62024CJ0286_RES
Дело C‑286/24
Meliá Hotels International, S.A.
срещу
Associação Ius Omnibus
(Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal de Justiça)
Решение на Съда (втори състав) от 29 януари 2026 година
„Преюдициално запитване — Искове за обезщетение за вреди по националното право за нарушения на разпоредбите на правото на държавите членки и на Европейския съюз в областта на конкуренцията — Директива 2014/104/ЕС — Член 5, параграф 1 — Приложно поле — Специален установителен иск с оглед на представянето на документи преди евентуалното предявяване на иск за обезщетение за вреди — Преценка на вероятната основателност на претенцията за претърпени вреди“
Конкуренция — Искове за поправяне на вредите, причинени от нарушения на правилата на конкуренция — Директива 2014/104 — Разпоредби, които уреждат представянето на доказателства от значение за делото, които са под контрола на ответника или на трето лице — Приложно поле — Иск, предвиден от националното право, за получаване на достъп до доказателства, преди да бъде предявен иск за обезщетение за вреди — Включване
(Директива 2014/104 на Европейския парламент и на Съвета, член 5, параграф 1)
(вж. т. 25—48; т. 1 от диспозитива)
Конкуренция — Искове за поправяне на вредите, причинени от нарушения на правилата на конкуренция — Директива 2014/104 — Разпореждане за представяне на доказателства от значение за делото, които са под контрола на ответника или на трето лице — Условия — Доказване от ищеца на вероятната основателност на претенцията му за претърпени вреди — Ищец, който трябва да докаже вероятното наличие на нарушение, вреда и причинно-следствена връзка между това нарушение и тази вреда — Решение на Комисията, с което се установява наличието на нарушение под формата на вертикално ограничение с оглед на целта — Решение, с което се доказва вероятността да е налице това нарушение — Решение, което може да съдържа релевантни индиции с оглед на преценката на вероятното наличие на вредата и на причинно-следствената връзка — Решение, прието в рамките на процедура за постигане на споразумение — Ирелевантност
(Директива 2014/104 на Европейския парламент и на Съвета, член 5, параграф 1)
(вж. т. 53—72; т. 2 от диспозитива)
Конкуренция — Искове за поправяне на вредите, причинени от нарушения на правилата на конкуренция — Директива 2014/104 — Разпореждане за представяне на доказателства от значение за делото, които са под контрола на ответника или на трето лице — Условия — Доказване от ищеца на вероятната основателност на претенцията му за претърпени вреди — Ищец, който трябва да докаже вероятното наличие на нарушение, вреда и причинно-следствена връзка между това нарушение и тази вреда — Изисквана степен на доказателствена сила — Изискване наличието на нарушение, вреда и причинно-следствена връзка да е разумно приемливо
(Директива 2014/104 на Европейския парламент и на Съвета, член 5, параграф 1)
(вж. т. 74—88; т. 3 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Supremo Tribunal de Justiça (Върховен съд, Португалия), Съдът тълкува разпоредбите на Директива 2014/104 (
1
), които уреждат представянето пред националните съдилища на доказателства, които са под контрола на ответника или на трето лице, в рамките на иск за обезщетение за вреди, причинени от нарушения на правилата на конкуренция.
На 21 февруари 2020 г. Европейската комисия налага имуществена санкция на хотелиерското дружество Meliá Hotels International, S.A. (наричано по-нататък „Meliá“) за нарушение на член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП (
2
), доколкото то чрез договори е прилагало вертикални практики, които са провеждали разграничение между потребителите съобразно тяхното гражданство или държава на пребиваване (
3
).
Associação Ius Omnibus, сдружение за защита на интересите на потребителите, предявява специален установителен иск пред компетентния португалски съд, за да бъдат получени от Meliá документи, които са от значение за евентуалното предявяване на колективен иск за обезщетение за вреди от името на потребителите, които живеят в Португалия и са увредени от установената от Комисията антиконкурентна практика.
След като първоинстанционният и въззивният съд уважават този специален установителен иск, Meliá подава жалба пред португалския Върховен съд.
При тези обстоятелства португалският Върховен съд решава да отправи до Съда няколко преюдициални въпроса относно член 5, параграф 1 от Директива 2014/104, който изисква от държавите членки да гарантират, че при производство, свързано с иск за обезщетение за вреди, които са причинени от нарушения на правилата на конкуренция, ищецът може да поиска от националния съд да разпореди ответникът или трето лице да представи доказателства от значение за делото, при условие че докаже вероятната основателност на иска си за обезщетение за вреди, като представи достатъчни разумно достъпни факти и доказателства.
При тези условия португалският Върховен съд по същество иска да се установи дали член 5, параграф 1 от Директива 2014/104 трябва да се тълкува в смисъл, че:
—
е приложим по отношение на предвиден от националното право иск за представяне на доказателства, преди да бъде предявен иск за обезщетение за вредите, причинени от нарушения на правилата на конкуренция;
—
доказването от ищеца на вероятната основателност на претенцията му за претърпени вреди изисква да се докаже, че има по-голяма вероятност условията за ангажиране на отговорността за нарушение на конкурентното право да са изпълнени, отколкото да не са; и
—
решението на Комисията, с което се установява наличието на нарушение на конкурентното право на Съюза под формата на вертикално ограничение с оглед на целта, е достатъчно, за да се установи вероятната основателност на претенцията за претърпени вреди, както и дали обстоятелството, че това решение е постановено след процедура за постигане на споразумение, влияе върху отговора на този въпрос.
Съображения на Съда
На първо място, след граматическо, систематично и телеологично тълкуване Съдът потвърждава, че член 5, параграф 1 от Директива 2014/104 е приложим спрямо предварителен иск като предвидения в случая от португалското право, който позволява на лицата, увредени от нарушение на правилата на конкуренция, да получат достъп до доказателствата от значение за делото, преди да бъде предявен иск за обезщетение за вреди на това основание.
Според Съда в подкрепа на това тълкуване са по-специално целите на Директива 2014/104 — да се улесни упражняването на правото на обезщетение за вреди, предвид необходимостта да се отстрани характерната за тези спорове информационна асиметрия, и така да се гарантира ефективното прилагане на конкурентното право от частноправните субекти.
На второ място, Съдът разглежда преюдициалния въпрос дали предвиденото в член 5, параграф 1, първа алинея от Директива 2014/104 условие, което обвързва получаването на исканите доказателства с представянето от ищеца на мотивирано изложение, което подкрепя вероятната основателност на претенцията му за претърпени вреди, е изпълнено в случай на решение на Комисията, с което се установява нарушение на конкурентното право на Съюза под формата на вертикално ограничение с оглед на целта, и дали фактът, че това решение е постановено след процедура за постигане на споразумение, влияе върху отговора на този въпрос.
В тази насока Съдът отбелязва най-напред, че член 5, параграф 1 от Директива 2014/104 по същество изисква лицето, увредено от нарушение на конкурентното право, да представи в подкрепа на искането си за представяне на доказателства мотивирано изложение, съдържащо разумно достъпни факти и доказателства, които са достатъчни да подкрепят вероятната основателност на претенцията му за претърпени вреди, т.е. вероятното наличие на нарушение, на вреда и на причинно-следствена връзка между това нарушение и тази вреда.
Що се отнася до доказването на вероятното наличие на нарушението, Съдът отбелязва по-нататък, че решението на Комисията, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС, позволява на националния съд да констатира, че наличието, и a fortiori вероятността да е налице съответното нарушение, са доказани, тъй като националният съд не може да взема решения, които биха били в разрез с такова решение. За сметка на това споменатото решение само по себе си не е достатъчно, за да подкрепи във всички случаи вероятната основателност на претенция за претърпени вреди. Освен това за целта е необходимо да се докаже вероятното наличие на вредата и на причинно-следствената връзка.
По отношение на доказването на вероятното наличие на вредата Съдът припомня също така, че член 17, параграф 2 от Директива 2014/104 установява оборима презумпция за наличието на вреда, причинена от картел, който — видно от член 2, точка 14 от тази директива — трябва да се схваща като хоризонтално ограничение на конкуренцията между двама или повече конкуренти. Следователно това изключва възможността такава оборима презумпция да се прилага към вертикално ограничение на конкуренцията, в което участват неконкурентни предприятия, които осъществяват дейност на различни равнища от веригата на производство или на разпространение.
Ето защо, когато е налице решение на Комисията, с което се установява забранен картел, вероятното наличие на вредата, причинена с нарушението, трябва да се счита за доказано, освен ако ответникът не обори презумпцията, какъвто не е случаят при решение на Комисията, с което се установява нарушение на член 101 ДФЕС под формата на вертикално ограничение, дори да става дума за ограничение на конкуренцията с оглед на целта. При все това такова решение може да съдържа релевантни елементи за целите на преценката дали вредата и причинно-следствената връзка вероятно са налице.
С оглед на предходните съображения Съдът заключава, че член 5, параграф 1 от Директива 2014/104 трябва да се тълкува в смисъл, че решението на Комисията, с което се установява наличието на нарушение на конкурентното право на Съюза под формата на вертикално ограничение с оглед на целта, не е достатъчно, за да се установи вероятната основателност на претенция за претърпени вреди, тъй като последната изисква да се докаже вероятното наличие не само на такова нарушение, установено с такова решение, но и на вреда и на причинно-следствена връзка между тази вреда и това нарушение. Фактът, че посоченото решение е постановено след процедура за постигане на споразумение, не налага различен отговор.
На последно място, Съдът констатира, че доказването на вероятната основателност на претенция за претърпени вреди по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2014/104 не изисква да се докаже, че има по-голяма вероятност условията за ангажиране на отговорността за нарушение на конкурентното право да са изпълнени, отколкото да не са. Достатъчно е ищецът да докаже, че хипотезата, че тези условия са изпълнени, е разумно приемлива.
Като подчертава, че понятието за вероятна основателност по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2014/104 трябва да получи самостоятелно тълкуване в правото на Съюза, Съдът отбелязва, че съгласно общоупотребимия му смисъл понятието за вероятна основателност на претенция за претърпени вреди не изисква да се докаже, че вероятността да са изпълнени условията за ангажиране на отговорността е особено висока, а напротив — предполага, че за това е необходимо и достатъчно да бъде убеден националният съд, който се произнася по искането за представяне на доказателства, че хипотезата, че тези три условия са изпълнени, е разумно приемлива.
Това тълкуване се потвърждава от контекстуалния анализ на понятието за вероятна основателност на претенцията за претърпени вреди, упомената в член 5, параграф 1 от Директива 2014/104. От една страна, всъщност в общата система на тази разпоредба, разглеждана в светлината по-специално на съображения 6, 14 и 15 от тази директива, доказването на вероятната основателност на претенцията за претърпени вреди води не до присъждането на обезщетение в рамките на иск по същество, а до постановяването на предварително разпореждане за представяне на доказателства, което е необходимо за ефективността на такъв иск. Следователно необходимата степен на доказване, за да се получат доказателствата, необходими за иска по същество, трябва да бъде по-ниска от изискваната за констатирането, че са изпълнени условията за ангажиране на отговорността по същество.
От друга страна, от член 5, параграф 1 от Директива 2014/104 и от съображение 16 от тази директива следва, че вероятната основателност на претенцията за претърпени вреди трябва да бъде установена единствено въз основа на разумно достъпни факти и доказателства за ищеца, което отразява волята на законодателя на Съюза да не възлага върху ищеца прекомерно висока тежест на доказване, а просто да изиска той да представи убедително твърдение, че нарушение на конкурентното право му е причинило вреда.
Според Съда това тълкуване е и единственото, което е съвместимо с целите на Директива 2014/104, които са по-специално да се отстрани информационната асиметрия, характерна за исковете за обезщетение за вреди при нарушения на конкурентното право. Всъщност необходимите доказателства за доказване на претенция за претърпени вреди често са в изключителното притежание на ответника или на трети лица и не са известни или достъпни в достатъчна степен за ищеца.
Всъщност принуждаването на ищеца да докаже в подкрепа на искането си за представяне на доказателства, необходими за целите на иска му за обезщетение за вреди, че има по-голяма вероятност условията за ангажиране на отговорността за нарушение на конкурентното право да са изпълнени, отколкото да не са, би представлявало строго правно изискване, което може неоправдано да възпрепятства ефективното упражняване на правото му на обезщетение. Подобно изискване за доказване би било несъвместимо с целта да се улеснят исковете за обезщетение за вреди, тъй като изискваната степен на доказване би направила за ищеца почти невъзможно или прекомерно трудно да предяви иск за обезщетение.
Ето защо целите на Директива 2014/104 подкрепят тълкуване на понятието за вероятна основателност на претенцията за претърпени вреди и на тежестта на доказване, възложена върху ищеца, в смисъл, че той трябва въз основа на разумно достъпни за него данни да убеди националния съд, който се произнася по искането му за представяне на доказателства, че хипотезата, че трите кумулативни условия за ангажиране на отговорността за нарушение на конкурентното право са изпълнени, е разумно приемлива.
(
1
)	Директива 2014/104/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 година относно някои правила за уреждане на искове за обезщетение за вреди по националното право за нарушения на разпоредбите на правото на държавите членки и на Европейския съюз в областта на конкуренцията (ОВ L 349, 2014 г., стр. 1)
(
2
)	Споразумение за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г. (ОВ L 1, 1994 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 53, стр. 4, наричано по-нататък „Споразумението за ЕИП“).
(
3
)	Решение C(2020) 893 final относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело AT.39824 — Meliá (Holiday Pricing).