62024CC0483
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 9 октомври 2025 година (
1
)
Дело C‑483/24
Procureur général près la Cour d’appel de Liège
срещу
Aldi SA
(Преюдициално запитване, отправено от Cour de cassation (Касационен съд, Белгия)
„Преюдициално запитване — Закрила на общественото здраве — Хигиена на храните — Регламент (ЕО) № 852/2004 — Регламент (ЕО) № 178/2002 — Задължения на операторите на предприятия за храни — Откриване на следи от вредители в магазини и складове — Установяване на нарушение“
I. Въведение
1.
Откриването на следи от вредители в магазините и складовете на оператор на предприятие за храни достатъчно ли е само по себе си за установяването на нарушение на хигиенните правила, предвидени в Регламент (ЕО) № 852/2004 относно хигиената на храните (
2
), или компетентният орган трябва по-скоро да докаже, че операторът на предприятие за храни не е изпълнил наложените с този регламент задължения за действие?
2.
Това е въпросът, който Cour de cassation (Касационен съд, Белгия) отправя до Съда с настоящото преюдициално запитване.
II. Правна уредба
А.
Основният регламент за храните
3.
Регламентът относно хигиената на храните, чието тълкуване се иска по настоящото дело, многократно се позовава на Регламент (ЕО) № 178/2002 за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (
3
).
4.
Съображение 30 от основния регламент за храните има следния текст:
„Стопанските субекти в сферата на производство на храни най-добре от всеки друг могат да изработят безопасна система за доставка на храни и за гарантиране безопасността на доставяните от тях храни; поради това те следва да носят най-голямата юридическа отговорност за гарантиране безопасността на храните. […]“.
5.
Член 17 (озаглавен „Отговорности“) от основния регламент за храните гласи:
„1.   На всички етапи на производство, преработка и разпространение в рамките на контролираните от тях предприятия, стопанските субекти в хранителната и фуражна промишленост гарантират, че съответните храни и фуражи отговарят на изискванията на законодателството в областта на храните, които се отнасят за тяхната дейност[,] и проверяват дали тези изисквания са спазени.
2.   Държавите членки прилагат законодателството в областта на храните, следят и проверяват дали стопанските субекти в хранителната и фуражната промишленост спазват съответните изисквания на законодателството в областта на храните на всички етапи на производство, преработка и разпространение.
За целта те поддържат система за официални проверки и други подходящи за обстоятелствата дейности, включително публично оповестяване на информация относно безопасността и риска на храните и фуражите, упражняване на контрол върху безопасността на храните и фуражите и други наблюдаващи дейности, обхващащи всички етапи на производство, преработка и дистрибуция.
Държавите членки определят и правилата за приложимите мерки и санкции[…] при нарушения на законодателството в областта на храните и фуражите. Предвидените мерки и санкции са ефективни, съразмерни и възпиращи“.
Б.
Регламентът относно хигиената на храните
6.
Съображение 1 от Регламента относно хигиената на храните се позовава на основния регламент за храните:
„Стремежът към високо ниво на защита на човешкия живот и здраве е една от основните цели на законодателството за храните, така както е постановен в [основния регламент за храните]. […]“.
7.
Съображение 7 от Регламента относно хигиената на храните насочва към целта на този регламент.
„Главната цел на новите общи и специфични хигиенни правила е да се гарантира високо ниво на защита на потребителя по отношение на безопасността на храните“.
8.
Член 1, параграф 1, буква а) от Регламента относно хигиената на храните гласи:
„[О]сновната отговорност за безопасността на храните се носи от оператора на предприятие за храни“.
9.
Член 3 от Регламента относно хигиената на храните има следния текст:
„Операторите на предприятия за храни гарантират, че всички етапи на производството, преработката и разпространението на храните под техен контрол отговарят на съответните хигиенни изисквания, установени в настоящия регламент“.
10.
Съгласно член 4 (озаглавен „Общи и специфични хигиенни изисквания“), параграф 2 от Регламента относно хигиената на храните „[о]ператорите на предприятия за храни, които осъществяват етап от производството, преработката или разпространението на храни […], спазват общите хигиенни изисквания, определени в приложение II“.
11.
Член 5 (озаглавен „Анализ на опасностите и контрол в критични точки“), параграфи 1 и 2 от Регламента относно хигиената на храните препраща към принципите на НАССР (
4
), които прогласяват добрите хигиенни практики.
12.
Приложение II, глава I, точка 2, буква в) от Регламента относно хигиената на храните предвижда:
„Работните помещения, в които се работи с храни, трябва да са така устроени, проектирани, построени, разположени и оразмерени, че да:
[…]
в)
позволяват добри хигиенни практики за работа с храни, включително предпазване от замърсяване и по-специално борба с вредителите“.
13.
Приложение II, глава V, точка 1, буква a) гласи:
„Всички предмети, инсталации и оборудване, с които храните влизат в контакт, трябва да са:
a)
ефективно почистени, а когато е необходимо, дезинфекцирани. Почистването и дезинфекцията да се извършват с честота, достатъчна за избягване на всякакъв риск от замърсяване“.
14.
Съгласно приложение II, глава IX, точки 2, 3 и 4:
„2.
Суровините и всичките съставки, съхранявани в хранително предприятие, трябва да се държат при подходящи условия, предназначени да предотвратяват вредно разрушаване и да ги предпазват от замърсяване.
3.
На всички етапи на производството, обработката и разпространението храните трябва да се предпазват от всякакво замърсяване, което би могло да ги направи негодни за консумация от хора, вредни за здравето или ги замърси по такъв начин, че би било неразумно да се очаква да се консумират в това състояние.
4.
Необходимо е да има подходящи процедури за борба с вредителите, както и подходящи процедури за недопускане на домашни животни до местата, където храните се приготвят, преработват или съхраняват (или, когато компетентният орган позволява това в специални случаи, за да се предотврати подобен достъп да доведе до замърсяване)“.
III. Фактите и преюдициалният въпрос
15.
Преюдициалното запитване е отправено във връзка с наказателно производство, образувано от белгийската прокуратура срещу предприятието за храни Aldi SA.
16.
В хода на извършени между 2020 г. и 2022 г. проверки Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (AFSCA) (Федерална агенция за безопасност на храните в хранителната верига, Белгия) установява многократно нередности в няколко магазина и склада на Aldi. Някои от засегнатите помещения са посетени повторно в интервал от няколко месеца и е установено, че нередностите продължават да са налице.
17.
На място, както на достъпните за потребителя рафтове, така и в складовете, са установени, наред с другото, мръсотия, нагризани от вредители продукти, замърсени с изпражнения, урина и козина храни, екскременти на вредители и трупове на мишки.
18.
Освен това AFSCA критикува липсата на система за контрол при приемането на стоките в някои помещения — липса, която в миналото тя вече е отбелязала.
19.
Непосредствено преди една от тези проверки, при която са намерени екскременти на гризачи и трупове на мишки, е била извършена инспекция от дружеството за борба с вредителите.
20.
Ministère public (прокуратура, Белгия) съответно обвинява Aldi в нарушение на член 4 от Регламента относно хигиената на храните и приложение II към него, както и на член 9, параграф 3 от Arrêté royal du 22 février 2001 organisant les contrôles effectués par l’Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire et modifiant diverses dispositions légales (Кралски указ от 22 февруари 2001 г. за организиране на контрола, извършван от Федералната агенция за безопасност на храните в хранителната верига, и за изменение на законови разпоредби).
21.
С присъда от 15 март 2023 г. Tribunal correctionnel de Luxembourg, division Neufchâteau (Наказателен съд Люксембург, отделение Ньофшато, Белгия) оправдава Aldi по всички повдигнати му обвинения. Прокурорът подава въззивен протест срещу тази присъда.
22.
Cour d’appel de Liège (Апелативен съд Лиеж, Белгия) потвърждава обаче първоинстанционната присъда. Според него Регламентът относно хигиената на храните налага на операторите на предприятия за храни само задължения за действие. Простото наличие на следи и екскременти на вредители само по себе си не представлява нарушение на този регламент. Белгийската прокуратура подава касационен протест срещу въззивното решение.
23.
При тези обстоятелства Cour de cassation (Касационен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Задълженията, съдържащи се в член 4, параграф 2 от [Регламента относно хигиената на храните], както и в приложение II към този регламент, и по-специално в глава I, точка 2, буква в), глава V, точка 1, буква а) и глава IX, точки 2, 3 и 4, предполагат ли за операторите на предприятия за храни на едро и на дребно задължение за постигането на определен резултат, така че освен в случаите на непреодолима сила, външни фактори или неизбежна грешка констатирането на следи или изпражнения от вредители в магазини и складове да е достатъчно, за да се установи нарушение на посочения регламент, или операторите на предприятия за храни са обвързани единствено от задължение за действие, т.е. да положат всички усилия, за да предотвратят наличието на вредители, така че констатирането от националния административен орган на следи и изпражнения от вредители в магазините и складовете само по себе си да не е достатъчно, за да се установи нарушение на посочения регламент?“.
24.
В производството пред Съда писмени становища по този въпрос представят Aldi, белгийското, гръцкото, френското, люксембургското, нидерландското и полското правителство, Ирландия и Европейската комисия. Същите страни, с изключение на люксембургското, нидерландското и полското правителство, са представлявани и в съдебното заседание от 25 юни 2025 г.
IV. Правен анализ
А.
По допустимостта
25.
Aldi твърди, че преюдициалният въпрос е частично недопустим. Преюдициалното запитване се отнасяло отчасти до разпоредби от приложение II към Регламента относно хигиената на храните, във връзка с които срещу него не се водело наказателно производство в Белгия. Следователно тези разпоредби не били релевантни за главното производство.
26.
Съгласно постоянната съдебна практика само националният съд може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда, въпроси, които се ползват с презумпция за релевантност. Поради това, след като поставеният въпрос се отнася до тълкуването или валидността на норма от правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе, освен ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване няма никаква връзка с действителността или предмета на спора в главното производство, ако проблемът е от хипотетично естество или още ако Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на посочения въпрос (
5
).
27.
В конкретния случай обаче това не е така. Както ще стане ясно по-нататък, различните хигиенни правила, съдържащи се в приложение II към Регламента относно хигиената на храните, са свързани помежду си, тъй като служат за постигането на общата цел за гарантиране на безопасността на храните. Следователно те трябва да се тълкуват в своя контекст.
28.
Освен това Aldi твърди, че запитващата юрисдикция всъщност не иска тълкуване на правото на Съюза, а въпросът ѝ се отнася до тълкуването на белгийското наказателно право с оглед на наложените му санкции.
29.
Това възражение обаче също е неоснователно, тъй като преюдициалният въпрос определено се отнася до тълкуването на Регламента относно хигиената на храните, който от своя страна препраща към основния регламент за храните. Последният предвижда в член 17, параграф 2, че държавите членки определят правилата за приложимите мерки и санкции при нарушения на законодателството в областта на храните, които мерки и санкции трябва да са ефективни, съразмерни и възпиращи. Затова няма съмнение, че настоящото дело попада в приложното поле на правото на Съюза, макар главното производство да се отнася до санкцията, наложена на Aldi.
30.
Следователно възраженията на Aldi срещу допустимостта на настоящото преюдициално запитване трябва да бъдат отхвърлени.
Б.
По същество
31.
Във въпроса си запитващата юрисдикция отбелязва разграничението между задължение за резултат и задължение за действие, което е добре познато в повечето правни системи на държавите членки и вече е използвано от Съда (
6
). Целта на това разграничение е да се установи дали адресатът на дадено задължение е длъжен да постигне определен резултат, или е достатъчно той да положи всички възможни усилия за постигането на този резултат, без да носи отговорност за действителното му постигане.
32.
В самия Регламент относно хигиената на храните не се използват понятията „задължение за резултат“ и „задължение за действие“. Освен това предложената от запитващата юрисдикция класификация на посочените в преюдициалния въпрос разпоредби в едната или другата категория няма как да е прецизна, тъй като тези разпоредби съдържат както изисквания за действие, така и изисквания за резултат.
33.
Запитващата юрисдикция използва това разграничение, тъй като, както самата тя посочва в преюдициалния си въпрос, иска да се изясни дали, освен в случаите на непреодолима сила, външни фактори или неизбежна грешка, констатирането на следи от вредители в магазини и складове е достатъчно, за да се докаже нарушение на хигиенните правила, предвидени в член 4, параграф 2 от Регламента относно хигиената на храните във връзка с приложение II към него.
34.
Всъщност предходните инстанции са приели, че това не е така. Спорните разпоредби определяли само правилата за поведение, които операторите на предприятия за храни били длъжни да спазват. Следователно само откриването на следи от вредители не било достатъчно, за да е налице нарушение.
35.
Ето защо преюдициалният въпрос по същество се отнася до това дали въз основа на наличието на следи от вредители органът за контрол върху храните може да заключи, че спорните хигиенни правила не са спазени, или поне не в достатъчна степен, и съответно да установи нарушение на тези правила само на това основание.
36.
На първо място, ще разгледам при какви обстоятелства откриването на следи от вредители позволява да се направи извод за неспазване на приложимите хигиенни правила (раздел 1). На второ място, ще изложа причините, поради които Регламентът относно хигиената на храните трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като тези в настоящия случай следва да се приеме, че е налице нарушение (раздел 2).
37.
Преди да се разгледат тези аспекти, следва да се уточни, че запитващата юрисдикция иска тълкуване конкретно на някои разпоредби от приложение II към Регламента относно хигиената на храните. В рамките на преюдициалното производство обаче Съдът трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. Затова може да се наложи Съдът да вземе предвид правни норми на Съюза, които националният съд не е посочил във въпроса си (
7
).
38.
Следователно обстоятелството, че запитващата юрисдикция формално е посочила във въпросите си определени разпоредби на правото на Съюза, не е пречка Съдът да ѝ предостави всички насоки за тълкуване, които могат да бъдат полезни за решаването на спора по главното производство, като извлече от цялата информация, предоставена от запитващата юрисдикция, и по-специално от мотивите на акта за преюдициално запитване, разпоредбите от правото на Съюза, които изискват тълкуване предвид предмета на спора (
8
).
1. Откриването на следи от вредители като доказателство за неспазването на приложимите хигиенни правила
39.
В преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция се позовава на хигиенните правила, предвидени в глава I, точка 2, буква в), глава V, точка 1, буква а) и глава IX, точки 2, 3 и 4 от приложение II към Регламента относно хигиената на храните, които правила операторите на предприятия за храни са длъжни да спазват съгласно член 4, параграф 2 от посочения регламент.
40.
Тези разпоредби най-напред налагат на операторите на предприятия за храни задължения във връзка с устройването на помещенията, с почистването и дезинфекцията на предмети, които влизат в контакт с храни, с подходящото съхранение и предпазването на храните от замърсяване и с борбата с вредителите. Същевременно те определят целта, която трябва да бъде постигната. Тя се състои в това да се гарантира, че на всички етапи храните са предпазени срещу замърсяване от вредители, което ги прави негодни за консумация от хора или вредни за здравето.
41.
Както изтъкват няколко страни в производството, хигиенните правила, съдържащи се в приложение II към Регламента относно хигиената на храните, трябва да се тълкуват в съответствие с член 3 от този регламент и с член 17, параграф 1 от основния регламент за храните. Съгласно тези разпоредби операторите на предприятия за храни трябва да гарантират, че приложимите хигиенни правила се спазват на всички етапи от боравенето с храни под техен контрол, за да е сигурно, че храните са годни за консумация от човека (
9
). Освен това трябва да проверяват дали тези изисквания са спазени.
42.
Въпросът дали наличието на следи от вредители позволява да се докаже, че операторите на предприятия за храни не са изпълнили тези задължения, а следователно непряко и спорните разпоредби на приложение II към Регламента относно хигиената на храните, зависи от площта на установените следи. Задача на компетентния съд е да прецени този аспект с оглед на конкретните обстоятелства по делото.
43.
Така например еднократното откриване на една-единствена мишка или на отделна следа от вредители в склад, който не е достъпен за потребителите, не било достатъчно, за да се докаже, че съответният оператор на предприятие за храни не е изпълнил задължението си да осигури и контролира спазването на приложимите хигиенни правила. Всъщност проникването на вредители е почти неизбежен риск при експлоатацията на предприятия за храни. Именно поради тази причина спорните хигиенни правила предвиждат, че трябва да бъдат гарантирани предпазването срещу замърсяване от вредители и борбата с тях.
44.
Следователно от единичното и изолирано наличие на следи от вредители не може да се направи извод за нарушение на предписаните хигиенни изисквания. В такъв случай по-скоро би трябвало да се извършват последващи проверки, за да се определи дали съответният оператор на предприятие за храни е предприел подходящи мерки за отстраняване на нередностите.
45.
Положението е съвсем различно в случай като настоящия, в който според предоставената от запитващата юрисдикция информация многократните проверки, извършени в интервал от няколко месеца в редица клонове, показват значимо замърсяване със следи от вредители във, върху и в непосредствена близост до храни, повечето от които вече са били на етапа на пускането им на пазара (
10
), т.е. достъпни за потребителите.
46.
Откриването на такива следи от вредители всъщност позволява да се заключи, че в съответното предприятие за храни съществува структурен и постоянен проблем, що се отнася до спазването на приложимите хигиенни правила и до контрола за спазването им. Следователно при такива обстоятелства е обосновано да се приеме, че е налице нарушение на спорните хигиенни правила (и евентуално на други правила), съдържащи се в приложение II към Регламента относно хигиената на храните във връзка с член 3 от този регламент и член 17, параграф 1 от основния регламент относно храните.
47.
Запитващата юрисдикция следва да провери с оглед на конкретните обстоятелства доколко това се отнася за всяко от правилата във въпросното приложение II, които е посочила. В този смисъл самото откриване на следи от вредители по принцип не е основание да се направи общ извод за нарушение на изискването помещенията да са така устроени, че да позволяват прилагането на добри хигиенни практики, включително предпазване от замърсяване, и по-специално борба с вредителите (
11
). В настоящия случай обаче би могло да се установи такова нарушение, по-конкретно защото според преюдициалното запитване белгийските органи многократно са отбелязвали липсата на система за контрол при приемането на стоките, поне в някои засегнати клонове (
12
).
48.
За сметка на това изискването да се предотвратява замърсяване, като предметите, които влизат в контакт с храни (
13
), се почистват и евентуално дезинфекцират, при това достатъчно често, за да се избегне всякакъв риск от замърсяване, е формулирано като задължение за резултат. Тъй като в случая рискът от замърсяване не само е възникнал, но и действително се е реализирал, нарушението е очевидно, но това все пак следва да бъде потвърдено от запитващата юрисдикция.
49.
Същото се отнася и до изискванията за съхраняване на храни при подходящи условия, които да предотвратяват разваляне и да предпазват от замърсяване, до изискванията за предпазване на храните от всякакво замърсяване, което би могло да ги направи негодни за консумация от хора или вредни за здравето или да ги замърси по такъв начин, че би било неразумно да се очаква да бъдат консумирани в това състояние, и до изискванията за разработването на подходящи процедури за борба с вредителите (
14
).
50.
Освен това, както изтъкват някои от страните в производството, в настоящия случай, изглежда, е налице и неизпълнение на задължението помещенията за храни да се поддържат чисти и в добро техническо и общо състояние (
15
).
51.
Нарушение на разпоредбите на Регламента относно хигиената на храните би могло най-много да се изключи в споменатите от запитващата юрисдикция случаи на непреодолима сила, външни фактори или неизбежна грешка, т.е. при обстоятелства, които са извън контрола на позоваващото се на тях лице (
16
). В такива случаи в тежест на съответния оператор на предприятие за храни е да докаже, че са налице такива обстоятелства и че замърсяването с вредители не е могло да бъде избегнато въпреки спазването на приложимите хигиенни правила. Такива обстоятелства не се установяват в настоящия случай, но запитващата юрисдикция следва все пак да провери това.
52.
Действително Съдът вече е постановил, че при проверката дали е налице нарушение на приложение II към Регламента относно хигиената на храните, принципите на HACCP, посочени в член 5 от този регламент, които установяват процедурите за добри хигиенни практики и контрол и на които Aldi и запитващата юрисдикция се позовават в главното производство, не трябва да бъдат лишавани от полезното си действие. Поради това следва да се вземат предвид мерките, които даден оператор е предприел в съответствие с тези разпоредби, за да предотврати рисковете от замърсяване (
17
). Във въпросното производство обаче предмет на спора е бил абстрактният риск от замърсяване. В настоящия случай, обратно, от акта за преюдициално запитване е видно, че вече е настъпило значимо и трайно замърсяване.
53.
При тези обстоятелства би било в разрез с ефективното прилагане на правото на Съюза в областта на хигиената на храните, ако от компетентния контролен орган се изисква, за да установи нарушение на Регламента относно хигиената на храните, да докаже, че съответният оператор на предприятие за храни не е спазил приложимите хигиенни правила.
2. Отговорността на оператора на предприятие за храни
54.
Съгласно член 1, параграф 1, буква а) от Регламента относно хигиената на храните основната отговорност за безопасността на храните се носи от оператора на предприятие за храни. Както се посочва в съображение 30 от основния регламент за храните, той по-добре от всеки друг може да гарантира безопасността на доставяните от него храни.
55.
За да се постигне целта на законодателството относно хигиената на храните, а именно високо ниво на защита на живота и здравето на потребителите (
18
), член 14, параграф 1 от основния регламент за храните забранява на пазара да се пускат храни, които не са безопасни. Съгласно параграф 2 от този член за опасни се считат по-специално храните, които са вредни за здравето или са негодни за консумация от човека поради замърсяване (
19
).
56.
Освен ако запитващата юрисдикция не установи друго, храните, замърсени с откритите в случая следи от вредители, са станали негодни за консумация от човека поради това замърсяване и в по-голямата си част вече са били на етапа на пускането им на пазара.
57.
Съдът вече е постановил, че що се отнася до целта да не се пускат на пазара така замърсени храни, операторите на предприятия за храни имат задължение за резултат (
20
).
58.
Съдът също така е приел, че следователно правото на Съюза допуска дори режим на обективна отговорност на операторите на предприятия за храни. В разглеждания случай за това, че е пуснал на пазара заразена храна, такъв оператор е бил обект на наказателно преследване, при все че тази храна е била произведена и вакуумно опакована от друго предприятие (
21
).
59.
Съответно в случай като настоящия, в който, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго, на пазара са пуснати небезопасни храни поради нарушение на приложимите хигиенни правила, за което свидетелстват множество и трайно налични следи от вредители, е още по-оправдано да се предприемат на това основание действия срещу оператора на предприятие за храни, без освен това да е необходимо компетентният орган да доказва, че не са спазени съответните хигиенни правила.
60.
Компетентният съд следва да прецени дали предвид естеството и тежестта си конкретно наложената в случая санкция е ефективна, съразмерна и възпираща, както изисква член 17, параграф 2 от основния регламент за храните. Именно на този етап (а не при установяването на нарушение) той може евентуално да вземе под внимание мерките за борба с вредителите, предприети от Aldi и изтъкнати в негова защита.
V. Заключение
61.
Въз основа на тези съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Cour de cassation (Касационен съд, Белгия) преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 4, параграф 2, приложение II, глава I, точка 2, буква в), глава V, точка 1, буква а) и глава IX, точки 2, 3 и 4 във връзка с член 3 от Регламент (ЕО) № 852/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно хигиената на храните, последно изменен с Регламент (ЕС) 2021/382 на Комисията от 3 март 2021 година, както и член 14, параграф 1 и член 17, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните, последно изменен с Делегиран регламент (ЕС) 2024/908 на Комисията от 17 януари 2024 година,
трябва да се тълкуват в смисъл, че
замърсяване от вредители, което е установено многократно в продължение на няколко месеца във, върху и в непосредствена близост до храни, които са на етапа на пускането им на пазара, и което прави храните негодни за консумация от хора, може да е доказателство, че съответният оператор на предприятие за храни не е изпълнил задълженията си съгласно хигиенните правила, предвидени в законодателството относно хигиената на храните“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година (ОВ L 139, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 44, стр. 173), последно изменен с Регламент (ЕС) 2021/382 на Комисията от 3 март 2021 година (ОВ L 74, 2021 г., стр. 3) (наричан по-нататък „Регламентът относно хигиената на храните“).
(
3
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 година (ОВ L 31, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 8, стр. 68), последно изменен с Делегиран регламент (ЕС) 2024/908 на Комисията от 17 януари 2024 година (ОВ L 908, 2024 г., стр. 1) (наричан по-нататък „основният регламент за храните“).
(
4
)	Това съкращение обозначава принципите на анализ на опасностите и контрол в критични точки („Hazard Analysis and Critical Control Points principles“, вж. https://food.ec.europa.eu/food-safety/biological-safety/food-hygiene/legislation_en).
(
5
)	Решения от 19 декември 1968 г., De Cicco (19/68, EU:C:1968:56, Сб. 1968, стр. 689, 698), от 15 декември 1995 г., Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, т. 59—61), и от 19 юни 2025 г., Lubreczlik (C‑396/24, EU:C:2025:460, т. 47).
(
6
)	Вж. например решения от 12 септември 2019 г., A и др. (C‑347/17, EU:C:2019:720, т. 53 и сл.), и от 16 март 2023 г., Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, т. 53 и сл.).
(
7
)	Вж. решение от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli (C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 44 и цитираната съдебна практика).
(
8
)	Вж. решение от 1 август 2025 г., Alace и Canpelli (C‑758/24 и C‑759/24, EU:C:2025:591, т. 45 и цитираната съдебна практика).
(
9
)	Съгласно член 2, параграф 1, буква а) от Регламента относно хигиената на храните изразът „хигиена на храните“ означава „мерките и условията, необходими за контролиране на опасностите и за осигуряване на пригодност на дадена храна за консумация от хората, като се има предвид начина на употреба и предназначението ѝ“.
(
10
)	Съгласно член 3, точка 8 от основния регламент за храните „пускане на пазара“ означава „притежаването на храни или фуражи с цел продажба, в това число предлагането за продажба или всяка друга форма на прехвърляне, безплатно или срещу заплащане, продажбата, разпространението и други форми на прехвърляне“.
(
11
)	Глава I, точка 2, буква в) от приложение II към Регламента относно хигиената на храните.
(
12
)	Вж. точка 18 от настоящото заключение.
(
13
)	Глава V, точка 1, буква а) от приложение II към Регламента относно хигиената на храните.
(
14
)	Глава IX, точки 2, 3 и 4 от приложение II към Регламента относно хигиената на храните.
(
15
)	Глава I, точка 1 от приложение II към Регламента относно хигиената на храните.
(
16
)	Вж. в този смисъл решение от 25 януари 2017 г., Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, т. 53).
(
17
)	Решение от 6 октомври 2011 г., Albrecht и др. (C‑382/10, EU:C:2011:639, т. 21 и сл.).
(
18
)	Съображения 1 и 7 от Регламента относно хигиената на храните.
(
19
)	Съгласно член 14, параграф 5 от основния регламент за храните „[п]ри определяне дали дадена храна е негодна за консумация от човека се взема предвид, дали тя е неприемлива за консумация от човека съобразно употребата, за която е предназначена, поради замърсяване вследствие на наличието на чужди вещества или по други причини, поради разлагане, влошаване или загниване“. Съгласно член 2, параграф 1, буква е) от Регламента относно хигиената на храните „замърсяване“ означава „наличието или внасянето на опасност“. Съгласно член 3, точка 14 от основния регламент за храните „опасност“ означава „наличие или условие за наличие на биологичен, химичен или физичен агент в храните или фуражите, който има потенциална възможност да причини неблагоприятен за здравето ефект“.
(
20
)	Вж. в този смисъл решения от 13 ноември 2014 г., Reindl и MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, т. 28), и от 12 септември 2019 г., A и др. (C‑347/17, EU:C:2019:720, т. 58—60).
(
21
)	Решение от 13 ноември 2014 г., Reindl и MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, т. 18 и 34—43). Вж. също в този смисъл решение от 9 февруари 2012 г., Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, т. 47 и 48 и цитираната съдебна практика).