Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(veľká
komora)
zo 14. apríla 2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Autorské
právo a s ním
súvisiace
práva – Smernica
2001/29/ES – Informačná
spoločnosť – Zosúladenie
niektorých
aspektov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv – Článok 2 – Právo
rozmnožovania – Článok 5 – Výnimky a obmedzenia – Článok 5 ods. 3 písm. k) – Pojem
‚pastiš‘ – Použitie
‚na účel‘
pastiša – Rozmnožovanie
častí
zvukového
záznamu
(sampling) – Základné
práva – Charta
základných
práv
Európskej
únie – Článok 11 – Sloboda
prejavu – Článok 13 – Sloboda
umenia – Článok 17 – Vlastnícke
právo “
Vo
veci C‑590/23,
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor,
Nemecko)
zo
14. septembra
2023 a doručený
Súdnemu
dvoru
25. septembra
2023,
ktorý
súvisí s konaním:
CG,
YN,
konajúca
ako
právna
nástupkyňa
RL,
proti
Pelham GmbH,
SD,
UP,
SÚDNY
DVOR
(veľká
komora),
v zložení:
predseda K. Lenaerts,
podpredseda T. von
Danwitz,
predsedovia
komôr K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, I. Ziemele (spravodajkyňa) a F. Schalin,
sudcovia S. Rodin, M. Gavalec, S. Gervasoni a N. Fenger,
generálny
advokát: N. Emiliou,
tajomník: M. Krausenböck,
referentka,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania a po
pojednávaní
zo
14. januára 2025,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        CG a YN, v zastúpení: H. Lindhorst,
Rechtsanwalt,
–        Pelham GmbH,
SD a UP, v zastúpení: S. Scherer, L. Schramke a A. Walter,
Rechtsanwälte,
–        nemecká
vláda, v zastúpení: J. Möller, M. Hellmann a J. Simon,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Európska
komisia, v zastúpení: J. Samnadda a T. Scharf,
splnomocnení
zástupcovia,
po
vypočutí
návrhov
generálneho
advokáta
na
pojednávaní
zo
17. júna 2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu článku 5 ods. 3 písm. b)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2001/29/ES z 22. mája
2001 o zosúladení
niektorých
aspektov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv v informačnej
spoločnosti
(Ú. v. ES L 167,
2001, s. 10;
Mim.
vyd.
17/001, s. 230).
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
CG a YN,
ktorý
je
právnym
nástupcom
RL,
na
jednej
strane a spoločnosťou
Pelham GmbH,
SD a UP
(ďalej
spoločne
len
„Pelham a i.“)
na
druhej
strane vo veci
použitia
rytmickej
sekvencie v dĺžke
približne
dvoch
sekúnd
prevzatej
zo
zvukového
záznamu
hudobnej
skupiny
Kraftwerk,
ktorej
zakladajúcimi
členmi
sú
CG a RL, v rámci nahrávky
hudobnej
skladby
Nur mir,
ktorej autormi sú
SD a UP a produkovala ju
Pelham.
Právny rámec
Právo Únie
3        Odôvodnenia
3,
4,
9,
10,
31 a 32
smernice
2001/29
znejú
takto:
„(3)      Navrhnutá
harmonizácia
pomôže
uplatňovať
štyri
slobody
vnútorného
trhu a zhoduje
sa
so
základnými
princípmi
zákonnosti, a najmä s vlastníctvom,
vrátane
duševného
vlastníctva a so
slobodou
vyjadrovania a s verejným
záujmom.
(4)      Harmonizovaný
právny
rámec
týkajúci
sa
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv
bude
prostredníctvom
vyššej
právnej
istoty a zabezpečením
vysokej
úrovne
ochrany
duševného
vlastníctva
podporovať
významné
investície
do
tvorivosti a inovácie
vrátane
infraštruktúry
sietí a povedie k zvýšenej
súťaživosti
európskeho
priemyslu
rovnako v oblasti
zabezpečenia
obsahu,
ako
aj v oblasti
informačných
technológií a všeobecnejšie v širokej
škále
priemyselných a kultúrnych
odvetví.
Tým
sa
zabezpečí
zamestnanosť a podporí
sa
vytváranie
nových
pracovných
miest.
…
(9)      Akákoľvek
harmonizácia
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv
musí
byť
založená
na
vysokej
úrovni
ochrany,
pretože
tieto
práva
sú
podstatou
pre
duševnú
tvorbu.
Ich
ochrana
pomáha
zaistiť
udržiavanie a rozvoj
tvorivosti v záujme
autorov,
interpretov,
producentov,
spotrebiteľov,
kultúry,
priemyslu a verejnosti
ako
celku.
Duševné
vlastníctvo
bolo
teda
uznané
za
súčasť
majetku.
(10)      Ak
majú
autori
alebo
výkonní
umelci
pokračovať
vo
svojej
tvorivej a umeleckej
práci,
musia
za
používanie
svojej
práce
dostávať
primeranú
odmenu,
rovnako
ako
producenti,
aby
boli
schopní
financovať
túto
prácu.
Investície
potrebné
na
výrobu
produktov,
ako
sú
zvukové
záznamy,
filmy
alebo
multimediálne
produkty a služby,
ako
sú
služby
‚na
požiadanie‘,
sú
značné.
Primeraná
právna
ochrana
práv
duševného
vlastníctva
je
nevyhnutná
na
zaručenie
dostupnosti
takejto
odmeny a na
zaistenie
uspokojivej
návratnosti
týchto
investícií.
…
(31)      Je
potrebné
zabezpečiť
primeranú
rovnováhu
práv a záujmov
medzi
rôznymi
kategóriami
nositeľov
práv,
ako
aj
medzi
rôznymi
kategóriami
nositeľov
práv a používateľmi
predmetov
ochrany.
Existujúce
výnimky a obmedzenia
práv
ustanovené
členskými
štátmi
sa
musia
prehodnotiť
vo
vzťahu k novému
elektronickému
prostrediu.
Existujúce
rozdiely
vo
výnimkách a obmedzeniach
vzťahujúcich
sa
na
niektoré
obmedzené
činnosti
majú
priamy
negatívny
účinok
na
fungovanie
vnútorného
trhu s autorskými
právami a s nimi
súvisiacimi
právami.
Tieto
rozdiely
by
sa
mohli
ľahko
stať
výraznejšími
vo
vzťahu k ďalšiemu
rozvoju
cezhraničného
využívania
diel a k cezhraničným
aktivitám.
Z dôvodu
zabezpečenia
správneho
fungovania
vnútorného
trhu
je
potrebné
harmonickejšie
definovať
tieto
výnimky a obmedzenia.
Stupeň
ich
harmonizácie
musí
vychádzať z ich
dopadu
na
plynulé
fungovanie
vnútorného
trhu.
(32)      Táto
smernica
poskytuje
kompletné
vymenovanie
výnimiek a obmedzení
práva
rozmnožovania a práva
verejného
prenosu.
Niektoré
výnimky
alebo
obmedzenia
platia
iba
pre
právo
rozmnožovania,
ak
je
to
potrebné. V tomto
zozname
sa
primeraným
spôsobom
zohľadňujú
rôzne
právne
tradície
členských
štátov,
pričom
sa
súčasne
zameriavajú
na
zabezpečenie
fungovania
vnútorného
trhu.
Členské
štáty
musia
dospieť
ku
koherentnej
aplikácii
týchto
výnimiek a obmedzení,
čo
bude
možné
zhodnotiť
pri
revíziách
uplatňovania
legislatívy v budúcnosti.“
4        Podľa článku 2 tejto
smernice s názvom
„Právo
rozmnožovania“:
„Členské
štáty
ustanovia
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
priame
alebo
nepriame,
dočasné
alebo
trvalé
rozmnožovanie
akýmkoľvek
spôsobom a akoukoľvek
formou, v celku
alebo v časti:
a)      pre
autorov k ich
dielam,
b)      pre
výkonných
umelcov k záznamom
ich
výkonov;
c)      pre
výrobcov
zvukových
záznamov k ich
zvukovým
záznamom;
…“
5        Článok 3 tejto
smernice,
nazvaný
„Právo
verejného
prenosu
diel a právo
sprístupňovania
predmetov
ochrany
verejnosti“,
stanovuje:
„1.      Členské
štáty
poskytnú
autorom
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
akýkoľvek
verejný
prenos
ich
diel,
či
po
drôte
alebo
bezdrôtovými
prostriedkami
vrátane
sprístupňovania
ich
diel
verejnosti
takým
spôsobom,
aby
verejnosť k nim
mala
prístup z miesta a v čase,
ktoré
si
sama
zvolí.
2.      Členské
štáty
ustanovia
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
sprístupňovanie
verejnosti
po
drôte
alebo
bezdrôtovými
prostriedkami
takým
spôsobom,
že
verejnosť
má k nim
prístup z miesta a v čase
individuálne
zvolenom:
a)      pre
výkonných
umelcov k záznamom
ich
výkonov;
b)      pre
výrobcov
zvukových
záznamov k ich
zvukovým
záznamom;
c)      pre
výrobcov
prvých
záznamov
filmov k originálu a k rozmnoženinám
ich
filmov;
d)      pre
vysielajúce
organizácie k záznamom
ich
vysielaní,
či
už
sú
tieto
vysielania
prenášané
po
drôte
alebo
vzduchom
vrátane
káblov
alebo
satelitu.
3.      Práva
uvedené v odseku
1 a 2
nezaniknú
žiadnym
aktom
verejného
prenosu
alebo
sprístupnenia
verejnosti
ako
je
uvedené v tomto
článku.“
6        Článok 5 tejto
smernice s názvom
„Výnimky a obmedzenia“
stanovuje:
„…
3.      Členské
štáty
môžu
zabezpečiť
výnimky
alebo
obmedzenia
práv
poskytnutých
podľa článkov 2 a 3 v nasledujúcich
prípadoch:
…
k)      použitie
na
účel
karikatúry,
paródie
alebo
koláže
[pastiša – neoficiálny
preklad];
…
5.      Výnimky a obmedzenia
ustanovené v odsekoch
1,
2,
3 a 4
sa
budú
uplatňovať
iba v niektorých
osobitných
prípadoch,
pri
ktorých
nedochádza
ku
konfliktu s bežným
využívaním
diela
alebo
predmetu
ochrany a ktoré
neodôvodnene
nepoškodzujú
oprávnené
záujmy
nositeľa
práv.“
Nemecké právo
7        V § 51a
Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (Urheberrechtsgesetz)
[zákon o autorskom
práve a súvisiacich právach (zákon o autorskom práve)] z 9. apríla 1936
(BGBl. 1965 I, s. 1273), v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„UhrG“),
ktorý
nadobudol
účinnosť
7. júna
2021,
sa
stanovuje:
„Rozmnožovanie,
šírenie a verejný
prenos
uverejneného
diela
sú
povolené
na
účely
karikatúry,
paródie
alebo
pastiša.
Možnosť
uvedená v prvej
vete
sa
vzťahuje
na
použitie
obrazu
alebo
inej
rozmnoženiny
použitého
diela, a to
aj
vtedy,
ak
taký
obraz
alebo
iná
rozmnoženina
sú
samy
osebe
chránené
autorským
právom
alebo
právom s ním
súvisiacim.“
8        Podľa § 83 a 85 ods. 4
UrhG
sa
časť
1
oddiel
6
tohto
zákona,
ktorého
súčasťou
je § 51a
tohto
zákona,
uplatňuje
mutatis mutandis na
práva
výkonného
umelca,
ako
aj
na
práva
výrobcu
zvukových
záznamov.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
9        SD a UP
sú
autormi
hudobnej
skladby
Nur mir,
ktorá
sa
objavila
na
zvukových
záznamoch,
ktoré
produkovala
Pelham v roku
1997.
10      CG a RL,
ktorý
zomrel v roku
2020,
sú
zakladajúcimi
členmi
hudobnej
skupiny
Kraftwerk,
ktorá v roku
1977
uverejnila
zvukový
záznam,
na
ktorom
sa nachádza
hudobná skladba
Metall auf Metall.
11      CG a YN,
ktorá
je
právnou
nástupkyňou
RL,
tvrdia,
že
Pelham a i. v elektronickej
forme
skopírovali
približne
dvojsekundovú
vzorku
(sample)
rytmickej
sekvencie
hudobnej
skladby
„Metall auf Metall“ a začlenili
túto
vzorku v rámci
postupných
opakovaní
do
hudobnej
skladby
„Nur mir“,
hoci
si
túto
sekvenciu
mohli
nahrať
sami.
12      V prvom rade sa CG a YN
domnievajú,
že
Pelham a i. porušili s autorským
právom
súvisiace
právo, ktorých
nositeľmi sú
ako
výrobcovia
zvukových
záznamov.
Subsidiárne
sa
dovolávajú
porušenia
súvisiaceho
práva,
ktoré
im
patrí
ako
interpretom
alebo
výkonným
umelcom, a aj
porušenia
autorského
práva
CG k hudobnému
dielu.
Napokon
subsidiárne
tvrdia,
že
Pelham a i. porušili
právnu
úpravu v oblasti
hospodárskej
súťaže,
ktorá
zakazuje
parazitovanie.
13      CG a RL
podali
žalobu
na
Landgericht
Hamburg
(Krajinský
súd
Hamburg,
Nemecko) a žiadali
ukončenie
porušovania,
priznanie
nároku
na
náhradu
škody,
poskytnutie
informácií a vydanie
zvukových
záznamov
na
účely
ich
zničenia.
14      Tento
súd
žalobe
vyhovel
rozsudku z 8. októbra
2004, a odvolanie,
ktoré
podali
Pelham a i.
na
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší krajinský
súd
Hamburg,
Nemecko),
bolo
zamietnuté
rozsudkom
zo 7. júna 2006.
Na
základe
opravného
prostriedku
„Revision“,
ktorý
Pelham a i. podali
na
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor,
Nemecko),
bol
rozsudok, ktorý
vydal
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší
krajinský
súd
Hamburg),
zrušený a vec
bola
tomuto
súdu
vrátená
na
opätovné
preskúmanie.
Rozsudkom
zo
17. augusta
2011
uvedený
súd
opätovne
zamietol
odvolanie,
ktoré
podali
Pelham a i. proti rozsudku z 8. októbra 2004. Rozsudkom z 13. decembra
2012
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor)
zamietol
nový
opravný
prostriedok
„Revision“,
ktorý
podali
Pelham a i. proti rozsudku zo 17. augusta 2011.
15      Tento
rozsudok z 13. decembra 2012 a predchádzajúci
rozsudok
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor) z 20. novembra
2008,
ako
aj
druhý
rozsudok
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší
krajinský
súd
Hamburg)
zo
17. augusta
2011
zrušil
Bundesverfassungsgericht (Spolkový
ústavný
súd,
Nemecko),
ktorý
vec
vrátil
na
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor).
16      V rámci
tohto
tretieho
konania o opravnom
prostriedku
„Revision“
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor)
podal
na
Súdny
dvor
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
týkajúci
sa
okrem
iného
výkladu článku 2 písm. c) a článku 5 ods. 3 písm. d)
smernice
2001/29,
ako
aj článku 9 ods. 1 písm. b)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2006/115/ES z 12. decembra
2006 o nájomnom
práve a výpožičnom
práve a o určitých
právach
súvisiacich s autorskými
právami v oblasti
duševného
vlastníctva
(Ú. v. EÚ L 376,
2006,
s. 28).
17      Rozsudkom z 29. júla
2019,
Pelham a i. (C‑476/17,
EU:C:2019:624),
Súdny
dvor
okrem
iného
rozhodol,
že článok 2 písm. c)
smernice 2001/29
sa
má
so
zreteľom
na
Chartu
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“)
vykladať v tom
zmysle,
že
výrobca
zvukových
záznamov
sa
na
základe
svojho
výlučného
práva
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
rozmnožovanie
svojho
zvukového
záznamu
podľa
tohto
ustanovenia
môže
brániť
proti
tomu,
aby
tretia
osoba z jeho
zvukového
záznamu
použila,
hoci
len
veľmi
krátku
zvukovú
vzorku, a začlenila
ju
do
iného
zvukového
záznamu,
pokiaľ
nie
je
táto
vzorka
doň
začlenená v pozmenenej a sluchom
nerozpoznateľnej
podobe.
Súdny
dvor
takisto
rozhodol,
že článok 9 ods. 1 písm. b)
smernice 2006/115
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
zvukový
záznam,
ktorý
obsahuje
hudobné
vzorky
prebrané z iného
zvukového
záznamu,
nepredstavuje
„rozmnoženinu“
tohto
zvukového
záznamu v zmysle
tohto
ustanovenia,
pretože
nepreberá
celý
tento
zvukový
záznam
alebo
jeho
podstatnú
časť.
18      Rozsudkom z 30. apríla
2020
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor)
zrušil
rozsudok
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší
krajinský
súd
Hamburg)
zo
7. júna
2006 a vrátil
mu
vec
na
ďalšie
konanie.
Rozsudkom z 28. apríla
2022
tento
súd
zmenil
rozsudok
Landgericht
Hamburg
(Krajinský
súd
Hamburg) z 8. októbra
2004,
pričom v rámci
svojho
právneho
posúdenia
rozlišoval
medzi
tromi
odlišnými obdobiami.
19      Pokiaľ
ide o prvé
obdobie,
teda
obdobie
do
uplynutia
lehoty
na
prebratie
smernice
2001/29,
ku ktorému došlo 22. decembra 2002,
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší
krajinský
súd
Hamburg)
vylúčil
akékoľvek
porušenie
autorského
práva
alebo s ním
súvisiaceho
práva
na
základe
ustanovení
UrhG v znení
uplatniteľnom
počas
tohto
obdobia.
20      Pokiaľ
ide o druhé
obdobie, teda obdobie
od
uplynutia
lehoty
na
prebratie
smernice 2001/29
do
nadobudnutia
účinnosti
pravidla
vymedzujúceho
hranice
autorského
práva
upraveného v § 51a
UrhG
7. júna
2021,
tento
súd
jednak
uložil
Pelham a i.
povinnosť
poskytnúť
informácie o počte
zvukových
záznamov
obsahujúcich
zvukové
záznamy
skladby
Nur mir,  vyrobené
a/alebo
uvedené
na
trh
počas
tohto
obdobia,
ako
aj
odovzdať
rozmnoženiny
týchto
zvukových
záznamov
na
účely
ich
zničenia, a jednak
konštatoval,
že
Pelham a i. boli
povinní
zaplatiť
náhradu
škody.
Okrem
iného
usudzoval,
že
Pelham a i. tým,
že v roku
2004
opätovne
uverejnili
dva
zvukové
záznamy
obsahujúce
nahrávky
tohto
titulu,
porušili
právo
rozmnožovania,
ktorého
majiteľmi
boli
CG a RL
ako
výrobcovia
zvukových
záznamov,
keďže
sekvencia
prevzatá
zo
skladby
Metall auf Metall bola
jasne
vnímateľná v skladbe
Nur mir a rozpoznateľná
pre
poslucháča,
ktorý
pozná
prvý z týchto
titulov.
Okrem
toho
Pelham a i. tým,
že v roku
2004
vyrobili a uviedli
na
trh
oba
zvukové
záznamy,
porušili
autorské
právo
CG k prevzatej
rytmickej
sekvencii,
keďže
táto
sekvencia
spĺňa
podmienky,
ktoré
musí
spĺňať
dielo
chránené
autorským
právom.
21      Pokiaľ
ide o obdobie
od
nadobudnutia
účinnosti § 51a
UrhG
7. júna 2021,
uvedený
súd
vylúčil
akékoľvek
porušenie
autorského
práva a s ním
súvisiacich
práv,
keďže
dospel k záveru,
že
prevzatie
rytmickej
sekvencie
hudobného
diela
Metall auf Metall prostredníctvom
vzorky
predstavuje
použitie
na
účel
„pastiša“,
ktoré
je
povolené
podľa
tohto
ustanovenia.
22      CG a YN
podali
na
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor),
ktorý je vnútroštátnym
súdom predkladajúcim návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
opravný
prostriedok
„Revision“
proti
časti
tohto
rozsudku z 28. apríla 2022,
ktorou
sa
zamietajú
ich
návrhy v rozsahu, v akom
sa
týkali
obdobia
po
7. júni
2021.
23      Tento
súd
usudzuje,
že
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší
krajinský
súd
Hamburg)
správne
konštatoval
existenciu
porušenia
práv,
ktorých
nositeľmi
sú
žalobcovia
vo
veci
samej
ako
výrobcovia
zvukových
záznamov a výkonní
umelci, z dôvodu,
že
Pelham a i. prevzali
dotknutú
rytmickú
sekvenciu
vo
forme,
ktorá – aj
keď
je
mierne
upravená – je
napriek
tomu
pri
počúvaní
rozpoznateľná.
24      Predkladajúci súd zastáva
názor,
že
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší
krajinský
súd
Hamburg)
sa
nedopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia,
keď
konštatoval,
že
táto
rytmická
sekvencia
predstavuje
hudobné
dielo,
ktoré
môže
byť
chránené
autorským
právom.
25      Predkladajúci vnútroštátny
súd
však
uvádza,
že
podľa § 51a
prvej vety UrhG
je
povolené
rozmnožovanie,
šírenie a verejný
prenos
diela
uverejneného
na
účely
karikatúry,
paródie
alebo
pastiša.
Dodáva,
že v súlade s § 83 a 85 ods. 4
UrhG
sa
toto
ustanovenie
uplatňuje
na
súvisiace
práva
výkonného
umelca a výrobcu
zvukových
záznamov.
26      Keďže
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor)
zastáva
názor,
že
sporné
prevzatie
rytmickej
sekvencie
nespĺňa
podmienky
na
to,
aby
ho
bolo
možné
kvalifikovať
ako
karikatúru
alebo
paródiu,
keďže
nič
nenasvedčuje
tomu,
že
by
hudobná
skladba
Nur mir bola
prejavom
humoru
alebo
výsmechu,
uvedený súd sa snaží
určiť,
či
sporné
prevzatie
možno
považovať
za
prevzatie
na
účel
„pastiša“ v zmysle článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29,
keďže § 51a
UrhG
sa
má
vykladať v súlade s týmto
ustanovením,
ktoré
preberá
do
nemeckého
práva.
27      Po prvé sa na
tento
účel
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor)
pýta,
či
pravidlo
vymedzujúce
hranice
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv
týkajúcich
sa
používania
diela
alebo
iného
predmetu
ochrany
na
účel
pastiša v zmysle článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice 2001/29
predstavuje
univerzálne ustanovenie
(Auffangtatbestand),
do
ktorého
patrí v každom
prípade
umelecká
konfrontácia s existujúcim
dielom
alebo
iným
referenčným
predmetom, a to
aj
vo
forme
„vzorky“
(sampling),
alebo
ak
pojem
„pastiš“
podlieha
reštriktívnym
kritériám,
akými
sú
požiadavka
humoru,
imitácie
štýlu
alebo
vyjadrenia
pocty.
28      Táto
otázka
je
rozhodujúca
pre
rozhodnutie
sporu
vo
veci
samej
vzhľadom
na
konštatovanie
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší krajinský
súd
Hamburg),
podľa
ktorého
hudobná
skladba
Nur mir evokuje
rytmickú
sekvenciu
prevzatú z hudobnej
skladby
Metall auf Metall,
pričom
sa
vo
vzťahu k tejto sekvencii
objavujú
viditeľné
rozdiely,
ale
nepredstavuje
ani
imitáciu
štýlu
tejto
rytmickej
sekvencie,
ani
prejav
humoru
alebo
výsmechu.
Tento
súd
okrem
toho
konštatoval,
že
hudobná
skladba
Nur mir predstavuje
umeleckú
konfrontáciu s uvedenou
rytmickou
sekvenciou,
keďže
táto
sekvencia
je
prevzatá
do
hudobnej skladby,
ktorá
patrí
do
iného
hudobného
žánru,
pričom
je
napriek
zníženiu
tempa a rytmickému
posunu
rozpoznateľná
ako
odkaz
na
originál.
29      Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor) v tejto
súvislosti
uvádza,
že
zo
skutočnosti,
že
výnimky
týkajúce
sa
pastiša,
karikatúry a paródie
sa
riadia
tým
istým
ustanovením,
by
mohlo
vyplývať,
že
tieto
tri
výnimky
majú
spoločné
podstatné
vlastnosti,
najmä
to,
že
odkazujú
na
existujúce
dielo,
pričom
sa
od
neho
môžu
výrazne
odlišovať.
Naproti
tomu
nie
je
isté,
či
pojem
„pastiš“
podlieha
aj
iným
podstatným
vlastnostiam,
napríklad
tomu,
že
môže
byť
prejavom
výsmechu
alebo
humoru,
ktoré
sa
vyžadujú v prípade
karikatúry a paródie,
alebo
imitáciou
štýlu
predmetného
diela
alebo
aj
vyjadrením
určitej
pocty
voči
nemu.
Cieľ článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29,
ktorý
spočíva v zabezpečení
spravodlivej
rovnováhy
medzi
právami a záujmami
autorov
na
jednej
strane a právami a záujmami
používateľov
predmetov
ochrany,
najmä
ich
slobody
prejavu a slobody
umenia,
ktoré
sú
zaručené v článkoch 11 a 13
Charty,
by
totiž
mohol
svedčiť v prospech
výkladu,
podľa
ktorého
má
výnimka
pastiša univerzálnu
povahu,
do
ktorej
patrí v každom
prípade
umelecká
konfrontácia s existujúcim
referenčným
dielom, a to
aj
vo
forme
vzoriek.
30      Po
druhé
sa
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor)
pýta,
či
konštatovanie
existencie
použitia
diela
alebo
iného
predmetu
ochrany
chráneného
autorským
právom
„na
účely“
pastiša predpokladá
úmysel
používateľa
použiť
toto
dielo
alebo
tento
predmet
ochrany
na
takéto
účely,
keďže
Oberlandesgericht Hamburg
(Vyšší
krajinský
súd
Hamburg)
dospel k záveru,
že
takýto
úmysel
sa
nevyžaduje, a teda
že v tejto
súvislosti
nebolo
potrebné
nič
zisťovať.
31      Za
týchto
podmienok
Bundesgerichtshof (Spolkový
súdny
dvor)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Je
výnimka
obmedzujúca
autorské
právo
na
účely
pastiša v zmysle článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
univerzálnym
ustanovením
(Auffangtatbestand)
pre
umeleckú
konfrontáciu s už
existujúcim
dielom
alebo
iným
referenčným
predmetom
vrátane
‚vzorkovania‘
(samplingu)?
Platia
pre
pojem
pastiš obmedzujúce
kritériá
ako
požiadavka
humoru,
imitácie
alebo
prejavu
úcty
umelcovi?
2.      Vyžaduje
si
používanie
‚na
účel‘
pastiša v zmysle článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
určenie
úmyslu
používateľa
použiť
predmet
chránený
autorským
právom
na
účely
pastiša,
alebo
stačí,
že
osoba,
ktorej
je
známy
dotknutý
predmet
chránený
autorským
právom a ktorá
disponuje
intelektuálnym
chápaním
nevyhnutným
pre
pochopenie
pastiša,
dokáže
rozoznať,
že
ide o pastiš?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
32      Svojou
prvou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má článok 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
vykladať v tom
zmysle,
že
výnimka
„pastiša“ v zmysle
tohto
ustanovenia
predstavuje
univerzálne ustanovenie
(Auffangtatbestand),
ktoré
sa
vzťahuje
prinajmenšom
na
akúkoľvek
umeleckú
konfrontáciu s existujúcim
dielom, a to
aj
vo
forme
„vzorkovania“
(sampling),
bez
toho,
aby
bolo
potrebné,
aby
táto
konfrontácia
bola
prejavom
humoru,
imitácie
štýlu
alebo
vyjadrením
pocty.
33      Podľa článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
majú
členské
štáty
možnosť
stanoviť
výnimky
alebo
obmedzenia
výlučných
práv
rozmnožovania a verejného
prenosu
uvedených v článkoch 2 a 3
tejto
smernice,
pokiaľ
ide o použitie
na
účely
karikatúry,
paródie
alebo
pastiša.
34      Keďže
pojem
„pastiš“
nie
je
definovaný
smernicou
2001/29 a článok 5 ods. 3 písm. k)
tejto
smernice
neobsahuje
nijaký
odkaz
na
vnútroštátne
právne
poriadky,
pokiaľ
ide o význam,
ktorý
sa
má
priznať
tomuto
pojmu,
treba
tento
pojem
podľa
ustálenej
judikatúry
považovať
za
autonómny
pojem
práva
Únie,
ktorého
výklad
sa
musí
na
jej
území
jednotne
stanoviť v súlade s obvyklým
významom
predmetného
pojmu v bežnom
jazyku a s prihliadnutím
na
kontext,
do
ktorého
uvedený
pojem
patrí,
ako
aj
ciele
sledované
týmto
ustanovením
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 3. septembra
2014,
Deckmyn a Vrijheidsfonds, C‑201/13,
EU:C:2014:2132, body 14,
15 a 19,
ako
aj z 29. júla
2019,
Spiegel Online, C‑516/17,
EU:C:2019:625, body 62 a 65).
35      Pokiaľ
ide
po
prvé o obvyklý
význam
pojmu
„pastiš“,
treba
uviesť,
ako v podstate
uviedol
generálny
advokát v bodoch 49
až
57
svojich
návrhov,
že
tento
pojem
sa v bežnom
jazyku
vyskytuje
len
zriedka, a hoci
sa
bežne
používa
na
označenie
výtvoru,
ktorý
svojím
štýlom
napodobňuje
štýl
diela,
umelca
alebo
diel
patriacich k tomu
istému
umeleckému
prúdu,
môže mať rôzne
významy.
36      Podľa
niektorých
významov
sa tak
aj
skrytá
napodobenina
vyrobená s klamlivým
zámerom
môže
kvalifikovať
ako
„pastiš“,
zatiaľ
čo
iné
vyžadujú
otvorené a rozpoznateľné
použitie
charakteristických
prvkov
jedného
alebo
viacerých
predchádzajúcich
diel v novom
výtvore
napodobňujúcom
toto
dielo
alebo
tieto
skoršie
diela s cieľom
nadviazať s týmito
dielami
umelecký
alebo
tvorivý
dialóg.
37      Okrem
toho,
hoci
niektoré
významy
obmedzujú
pojem
pastiš na
humorné
alebo
satirické
napodobňovanie a iné
na
štylistickú
imitáciu,
mnohé
významy
pripúšťajú,
že
použitie,
na
ktoré
sa
vzťahuje
tento
pojem,
môže
mať
rôzne
formy a môže
vychádzať z rôznych
úmyslov,
akými
sú
napríklad
vyjadrenie
pocty
dielu
alebo
dielam,
ktoré
sú
predmetom
pastiša,
prejav
určitej
formy
humoru
alebo
kritiky,
alebo
venovanie sa čisto
štylistickému cvičeniu.
38      Keďže
teda obvyklý
význam
tohto
pojmu
nie
je
jednoznačný,
výklad
pojmu
„pastiš“
sa
musí
zakladať
najmä
na
kontexte a cieľoch článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29.
39      Pokiaľ
ide
po
druhé o kontext,
do
ktorého
patrí
pojem
„pastiš“,
treba
konštatovať,
že článok 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
uvádza okrem
pastiša ako
výnimky z výlučných
práv
rozmnožovania a verejného
prenosu
uvedených v článkoch 2 a 3
tejto
smernice
tiež „karikatúru“ a „paródiu“.
40      Spojenie
týchto
troch
pojmov v rámci
toho
istého
ustanovenia
umožňuje
domnievať
sa,
že
podľa
názoru
normotvorcu
Únie
majú
tieto
pojmy
určité
spoločné
podstatné
vlastnosti, a to
najmä
zmienku o existujúcom
diele,
pričom
sa
od
neho
môžu
výrazne
odlišovať
(pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. septembra
2014,
Deckmyn a Vrijheidsfonds, C‑201/13,
EU:C:2014:2132, bod 20).
41      Ako
však v podstate
uviedol
generálny
advokát v bodoch 62 a 69
svojich
návrhov,
ak
normotvorca
Únie v článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
na
rovnakej
úrovni
vymenoval
tri
rôzne
pojmy,
chcel
tým
povoliť
tri
kategórie
používania,
ktoré,
hoci
sa
môžu
čiastočne
prekrývať,
sa
musia
vykladať
tak,
aby
sa
zabezpečil
potrebný
účinok
každej z týchto
výnimiek.
Súdny
dvor
sa
preto
musí
vyhnúť
tomu,
aby
jeden
alebo
niektoré z týchto
pojmov
vykladal
ako
právne
nadbytočné.
42      Z uvedeného
vyplýva,
že
pastiš síce
môže,
podobne
ako
paródia a karikatúra,
predstavovať
vyjadrenie
humoru
alebo
výsmechu
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 3. septembra
2014,
Deckmyn a Vrijheidsfonds, C‑201/13,
EU:C:2014:2132, bod 20),
nemožno
však
vyžadovať,
aby
to
nevyhnutne
platilo,
keďže
takýto
výklad
pojmu
„pastiš“
by
mal
za
následok,
že
tejto
výnimke
by
sa
priznal
rovnaký
rozsah
ako
výnimke
„paródie“
alebo
„karikatúry“,
čím
by
sa
ohrozil
jej
potrebný
účinok.
43      Pojem
„pastiš“
zároveň
nemožno
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
vzťahuje
na
akýkoľvek
výtvor,
ktorý
evokuje
existujúce
dielo a vykazuje
očividné
rozdiely
vo
vzťahu k tomuto
dielu,
keďže
takýto
výklad
by
mal,
ako
vyplýva z bodu 40
tohto
rozsudku,
za
následok,
že
ďalšie
dve
výnimky
vymenované v článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice 2001/29
by
boli
nadbytočné.
44      Okrem
toho,
ako v podstate
uviedol
generálny
advokát v bodoch 69 a 71
svojich
návrhov a ako
vyplýva z bodu 40
tohto
rozsudku,
nič v kontexte článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29,
ani
všeobecne
tohto článku 5 nenaznačuje,
že
normotvorca
Únie
chcel
definovať
výnimku
„pastiša“
ako výnimku, ktorá má povahu
univerzálneho
ustanovenia
pokrývajúceho
akúkoľvek
formu
tvorivého
používania
materiálu
chráneného
autorským
právom.
45      Pokiaľ
ide
po
tretie o cieľ
sledovaný článkom 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29, z odôvodnení
3 a 31
smernice
2001/29
vyplýva,
že
cieľom
jej článku 5 ods. 3 písm. k)
je
zabezpečiť, a to
najmä v elektronickom
prostredí,
primeranú
rovnováhu
medzi
záujmami
nositeľov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv
na
ochranu
ich
duševného
vlastníctva a ochranou
záujmov a základných
práv
používateľov
predmetov
ochrany,
najmä
ich
slobody
prejavu a umeleckej
slobody
zaručených článkom 11
Charty,
ako
aj
ochranou
všeobecného
záujmu
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 3. septembra 2014,
Deckmyn a Vrijheidsfonds, C‑201/13,
EU:C:2014:2132, body 25 a 26,
ako
aj z 29. júla
2019,
Pelham a i., C‑476/17,
EU:C:2019:624, bod 32).
46      Ako
vyplýva z odôvodnení
4,
9 a 10
smernice
2001/29,
je
nesporné,
že
jej
cieľom
je
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
autorského
práva a s ním
súvisiacich
práv
tým,
že
vo
svojich článkoch 2 a 3
priznáva
výlučné
práva
rozmnožovania a verejného
prenosu.
Právo
duševného
vlastníctva
zakotvené v článku 17 ods. 2
Charty
však
nie
je
absolútne,
ale
musí
byť v rovnováhe s ostatnými
základnými
právami,
medzi
ktoré
patrí
najmä
sloboda
umenia,
ktorá
je
zaručená v článku 13
Charty a ktorá
patrí
pod
slobodu
prejavu
chránenú článkom 11
Charty
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 29. júla
2019,
Pelham a i., C‑476/17,
EU:C:2019:624, body 33
až
34,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
47      Z uvedeného
vyplýva,
že
výklad a uplatnenie
výnimiek
stanovených v článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29 v konkrétnej
situácii
musí
rešpektovať
primeranú
rovnováhu
medzi
jednak
právami a záujmami
osôb
uvedenými v článkoch 2 a 3
tejto
smernice a jednak
slobodou
prejavu a umeleckou
slobodou
používateľov
diela
chráneného
autorským
právom a všeobecným
záujmom
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 3. septembra
2014,
Deckmyn a Vrijheidsfonds, C‑201/13,
EU:C:2014:2132, bod 27).
48      Konkrétne,
vzhľadom
na
cieľ
sledovaný článkom 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29 a na
skutočnosť,
že
výnimky
stanovené v tomto
ustanovení
samy
osebe
obsahujú
práva v prospech
používateľov
predmetov
ochrany,
ktorých
cieľom
je
zaručiť
dodržiavanie
základných
slobôd,
pojem
„pastiš“
treba
vykladať
nie
reštriktívne,
ale v úplnom
súlade s týmto
cieľom a týmito
slobodami
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 29. júla
2019,
Funke Medien NRW, C‑469/17,
EU:C:2019:623, body 69
až
71, a z 29. júla
2019,
Spiegel Online, C‑516/21,
EU:C:2019:625, body 53
až
55).
49      Za
týchto
podmienok
treba
uviesť,
že
pojem
„pastiš“
sa
nemôže
vzťahovať
na
skryté
napodobeniny
predmetov
ochrany,
či
dokonca
na
plagiáty.
Aj
za
predpokladu,
že
by
takéto
formy
používania
predmetov
chránených
autorským
právom
za
určitých
podmienok
mohli
patriť
pod
slobodu
prejavu
alebo
slobodu
umenia,
výklad
tohto
pojmu,
podľa
ktorého
by
tieto
formy
boli
podľa článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice 2001/29
povolené
bez
predchádzajúceho
súhlasu
nositeľov
práv,
by
totiž
nebol
vhodný
na
dosiahnutie
spravodlivej
rovnováhy,
ktorú
sa
normotvorca
Únie
snažil
vytvoriť
medzi
ochranou
práva
duševného
vlastníctva
týchto
nositeľov
práv a ochranou
základných
práv
používateľov
predmetov
ochrany,
ako
aj
všeobecným
záujmom.
Tento
pojem
teda
predpokladá,
že
ide o formu
otvoreného
použitia
predmetov
ochrany,
ktoré
sú
ako
také
rozpoznateľné.
50      Pokiaľ
ide
zároveň o otázku,
aké
formy
otvoreného
použitia
predmetov
ochrany
patria
konkrétne
pod
pojem
„pastiš“ – vzhľadom
na
cieľ
sledovaný článkom 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29,
ktorý
spočíva v zabezpečení
dodržiavania
slobody
prejavu a slobody
umenia, a úvahy
uvedené v bodoch 35
až
43
tohto
rozsudku – treba
zohľadniť,
že
tento
pojem
sa
týka
výtvorov,
ktoré
evokujú
jedno
alebo
viacero
existujúcich
diel,
pričom
vo
vzťahu k nim
vykazujú
rozpoznateľné
rozdiely, s cieľom
nadviazať s týmito
dielami
formu
umeleckého
alebo
tvorivého
dialógu,
ktorá
je
ako
taká
rozpoznateľná.
51      V tejto
súvislosti
treba
po prvé
konštatovať,
že
na
to,
aby
sa
takýto
dialóg
mohol
začať,
je
nevyhnutné,
aby
prvky
použité v novom
výtvore
boli
charakteristické
pre
dielo
alebo
diela, z ktorých
pochádzajú.
52      Ako
ďalej v podstate
uviedol
generálny
advokát v bodoch 65 a 66
svojich
návrhov,
pokiaľ
si
použitie
prvkov
diela,
ktoré
sú
jednotlivo
alebo
spoločne
chránené
autorským
právom,
môže
vyžadovať
súhlas
nositeľa
práv,
výnimka
pastiša musí
do
určitej
miery
umožniť
použitie
takýchto
chránených
prvkov,
inak
by
nemala
potrebný
účinok.
53      Umelecký
alebo
kreatívny
dialóg s dielom
alebo
dielami, z ktorých
pochádzajú
použité
prvky,
napokon
môže
mať
rôzne
formy,
najmä
formu
štylistického
napodobňovania
týchto
diel,
vyjadrenia
pocty
týmto
dielam
alebo
humoristickej
či
kritickej
konfrontácie s týmito
dielami.
54      V prejednávanej
veci
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd
snaží
najmä
zistiť,
či
sa
na
prebratie
rytmickej
sekvencie
hudobného
diela
prostredníctvom
vzorky
(sampling)
môže
vzťahovať
výnimka
„pastiša“, ako je
stanovená v článku 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29.
55      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
táto
technika,
ktorá
spočíva v tom,
že
používateľ
najčastejšie
pomocou
elektronických
zariadení
odoberie
vzorku
zvukového
záznamu a použije
ju
na
vytvorenie
nového
diela,
je
formou
umeleckého
prejavu,
ktorá
patrí
pod
slobodu
umenia
chránenú článkom 13
Charty
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 29. júla 2019,
Pelham a i., C‑476/17,
EU:C:2019:624, bod 35).
56      Výlučné
právo,
ktoré článok 2 písm. c)
smernice
2001/29
priznáva
výrobcovi
zvukových
záznamov
povoliť
alebo
zakázať
rozmnožovanie
jeho
zvukového
záznamu,
mu v zásade
umožňuje
brániť
tomu,
aby
tretia
osoba
použila
zvukovú
vzorku
jeho
zvukového
záznamu
na
účely
zahrnutia
tejto
vzorky
do
iného
zvukového
záznamu
takým
spôsobom,
že
pri
počúvaní
zostane
rozpoznateľná.
To
je v súlade s osobitným
cieľom
výlučného
práva
výrobcu
zvukových
záznamov
uvedeným v odôvodnení
10
tejto
smernice,
ktorým
je
ochrana
investícií,
ktoré
tento
výrobca
uskutočnil.
Ako
normotvorca
uviedol v tomto
odôvodnení,
investície
potrebné
na
vytvorenie
zvukových
záznamov
sú
totiž
značné,
takže
je
potrebné
zaistiť,
aby
ich
výrobcovia
mali
možnosť
získať
uspokojivú
návratnosť
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 29. júla 2019,
Pelham a i., C‑476/17,
EU:C:2019:624, body 29
až
31).
57      Primeraná
rovnováha,
ktorú
je
potrebné
zabezpečiť
medzi
ochranou
slobody
umenia a ochranou
autorského
práva,
sa
dosiahne
vtedy,
keď
sa
na
prevzatie
rytmickej
sekvencie
hudobného
diela
prostredníctvom
prevzatia
vzorky
bude
vzťahovať
výnimka
„pastiša“,
pokiaľ
sa
takto
prevzatá
vzorka
použije
na
vytvorenie
diela,
ktoré
spĺňa
požiadavky
uvedené v bodoch 49
až
53
tohto
rozsudku.
58      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
na
prvú
otázku
odpovedať
tak,
že článok 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
výnimka
„pastiša“
uvedená v tomto
ustanovení
nie
je
univerzálnym
ustanovením
(Auffangtatbestand),
ale
zahŕňa
výtvory,
ktoré
evokujú
jedno
alebo
viacero
existujúcich
diel,
pričom
sa
vo
vzťahu k nim
objavujú
viditeľné
rozdiely, a ktoré
používajú
niektoré z ich
charakteristických
prvkov
chránených
autorským
právom, a to
aj
prostredníctvom
„vzorkovania“
(sampling), s cieľom
nadviazať s týmito
dielami
umelecký
alebo
tvorivý
dialóg,
ktorý
je
ako
taký
rozpoznateľný a môže
mať
rôzne
formy,
okrem
iného
formu
otvorenej
štylistickej
imitácie
týchto
diel,
vzdania
pocty
týmto
dielam
alebo
humoristickej
či
kritickej
konfrontácie s týmito
dielami.
O druhej otázke
59      Svojou
druhou
otázkou
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má článok 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
vykladať v tom
zmysle,
že
použitie
„na
účel“
pastiša v zmysle
tohto
ustanovenia
vyžaduje,
aby
sa
zistilo,
že
používateľ,
ktorý
sa
chce
odvolávať
na
toto
ustanovenie,
má v úmysle
použiť
existujúce
dielo
na
takéto
účely,
alebo
či
stačí,
aby
osoba,
ktorá
pozná
toto
dielo a ktorá
disponuje
potrebným
porozumením,
dokázala
rozpoznať
túto
povahu
„pastiša“.
60      Ako
vyplýva z odpovede
na
prvú
otázku,
kvalifikácia
pastiša znamená
okrem
iného
to,
že v novom
výtvore,
ktorý
môže
mať
rôzne
podoby,
sa
použijú
chránené
prvky
existujúceho
diela s cieľom
nadviazať s ním
rozpoznateľný
umelecký
alebo
tvorivý
dialóg.
61      Ako
však v podstate
uviedol
generálny
advokát v bode 82
svojich
návrhov,
na
účely
zabezpečenia
právnej
istoty
treba
otázku,
či
ide o takýto
prípad,
posúdiť
objektívne,
v dôsledku čoho
osoby,
ktoré
poznajú
existujúce
dielo, z ktorého
sa
tieto
prvky
vypožičiavajú,
musia
byť
schopné
rozpoznať
povahu
„pastiša“.
62      Z uvedeného
vyplýva,
že
na
druhú
otázku
treba
odpovedať
tak,
že článok 5 ods. 3 písm. k)
smernice
2001/29
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
na
to,
aby
bolo
možné
konštatovať,
že k použitiu
dochádza
„na
účel“
pastiša v zmysle
tohto
ustanovenia,
stačí,
aby
osoba,
ktorá
pozná
existujúce
dielo, z ktorého
sú
prvky vypožičané,
bola
schopná
rozpoznať
povahu
„pastiša“.
O trovách
63      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný
charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(veľká
komora)
rozhodol
takto:
1.      Článok 5 ods. 3 písm. k) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti
sa má vykladať v tom zmysle, že:
výnimka „pastiša“ v zmysle tohto ustanovenia nemá povahu univerzálneho ustanovenia (Auffangtatbestand), ale zahŕňa výtvory, ktoré evokujú jedno alebo viacero existujúcich diel, pričom sa vo vzťahu k nim objavujú viditeľné rozdiely, a ktoré používajú niektoré z ich charakteristických prvkov chránených autorským právom, a to aj prostredníctvom „vzorkovania“ (sampling), s cieľom nadviazať s týmito dielami umelecký alebo tvorivý dialóg, ktorý je ako taký rozpoznateľný a môže mať rôzne formy, okrem iného formu otvorenej štylistickej imitácie týchto diel, vzdania pocty týmto dielam alebo humoristickej či kritickej konfrontácie s týmito dielami.
2.      Článok 5 ods. 3 písm. k) smernice 2001/29
sa má vykladať v tom zmysle, že:
na to, aby bolo možné konštatovať, že k použitiu dochádza „na účel“ pastiša v zmysle tohto ustanovenia, stačí, aby osoba, ktorá pozná existujúce dielo, z ktorého sú prvky vypožičané, bola schopná rozpoznať povahu „pastiša“.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
nemčina.