62021CJ0701_RES
Съединени дела C‑701/21 P и C‑739/21 P
Mytilinaios AE — Omilos Epicheiriseon
срещу
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)иЕвропейска комисия
Решение на Съда (четвърти състав) от 22 февруари 2024 година
„Обжалване — Държавни помощи — Член 107 ДФЕС — Понятие за помощ — Предимство — Критерий за частния инвеститор — Арбитражно решение, определящо намалени цени на електроенергията — Възможност държавата да носи отговорност за арбитражно решение — Регламент (ЕС) 2015/1589 — Член 4, параграф 2 — Решение, с което се обявява, че мярката не представлява държавна помощ“
Жалба за отмяна — Физически или юридически лица — Правен интерес — Решение на Комисията, с което се констатира липса на помощ, без да се започва официалната процедура по разследване — Жалба, насочена към запазването на процесуалните права на заинтересованите страни — Жалба, подадена от предприятие, контролирано от държава членка — Допустимост
(член 108, параграфи 2 и 3 и член 263, четвърта алинея ДФЕС; член 1, буква з) от Регламент 2015/1589 на Съвета)
(вж. т. 56—64)
Помощи, предоставяни от държавите — Понятие — Предоставяне на предимства, за което отговорност носи държавата — Намеса на арбитражен съд в определянето на цена за доставка на електроенергия — Решение на контролирано от държавата предприятие да сключи арбитражно споразумение — Решение, което може да представлява държавна помощ — Арбитражно решение, прието от доброволен арбитражен съд — Арбитражно решение, което не представлява държавна мярка
(член 107, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 96—114)
Резюме
Съдът уважава жалбите, подадени срещу решението на Общия съд (
1
), с което се отменят няколко акта на Комисията, в които тя приема, че арбитражно решение, определящо цената за доставка на електроенергия, приложима за гръцкия производител на алуминий Mytilinaios AE — Omilos Epicheiriseon (наричано по-нататък „Mytilinaios“), не представлява държавна помощ. Според Съда Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е квалифицирал посоченото арбитражно решение като държавна мярка, която може да представлява държавна помощ.
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), производител и доставчик на електроенергия, контролиран от гръцката държава, и Mytilinaios, който е най-големият му клиент, са в продължителен спор помежду си относно цената за доставка на електроенергия, която DEI фактурира на Mytilinaios, тъй като не успяват да постигнат съгласие за тази цена. В рамките на арбитражно споразумение, подписано на 16 ноември 2011 г., двете страни се споразумяват да отнесат спора си до Rythmistiki Archi Energeias (Орган за енергийно регулиране, Гърция, наричан по-нататък „RAE“), към който по силата на гръцкото законодателство е създаден постоянен арбитраж (наричан по-нататък „арбитражният съд към RAE“). На последния е възложена задачата да определи въз основа на проведените между DEI и Mytilinaios преговори цена за доставка на електроенергия, съответстваща на специфичните особености на Mytilinaios и покриваща поне разходите, понасяни от DEI.
С решение от 31 октомври 2013 г. (наричано по-нататък „арбитражното решение“) арбитражният съд към RAE определя цената за доставка на електроенергия, приложима за Mytilinaios. Жалбата на DEI срещу това арбитражно решение е отхвърлена от Efeteio Athinon (Апелативен съд Атина, Гърция).
На 23 декември 2013 г. DEI подава жалба до Европейската комисия, като поддържа, че арбитражното решение представлява неправомерна държавна помощ, тъй като разглежданата тарифа го задължава да доставя на Mytilinaios електроенергия на цена, по-ниска от нейната себестойност. С писмо от 12 юни 2014 г. (наричано по-нататък „спорното писмо“) Комисията уведомява DEI за прекратяването на преписката по неговата жалба.
След това писмо DEI сезира Общия съд с жалба, регистрирана под номер T‑639/14, с която иска отмяната на спорното писмо.
В хода на това производство с решение от 25 март 2015 г. (наричано по-нататък „първото спорно решение“) (
2
) Комисията оттегля и заменя спорното писмо. В своето решение тя приема, че арбитражното решение не представлява държавна помощ в полза на Mytilinaios, при положение че доброволното отнасяне от страна на DEI на техния спор до арбитражен съд съответства на поведението на благоразумен инвеститор в условията на пазарна икономика и следователно не предоставя предимство на Mytilinaios.
Впоследствие DEI сезира Общия съд с жалба, регистрирана под номер Т‑352/15, за отмяна на първото спорно решение.
С определение от 9 февруари 2016 г. Общият съд приема, че основанието за произнасяне по жалбата по дело T‑639/14 е отпаднало. Сезиран с жалба срещу това определение, Съдът (
3
) обаче го отменя и връща делото на Общия съд, където то е регистрирано под номер T‑639/14 RENV.
На 14 август 2017 г. Комисията приема второ решение (наричано по-нататък „второто спорно решение“) (
4
), с което отменя и заменя както спорното писмо, така и първото спорно решение. Второто спорно решение потвърждава — въз основа на съображения, идентични с изложените в първото спорно решение — че арбитражното решение не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
DEI отново сезира Общия съд с жалба за отмяна на второто спорно решение, заведена под номер T‑740/17.
След като съединява трите висящи дела, трети разширен състав на Общия съд уважава трите жалби, подадени от DEI, и отменя както спорното писмо, така и първото и второто спорно решение.
В решението си Общият съд е приел, че Комисията е трябвало да започне официалната процедура по разследване по силата на член 108, параграф 2 ДФЕС, за да провери съдържанието на арбитражното решение от гледна точка на евентуално предоставяне на държавна помощ, при положение че арбитражният съд към RAE можел да бъде приравнен на обща държавна юрисдикция и че от съдебната практика следвало, че предимство, предоставено от такава юрисдикция на страна по спора, може да се анализира като предоставяне на държавна помощ.
Mytilinaios и Комисията обжалват това съдебно решение пред Съда.
Съображения на Съда
В подкрепа на жалбите си Mytilinaios и Комисията изтъкват, по-конкретно, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че арбитражният съд към RAE може да бъде приравнен на обща държавна юрисдикция, последицата от което е да се обяви арбитражното решение за държавна мярка, която може да представлява държавна помощ.
В това отношение Съдът отбелязва, на първо място, че критериите, възприети от Общия съд, за да оприличи арбитражния съд към RAE на обща държавна юрисдикция, не позволяват арбитражният съд към RAE да се разграничи от всеки друг доброволен арбитраж. По този въпрос Съдът подчертава, че единственият критерий, изтъкнат от Общия съд, който е характерен за арбитражния съд към RAE в сравнение с други доброволни арбитражни съдилища, е обстоятелството, че арбитрите в него, подбрани въз основа на списък, установен с решение на председателя на RAE, трябва да докажат своята независимост и безпристрастност преди назначаването си. Това обстоятелство само по себе си обаче не може да позволи да се приеме, че този арбитражен съд се отличава от всеки друг доброволен арбитражен съд, тъй като то е само един чисто процесуален елемент, който не засяга функциите или естеството на този арбитражен съд.
Съдът счита, на второ място, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е пропуснал да провери дали арбитражният съд към RAE има — както по принцип юрисдикциите, които са част от държавна съдебна система — задължителна компетентност, която следователно не зависи единствено от волята на страните.
С оглед на гореизложеното Съдът констатира, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че арбитражният съд към RAE може да бъде приравнен на обща юрисдикция и че арбитражното решение е държавна мярка, която може да представлява държавна помощ.
Тази преценка не може да бъде поставена под въпрос от факта, че в решение от 25 януари 2022 г., Комисия/European Food и др. (
5
), Съдът е потвърдил, че Комисията има компетентност да провери дали обезщетение, изплатено от Румъния на шведски инвеститори в изпълнение на арбитражно решение, представлява държавна помощ.
В това отношение Съдът подчертава, от една страна, че арбитражният съд, постановил арбитражното решение, разглеждано по дело Комисия/European Food и др., е бил учреден въз основа на двустранен инвестиционен договор, сключен между Кралство Швеция и Румъния. Както обаче произтича от постоянната съдебна практика, съгласието на държава членка с възможността даден спор да бъде отнесен срещу нея в рамките на предвиденото в двустранен инвестиционен договор арбитражно производство, за разлика от даденото в рамките на търговски арбитраж, не произтича от конкретно споразумение, отразяващо автономната воля на съответните страни, а е резултат от договор, сключен между две държави, в рамките на който те принципно и предварително са се съгласили да изключат от компетентността на собствените си съдилища спорове, които могат да се отнасят до тълкуването или прилагането на правото на Съюза, в полза на арбитражното производство. От друга страна, в решение Комисия/European Food и др. Съдът не се произнася по въпроса дали разглежданото по това дело арбитражно решение представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
По-нататък, обстоятелството, че в конкретния случай жалбата на DEI за отмяна на арбитражното решение е отхвърлена от Апелативен съд Атина, не означава, че това решение може само поради това да се вмени на гръцката държава. Всъщност упражняваният от тази юрисдикция съдебен контрол се отнася само до законосъобразността на арбитражното решение, което остава акт, за който отговорност носи единствено арбитражният състав, който го е приел. Впрочем въвеждането на държавна помощ само по себе си не може да произтича от съдебно решение, тъй като за него е необходима преценка за целесъобразност, която не е задача на съда.
С оглед на гореизложеното Съдът прави извода, че по-конкретно предвид особеностите на спора между DEI и Mytilinaios и на спецификата на задачата, възложена на арбитражния съд към RAE, Комисията е могла валидно да приеме, от една страна, че единствената държавна мярка, която би могла да представлява държавна помощ, е решението на DEI да сключи арбитражно споразумение с Mytilinaios, и от друга страна, че за да се разбере дали това решение е предоставило предимство на Mytilinaios, следва да се провери дали частен оператор при нормални пазарни условия би взел посоченото решение при същите условия.
Вследствие на това Съдът отменя решението на Общия съд и връща трите дела на последния за разглеждане на основанията, по които не се е произнесъл.
(
1
)	Решение от 22 септември 2021 г., DEI/Комисия (T‑639/14 RENV, T‑352/15 и T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
2
)	Решение C(2015) 1942 окончателен на Комисията от 25 март 2015 г. [SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) — Гърция — Твърдяна държавна помощ, предоставена на Alouminion S.A. въз основа на арбитражно решение под формата на цени на електроенергията, по-ниски от нейната себестойност)] (ОВ C 219, 2015 г., стр. 2).
(
3
)	Решение от 31 май 2017 г., DEI/Комисия (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	Решение C(2017) 5622 final на Комисията от 14 август 2017 г. [SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) — Гърция — Твърдяна държавна помощ, предоставена на Alouminion S.A. въз основа на арбитражно решение под формата на цени на електроенергията, по-ниски от нейната себестойност] (ОВ C 291, 2017 г., стр. 2).
(
5
)	Решение от 25 януари 2022 г., Комисия/European Food и др. (C‑638/19 P, EU:C:2022:50).