62022CJ0549_RES
Vec C‑549/22
X
proti
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Centrale Raad van Beroep)
Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 29. februára 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom – Sociálne zabezpečenie alžírskych migrujúcich pracovníkov a ich pozostalých – Prenos dávok do Alžírska v sadzbách podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý je zodpovedný za výplatu – Pozostalostné dávky – Vnútroštátna právna úprava uplatňujúca zásadu krajiny bydliska – Podmienka bydliska, na základe ktorej dochádza k zníženiu výšky pozostalostnej dávky pre príjemcov s bydliskom v Alžírsku“
Medzinárodné dohody – Dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom – Článok 68 ods. 4 – Priamy účinok – Neexistencia rozhodnutia Asociačnej rady – Nedostatok relevantnosti
(Dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom, článok 68 ods. 4)
(pozri body 30 – 36, bod 1 výroku)
Medzinárodné dohody – Dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom – Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov – Slobodný prenos dôchodkov a rent zo systému sociálneho zabezpečenia – Osobná pôsobnosť – Pozostalostné dávky – Pozostalé osoby po pracovníkoch – Zahrnutie – Povinnosť bydliska v členskom štáte, ktorý je zodpovedný za výplatu – Neexistencia
(Dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom, článok 68 ods. 4)
(pozri body 38, 40 – 42, bod 2 výroku)
Medzinárodné dohody – Dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom – Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov – Slobodný prenos dôchodkov a rent zo systému sociálneho zabezpečenia – Pozostalostné dávky – Pozostalý manželský druh s bydliskom v Alžírsku – Prenos dávok v sadzbách podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý je zodpovedný za výplatu – Zníženie výšky pozostalostnej dávky s prihliadnutím na životné náklady v krajine bydliska príjemcu – Prípustnosť – Podmienky
(Dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom, článok 68 ods. 4)
(pozri body 46 – 49, 51, bod 3 výroku)
Zhrnutie
Súdny dvor na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Centrale Raad van Beroep (Odvolací súd vo veciach sociálneho zabezpečenia a verejnej služby, Holandsko, ďalej len „vnútroštátny súd“), rozhodol, že článok 68 ods. 4 (
1
) Dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom (
2
), ktorý sa týka práva na voľný prenos dávok sociálneho zabezpečenia, má priamy účinok a nebráni zníženiu výšky pozostalostných dávok z dôvodu, že ich príjemcovia majú bydlisko v Alžírsku, pokiaľ je cieľom týchto dávok zabezpečiť základný príjem vypočítaný v závislosti od životných nákladov v členskom štáte zodpovednom za vyplácanie tejto dávky a uvedené zníženie rešpektuje podstatu uvedeného práva.
X býva v Alžírsku. Ako pozostalá po svojom manželovi, ktorý pracoval v Holandsku a v čase svojho úmrtia bol poistený na základe Algemene nabestaandenwet (zákon o všeobecnom poistení pozostalých, ďalej len „ANW“), má nárok na pozostalostnú dávku od 1. januára 1999. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (správna rada Sociálnej poisťovne, Holandsko) v roku 2018 so spätnou účinnosťou obnovila pozostalostnú dávku pozostalej X, a následne túto pozostalú informovala, že táto dávka bude od 1. januára 2013 znížená z dôvodu, že mala byť vyplácaná podľa zásady krajiny bydliska, t. j. v prejednávanej veci v závislosti od percentuálneho podielu odrážajúceho výšku životných nákladov v Alžírsku v porovnaní so životnými nákladmi v Holandsku. (
3
)
X následne na to, ako boli viaceré jej opravné prostriedky proti tomuto rozhodnutiu zamietnuté, podala odvolanie na vnútroštátny súd, ktorý rozhodol položiť Súdnemu dvoru jednotlivé prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu článku 68 ods. 4 dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom, ktorými sa pýtal, či táto dohoda bráni zníženiu výšky pozostalostnej dávky X, založenému na zásade krajiny bydliska.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor v prvom rade odpovedal na otázku, či s ohľadom na znenie, predmet a povahu dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom má článok 68 ods. 4 tejto dohody priamy účinok.
V tejto súvislosti konštatoval, že toto ustanovenie stanovuje jasným, presným a nepodmieneným spôsobom právo na slobodný prenos dôchodkov a rent stanovených v uvedenom ustanovení do Alžírska, a to v sadzbách podľa právnych predpisov členského štátu, ktorý je zodpovedný za výplatu. Toto ustanovenie tak ukladá členským štátom jasnú a presnú povinnosť dosiahnuť výsledok spočívajúcu v tom, aby sa dotknutým osobám umožnilo využiť takýto slobodný prenos, pričom táto povinnosť ako taká, pokiaľ ide o jej plnenie alebo účinky, nie je podmienená prijatím žiadneho neskoršieho aktu.
Hoci Súdny dvor uviedol, že toto právo na voľný prevod nie je absolútne, keďže jeho konkrétne účinky v každom jednotlivom prípade závisia od „sadz[ieb] podľa právnych predpisov členského štátu alebo členských štátov, ktoré sú zodpovedné za výplatu“, uvedené nemožno vykladať tak, že by sa členským štátom umožňovalo obmedziť na základe voľnej úvahy uvedené právo na slobodný prenos, a teda ho zbaviť svojej podstaty. Taktiež poznamenal, že plnenie alebo účinky práva stanoveného v tomto ustanovení nie sú podmienené prijatím ďalšieho aktu, a predovšetkým tým, že Asociačná rada prijme ustanovenia uvedené v článku 70 ods. 1 dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom, a takýto akt teda nemožno vnímať tak, že by podmieňoval bezprostredné uplatňovanie tohto práva. Súdny dvor v tejto súvislosti dospel k záveru, že článok 68 ods. 4 dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom má priamy účinok, a teda osoby, na ktoré sa toto ustanovenie uplatňuje, majú právo priamo sa naň odvolávať pred súdmi členských štátov, s cieľom dosiahnuť neuplatnenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré sú s ním v rozpore.
Súdny dvor následne odpovedal na otázku týkajúcu sa osobnej pôsobnosti článku 68 ods. 4 dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom.
Súdny dvor, ktorý pritom poznamenal, že článok 68 ods. 4 sa výslovne týka len „týchto pracovníkov“, čo odkazuje na „pracovníkov s alžírskou štátnou príslušnosťou“ uvedených v odseku 1 tohto článku, konštatoval, že pozostalostné dôchodky a renty patria medzi dávky, ktoré možno slobodne previesť do Alžírska, pričom ich príjemcami už zo samotnej podstaty veci môžu byť len pozostalí po uvedených pracovníkoch. Článok 68 ods. 4 dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom by tak bol zbavený potrebného účinku, ak by títo pozostalí boli vylúčení z jeho osobnej pôsobnosti. Súdny dvor tiež poznamenal, že ak by sa požadovalo, že príjemca musí mať bydlisko v členskom štáte, ktorý je zodpovedný za výplatu, v prejednávanej veci v Holandsku, bolo by to v rozpore s logikou, na ktorej je založená samotná zásada slobodného prenosu dávok do Alžírska. Súdny dvor v tejto súvislosti dospel k záveru, že článok 68 ods. 4 dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom sa uplatňuje na pozostalých pracovníka, ktorí, keďže si želajú preniesť svoju pozostalostnú dávku do Alžírska, sami nie sú pracovníkmi a ktorí majú bydlisko v Alžírsku.
Pokiaľ ide napokon o to, či zníženie výšky pozostalostnej dávky z dôvodu, že príjemca tejto dávky má bydlisko v Alžírsku, je v súlade s článkom 68 ods. 4 dohody o pridružení medzi ES a Alžírskom, Súdny dvor pripomenul, že toto ustanovenie stanovuje právo na slobodný prenos predmetných dávok do Alžírska „v sadzbách podľa právnych predpisov členského štátu alebo členských štátov, ktoré sú zodpovedné za výplatu“. Členský štát, ktorý je zodpovedný za výplatu, tak disponuje mierou voľnej úvahy pri stanovení pravidiel týkajúcich sa výpočtu výšky dávok upravených v uvedenom ustanovení a tento členský štát teda môže stanoviť pravidlá, ktorých cieľom je upraviť výšku uvedených dávok pri tomto prenose, akým je aj pravidlo založené na zásade krajiny bydliska.
Súdny dvor však poukázal na to, že takéto pravidlá musia rešpektovať podstatu práva na slobodný prenos dávok bez toho, aby toto právo zbavovali jeho potrebného účinku, a na tento účel preskúmal skutočnosti, ktorými sa vyznačuje pozostalostná dávka, o ktorú ide vo veci samej. Skonštatoval, že výška tejto dávky je stanovená v závislosti od životných nákladov v Holandsku a že v dôsledku toho je jej cieľom zabezpečiť, aby pozostalí mali základný príjem vypočítaný v závislosti od životných nákladov v tomto členskom štáte. Preto sa úprava jej výšky tak, aby zohľadňovala životné náklady v Alžírsku, nezdá byť podľa názoru Súdneho dvora spôsobilou zbaviť právo na slobodný prenos jeho podstaty, a to za predpokladu, že stanovenie sadzby použitej na účely tejto úpravy je založené na objektívnych faktoroch, overenie čoho prináleží vnútroštátnemu súdu.
(
1
)	Článok 68 tejto dohody znie:
„1. S výhradou ustanovení nasledujúcich odsekov sa s pracovníkmi s alžírskou štátnou príslušnosťou a akýmikoľvek ich rodinnými príslušníkmi, ktorí s nimi žijú, v oblasti sociálneho zabezpečenia zaobchádza bez akejkoľvek diskriminácie na základe štátnej príslušnosti vo vzťahu k štátnym príslušníkom členských štátov, v ktorých sú zamestnaní. Pojem ‚sociálne zabezpečenie‘ sa vzťahuje na oblasti sociálneho zabezpečenia, ktoré sa zaoberajú nemocenskými dávkami a dávkami v materstve, dávkami v invalidite, starobnými a pozostalostnými dávkami, dávkami pri pracovných úrazoch a chorobe z povolania, ako aj dávkami v prípade úmrtia, v nezamestnanosti a rodinnými dávkami.
Toto ustanovenie však nemôže mať za dôsledok uplatňovanie ďalších pravidiel koordinácie stanovených v právnych predpisoch Spoločenstva na základe článku 42 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva inak než za podmienok stanovených v článku 70 tejto dohody.
…
4. Títo pracovníci môžu, v sadzbách podľa právnych predpisov členského štátu alebo členských štátov, ktoré sú zodpovedné za výplatu, slobodne preniesť do Alžírska akékoľvek starobné alebo pozostalostné dôchodky alebo renty, a tiež dôchodky alebo renty z dôvodu pracovného úrazu alebo choroby z povolania, ako aj invalidity v prípade pracovného úrazu alebo choroby z povolania, s výnimkou osobitných nepríspevkových dávok. …“ [neoficiálny preklad]
(
2
)	Euro‑stredomorská dohoda o pridružení medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Alžírskou demokratickou ľudovou republikou na strane druhej, schválená v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady 2005/690/ES z 18. júla 2005 (Ú. v. EÚ L 265, 2005, s. 1, ďalej len „dohoda o pridružení medzi ES a Alžírskom“).
(
3
)	Tento percentuálny podiel je stanovený v súlade s ustanoveniami Regeling woonlandbeginsel in de sociale zekerheid 2012 (nariadenie z roku 2012 o zásade štátu bydliska v oblasti sociálneho zabezpečenia), ktoré bolo prijaté na základe § 17 ods. 3 ANW v znení Wet woonlandbeginsel in de sociale zekerheid (zákon o zásade štátu bydliska v oblasti sociálneho zabezpečenia). Pokiaľ ide o Alžírsko, tento percentuálny podiel predstavuje 60 % maximálnej výšky pozostalostnej dávky od 1. januára 2013 a 40 % uvedenej maximálnej výšky od 1. januára 2016.