62005CJ0388_BG
Страни по делото
Основания за решението
Диспозитив
Страни по делото
По дело C‑388/05
с предмет иск за установяване на неизпълнение на задължения, предявен на основание член 226 ЕО на 24 октомври 2005 г.,
Комисия на Европейските общности, за която се явяват г‑н A. Aresu и г‑жа D. Recchia, в качеството на представители, със съдебен адрес в Люксембург,
ищец,
срещу
Италианска република, за която се явява г‑н I. M. Braguglia, в качеството на представител, подпомаган от г‑н G. Fiengo, avvocato dello Stato, със съдебен адрес в Люксембург,
ответник,
СЪДЪТ (втори състав),
състоящ се от: г‑н C. W. A. Timmermans, председател на състав, г‑н K. Schiemann, г‑н J. Makarczyk, г‑н L. Bay Larsen (докладчик) и г‑жа C. Toader, съдии,
генерален адвокат: г‑жа E. Sharpston,
секретар: г‑н R. Grass,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 3 май 2007 г.,
постанови настоящото
Решение
Основания за решението
1. С исковата си молба Комисията на Европейските общности моли Съда да установи, че:
– преди 28 декември 1998 г. — датата на определяне на специалната защитена зона „Valloni e steppe pedegarganiche“ (наричана по-нататък „СЗЗ“), Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 от Директива 79/409/ЕИО на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици (ОВ L 103, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 77, наричана по-нататък „Директивата „Птици“), тъй като с оглед да се избегне замърсяването или влошаване на състоянието на местообитанията или всякакво обезпокояване на птиците, доколкото те могат да имат значително въздействие, не е приела подходящи мерки по отношение на плана с наименование „областно споразумение“ и на предвидените в него проекти, които са от естество да окажат въздействие върху местообитанията и видовете в зоната от значение за опазването на птиците, известна и като Important Bird Area (наричана по-нататък „IBA“), включена под № 94 в списъка на IBA за 1989 г. като „Promontorio del Gargano“ и под № 129 в списъка на IBA за 1998 г. като „Promontorio del Gargano“, и които действително са предизвикали влошаване на състоянието на местообитанията и обезпокояване на дивите птици, намиращи се в посочената зона,
– след 28 декември 1998 г. — датата на определяне на СЗЗ „Valloni e steppe pedegarganiche“, Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 6, параграфи 2—4 и по член 7 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109, наричана по-нататък „Директивата „Местообитания“), доколкото:
– в нарушение на член 6, параграф 2 от посочената директива не е взела подходящи мерки за предотвратяване в СЗЗ „Valloni e steppe pedegarganiche“ на влошаването на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, както и обезпокояването на видовете, за които е определена тази СЗЗ, по отношение на проектите, предвидени в областното споразумение, които вече са осъществени и които са предизвикали влошаването на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, както и обезпокояването на видовете в посочената зона,
– в нарушение на член 6, параграф 3 от посочената директива не е извършила предварителна оценка на въздействието, съгласно определените в тази разпоредба условия, по отношение на проектите, предвидени в областното споразумение, които вече са осъществени и които са могли да окажат значително влияние върху СЗЗ „Valloni e steppe pedegarganiche“,
– в нарушение на член 6, параграф 4 от същата директива не е приложила процедурата, която позволява даден проект да се осъществи, въпреки негативната оценка на въздействието му върху територията и липсата на алтернативни решения, поради императивни съображения от значим обществен интерес, включително и такива от социален или икономически характер, или поради съображения, свързани със здравето на човека или обществената безопасност, с благоприятни въздействия върху околната среда от първостепенно значение, или след становище на Комисията, с други императивни съображения от значим обществен интерес, нито е уведомила Комисията за всички компенсаторни мерки, приети, за да се осигури цялостната кохерентност на „Натура 2000“, по отношение на проектите, включени в областното споразумение, които — независимо от въздействието им върху СЗЗ „Valloni et steppe pedegarganiche“ — са били одобрени с оглед на борбата със социалноикономическата криза и с безработицата, засегнали област Manfredonia.
Правна уредба
Общностна правна уредба
2. Член 4 от Директивата „Птици“ предвижда:
„1. Видовете, посочени в приложение I, са предмет на специални мерки по съхраняването на техните местообитания, за да се осигури тяхното оцеляване и размножаване в района на разпространението им.
[…]
Държавите-членки подробно класифицират по-специално най-подходящите по брой и размери територии като специални защитени зони за запазването на тези видове, като взимат предвид изискванията за тяхната защита в географските територии и акватории, за които се прилага настоящата директива.
2. Държавите-членки предприемат подобни мерки за редовно срещащите се мигриращи видове, които не са посочени в приложение I, като се съобразяват с потребността от защитата им в териториите и акваториите, за които е в сила настоящата директива, по отношение на техните райони на размножаване, линеене, зимуване и почивка по време на техните миграционни маршрути. За тази цел държавите-членки обръщат особено внимание на защитата на влажните зони, и особено на влажните зони от международно значение.
[…]
4. По отношение на защитените територии, посочени в параграфи 1 и 2 по-горе, държавите-членки вземат подходящи мерки за избягване на замърсяването или влошаване на условията в местообитанията или всякакво обезпокояване на птиците, доколкото те ще имат значение предвид целите на настоящия член. Извън тези защитени зони държавите-членки също така се стремят да избягват замърсяването и влошаването на състоянието на местообитанията.“
3. Член 6, параграф 2 от Директивата „Местообитания“ предвижда:
„Държавите-членки вземат подходящи мерки за предотвратяване в специалните защитени територии на влошаването на състоянието на естествените местообитания на видовете, както и обезпокояване на видовете, за които са определени териториите, доколкото това обезпокояване може да има значително въздействие с оглед на целите на настоящата директива.“
4. Член 6, параграф 3 от Директивата „Местообитания“ въвежда процедура за проверка, за да се оцени въздействието върху защитените зони на плановете или проектите, които могат да окажат влияние върху последните, а член 6, параграф 4 от същата директива предвижда приемането на компенсаторни мерки при определени условия, когато даден план или проект трябва да бъде осъществен въпреки негативната оценка на въздействието му върху съответната територия.
5. Член 7 от Директивата „Местообитания“ гласи, че задълженията съгласно член 6, параграфи 2—4 от тази директива „заменят задълженията, произтичащи от член 4, параграф 4, първо изречение от Директивата „Птици“ по отношение на областите, класифицирани съгласно член 4, параграф 1 или признати за такива съгласно член 4, параграф 2 от нея, от датата на влизане в сила на настоящата директива или от датата на класифициране или признаване от страна на държава-членка съгласно [Директивата „Птици“], в случай че последната дата е по-късна.“
Обстоятелства в основата на спора и досъдебна процедура
6. През февруари 2001 г. Lega Italiana Protezione Uccelli (Италианска лига за защита на птиците) подава оплакване до Комисията, в което се посочва, че в географската област, наречена „Valloni e steppe pedegarganiche“, класифицирана като СЗЗ на 28 декември 1998 г., вече са извършени или се намират в процес на изпълнение многобройни промишлени и строителни работи, оказващи отрицателно въздействие върху естественото местообитание и опазването на многобройни видове диви птици, които обитават зоната или прелитат през нея.
7. С писмо от 22 август 2001 г. Комисията моли Италианската република за сведения във връзка с извършените и планираните в посочената зона работи, по-специално във връзка с работите, които се отнасят до областното споразумение относно промишленото развитие на област Manfredonia, сключено между област Пулия и община Manfredonia.
8. Италианските власти отговарят с писма на Постоянното представителство на Италианската република към Европейския съюз от 6 декември 2001 г. и от 15 февруари 2002 г., както и с писмо от област Пулия от 13 февруари 2003 г.
9. С писмо от 19 декември 2003 г. Комисията кани Италианската република да представи становището си в срок от два месеца от получаването на писмото.
10. След като тази държава-членка не отговаря на посоченото писмо, на 9 юли 2004 г. Комисията ѝ изпраща мотивирано становище.
11. Италианската република отговаря на становището с писмо от 9 ноември 2004 г., в което посочва, че в близко бъдеще щяла да отговори на изложените от Комисията твърдения за нарушения.
12. След като не получава друг отговор, Комисията решава да предяви настоящия иск.
13. Тъй като Комисията се е отказала от основанията на исковата молба, изведени от нарушение на член 6, параграфи 3 и 4 от Директивата „Местообитания“, те не следва да се разглеждат.
По иска
Доводи на страните
14. Комисията твърди, че областното споразумение относно промишленото развитие на област Manfredonia е одобрено през март 1998 г., както и че включените в него проекти са започнати незабавно и затрудняват опазването на многобройни видове диви птици, които обитават или прелитат през географската област, наречена „Valloni e steppe pedegarganiche“, класифицирана като СЗЗ на 28 декември 1998 г. Освен това тези проекти все още били в процес на изпълнение.
15. Областното споразумение било одобрено, без да се предприемат мерки за предотвратяване на замърсяването и на влошаването на условията в местообитанията, както и на обезпокояването на птиците в зона „Valloni e steppe pedegarganiche“ и без предварителна оценка на въздействието върху тази зона.
16. Италианската република признава, че областното споразумение е одобрено през март 1998 г. без предварителна процедура за оценка на въздействието върху зона „Valloni e steppe pedegarganiche“. Тя признава, че промишлените съоръжения са оказали пряко влияние върху изчезването на естествено местообитание от интерес за Общността.
Съображения на Съда
Относно положението преди класифицирането като СЗЗ на географската област, наречена „Valloni e steppe pedegarganiche“
17. Член 4, параграф 4 от Директивата „Птици“ задължава държавите-членки да вземат подходящи мерки за избягване на замърсяването или влошаване на условията в местообитанията или всякакво обезпокояване на птиците в СЗЗ, доколкото те ще имат значение предвид целите на тази разпоредба.
18. От практиката на Съда следва, че държавите-членки трябва да спазват задълженията, произтичащи по-специално от член 4, параграф 4 от Директивата „Птици“, дори когато съответната зона не е класифицирана като СЗЗ, след като тя е трябвало да бъде класифицирана като такава (вж. Решение от 18 март 1999 г. по дело Комисия/Франция, C‑166/97, Recueil, стр. I‑1719, точка 38).
19. Съдът смята в това отношение, че макар да не е правнозадължителен за съответните държави-членки, списъкът на IBA съдържа научни доказателства, които позволяват да се прецени дали дадена държава-членка е спазила задължението си да класифицира най-подходящите по брой и по размери територии като СЗЗ за запазването на защитени видове (вж. по-специално Решение от 7 декември 2000 г. по дело Комисия/Франция, C‑374/98, Recueil, стр. I‑10799, точка 25).
20. Безспорно е обаче, че географската област, наречена „Valloni e steppe pedegarganiche“, разположена в област Пулия, и по-точно в община Manfredonia, приютява редки видове диви птици и затова през 1989 г. е класифицирана от BirdLife International като IBA под наименованието „Promontorio del Gargano“. Освен това тя е класифицирана като IBA в списъка на IBA от 1998 г.
21. Следователно е видно, че посочената зона е трябвало да бъде класифицирана като СЗЗ преди 28 декември 1998 г.
22. Също така не се оспорва, че изграждането на промишлени съоръжения в рамките на областното споразумение е довело до унищожаването на част от зоната „Valloni e steppe pedegarganiche“, която е била добре запазена, затруднявайки опазването на многобройни защитени видове птици, често срещани в зоната.
23. Поради това следва да се констатира, че преди 28 декември 1998 г. Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 от Директивата „Птици“ и че искът на Комисията трябва да се уважи в тази част.
Относно положението след класифицирането като СЗЗ на географската област с наименование „Valloni e steppe pedegarganiche“
24. Следва да се отбележи, че по отношение на зоните, класифицирани като СЗЗ, член 7 от Директивата „Местообитания“ предвижда, че задълженията, произтичащи от член 4, параграф 4 от Директивата „Птици“, се заменят по-специално със задълженията, произтичащи от член 6, параграф 2 от Директивата „Местообитания“, считано от датата, на която последната започва да се прилага, или от датата на класифициране съгласно Директивата „Птици“, ако последната дата е по-късна (вж. Решение от 13 юни 2002 г. по дело Комисия/Ирландия, C‑117/00, Recueil, стр. I‑5335, точка 25).
25. Тъй като зоната „Valloni e steppe pedegarganiche“ е класифицирана като СЗЗ на 28 декември 1998 г., то от това следва, че в случая член 6, параграф 2 от Директивата „Местообитания“ се прилага към посочената зона от тази дата.
26. В това отношение следва да се припомни, че член 6, параграф 2 от Директивата „Местообитания“, по същия начин както член 4, параграф 4, първо изречение от Директивата „Птици“, задължава държавите-членки да вземат подходящи мерки, за предотвратяване в класифицираните съгласно параграф 1 от същата разпоредба СЗЗ на влошаването на състоянието на естествените местообитания, както и значителното обезпокояване на видовете, за които СЗЗ са класифицирани (вж. в този смисъл Решение по дело Комисия/Ирландия, посочено по-горе, точка 26).
27. От преписката обаче е видно, че положението, описано в точка 22 от настоящото решение, е същото и след 28 декември 1998 г. В това отношение следва да се припомни, че в отговор на възраженията, направени от Комисията в нота от 7 юли 2004 г., област Пулия е посочила, че отчита необходимостта от приемането на подходящи компенсаторни мерки, които предвиждат или разширяването на въпросната СЗЗ, или определянето на нова СЗЗ с фауна и растителност, подобни на тези в увреденото местообитание.
28. Следователно твърдението за нарушение, основано на обстоятелството, че Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 2 от Директивата „Местообитания“, е основателно. Поради това искът на Комисията трябва да се уважи и в тази част.
29. Поради това следва да се констатира, че като не е взела подходящи мерки, за да предотврати в СЗЗ „Valloni e steppe pedegarganiche“ влошаването на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, както и обезпокояването на видовете, за които тази зона е определена, в периода преди 28 декември 1998 г. Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 от Директивата „Птици“, а в периода след тази дата — задълженията си по член 6, параграф 2 от Директивата „Местообитания“.
По съдебните разноски
30. По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на Италианската република и последната е загубила делото, тя трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
Диспозитив
По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:
1) Като не е взела подходящи мерки, за да предотврати в СЗЗ „Valloni e steppe pedegarganiche“ влошаването на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, както и обезпокояването на видовете, за които тази зона е определена, в периода преди 28 декември 1998 г. Италианската република не е изпълнила задълженията си по член 4, параграф 4 от Директива 79/409/ЕИО на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици, а в периода след тази дата — задълженията си по член 6, параграф 2 от Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 г. година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна.
2) Осъжда Италианската република да заплати съдебните разноски.