62005CC0273_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Настоящата жалба е подадена от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайни) (СХВП) срещу решението на Първоинстанционния съд по дело Celltech R & D Ltd/СХВП(2), с което се отменя решение на Втори апелативен състав на СХВП (наричан по-нататък „апелативния състав“). Жалбата се отнася по-специално до правилното тълкуване и прилагане на понятията за отличителни белези и описателен характер по смисъла съответно на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (наричан по-нататък „Регламента“)(3) .
Регламентът
2. Член 7, параграф 1 от Регламента изброява т.нар. „абсолютни“ основания за отказ на регистрация на марка на Общността. Абсолютните основания автоматично изключват регистрацията за разлика от „относителните“ основания (като например прилика между предложената за регистрация марка и съществуваща марка), които в зависимост от обстоятелствата могат или не могат да възпрепятстват регистрацията.
3. Член 7, параграф 1 предвижда:
„Отказва се регистрацията на:
[…]
б) марките, които са лишени от отличителни белези;
в) марките, които се състоят предимно от знаци или от означения, които могат да служат, в търговията, за да се означи вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход или момента на производство на стоките или на предоставянето на услуга, или други техни характерни особености;“
4. Знаците и обозначенията, които попадат в приложното поле на член 7, параграф 1, буква в), ще наричам „описателни“.
5. При тълкуването на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламента следва да се вземе предвид и практиката на Съда относно тълкуването на еднаквия по съдържание член 3, параграф 1, букви б) и в) от Директивата относно марките(4) .
6. Член 73 от Регламента предвижда, че решенията на службата „съдържат мотивите, на които са обосновани“.
Обстоятелства, предхождащи спора
7. През юни 2000 г. Celltech R & D Ltd (наричано по-нататък „заявителя на марката“ или „заявителя“) подава заявка за регистрация на словната марка „CELLTECH“ като марка на Общността. Регистрацията е заявена за: (1) фармацевтични, ветеринарни и санитарни препарати, съединения и субстанции от клас 5 от Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки, приета на 15 юни 1957 г., ревизирана и допълнена; (2) хирургически, медицински, стоматологични и ветеринарни апарати и инструменти от клас 10 от спогодбата и (3) изследователски услуги и развойни услуги, както и консултантски услуги, всички от които са свързани с биологическите, медицинските и химическите науки от клас 42.
8. През юни 2002 г. проверителят от СХВП (наричан по-нататък „проверителя“) отхвърля заявката за регистрация на основание на член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламента. Той приема, че знакът, предмет на заявката за регистрация, се състои от граматически правилното съчетание от двете думи „cell“ и „tech“ (съкращение от „technical“ [„технически“] или „technology“ [„технология“]). В резултат проверителят заключава, че марката, заявена за регистрация, не може да служи като означение за произход на посочените в заявката за регистрация стоки и услуги, защото всички те попадат в областта на клетъчната технология.
9. През май 2003 г. апелативният състав отхвърля жалбата на заявителя. Той е на мнение, че „съответните потребители ще възприемат [думата] „CELLTECH“ непосредствено и недвусмислено като дума, обозначаваща дейности от областта на клетъчната технология, както и препарати, апарати и оборудване, използвани в рамките на тези дейности или явяващи се резултат от тях“. Връзката между стоките и марката следователно не е достатъчно непряка, за да придаде на последната минимума от присъщи отличителни белези, който се изисква по силата на член 7, параграф 1, буква б) от Регламента. Апелативният състав добавя, че тъй като регистрацията на марката следва да се откаже на основание член 7, параграф 1, буква б), не е необходимо да се изследва дали член 7, параграф 1, буква в) също е приложим.
10. Заявителят на марката обжалва това решение (наричано по-нататък „спорното решение“) пред Първоинстанционния съд. Той изтъква като „единствено правно основание нарушението на член 7, параграф 1, буква б)“(5) .
Решението на Първоинстанционния съд
11. Първоинстанционният съд уважава жалбата.
12. Тъй като съответните пасажи от решението са изложени подробно на съответните места по-долу, на този етап само ще го представя в основни линии.
13. На първо място, Първоинстанционният съд обобщава практиката на Съда и на Първоинстанционния съд относно основната функция на марката и правилното тълкуване на различните основания за отказ на регистрация, посочени в член 7, параграф 1 от Регламента(6) . Той посочва по-специално, че словна марка, която е описателна за характерните особености на стоките или услугите по смисъла на член 7, параграф 1, буква в), на това основание е задължително лишена от отличителни белези във връзка със същите стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква б)(7) .
14. След това Първоинстанционният съд обобщава точки 10—12 от спорното решение, като в резултат стига до извода, че апелативният състав „е приел по същество, че знакът „CELLTECH“ няма отличителни белези по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, тъй като би се възприел от съответните потребители като описателна дума за вида на съответните стоки и услуги“(8) . Въпреки това Първоинстанционният съд е на мнение, че е уместно да се провери дали апелативният състав е установил, че марката е описателна за посочените в заявката стоки и услуги. Ако това е така, спорното решение следва да бъде потвърдено въз основа на съдебната практика(9), според която всеки описателен знак е задължително лишен от отличителни белези. В противен случай е необходимо в съответствие с Решение по дело SAT.1/СХВП(10) да се провери дали апелативният състав е изложил други доводи, за да заключи, че знакът е лишен от отличителни белези(11) .
15. По-нататък Първоинстанционният съд разглежда въпроса дали апелативният състав е установил, че марката е описателна. Той потвърждава извода на апелативния състав(12), че целевата потребителска група се състои както от всички специалисти в областта на медицината, които познават английските научни понятия в своята област на дейност, независимо какъв е майчиният им език, така и от средния потребител(13) . След като изследва спорното решение, Първоинстанционният съд заключава, че апелативният състав не е установил, че марката е описателна за въпросните стоки и услуги(14) .
16. По-нататък Първоинстанционният съд проверява дали апелативният състав е изложил други доводи, които показват, че марката е лишена от отличителни белези. Той заключава, че апелативният състав не е доказал, че марката, разглеждана в нейната цялост, не би позволила на целевата потребителска група да различи стоките и услугите на заявителя от тези с различен търговски произход(15) .
17. Така Първоинстанционният съд заключава, че апелативният състав не е установил, че трябва да се откаже регистрация на марката, тъй като тя е описателна и не подлежи на регистрация съгласно член 7, параграф 1, буква в) от регламента. Тъй като не посочил други съображения в подкрепа на извода си, че марката е лишена от отличителни белези по смисъла на член 7, параграф 1, буква б), апелативният състав неоснователно приел, че марката не подлежи на регистрация на основание на член 7, параграф 1, буква б). Поради тази причина Първоинстанционният съд отменя спорното решение(16) .
18. СХВП обжалва решението на Първоинстанционния съд, като посочва пет правни основания и твърди, че това решение „нарушава член 7, параграф 1, букви б) и в) […] и е опорочено от липсата на мотиви“.
Допустимост на жалбата
19. Заявителят на марката претендира, че жалбата е недопустима, доколкото се отнася до член 7, параграф 1, буква в) от Регламента. Той твърди, че апелативният състав не се основава на тази разпоредба, а отхвърля марката „CELLTECH“ само въз основа на член 7, параграф 1, буква б) от Регламента. Още повече че СХВП не е поддържала пред Първоинстанционния съд, че марката не подлежи на регистриране въз основа на член 7, параграф 1, буква в), дори напротив, твърдяла е, че марката „CELLTECH“ „няма отличителни белези по отношение на стоките и услугите и не може да бъде регистрирана по член 7, параграф 1, буква б)“ (17) .
За разлика от това жалбата на СХВП пред Съда се основава изключително на член 7, параграф 1, буква в).
20. В хода на съдебното заседание юридическият съветник на заявителя доразвива този довод. Той препраща към практиката на Съда, според която всяко от основанията за отказ на регистрация, изброени в член 7, параграф 1, е независимо от другите и изисква самостоятелно изследване(18), но също така съществува ясно изразено припокриване между приложното поле на основанията за отказ, посочени от буква б) до буква г) на член 7(19), така че словна марка, която е описателна за характерните особености на стоки и услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в), именно по тази причина непременно е лишена от отличителни белези по отношение на същите стоки и услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква б)(20) . Необходимостта от строго разграничение между приложното поле на член 7, параграф 1, буква б) и това на член 7, параграф 1, буква в) е ясно разгледана в Решението по дело BioID/СХВП(21), с което Съдът отменя решението на Първоинстанционния съд, защото последният не е обърнал необходимото внимание на разграничението между тези разпоредби.
21. Съветникът на заявителя подчертава, че решението на Първоинстанционния съд по настоящото дело е постановено на 14 април 2005 г., а Решението на Съда по дело BioID/СХВП — на 15 септември 2005 г. Той изтъква, че „без съмнение, ако настоящата жалба беше висяща днес пред [Първоинстанционния съд], [този съд] щеше да се концентрира върху член 7, параграф 1, буква б) и изобщо не би отклонил своето внимание към член 7, параграф 1, буква в) — всъщност, той щеше да се произнесе: „разглежда се основанието за отказ по член 7, параграф 1, буква б), тъй като не може да се откаже регистрация на марката по член 7, параграф 1, буква в)“.
22. Не съм убедена нито от този довод, нито в по-широк план от довода, че жалбата е недопустима.
23. Струва ми се, че в Решението по дело BioID/СХВП Съдът само прилага принципите, установени точно една година по-рано от него в Решението по дело SAT.1/СХВП(22) . И в двете решения Съдът отменя решението на Първоинстанционния съд въз основа на това, че последният е изтълкувал член 7, параграф 1, буква б), като препраща към критерий (а именно, че не се регистрират марки, които могат да бъдат обичайно използвани в търговията за обозначаването на въпросните стоки или услуги), който е относим към член 7, параграф 1, буква в)(23) . Поради тази причина не считам, че следва да се придава някакво значение на датата на обявяване на решението на Съда по дело BioID/СХВП и съответно на решението на Първоинстанционния съд по настоящото дело.
24. По-специално, в решението си по дело BioID/СХВП Съдът отменя решението на Първоинстанционния съд, защото последният основава извода си, че заявената за регистрация марка попада в приложното поле на член 7, параграф 1, буква б), основно на факта, че е възможно тя да се употребява обичайно в търговията. Съдът отсъжда, че този критерий, въпреки че се отнася до член 7, параграф 1, буква в), не е отправна точка за тълкуване на член 7, параграф 1, буква б)(24) . По настоящото дело, напротив, апелативният състав не се основава на критерия за възможното обичайно използване в търговията.
25. Това, което ми се струва относимо в по-голяма степен, е фактът, че Решението на Съда по дело SAT.1/СХВП е постановено след спорното решение, но преди решението на Първоинстанционния съд по настоящото дело. Първоинстанционният съд разглежда спорното решение в светлината на решението на Съда по дело SAT.1/СХВП. В последното Съдът постановява, че когато прецени, че дадена марка, която не попада в приложното поле на член 7, параграф 1, буква в) (защото не е изцяло описателна), все пак е лишена от отличителни белези по смисъла на член 7, параграф 1, буква б), СХВП трябва да мотивира това твърдение(25) .
26. Прилагайки това правило, в настоящото дело Първоинстанционният съд приема, че в спорното решение апелативният състав по същество установява, че знакът „CELLTECH“ е лишен от отличителни белези по смисъла на член 7, параграф 1, буква б), тъй като съответните потребители ще го възприемат като описателен за вида на съответните стоки и услуги(26) . Следователно Първоинстанционният съд счита, че е уместно да се провери на първо място дали апелативният състав е доказал, че знакът е описателен за тези стоки и услуги(27) .
27. Спорното решение се основава на извода на апелативния състав, че съответните потребители ще възприемат марката на първо място и преди всичко като означение за вида стоки и услуги, обозначени с този знак (т.е. именно като изцяло описателна)(28) . Въз основа на този извод Апелативният състав приема, че регистрацията следва да се откаже на основание на член 7, параграф 1, буква б). Той също така е можел— и вероятно е трябвало — да приеме, че регистрацията следва да се откаже на основание на член 7, параграф 1, буква в)(29) . Възможно е също, както съветникът на заявителя изглежда приема в хода на съдебното заседание, при тези обстоятелства Първоинстанционният съд да е трябвало да се въздържи от разглеждане на член 7, параграф 1, буква в). Както апелативният състав, така и проверителят обаче всъщност се занимават само с описателния характер. В светлината на съдебната практика, според която словна марка, която е описателна за характерните особености на стоки и услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в), именно по тази причина непременно е лишена от отличителни белези по отношение на същите стоки и услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква б)(30), фактът, че Първоинстанционният съд се съсредоточава върху член 7, параграф 1, буква в), не изглежда нелогичен или неуместен. Дори ако се приеме, че Първоинстанционният съд не е трябвало да постъпи така, това би поставило под въпрос по-скоро законосъобразността на неговото решение — което, както може да се приеме, заявителят категорично не желае да прави — отколкото допустимостта на жалбата срещу него.
28. Всъщност Първоинстанционният съд отделя точки 27—40 от решението си за анализ на изводите на апелативния състав по въпроса дали знакът „CELLTECH“ е описателен. В точка 41 той заключава, че „апелативният състав не е доказал, че словният знак „CELLTECH“ е описателен за стоките и услугите, за които е заявена регистрацията“. За разлика от това, Първоинстанционният съд отделя едва две точки (43 и 44) за анализ на въпроса „дали в спорното решение апелативният състав е изложил други доводи, които доказват, че словният знак, предмет на спора, е лишен от отличителни белези“ (член 7, параграф 1, буква б)(31) . Най-накрая, точка 45 от съдебното решение съдържа общия извод на Първоинстанционния съд, че „апелативният състав не е установил, че трябва да се откаже регистрация на заявената марка въз основа на посоченото в член 7, параграф 1, буква в) основание за отказ“.
29. Поради тази причина ми се струва парадоксално да се отхвърли жалбата като недопустима, защото тя се съсредоточава върху въпроса дали Първоинстанционният съд правилно е анализирал описателния характер. Това би означавало да се откаже на СХВП възможността да обжалва решението именно поради съображенията, на които то се основава.
30. Затова смятам, че жалбата е допустима.
Правни основания на жалбата
31. В подкрепа на жалбата си СХВП изтъква пет правни основания. Смятам, че ще бъде полезно да ги разгледам съобразно реда на точките от решението, към които те се отнасят.
Точки 35—37 от решението на Първоинстанционния съд: първото и (отчасти) второто правно основание на жалбата
32. Първото правно основание в жалбата се отнася до точки 36 и 37 от решението на Първоинстанционния съд, докато второто правно основание се отнася частично до точка 35. Безспорно е, че точки 35—37 заедно представляват самостоятелна поредица от твърдения. Струва ми се изкуствено да ги разделям. Поради тази причина ще разгледам заедно първото и второто(32) правно основание на жалбата.
33. Тъй като точки 35—37 следват от точки 32—34, а точка 34 препраща към точка 12 от спорното решение, уместно е да се започне с този параграф от аргументацията на решението на апелативния състав:
„Според апелативния състав съответните потребители ще възприемат синтагмата „CELLTECH“ непосредствено и недвусмислено като дума, обозначаваща дейности от областта на клетъчната технология, както и препарати, апарати и оборудване, използвани в рамките на тези дейности или явяващи се резултат от тях. Следователно съставът смята, че връзката между стоките и марката не е достатъчно непряка, за да придаде на последната минимума от присъщи отличителни белези, който се изисква по силата на член 7, параграф 1, буква б) [от Регламента]“.
34. Точки 32—37 от решението на Първоинстанционния съд гласят:
„32 […] „CELLTECH“ е съставена от две съществителни имена от английския език, второто от които е под формата на съкращение. Безспорно е, че компонентът „cell“ [„клетка“] се отнася в биологията до най-малката единица на организма, която може да функционира самостоятелно. По подобен начин компонентът „tech“ е обичайното съкращение на думата „technology“ [„технология“] и следователно като съкращение не се отклонява от лексикалните правила на английския език (вж. в този смисъл Решение по дело SAT.1/СХВП, точка 31).
33 Следователно трябва да се приеме, че поне едно от значенията на словната марка „CELLTECH“ е „cell technology“ [„клетъчна технология“].
34 Що се отнася до връзката между словната марка „CELLTECH“ и съответните стоки и услуги, в точка 12 от спорното решение апелативният състав приема тази дума за обозначаваща дейности от областта на клетъчната технология, както и препарати, апарати и оборудване, използвани в рамките на тези дейности или резултат от тях.
35 Следователно е необходимо да се разгледа дали апелативният състав е установил, че словната марка „CELLTECH“, схващана като означаваща „cell technology“ [„клетъчна технология“], е описателна за съответните стоки и услуги от областта на фармацевтиката.
36 В това отношение е важно да се отбележи, че нито апелативният състав, нито СХВП са посочили научното значение на клетъчната технология. Всъщност СХВП единствено е представила като приложение към писмената си защита извлечение от Collins English Dictionary, което възпроизвежда определенията на думите „cell“ и „tech“.
37 Нито апелативният състав, нито СХВП са обяснили по какъв начин тези думи биха предоставили информация за предназначението и естеството на стоките и услугите, посочени в заявката за регистрация, по-специално за начина, по който тези стоки и услуги биха се прилагали в клетъчната технология или биха се явили като резултат от нея.“
Второто правно основание (точка 35)
35. С второто правно основание СХВП твърди, че когато преценява дали думата „CELLTECH“ се състои предимно от знаци или означения, които могат да служат за обозначаване на характерните особености на съответните стоки или услуги, Първоинстанционният съд е направил грешка, като е пренебрегнал самостоятелното значение на думите „cell“ и „tech“. Вместо това Първоинстанционният съд се съсредоточавал изключително върху значението на знака „CELLTECH“ или „cell technology“ като цяло. Така той неправилно пренебрегвал принципа, че самото съчет ание на елементи, всеки от които е описателен за характерните особености на въпросните стоки или услуги, без да се въвеждат необичайни промени от синтактично или семантично естество, също е описателно за тези характерни особености по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента.
36. Марката „CELLTECH“ се състои от описателна дума („cell“) и обичайно съкращение на друга описателна дума („tech“).
37. Безспорно е, че ако марка, която се състои от неологизъм, получен чрез съчетание на елементи, трябва да се смята за описателна по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента (който е идентичен с член 3, параграф 1, буква в) от Директивата(33) ), не е достатъчно да се установи описателният характер на всеки от неговите компоненти: това трябва да бъде установено за самия неологизъм(34) .
38. Следователно по правило
самото съчетание на елементи, всеки от които е описателен за характерните особености на стоките или услугите, за които е заявена регистрацията, също е описателно за тези характерни особености по смисъла на тези разпоредби дори ако съчетанието представлява неологизъм. Самото съчетание, без да се въвеждат необичайни промени, най-вече в синтактично или семантично отношение, по принцип създава именно марка, която се състои предимно от знаци или означения, които могат да служат в търговията за обозначаване на характерните особености на съответните стоки или услуги(35) .
39. Съдът обаче ясно е постановил, че когато такова съчетание създава впечатление, достатъчно отдалечено от впечатлението, създавано от самото съединяване на тези отделни елементи, а именно когато има осезателна разлика между самия неологизъм и простия сбор от частите му, резултатът може да не е описателен по смисъла на законодателството(36) .
40. Безспорно е следователно, че решаващо е цялостното впечатление, създавано от марката. И това не буди учудване. Както Съдът е отсъдил по първото си решение във връзка с Директивата относно марките (постановено в контекста на преценката за „вероятността от объркване“ между сходни марки по смисъла на член 4, параграф 1, буква б) от Директивата, на което обаче е признато(37) по-общо приложение): „Средният потребител обикновено възприема дадена марка като едно цяло и не се впуска в изследване на различните ѝ детайли“(38) .
41. Следователно съм съгласна със заявителя, че Първоинстанционният съд правилно е изследвал дали марката „CELLTECH“ е описателна като цяло.
42. Поради тази причина второто основание на жалбата следва да се отхвърли, доколкото то се отнася до точка 35 от решението на Първоинстанционния съд.
Първото правно основание на жалбата: точки 36 и 37
43. С първото правно основание на жалбата СХВП твърди, че въпреки че Първоинстанционният съд е признал, „че поне едно от значенията на словната марка „CELLTECH“ е „cell technology“(39), той е допуснал грешка при прилагане на правото, като е изискал от апелативния състав — като предпоставка за отказ на регистрация на „CELLTECH“ на основание на описателния ѝ характер — да обясни „научното значение на клетъчната технология“ (точка 36), и по-специално „по какъв начин тези думи биха предоставили информация за предназначението и естеството на стоките и услугите, посочени в заявката за регистрация, по-специално за начина, по който тези стоки и услуги биха се прилагали в клетъчната технология или биха се явили като резултат от нея“ (точка 37).
44. СХВП е съгласна, че за да защити отказа на регистрация въз основа на член 7, параграф 1, буква в), трябва да изложи пълни мотиви, които надхвърлят самото твърдение, че думата е описателна. Въпреки това тя не счита, че е задължена да даде научно обяснение.
45. Заявителят на марката твърди, че е логично да се изисква от апелативния състав да обясни значението на „cell technology“, преди да отхвърли заявената марка като описателна. Ако се твърди, че дадена дума е описателна, трябва да се обясни какво описва. Заявителят приема, че не е необходимо СХВП във всички случаи да представя доказателство за значението на дадена дума. Когато обаче се твърди, че даден съставен израз е описателен (което препятства регистрацията му по силата на член 7, параграф 1, буква в) и не става въпрос за стандартно описание, би следвало да се представи доказателство за това как той се използва описателно.
46. Според мен е ясно, че в точка 37 от решението си Първоинстанционният съд се е произнесъл по точка 12 от спорното решение.
47. За да се определи дали Първоинстанционният съд неправилно критикува апелативния състав, че не е обяснил „научното значение на клетъчната технология“ или „по какъв начин тези думи биха предоставили информация за […] начина, по който [съответните] стоки и услуги биха се прилагали в клетъчната технология или биха се явили като резултат от нея“, е необходимо да се разгледа обхватът на задължението за мотивиране от страна на съответната служба по марките, когато тя отхвърля заявка за регистрация на марка.
48. Член 73 от Регламента изисква решенията на СХВП да съдържат мотивите, на които са обосновани. Съдът е постановил, че това задължение има същия обхват като задължението по член 253 ЕО. Съгласно постоянната съдебна практика, изискваните от член 253 ЕО мотиви трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на определен акт отговарят на изискванията на член 253 ЕО следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя(40) .
49. Като прилага тези принципи, Съдът постановява, че СХВП е длъжна да представи „пълни и точни мотиви“ за решенията, с които отказва регистрация на марка(41) . Първоинстанционният съд е приел, че мотивите на такова решение могат въпреки това да са кратки, при условие че дават възможност на заявителя да се запознае с причините, поради които заявката му за регистрация е отхвърлена, и надлежно да оспори решението(42) .
50. Това задължение съответства на съдебната практика, според която трябва да съществува способ за съдебно обжалване на всяко решение, с което национална служба по марките отказва право, признато от общностното право. Тъй като в рамките на едно ефективно съдебно обжалване трябва да може да се упражни контрол за законосъобразност на мотивите на спорното решение, националната служба по марките е длъжна да мотивира решенията за отказ на регистрация на марка. Съгласно постоянната съдебна практика, прилагана от Съда и в областта на марките, в мотивите трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол(43) .
51. Когато заявената словна марка не се състои изключително от недвусмислено описание на характерните си особености, съгласно определението по член 7, параграф 1, буква в) от Регламента, и следователно не е очевидно описателна, самото твърдение на СХВП, че тя е описателна, явно не отговаря на това изискване. Така в Решението по дело SAT.1/СХВП Съдът отменя решение на СХВП с мотива, че inter alia СХВП „само е посочила в спорното решение, че елементите „SAT“ и „2“ са описателни […], без да посочи по какъв начин синтагмата „SAT.2“ в своята цялост не е способна да отграничи стоките на жалбоподателя от тези на други предприятия“(44) .
52. Смятам, че за да спази изискването за мотивиране, когато отказва регистрация на марка, СХВП трябва да представи сбито изложение на това, което тя разбира под думата, заявена за регистрация. По настоящото дело Първоинстанционният съд налага значително по-тежко задължение за СХВП, като изисква от апелативния състав — като предпоставка за отказ на регистрация на „CELLTECH“ на основание на описателния ѝ характер — да обясни „научното значение на „cell technology“ (точка 36), и по-специално „по какъв начин думи[те] [„cell“ и „tech“] биха предоставили информация за предназначението и естеството на стоките и услугите, посочени в заявката за регистрация, по-специално за начина, по който тези стоки и услуги биха се прилагали в клетъчната технология или биха се явили като резултат от нея“ (точка 37).
53. Затова според мен първото правно основание на жалбата на СХВП е добре обосновано.
Точка 39 от решението на Първоинстанционния съд: третото правно основание на жалбата
54. Третото правно основание на жалбата се отнася до точка 39 от решението на Първоинстанционния съд, която следва да се разглежда във връзка с точка 38:
„38 Несъмнено вярно е, че стоките и услугите, посочени в заявката за регистрация, са по принцип фармацевтични стоки и услуги и поради това имат връзка с телата, съставени от клетки. Въпреки това апелативният състав не е доказал, че съответните потребители ще установят по непосредствен и интуитивен начин конкретно и пряко съответствие между заявените фармацевтични стоки и услуги и значението на словния знак „CELLTECH“ (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 7 юни 2001 г. по дело DKV/СХВП (EuroHealth), T‑359/99, Recueil, стр. II‑1645, точка 35).
39 Освен това дори да се приеме, че съответните стоки и услуги могат да се използват във функционален контекст, включващ клетъчната технология, сам по себе си този факт не е достатъчен, за да се заключи, че словният знак „CELLTECH“ може да служи за обозначаване на тяхното предназначение. Всъщност такова използване би представлявало най-много една от множеството области на приложение, но не и техническа функционалност (Решение [на Първоинстанционния съд от 20 март 2002 г. по дело DaimlerChrysler/СХВП (CARCARD), T‑356/00, Recueil, стр. II‑1963,] точка 40).“
55. СХВП твърди, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил, че изводът за описателния характер или за липса на отличителни белези изисква описание на „предназначението“ на стоките и услугите. Въпреки че признава, че „cell technology“ е „област на приложение“ на въпросните стоки и услуги, Първоинстанционният съд неправилно приел, че описанието на такава „област на приложение“ не е достатъчно, за да се установи, че знакът „CELLTECH“ е описателен и следователно лишен от отличителни белези.
56. По-специално Първоинстанционният съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че приложението на стоките и услугите във връзка със „cell technology“ не е последица от присъщата им функционалност, а само един от многото възможни начини за използване или „области на приложение“. Първоинстанционният съд смята, че такава „област на приложение“ не попада в приложното поле на член 7, параграф 1, буква в). Първоинстанционният съд следователно прави разграничение между някои характерни особености като „предназначението“ или „техническата функционалност“, чието описание попада в приложното поле на член 7, параграф 1, буква в), и други характерни особености като „областта на приложение“, чието описание не обосновава прилагането на член 7, параграф 1, буква в).
57. Заявителят на марката поддържа, че Първоинстанционният съд само постановил, че апелативният състав не е устано вил, че думата „CELLTECH“, дори и схващана като означаваща „cell technology“, може да се възприеме непосредствено и недвусмислено като обозначаваща характерни особености на съответните стоки или услуги.
58. Смятам, че редица фактори подкрепят широко тълкуване на характерните особености, които попадат в приложното поле на член 7, параграф 1, буква в) и чието наличие (само по себе си) ще доведе до извод за описателен характер и автоматичен отказ на регистрация.
59. На първо място, самият текст на разпоредбата е очевидно по-скоро примерен, отколкото изчерпателен, като забранява регистрацията на „марки, които се състоят предимно от знаци или от означения, които могат да служат в търговията, за да се означи вида, качеството, количеството, предназначението, стойността, географския произход или момента на производство на стоките или на предоставянето на услуга, или други техни характерни особености“. Формулировката „които могат да служат“(45), дългото изброяване на характерни особености, повечето от които по-скоро общи, отколкото специални понятия, както и обобщението „други характерни особености“, подкрепят това тълкуване.
60. На второ място, съгласно постоянната съдебна практика член 3, параграф 1, буква в) от Директивата и следователно член 7, параграф 1, буква в) от Регламента(46) преследват цел от общ интерес — а именно знаците или означенията, които могат да служат, за да се означат характерни особености на стоките или услугите, за които е заявена регистрация, да могат да бъдат свободно използвани от всички, включително като колективни марки или като част от комбинирани или графични марки. Тези разпоредби следователно са пречка такива знаци или означения да бъдат запазени само за едно предприятие чрез регистрацията им като марки(47) . Общият интерес, залегнал в основата им, предполага, че всяка марка, която се състои предимно от знаци или означения, които могат да служат, за да се означат характерни особености на стоките или услугите по смисъла на тези разпоредби, трябва да бъде свободно достъпна за всички и да не подлежи на регистрация(48) . Със сигурност от това тълкуване в светлината на общия интерес следва, че възможните „приложения във функционален контекст“ или „области на приложение“ на въпросните стоки и услуги трябва да се разглеждат като такива знаци или означения.
61. Съдът винаги е придавал голямо значение на общия интерес и поради тази причина е давал широко тълкуване на член 3, параграф 1, буква в) от Директивата. Така неотдавна той постанови, че общият интерес, залегнал в основата на тази разпоредба, изисква всички знаци или означения, които могат да служат, за да се означат характерни особености на стоките или услугите, във връзка с които е заявена регистрацията, да са свободно достъпни за всички предприятия, за да могат да ги използват при описание на същите характерни особености на своите стоки. Не е необходимо знаците и означенията, съставящи марката, да бъдат действително използвани към момента на подаване на заявката за регистрация по начин, който е описателен за стоки или услуги като тези, във връзка с които е подадена заявката, или по начин, който е описателен за характерните особености на тези стоки или услуги; достатъчно е тези знаци и означения да могат да бъдат използвани за тази цел. Следователно според член 3, параграф 1, буква в) трябва да се откаже регистрацията на словна марка, ако поне едно от възможните ѝ значения обозначава характерна особеност на съответните стоки или услуги. Също така е без значение дали характерните особености на стоките или услугите, които могат да са предмет на описанието, са от търговска гледна точка съществени или само спомагателни. Не се прави разграничение между отделните характерни особености, които могат да са обозначени чрез знаците или означенията, от които се състои марката. По-скоро, в светлината на общия интерес, залегнал в основата на член 3, параграф 1, буква в), всяко предприятие трябва да може свободно да използва такива знаци и означения за описване на всякакви характерни особености на своите стоки, независимо от търговската значимост на характерната особеност(49) .
62. Всички предходни съображения подкрепят според мен широкото тълкуване на „характерните особености“, които попадат в приложното поле на член 3, параграф 1, буква в) от Директивата.
63. В подкрепа на мнението си, че „областта на приложение“ на стока или услуга не е такава „характерна особеност“, в точка 39 от решението си по настоящото дело Първоинстанционният съд се позовава на решението по дело Daimlerchrysler/СХВП (CARCARD)(50) . В него Първоинстанционният съд постановява:
„[Д]умата „CARCARD“ не изглежда да може да служи за обозначаване на някакво качество на тези стоки, които принадлежат към категориите стоки от клас 9, посочени като закрепено и подвижно оборудване за обработка на данни; програми върху устройства за съхраняване на информация за обработка на данни и/или текст и/или картина. Освен това дори да се приеме, че стоките могат да се използват по начин, който включва карта, свързана с автомобил, това не е достатъчно, за да се заключи, че думата „CARCARD“ може да служи за обозначаване на предназначението на стоките. Такова използване би представлявало най-много една от множеството области на приложение, но не и техническа функционалност“.
64. Не съм много убедена от твърдението, което очевидно произтича от това решение, че областта на приложение на стоките, обхванати от заявената марка, не представлява характерна особеност на тези стоки по смисъла на член 7, параграф 1, буква в). Интересно е, че Първоинстанционният съд сам се разграничава от тази точка в единственото последващо решение, което я цитира(51) .
65. Поради изложените по-горе съображения смятам, че в настоящото дело Първоинстанционният съд допуска грешка, като прави разграничение между характерни особености като „предназначението“ или „техническата функционалност“, чието описание попада в приложното поле на член 7, параграф 1, буква в), и други характерни особености като „областта на приложение“, чието описание не обосновава прилагането на член 7, параграф 1, буква в). Затова смятам, че третото правно основание на жалбата следва да се приеме.
Точка 40 от решението на Първоинстанционния съд: четвърто и пето правно основание на жалбата
66. Четвъртото и петото правно основание на жалбата се отнасят до точка 40 от решението на Първоинстанционния съд:
„От предходните съображения следва, че апелативният състав не е доказал, че думата „celltech“, дори и схващана като означаваща клетъчна технология, може да се възприеме непосредствено и недвусмислено като дума, обозначаваща дейности от областта на клетъчната технология, както и препарати, апарати и оборудване, използвани в рамките на тези дейности или явяващи се резултат от тях. Той също така не е установил, че целевата потребителска група ще възприеме думата единствено като указание за вида стоки и услуги, обозначени със знака.“
Четвъртото правно основание на жалбата
67. Четвъртото правно основание на жалбата намирам за изключително неясно. СХВП твърди, че Първоинстанционният съд (1) неправилно приема, че описанието на процеса на производство на стоките или предоставяне на услугите не попада в приложното поле на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента; (2) е нарушил тази разпоредба, като отхвърля твърдението, че „cell technology“ описва научния процес на производство на съответните стоки или предоставяне на съответните услуги; (3) не е проверил дали, както твърди апелативният състав, „CELLTECH“ или „cell technology“ ще се възприемат като „обозначаващ[и] дейности от областта на клетъчната технология, както и препарати, апарати и оборудване, […] явяващи се резултат от тях“(52) ; (4) не е проверил дали „CELLTECH“ или „cell technology“ описват достатъчно определено и пряко процеса на производство на съответните стоки или предоставяне на съответните стоки и услуги; и (5) неоснователно е отхвърлил довода, че обозначението на научен метод за получаването на стоки или услуги е описателно по смисъла на член 7, параграф 1, буква в).
68. Все пак ми се струва, че в точка 40 от решението си Първоинстанционният съд не е направил нищо от посоченото по-горе. Той само заключава, че апелативният състав не е доказал, че думата „CELLTECH“ „може да се възприеме непосредствено и недвусмислено като дума, обозначаваща дейности от областта на клетъчната технология, както и препарати, апарати и оборудване, използвани в рамките на тези дейности или явяващи се резултат от тях“. Имам резерви относно възможността на Първоинстанционния съд да упражнява контрол върху по същество фактическа констатация на апелативния състав(53) . Но не виждам как този извод на Първоинстанционния съд може да бъде оспорен с правните основания, изтъкнати от СХВП.
69. Следователно според мен четвъртото правно основание на жалбата следва да се отхвърли като неоснователно.
Петото правно основание на жалбата
70. С петото правно основание на жалбата СХВП посочва, че решението е опорочено поради липса на мотиви, които да дадат възможност на СХВП и на трети лица да разберат защо „CELLTECH“ или „cell technology“ не описват характерната особеност, състояща се в научния метод за производство на съответните стоки и услуги.
71. Точка 40 от решението на Първоинстанционния съд съдържа извода от неговите съображения (въведен с израза „От предходните съображения следва“, който определено включва точки 36—39). Първоинстанционният съд поддържа, че „апелативният състав не е доказал, че думата „celltech“ […] може да се възприеме непосредствено и недвусмислено […]“ и т.н. По мое мнение това твърдение се отнася до фактическата преценката на апелативния състав. Както вече посочих, не съм убедена, че Първоинстанционният съд е компетентен да се произнесе по тази преценка. Този довод обаче не е изтъкнат. Във всеки случай — както поддържа и заявителят на марката — Първоинстанционният съд изглежда действително е изложил (в точки 36—39) мотиви, които обясняват направения от него в точка 40 извод. Следователно смятам, че петото правно основание на жалбата трябва да се отхвърли като неоснователно.
Точка 43 от решението на Първоинстанционния съд: (отчасти) второто правно основание на жалбата
72. Втората част от второто правно основание на жалбата се отнася до точка 43 от решението на Първоинстанционния съд, която трябва да се разгледа в нейния контекст:
„41 Следователно(54) има основание да се приеме, че апелативният състав не е доказал, че словният знак „CELLTECH“ е описателен за стоките и услугите, за които е заявена регистрацията.
42 Поради тази причина е необходимо да се провери дали в спорното решение апелативният състав е изложил други доводи, които показват, че посочената словна марка е лишена от отличителни белези.
43 Във връзка с това трябва да се има предвид, че макар евентуалният описателен характер на съставена от думи марка да може да се изследва частично за всеки от елементите ѝ, взети самостоятелно, при всички случаи описателният характер трябва да зависи от изследване на цялата марка, която те съставят. Само фактът, че всеки от тези елементи, взет поотделно, е лишен от отличителни белези, не означава, че тяхното съчетание не може да има отличителни белези (вж. в този смисъл Решение по дело SAT.1, точка 28)“.
73. СХВП поддържа, че точка 43 и позоваването в нея на Решението по дело SAT.1/СХВП(55) са неправилни. Службата твърди, че правилото, което Съдът формулира по това дело и на което се опира Първоинстанционният съд, се отнася до такова комбиниране на описателен елемент и неотличителен елемент, при което съчетанието им в своята цялост не е описателно за съответните стоки и услуги. Следователно това правило нямало отношение към настоящото дело, което се отнася до съчетание от два описателни елемента.
74. Смятам, че Решението по дело SAT.1/СХВП всъщност има отношение към твърдението, в чиято подкрепа е посочено. В точка 43 обаче Първоинстанционният съд очевидно(56) разглежда въпроса дали в спорното решение апелативният състав е изложил други доводи, които да показват, че словната марка, предмет на спора, е лишена от отличителни белези. Първоинстанционният съд вече се е произнесъл по въпроса дали марката е описателна(57) . При това положение позоваването на Решението по дело SAT.1/СХВП е напълно уместно.
75. Поради тази причина смятам, че второто правно основание на жалбата следва да се отхвърли като неоснователно, доколкото то засяга точка 43 от решението на Първоинстанционния съд.
Заключение по жалбата
76. По изложените по-горе съображения заключавам, че решението на Първоинстанционния съд следва да се отмени. На първо място, като изисква от апелативния състав — като предпоставка за отказ на регистрация на „CELLTECH“ на основание на описателния ѝ характер — да обясни „научното значение на клетъчната технология“ (точка 36), и по-специално „по какъв начин тези думи биха предоставили информация за предназначението и естеството на стоките и услугите, посочени в заявката за регистрация, по-специално за начина, по който тези стоки и услуги биха се прилагали в клетъчната технология или биха се явили като резултат от нея“ (точка 37), Първоинстанционният съд налага значително по-тежко задължение от онова, което следва от член 73 от Регламента. На второ място, като постановява (в точка 39 от решението), че описанието на „областта на приложение“ на стоките или услугите не представлява описание на „характерна особеност“ на такива стоки или услуги по смисъла на член 7, параграф 1, буква в) от Регламента, Първоинстанционният съд тълкува неправилно тази разпоредба.
По съществото на жалбата в първоинстанционното производство
77. Член 61 от Статута на Съда предвижда, че Съдът може, когато се иска отмяна на решение на Първоинстанционния съд, сам да постанови окончателно решение, когато фазата на производството позволява това. Именно такъв е конкретният случай.
78. В жалбата си срещу спорното решение заявителят на марката твърди, че преценката на апелативния състав за изискванията по член 7, параграф 1, буква б) от Регламента относно отличителните белези е неправилна и че поради тази причина спорното. решение следва да се отмени изцяло или евентуално частично(58) .
79. Главният довод на заявителя е, че апелативният състав не е преценил правилно марката като цяло.
80. В съответните точки от спорното решение апелативният състав, след като най-напред отбелязва, че марката следва да се преценява в нейната цялост, приема, че съчетанието от английската дума „cell“ и английското съкращение „tech“, и двете поотделно лишени от отличителни белези, не представлява нищо друго, освен сбор от частите си, тъй като със съединяването на тези части не се получава никаква отличителна характеристика(59) .
81. Струва ми се, че това твърдение отразява правилно практиката на Съда. Безспорно макар че отличителният характер на отделните елементи на комбинирана марка може да има значение за преценката на отличителните белези на марката като цяло, тази преценка във всички случаи трябва да се основава на цялостното възприемане на тази марка от съответните потребители(60) .
82. В Решението по дело BioID/СХВП Съдът приема обосновката на Първоинстанционния съд, според която когато не е налице конкретно доказателство, като например начина на съчетаване на различните елементи, което да указва, че комбинираната марка, взета като цяло, представлява нещо повече от сбора от частите си, такава марка е лишена от отличителни белези(61) . По подобен начин в Решението по дело SAT.1/СХВП Съдът оставя да се разбере, че някои аспекти като наличието на елемент на въображение могат да имат значение за преценката на това дали марка, състояща се от неотличителни елементи, сама по себе си има отличителни белези(62), като по този начин потвърждава мнението, че е необходимо нещо допълнително, за да се превърне съчетанието на два неотличителни елемента в отличително цяло.
83. Нещо повече, този подход съответства на съдебната практика относно преценката на описателния характер на комбинирана словна марка, която се състои само от неописателни елементи, която може да се счита за приложима по аналогия(63) . Съдът постановява, че такава марка може да не е описателна, при условие че създава впечатление, достатъчно отдалечено от впечатлението, създавано от самото съединяване на тези елементи. Трябва да има осезателна разлика между марката и сбора от частите ѝ, което предполага, че поради необичайната природа на съчетанието,
по отношение на стоките или услугите марката създава впечатление, достатъчно отдалечено от впечатлението, създавано от самото съединяване на значенията, внесени от съставните ѝ елементи (64) .
84. По настоящото дело апелативният състав, след като заключава, че списъкът от стоки и услуги в заявката засяга както потребители специалисти, така и неспециалисти(65), посочва, че според него „съответните потребители ще възприемат синтагмата „CELLTECH“ непосредствено и недвусмислено като дума, обозначаваща дейности от областта на клетъчната технология, както и препарати, апарати и оборудване, използвани в рамките на тези дейности или явяващи се резултат от тях“(66) .
85. Съдът неотдавна постанови, че „конкретната оценка на въздействието на марката върху потребителите, ясно определена по отношение на стоките и услугите, за които е заявена регистрацията на знака, представлява фактическа констатация“(67) . Въпреки че е направено във връзка с правомощията на Съда да упражнява контрол върху фактическите констатации на Първоинстанционния съд, това твърдение потвърждава мнението ми, че юрисдикцията, сезирана с жалба, не трябва без основателна причина да се намесва във фактическите констатации, направени от апелативния състав (който вече се е произнесъл по жалбата срещу решението на проверителя от СХВП(68) ).
86. Този подход е също така подкрепен от формулировката на член 63, параграф 2 от Регламента, който предвижда, че основанията за обжалване на решенията на апелативните състави „могат да бъдат липса на компетентност, нарушаване на съществени процедурни изисквания, нарушаване на договора, на настоящия регламент или на всяка правна норма отнасяща се до тяхното прилагане или злоупотреба с власт“. Според мен от този текст категорично следва, че компетентността на Първоинстанционния съд, когато упражнява контрол върху такова решение, се ограничава до правните въпроси. Следователно контролът на този съд върху решенията на апелативен състав на СХВП „се свежда до контрол за законосъобразност на тези решения и поради тази причина няма за предмет да преразгледа фактическите обстоятелства, които СХВП е преценила“(69) . Въпреки това приемам, че това не съответства на установената практика на Първоинстанционния съд относно жалбите срещу решенията на апелативните състави на СХВП.
87. В случая ми се струва, че твърдението на апелативния състав, според което думата „CELLTECH“ ще се възприеме от съответните потребители като обозначаваща дейности в областта на клетъчната технология, е фактическа констатация, която не може да се оспорва при обжалване на спорното решение. По-общо, за мен от това решение ясно личи, че апелативният състав не е пропуснал да прецени марката в нейната цялост. Поради тази причина основният довод на заявителя в неговата жалба срещу спорното решение следва да се отхвърли.
88. Възприемането на марката от съответните потребители е все пак само един от критериите, по които се определя дали марката има отличителни белези. В допълнение, отличителните белези трябва да се преценяват по отношение на стоките и услугите, във връзка с които е заявена регистрацията(70) . Това е предметът на довода на заявителя, изтъкнат при условията на евентуалност в жалбата му срещу спорното решение. Заявителят поддържа, че апелативният състав не е проверил дали марката „CELLTECH“ има отличителни белези специално по отношение на стоките или услугите, за които е заявена регистрацията. Той отбелязва, че тези стоки включват „фармацевтични, ветеринарни и санитарни препарати, съединения и субстанции“ и „хирургически, медицински, стоматологични и ветеринарни апарати и инструменти“. Заявителят смята, че дори самостоятелно думите „cell“ и/или „tech“ не са или не биха били използвани за описание на такива стоки, и твърди, че апелативният състав не е обсъдил този довод.
89. Струва ми се, че този довод има известна тежест.
90. Тъй като регистрацията винаги се заявява във връзка с описаните в заявката за регистрация стоки или услуги, въпросът дали по отношение на марката се прилага някое от абсолютните основания за отказ трябва да бъде преценен конкретно във връзка с тези стоки или услуги(71) . Преценката трябва да бъде задълбочена и пълна(72) . Когато са заявени за регистрация няколко стоки и услуги, смятам, че не е необходимо решението, с което се отказва регистрация въз основа на абсолютно основание за отказ, да съдържа отделен извод за всяка от тези стоки и услуги. Въпреки това, когато регистрацията е отказана на това основание за цялата група или категория от стоки или услуги, решението трябва да обяснява адекватно защо марката не може да бъде регистрирана за точно за тази група или категория(73) .
91. Според мен точка 12 от спорното решение не предоставя такова обяснение. Както посочих, не смятам, че апелативният състав е задължен да обясни „научното значение на клетъчната технология“ или по какъв начин думите „cell“ и „tech“ „биха предоставили информация за предназначението и естеството на стоките и услугите, посочени в заявката за регистрация, по-специално за начина, по който тези стоки и услуги биха се прилагали в клетъчната технология или биха се явили като резултат от нея“(74) . Въпреки това съм на мнение, че апелативният състав е бил длъжен да обясни защо смята (което е очевидно), че „фармацевтични, ветеринарни и санитарни препарати, съединения и субстанции“ и „хирургически, медицински, стоматологични и ветеринарни апарати и инструменти“ са „препарати, апарати и оборудване, използвани във връзка със или като резултат от [дейности в областта на клетъчната технология]“. Спорното решение обаче не съдържа такова обяснение. Следователно смятам, че то трябва да се отмени.
Съдебни разноски
92. Съгласно член 122 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е основателна и окончателно решение по правния спор се взема от Съда, той се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 118, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. В първоинстанционното производство заявителят на марката е направил искане да се осъди СХВП да заплати съдебните разноски, като последната по мое мнение е загубилата делото страна. В производството по обжалване жалбоподателят — СХВП, е направил искане съдебните разноски да се заплатят от ответната страна — т.е. от заявителя на марката, като последният по мое мнение е загубилата делото страна. Следователно смятам, че СХВП следва да се осъди да заплати съдебните разноски по първоинстанционното производство, а заявителят на марката следва да се осъди да заплати съдебните разноски по производството по обжалване.
Заключение
93. С о глед на изложените по-горе съображения, предлагам на Съда:
– да отмени решението на Първоинстанционния съд по дело T‑260/03,
– да отмени решението на Втори апелативен състав от 19 май 2003 г.,
– да осъди Службата за хармонизация във вътрешния пазар да заплати съдебните разноски по първоинстанционното производство и да осъди Celltech R & D Ltd да заплати съдебните разноски по производството по обжалване.
(1) .
(2)  –	Решение от 14 април 2005 г., T‑260/03, Recueil, стр. I‑1215.
(3)  –	ОВ L 11, 1994 г., стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146.
(4)  –	Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (ОВ L 40, 1989 г., стр. 1; Специално издание на български език 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92). Що се отнася до други разпоредби от Директивата относно марките и Регламента, които са еднакви по същество, Съдът ясно е постановил, че даденото от него тълкуване на едната разпоредба трябва да се прилага и спрямо другата: Решение от 22 юни 2000 г. по дело Marca Mode, C‑425/98, Recueil, стр. I‑4861, точки 26—28.
(5)  –	Точка 9 от решението на Първоинстанционния съд.
(6)  –	Точки 19—24.
(7)  –	Вж. Решение от 12 февруари 2004 г. по дело Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, Recueil, стр. I‑1619, точка 86 и Решение по дело Campina Melkunie, C‑265/00, Recueil, стр. I‑1699, точка 18.
(8)  –	Точки 25 и 26.
(9)  –	Посочена в бележка под линия 7.
(10)  –	Решение от 16 септември 2004 г. по дело SAT.1 SatellitenFernsehen/СХВП, C‑329/02 P, Recueil, стр. I‑8317. Решението объркващо се цитира както като SAT.1/СХВП, така и като SAT.2/СХВП, като SAT.2 е заявената за регистрация марка. По-надолу аз ще го цитирам като SAT.1/СХВП.
(11)  –	Точка 27.
(12)  –	Който, както изглежда, страните не оспорват.
(13)  –	Точки 28—31.
(14)  –	Точки 32—42, повечето от които се оспорват с първото до четвъртото правно основание на настоящата жалба.
(15)  –	Точки 42—44, като петото правно основание на настоящата жалба е насочено срещу точка 43.
(16)  –	Точки 45 и 46.
(17)  –	Курсивът е на заявителя.
(18)  –	Вж. Решение по дело Koninklijke KPN Nederland, точки 67 и 85 и Решение по дело Campina Melkunie, точка 18, и двете посочени по-горе в бележка под линия 7. По принцип предложението води началото си от Решение от 4 октомври 2001 г. по дело Merz & Krell, C‑517/99, Recueil, стр. I‑6959, точка 35.
(19)  –	Вж. Решение по дело Koninklijke KPN Nederland, точки 67 и 85 и Решение по дело Campina Melkunie, точка 18.
(20)  –	Вж. Решение по дело Koninklijke KPN Nederland, точка 86 и Решение по дело Campina Melkunie, точка 19.
(21)  –	Решение от 15 септември 2005 г. по дело BioID/СХВП, C‑37/03 P, Recueil, стр. I‑7975.
(22)  –	Посочено по-горе в бележка под линия 10.
(23)  –	Вж. точка 36 от Решение по дело SAT.1/СХВП, цитирана от Съда в точка 62 от Решение по дело BioID/СХВП, както и точка 63 от Решение по дело BioID/СХВП.
(24)  –	Точки 61—65.
(25)  –	Точка 42.
(26)  –	Точки 24—26.
(27)  –	Точка 27.
(28)  –	Точка 11 от спорното решение.
(29)  –	Следва да се отбележи, че Съдът не възприема този подход в своето Решение по дело BioID/СХВП, по което постановява, че съкращението „BioID“, което е доминиращият елемент от заявения за регистрация знак („BioID▪®“), е неразличимо от обозначените с него стоки и услуги (в областта на биометричната идентификация), няма белези, които да могат да гарантират на потребителя или на крайния ползвател идентичността на стоката или услугата, обозначена с него, от гледна точка на съответните потребители, и следователно е лишен от отличителни белези по смисъла на член 7, параграф 1, буква б) (точки 70—75). Член 7, параграф 1, буква в) не е включен като част от анализа или изводите на Съда по това дело, въпреки че тази разпоредба заедно с член 7, параграф 1, буква б) е в основата на решенията на проверителя и на апелативния състав на СХВП, както и на жалбата пред Първоинстанционния съд.
(30)  –	Вж. делата, посочени в бележка под линия 7.
(31)  –	Може би това не трябва да ни изненадва. При тези обстоятелства на Първоинстанционния съд не е било необходимо много време при разглеждането на спорното решение, за да провери дали апелативният състав е изложил различни
съображения от тези за чисто описателния характер, които да налагат правния извод, че марката е лишена от отличителни белези, и да установи, че в решението не се изтъкват такива допълнителни съображения.
(32)  –	В частта му, в която засяга точка 35. Частта на правното основание, която засяга точка 43 от решението на Първоинстанционния съд, се разглежда в точки 72—75 по-долу.
(33)  	Вж. бележка под линия 4.
(34)  –	Вж. Решение по дело Campina Melkunie, посочено в бележка под линия 7, точка 37.
(35)  –	Вж. бележка под линия 34, точка 39, курсивът мой.
(36)  –	Вж. бележка под линия 34, точки 40 и 41. Точки 37 и 39—41 от Решение по дело Campina Melkunie повтаря почти дословно текста на точки 96 и 98—100 от Решението по дело KPN, постановено на същия ден. Според мен Решението по дело Campina Melkunie има по-голямо отношение към конкретния случай. Решението по дело Campina Melkunie се отнася до неологизъм („BIOMILD“), съставен от елементи, всеки от които е описателен за характерните особености на съответните стоки или услуги, докато в Решението по дело KPN разглежданата словна марка („postkantoor“ или „пощенска служба“) е сама по себе си дума.
(37)  –	Вж. например Решение по дело BioID, посочено в бележка под линия 21, точка 29.
(38)  –	Вж. Решение от 11 ноември 1997 г. по дело SABEL, C‑251/95, Recueil, стр. I‑6191, точка 23.
(39)  –	Точка 33 от решението.
(40)  –	Вж. Решение от 21 октомври 2004 г. по дело Saat/СХВП, C‑447/02 P, Recueil, стр. I‑10107, точки 63—65.
(41)  –	Вж. бележка под линия 40, точка 67.
(42)  –	Вж. Решение от 13 юли 2005 г. по дело The Sunrider Corp/СХВП (TOP), T‑242/02, Recueil, стр. II‑2793, точки 72—75.
(43)  –	Вж. точка 40 от заключението ми, представено на 6 юли 2006 г. по дело BVBA Management, Training en Consultancy, C‑239/05 .
(44)  –	Точка 43.
(45)  –	Курсивът мой. Същата е структурата и на текстовете на други езици: например, на френски език — „pouvant servir“, и на немски — „dienen können“.
(46)  –	Вж. бележка под линия 4.
(47)  –	Вж. Решение от 4 май 1999 г. по дело Windsurfing Chiemsee (съединени дела C‑108/97 и C‑109/97, Recueil, стр. I‑2779, точка 25).
(48)  –	Вж. Решение от 8 април 2003 г. по дело Linde (съединени дела C‑53/01—C‑55/01, Recueil, стр. I‑3161, точки 74 и 75.
(49)  –	Вж. Решение по дело Koninklijke KPN Nederland, посочено в бележка под линия 7, точки 55, 97 и 102.
(50)  –	Вж. точка 54 по-горе.
(51)  –	Вж. Решение от 26 ноември 2003 г. по дело HERON Robotunits/СХВП, T‑222/02, Recueil, стр. II‑4995, точка 47.
(52)  –	Курсивът мой.
(53)  –	Вж. точка 85 по-долу.
(54)  – А именно в светлината на точки 35—40.
(55)  –	Посочено в бележка под линия 10.
(56)  –	Вж. точка 42.
(57)  –	Точка 41.
(58)  –	При условията на евентуалност заявителят иска да се разреши регистрацията на марката за стоки от клас 5, и отново евентуално — за стоки от класове 5 и 10, а спорното решение да се отмени в частта относно тези стоки.
(59)  –	Точка 10 от спорното решение.
(60)  –	Вж. Решение по дело SAT.1/СХВП, посочено в бележка под линия 10, точка 28 и Решение по дело BioID/СХВП, посочено в бележка под линия 21, точка 29.
(61)  –	Точка 34.
(62)  –	Точка 35.
(63)  –	Вж. Решение по дело SAT.1/СХВП, точка 28, относно признаването на тези положения за аналогични.
(64)  –	Вж. Решение по дело Campina Melkunie, посочено в бележка под линия 7, точки 40 и 41 (курсивът мой).
(65)  –	Заявителят на марката не изглежда да поставя под въпрос преценката на апелативния състав относно съответните потребители.
(66)  –	Точки 11 и 12.
(67)  –	Точка 42 от Решението по дело BioID, посочено в бележка под линия 21.
(68)  –	Решение, което — когато предлага заявката да се отхвърли поради абсолютно основание за отказ — става окончателно само след като на заявителя на марката е била предоставена възможност да изложи своите възражения; вж. член 38, параграф 3 от Регламента.
(69)  –	Вж. Решение от 18 юли 2006 г. по дело Sergio Rossi, C‑214/05 P, Recueil, стр. І-7057, точка 50.
(70)  –	Вж. Решение от 6 май 2003 г. по дело Libertel, C‑104/01, Recueil, стр. I‑3793, точка 75.
(71)  –	Вж. Решение по дело Koninklikje KNP Nederland, посочено в бележка под линия 7, точка 33.
(72)  –	Вж. Решение по дело Koninklikje KNP Nederland, посочено в бележка под линия 7, точка 123.
(73)  –	Вж. точки 39—41 от заключението ми по дело Management, Training en Consultancy, посочено в точка 43.
(74)  –	Вж. точки 47—52 по-горе.