62013CC0596
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 11. decembra 2014 (
1
)
Zadeva C‑596/13 P
Evropska komisija
proti
Moravia Gas Storage a.s.
„Pritožba — Notranji trg z zemeljskim plinom — Direktivi 2003/55/ES in 2009/73/ES — Razmejitev časovne uporabe obeh direktiv — Prepoved retroaktivnega učinka — Dokončni pravni položaji in postopki v teku — Takojšnja uporaba novih postopkovnih pravil v postopkih v teku — Podzemna skladišča zemeljskega plina — Časovno omejeno izvzetje iz obveznosti podjetij plinskega gospodarstva, da tretjim osebam omogočijo dostop do nove plinske infrastrukture večjega obsega — Sklep Komisije, s katerim se nacionalnemu organu naloži preklic izvzetja“
I – Uvod
1.
Obravnavani pritožbeni postopek daje Sodišču priložnost, da natančneje opredeli svojo sodno prakso glede časovne uporabe novih predpisov.
2.
Katera pravila se morajo uporabiti, če se med upravnim postopkom pred Evropsko komisijo doslej merodajna direktiva nadomesti z drugo direktivo, zaradi česar se pravni položaj v nekaterih točkah spremeni? Ali se mora takoj uporabiti nova direktiva, ali pa se morajo upravni postopki v teku zaključiti na podlagi določb prejšnje direktive?
3.
Ta vprašanja se v obravnavanem primeru postavljajo v zvezi s predpisi prava Unije na področju notranjega trga z zemeljskim plinom. Češki organi so v letu 2011 podjetju, ki je nameravalo zgraditi novo podzemno skladišče zemeljskega plina, odobrili izvzetje od določenih pravil, ki sicer veljajo na notranjem trgu z zemeljskim plinom. V skladu s predpisi so svojo odločitev o izvzetju predložili Komisiji v pregled. Kmalu po začetku upravnega postopka pred Komisijo je Direktivo 2003/55/ES (
2
) (tudi „druga plinska direktiva“) nadomestila Direktiva 2009/73/ES (
3
) (tudi „tretja plinska direktiva“), kar je privedlo do nekaterih sprememb na področju merodajnih postopkovnih pravil.
4.
Komisija je v obravnavanem postopku takoj uporabila novo direktivo. Splošno sodišče pa je, nasprotno, v postopku na prvi stopnji s sodbo z dne 6. septembra 2013 (
4
) odločilo, da bi bilo treba upravni postopek nadaljevati in zaključiti na podlagi prejšnje direktive. Kateremu od navedenih vidikov je treba dati prednost, je poleg obravnavanega primera, odločilnega praktičnega pomena za različna področja prava Unije.
II – Pravni okvir
5.
Direktiva 2003/55 je bila razveljavljena z učinkom od 3. marca 2011 in nadomeščena z Direktivo 2009/73. Do tega datuma so morale države članice Direktivo 2009/73 prenesti v svoje nacionalno pravo. (
5
)
6.
Načeloma se mora tako na podlagi Direktive 2003/55 kot tudi na podlagi Direktive 2009/73 tretjim strankam omogočiti odplačen dostop do nove plinske infrastrukture, vključno do skladišč. (
6
) Ta dostop je treba omogočiti skladno z objektivnimi, preglednimi in nepristranskimi merili. (
7
)
7.
Zaradi zagotovitve ekonomske upravičenosti potrebnih investicij, se lahko tretje strani – pod določenimi pogoji in za omejeni čas – izvzame iz dostopa do novih plinskih infrastruktur večjega obsega, tudi skladišč. (
8
)
8.
Odobritev izvzetja, ki je potrebno za izvzetje tretje strani, podelijo nacionalni organi. S takšno odobritvijo je treba nemudoma seznaniti Komisijo. (
9
) Komisija preveri, ali je zadevno izvzetje skladno s cilji prava Unije in lahko od nacionalnih organom v roku, ki ga določa zadevna direktiva, zahteva, da morajo svojo odločitev spremeniti ali preklicati. (
10
)
9.
Del postopka, ki ga vodi Komisija, je sprva določal člen 22(4) Direktive 2003/55 na naslednji način:
„Pristojni organ Komisijo nemudoma seznani s sklepom o izvzetju in z vsemi ustreznimi informacijami, ki se nanj nanašajo. […]
[…]
Dva meseca po prejemu obvestila Komisija lahko od regulativnega organa ali od države članice, ki jo to zadeva, zahteva spremembo ali umik sklepa o odobritvi izvzetja. Dvomesečni rok se lahko podaljša za en mesec, kadar Komisija potrebuje dodatne informacije.
Če regulativni organ ali država članica, ki jo to zadeva, ne izpolni zahteve v štirih mesecih, se končni sklep sprejme v skladu s postopkom iz člena 30(2).
Komisija poskrbi za zaupnost poslovno občutljivih informacij.“
10.
Določbo naslednico teh postopkovnih pravil najdemo v členu 36(8) in (9) Direktive 2009/73:
„8.   Regulativni organ Komisiji takoj po prejemu vseh zahtev za izvzetje posreduje kopije teh zahtev. Pristojni organ Komisijo nemudoma seznani z odločitvijo in z vsemi ustreznimi informacijami, ki se nanašajo nanjo. […]
[…]
9.   V dveh mesecih od prejema obvestila se lahko Komisija odloči, da od zadevnega regulativnega organa zahteva, da spremeni ali prekliče odločitve o odobritvi izvzetja. Ta dvomesečni rok se lahko podaljša za dva nadaljnja meseca, če Komisija potrebuje dodatne informacije. Ta dodatni rok začne teči dan po prejemu vseh podatkov. Začetni dvomesečni rok se lahko podaljša tudi s soglasjem Komisije in regulativnega organa.
Če zahtevani podatki niso predloženi v roku, predpisanem v zahtevku, se šteje, da je obvestilo preklicano, razen če se pred iztekom tega obdobja rok podaljša po privolitvi Komisije in regulativnega organa ali če regulativni organ Komisijo z ustrezno utemeljeno izjavo obvesti, da je po njegovem mnenju obvestilo popolno.
Regulativni organ ravna v skladu z odločitvijo Komisije o spremembi ali preklicu odločitve o izvzetju v roku enega meseca in o tem obvesti Komisijo.
Komisija poskrbi za zaupnost komercialno občutljivih informacij.
[…]“
III – Ozadje spora in postopek pred Splošnim sodiščem
11.
Družba Globula, ki se je v vmesnem času preimenovala v družbo Moravia Gas Storage (MGS), (
11
) je češko ministrstvo za industrijo in trgovino (
12
)14. aprila 2009 zaprosila za izdajo dovoljenja za gradnjo podzemnega skladišča zemeljskega plina v mestu Dambořice (Češka republika). V tem okviru je podjetje za celotno novo zmogljivost podzemnega skladišča zemeljskega plina zahtevalo odobritev časovno omejenega izvzetja od obveznosti omogočanja pogodbenega dostopa tretjim stranem do skladišča zemeljskega plina.
12.
Z odločbo z dne 26. oktobra 2010 je ministrstvo odobrilo gradnjo podzemnega skladišča zemeljskega plina in MGS za 90 % novih zmogljivosti podzemnega skladišča zemeljskega plina odobrilo časovno omejeno izvzetje do pogodbenega dostopa tretjih strani. Izvzetje naj bi veljalo 15 let od uveljavitve uporabnega dovoljenja.
13.
Odločitev o izvzetju je bila Komisiji posredovana z dopisom ministrstva z dne 1. februarja 2011, ki ga je Komisija prejela 18. februarja 2011.
14.
Komisija je 15. aprila 2011 od ministrstva zahtevala dodatne informacije in opozorila na to, da bo v primeru, če bo ministrstvo pozvala, da mora odločitev o izvzetju spremeniti ali preklicati, to storila do 18. junija 2011. Ministrstvo je odgovorilo 29. aprila 2011 in tako upoštevalo rok, ki ga je določila Komisija.
15.
Komisija je 13. maja 2011 ministrstvo drugič zaprosila za posredovanje dodatnih informacij in ponovno poudarila, da bo v primeru, če bo ministrstvo pozvala, da odločitev o izvzetju spremeni ali prekliče, to storila do 18. junija 2011. Ministrstvo je odgovorilo 20. maja 2011 in tako upoštevalo rok, ki ga je določila Komisija.
16.
Z dopisom z dne 23. junija 2011, ki ga podpisal za energetska vprašanja pristojni član Komisije, je Komisija ministrstvu sporočila, da bo formalno odločila do 29. junija 2011.
17.
Komisija je 27. junija 2011 na podlagi Direktive 2009/73 izdala sporni sklep, s katerim je Češki republiki naložila, da mora izvzetje preklicati v roku enega meseca. Sporni sklep je bil Češki republiki posredovan 28. junija 2011.
18.
Zoper sporni sklep je MGS (
13
) z dopisom z dne 26. avgusta 2011 pri Splošnem sodišču vložila ničnostno tožbo. V postopku na prvi stopnji je Češka republika sodelovala kot stranski intervenient na strani tožeče stranke.
19.
V svoji sodbi z dne 6. septembra 2013 se je Splošno sodišče ukvarjajo samo s prvim od treh tožbenih razlogov, na katere je MGS oprla svojo tožbo. Splošno sodišče je tožbenemu razlogu, s katerim so se grajale napake pri določitvi prava, ki se uporabi, (
14
) sledilo in sporno odločitev o izvzetju izreklo za nično, ker bi po mnenju Splošnega sodišča morala biti izdana na podlagi Direktive 2003/55 in ne Direktive 2009/73. (
15
) V obrazložitvi je Splošno sodišče v bistvu navedlo, da postopkovne in vsebinske spremembe, vpeljane s členom 36 Direktive 2009/73, tvorijo „nedeljivo celoto“, ki jim „ni mogoče priznati retroaktivnega učinka“. (
16
)
IV – Postopek s pravnim sredstvom in zahtevki strank
20.
Komisija je 21. novembra 2013 vložila obravnavano pritožbo zoper sodbo Splošnega sodišča. Predlaga,
—
naj se sodba Splošnega sodišča razveljavi,
—
naj se ugotovi, da prvi tožbeni razlog iz postopka na prvi stopnji ni utemeljen, in se zadeva vrne v ponovno odločanje Splošnemu sodišču, ki bo na prvi stopnji odločalo o drugem in tretjem tožbenem razlogu in
—
naj se odločitev o stroških obeh stopenj pridrži.
21.
V nasprotju z navedenim MGS predlaga, naj se
—
pritožba zavrne v celoti in
—
Komisiji naloži plačilo stroškov MGS, ki so nastali v okviru pritožbenega postopka.
22.
Češka republika za svoj del Sodišču predlaga,
—
naj zavrne pritožbo kot neutemeljeno, in
—
Komisiji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka na prvi stopnji.
23.
V zvezi s pritožbo Komisije je pred Sodiščem potekal pisni postopek. Ker se je Sodišče že na tej podlagi smatralo za zadosti informirano, na podlagi člena 76(2) Poslovnika se obravnava ni opravila.
V – Presoja pravnega sredstva
24.
S svojo pritožbo, ki se opira na en sam pritožbeni razlog, Komisija v bistvu graja, da je Splošno sodišče v obravnavanem primeru napačno uporabilo člen 22 Direktive 2003/55, namesto člena 36 Direktive 2009/73.
25.
Zakaj se Komisija v zvezi s tem sklicuje na člen 288 PDEU in člen 297(1) PDEU ni jasno, in v pritožbi ni nikjer navedeno. Navsezadnje lahko ostane tudi odprto, kakšen je pomen navedenih določb Pogodbe (
17
) za obravnavani primer. Dejanski očitek Komisije se namreč glasi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo splošna načela prava Unije glede časovne uporabe novih predpisov za postopke v teku. Temu očitku se bom posvetila v nadaljevanju, pri čemer bom najprej na kratko predstavila navedena načela (glej spodaj, oddelek A), nato pa se bom ukvarjala z njihovo uporabo v obravnavani zadevi (glej spodaj, oddelek B).
A – Načela glede časovne uporabe novih predpisov
26.
Načela glede časovne uporabe novih predpisov so del splošnih načel prava Unije in v bistvu izhajajo iz skupnih pravnih tradicij držav članic.
27.
Običajno se v zvezi s tem razlikuje med postopkovnimi in materialnimi pravili.
28.
Nova postopkovna pravila se na splošno uporabljajo za vse spore, ki potekajo, takoj ko ta začnejo veljati. (
18
) Nova materialna pravila pa je treba praviloma razlagati tako, da se uporabljajo za položaje, ki so nastali pred začetkom veljavnosti teh pravil, samo če iz njihovega besedila, ciljev ali strukture jasno izhaja, da jim je treba pripisati tak učinek. (
19
)
29.
V zvezi z novimi materialnimi pravili je poleg tega znano, da se novo pravilo načelno uporabi neposredno za bodoče učinke položaja, ki je nastal med veljavnostjo starega pravila. (
20
)
30.
Iz teh načel ustaljene sodne prakse torej izhaja, da se novo pravo ne uporablja za zaključene položaje, razen če bi bilo izjemoma določeno drugače. Nasprotno se nerešeni položaji, v katerih še ni prišlo do pravnih položajev, ki so nastali in se v celoti končali med veljavnostjo starega predpisa, presojajo na podlagi novega prava, takoj ko to začne veljati. (
21
)
31.
To velja v enaki meri za postopkovna in materialna vprašanja.
32.
S takojšnjo uporabo novih predpisov za nezaključene položaje naj bi se prispevalo k hitremu in obsežnemu uresničevanju aktualne ocene zakonodajalca in najboljšemu možnemu uresničevanju ciljev Pogodb.
33.
Samo izjemoma se lahko za nerešene položaje uporabijo stara pravila. Po eni strani lahko iz posebnosti vsebine, ki je predmet urejanja, izhaja, da se novi predpisi, zlasti če pride do novega zapletenega postopka ali celo do temeljne spremembe sistema – uporabijo šele za položaje, ki so nastali po njihovi uveljavitvi, ali ki so nastali po določenem datumu. (
22
) Po drugi strani lahko načelo varstva legitimnega pričakovanja v določenih primerih zahteva uporabo starih pravil za določene primere, ki so se začeli v preteklosti. (
23
)
B – Uporaba načel v obravnavanem primeru
34.
Direktivo 2003/55 je z učinkom od 3. marca 2011 nadomestila Direktiva 2009/73, torej nekaj dni po tem, ko se je Komisija v obravnavanem primeru ukvarjala s preizkusom češke odločitve o izvzetju.
35.
Nesporno je, da se materialnopravne zahteve glede izvzetja, ki ga odobrijo nacionalni organi in glede preizkusa tega izvzetja, ki ga opravi Komisija, v členu 22 Direktive 2003/55 in v členu 36 Direktive 2009/73 vsebinsko ne razlikujejo, in da gre za manjše, nepomembne razlike v opredelitvah. Sporno je edino vprašanje, ali bi morala Komisija pri preverjanju tukaj obravnavane češke odločitve o izvzetju upoštevati postopkovne določbe starejše oziroma novejše od navedenih direktiv. To je zlasti pomembno glede upravičenosti za odločanje in glede rokov za odločanje, ki so bili na razpolago Komisiji.
36.
V nasprotju s stališčem Splošnega sodišča (
24
) pri tem ne gre toliko za vprašanje retroaktivne uporabe novih postopkovnih pravil kot za vprašanje nadaljnjega učinka starih pravil. Pojasniti je treba, ali bi morala Komisija upravni postopek, uveden na podlagi člena 22 Direktive 2003/55, končati na podlagi tega predpisa, čeprav je bila ob sprejetju spornega sklepa Direktiva 2003/55 že razveljavljena in je že veljala njena naslednica, Direktiva 2009/73.
37.
Če izhajamo iz mojega zgoraj (
25
) predstavljenega stališča, po katerem se nova postopkovna pravila na splošno uporabljajo za vse spore, ki potekajo, takoj ko ta začnejo veljati, to nedvomno podpira stališče Komisije, da bi morala sporni sklep izdati na podlagi novih postopkovnih določb.
38.
V izpodbijani sodbi potrjeno nasprotno stališče MGS in Češke republike, po katerem bi bilo treba v obravnavanem primeru uporabiti stara postopkovna pravila, je mogoče sprejeti, samo če je nadaljnji učinek Direktive 2003/55 nujen bodisi zaradi posebnosti predmeta urejanja (glej spodaj oddelek 1) bodisi zaradi nujnih razlogov varstva legitimnega pričakovanja (glej spodaj oddelek 2).
39.
Sicer vzdrži načelo, po katerem sklepa Komisije ni mogoče opreti na pravno podlago, ki ob sprejetju tega sklepa več ni veljala. (
26
)
1. Neobstoj posebnosti vsebine, ki je predmet urejanja, ki bi utemeljevala izjemo od načela takojšnje uporabe novih postopkovnih pravil
40.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi v veliki meri izhajalo iz posebnosti predmeta urejanja, da bi na ta način utemeljilo, da se mora v obravnavanem primeru še vedno uporabiti člen 22 Direktive 2003/55 in ne člen 36 Direktive 2009/73. V nadaljevanju se bom zato ukvarjala s vprašanjem, ali so takšne posebnosti v obravnavanem primeru dejansko podane. Pri tem se bom najprej ukvarjala z „izjemo Salumi“ (glej spodaj, oddelek a), ki jo je uporabilo Splošno sodišče, nato pa se bom posvetila ideji pravila upoštevnega dne/referenčnega datuma (glej spodaj, oddelek b), ki jo je navedla MGS, in načelom enakega obravnavanja (glej spodaj, oddelek c), ki jih je navedla češka vlada.
a) „Izjema Salumi“: ali tvorijo postopkovna in materialna pravila tretje plinske direktive nedeljivo celoto?
41.
Ob upoštevanju sodbe Salumi (
27
) je Splošno sodišče v obravnavanem primeru navedlo, da postopkovne in vsebinske spremembe, vpeljane s členom 36 Direktive 2009/73 tvorijo „nedeljivo celoto“, zaradi česar jim v obravnavanem primeru ni mogoče priznati „retroaktivnega učinka“. (
28
)
42.
To stališče je napačno iz dveh razlogov.
43.
Po eni strani je treba spomniti na to, da v zvezi z uporabo člena 36 Direktive 2009/73 v postopku, ki poteka pred Komisijo, kot je tukaj obravnavani postopek za preizkus češke odobritve izvzetja, sploh ni mogoče govoriti o „retroaktivnem učinku“ v pravem pomenu besede. (
29
) Veliko bolj je šlo zgolj za takojšnjo uporabo novih pravil za postopek, ki se je začel na podlagi prejšnjega prava, torej za „nepravi retroaktivni učinek“.
44.
Po drugi strani gre za napačno razumevanje sodbe Salumi od Splošnega sodišča. Iz navedene sodbe namreč nikakor ne izhaja, da novega pravila ni mogoče uporabiti, če začne veljati med upravnim postopkom, ki poteka, in da postopkovna in materialna pravila, ki jih vsebuje, tvorijo nedeljivo celoto.
45.
V resnici je v sodbi Salumi priznana izjema od takojšnje uporabe novih predpisov opredeljena veliko ožje. Nanašala se je na poseben primer spremembe sistema, pri kateri je enotna skupnostna ureditev nadomestila različne nacionalne ureditve, pri čemer nova postopkovna in materialna pravila Skupnosti tvorijo nerazdružljivo celoto, „celoto predpisov“, ki jih glede njihovih časovnih učinkov ni mogoče obravnavati ločeno. (
30
)
46.
Ob prehodu iz druge na tretjo plinsko direktivo ni prišlo do takšne temeljne spremembe sistema. Pri Direktivi 2009/73 gre za nadgradnjo že obstoječega sistema skupne ureditve notranjega trga z zemeljskim plinom. Sodišče je že odločilo, da izjema Salumi ne velja za primer, ko se obstoječa ureditev prava Unije nadomesti z novim pravnim aktom Unije, ki je v nekaterih pogledih spremenjen. (
31
)
47.
V obravnavanem primeru je treba dodati, da se je s členom 36 Direktive 2009/73 v nekaterih točkah spremenil zgolj postopek, ki ga mora upoštevati Komisija, medtem ko so materialnopravne določbe glede na člen 22 Direktive 2003/55 ostale vsebinsko nespremenjene. Tudi to govori proti temeljni spremembi sistema, do katere je prišlo v primeru Salumi.
48.
Okoliščina, da so se postopkovna pravila v nekaterih pogledih morda celo precej spremenila, še ne pove ničesar o tem, ali so postopkovna in materialna pravila v členu 36 Direktive 2009/73 med seboj tako neločljivo povezana, da tvorijo nedeljivo celoto, kot je bilo to podano v zadevi Salumi.
49.
Ta nedeljivost postopkovnih in materialnih pravil se v izpodbijani sodbi nazadnje zgolj zatrjuje, ne da bi Splošno sodišče za to predložilo kakršnekoli konkretne indice. Namesto tega se Splošno sodišče ukvarja s predstavljanjem nekaterih postopkovnih sprememb, (
32
) do katerih je z Direktivo 2009/73 nedvomno prišlo, in so lahko tudi pomembne, vendar ne za obravnavani primer. (
33
)
50.
Splošno sodišče se je tako v obravnavanem primeru zmotno sklicevalo na „izjemo Salumi“, da bi na ta način utemeljilo, da člena 36 Direktive 2009/73 ni mogoče uporabiti, in da bi se namesto tega moral še naprej uporabiti člen 22 Direktive 2003/55.
b) Neobstoj pravila upoštevnega dne v odvisnosti od uvedbe postopka
51.
Direktiva 2009/73 ne vsebuje prehodne ureditve za upravne postopke v teku. V primeru neobstoja takšne ureditve za prehod iz Direktive 2003/55 na Direktivo 2009/73 ni mogoče uporabiti pravila upoštevnega dne, po katerem bi se morala za vse postopke, ki so se začeli pred 3. marcem 2011, uporabljati zgolj stara pravila.
52.
Pravo Unije tudi ne pozna nobenega splošnega pravnega načela, po katerem bi bilo treba v zadevi odločati vselej na podlagi postopkovnih pravil, ki veljajo ob uvedbi postopka. Nova postopkovna pravila se, nasprotno, kot že navedeno zgoraj, praviloma takoj uporabijo tudi za postopke v teku. (
34
) Tako je na primer ravnalo tudi Sodišče po uveljavitvi sprememb postopkovnih pravil. (
35
)
53.
Sicer je Sodišče na področju okoljske presoje že presodilo, da se pravila prava Unije lahko uporabijo samo za projekte, za katere je bila uradna zahteva vložena po datumu izteka roka za prenos v zadevni državi članici. (
36
)
54.
Vendar je takšno pravilo glede upoštevnega dne upoštevalo samo v primeru, ko je šlo za materialnopravno vprašanje, ali obveznost presoje vplivov projektov na okolje sploh obstaja. Nasprotno se morajo enkratne spremembe pravil prava Unije na področju postopkov presoje vplivov na okolje uporabiti takoj, tudi v primeru postopkov, ki potekajo. (
37
)
55.
Omenjeno pravilo upoštevnega dne pri presoji vplivov na okolje je zlasti posledica velike zapletenosti zadevnih postopkov. (
38
) Tudi zaradi tega ga ni mogoče uporabiti na drugih področjih, ki niso tako zapletena.
56.
Če navedeno prenesemo na obravnavani primer, je treba poudariti, da člen 36 Direktive 2009/73 ni povzročil temeljnih sprememb sistema, temveč zgolj enkratno spremembo postopkovnih pravil, ki jih uporablja Komisija. Te spremembe presoje izvzetja nacionalnih organov niso dodatno otežile ali podaljšale, temveč ga, nasprotno, poenostavljajo. Komisiji namreč pred sprejetjem dokončne odločitve na državo članico ni več treba nasloviti neformalne zahteve, da svoj sklep o odobritvi izvzetja spremeni ali umakne (kot je to določal člen 22(4)(3) Direktive 2003/55). Člen 36 Direktive 2009/73 tega vmesnega koraka ne določa, kar prispeva k večji učinkovitosti postopkov.
57.
V teh okoliščinah bi bila takojšnja uporaba člena 36 Direktive 2009/73 v okviru obravnavanega upravnega postopka Komisije primerna celo, če bi se v obravnavanem primeru hoteli opreti na sodno prakso glede presoje vplivov na okolje.
58.
S pomislekom češke vlade, da bi lahko upravni postopek iztiril kot vlak, če bi na pol poti iz člena 22 Direktive 2003/55 prešli na člen 36 Direktive 2009/73 kot novo pravno podlago, se ne strinjam. S tem ko je Komisija takoj uporabila nova postopkovna pravila, je vlak dosegel svoj načrtovani cilj, čeprav se je vozni red med potjo nekoliko spremenil. Nadaljevanje vožnje po poti, začrtani z Direktivo 2003/55, bi po mojem mnenju pripeljalo do odstavnega tira.
c) Načelo enakega obravnavanja
59.
Nadalje češka vlada navaja „načeli enakosti in pravičnosti“. Po njenem mnenju bi prišlo do neupravičenega neenakega obravnavanja, če bi lahko Komisija po prostem preudarku izbirala, katera pravna pravila bo uporabila, in bi pri istočasno uvedenih upravnih postopkih to bilo odvisno samo od tega, v katerem trenutku ta organ odloča.
60.
Zato je treba tudi to trditev zavrniti.
61.
V katerem trenutku bo Komisija odločala o združljivosti nacionalne odločitve o izvzetju s predpisi o notranjem trgu z zemeljskim plinom ni v diskreciji Komisije. Na podlagi načela dobrega upravljanja (glej tudi člen 41 Listine o temeljnih pravicah) mora namreč Komisija vsako zadevo obravnavati nepristransko, pravično in v razumnem roku.
62.
Okoliščina, da je Komisija o združljivosti določenih nacionalnih odobritev izvzetij morebiti odločala pred 3. marcem 2011 in s tem na podlagi starih pravil, medtem ko je o združljivosti drugih nacionalnih odobritev izvzetij odločala šele po tem datumu, ko so že veljala nova pravila, ne pomeni kršitve načela enakega obravnavanja in splošnih načel pravičnosti. Začetek veljavnosti Direktive 2009/73 s 3. marcem 2011, kot ga je določil zakonodajalec Unije, predstavlja objektivno merilo razlikovanja.
63.
Samo če se bo izkazalo, da je Komisija v določenih postopkih za presojo nacionalnih odobritev izvzetij sprejetje dokončne odločbe samovoljno delno zavlačevala in delno pospeševala, da bi na ta način nekatere sprejela delno pred in delno po začetku veljavnosti Direktive 2009/73, bi lahko govorili o kršitvi načel dobrega upravljanja in enakega obravnavanja in navsezadnje tudi o zlorabi pooblastil. (
39
) V obravnavanem primeru pa za to ni razvidnih podatkov. Nasprotno je Splošno sodišče ugotovilo, da se je upravni postopek vodil šele nekaj dni, ko se je 3. marca 2011 zaradi prehoda na Direktivo 2009/73 pravni položaj spremenil.
2. Neobstoj legitimnega pričakovanja nadaljnje veljavnosti starih pravil
64.
Na koncu je treba še preučiti, ali je nadaljnji učinek Direktive 2003/55 v obravnavanem primeru utemeljen z nujnimi razlogi varstva legitimnega pričakovanja.
65.
Na navedeno sta se v pritožbenem postopku pred Sodiščem sklicevali zlasti MGS, pa tudi češka vlada.
66.
Njuna utemeljitev seveda temelji na napačni premisi, da od čeških organov sprejeta odločitev o izvzetju predstavlja zaključen položaj, ki je ni mogoče izpodbijati z uporabo kasnejših novih pravnih pravil, kot je člen 36 Direktive 2009/73.
67.
Vendar je Sodišče že razsodilo, da se načela varstva legitimnih pričakovanj ne sme razširiti do takega obsega, da bi na splošno oviralo, da bi se novo pravilo uporabilo za bodoče učinke položajev, ki so nastali med veljavnostjo starega pravila. (
40
)
68.
To velja zlasti v zvezi s postopkovnimi pravili, kot je to podano v obravnavnem primeru. Postopek izvzetja iz pravil o notranjem trgu z zemeljskim plinom, ki je določen v členu 22 Direktive 2003/55, je prav tako, kot to določa njegova določba naslednica, člen 36 Direktive 2009/73, enotni postopek, čeprav poteka v dveh fazah, od tega ena na nacionalni ravni in ena na ravni Unije.
69.
Splošno sodišče je sicer v izpodbijani odločbi pravilno izhajalo iz obstoja takšnega enotnega postopka, (
41
) ne da bi iz tega izpeljalo nujne zaključke za postopek, ki poteka pred njim.
70.
Splošno sodišče bi moralo zaradi obstoja enotnega postopka, sestavljenega iz dveh faz, zaključiti, da zgolj na podlagi od nacionalnih organov izdane odločbe o izvzetju ne more priti do pravnih položajev, ki so se v celoti končali. (
42
) Po eni strani se je namreč z izdajo češke odločbe o izvzetju končala samo prva faza enotnega upravnega postopka. Po drugi strani je postopek izvzetja na podlagi direktiv 2003/55 in 2009/73, drugače kakor drugi postopki, kot je na primer od MGS naveden postopek za oddajo javnih naročil, (
43
) zasnovan tako, da se lahko v odločitev, ki je bila sprejeta v prvi fazi, v okviru druge faze ponovno podvomi.
71.
Možno je tudi, da se odločitev nacionalnega organa o izvzetju uporablja, dokler Komisija ne odloči o njeni združljivosti s pravili o notranjem trgu z zemeljskim plinom. Vendar varstvo legitimnega pričakovanja glede izvzetja, ki ga je odobril nacionalni organ, do dokončne odločbe Komisije ne pripada nikomur. (
44
)
72.
Kot poudarja MGS lahko dejansko pride do tega, da Komisija v konkretnem primeru od nacionalnih organov ne bo zahtevala spremembe in preklica njihove odločitve o izvzetju. Vendar gre v tem primeru zgolj za možnost, v katero zadevna podjetja ne morejo zaupati. Nasprotno, računati morajo s tem, da bo Komisija zahtevala spremembe ali celo preklic omenjene odločitve o izvzetju, in sicer tako na podlagi Direktive 2003/55, kot tudi na podlagi Direktive 2009/73.
73.
V teh okoliščinah niso podani nujni razlogi varstva legitimnega pričakovanja, zaradi katerih bi bila uporaba Direktive 2009/73 v obravnavanem primeru prepovedana.
C – Povzetek
74.
Zaključimo lahko, da je torej Splošno sodišče napačno uporabilo splošna načela prava Unije glede časovne uporabe pravil. Zaradi tega izpodbijana odločba temelji na napačni uporabili prava, zaradi česar jo je treba razveljaviti (člen 61(1), prvi stavek, Statuta Sodišča).
D – Dopolnilna opomba glede problematike rokov
75.
V postopku pred Sodiščem je MGS trdila, da Komisija ni upravičena sprejemati odločitev, kot je ta, ki jo vsebuje sporni sklep, ker je prekoračila rok, v katerem bi morala odločiti.
76.
Ta razlaga izhaja iz predpostavke, da bi bilo treba v obravnavanem postopku uporabiti stara pravila na podlagi Direktive 2003/55. Vendar je treba v obravnavanem primeru, kot navedeno zgoraj, v izdanem sklepu že uporabiti nova pravila na podlagi Direktive 2009/73, pri čemer je Komisija nesporno v celoti upoštevala roke iz te direktive. Glede na navedeno so navedbe MGS, da je bil sklep sprejet po poteku veljavnega roka, zastarele.
77.
Četudi bi izhajali iz tega, da je treba v obravnavanem primeru še naprej uporabiti staro ureditev na podlagi Direktive 2003/55, to ne pomeni, da Komisija zaradi zamude ni več upravičena odločati. V pravu Unije so sicer dejansko znani primeri, ko se molk Komisije po poteku določenega roka šteje za izdajo dovoljenja, s čemer Komisija izgubi pravico odločanja. (
45
) Vendar so takšni primeri redki in praviloma temeljijo na izrecni odredbi zakonodajalca, (
46
) ki manjka tako v Direktivi 2003/55, kot tudi v Direktivi 2009/73.
78.
V obravnavanem primeru tako ni mogoče izhajati iz „učinka giljotine“, po katerem bi Komisija po poteku določenega roka izgubila pooblastilo za izdajo sklepa. (
47
) Vendar bi lahko Komisijina prekoračitev roka v okviru člena 22 Direktive 2003/55 ali člena 36 Direktive 2009/73, če za to ne bi bilo utemeljenega razloga, povzročila nepogodbeno odgovornost Komisije, če bi bili izpolnjeni pogoji iz člena 340(2) PDEU.
VI – Razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev v razsojanje Splošnemu sodišču
79.
Če bo Sodišče razveljavilo sodbo Splošnega sodišča, lahko samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje (člen 61(1), drugi stavek, prva možnost, Statuta Sodišča).
80.
V obravnavani zadevi stanje postopka dovoljuje, da bi Sodišče delno odločilo o zadevi.
81.
Kot navedeno zgoraj, je bilo Splošno sodišče v zmoti, ko je domnevalo, da je treba v obravnavnem primeru uporabiti Direktivo 2003/55. Dejansko je Komisija sporno odločitev popolnoma pravilno oprla na Direktivo 2009/73. Prvi tožbeni razlog, na katerega je MGS oprla svojo ničnostno tožbo pred Splošnim sodiščem, tako ni utemeljen. Tako lahko Sodišče dokončno odloči o zadevi.
82.
Splošno sodišče se v izpodbijani sodbi ni ukvarjalo z drugim in zlasti tretjim tožbenim razlogom, na katera se je v svoji ničnosti tožbi dodatno sklicevala MGS. V postopku na prvi stopnji predložena pisna stališča strank sicer glede tega vsebujejo določene navedbe. Ne glede na to dvomim, da lahko Sodišče zgolj na podlagi teh informacij dokončno odloči o ničnostni tožbi, vloženi pred Splošnim sodiščem.
83.
V teh okoliščinah se zdi smiselno zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču, da bo odločilo o drugem in tretjem tožbenem razlogu, na katera se je sklicevala družba MGS (člen 61(1), drugi stavek, druga možnost, Statuta Sodišča).
VII – Stroški
84.
Če je pritožba utemeljena in bo Sodišče zadevo – kot predlagam v obravnavanem primeru – vrnilo v razsojanje Splošnemu sodišču, se odločitev o stroških pridrži (obratni sklep iz člena 184(2) Poslovnika).
VIII – Predlog
85.
Glede na navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj odloči:
1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije z dne 6. septembra 2010 v zadevi Globula/Komisija (T‑465/11, EU:T:2013:406) se razveljavi.
2.
Zadeva se vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, da bo to odločilo o drugem in tretjem tožbenem razlogu ničnostne tožbe zoper sklep Evropske komisije C(2011) 4509 z dne 27. junija 2011.
3.
Odločitev o stroških se pridrži.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/55/ES z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 98/30/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 230).
(
3
)	Direktiva 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o skupnih pravilih notranjega trga z zemeljskim plinom in o razveljavitvi Direktive 2003/55/ES (UL L 211, str. 94).
(
4
)	Sodba Globula/Komisija (T‑465/11, EU:T:2013:406), v nadaljevanju: izpodbijana sodba ali sodba Splošnega sodišča.
(
5
)	Glej člen 53 in 54(1) Direktive 2009/73.
(
6
)	Člen 18 in 19 Direktive 2003/55 oziroma člen 32 in 33 Direktive 2009/73.
(
7
)	Člen 19(1), drugi stavek, Direktive 2003/55 oziroma člen 33(1), drugi stavek, Direktive 2009/73.
(
8
)	Člen 22(1) Direktive 2003/55 oziroma člen 36(1) Direktive 2009/73. Razlikovanja med besednima zvezama „große neue Erdgasinfrastrukturen“ (člen 36(1) Direktive 2009/73; „nova plinska infrastruktura večjega obsega“) in „größere neue Erdgasinfrastrukturen“ (člen 22(1) Direktive 2003/55; „pomembna nova infrastruktura“), v okviru nemške jezikovne različice, v večini drugih jezikovnih različicah, zlasti v francoski in angleški, ne najdemo.
(
9
)	Člen 22(4)(1) in (2) Direktive 2003/55 oziroma člen 36(8) Direktive 2009/73.
(
10
)	Člen 22(4)(3) in (4) Direktive 2003/55 oziroma člen 36(9) Direktive 2009/73.
(
11
)	Na podlagi lastnih navedb se je družba Globula a.s. s 5. avgustom 2013 preimenovala v družbo Moravia Gas Storage a.s. (MGS). V nadaljevanju bom zaradi poenostavitve govorila o MGS.
(
12
)	V nadaljevanju: ministrstvo.
(
13
)	V tistem času je MGS še poslovala pod imenom Globula.
(
14
)	Z drugim tožbenim razlogom je MGS uveljavljala kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj in s tretjim tožbenim razlogom napačno ugotovljeno dejansko stanje.
(
15
)	Točke od 24 do 39 izpodbijane sodbe.
(
16
)	Točka 36 v povezavi s točko 25 izpodbijane sodbe.
(
17
)	V prvi od navedenih določb so opredeljeni pravni akti, ki jih sprejemajo institucije za izvajanje pristojnosti Unije in med drugim opisuje značilnosti direktive. Druga vsebuje določbe o podpisovanju, objavi in začetku veljavnosti zakonodajnih aktov.
(
18
)	Sodbe Meridionale Industria Salumi in drugi (212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, točka 9), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, točka 49), Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, točka 31) in Komisija/Španija (C‑610/10, EU:C:2012:781, točka 45); glej tudi moje sklene predloge v zadevi Gruber (C‑570/13, EU:C:2014:2374, točka 17).
(
19
)	Sodbe Meridionale Industria Salumi in drugi (212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, točka 9), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, točka 49), Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, točka 31) in Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, točka 24).
(
20
)	Sodba Brock (68/69, EU:C:1970:24, točka 6), Licata/WSA (270/84, EU:C:1986:304, točka 31), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, točka 50), Monsanto Technology (C‑428/08, EU:C:2010:402, točka 66) in Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, točka 25).
(
21
)	Sodba Gemeinde Altrip in drugi (C‑72/12, EU:C:2013:712, točka 22).
(
22
)	Glej v tem smislu sodbi Meridionale Industria Salumi in drugi (212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, točki 11 in 12) in Gemeinde Altrip in drugi (C‑72/12, EU:C:2013:712, točki 25 in 26).
(
23
)	V tem smislu sodbe Meridionale Industria Salumi in drugi (212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, točki 10 in 14), Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, točka 49) in Kuso (C‑614/11, EU:C:2013:544, točka 24).
(
24
)	Stališče Splošnega sodišča je še posebej izraženo v točki 36 izpodbijane sodbe.
(
25
)	Glej zgoraj, točko 28 teh sklepnih predlogov.
(
26
)	Sklep Cantiere navale De Poli/Komisija (C‑167/11 P, EU:C:2012:164, točka 53); glej tudi sodbi ArcelorMittal Luxembourg/Komisija in Komisija/ArcelorMittal Luxembourg in drugi (C‑201/09 P in C‑216/09 P, EU:C:2011:190, točka 75) in ThyssenKrupp Nirosta/Komisija (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, točka 88).
(
27
)	Sodba Meridionale Industria Salumi in drugi (212/80 do 217/80, EU:C:1981:270).
(
28
)	Točka 36 v povezavi s točko 25 izpodbijane sodbe.
(
29
)	Glej glede tega zgoraj, točko 36 teh sklepnih predlogov.
(
30
)	Sodbi Meridionale Industria Salumi in drugi (212/80 do 217/80, EU:C:1981:270, točki 11 in 12) in Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, točka 32).
(
31
)	Sodba Molenbergnatie (C‑201/04, EU:C:2006:136, zlasti točka 33).
(
32
)	Glej točke od 28 do 34 izpodbijane sodbe.
(
33
)	To še posebej preseneča v primeru pooblastil Agencije za sodelovanje energetskih regulatorjev (ACER), katere vloga v obravnavanem primeru sploh ni predmet obravnave. Kot namreč ugotavlja Splošno sodišče, se obravnavana zadeva ne nanaša na infrastrukturo, ki bi bila na ozemlju več kot ene države članice (glej točko 34 izpodbijane sodbe).
(
34
)	Glej zgoraj, točko 28 teh sklepnih predlogov.
(
35
)	Glede neobstoja omejitve pravice nacionalnih sodišč do predložitve predloga za sprejetje prehodne odločbe na podlagi člena 68 ES med postopkom za sprejetje predhodne odločbe, ki poteka, glej sodbo Weryński (C‑283/09, EU:C:2011:85, točke od 27 do 32); glede uporabe Poslovnika iz leta 2012 za zadeve, ki so začele pred njegovo uveljavitvijo, glej zlasti sodbo Komisija/Stichting Administratiekantoor Portielje (C‑440/11 P, EU:C:2013:514, točka 123).
(
36
)	Sodbe Komisija/Nemčija (C‑431/92, EU:C:1995:260, točki 29 in 32), Gedeputeerde Staten van Noord-Holland (C‑81/96, EU:C:1998:305, točka 23), Križan in drugi (C‑416/10, EU:C:2013:8, točka 94) in Gemeinde Altrip in drugi (C‑72/12, EU:C:2013:712, točka 25).
(
37
)	V tem smislu sodba Gemeinde Altrip in drugi (C‑72/12, EU:C:2013:712, točke od 27 do 30).
(
38
)	Sodbe Gedeputeerde Staten van Noord-Holland (C‑81/96, EU:C:1998:305, točka 24), Križan in drugi (C‑416/10, EU:C:2013:8, točka 95) in Gemeinde Altrip in drugi (C‑72/12, EU:C:2013:712, točka 26).
(
39
)	V tem smislu sodba Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377, točka 89).
(
40
)	Sodbe Tomadini (84/78, EU:C:1979:129, točka 21), Komisija/Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, točka 43) in Stadt Papenburg (C‑226/08, EU:C:2010:10, točka 46).
(
41
)	Točka 32 izpodbijane sodbe.
(
42
)	Glej glede tega sodbo Gemeinde Altrip in drugi (C‑72/12, EU:C:2013:712, točka 22).
(
43
)	MGS se v zvezi s tem sklicuje na sodbo Komisija/Francija (C‑337/98, EU:C:2000:543, točke od 35 do 42).
(
44
)	V tem smislu sodbi Centre d’exportation du livre français (C‑199/06, EU:C:2008:79, točki 66 in 67) in Komisija/Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, točka 53) v zvezi s podobno problematiko na področju državnih pomoči.
(
45
)	Glede posameznih primerov v okviru prava Unije, ko se molk organa šteje za soglasje ali zavrnitev soglasja, glej moje sklepne predloge v zadevi Housieaux (C‑186/04, EU:C:2005:70, točka 35).
(
46
)	Redek primer izjeme, ko je Sodišče zaradi Komisijine prekoračitve roka štelo, da je s tem izgubila pooblastilo za odločanje, najdemo v okviru kohezijskih skladov (sodbi Španija/Komisija, C‑197/13 P, EU:C:2014:2157, točka 103 in Španija/Komisija, C‑429/13 P, EU:C:2014:2310, točka 34). Podobno velja za preizkus nacionalnih načrtov dodelitve za pravice do emisije toplogrednih plinov v okviru politike podnebnega varstva Unije (sodba Komisija/Latvija, C‑267/11 P, EU:C:2013:624, točki 46 in 58).
(
47
)	Zgolj postransko je treba omeniti, da tudi člen 36 Direktive 2009/73 ne vsebuje takšne določbe. Nasprotno iz člena 9(2) te direktive izhaja, da Komisijine zamude roka ni mogoče sankcionirati z odvzemom pravice odločanja.