62007CC0144
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
YVESA BOTA,
predstavljeni 8. maja 2008 (
1
)
Zadeva C-144/07 P
K-Swiss Inc.
proti
Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT)
„Pritožba — Znamka Skupnosti — Uredba (ES) št. 2868/95 — Rok za vložitev tožbe pri Sodišču prve stopnje — Odločba UUNT — Vročanje s hitro pošiljko — Računanje roka za vložitev tožbe“
1.
Ta pritožba se nanaša na pravila, ki se uporabljajo za vročanje odločbe odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) (
2
), s katero se zavrne zahteva za registracijo znamke Skupnosti, in so določena z Uredbo Komisije (ES) št. 2868/95 (
3
).
2.
Na podlagi pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95 je mogoče obvestila Urada vročiti na več načinov, katerih podrobna pravila in pogoji so opredeljeni v pravilih od 62 do 66 iste uredbe.
3.
V skladu s pravilom 62(1) te uredbe, ki se nanaša na obveščanje po pošti, se odločba odbora za pritožbe, s katero se zavrne zahteva za registracijo znamke Skupnosti, prijavitelju vroči s priporočeno pošiljko in s povratnico.
4.
V pravilu 62(3) je navedeno še, da se šteje, da je priporočena pošiljka dostavljena naslovniku deseti dan po odpošiljanju, razen če naslovnik ni prejel pisma ali pa ga je prejel pozneje.
5.
Poleg tega se na podlagi pravila 68 Uredbe št. 2868/95 šteje, da je bil akt, če določbe v zvezi z njegovo vročitvijo niso bile spoštovane, vendar je prispel do naslovnika, vročen na datum prejema.
6.
V tej zadevi se zastavljata dve glavni vprašanji: ugotoviti je treba, ali je mogoče vročitev odločbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto izenačiti z obveščanjem s priporočeno pošiljko in s povratnico v skladu s pravilom 62(1) Uredbe št. 2868/95 in ali se domneva iz odstavka 3 tega pravila uporablja tudi, če je dokazano, da je naslovnik zadevno ekspresno/kurirsko pošiljko prejel v desetih dneh po datumu, ko jo je Urad poslal.
7.
V sklepu z dne 14. decembra 2006 v zadevi K-Swiss proti UUNT (Vzporedni trakovi na čevlju) (
4
) je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti najprej menilo, da vročitev odločbe odbora za pritožbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto ne spada med načine obveščanja, navedene v pravilu 61(2) Uredbe št. 2868/95, in je zato nepravilna. Nato je odločilo, da je začel na podlagi pravila 68 Uredbe št. 2868/95 rok za pritožbo teči na datum vročitve z ekspresno/kurirsko pošto, saj je tožeča stranka izrecno priznala, da je sporno odločbo prejela tako.
8.
Sodišče prve stopnje je iz tega sklepalo, da se je rok dveh mesecev in desetih dni, določen za izpodbijanje take odločbe, v obravnavani zadevi iztekel 9. januarja 2006 in da je treba zato tožbo tožeče stranke z dne zavreči kot nedopustno.
9.
V teh sklepnih predlogih bom pojasnil, zakaj menim, da je treba glede na določbe Uredbe št. 2868/95 o vročanju aktov Urada vročitev odločbe z ekspresno/kurirsko pošto izenačiti z obveščanjem s priporočeno pošiljko in s povratnico. Iz tega bom sklepal, da je Sodišče prve stopnje pri razlagi pravil 61(2), 62(1) in 68 te uredbe nepravilno uporabilo pravo in da je pritožba utemeljena.
10.
Predstavil bom tudi razloge, zakaj menim, da se domneva iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 uporablja tudi, če je dokazano, da je naslovnik zadevni akt prejel v desetih dneh po tem, ko je bil ta odposlan. Na podlagi tega bom sklenil, da je ničnostna tožba, vložena pri Sodišču prve stopnje, dopustna in da je treba izpodbijani sklep razveljaviti.
11.
Podredno bom navedel, da na podlagi pravila 68 Uredbe št. 2868/95, ki se nanaša na nepravilnosti pri vročanju, ni mogoče skrajšati roka za pritožbo, ki bi se uporabil, če bi bila vročitev opravljena pravilno. Iz tega bom sklepal, da naj bi bilo v izpodbijanem sklepu z vidika uporabe pravila 68, čeprav vročitve odločbe z ekspresno/kurirsko pošto ne bi bilo mogoče izenačiti z obveščanjem s priporočeno pošiljko in s povratnico in bi jo bilo treba zato šteti za nepravilno vročitev, kljub temu nepravilno uporabljeno pravo.
I – Pravni okvir
12.
V skladu s členom 63(5) Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 (
5
) je treba tožbo zoper odločbo odbora za pritožbe Urada vložiti pri Sodišču prve stopnje v dveh mesecih po datumu obvestila o tej odločbi. V skladu s členom 102(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje se procesni roki zaradi oddaljenosti podaljšajo za enkratno obdobje desetih dni.
13.
V skladu s pravilom 61(1) Uredbe št. 2868/95 imajo „[v] postopkih pred Uradom […] vsa obvestila Urada obliko oddaje originalnega dokumenta, njegovega neoverjenega prepisa ali računalniškega izpisa skladno s pravilom 55, ali kar zadeva dokumente, ki izhajajo od samih strank, dvojnikov ali neoverjenih prepisov“.
14.
V odstavku 2 istega pravila je določeno:
„Obvestila se izročajo
(a)
po pošti v skladu s pravilom 62;
(b)
z osebno vročitvijo v skladu s pravilom 63;
(c)
z oddajo pošiljke v poštni predal na Uradu v skladu s pravilom 64;
(d)
po telefaksu ali na druge tehnične načine v skladu s pravilom 65;
(e)
z javnim obveščanjem v skladu s pravilom 66.“
15.
V skladu s pravilom 61(3) Uredbe št. 2868/95 lahko Urad, če je naslovnik navedel številko telefaksa ali podatke za navezavo stikov za medsebojno obveščanje s pomočjo drugih tehničnih sredstev, izbere med temi sredstvi obveščanja in obveščanjem po pošti.
16.
V pravilu 62 te uredbe, ki se nanaša na obveščanje po pošti, je določeno:
„1.
Odločbe, za katere velja rok za pritožbo, vabila in drugi dokumenti, ki jih določi predstojnik Urada, se posredujejo s priporočeno pošiljko in s povratnico. Vsa druga sporočila se posredujejo z navadno pošto.
[…]
3.
Če se obveščanje izvaja s priporočenim pismom, ne glede na to, ali tudi s povratnico, se šteje, da je pošiljka dostavljena naslovniku deseti dan po odpošiljanju, razen če naslovnik ni prejel pisma ali pa ga je prejel pozneje. V primeru kakršnegakoli spora mora Urad dokazati, da je pismo doseglo cilj, oziroma datum, na katerega je bilo dostavljeno naslovniku, odvisno od primera.
4.
Obveščanje s priporočenim pismom, s povratnico ali brez, šteje za izvršeno, tudi če naslovnik pisma noče sprejeti.
5.
Obvestilo z navadno pošto se šteje za opravljeno deseti dan po odpošiljanju.“
17.
Pravilo 68 zadevne uredbe se nanaša na nepravilnosti pri obveščanju. V njem je določeno:
„Če je dokument dosegel naslovnika in če Urad ne more dokazati, da je bil pravilno vročen, ali če določbe v zvezi z njegovo vročitvijo niso bile upoštevane, se šteje, da je bil dokument vročen na datum, ki ga kot datum prejema določi Urad.“
18.
Treba je omeniti še pravilo 70 Uredbe št. 2868/95, ki se nanaša na izračun rokov; v odstavku 2 tega pravila je določeno:
„Rok se šteje od dneva, ki sledi dnevu, na katerega se je zgodil zadevni dogodek, pri čemer je dogodek procesno dejanje ali pretek drugega roka. Če je tako procesno dejanje vročitev, je dogodek, ki šteje, prejem vročenega dokumenta, razen če ni predvideno drugače.“
II – Dejansko stanje in postopek pred Sodiščem prve stopnje
19.
Tožeča stranka je 24. julija 2002 pri Uradu vložila zahtevo za registracijo figurativnega znaka, sestavljenega iz petih vzporednih trakov, razporejenih na stranskem delu prikaza čevlja, kot znamke Skupnosti; zadevni znak naj bi označeval proizvode iz razreda 25 po Nicejskem aranžmaju (
6
), in sicer čevlje za moške, ženske in otroke.
20.
Ta zahteva je bila zavrnjena z odločbo z dne 19. oktobra 2004 z obrazložitvijo, da sporni znak za zadevne proizvode ni razlikovalen. Prvi odbor za pritožbe Urada je z odločbo z dne zavrnil tudi pritožbo tožeče stranke zoper to odločbo. (
7
)
21.
Tožeča stranka je 16. januarja 2006 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila to tožbo, s katero je predlagala, naj se razglasi ničnost izpodbijane odločbe in naj se Uradu naloži plačilo stroškov.
22.
Urad se je z ločenim aktom, ki je bil v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložen 3. aprila 2006, skliceval na nedopustnost tožbe na podlagi člena 114(1) Poslovnika tega sodišča. Poleg tega je Sodišču prve stopnje predlagal, naj tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
23.
Urad je trdil, da je bila izpodbijana odločba tožeči stranki vročena 28. oktobra 2005 z ekspresno pošto prek družbe DHL (v nadaljevanju: pošiljka DHL). Na podlagi tega je menil, da je bila ta tožba, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložena, vložena po izteku dvomesečnega roka po datumu obvestila o izpodbijani odločbi, podaljšanega za deset dni zaradi oddaljenosti.
24.
Tožeča stranka je v stališčih o tem ugovoru nedopustnosti, ki jih je vložila 31. maja 2006, Sodišču prve stopnje predlagala, naj odloči, da je njena tožba dopustna.
25.
Tožeča stranka je priznala, da je izpodbijano odločbo prejela s pošiljko DHL 28. oktobra 2005. Vendar je trdila, da tega datuma vročitve ni mogoče šteti za datum zakonite vročitve zadevne odločbe. Glede tega je trdila, da se vročitev izpodbijane odločbe s pošiljko DHL ne sklada z nobenim od načinov obveščanja iz pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95, niti z obveščanjem po pošti iz točke (a). Na podlagi tega je sklepala, da te vročitve ni mogoče šteti za obvestilo v smislu zadevnega pravila in člena 63(5) Uredbe št. 40/94, v katerih je določeno, da se tožba vloži pri Sodišču prve stopnje v dveh mesecih po datumu obvestila o odločbi odbora za pritožbe.
26.
Podredno tožeča stranka trdi, da bi bilo treba po analogiji uporabiti določbe glede obveščanja po pošti. Navedla je, da bi se na podlagi te domneve neizpodbitno štelo, da je bilo obvestilo opravljeno deseti dan po odpošiljanju, v obravnavani zadevi torej 5. novembra 2005. V takih okoliščinah naj bi se rok za vložitev tožbe iztekel šele in naj bi bila torej njena tožba dopustna.
III – Izpodbijani sklep
27.
V izpodbijanem sklepu je Sodišče prve stopnje navedlo naslednje razloge:
„22
Sodišče prve stopnje poudarja, tako kot navaja tožeča stranka, da vročitev izpodbijane odločbe prek družbe za ekspresno dostavo pošiljk, kakršna je družba DHL, ni med načini obveščanja iz pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95. Poleg tega je treba ugotoviti, da niti [Urad] niti tožeča stranka, ki celo izrecno trdi, da vročitev prek družbe DHL ni vročitev po pošti, ne trdita, da je bila pošiljka DHL, ki je bila tožeči stranki vročena 28. oktobra 2005, poslana kot priporočena pošiljka, da je družba DHL pooblaščena za tako pošiljanje v Nemčiji in da je bila izpodbijana odločba tožeči stranki vročena na katerega od drugih načinov iz pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95 in pravil od 62 do 66 iste uredbe. Glede tega je treba še opozoriti, da v spremnem dopisu k pošiljki DHL, ki je bila vročena tožeči stranki, nikakor ni navedeno, da gre za priporočeno pošiljko, ampak je v njem izpostavljeno, da je bila ta pošiljka ‚vročena samo prek družbe DHL‘.
23
Iz navedenega izhaja, da obvestilo o izpodbijani odločbi tožeči stranki ni bilo vročeno v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz pravil 61 in 62 Uredbe št. 2868/95.
24
V nasprotju s trditvijo tožeče stranke pa na podlagi te okoliščine ni mogoče sklepati, da je bila ta tožba vložena v skladu s predpisanimi roki.
25
Treba je namreč opozoriti, da je v pravilu 68 Uredbe št. 2868/95, naslovljenem ‚Nepravilnosti pri obveščanju‘, določeno, da se šteje, ‚[č]e je dokument dosegel naslovnika in če [Urad] ne more dokazati, da je bil pravilno vročen, ali če določbe v zvezi z njegovo vročitvijo niso bile upoštevane, […] da je bil dokument vročen na datum, ki ga kot datum prejema določi [Urad].‘
26
To določbo v celoti je treba razumeti tako, da priznava [Uradu] možnost dokazati, kdaj je dokument dosegel naslovnika, če ne more dokazati pravilne vročitve ali če določbe v zvezi z njegovo vročitvijo niso bile upoštevane, in da temu dokazu pripisuje pravne učinke pravilne vročitve (sodba Sodišča prve stopnje z dne 19. aprila 2005 v zadevi Success-Marketing proti UUNT – Chipita (PAN & CO), T-380/02 in T-128/03, ZOdl., str. II-1233, točka 64).
27
V zadevnem primeru med strankama ni sporno, da je tožeča stranka pošiljko DHL prejela 28. oktobra 2005, kar dokazuje tudi spremna evidenca pošiljke, ki jo vodi sodno tajništvo odbora za pritožbe.
28
Torej se na podlagi pravila 68 Uredbe št. 2868/95 šteje, da je bila izpodbijana odločba tožeči stranki vročena 28. oktobra 2005, zato domneve iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 v zadevnem primeru ni mogoče uporabiti. To se poleg tega sklada tudi s pravilom 70(2) Uredbe št. 2868/95, v katerem je določeno, da je, ‚[č]e je […] procesno dejanje vročitev, […] dogodek, ki šteje, prejem vročenega dokumenta, razen če ni predvideno drugače.‘ Prav tako iz ustaljene sodne prakse v zvezi s členom 230, peti odstavek, ES izhaja, da začne rok za pritožbo, če je bil izpodbijani akt vročen naslovniku, teči na dan, ko je zadevni naslovnik ta akt prejel (glede tega glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Bayer proti Komisiji, T-12/90, Recueil, str. II-219, točka 19, ki je bila v pritožbenem postopku potrjena s sodbo Sodišča z dne v zadevi Bayer proti Komisiji, C-195/91 P, Recueil, str. I-5619).
29
V takih okoliščinah in ob upoštevanju dejstva, da je treba na podlagi člena 63(5) Uredbe št. 40/94 tožbo pred Sodiščem prve stopnje vložiti v dvomesečnem roku po datumu obvestila o odločbi odbora za pritožbe, ki ga je mogoče na podlagi člena 102(2) Poslovnika podaljšati za deset dni zaradi oddaljenosti, je treba ugotoviti, da se je rok za pritožbo zoper izpodbijano odločbo iztekel 9. januarja 2006.
30
Ta tožba, ki je bila vložena 16. januarja 2006, je torej prepozna in jo je treba zato zavreči kot nedopustno.“
IV – Pritožba
A – Postopek pred Sodiščem
28.
Tožeča stranka je 11. marca 2007 v sodnem tajništvu vložila pritožbo zoper izpodbijani sklep.
29.
Urad je odgovor na pritožbo vložil 31. maja 2007.
30.
Sodišče je menilo, da je potrebna obravnava, da bi stranki lahko pojasnili svoja stališča o pomenu pravila 62 Uredbe št. 2868/95, zlasti odstavka 3 tega pravila, in o vprašanju, ali lahko pravilo 68 Uredbe št. 2868/95, ki se nanaša na nepravilnosti pri obveščanju, privede do manj ugodne rešitve za tožečo stranko kakor uporaba pravil o obveščanju, določenih v navedenem pravilu 62.
B – Predlogi in trditve strank
31.
Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj izpodbijani sklep razglasi za ničnega in Uradu naloži plačilo stroškov.
32.
Urad Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne kot neutemeljeno in tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
33.
Tožeča stranka se v podporo pritožbi sklicuje na en sam tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravil 61, 62 in 68 Uredbe št. 2868/95.
34.
Navaja, da se odločbe odborov za pritožbe običajno vročajo s pošiljkami DHL in da je Urad tako pošiljanje izenačil z obveščanjem po pošti. Tako izenačitev naj bi bilo mogoče utemeljiti s funkcionalno in institucionalno podobnostjo družbe DHL z nemško pošto, saj je družba DHL 100-odstotna hčerinska družba Deutsche Post AG, prejemnik pa na dan vročitve dokumenta s pošiljko DHL podpiše potrdilo o prejemu.
35.
Odločitev, da spada vročanje s pošiljko DHL med nepravilne načine obveščanja, bi pomenila, da se je Urad namenoma odločil za prakso, katere rezultat so nepravilnosti pri obveščanju v smislu pravila 68 Uredbe št. 2868/95. To bi bilo v nasprotju z obveznostjo Urada, da deluje zakonito, saj ta prejemnika ene od svojih odločb namreč ne more prikrajšati za pravno varnost, kar zadeva izračun roka za pritožbo, in za koristi, ki izvirajo iz domneve iz pravila 62(3) iste uredbe.
36.
Tožeča stranka torej trdi, da je treba pošiljanje izpodbijane odločbe s pošiljko DHL šteti, kot da je bila odločba poslana po pošti v skladu s pravilom 61(2)(a) Uredbe št. 2868/95, in sicer v obliki, primerljivi s priporočeno pošiljko in s povratnico, in, če je to primerno, primerljivi z obvestilom, poslanim z navadno pošto.
37.
Tako naj bi se za datum odpošiljanja izpodbijane odločbe štel datum, naveden v spremnem dopisu sodnega tajništva odbora za pritožbe, to je 26. oktober 2005. Na podlagi domneve iz pravila 62(3) iste uredbe se šteje, da je bila odločba vročena deseti dan po datumu odpošiljanja, torej, zato naj bi bila tožba, ki jo je tožeča stranka vložila v sodnem tajništvu, dopustna.
38.
Kot tožeča stranka tudi Urad najprej trdi, da je mogoče vročitev odločbe odbora za pritožbe z ekspresno/kurirsko pošto izenačiti z obveščanjem po pošti in da je Sodišče prve stopnje napačno uporabilo pravo, ko je menilo, da je treba v tej zadevi uporabiti določbe iz pravila 68 Uredbe št. 2868/95.
39.
Glede tega navaja, da se na podlagi sodne prakse šteje, da je bila odločba naslovniku vročena pravilno, če mu je bila posredovana in se je z njo lahko seznanil. (
8
)
40.
Urad poleg tega navaja, da je mogoče ekspresno/kurirsko pošiljko izenačiti s poštno pošiljko, saj zadevni storitvi delujeta podobno. Glede tega se sklicuje na člen 2 Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta (
9
), v katerem so za namene te direktive „poštne storitve“ opredeljene kot storitve, ki vključujejo sprejem, usmerjanje, prenos in dostavo poštnih pošiljk.
41.
Urad potrjuje, da je velika večina odločb, ki jih pošiljajo njegovi odbori za pritožbe, vročenih z ekspresno/kurirsko pošto.
42.
Urad nato v nasprotju s tožečo stranko trdi, da se domneva iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 ne uporablja, če je na voljo dokaz o vročitvi pošiljke naslovniku.
43.
Urad meni, da bi uporaba te domneve v takem primeru privedla do neenakega obravnavanja naslovnika iz Alicanteja, ki bi poslani dokument prejel že dan po odpošiljanju, in naslovnika s prebivališčem na Cipru, ki bi dokument prejel šele čez pet ali šest dni.
44.
Če naslovnik zadevno odločbo prejme pred desetim dnem po datumu odpošiljanja in se z njo lahko seznani pred tem datumom, ne bi bilo smiselno, da se datum, ko začne teči rok za pritožbo, prestavi na ta deseti dan.
C – Presoja
45.
Podobno kot tožeča stranka in Urad menim, da je Sodišče prve stopnje, ko je presodilo, da je vročitev z ekspresno/kurirsko pošto nepravilna, napačno uporabilo pravo. Navedel bom tudi posledice, ki izhajajo iz te napačne uporabe prava.
1. Vročitev odločbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto je pravilna vročitev v skladu z Uredbo št. 2868/95
46.
Najprej bom pokazal, da vročitev odločbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto spada v okvir pojma „obveščanje po pošti“ iz pravil 61(2)(a) in 62 Uredbe št. 2868/95. Nato bom navedel še razloge, zakaj je treba tako vročitev izenačiti z obveščanjem s priporočeno pošiljko in s povratnico iz pravila 62 Uredbe št. 2868/95.
a) Vročitev odločbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto se šteje za vročitev po pošti
47.
Kot je ugotovilo Sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, sicer drži, da vročitev z ekspresno/kurirsko pošto ni izrecno navedena niti med načini obveščanja, naštetimi v pravilu 61(2) Uredbe št. 2868/95, niti v pravilu 62 te uredbe, ki se nanaša na obveščanje po pošti. Vendar zaradi razlogov, navedenih v nadaljevanju, menim, da je treba tako vročitev šteti za obveščanje po pošti.
48.
Zdi se mi, da pojma „obveščanje po pošti“ iz zgoraj navedenih pravil ni mogoče razlagati strogo ali formalistično.
49.
Ugotavljam namreč, da je v zadevnem pravilu 61(2) Uredbe št. 2868/95 Komisija Evropskih skupnosti navedla vse mogoče načine vročitve oziroma načine vročitve, ki bi jih bilo mogoče predvideti, kot so obveščanje po pošti, vročitev prejemniku v prostorih Urada, oddaja pošiljke v poštni predal na Uradu, telefaks ter vsi drugi tehnični postopki pošiljanja in nazadnje tudi javno obveščanje.
50.
Po mojem mnenju ta seznam dokazuje, da je Komisija želela Uradu omogočiti uporabo kolikor je mogoče širokega nabora načinov pošiljanja. To analizo potrjuje besedilo pravila 61(2)(d) te uredbe, s katerim je predvidena možnost obveščanja po telefaksu ali „na druge tehnične načine“. Ta del stavka dokazuje, da Komisija ni želela omejiti načinov pošiljanja samo na posebna tehnična sredstva, ampak je želela dati Uradu možnost uporabe vseh pripomočkov, ki so bili na voljo ob sprejetju Uredbe št. 2868/95, in pripomočkov, ki bi lahko bili dani na razpolago pozneje.
51.
Na podlagi tega sklepam, da pojma „obveščanje po pošti“ iz pravil 61(2)(a) in 62 Uredbe št. 2868/95 ne smemo razumeti ozko, kakor da se nanaša samo na storitve, ki jih ponujajo nacionalni operaterji, ki so imeli pred odprtjem poštnega sektorja monopol v tem sektorju dejavnosti. (
10
)
52.
Menim, da je Komisija, ko je med postopki obveščanja, ki jih lahko uporabi Urad, navedla pošiljanje po pošti, s tem mislila na sam način pošiljanja, to je vročitev zadevnega akta s pisemsko pošiljko, opremljeno z naslovom, ki jo prevzame izvajalec storitev ter jo prenese in dostavi naslovniku.
53.
Kot trdita stranki, družba za ekspresno dostavo pošiljk ponuja storitev, popolnoma primerljivo s storitvijo, ki jo ponuja javni ali zasebni operater, ki danes v skladu z Direktivo 97/67 v celoti ali deloma zagotavlja univerzalno poštno storitev v državi članici. Ta operater prevzame pošiljko, ki vsebuje odločbo Urada, o kateri je treba obvestiti naslovnika, ter jo prenese in dostavi naslovniku.
54.
Nazadnje se z vročitvijo odločbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto izpolnjuje cilj, zastavljen v pravilih Uredbe št. 2868/95, ki se nanašajo na obveščanje.
55.
Iz sodne prakse izhaja, da je namen vročitve akta naslovniku omogočiti, da se z njim seznani in po potrebi uveljavi pravico do pritožbe. (
11
) Vročitev odločbe prek družbe za ekspresno dostavo pošiljk popolnoma izpolnjuje ta cilj, saj gre pri tem načinu dostave za to, da uslužbenec te družbe naslovniku vroči pisni izvod te odločbe. Menim, da je mogoče kot dokaz uporabiti tudi dejstvo, da ta način pošiljanja včasih uporablja tudi Sodišče, ko v okviru hitrega postopka stranke iz člena 23 Statuta obvesti o predložitveni odločbi in pisnih stališčih teh strank.
56.
Zato menim, da je treba tako vročitev šteti za obveščanje po pošti v skladu s praviloma 61(2) in 62 Uredbe št. 2868/95.
b) Vročitev odločbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto je mogoče izenačiti z obveščanjem s priporočeno pošiljko in s povratnico
57.
Namen postopka obveščanja s priporočeno pošiljko in s povratnico ni samo vročitev zadevnega akta naslovniku, da se ta seznani z njim. Njegov namen je tudi omogočiti, da se z gotovostjo določi datum, ko je bila zadevna vročitev opravljena, saj začne na ta datum teči rok za pritožbo zoper zadevni akt. Nazadnje si pošiljatelj s takim pošiljanjem v primeru izpodbijanja prejema zagotovi tudi dokaz, da je bilo pismo naslovniku dejansko vročeno, in sicer s povratnico, ki jo je podpisal naslovnik ali oseba, ki jo je naslovnik pooblastil in katere identiteto uslužbenec načeloma preveri pred vročitvijo.
58.
Vročitev odločbe z ekspresno/kurirsko pošto nedvomno omogoča poznavanje natančnega datuma vročitve naslovniku. Kot sta navedli stranki, naslovnik ali oseba, ki jo je ta pooblastil za prejetje zadevnega dokumenta, ob vročitvi pošiljke, ki jo opravi družba za ekspresno dostavo pošiljk, podpiše potrdilo o prejemu. Zadevni datum vročitve se nato zapiše v spremno evidenco pošiljke, ki jo vodi sodno tajništvo odbora za pritožbe, ki je izdal obravnavano odločbo.
59.
Poleg tega menim, da družba za ekspresno dostavo pošiljk ni nič manj zanesljiva glede točnosti tega datuma kakor operater, ki ga je država članica pooblastila za to, da v celoti ali deloma zagotavlja javno univerzalno storitev, katere del so na podlagi člena 3(4) Direktive 97/67 storitve, povezane s priporočenimi pošiljkami.
60.
Kot je navedeno v opredelitvi pojma „izvajalec univerzalne storitve“ iz člena 2(13) Direktive 97/67, je mogoče to univerzalno storitev namreč zaupati tudi zasebnim operaterjem. Poleg tega iz osemnajste uvodne izjave te direktive izhaja, da je bistvena razlika med ekspresno/kurirsko pošto in univerzalnimi poštnimi storitvami dejansko v dodani vrednosti, ki jo uporabnikom prinaša ekspresna/kurirska pošta in ki jo je mogoče določiti na podlagi posebne cene, ki so jo uporabniki za te storitve pripravljeni plačati.
61.
Z drugimi besedami, zakonodajalec Skupnosti je ravno zaradi cenovnih razlogov odločil, da morajo biti priporočene pošiljke vključene v okvir univerzalnih storitev.
62.
Zdi se mi, da je v okviru te zadeve edina razlika med vročitvijo z ekspresno/kurirsko pošto in obveščanjem s priporočeno pošiljko in s povratnico v tem, da družba za ekspresno dostavo pošiljk pošiljatelju sistematično ne pošlje potrdila o prejemu, ki ga je podpisal naslovnik akta. Urad torej vnaprej nima dokaza o vročitvi, s katerim bi lahko nasprotoval naslovniku, če bi ta trdil, da zadevnega dokumenta ni prejel.
63.
Vendar menim, da ta razlika na podlagi pravil o obveščanju, določenih z Uredbo št. 2868/95, ni odločilna.
64.
Na podlagi besedila pravila 61 in naslednjih pravil te uredbe namreč ni mogoče z gotovostjo trditi, da začne rok za pritožbo teči samo, če je obveščanje o odločbi Urada opravljeno po pošti, in sicer s priporočeno pošiljko in s povratnico. Z drugimi besedami, ta pravila je mogoče razlagati tako, da mora Urad, če se odloči za obveščanje o odločbi po pošti, to storiti s priporočeno pošiljko in s povratnico. Vendar se ne zdi, da bi bila pri tem izključena uporaba drugih načinov obveščanja iz pravila 61(2) zadevne uredbe.
65.
Drži sicer, da bi bilo mogoče pravilo 66(1) Uredbe št. 2868/95 razlagati obratno. V tem pravilu je določeno, da se obveščanje, „[č]e naslovnikovega naslova ni mogoče ugotoviti ali če se je obveščanje v skladu s pravilom 62 izkazalo za nemogoče tudi po najmanj enem poskusu Urada, […] izvrši z javnim obvestilom“. To določbo bi bilo torej mogoče razlagati tako, da je treba odločbo, za katero velja rok za pritožbo, naslovniku vročiti po pošti, torej s priporočeno pošiljko in s povratnico, če pa se to izkaže za nemogoče, ga je treba o njej obvestiti z javnim obvestilom.
66.
Vendar je taka razlaga sistema obveščanja, določenega z Uredbo št. 2868/95, v nasprotju s pravilom 61(3) te uredbe, na podlagi katerega, naj spomnim, lahko Urad, če je naslovnik navedel številko telefaksa ali podatke za navezavo stikov za medsebojno obveščanje z uporabo drugih tehničnih sredstev, izbere med temi sredstvi obveščanja in obveščanjem po pošti.
67.
Sodišče prve stopnje je glede tega zavzelo jasno stališče v zgoraj navedeni sodbi Success-Marketing proti UUNT – Chipita (PAN & CO), v kateri je odločilo, da Uradu odločb, za katere velja rok za pritožbo, ni treba nujno vročiti po pošti, saj bi se s tako razlago pravila 62(1) Uredbe št. 2868/95 odvzel vsakršen polni učinek drugim načinom vročitve, navedenim v pravilu 61(2) navedene uredbe. (
12
) Na podlagi tega je sklenilo, da je mogoče take odločbe pravno učinkovito vročiti po telefaksu. (
13
)
68.
Menim, da je treba glede na besedilo določb Uredbe št. 2868/95, kar zadeva obveščanje, tako razlago sprejeti. Urad lahko torej odločbo, za katero velja rok za pritožbo, vroči naslovniku po pošti v skladu s pravilom 62 te uredbe, z osebno vročitvijo v skladu s pravilom 63 zadevne uredbe, z oddajo pošiljke v poštni predal na Uradu oziroma po telefaksu ali na druge tehnične načine. Če se izkaže, da ni mogoče uporabiti nobenega od teh načinov obveščanja, mora za to uporabiti javno obveščanje.
69.
Torej je treba pri vprašanju iz obravnavane zadeve upoštevati dejstvo, da Urad, če naslovnika o zadevni odločbi obvesti prek telefaksa in ta trdi, da je ni prejel, prav tako nima na voljo dokumenta z dokazno vrednostjo, enakovredno dokazni vrednosti povratnice, s katerim bi lahko nasprotoval naslovniku. Zato bi bilo v nasprotju s sistemom obveščanja, določenim z Uredbo št. 2868/95, če bi menili, da obveščanja z ekspresno/kurirsko pošto ni mogoče izenačiti z obveščanjem s priporočeno pošiljko in s povratnico, saj mora pri takem obveščanju naslovnik načeloma podpisati potrdilo o prejemu, ki ga je mogoče, če je to potrebno, predložiti Uradu.
70.
Na podlagi teh ugotovitev menim, da je bilo v izpodbijanem sklepu, v katerem je navedeno, da obveščanje z ekspresno/kurirsko pošto ne spada med načine obveščanja iz pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95 in ni pravilno v smislu pravila 68 te uredbe, pri razlagi teh pravil in pravila 62(1) zadevne uredbe napačno uporabljeno pravo.
2. Posledice te napačne uporabe prava za izpodbijani sklep
71.
Urad meni, da izpodbijanega sklepa zaradi napačne uporabe prava ni treba razveljaviti. Po mnenju Urada ničnostna tožba, ki jo je vložila tožeča stranka, ni dopustna, ker naj se domneva iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 ne bi uporabljala, če je na voljo dokaz, da je bila vročitev naslovniku opravljena v desetih dneh po datumu odpošiljanja akta z ekspresno/kurirsko pošto.
72.
Ker je bila izpodbijana odločba tožeči stranki vročena 28. oktobra 2005, naj bi bila ničnostna tožba, ki je bila v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložena, prepozna, saj je bila vložena po izteku dvomesečnega roka po tej vročitvi, podaljšanega za deset dni zaradi oddaljenosti.
73.
S to analizo se ne strinjam. Podobno kot tožeča stranka menim, da se domneva iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 uporablja tudi, če je predložen dokaz, da je bila vročitev opravljena v desetih dneh po datumu odpošiljanja. Tako stališče temelji na naslednjih ugotovitvah.
74.
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je namen rokov za pritožbo zagotavljanje pravne varnosti in preprečevanje kakršnekoli diskriminacije ali samovoljnega obravnavanja pri delovanju sodnega organa. (
14
) Torej je pomembno, da so ti roki navedeni jasno in natančno, da je naslovnik odločbe natančno seznanjen z datumom, od katerega lahko, če je to potrebno, zadevno odločbo izpodbija, in z rokom, ki ga ima za to na voljo.
75.
Naj še enkrat ponovim, da je v pravilu 62(3) Uredbe št. 2868/95 določeno:
„Če se obveščanje izvaja s priporočenim pismom, ne glede na to, ali tudi s povratnico, se šteje, da je pošiljka dostavljena naslovniku deseti dan po odpošiljanju, razen če naslovnik ni prejel pisma ali pa ga je prejel pozneje. […]“
76.
S to določbo je torej izrecno določeno, da zadevna domneva ne velja samo v dveh primerih, in sicer če naslovnik pošiljke ne prejme ali če jo prejme več kakor deset dni po odpošiljanju. (
15
) Na podlagi besedila te določbe se torej ta domneva uporablja tudi, če naslovnik zadevno pošiljko prejme v desetih dneh po odpošiljanju. (
16
)
77.
V nasprotju s stališčem, ki ga je zavzelo Sodišče prve stopnje v izpodbijanem sklepu, ne menim, da je pravilo 70 Uredbe št. 2868/95 lahko v nasprotju s to analizo. V tem pravilu, v skladu s katerim je dogodek, od katerega začne teči rok, prejem vročenega dokumenta, če je tako procesno dejanje vročitev, je izrecno navedeno, da to velja, „razen če ni predvideno drugače“. Prav taka nasprotna določba je pravilo 62(3) Uredbe št. 2868/95. (
17
)
78.
Drži sicer, da bi se lahko v primeru prejema pošiljke v desetih dneh po odpošiljanju zdela uporaba domneve iz zadevne določbe nelogična, saj je načeloma namen obveščanja s priporočeno pošiljko in s povratnico prav z gotovostjo določiti datum, ko je naslovnik seznanjen s sporno odločbo, in torej tudi datum, ko začne teči rok za pritožbo. S tega vidika bi lahko trdili, da je mogoče domnevo o prejemu deseti dan po odpošiljanju uporabiti samo, če ni mogoče z gotovostjo določiti datuma prejema, ker je naslovnik prevzem priporočene pošiljke, ki je bila naslovljena nanj, zavrnil ali ker poštna služba pošiljatelju ni vrnila povratnice.
79.
Kot poudarja Urad, lahko poleg tega uporaba te domneve, če naslovnik pošiljko prejme v desetih dneh po odpošiljanju, privede do neenakega obravnavanja prejemnikov s prebivališčem v bližini Urada, ki lahko pošiljko prejmejo že dan po odpošiljanju, in prejemnikov, ki prebivajo v bolj oddaljenih državah članicah, do katerih lahko poštna pošiljka potuje dalj časa. Po zaslugi zadevne domneve imajo torej prvi za odločitev o tem, ali bodo vložili ničnostno tožbo ali ne, in za njeno pripravo na voljo daljši rok.
80.
Vendar menim, da s to nelogičnostjo in okrnitvijo enakosti naslovnikov ni mogoče utemeljiti razlage pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95, ki bi bila v nasprotju z jasnim in natančnim besedilom te določbe. Mislim, da je treba, kar zadeva roke za pritožbo, dati prednost pravni varnosti in pravici naslovnikov odločbe, da so natančno seznanjeni z rokom, ki ga imajo na voljo.
81.
Poleg tega je treba opozoriti še na dejstvo, da dopis Urada, priložen izvodu izpodbijane odločbe, poslane z ekspresno/kurirsko pošto, ki je bila tožeči stranki vročena 28. oktobra 2005, ni vseboval nobene navedbe glede roka, v katerem je bilo mogoče to odločbo izpodbijati, niti glede datuma, ko je ta rok začel teči. (
18
)
82.
Če Urad želi, da se domneva iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 preneha uporabljati, ko je mogoče dokazati, da je bila vročitev opravljena v desetih dneh po odpošiljanju, mora na Komisijo nasloviti zahtevo, naj besedilo ustrezno spremeni. Kot sem že navedel, je bila Uredba št. 2868/95 dvakrat že spremenjena, in sicer leta 2004 in 2005.
83.
Tako menim, da je treba za datum vročitve izpodbijane odločbe določiti deseti dan po datumu odpošiljanja z ekspresno/kurirsko pošto, to je 5. november 2005. Iz tega sledi, da se je rok dveh mesecev in desetih dni, ki ga je imela na voljo tožeča stranka za vložitev tožbe zoper to odločbo, iztekel . Ker je bil ta dan nedelja, je bil iztek roka v skladu s členom 101(2) Poslovnika Sodišča prve stopnje prenesen na ponedeljek, . Tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, ki je bila vložena na ta dan, je zato treba razglasiti za dopustno.
84.
Sodišču zato predlagam, naj izpodbijani sklep razglasi za ničnega, naj zadevo vrne Sodišču prve stopnje v ponovno odločanje o tožbi za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe in naj odloži odločitev o plačilu stroškov. (
19
)
3. Podredna stališča
85.
Podredno menim, da Sodišče prve stopnje na podlagi pravila 68 Uredbe št. 2868/95 ne more odločiti, da je ničnostna tožba nedopustna, ker je bila vložena po izteku roka, tudi če je treba šteti, da vročitev odločbe Urada z ekspresno/kurirsko pošto ni v skladu s to uredbo.
86.
Ker se razlaga tega pravila, na podlagi katere je Sodišče prve stopnje sprejelo izpodbijani sklep, nanaša neposredno na trajanje roka za pritožbo, ki ga ima na voljo tožeča stranka, in ker iz sodne prakse izhaja, da so določbe, s katerimi so določeni roki za pritožbo, del javnega reda (
20
), je naloga Sodišča, da po uradni dolžnosti preveri, ali so bili ti roki spoštovani. (
21
)
87.
Kot sem navedel zgoraj, iz pravila 62(3) Uredbe št. 2868/95 izhaja, da se šteje, če se odločba odbora za pritožbe Urada, s katero se zavrne zahteva za registracijo znamke Skupnosti, vroči s priporočeno pošiljko in s povratnico, da je naslovnik o tej odločbi obveščen deseti dan po odpošiljanju ali na dan vročitve, če je bila ta opravljena po izteku zadevnega desetdnevnega roka.
88.
Iz tega sledi, da bi bila tožba, ki bi jo tožeča stranka vložila 16. januarja 2006, če bi ji bila izpodbijana odločba vročena s priporočeno pošiljko in s povratnico, dopustna.
89.
Kot izhaja iz navedenih stališč in zgoraj navedene sodbe Success-Marketing proti UUNT – Chipita (PAN & CO), nedvomno drži, da bi lahko Urad uporabil katerega od drugih načinov obveščanja iz pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95, in se v teh primerih sporna domneva ne bi uporabila. Če pa bi Urad uporabil katerega od drugih načinov obveščanja, bi lahko tožeča stranka natančno določila datum, ko je začel teči rok za pritožbo. (
22
) To ne bi veljalo, če bi Sodišče menilo, da je vročitev po ekspresni/kurirski pošti nepravilna in ne spada med načine obveščanja iz pravila 61(2) Uredbe št. 2868/95.
90.
V tem primeru bi morala biti tožeča stranka namreč prepričana, da gre za nepravilnost in da zato velja pravilo 68 Uredbe št. 2868/95. Vendar ne verjamem, da bi bilo mogoče od zadevne družbe zahtevati, da bi vedela, da je praksa obveščanja, ki jo običajno uporablja Urad, nepravilna.
91.
Tako menim, da zaradi dejstva, da je Urad kršil predpise, ki se uporabljajo glede obveščanja, tožeči stranki ni mogoče odvzeti možnosti uporabe najugodnejšega roka za pritožbo, do katerega bi bila upravičena, če bi Urad te predpise upošteval.
92.
V skladu z navedeno sodno prakso namreč o rokih za pritožbo ne morejo odločati stranke ali sodišča, ampak veljajo kot obvezne določbe javnega reda. Torej Urad z nepravilno prakso ne more odbiti rokov za pritožbo, ki glede obveščanja o odločbah izhajajo iz Uredbe št. 2868/95.
93.
Če bi bilo treba na podlagi pravila 68 Uredbe št. 2868/95 odločiti, da je tožba tožeče stranke nedopustna, je po mojem mnenju to pravilo nezakonito in njegova uporaba ni dovoljena. To pomeni, da bi bilo treba, če naj se šteje, da vročitev izpodbijane odločbe tožeči stranki z ekspresno/kurirsko pošto ni skladna z zahtevami iz Uredbe št. 2868/95, šteti, da je taka vročitev brez učinka. V tem primeru bi moral Urad tožečo stranko o izpodbijani odločbi obvestiti na enega od načinov iz pravila 61(2) te uredbe.
94.
Menim, da je taka rešitev v obravnavani zadevi še toliko očitnejša, ker je tožeča stranka Urad seznanila s svojo številko telefaksa in bi ta torej lahko uporabil enega od načinov obveščanja, ki so izrecno določeni s pravilom 61(2) Uredbe št. 2868/95.
V – Predlog
95.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj:
—
sklep Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti z dne 14. decembra 2006 v zadevi K-Swiss proti UUNT (Vzporedni trakovi na čevlju) (T-14/06) razglasi za ničnega;
—
ugovor nedopustnosti, na katerega se je pred Sodiščem prve stopnje Evropskih skupnosti skliceval Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), zavrne kot neutemeljenega;
—
spis vrne Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti, da odloči o predlogih družbe K-Swiss, Inc., ki predlaga razglasitev ničnosti odločbe prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 26. septembra 2005;
—
pridrži odločitev o stroških.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	V nadaljevanju: Urad.
(
3
)	Uredba z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 o znamki Skupnosti (UL L 303, str. 1), kot je bila spremenjena z uredbama Komisije (ES) št. 782/2004 z dne (UL L 123, str. 88) in št. 1041/2005 z dne (UL L 172, str. 4) (v nadaljevanju: Uredba št. 2868/95).
(
4
)	T-14/06, v nadaljevanju: izpodbijani sklep.
(
5
)	Uredba z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1).
(
6
)	Aranžma o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen.
(
7
)	V nadaljevanju: izpodbijana odločba.
(
8
)	Urad navaja sodbo z dne 26. novembra 1985 v zadevi Cockerill-Sambre proti Komisiji (42/85, Recueil, str. 3749).
(
9
)	Direktiva z dne 15. decembra 1997 o skupnih pravilih za razvoj notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti in za izboljšanje kakovosti storitve (UL 1998, L 15, str. 14).
(
10
)	Zakonodajalec Skupnosti se je odločil za postopno odpiranje poštnega sektorja trgu. Za to je sprejel Direktivo 97/67, v kateri je določil ukrepe, potrebne za zagotovitev svobode opravljanja storitev v poštnem sektorju in ohranjanja univerzalne poštne storitve z minimalnim obsegom storitev po dostopni ceni za vse uporabnike, ne glede na njihovo zemljepisno lego v Skupnosti. Vzpostavljanje notranjega trga poštnih storitev se je nadaljevalo z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2002/39/ES z dne 10. junija 2002 o spremembah Direktive 97/67/ES glede nadaljnjega odpiranja trgov poštnih storitev v Skupnosti konkurenci (UL L 176, str. 21), Uredbo (ES) št. 1882/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne o prilagoditvi določb glede odborov, ki pomagajo Komisiji pri uresničevanju njenih izvedbenih pooblastil, predvidenih v aktih, za katere se uporablja postopek iz člena 251 Pogodbe ES, Sklepu Sveta 1999/468/ES (UL L 284, str. 1) in z nedavno sprejeto Direktivo 2008/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne o spremembi Direktive 97/67/ES glede popolnega oblikovanja notranjega trga poštnih storitev v Skupnosti (UL L 52, str. 3).
(
11
)	V zvezi s tem glej zgoraj navedeno sodbo Cockerill-Sambre proti Komisiji (točka 10) in sodbo z dne 6. decembra 1990 v zadevi Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie proti Komisiji (C-180/88, Recueil, str. I-4413, točka 22).
(
12
)	Točke od 58 do 60.
(
13
)	Točka 61.
(
14
)	Glej zlasti sodbo z dne 29. junija 2000 v zadevi Politi proti Evropski ustanovi za usposabljanje (C-154/99 P, Recueil, str. I-5019, točka 15).
(
15
)	To besedilo je enako tudi v nemški in angleški različici Uredbe št. 2868/95.
(
16
)	Pravilo 62(3) Uredbe št. 2868/95 se glede tega razlikuje od člena 79 Poslovnika Sodišča in člena 100 Poslovnika Sodišča prve stopnje, v katerih je določeno, da se šteje, da je priporočena pošiljka vročena naslovniku deseti dan po oddaji te pošiljke na poštnem uradu kraja, v katerem ima Sodišče ali Sodišče prve stopnje sedež, razen če je iz povratnice razvidno, da je bila pošiljka prejeta na drug dan ali če naslovnik obvesti sodnega tajnika v roku treh tednov po obvestitvi po telefaksu ali s katerim drugim tehničnim sredstvom sporočanja, da pisanja, ki naj bi se mu vročilo, ni prejel (moj poudarek).
(
17
)	Rezultat te analize ni odvzem vsega polnega učinka pravilu 70 Uredbe št. 2868/95. To pravilo se namreč še naprej uporablja za določitev datuma, ko začne teči rok za pritožbo, v primeru osebne vročitve v prostorih Urada v skladu s pravilom 63 te uredbe, na podlagi katerega je mogoče vročitev opraviti v prostorih Urada, tako da se dokument osebno vroči naslovniku, ki ob dostavi potrdi prejem.
(
18
)	V tem dopisu je Urad naslovnika opozoril samo na vsebino člena 63 Uredbe št. 40/94, v katerem je določeno, da je treba tožbo zoper odločbo odbora za pritožbe vložiti pri Sodišču prve stopnje.
(
19
)	Glede stroškov glej sodbo z dne 15. maja 2003 v zadevi Pitsiorlas proti Svetu in ECB (C-193/01 P, Recueil, str. I-4837).
(
20
)	Sodba z dne 19. februarja 1981 v zadevi Schiavo proti Svetu (122/79 in 123/79, Recueil, str. 473, točka 22).
(
21
)	Sodba z dne 5. junija 1980 v zadevi Belfiore proti Komisiji (108/79, Recueil, str. 1769, točka 3) in zgoraj navedena sodba Politi proti Evropski ustanovi za usposabljanje (točka 15).
(
22
)	V pravilu 64 Uredbe št. 2868/95 je določeno, da se pri obveščanju z oddajo v poštni predal, odprt pri Uradu, šteje, da je bilo obveščanje opravljeno peti dan po tej oddaji. Na podlagi pravila 65 te uredbe se za obveščanje po telefaksu šteje, da je bilo opravljeno na datum, ko je bilo sporočilo prejeto po telefaksu prejemnika.