova izračuna uzme u obzir premija vezana za veličinu koja se temelji na troškovima zaduživanja drugih poduzetnika u gospodarstvu države članice?
7.
U slučaju potvrdnog odgovora na četvrto pitanje, može li regulatorno tijelo zakonito prilagoditi prosječnu stopu povrata kapitala tako da ne mora operatoru transportnog sustava ili operatoru sustava skladišta prirodnog plina isplatiti naknadu zbog povećanja inflacije tijekom prethodnog tarifnog razdoblja?
8.
U slučaju potvrdnog odgovora na peto pitanje i u slučaju da se operator sustava ne slaže s iznosom prosječne stope povrata kapitala koji je predložilo regulatorno tijelo ili s elementima na kojima se on temelji, treba li regulatorno tijelo prilikom utvrđivanja prosječne stope povrata kapitala zatražiti od neovisne treće strane da ocijeni primjereni iznos tog povrata?
9.
Je li postupak određivanja tarifa u kojem prosječnu stopu povrata kapitala određuje regulatorno tijelo i u kojem operator transportnog sustava ili operator sustava skladišta prirodnog plina nema pravo prilagoditi taj izračun ovisno o pojedinačnim pokazateljima poduzeća operatora sustava protivan ciljevima utvrđenima u članku 41. stavku 8. Direktive [2009/73]?
10.
Treba li članak 1. [prvi stavak] točku (b) Uredbe [br. 715/2009] u vezi s drugim stavkom tog članka tumačiti na način da se uvodne izjave 7. i 8., kao i članak 13. stavak 1. te uredbe primjenjuju na sustave skladišta prirodnog plina i na tarife koje je odredilo regulatorno tijelo ako je pristup sustavima skladišta ukapljenog prirodnog plina reguliran?”
O prethodnim pitanjima
Dopuštenost
29
Latvijsko regulatorno tijelo tvrdi da su pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev nedopuštena.
30
Kao prvo, to tijelo tvrdi da je prvo pitanje hipotetsko i da se ne odnosi na tumačenje prava Unije, nego na tumačenje nacionalnog prava. To pitanje počiva na pogrešnoj pretpostavci da je navedeno tijelo oslobođeno obveze obrazlaganja kako metodologije za izračun stope povrata kapitala tako i samih stopa povrata. Međutim, iz nacionalnog zakonodavstva, osobito iz članka 67. stavka 2. Administratīvā procesa likumsa (Zakon o upravnom postupku), proizlazi da je isto tijelo dužno obrazložiti svoje odluke i da bi u ovom slučaju uzelo u obzir primjenjive pravne odredbe, osobito članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 i Uredbu br. 715/2009.
31
Kao drugo, latvijsko regulatorno tijelo smatra da su drugo, treće, četvrto, peto i šesto pitanje preopćenito formulirana i da se ne odnose na tumačenje prava Unije, nego na njegovu primjenu. Usto, zbog općenitosti pojmova ili izraza upotrijebljenih u tim pitanjima Sud ne može na njih precizno odgovoriti. Naposljetku, i članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 i članak 13. stavak 1. Uredbe br. 715/2009 nameću nacionalnim regulatornim tijelima samo cilj koji treba postići, ostavljajući im izbor sredstava ili metodologija za njegovo postizanje. Međutim, izbor tih sredstava ili metodologija, o kojem dvoji sud koji je uputio zahtjev, nije pitanje tumačenja prava Unije koje je na Sudu, nego pitanje njegove primjene koje je u nadležnosti nacionalnih sudova.
32
Kao treće, latvijsko regulatorno tijelo tvrdi da se drugo, osmo i deveto pitanje ne odnose na tumačenje prava Unije, nego na tumačenje nacionalnog prava. Konkretno, što se tiče drugog pitanja, pojam „isplativost” ne upotrebljava se u relevantnom pravu Unije, nego u članku 20. stavku 1. Zakona o regulatornim tijelima za javne usluge.
33
Kao četvrto, latvijsko regulatorno tijelo tvrdi da četvrto, peto, šesto, sedmo i osmo pitanje nemaju nikakve veze s činjeničnom i pravnom situacijom u glavnom predmetu i da nisu objektivno potrebna za odlučivanje o potonjem jer se članak 13. stavak 1. Uredbe br. 715/2009 ne primjenjuje ni na sustave skladišta prirodnog plina čiji je operator u ovom slučaju društvo Conexus Baltic Grid ni na distribucijski sustav prirodnog plina čije je upravljanje u Latviji povjereno društvu Gaso.
34
U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru suradnje između njega i nacionalnih sudova uspostavljene u članku 267. UFEU‑a isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, uzimajući u obzir posebnosti predmeta, ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Iz toga slijedi da pitanja koja se odnose na pravo Unije uživaju pretpostavku relevantnosti i da je Sud načelno dužan donijeti odluku ako se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije. Sud stoga može odbiti odgovoriti na prethodno pitanje nacionalnog suda samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima potrebnima da bi mogao dati koristan odgovor na postavljena pitanja (presuda od 25. veljače 2025., Sąd Rejonowy w Białymstoku i Adoreikė, C‑146/23 i C‑374/23, EU:C:2025:109, t. 37. i navedena sudska praksa).
35
S obzirom na to da se postupak u prethodnom pitanju pred Sudom temelji na odluci kojom se upućuje prethodno pitanje prema članku 267. UFEU‑a, nužno je da nacionalni sud u toj odluci odredi činjenični i zakonodavni okvir spora u glavnom postupku i da pruži osnovna objašnjenja o razlozima zbog kojih je odabrao odredbe prava Unije čije tumačenje traži kao i pojašnjenje veze koja po mišljenju tog suda postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u sporu koji je pred njime pokrenut. Ti kumulativni zahtjevi u vezi sa sadržajem zahtjeva za prethodnu odluku izričito su navedeni u članku 94. Poslovnika (presuda od 12. prosinca 2019., Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, t. 25. i navedena sudska praksa).
36
U ovom slučaju, najprije, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da su odredbe Direktive 2009/73 i Uredbe br. 715/2009 očito povezane sa sporom u glavnom postupku, koji se odnosi na utvrđivanje stope povrata kapitala koju regulatorno tijelo za tržište prirodnog plina nameće, među ostalim, operatorima sustava prirodnog plina države članice, koja može utjecati na tarife koje ti operatori primjenjuju.
37
Nadalje, kad je riječ o zahtjevu navedenom u članku 94. točki (c) Poslovnika koji se odnosi, s jedne strane, na razloge koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da se zapita o tumačenju Direktive 2009/73 i Uredbe br. 715/2009 kao i, s druge strane, na pojašnjenje veze koja po mišljenju tog suda postoji između tih dvaju akata prava Unije i nacionalnog propisa primjenjivog u glavnom postupku, valja utvrditi da taj sud iznosi vlastite ocjene u pogledu dvojbi koje ima o tumačenju navedenih akata, osobito članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73 i članka 13. stavka 1. Uredbe br. 715/2009, kao i veze koja po mišljenju tog suda postoji između tih odredbi i tog nacionalnog propisa, osobito u pogledu zahtjevâ koje latvijsko regulatorno tijelo treba uzeti u obzir prilikom utvrđivanja tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina.
38
Naposljetku, kad je riječ o prethodnim pitanjima koja se odnose na tumačenje dvaju akata prava Unije navedenih u prethodnoj točki i njihovu relevantnost u pogledu pristupa terminalima prirodnog plina kojima upravlja društvo Conexus Baltic Grid, dovoljno je podsjetiti na to da, ako nije očito da tumačenje odredbe prava Unije nema nikakve veze sa stvarnošću ili predmetom glavnog postupka, prigovor neprimjenjivosti te odredbe na predmet u glavnom postupku ne odnosi se na nedopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku, već ulazi u meritum pitanjâ (vidjeti u tom smislu presudu od 12. prosinca 2019., Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
39
Iz navedenog slijedi da je zahtjev za prethodnu odluku dopušten.
Meritum
Uvodne napomene
40
Sa svojih deset pitanja sud koji je uputio zahtjev u biti se pita o trima pravnim aspektima koji se odnose, kao prvo, na područje primjene tarifnih načela predviđenih člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73 i člankom 13. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 715/2009 (sedmo, deveto i deseto pitanje), kao drugo, na prenošenje u nacionalno pravo pojma „odgovarajući poticaji” u smislu članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73 i na obvezu obrazlaganja koju ima nacionalno regulatorno tijelo (prvo i drugo pitanje) i kao treće, na način na koji to tijelo prilikom izračuna i utvrđivanja tarifa mora operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina jamčiti korist od takvih odgovarajućih poticaja i/ili „primjeren[i] [povrat] od ulaganja” u smislu članka 13. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 715/2009 (treće, četvrto, peto, šesto, sedmo, osmo i deveto pitanje).
41
Ta tri aspekta valja razmotriti prema gore navedenom redoslijedu.
Sedmo, deveto i deseto pitanje, koja se odnose na područje primjene tarifnih načela predviđenih člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73 i člankom 13. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 715/2009
42
Svojim sedmim, devetim i desetim pitanjem, koja valja zajedno razmotriti, sud koji je uputio zahtjev u biti nastoji doznati treba li članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 i članak 13. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 715/2009 tumačiti na način da se tarifna načela koja su tim odredbama predviđena primjenjuju ne samo na operatore transportnih sustava prirodnog plina, nego i na sustave za skladišta tog plina.
43
To pitanje proizlazi iz sporne odluke kojom je latvijsko regulatorno tijelo utvrdilo istovjetnu stopu povrata kapitala i za društvo Gaso, kao operatora distribucijskog sustava prirodnog plina u Latviji, i za društvo Conexus Baltic Grid, kao operatora transportnog sustava i sustava skladišta prirodnog plina u toj zemlji. U tom pogledu valja pojasniti da, s obzirom na to da se samo u desetom pitanju in fine navode i sustavi skladišta ukapljenog prirodnog plina, pri čemu se u zahtjevu za prethodnu odluku ne navode razlozi zbog kojih su ti sustavi predmet navedenog pitanja, odgovor Suda na sedmo, deveto i deseto pitanje valja ograničiti na pitanje primjenjuju li se tarifna pravila predviđena člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73 i člankom 13. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe br. 715/2009 na sustave skladišta prirodnog plina.
44
S obzirom na ta pojašnjenja, valja podsjetiti na to da se Direktivom 2009/73 nastoji ostvariti cilj u potpunosti i stvarno otvorenog i konkurentnog unutarnjeg tržišta prirodnog plina uspostavljanjem, kao što to proizlazi iz njezina članka 1. stavka 1., zajedničkih pravila za transport, distribuciju, opskrbu i skladištenje prirodnog plina (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019, GRDF, C‑236/18, EU:C:2019:1120, t. 34. i navedenu sudsku praksu).
45
U tom pogledu, stavcima 4., 6., 9. i 10. članka 2. te direktive definiraju se i razlikuju, redom, „operator transportnog sustava”, „operator distribucijskog sustava”, „sustav skladišta [...]” i „operator sustava skladišta [...]” prirodnog plina.
46
Osim toga, kao što je to istaknuto u njezinim uvodnim izjavama 23., 25. i 32., cilj je navedene direktive osigurati nediskriminirajući pristup transportnim i distribucijskim sustavima prirodnog plina povjeravajući nacionalnim regulatornim tijelima, u skladu s člankom 41. stavkom 1. točkom (a) iste direktive, osobito dužnost „određivanj[a] ili odobravanj[a], u skladu s transparentnim kriterijima, tarifa za transport ili distribuciju ili njihovih metodologija ”.
47
U članku 41. stavku 6. točki (a) Direktive 2009/73 pojašnjava se da su nacionalna regulatorna tijela odgovorna za određivanje ili odobravanje barem metodologija koje se koriste za izračunavanje ili utvrđivanje uvjeta za pristup nacionalnim mrežama, uključujući tarife za transport i distribuciju.
48
Usto, u skladu s člankom 41. stavkom 8. te direktive „[p]ri utvrđivanju ili odobravanju tarifa ili metodologija [...] regulatorna tijela osiguravaju da su operatorima transportnih i distribucijskih sustava pruženi odgovarajući poticaji, [...], radi povećanja učinkovitosti, poticanja integracije tržišta i sigurnosti opskrbe te podrške povezanim istraživačkim djelatnostima”.
49
Iz toga slijedi da se pravila o utvrđivanju tarifa predviđena, među ostalim, člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73 primjenjuju samo na operatore „sustava” za transport i distribuciju prirodnog plina u smislu članka 2. stavaka 4. i 6. te direktive, a ne na „skladišta” prirodnog plina i na njihove operatore u smislu njezina članka 2. stavaka 9. i 10.
50
To isključenje sustava skladišta prirodnog plina nalazi se i u odredbama Uredbe br. 715/2009, kojom se, prema njezinu naslovu, utvrđuju „uvjeti za pristup mrežama za transport prirodnog plina”.
51
Naime, s jedne strane, na temelju članka 1. drugog podstavka te uredbe, definicija usklađenih načela za tarife ili metodologije na temelju kojih se one izračunavaju obuhvaćena je ciljevima navedene uredbe samo u pogledu pristupa mreži, a ne i pristupa sustavima skladišta plina. S druge strane, iz teksta članka 13. stavka 1. prvog podstavka iste uredbe proizlazi da se samo na operatore transportnih sustava prirodnog plina primjenjuju tarifne mjere i obveze, osobito u pogledu transparentnosti i nediskriminacije, koje su utvrđene tom odredbom.
52
Načelna razlika u tarifnom uređenju između pravila koja se primjenjuju na „mreže” i onih koja se primjenjuju na sustave skladišta prirodnog plina objašnjava se, kao što je to Europska komisija pravilno istaknula, okolnošću da se ti sustavi, za razliku od „mreža”, općenito ne smatraju prirodnim monopolima i stoga mogu konkurirati drugim sustavima. To je razlog zbog kojeg se, kao što se to navodi u njezinim uvodnim izjavama 23. i 24., Direktivom 2009/73 uspostavlja poseban sustav koji se odnosi na sustave skladišta prirodnog plina, uključujući njezin članak 33., kojim se predviđaju posebna pravila za pristup tim sustavima, bilo u ugovorenom okviru, u skladu sa stavkom 3. tog članka, bilo u reguliranom okviru, u skladu sa stavkom 4. navedenog članka, ali pod određenim uvjetima.
53
Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 45. svojeg mišljenja, ni tom se direktivom ni Uredbom br. 715/2009 ne zabranjuje nacionalnim regulatornim tijelima da tarifna načela utvrđena u članku 41. stavku 8. navedene direktive odnosno u članku 13. stavku 1. prvom podstavku te uredbe, kojim se uređuju „mreže” prirodnog plina, prošire na pristup navedenim sustavima.
54
Naime, kao što je to Komisija u biti primijetila, ne može se isključiti da se objektivnim razlozima, kao što su posebne tehničke značajke ili važnost sustava skladišta plina za sigurnost opskrbe energijom na području jedne ili više država članica, može opravdati to da nacionalno regulatorno tijelo tarifna načela koja primjenjuje na transportne i distribucijske sustave prirodnog plina proširi na pristup tim sustavima skladišta plina.
55
S obzirom na prethodno navedeno, na sedmo, deveto i deseto pitanje valja odgovoriti tako da članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 i članak 13. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 715/2009 treba tumačiti na način da se tarifna načela predviđena tim odredbama ne primjenjuju na sustave skladišta prirodnog plina države članice, ne dovodeći u pitanje mogućnost da nacionalna regulatorna tijela ta tarifna načela prošire na pristup tim sustavima zbog objektivno opravdanih razloga.
Prvo i drugo pitanje, koja se odnose na prenošenje u nacionalno pravo pojma „odgovarajući poticaji” u smislu članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73 i na obvezu obrazlaganja nacionalnog regulatornog tijela
56
Svojim prvim dvama pitanjima, koja valja zajedno razmotriti, sud koji je uputio zahtjev u biti nastoji doznati treba li članak 41. stavke 8. i 16. Direktive 2009/73 tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis prema kojem su „odgovarajući poticaji” u smislu tog članka 41. stavka 8. zajamčeni samim time da tarife koje plaćaju korisnici pokrivaju ekonomski opravdane troškove javne usluge te se osigurava barem minimalan iznos povrata, a da se nacionalno regulatorno tijelo ne obvezuje da obrazloži način na koji se operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina osigurava pružanje „odgovarajućih poticaja”.
57
Najprije valja istaknuti da ta pitanja proizlaze iz općenitih dvojbi koje sud koji je uputio zahtjev ima u pogledu pravilnog prenošenja članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73 u latvijski pravni poredak. Naime, taj sud smatra da su ciljevi predviđeni tom odredbom, u okviru utvrđivanja tarifa, širi od onih predviđenih latvijskim pravom, među ostalim, u članku 20. stavku 1. Zakona o regulatornim tijelima za javne usluge, prema kojem latvijsko regulatorno tijelo mora osigurati da su tarife utvrđene tako da „pokrivaju ekonomski opravdane troškove javne usluge i osiguravaju isplativost”.
58
Kad je riječ o odredbama Direktive 2009/73 koje se odnose na obveze nacionalnih regulatornih tijela u području tarifa operatora transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina, iz članka 41. stavka 6. točke (a) te direktive proizlazi da su ta tijela odgovorna za određivanje ili odobravanje metodologija koje se koriste za izračunavanje ili utvrđivanje uvjeta za pristup nacionalnim mrežama prirodnog plina, uključujući tarife za njegov transport i distribuciju. Tom se odredbom pojašnjava da se tim tarifama moraju omogućiti ulaganja nužna za održivost mreža.
59
Usto, valja podsjetiti na to da na temelju članka 41. stavka 8. navedene direktive, pri utvrđivanju ili odobravanju tarifa ili metodologija i usluga uravnoteživanja, nacionalna regulatorna tijela osiguravaju „da su operatorima transportnih i distribucijskih sustava pruženi odgovarajući poticaji, kratkoročno i dugoročno, radi povećanja učinkovitosti, poticanja integracije tržišta i sigurnosti opskrbe te podrške povezanim istraživačkim djelatnostima”.
60
Osim toga, u skladu s člankom 41. stavkom 16. iste direktive, nacionalna regulatorna tijela moraju u potpunosti obrazložiti i opravdati svoje odluke kako bi se omogućio sudski nadzor.
61
Člankom 41. stavkom 6. točkom (a) i stavcima 8. i 16. Direktive 2009/73, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 32., tako se nalaže nacionalnim regulatornim tijelima, bilo na dan donošenja metodologije za izračun tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina bilo prilikom konkretnog utvrđivanja tih tarifa, da predvide, osim pokrivanja stvarno nastalih troškova koje snose operatori transportnih i distribucijskih sustava kako bi im osigurali pristup, s jedne strane, nužna ulaganja za održivost tih sustava i, s druge strane, „odgovarajuće poticaje”, kratkoročno i dugoročno, kojima se tim operatorima omogućuje postizanje ciljeva navedenih u članku 41. stavku 8. Direktive 2009/73 i podupiranje djelatnosti iz te odredbe, obvezujući ta tijela da u potpunosti obrazlože i opravdaju svoje odluke kako bi se zajamčilo provođenje sudskog nadzora.
62
Kad je riječ o prenošenju članka 41. stavka 8. te direktive u latvijsko pravo, iz spisa kojim Sud raspolaže ne proizlazi da se Zakonom o regulatornim tijelima za javne usluge izričito predviđa obveza za latvijsko regulatorno tijelo da na dan donošenja metodologije za izračun tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina ili pri konkretnom utvrđivanju tih tarifa predvidi „odgovarajuće poticaje” iz tog članka 41. stavka 8. Konkretno, kao što je to istaknuto u točki 57. ove presude, člankom 20. stavkom 1. Zakona o regulatornim tijelima za javne usluge, koji je jedina relevantna odredba tog zakona koju navodi sud koji je uputio zahtjev, od latvijskog regulatornog tijela samo se zahtijeva da osigura da tarife koje korisnici plaćaju „pokrivaju ekonomski opravdane troškove javne usluge i osiguravaju isplativost”.
63
U tom pogledu, čini se da pojam „isplativost” iz navedenog zakona upućuje na ideju da operatori transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina mogu ostvariti razumnu dobit a da se njime ipak ne pojašnjava u koje bi se svrhe, barem djelomično, ta dobit trebala iskoristiti. Stoga se čini da taj pojam ima općenitiji doseg i manje je usmjeren na postizanje ciljeva i na djelatnosti koje se odnose na funkcioniranje tržišta prirodnog plina od pojma „odgovarajući poticaji” iz članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73.
64
S obzirom na navedeno, valja podsjetiti na to da su, u skladu s ustaljenom praskom Suda, nacionalni sudovi prilikom primjene unutarnjeg prava dužni, koliko je to moguće, tumačiti ga u skladu s tekstom i ciljem direktive o kojoj je riječ kako bi se njome postigao predviđen rezultat i postupilo u skladu s trećim stavkom članka 288. UFEU‑a. Ta obveza usklađenog tumačenja nacionalnog prava inherentna je sustavu UFEU‑a jer omogućava nacionalnim sudovima da osiguraju, u okviru svojih nadležnosti, potpunu učinkovitost prava Unije prilikom rješavanja sporova koji se pred njima vode (presude od 5. ožujka 2020., OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, t. 41. kao i od 26. lipnja 2025., Makeleio i Zougla, C‑555/23 i C‑556/23, EU:C:2025:484, t. 85.).
65
Načelo usklađenog tumačenja zahtijeva da nacionalni sudovi učine sve što je u njihovoj nadležnosti, uzimajući u obzir cjelokupno nacionalno pravo i primjenjujući metode tumačenja koje to pravo poznaje, kako bi se zajamčila puna učinkovitost direktive o kojoj je riječ i kako bi se došlo do rješenja koje je u skladu s ciljem koji se njome nastoji postići (presude od 5. ožujka 2020., OPR‑Finance, C‑679/18, EU:C:2020:167, t. 42. kao i od 26. lipnja 2025., Makeleio i Zougla, C‑555/23 i C‑556/23, EU:C:2025:484, t. 86.).
66
Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri može li se njegovo nacionalno pravo, osobito članak 20. stavak 1. Zakona o regulatornim tijelima za javne usluge, u najvećoj mogućoj mjeri tumačiti u skladu s člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73, tako da isplativost koju treba zajamčiti operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina podrazumijeva i to da im se osigurava pružanje „odgovarajućih poticaja”, poput onih iz navedenog članka 41. stavka 8. Naime, jamstvo određene stope povrata može biti odgovarajući poticaj čiji je cilj potaknuti operatore sustava o kojima je riječ da slijede ciljeve i podupiru djelatnosti navedene u članku 41. stavku 8. Direktive 2009/73.
67
Međutim, u slučaju da sud koji je uputio zahtjev smatra da takvo usklađeno tumačenje nije moguće, valja provjeriti je li obveza predviđena člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73 dovoljno precizna i bezuvjetna da bi se moglo smatrati da ima izravan učinak i da se osobe, kao što su operatori transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina, na nju mogu pozvati protiv odluke javnog tijela kao što je latvijsko regulatorno tijelo, kako bi se tom sudu omogućilo da izuzme iz primjene članak 20. stavak 1. Zakona o regulatornim tijelima za javne usluge.
68
U tom pogledu, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da se u svim slučajevima kad su odredbe neke direktive s obzirom na svoj sadržaj bezuvjetne i dovoljno precizne pojedinci mogu na njih pozvati pred nacionalnim sudovima protiv države, bilo zato što je ona propustila pravodobno prenijeti tu direktivu u nacionalno pravo bilo zato što ju je nepravilno prenijela (presuda od 8. ožujka 2022., Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Izravni učinak), C‑205/20, EU:C:2022:168, t. 17. i navedena sudska praksa).
69
Sud je pojasnio da je odredba prava Unije, s jedne strane, bezuvjetna ako propisuje obvezu koja ne sadržava nijedan uvjet i u svojoj provedbi ili u svojim učincima ne ovisi o poduzimanju nijedne mjere institucija Unije ili država članica te, s druge strane, dovoljno precizna da je pojedinac može isticati i nacionalni sud primijeniti ako nedvosmislenim riječima utvrđuje obvezu. Usto, čak i ako odredba direktive državama članicama ostavlja određenu marginu prosudbe kada donose načine njezine provedbe, može se smatrati da je ta odredba bezuvjetna i precizna ako državama članicama nedvosmisleno nameće obvezu ostvarivanja točno određenog rezultata koja ne ovisi ni o kakvom uvjetu u pogledu primjene pravila koje utvrđuje (presude od 8. ožujka 2022., Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Izravni učinak), C‑205/20, EU:C:2022:168, t. 18. i 19. kao i od 25. siječnja 2024., Global NRG, C‑277/22, EU:C:2024:78, t. 28.).
70
U ovom slučaju, kao što je to utvrđeno u točki 59. ove presude, iz članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73 proizlazi da, u okviru dužnosti utvrđivanja ili odobravanja tarifa koje se primjenjuju na transportne i distribucijske sustave prirodnog plina koju su države članice dužne povjeriti nacionalnim regulatornim tijelima, ta tijela prilikom takvog utvrđivanja ili odobravanja moraju osigurati, kako kratkoročno tako i dugoročno, da se operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina pruže odgovarajući poticaji radi povećanja učinkovitosti, poticanja integracije tržišta i sigurnosti opskrbe te podrške povezanim istraživačkim djelatnostima.
71
Iako se člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73 ostavlja određena margina prosudbe nacionalnim regulatornim tijelima u provedbi te odredbe, taj članak 41. stavak 8. ipak nedvosmisleno nameće svakoj državi članici dovoljno preciznu obvezu koja nije povezana ni s jednim uvjetom, time što im nalaže donošenje takvih odgovarajućih poticaja kako bi se operatore tih sustava potaknulo na postizanje ciljeva i podupiranje djelatnosti koje se u njemu detaljno i iscrpno navode (vidjeti po analogiji presudu od 6. listopada 2015., T‑Mobile Czech Republic i Vodafone Czech Republic, C‑508/14, EU:C:2015:657, t. 53).
72
Člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73 tako se bezuvjetno i dovoljno precizno propisuje obveza da se operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina zajamči da, prilikom utvrđivanja ili odobravanja tarifa za transport i distribuciju, nacionalna regulatorna tijela predvide odgovarajuće poticaje iz te odredbe.
73
Stoga valja priznati izravan učinak članku 41. stavku 8. Direktive 2009/73, tako da sud koji je uputio zahtjev mora izuzeti iz primjene nacionalno pravo koje je protivno toj odredbi u slučaju da se to pravo ne bi moglo tumačiti na način koji je u skladu s navedenom odredbom.
74
Kad je riječ o pojmu „odgovarajući poticaji”, osim konteksta u kojem svako nacionalno regulatorno tijelo mora predvidjeti te poticaje, odnosno pri utvrđivanju ili odobravanju metodologija za utvrđivanje tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina ili utvrđivanju tih tarifa te svrhe i djelatnosti koje se njima moraju osigurati, Direktivom 2009/73 ne definira se taj pojam niti se pojašnjava oblik u kojem ih državna regulatorna tijela utvrđuju. Tom se direktivom stoga tim tijelima daje margina prosudbe u pogledu oblika tih poticaja, ali i u pogledu procjene i određivanja njihove prikladnosti, uz poštovanje, među ostalim, ciljeva navedenih u članku 40. navedene direktive, kojima se svim nacionalnim regulatornim tijelima nalaže obveza obrazlaganja iz članka 41. stavka 16. iste direktive i s obzirom na posebna obilježja nacionalnog tržišta prirodnog plina.
75
U tom kontekstu, kao što je to nezavisni odvjetnik u biti utvrdio u točki 53. svojeg mišljenja, iz Direktive 2009/73 ne proizlazi da odgovarajuće poticaje za operatore transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina, kako bi ostvarili ciljeve i podupirali djelatnosti iz članka 41. stavka 8. te direktive, treba ocijeniti i utvrditi samo na temelju stope povrata kapitala, kao što je ponderirana prosječna stopa povrata kapitala utvrđena u spornoj odluci, u skladu s odlukom o metodologiji.
76
Stoga, s obzirom na elemente spisa kojima Sud raspolaže i na to da je nesporno da je takva stopa povrata kapitala samo jedan od elemenata uzetih u obzir prilikom određivanja razine tarifa, okolnost da se u spornoj odluci ne navodi posebno obrazloženje o načinu na koji bi se tom stopom trebalo potaknuti operatore predmetnih sustava da slijede ciljeve i podupiru djelatnosti navedene u članku 41. stavku 8. Direktive 2009/73 ne znači da latvijsko regulatorno tijelo, kao što je i samo tvrdilo pred Sudom, nije osiguralo, osim onoga što mu se nalaže člankom 20. stavkom 1. Zakona o regulatornim tijelima za javne usluge, da općenitije u okviru metodologije ili utvrđivanja tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina u Latviji uzima u obzir odgovarajuće poticaje, kako su navedeni u toj odredbi.
77
Međutim, iz članka 41. stavaka 8. i 16. Direktive 2009/73 proizlazi da, bilo u okviru metode za izračun tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina bilo najkasnije prilikom njihova utvrđivanja ili odobrenja, nacionalno regulatorno tijelo ima obvezu jasno, nedvosmisleno i dovoljno precizno iznijeti način na koji smatra da te tarife trebaju potaknuti operatore tih sustava, kako kratkoročno tako i dugoročno, da ostvaruju ciljeve i podupiru djelatnosti navedene u članku 41. stavku 8. te direktive kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da saznaju razloge njegove odluke i kako bi se zajamčio djelotvoran sudski nadzor.
78
Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri je li latvijsko regulatorno tijelo ispunilo obvezu obrazlaganja iz prethodne točke, uključujući, po potrebi, izvan strogog okvira sporne odluke.
79
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 41. stavke 8. i 16. Direktive 2009/73 treba tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis prema kojem su „odgovarajući poticaji” u smislu tog članka 41. stavka 8. zajamčeni samim time da tarife koje plaćaju korisnici pokrivaju ekonomski opravdane troškove javne usluge te se osigurava barem minimalan iznos povrata, a da se nacionalno regulatorno tijelo ne obvezuje obrazložiti način na koji se operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina osigurava pružanje „odgovarajućih poticaja”, osim ako je takav nacionalni propis moguće tumačiti u skladu s navedenim člankom 41. stavcima 8. i 16.
Treće, četvrto, peto, šesto, sedmo, osmo i deveto pitanje, koja se odnose na način na koji nacionalno regulatorno tijelo mora predvidjeti da se operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina osigura pružanje odgovarajućih poticaja i/ili primjereni povrat od ulaganja
80
Svojim trećim, četvrtim, petim, šestim, sedmim, osmim i devetim pitanjem, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti nastoji doznati treba li članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 i članak 13. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 715/2009 tumačiti na način da se obvezom, koja se tim odredbama nalaže nacionalnom regulatornom tijelu, da predvidi „odgovarajuće poticaje” i „primjereni povrat od ulaganja”, u svrhu utvrđivanja tarifa ili metodologija za izračun primjenjivih na operatore transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina, zahtijeva korištenje posebnih metoda za izračun, kao što je WACC koji se primjenjuje u financijskom sektoru, usporedba troška kapitala s troškom nereguliranih društava, provedba usklađivanja kako bi se, među ostalim, uzela u obzir inflacija i/ili porez na dobit, isključivanje uzimanja u obzir pojedinačnih pokazatelja dotičnog operatora sustava i, u slučaju osporavanja zainteresiranih subjekata, pozivanje treće strane da intervenira.
81
Drugim riječima, sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati je li margina prosudbe kojom raspolažu nacionalna regulatorna tijela u pogledu odabira metoda primjenjivih na izračun stope povrata kapitala i u pogledu parametara koji se nalaze u tom izračunu pri utvrđivanju tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina definirana ili čak ograničena i, po potrebi, pod kojim uvjetima, nužnošću da ta tijela predvide „odgovarajuće poticaje”, u smislu članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73, i/ili „primjereni povrat od ulaganja”, u smislu članka 13. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 715/2009, u korist operatora transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina.
82
U tom pogledu valja, s jedne strane, podsjetiti na to da, iako se člankom 41. stavcima 8. i 16. Direktive 2009/73 nacionalnim regulatornim tijelima povjerava određivanje ili obrazloženo odobravanje tarifa za transport i distribuciju prirodnog plina uz poštovanje ciljeva transparentnosti i nediskriminacije, njime se ne pojašnjava prema kojoj su metodologiji te tarife utvrđene. A fortiori, u Direktivi 2009/73 se ne navodi, u svrhu utvrđivanja tih tarifa, nikakva metodologija ni pravila za izračun stope povrata kapitala.
83
Isto vrijedi, s druge strane, za članak 13. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 715/2009, kojim se samo predviđa da tarife ili metodologije koje se koriste za njihov izračun, koje primjenjuje operator transportnog sustava i koje su odobrila regulatorna tijela u skladu s člankom 41. stavkom 6. Direktive 2009/73, budu transparentne, odražavaju stvarno nastale troškove, uključujući primjereni povrat od ulaganja, i da se primjenjuju na nediskriminirajući način.
84
Točno je da se Uredbom 2017/460, koju je Komisija donijela na temelju Uredbe br. 715/2009 i koju je spomenula u svojim pisanim očitovanjima, u njezinu članku 30. stavku 1. i u okviru cilja veće transparentnosti tarifne strukture operatora transporta prirodnog plina, predviđa niz informacija koje se moraju objaviti prije svakog tarifnog razdoblja, među kojima su osobito „trošak kapitala i metod[a] za njezin izračun”, „mehanizm[i] za poticaje i ciljeve učinkovitosti ” kao i „indeks inflacije”.
85
Međutim, u Uredbi 2017/460 ne pojašnjava se sadržaj tih pojmova niti, među ostalim, na temelju kojih metoda ili pravila treba izračunavati trošak kapitala ili te mehanizme za poticaje.
86
Iz toga slijedi da, kako bi uzela u obzir takve složene gospodarske i tehničke čimbenike, nacionalna regulatorna tijela moraju, također s obzirom na posebne uvjete primjenjive na nacionalno tržište prirodnog plina i na operatore o kojima je riječ, raspolagati širokom marginom prosudbe prilikom utvrđivanja tarifa za transport ili distribuciju prirodnog plina, osobito, po potrebi, za utvrđivanje stope povrata kapitala tih operatora. U tom pogledu, ta tijela ne mogu biti prisiljena, kad je riječ o nužnosti da se predvide „odgovarajući poticaji” u smislu članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73 i, kad je riječ o tarifama za transport prirodnog plina, „primjereni povrat od ulaganja” u smislu članka 13. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 715/2009, donijeti posebnu metodologiju, poput one koja se temelji na WACC‑u, ili uspoređivati trošak kapitala s troškom kapitala društava ili nereguliranih subjekata. U tom kontekstu, navedena tijela moraju biti ovlaštena prilagoditi metodu utvrđivanja tih tarifa i njihovih izračuna s obzirom na različite parametre, pri čemu k tomu ne postoji obveza provođenja tih izračuna uzimajući u obzir inflaciju i/ili porez na dobit.
87
Suprotno tomu, pod uvjetom da uzimanje u obzir stope povrata kapitala predstavlja „odgovarajući poticaj” u smislu članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73, ne može se prihvatiti argument latvijskog regulatornog tijela prema kojem je nacionalni propis kojim se zabranjuje nacionalnom regulatornom tijelu da prilagodi izračun stope povrata kapitala s obzirom na pojedinačne pokazatelje svakog operatora u skladu s ciljevima članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73.
88
Naime, osim što bi takvo tumačenje bilo protivno širokoj margini prosudbe kojom nacionalna regulatorna tijela moraju raspolagati prilikom razmatranja složenih gospodarskih i tehničkih čimbenika, valja utvrditi da „odgovarajući poticaji” iz tog članka 41. stavka 8. moraju, među ostalim, omogućiti povećanje učinkovitosti operatora transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina i stoga je nužno da ih se može prilagoditi ili uskladiti ovisno o prethodnim pokazateljima tih operatora. Takva prilagodba ne može a priori biti protivna načelu nediskriminacije jer se može opravdati objektivnim razlozima ili neusporedivošću situacija različitih operatora sustava, upravo zbog objektivno dokumentiranih razlika u pogledu njihovih prethodnih pokazatelja.
89
Valja dodati, uzimajući u obzir pitanja suda koji je uputio zahtjev, da se ocjena različitih parametara za izračun tarifa koju su provela nacionalna regulatorna tijela na temelju članka 41. stavka 8. Direktive 2009/73 i članka 13. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 715/2009, u slučaju kada ih osporavaju subjekti na koje se te tarife primjenjuju, ne može uvjetovati intervencijom treće strane, kao što je konzultantsko društvo, čije je izvješće sastavljeno isključivo na zahtjev jednog od tih subjekata.
90
U tom pogledu dovoljno je podsjetiti na to da se člankom 39. stavkom 4. Direktive 2009/73 u vezi s njezinom uvodnom izjavom 30. predviđa da ta tijela moraju izvršavati svoju nadležnost neovisno o bilo kojem javnom ili privatnom subjektu tako da osiguraju da svoje odluke donose samostalno, samo na temelju javnog interesa, a da pritom ne podliježu vanjskim uputama koje potječu od drugih javnih ili privatnih tijela (vidjeti po analogiji presudu od 2. rujna 2021, Komisija/Njemačka (Prenošenje direktiva 2009/72 i 2009/73), C‑718/18, EU:C:2021:662, t. 109. kao i navedenu sudsku praksu). Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 70. svojeg mišljenja, poštovanje neovisnosti nacionalnog regulatornog tijela u izvršavanju njegovih ovlasti ne dovodi u pitanje mogućnost kojom raspolažu, po potrebi, dotični operatori sustava da u potporu svojim zahtjevima podnesenima tom tijelu podnesu izvješća stručnih trećih strana ili, u slučaju podnošenja pravnog sredstva, nadležnim nacionalnim sudovima, u mjeri u kojoj je to dopušteno nacionalnim pravom, uz poštovanje, posebice, načela kontradiktornosti. Osim toga, u toj istoj mjeri nacionalno regulatorno tijelo ili, u slučaju podnošenja pravnog sredstva, nadležni nacionalni sud mogu imenovati jednog ili više neovisnih stručnjaka kako bi im pomogli u obavljanju njihovih dužnosti.
91
S obzirom na prethodno navedeno, članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 i članak 13. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 715/2009 treba tumačiti na način da se obvezom, koja se tim odredbama nalaže nacionalnom regulatornom tijelu, da predvidi „odgovarajuće poticaje” i „primjereni povrat od ulaganja”, u svrhu utvrđivanja tarifa ili metodologija za izračun primjenjivih na operatore transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina, ne zahtijeva korištenje posebnih metoda za izračun, kao što je WACC koji se primjenjuje u financijskom sektoru, usporedba troška kapitala s troškom nereguliranih društava i provedba usklađivanja kako bi se, posebice, uzela u obzir inflacija i/ili porez na dobit.
92
Suprotno tomu, članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 treba tumačiti na način da je nacionalno regulatorno tijelo prilikom određivanja „odgovarajućih poticaja” u smislu te odredbe dužno uzeti u obzir prethodne pojedinačne pokazatelje operatora transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina o kojima je riječ.
93
Osim toga, članak 39. stavak 4. Direktive 2009/73 treba tumačiti na način da mu se protivi to da ocjena parametara za izračun tarifa operatora transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina o kojima je riječ, koju provodi nacionalno regulatorno tijelo na temelju članka 41. stavka 8. te direktive i na temelju članka 13. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 715/2009, u slučaju kada ih ti operatori osporavaju, bude uvjetovana intervencijom treće strane čije je izvješće sastavljeno isključivo na zahtjev jednog od navedenih operatora.
Troškovi
94
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:
1.
Članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 2003/55/EZ i članak 13. stavak 1. prvi podstavak Uredbe (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mrežama za transport prirodnog plina i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1775/2005
treba tumačiti na način da se:
tarifna načela predviđena tim odredbama ne primjenjuju na sustave skladišta prirodnog plina države članice, ne dovodeći u pitanje mogućnost da nacionalna regulatorna tijela ta tarifna načela prošire na pristup tim sustavima zbog objektivno opravdanih razloga.
2.
Članak 41. stavke 8. i 16. Direktive 2009/73
treba tumačiti na način da im se protivi:
nacionalni propis prema kojem su „odgovarajući poticaji” u smislu tog članka 41. stavka 8. zajamčeni samim time da tarife koje plaćaju korisnici pokrivaju ekonomski opravdane troškove javne usluge te se osigurava barem minimalan iznos povrata a da se nacionalno regulatorno tijelo ne obvezuje obrazložiti način na koji se operatorima transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina osigurava pružanje „odgovarajućih poticaja”, osim ako je takav nacionalni propis moguće tumačiti u skladu s navedenim člankom 41. stavcima 8. i 16.
3.
Članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73 i članak 13. stavak 1. prvi podstavak Uredbe br. 715/2009
treba tumačiti na način da se:
obvezom, koja se tim odredbama nalaže nacionalnom regulatornom tijelu, da predvidi „odgovarajuće poticaje” i „primjereni povrat od ulaganja”, u svrhu utvrđivanja tarifa ili metodologija za izračun primjenjivih na operatore transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina, ne zahtijeva korištenje posebnih metoda za izračun, kao što je metoda ponderiranog prosječnog troška kapitala koja se primjenjuje u financijskom sektoru, usporedba troška kapitala s troškom nereguliranih društava i provedba usklađivanja kako bi se, posebice, uzela u obzir inflacija i/ili porez na dobit.
4.
Članak 41. stavak 8. Direktive 2009/73
treba tumačiti na način da je:
nacionalno regulatorno tijelo prilikom određivanja „odgovarajućih poticaja” u smislu te odredbe dužno uzeti u obzir prethodne pojedinačne pokazatelje operatora transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina o kojima je riječ.
5.
Članak 39. stavak 4. Direktive 2009/73
treba tumačiti na način da mu se:
protivi to da ocjena parametara za izračun tarifa operatora transportnih i distribucijskih sustava prirodnog plina o kojima je riječ, koju provodi nacionalno regulatorno tijelo na temelju članka 41. stavka 8. te direktive i na temelju članka 13. stavka 1. prvog podstavka Uredbe br. 715/2009, u slučaju kada ih ti operatori osporavaju, bude uvjetovana intervencijom treće strane čije je izvješće sastavljeno isključivo na zahtjev jednog od navedenih operatora.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: latvijski