62024CJ0311
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (втори състав)
29 януари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Земеделие — Нелоялна конкуренция — Нелоялни търговски практики — Директива (ЕС) 2019/633 — Забрана — Член 3, параграф 1, буква г) — Искане за плащане, което не е свързано с продажбата на селскостопански и хранителни продукти на доставчика — Член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) — Правомощие за налагане на глоби — Квалифициране на няколко забранени нелоялни търговски практики като „единно нарушение“, което води до налагане на само една глоба — Принцип ne bis in idem — Национално законодателство, което предвижда максимален размер на глобата“
По дело C‑311/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Oberlandesgericht Wien (Висш областен съд Виена, Австрия) с акт от 26 април 2024 г., постъпил в Съда на 29 април 2024 г., в рамките на производство по дело
Bundeswettbewerbsbehörde
срещу
M. GmbH,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: K. Jürimäe (докладчик), председател на състава, K. Lenaerts, председател на Съда, изпълняващ функцията на съдия от втори състав, F. Schalin, M. Gavalec и Z. Csehi, съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
pour Bundeswettbewerbsbehörde, от C. F. Winkler,
–
за M. GmbH, от S. Albiez, Rechtsanwalt,
–
за австрийското правителство, от A. Posch, J. Schmoll и P. Thalmann, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от A. Dawes, M. ter Haar и M. Zerwes, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 11 септември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от Директива (ЕС) 2019/633 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2019 година относно нелоялните търговски практики в отношенията между стопанските субекти във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти (ОВ L 111, 2019 г., стр. 59).
2
Запитването е отправено в рамките на четири свързани дела, противопоставящи Bundeswettbewerbsbehörde (Федерален орган за защита на конкуренцията, Австрия) (наричан по-нататък „BWB“) и дружеството M. GmbH, по въпроса валидни ли са искания за плащане, направени от последното дружество до неговите доставчици.
Правна уредба
Правото на Съюза
Договорът за функционирането на ЕС
3
Член 39, параграф 1 ДФЕС гласи:
„Целите на Общата селскостопанска политика са:
a)
да се увеличава селскостопанската производителност чрез подкрепа на техническия прогрес и осигуряването на рационално развитие на селскостопанското производство, както и оптимално използване на производствените фактори, по-специално на работната сила;
б)
по този начин да се осигури приемлив жизнен стандарт за хората, занимаващи се със селско стопанство, в частност посредством увеличаването на индивидуалните доходи на лицата, осъществяващи тази дейност;
в)
да се стабилизират пазарите;
г)
да се гарантира снабдяването;
д)
да се гарантира, че доставяните продукти достигат до потребителите на разумни цени“.
4
Член 43, параграф 2 ДФЕС предвижда:
„Европейският парламент и Съветът [на Европейския съюз], като действат в съответствие с обикновената законодателна процедура и след консултация с [Европейския икономически] и социален комитет, създават общата организация на селскостопанските пазари, предвидена в член 40, параграф 1, и приемат останалите разпоредби, необходими за постигането на целите на общата селскостопанска политика и общата политика в областта на рибарството“.
Директива 2019/633
5
Съображения 1, 6—9, 14, 16, 24, 34 и 39 от Директива 2019/633 гласят следното:
„(1)
В рамките на веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти значителните дисбаланси в преговорната позиция между доставчици и купувачи на селскостопански и хранителни продукти са често срещано явление. Тези дисбаланси в преговорните позиции могат да доведат до нелоялни търговски практики, когато по-големи и по-мощни търговски партньори се опитват да налагат определени практики или договорни споразумения, които са в тяхна полза във връзка със сделки за продажба. Такива практики може например да се отклоняват грубо от етичното търговско поведение, да са в противоречие с добросъвестността и почтеността в търговските отношения и да се налагат едностранно от единия търговски партньор на другия; да налагат необосновано и непропорционално прехвърляне на икономическия риск от единия търговски партньор върху другия; или да налагат значителен дисбаланс между правата и задълженията на единия търговски партньор. Някои практики може да бъдат явно несправедливи дори когато и двете страни са съгласни с тях. Следва да бъде въведен минимален стандарт на [Европейския съюз] за защита срещу нелоялни търговски практики, които е вероятно да се отразят отрицателно върху жизнения стандарт на селскостопанската общност, с цел да се намали тяхното разпространение. Подходът на минимална хармонизация, възприет в настоящата директива, позволява на държавите членки да приемат или запазят национални правила, които обхващат и други нелоялни търговски практики, освен посочените в настоящата директива.
[…]
(6)
Въпреки че всяка стопанска дейност е съпроводена с определен риск, селскостопанското производство е особено несигурен отрасъл, поради зависимостта си от биологичните процеси и външните метеорологични условия. Тази несигурност се увеличава поради факта, че селскостопанските и хранителните продукти в по-голяма или по-малка степен са нетрайни и имат сезонен характер. При съвременната селскостопанска политика, която е далеч по-силно ориентирана към пазара, отколкото в миналото, защитата срещу нелоялни търговски практики придобива все по-голямо значение за операторите във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти.
(7)
По-конкретно, има вероятност такива нелоялни търговски практики да се отразят отрицателно върху жизнения стандарт на селскостопанската общност. Това въздействие се счита за пряко, тъй като засяга селскостопанските производители и техните организации като доставчици, или непряко, поради каскадния ефект на последиците от нелоялните търговски практики, извършвани във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти по начин, който ощетява първичните производители в тази верига.
(8)
Повечето, но не всички, държави членки са въвели конкретни правила на национално равнище за защита на доставчиците срещу нелоялни търговски практики в отношенията между стопанските субекти във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти. Дори да съществува възможност за позоваване на договорното право или на инициативи за саморегулиране, страхът от ответни търговски действия срещу жалбоподателя и произтичащите финансови рискове при оспорването на такива практики, ограничават практическата стойност на такива форми на защита. Поради това някои държави членки, които са въвели конкретни правила относно нелоялните търговски практики, възлагат прилагането им на административни органи. При все това, правилата относно нелоялните търговски практики в държавите членки, доколкото съществуват, значително се различават.
(9)
На различните етапи във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти участват различни по брой и големина оператори. Разликите в преговорните позиции, които съответстват на икономическата зависимост на доставчика от купувача, е вероятно да доведат до налагане от страна на по-големите оператори на нелоялни търговски практики върху по-малките оператори. Един динамичен подход, основан на относителната големина на доставчика и на купувача по отношение на оборота, следва да предостави по-добра защита срещу нелоялни търговски практики на онези оператори, които се нуждаят най-много от нея. Нелоялните търговски практики ощетяват особено силно малките и средните предприятия (МСП) във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти. Предприятията, които са по-големи от МСП, но чийто годишен оборот не надвишава 350000000 [евро], следва да бъдат защитени срещу нелоялни търговски практики с цел да се избегне прехвърляне на разходите за такива практики върху селскостопанските производители. Каскадният ефект върху селскостопанските производители е особено значителен за предприятията, чийто годишен оборот не надвишава 350000000 [евро]. Защитата на междинните доставчици на селскостопански и хранителни продукти, включително и преработени продукти, може също да послужи за избягване на отклоняването на търговията от селскостопанските производители и техните сдружения, които произвеждат преработени продукти, към незащитени доставчици.
[…]
(14)
Настоящата директива се прилага спрямо търговското поведение на по-големите оператори спрямо оператори в по-слаба преговорна позиция. Подходяща приблизителна величина за относителната преговорна сила е годишният оборот на различните оператори. Макар да е приблизителна величина, този критерий позволява предвидимост за операторите по отношение на техните права и задължения съгласно настоящата директива. Горната граница следва да гарантира, че защитата не се предоставя на оператори, които не са уязвими или са значително по-малко уязвими в сравнение със своите по-малки партньори или конкуренти. Ето защо, с настоящата директива се установяват категории оператори в зависимост от оборота, съгласно който е предоставена защитата.
[…]
(16)
При вземането на решение дали определена търговска практика се счита за нелоялна, е важно да се намали рискът това да ограничи използването на почтени, повишаващи ефективността споразумения, договорени между страните. С оглед на това е целесъобразно да се прави разграничение между практиките, предвидени с ясни и недвусмислени условия в договорите за доставка или последващи договори между страните, и практиките, които възникват, след като започне изпълнението на сделката, без да са били договорени предварително, така че да бъдат забранени само едностранни промени с обратна сила в тези ясни и недвусмислени условия на договора за доставка. Поради самото си естество обаче определени търговски практики се считат за нелоялни и свободата на договаряне на страните не следва да се прилага.
[…]
(24)
Настоящата директива не хармонизира правилата относно доказателствената тежест, които се прилагат в съдебните производства пред националните правоприлагащи органи, нито хармонизира определението за договор за доставка. Поради това правилата относно доказателствената тежест и определението за договор за доставка са тези, които са заложени в националното право на държавите членки.
[…]
(34)
Тъй като наличието на възпиращи мерки, например правомощието да се налагат глоби или да се инициират производства, например съдебни производства, за налагане на глоби и други равностойни по ефективност санкции и да се публикуват резултатите от разследвания, включително публикуването на информация за купувача, извършил нарушението, може да насърчи промяна в поведението и намиране на досъдебно решение между страните, това следва да бъде част от правомощията на правоприлагащите органи. Глобите могат да бъдат особено ефективни и възпиращи. Същевременно, именно правоприлагащият орган следва да може да решава в рамките на конкретни разследвания кои свои правомощия да упражни и дали да наложи глоба или да инициира процедура за налагане на глоба или друга равностойна по ефективност санкция.
[…]
(39)
Тъй като повечето държави членки вече са въвели правила на национално равнище относно нелоялните търговски практики, въпреки съществуващите между тях различни правила, за въвеждането на минимален стандарт на защита съгласно правото на Съюза е целесъобразно да се използва директива. Това следва да даде възможност на държавите членки да включат съответните правила в националния си правен ред по начин, който да осигури създаването на съгласувани режими. Не следва да се изключва възможността държавите членки да оставят в сила или да въвеждат на територията си по-строги национални правила, предвиждащи по-високи стандарти за защита срещу нелоялни търговски практики в отношенията между стопанските субекти във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти при спазване на приложимите ограничения съгласно правото на Съюза във връзка с функционирането на вътрешния пазар, при условие че такива правила са пропорционални“.
6
Член 1 от тази директива, озаглавен „Предмет и обхват“, предвижда в параграфи 1 и 2:
„1.   С цел да се противодейства на практики, които драстично се отклоняват от нормите на етичното търговско поведение, които противоречат на добросъвестното поведение и които се налагат едностранно от единия на другия търговски партньор, с настоящата директива се определя минимален списък на забранени нелоялни търговски практики в отношенията между купувачите и доставчиците във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти, както и минимални правила за прилагане на тези забрани и механизми за координация между правоприлагащите органи.
2.   Настоящата директива се прилага по отношение на определени нелоялни търговски практики, свързани с продажбата на селскостопански и хранителни продукти от:
а)
доставчик, който има годишен оборот, не по-голям от 2000000 [евро], на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 2000000 [евро];
б)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 2000000 [евро] и по-малък от 10000000 [евро], на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 10000000 [евро];
в)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 10000000 [евро] и по-малък от 50000000 [евро], на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 50000000 [евро];
г)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 50000000 [евро] и по-малък от 150000000 [евро], на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 150000000 [евро];
д)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 150000000 [евро] и по-малък от 350000000 [евро], на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 350000000 [евро].
[…]“.
7
Член 3 от посочената директива, озаглавен „Забрана на нелоялни търговски практики“, предвижда в параграф 1:
„Държавите членки правят необходимото за забрана поне на всяка една от следните нелоялни търговски практики:
[…]
г)
искане от купувач за плащания от доставчик, които не са свързани с продажбата на селскостопански и хранителни продукти на доставчика;
[…]“.
8
Член 6 от същата директива, озаглавен „Правомощия на правоприлагащия орган“, гласи в параграф 1:
„Държавите членки гарантират, че всеки един от техните правоприлагащи органи разполага с необходимите ресурси и експертен опит, за да изпълнява задълженията си, и му предоставят следните правомощия:
[…]
г)
правомощието да взема решения, с които се констатира нарушение на установените в член 3 забрани и се изисква купувачът да прекрати забранената търговска практика; органът може да се въздържи да вземе такова решение, ако това би породило опасност да бъде разкрита самоличността на жалбоподателя или друга информация, чието разкриване според жалбоподателя би накърнило интересите му и при условие че жалбоподателят изрично е посочил тази информация в съответствие с член 5, параграф 3;
д)
правомощието да налага или да образува производства за налагането на глоби и други равностойни по ефективност санкции, както и временни мерки спрямо извършителя на нарушението, в съответствие с националните правила и процедури;
[…]
Санкциите по буква д) от първа алинея са ефективни, пропорционални и възпиращи предвид естеството, продължителността, повторяемостта и тежестта на нарушението“.
9
Според член 9 от Директива 2019/633:
„1.   С оглед да се гарантира по-високо ниво на защита, държавите членки могат да въведат или да оставят в сила по-строги правила с цел борба с нелоялните търговски практики в сравнение с установените с настоящата директива, при условие че тези правила на национално равнище са съвместими с правилата за функционирането на вътрешния пазар.
2.   Настоящата директива не засяга националните правила, предназначени за борба с нелоялните търговски практики, които не са в обхвата на настоящата директива, при условие че тези правила са съвместими с правилата за функционирането на вътрешния пазар“.
Австрийското право
10
Член 5a от Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen (Faire-Wettbewerbsbedingungen-Gesetz) (Закон за подобряване на местното снабдяване и на условията за конкуренция) (BGBl. 392/1977), изменен с Bundesgesetz, mit dem das Bundesgesetz zur Verbesserung der Nahversorgung und der Wettbewerbsbedingungen geändert wird (Закон за изменение на закона за подобряване на местното снабдяване и на условията за конкуренция) (BGBl. I 239/2021) (наричан по-нататък „FWBG“), гласи:
„1.   Разпоредбите от настоящия раздел имат за цел да се борят с нелоялните търговски практики, свързани с продажбата на селскостопански и хранителни продукти. Те транспонират [Директива 2019/633]. Тези разпоредби не засягат раздел 1 и [Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) (Закон за борба с картелите и другите ограничения на конкуренцията)].
2.   Разпоредбите от настоящия раздел се прилагат по отношение на търговските практики, свързани с продажбата на селскостопански и хранителни продукти от:
1)
доставчик, който има годишен оборот, не по-голям от 2 милиона евро, на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 2 милиона евро;
2)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 2 милиона евро и по-малък от 10 милиона евро, на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 10 милиона евро;
3)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 10 милиона евро и по-малък от 50 милиона евро, на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 50 милиона евро;
4)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 50 милиона евро и по-малък от 150 милиона евро, на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 150 милиона евро;
5)
доставчик, който има годишен оборот, по-голям от 150 милиона евро и по-малък от 350 милиона евро, на купувач, който има годишен оборот, по-голям от 350 милиона евро;
[…]
3.   Настоящата директива се прилага за продажби, при които доставчикът или купувачът, или и доставчикът, и купувачът, са установени в Съюза.
[…]“.
11
Според член 5b от FWBG:
„[…]
2.   „[К]упувач“ означава всяко физическо или юридическо лице, което не е потребител, независимо от мястото на установяване на лицето, или всеки публичен орган в Съюза, които купуват селскостопански и хранителни продукти; понятието „купувач“ може да включва група от такива физически и юридически лица;
3.   „[Д]оставчик“ означава всеки селскостопански производител или всяко физическо или юридическо лице, независимо от мястото им на установяване, които продават селскостопански и хранителни продукти; понятието „доставчик“ може да включва група от такива селскостопански производители или група от такива физически и юридически лица, като организации на производителите, организации на доставчици и сдружения на такива организации“.
12
Член 5c, параграф 1 от FWBG предвижда:
„Забраняват се търговските практики, посочени в приложение I […]“.
13
Член 6, параграф 2 от FWBG гласи:
„По искане на разследващия орган за целите на раздел 2 компетентният в областта на картелите съд може да наложи на купувач по смисъла на член 5b, точка 2, който нарушава разпоредбите на член 5c, глоба в максимален размер до 500000 евро. При изчисляването на размера на глобата се вземат предвид по-специално тежестта и продължителността на нарушението, обогатяването вследствие на продължителността на нарушението, степента на вината и икономическите възможности. Член 33 от Закона за борба с картелите и другите ограничения на конкуренцията се прилага mutatis mutandis“.
14
Приложение I към FWBG, озаглавено „Търговски практики, забранени при всички обстоятелства“, посочва в точка 4:
„Искане от купувач за плащания от доставчик, които не са свързани с продажбата на селскостопански и хранителни продукти на доставчика“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
15
Ответникът в главното производство M. стопанисва магазини за търговия на дребно на хранителни стоки в Австрия.
16
През май 2023 г. M. изпраща искания за плащане на своите доставчици на селскостопански и хранителни продукти, които искания според BWB не са свързани с продажбата на тези продукти и следователно нарушават член 5c, параграф 1 и точка 4 от приложение I към FWBG, транспониращи член 3, параграф 1, първа алинея, буква г) от Директива 2019/633.
17
За да обоснове исканията за плащане, M. заявява, че от икономическа гледна точка е силно засегнато от въздействието на пандемията от COVID‑19 върху туризма, което водело до недостиг на клиенти в сектора на търговията на дребно на хранителни стоки и до значително увеличаване на разходите. Следователно дружеството започва процес на пълно преструктуриране на предприятието си, включително процес на преструктуриране на покупките. В рамките на този процес на преструктуриране то наема външен консултант, който го посъветвал да поиска помощ от своите доставчици, за да компенсира частично високите разходи, свързани с въпросния процес.
18
За тази цел, на 16 май 2023 г., M. организира онлайн конференция „салон на доставчиците“ (Supplier Day), в рамките на която прави преглед пред своите доставчици на текущата ситуация на пазара на селскостопански и хранителни продукти, на проблемите, които среща, както и на загубите, които понася към този момент. Дружеството обяснява процеса на преструктуриране, през който преминава. Като цели на този процес са определени поставянето на управлението на категориите (Category Management) на професионална основа и оптимизиране на вътрешните процеси. M. обяснява на доставчиците си и нуждата от инвестиции, с която се сблъсква, като подчертава необходимостта да придобие щадящи климата инсталации за производство на водород и да инвестира в парк от неутрални по отношение на CO2 тежкотоварни автомобили.
19
На 17 май 2023 г. M. изпраща на всеки от своите доставчици една от двете редакции на едно и също електронно писмо в зависимост от това дали са участвали, или не в конференцията. В тези електронни писма дружеството иска от тях да направят вноска в определен размер, за да участват във финансирането на започнатия от него процес на преструктуриране. Електронните писма са с приложени проформа фактури на различна фиксирана стойност. Различните електронни писма са изпратени едновременно. Електронните писма са формулирани идентично за всички доставчици, с изключение на размера на сумата по проформа фактурата, както и разграничението дали съответният доставчик е взел участие в конференцията от 16 май 2023 г., или не.
20
От акта за преюдициално запитване става ясно, че по собствена инициатива M. решава да прекрати исканията за инвестиции, отправени до доставчиците, да отмени проформа фактурите, приложени към електронните писма, и веднага да възстанови вече платените суми. Общо само двама от шестнадесетте доставчика решили да се отзоват на искането за инвестиции и да платят сумите, посочени в приложените към електронните писма проформа фактури.
21
BWB констатира, че в качеството си на купувач M. е отправило до шестнадесет доставчика искания за плащане, несвързани с продажбата на селскостопански и хранителни продукти. По този начин BWB приема, че всяко от тези искания за плащане нарушава член 5с, параграф 1 от FWBG във връзка с точка 4 от приложение I към него. Ето защо на 10 ноември 2023 г. BWB сезира Oberlandesgericht Wien (Висш областен съд Виена, Австрия), който е запитващата юрисдикция, с шестнадесет заявления с искане за налагане на глоба на M. на основание на член 6, параграф 2 от FWBG.
22
Четири от тези искания са разпределени на 25-ти състав на този съд. Те са съединени и се отнасят до следните четири доставчика:
–
P. GmbH — искане за плащане в размер на 12000 евро,
–
L. GmbH — искане за плащане в размер на 10000 евро,
–
R. GmbH — искане за плащане в размер на 12000 евро,
–
S. GmbH — искане за плащане в размер на 18000 евро.
23
BWB приема, че всяко искане за плащане представлява отделно нарушение.
24
M. оспорва, че става въпрос за отделни искания с аргумента, че шестнадесетте заявления, изготвени от BWB, се основават на една и съща фактическа обстановка. Следователно според него изкуственото разделяне на шестнадесет отделни заявления нарушава принципа ne bis in idem. При условията на евентуалност M. твърди, че на практика е упрекнато в извършването на единно и продължено нарушение. Според него това преторианско правно понятие, изведено от приложимото право в областта на картелите и конкуренцията, е приложимо и за разпоредбите на FWBG, с които се транспонира Директива 2019/633.
25
Според запитващата юрисдикция член 6, параграф 2 от FWBG предвижда санкция с наказателноправен характер. Според австрийската наказателна доктрина обаче поведение като това на M. следва да бъде квалифицирано като „единно нарушение“, в смисъл че юридически представлява единица за правно действие (tatbestandliche Handlungseinheit). В резултат на това този съд посочва, че макар фактите да се отнасят до търговски отношения с шестнадесет доставчика, следва да се наложи една-единствена глоба с максимален размер от 500000 евро, предвидена в член 6, параграф 2 от FWBG.
26
Посоченият съд обаче изразява съмнения дали този резултат позволява да се постигне определената в Директива 2019/633 цел, а именно известно възстановяване на баланса между възможностите за договаряне на купувачите и тези на доставчиците във веригата за доставка на селскостопански и хранителни продукти. Същият съд смята, че това възстановяване на баланса може да се осъществи само в рамките на индивидуалното отношение между купувач и доставчик. За разлика от това, ако поведението на M. следва да бъде квалифицирано като съставляващо множество нарушения, водещи до налагането на няколко глоби едновременно, отново следвало да се постави въпросът дали такова разрешение съответства на тази директива.
27
При тези обстоятелства Oberlandesgericht Wien (Висш областен съд Виена) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1
a)
Трябва ли член 6, параграф 1, буква д) от Директива 2019/633 да се тълкува в смисъл, че когато в противоречие с член 3, параграф 1, буква г) от посочената директива въз основа на формирана единна воля купувач иска плащане в един и същи ден поотделно от различни доставчици, които съгласно член 1 от посочената директива се ползват от закрилата ѝ, тази разпоредба не допуска национална правна уредба, съгласно която посочените искания за плащане в тяхната съвкупност се считат за едно единно нарушение (идеална съвкупност) с възможност само за еднократно налагане на санкция?
б)
Има ли значение за отговора на [първия] въпрос, [буква] а) обстоятелството, че съгласно националната австрийска санкционна норма (член 6, параграф 2 от FBWG) за такова нарушение може да се наложи глоба с максимален размер (само) до 500000 евро, като се има предвид разпоредбата на член 6, параграф 1, последно изречение от Директива (ЕС) 2019/633, съгласно която санкциите трябва да са ефективни, пропорционални и възпиращи предвид естеството, продължителността, повторяемостта и тежестта на нарушението?
2.
В случай че на [първия] въпрос, [буква] а) се отговори утвърдително:
Трябва ли член 6, параграф 1, буква д) от Директива 2019/633 да се тълкува в смисъл, че всяко искане за плащане, насочено към всеки един от доставчиците — доколкото нарушава забраната на член 3, параграф 1, буква г) от Директива (ЕС) 2019/633 — следва да се счита за подлежаща на самостоятелно санкциониране търговска практика, за която съгласно принципа на кумулиране на наказанията трябва да се наложи отделна санкция (глоба) и следователно трябва да се наложат множество глоби, като се има предвид, че националната австрийска санкционна норма (член 6, параграф 2 от FBWG) предвижда налагане на глоба с максимален размер до 500000 евро?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
28
С първия си въпрос, разгледан в неговата цялост, по същество запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от Директива 2019/633 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, което предвижда, че няколко искания за плащане, които нямат връзка с продажбата на селскостопански и хранителни продукти по смисъла на член 3, параграф 1, буква г) от тази директива и са отправени едновременно от купувач до няколко доставчика въз основа на формирана единна воля, трябва да бъдат квалифицирани заедно като единно нарушение, което води до налагане на една-единствена глоба, чийто максимален размер е фиксиран.
29
В началото от съображения 1, 7 и 39 от Директива 2019/633 следва, че тя има за цел на равнището на Съюза да бъде въведен минимален стандарт за защита на доставчиците на селскостопански и хранителни продукти срещу нелоялните търговски практики на купувачите във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти, за да се намали разпространението на тези практики, които е вероятно да се отразят отрицателно върху жизнения стандарт на селскостопанската общност. Това въздействие се счита за пряко, тъй като засяга селскостопанските производители и техните организации като доставчици, или непряко, поради каскадния ефект на последиците от нелоялните търговски практики, извършвани във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти по начин, който в крайна сметка ощетява първичните производители в тази верига.
30
От тази гледна точка, от една страна, член 3, параграф 1, първа алинея от тази директива предвижда, че държавите членки трябва да направят необходимото, за да бъдат забранени всички нелоялни търговски практики, изброени в тази разпоредба. Сред тези практики в буква г) от въпросната разпоредба е състоящата се в искане от купувач за плащания от доставчик, които не са свързани с продажбата на селскостопански и хранителни продукти на доставчика.
31
От друга страна, както следва от член 4 от Директива 2019/633, всяка държава членка определя един или повече органи, които следят за прилагането на забраните по член 3 от тази директива на национално равнище. Според член 6, параграф 1, първа алинея от посочената директива всеки един от тези органи трябва да разполага с необходимите ресурси, експертен опит и правомощия, за да изпълнява задълженията си.
32
Именно в светлината на тези уточнения следва да се отговори на първия въпрос относно тълкуването на член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от същата директива.
33
Тази разпоредба предвижда, че държавите членки трябва да предоставят на посочените органи правомощието да налагат или да образуват производства за налагането на глоби и други равностойни по ефективност санкции, както и временни мерки спрямо извършителя на нарушението, в съответствие с националните правила и процедури. В член 6, параграф 1, втора алинея се посочва също, че тези санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи предвид естеството, продължителността, повторяемостта и тежестта на нарушението.
34
Следователно, както предлага генералният адвокат в точка 26 от заключението си, най-напред следва да се разгледат последователно двата аспекта на проблема, повдигнат от запитващата юрисдикция, отнасящи се, от една страна, до общата квалификация за единно нарушение, дадена на няколко нелоялни търговски практики, взети заедно, която води до налагането на само една глоба за всички тези практики, а от друга страна — до максималния размер на тази глоба.
35
Според постоянната съдебна практика при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът, в който се вписва, и целите на правната уредба, от която тя е част (решения от 17 ноември 1983 г., Merck_292/82, EU:C:1983:335, т. 12, и от 8 май 2025 г., Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, т. 54 и цитираната съдебна практика).
36
Що се отнася, на първо място, до това съвместимо ли е с член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от Директива 2019/633 национално законодателство, което предвижда, че няколко идентични нелоялни търговски практики, забранени съгласно член 3, параграф 1, буква г) от тази директива, извършени едновременно от един и същ купувач, трябва да бъдат квалифицирани заедно като „единно нарушение“, което може да доведе само до налагането на една-единствена глоба, най-напред, следва да се констатира, че текстът на член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) се ограничава до общо позоваване на националните правила и процедури, без да дава конкретни указания относно възможността няколко забранени практики да бъдат квалифицирани като единно нарушение. Следователно тази разпоредба по принцип оставя на държавите членки свободата да изберат дали да приложат такава квалификация или не, стига, в съответствие с член 6, параграф 1, втора алинея наложената на това основание санкция да бъде ефективна, пропорционална и възпираща предвид естеството, продължителността, повторяемостта и тежестта на нарушението.
37
По-нататък, по отношение на контекста, в който се вписва тази разпоредба, следва да се отбележи, че от съображения 1 и 39 от Директива 2019/633 следва, че законодателят на Съюза е избрал подхода на минимална хармонизация на правилата относно нелоялните търговски практики в отношенията между стопанските субекти във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти.
38
Тази логика на минимална хармонизация се проявява чрез множество препратки в текста на тази директива към правото на държавите членки, на които се пада задачата да уточнят прилагането или обхвата на някои от съдържащите се в нея правила. В съображение 24 от въпросната директива се посочва например, че последната не хармонизира правилата относно доказателствената тежест, които се прилагат в съдебните производства пред националните правоприлагащи органи, нито хармонизира определението за договор за доставка. Също така в член 6, параграф 1, първа алинея, буква в) от същата директива е уточнено, че органите трябва да разполагат с правомощието да извършват внезапни проверки на място в рамките на своите разследвания, в съответствие с националните правила и процедури.
39
Освен това Директива 2019/633 изрично оставя на държавите членки свободата да допълнят системата за защита на доставчиците на селскостопански и хранителни продукти с национални правила, които осигуряват по-голяма защита. В този смисъл член 9 от тази директива гласи, че с оглед да се гарантира по-високо ниво на защита, държавите членки могат да въведат или да оставят в сила по-строги правила с цел борба с нелоялните търговски практики в сравнение с установените с въпросната директива, при условие че тези правила на национално равнище са съвместими с правилата за функционирането на вътрешния пазар.
40
От това следва, че при мълчанието на Директива 2019/633 логиката за минимална хармонизация означава, че правилата относно определянето на общо наказание или относно реда и условията за квалифициране на множество нелоялни търговски практики по принцип попадат в обхвата на преценката на държавите членки, на които Директива 2019/633 нито налага, нито забранява да изберат такива правила.
41
Накрая, тълкуването, което следва от точки 36—40 от настоящото решение, се потвърждава от преследваните с разглежданата директива цели. Всъщност не може да се приеме, че Директива 2019/633 се съсредоточава върху защитата на всеки доставчик на селскостопански и хранителни продукти в конкретното му отношение с купувач, което би изключило всякаква квалификация като единно нарушение за няколко нарушения, в които участват различни доставчици, или каквото и да е общо наказание за такива нарушения. Както отбелязва генералният адвокат в точка 37 от заключението си, преследваната с тази директива цел, а именно защитата на жизнения стандарт на селскостопанската общност, надхвърля обикновената защита на индивидуалните отношения между купувачите и доставчиците. От тази гледна точка възможността няколко противоправни практики да бъдат квалифицирани заедно по принцип не отслабва ефективността на забраната на тези практики и не застрашава постигането на тази цел на посочената директива.
42
От друга страна, за да се даде полезен и пълен отговор на запитващата юрисдикция, следва да се добави, първо, че понятието „единно и продължено нарушение“, както следва от практиката на Съда по член 101 ДФЕС, не е релевантно в контекста на Директива 2019/633. В това отношение следва да се отбележи, че правното основание на тази директива, а именно член 43, параграф 2 ДФЕС, се отнася до следването на общата селскостопанска политика в съответствие с член 39, параграф 1 ДФЕС. Следователно не става въпрос за разпоредбите на този договор, отнасящи се до правилата на конкуренция. Това означава, че понятието „единно и продължено нарушение“, развито в контекста на конкурентното право, следва логика, която е различна от прилаганата в рамките на въпросната директива.
43
Във всеки случай според практиката на Съда по член 101 ДФЕС нарушението на този член може да бъде извършено не само с отделно действие, но и с поредица от действия или пък с непрекъснато поведение. Когато различни дейности се вписват в един „общ план“ поради своята еднаква цел, нарушаваща конкуренцията на общия пазар, Европейската комисия е в правото си да търси отговорност за тези дейности в зависимост от участието в нарушението, разглеждано в своята цялост (вж. в тази връзка решение от 7 януари 2004 г., Aalborg Portland и др./Комисия (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, EU:C:2004:6, т. 258). Така понятието „единно и продължено нарушение“ се използва в рамките на правилата за събиране на доказателства в областта на конкуренцията, и по-точно, за да се улесни приписването на определени поведения на предприятия. Следователно това понятие е ирелевантно, когато за да наложат по-лека санкция, правоприлагащите органи могат да квалифицират заедно няколко поведения, които следват една и съща логика, и да приемат, че те съставляват единно нарушение.
44
Второ, както правилно отбелязва генералният адвокат в точки 35 и 36 от заключението си, принципът ne bis in idem също не може да бъде изтъкнат, за да се задължат държавите членки да се откажат от приемането на правила, позволяващи няколко нелоялни търговски практики, взети заедно, да бъдат квалифицирани като единно нарушение.
45
В това отношение от постоянната практика на Съда във връзка с член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз следва, че принципът ne bis in idem забранява кумулирането както на производства, така и на санкции за същото деяние срещу същото лице (вж. в този смисъл решения от 20 март 2018 г., Garlsson Real Estate и др., C‑537/16, EU:C:2018:193, т. 27 и цитираната съдебна практика, и от 20 март 2018 г., Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, т. 25 и цитираната съдебна практика). Ако условието „idem“ изисква фактите да са идентични, този принцип не намира приложение, когато съответните факти не са идентични, а само сходни (вж. в този смисъл решение от 30 януари 2025 г., Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, т. 58 и цитираната съдебна практика). Релевантният критерий, за да се прецени дали е налице едно и също нарушение, е идентичността на фактите, а именно наличието на съвкупност от неразделно свързани помежду си конкретни обстоятелства, довели до окончателното оправдаване или осъждане на съответното лице (вж. в този смисъл решение от 30 януари 2025 г., Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, т. 57 и цитираната съдебна практика).
46
В случай обаче на квалифициране на съвкупност от нелоялни търговски практики, насочени към различни доставчици, като единно нарушение, условието „idem“ по принцип не е налице.
47
Обстоятелството, че разглежданите в главното производство практики могат да бъдат квалифицирани като „единно нарушение“ по силата на националното право, не променя нищо в това отношение. Всъщност Съдът вече е постановил, че правната квалификация на фактите по националното право е без значение, за да се констатира дали е налице едно и също престъпление, тъй като обхватът на закрилата, предоставена с член 50 от Хартата на основните права, не може да се различава в отделните държави членки (вж. в този смисъл решения от 20 март 2018 г., Garlsson Real Estate и др., C‑537/16, EU:C:2018:193, т. 38, и от 20 март 2018 г., Menci, C‑524/15, EU:C:2018:197, т. 36).
48
От гореизложеното следва, че член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от Директива 2019/633 трябва да се тълкува в смисъл, че по принцип допуска национално законодателство, което предвижда, че няколко нелоялни търговски практики, забранени на основание член 3, параграф 1 от тази директива, се квалифицират заедно като единно нарушение, за което може да бъде наложена само една-единствена глоба.
49
На второ място, следва да се определи дали член 6, параграф 1 от Директива 2019/633 трябва да се тълкува в смисъл, че все пак не допуска такова национално законодателство, когато то предвижда максимален размер на глобата, предвидена за да се санкционира тази съвкупност от практики, квалифицирани заедно като единно нарушение.
50
В този смисъл член 6, параграф 1, втора алинея от тази директива гласи, че санкциите, посочени в параграф 1, буква д), трябва да са ефективни, пропорционални и възпиращи предвид естеството, продължителността, повторяемостта и тежестта на нарушението.
51
Що се отнася по-специално до принципа на пропорционалност, Съдът е уточнил, че този принцип изисква при определянето на наказанието и на размера на глобата да се отчитат конкретните обстоятелства по случая (вж. в този смисъл решение от 19 октомври 2023 г., G. ST. T. (Пропорционалност на наказанието при нарушение на правата върху марка), C‑655/21, EU:C:2023:791, т. 67 и цитираната съдебна практика). Освен това санкционните мерки не трябва да надхвърлят необходимото за постигане на легитимно преследваните от съответното законодателство цели (вж. в този смисъл решение от 23 ноември 2023 г., J. P. Mali, C‑653/22, EU:C:2023:912, т. 32 и цитираната съдебна практика). Следователно пропорционалността се преценява конкретно с оглед на целите, преследвани със съответната санкционна мярка.
52
Това изискване, както и произтичащите от член 6, параграф 1, втора алинея от посочената директива, предполага, че националният правоприлагащ орган или националният съд, който трябва да санкционира забраните, произтичащи от член 3 от същата директива, разполага с необходимото право на преценка, за да определи санкция, която съответства на всички тези изисквания.
53
Когато обаче няколко нелоялни търговски практики, забранени на основание член 3 от Директива 2019/633, са квалифицирани заедно като единно нарушение, така че могат да доведат единствено до налагането на само една глоба с определен максимален размер, възможно е правоприлагащият орган или съдът, който трябва да определи размера на тази глоба, в определени случаи да бъде лишен от правото на преценка, необходимо за съобразяване с посочените изисквания.
54
По-специално такъв може да е случаят, когато определеният в националното законодателство максимален размер на глобата е много по-нисък от перспективата за финансова печалба, която купувачът е възнамерявал да реализира, налагайки на много от своите доставчици плащания, които не са свързани с продажбата на селскостопанските и хранителните продукти на тези доставчици. Всъщност, когато общата сума на тези плащания надхвърли в голяма степен максималния размер на глобата, единствената максимална санкция за всички тези противоправни практики не може да бъде достатъчна, за да гарантира търсения възпиращ ефект или да бъде ефективна и съобразена с принципа на пропорционалност.
55
Следователно запитващата юрисдикция трябва да провери дали в рамките на главното производство разполага с необходимото право на преценка, за да определи размера на глобата в съответствие с изискванията, предвидени в член 6, параграф 1, втора алинея от Директива 2019/633. По този начин тя ще трябва по-специално да вземе предвид размера на финансовата печалба, която купувачът е възнамерявал да реализира, налагайки на много от своите доставчици плащания, които не са свързани с продажбата на техните селскостопански и хранителни продукти, спрямо максималния размер, определен за глобата, с която се санкционират всички тези незаконни плащания.
56
С оглед на гореизложеното на първия въпрос следва да се отговори, че член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от Директива 2019/633 във връзка с член 6, параграф 1, втора алинея от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национално законодателство, което предвижда, че няколко искания за плащане, които нямат връзка с продажбата на селскостопански и хранителни продукти по смисъла на член 3, параграф 1, буква г) от въпросната директива и са отправени едновременно от купувач до няколко доставчика въз основа на формирана единна воля, трябва да бъдат квалифицирани заедно като единно нарушение, което води до налагането на една-единствена глоба, чийто максимален размер е ограничен до определен размер, при условие че националният правоприлагащ орган или националният съд, който трябва да санкционира това нарушение, разполага с необходимото право на преценка, за да определи глоба, която да е ефективна, пропорционална и възпираща предвид естеството, продължителността, повторяемостта и тежестта на посоченото нарушение.
По втория въпрос
57
Предвид отговора на първия преюдициален въпрос не е необходимо да се отговаря на втория въпрос на запитващата юрисдикция.
По съдебните разноски
58
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
Член 6, параграф 1, първа алинея, буква д) от Директива (ЕС) 2019/633 на Европейския парламент и на Съвета от 17 април 2019 година относно нелоялните търговски практики в отношенията между стопанските субекти във веригата за доставки на селскостопански и хранителни продукти във връзка с член 6, параграф 1, втора алинея от тази директива
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска национално законодателство, което предвижда, че няколко искания за плащане, които нямат връзка с продажбата на селскостопански и хранителни продукти по смисъла на член 3, параграф 1, буква г) от въпросната директива и са отправени едновременно от купувач до няколко доставчика въз основа на формирана единна воля, трябва да бъдат квалифицирани заедно като единно нарушение, което води до налагането на една-единствена глоба, чийто максимален размер е ограничен до определен размер, при условие че националният правоприлагащ орган или националният съд, който трябва да санкционира това нарушение, разполага с необходимото право на преценка, за да определи глоба, която да е ефективна, пропорционална и възпираща предвид естеството, продължителността, повторяемостта и тежестта на посоченото нарушение.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.