SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
ATHANASIOSA RANTOSA,
predstavljeni 12. junija 2025(1)
Zadeva C‑209/24 P
VP
proti
Evropskemu centru za razvoj poklicnega usposabljanja (Cedefop)
„ Pritožba – Javni uslužbenci – Začasni uslužbenec – Zavrnitev podaljšanja pogodbe začasnega uslužbenca za nedoločen čas – Člen 266 PDEU – Ukrepi, potrebni za izvršitev ničnostne sodbe Splošnega sodišča – Izkrivljanje dokazov – Poslovnik Sodišča – Člen 151(1) – Zaupnost komunikacij med odvetniki “
Uvod
1.        VP (v nadaljevanju: pritožnica) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. februarja 2024, VP/Cedefop (T‑563/22, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2024:72), s katero je navedeno sodišče zavrnilo njeno tožbo, s katero je predlagala, prvič, razglasitev ničnosti odločbe izvršnega direktorja Evropskega centra za razvoj poklicnega usposabljanja (Cedefop) z dne 17. decembra 2021 (v nadaljevanju: sporna odločba) in odločbe odbora za pritožbe pri Cedefop z dne 17. junija 2022 (v nadaljevanju: odločba o zavrnitvi pritožbe) ter, drugič, plačilo odškodnine v višini 5.000.000 EUR za povračilo nepremoženjske škode, ki naj bi ji nastala.
2.        Cedefop je sporno odločbo in odločbo o zavrnitvi pritožbe sprejel po sodbi Splošnega sodišča z dne 16. decembra 2020, VP/Cedefop (T‑187/18, v nadaljevanju: ničnostna sodba, EU:T:2020:613), s katero sta bili za nični razglašeni zlasti odločbi, s katerima je Cedefop zavrnil zahtevo pritožnice za podaljšanje njene pogodbe začasnega uslužbenca pri tej agenciji.
3.        V skladu z zahtevo Sodišča se bom v teh sklepnih predlogih osredotočil, prvič, na prvi pritožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 266 PDEU in očitno napako pri presoji, ker naj bi Splošno sodišče izkrivilo dokaze o izvršitvi ničnostne sodbe, ter drugič, na predlog Cedefop, naj se dokument s korespondenco, ki sta si jo izmenjala odvetnika, izloči iz spisa zadeve.
Dejansko stanje
4.        Pritožnica se je 16. novembra 2007 kot začasni uslužbenec zaposlila v centru Cedefop za opravljanje nalog pravnega svetovalca na podlagi pogodbe za določen čas, ki je bila podaljšana do 15. novembra 2017. Pred zadnjenavedenim datumom je izvršnemu direktorju Cedefop poslala zahtevo, naj se njena pogodba podaljša za nedoločen čas od 16. novembra 2017(2), direktor pa je to zahtevo zavrnil z odločbo z dne 12. maja 2017. Pritožnica je zoper to odločbo vložila pritožbo, ki je bila zavrnjena z odločbo odbora za pritožbe pri Cedefop z dne 1. decembra 2017 (v nadaljevanju: odbor za pritožbe), nato pa še tožbo pri Splošnem sodišču.
5.        Splošno sodišče je z ničnostno sodbo, prvič, odločbi z dne 12. maja in 1. decembra 2017 razglasilo za nični,(3) drugič, centru Cedefop naložilo plačilo odškodnine v višini 30.000 EUR za premoženjsko škodo, povzročeno pritožnici, in odškodnine v višini 10.000 EUR za nepremoženjsko škodo, ki jo je ta utrpela, tretjič, zavrnilo tožbo v preostalem in, četrtič, centru Cedefop naložilo plačilo stroškov.
6.        Pritožnica je 8. januarja 2021 novemu izvršnemu direktorju Cedefop poslala zahtevo za izvršitev te sodbe s podaljšanjem njene pogodbe, ta novi direktor pa je – po prvi odločbi(4), ki jo je odbor za pritožbe odpravil,(5) in potem ko je pritožnico povabil, naj predstavi svoje pripombe(6) – v sporni odločbi navedel, da ker je Cedefop plačal vse zneske, katerih plačilo mu je Splošno sodišče odredilo v ničnostni sodbi, za izvršitev te sodbe ni treba sprejeti nobenih dodatnih ukrepov. Pritožba zoper to odločbo, ki jo je pritožnica vložila 3. marca 2022, je bila zavrnjena z odločbo o zavrnitvi pritožbe.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
7.        Pritožnica je s tožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložena 2. septembra 2022, predlagala, prvič, razglasitev ničnosti sporne odločbe, vključno s povezano in neločljivo odločbo o nepodaljšanju njene pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas, in odločbe o zavrnitvi pritožbe, drugič, povračilo nepremoženjske škode, ki naj bi jo utrpela zaradi teh odločb, ter tretjič, naložitev plačila stroškov centru Cedefop.
8.        Pritožnica je navedla pet tožbenih razlogov(7), od katerih je prvega na obravnavi umaknila, medtem ko je Splošno sodišče preostale štiri z izpodbijano sodbo zavrnilo.
9.        Še posebej v zvezi z drugim tožbenim razlogom, ki se je nanašal na neupoštevanje člena 266 PDEU in očitno napako pri presoji, je Splošno sodišče najprej v točki 36 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bila z odločbo o zavrnitvi pritožbe dopolnjena obrazložitev sporne odločbe, ker se je zavrnitev podaljšanja pogodbe pritožnice opirala ne le na preudarke, ki jih je predstavila ta stranka, temveč tudi na preudarke v zvezi z notranjim delovanjem centra Cedefop, kot so povzeti v točki 37 izpodbijane sodbe.
10.      Dalje, Splošno sodišče je v točki 38 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Cedefop izpolnil obveznost, da nadaljuje postopek preučitve zahteve za podaljšanje pogodbe pritožnice in sprejme novo odločbo namesto odločbe z dne 12. maja 2017,(8) ker je Cedefop, kot je razvidno iz obrazložitve odločbe o zavrnitvi pritožbe, v fazi preučitve pritožbe pritožnice menil, da je ni treba vrniti na delovno mesto, in sicer zaradi preudarkov, povezanih z notranjo organizacijo te agencije. Poleg tega je Splošno sodišče v točki 41 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so razlogi, ki utemeljujejo novo zavrnitev zahteve za podaljšanje pogodbe pritožnice, drugačni od razlogov, na katerih je temeljila odločba z dne 12. maja 2017.
11.      Nazadnje, Splošno sodišče je v točkah 43 in 44 izpodbijane sodbe presodilo, prvič, da pritožnica ni izpodbijala utemeljenosti razloga, povezanega z razvojem notranje organizacije centra Cedefop, in drugič, da je ta razlog sam po sebi dovolj za utemeljitev odločbe o nepodaljšanju njene pogodbe. Splošno sodišče je tako v točki 46 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je treba trditve, s katerimi pritožnica izpodbija utemeljenost razloga, da po ničnostni sodbi ni treba sprejeti nobenega ukrepa, ker plačilo odškodnine, določene v tej sodbi, zadostuje za njeno pravilno izvršitev, zavrniti kot brezpredmetne.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
12.      Pritožnica je 17. marca 2024 vložila pritožbo zoper izpodbijano sodbo. Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi, centru Cedefop naloži plačilo odškodnine za nepremoženjsko škodo, ki naj bi jo utrpela, ocenjeno ex aequo et bono na 5.000.000 EUR, in centru Cedefop naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka in postopka pred Splošnim sodiščem.
13.      Cedefop Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne, odredi izločitev Priloge C.1 iz spisa in pritožnici naloži plačilo stroškov.
Analiza
14.      Kot sem navedel v uvodu teh sklepnih predlogov, se bom pri analizi osredotočil na prvega od devetih pritožbenih razlogov pritožnice, ki se nanaša na izkrivljanje elementov spisa,(9) in na predlog za izločitev Priloge C.1 iz spisa, ki ga je vložil Cedefop.
Prvi pritožbeni razlog
15.      Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom, potem ko je navedla, da je Splošno sodišče v točki 38 izpodbijane sodbe sprejelo drugi razlog iz njene tožbe na prvi stopnji s tem, da je priznalo, da mora Cedefop sprejeti nadomestno odločbo za izvršitev ničnostne sodbe,(10) Splošnemu sodišču očita, da je izkrivilo dokaze, zlasti odločbo o zavrnitvi pritožbe. Splošno sodišče naj bi v točkah 22 in od 34 do 38 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da se s sporno odločbo in odločbo o zavrnitvi pritožbe izvaja ničnostna sodba, ker nadomeščata odločbi z dne 12. maja in 1. decembra 2017.
16.      V nadaljevanju bom najprej opozoril na upoštevne vidike presoje, ki jo je opravilo Splošno sodišče, preden bom preučil obstoj izkrivljanja dokazov, ki ga zatrjuje pritožnica.
Presoja Splošnega sodišča
17.      Kot je razvidno iz izreka ničnostne sodbe, je Splošno sodišče odločbi z dne 12. maja in 1. decembra 2017 razglasilo za nični in centru Cedefop naložilo plačilo odškodnine za premoženjsko in nepremoženjsko škodo, povzročeno pritožnici, ter tožbo „v preostalem“ zavrnilo. Razen naložitve plačila odškodnine za premoženjsko in nepremoženjsko škodo ni Splošno sodišče navedlo ničesar drugega o morebitnih naknadnih ukrepih, ki jih mora sprejeti Cedefop.
18.      Po tej ničnostni sodbi je Cedefop sprejel sporno odločbo in v odgovor na pritožbo, ki jo je vložila pritožnica, odločbo o zavrnitvi pritožbe, ki je predmet izpodbijane sodbe.
19.      Splošno sodišče je v točki 34 izpodbijane sodbe poudarilo, da mora Cedefop za izvršitev ničnostne sodbe znova preučiti zahtevo za podaljšanje pogodbe pritožnice in sprejeti novo odločbo namesto odločbe z dne 12. maja 2017 ob upoštevanju izreka ničnostne sodbe in obrazložitve, ki je njegova nujna podpora. Po tem pojasnilu je Splošno sodišče v točki 47 izpodbijane sodbe razsodilo, da pritožnica ne more utemeljeno trditi, da je Cedefop kršil člen 266 PDEU in storil očitno napako pri presoji s tem, da se je odločil, da ne podaljša njene pogodbe o zaposlitvi. Splošno sodišče je do te ugotovitve prišlo na podlagi naslednjih dveh razlogov.
20.      Na prvem mestu, Splošno sodišče je v točki 38 navedene sodbe v bistvu ugotovilo, da je Cedefop izpolnil obveznost, ki jo omenja pritožnica, da nadaljuje postopek v zvezi z zahtevo za podaljšanje in sprejme novo odločbo.(11) Na eni strani je v točki 35 navedene sodbe ugotovilo, da je izvršni direktor Cedefop s sporno odločbo menil, da mu razen plačila odškodnine, ki je bila pritožnici dodeljena z ničnostno sodbo, „ni treba sprejeti nobenega dodatnega ukrepa za izvršitev“. Na drugi strani je v točkah 36 in 37 navedene sodbe poudarilo, da je odbor za pritožbe z odločbo o zavrnitvi pritožbe „dopolnil obrazložitev“ sporne odločbe, „pri čemer je zavrnitev podaljšanja pogodbe oprl tudi na preudarke v zvezi z notranjim delovanjem centra Cedefop“ in zlasti na dejstvo, da je ta „nameraval reorganizirati način zagotavljanja pravne funkcije v agenciji […], ne da bi nameraval osebe znova zaposliti ali znova vzpostaviti prejšnje delovne organizacije“.(12)
21.      Na drugem mestu, Splošno sodišče je v točkah od 39 do 43 izpodbijane sodbe ugotovilo, da centru Cedefop ni treba podaljšati pogodbe pritožnice, ker začasni uslužbenec nima pravice do podaljšanja pogodbe, in da pritožnica, kar zadeva trditev, da je njena vrnitev na delovno mesto skladna z interesom službe, ne izpodbija posebej utemeljenosti razloga, ki se nanaša na razvoj notranje organizacije centra Cedefop.(13) Vseeno je Splošno sodišče v točki 46 te sodbe pojasnilo, da je trditev centra Cedefop, da ni treba sprejeti nobenega naknadnega ukrepa za izvršitev ničnostne sodbe, brezpredmetna, ker je ta agencija v sporni odločbi, ki je bila presojana z vidika obrazložitve v odločbi o zavrnitvi pritožbe, odločila o zahtevi za podaljšanje pogodbe.(14)
22.      Zato iz tega sklepam, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi zavrnitev drugega razloga iz tožbe na prvi stopnji oprlo le na razlog, povzet v točki 20 teh sklepnih predlogov, ki temelji na „razvoju notranje organizacije centra Cedefop“, in posebej na preudarek, da je ta agencija „nameravala razviti notranjo organizacijo in reorganizirati način zagotavljanja pravne funkcije v agenciji“.
23.      Po tem pojasnilu je treba preveriti, ali je, kot trdi pritožnica, Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je Cedefop pravilno izvršil ničnostno sodbo, izkrivilo dokaze in še posebej odločbo o zavrnitvi pritožbe.
Izkrivljanje dokazov
24.      Pritožnica trdi, da je Cedefop do septembra 2023 dosledno trdil, da se ne zahteva nobena odločba v zvezi z izvršitvijo ničnostne sodbe in da ta ni bila sprejeta(15), medtem ko je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi na podlagi izkrivljanja dejanskega stanja domnevalo, da je bila sprejeta odločba, s katero sta bili nadomeščeni odločbi z dne 12. maja in 1. decembra 2017, ki sta bili razglašeni za nični, saj je presodilo, da je odločba o zavrnitvi pritožbe taka nadomestna odločba. Cedefop odgovarja, da čeprav mu ni bilo treba, je znova preučil zahtevo za podaljšanje pogodbe pritožnice in jo po tej ponovni preučitvi zavrnil. Odbor za pritožbe naj bi namreč v odločbi o zavrnitvi pritožbe primarno ugotovil, da centru Cedefop ni nujno treba znova preučiti zahtevo za podaljšanje pogodbe, podredno pa, da je to zahtevo vseeno preučil (in jo zavrnil).
25.      V zvezi s tem naj opozorim, da je iz člena 266, prvi odstavek, PDEU razvidno, da mora institucija, katere akt je bil razglašen za ničen, sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe, s katero je bil ta akt razglašen za ničen.(16)
26.      Poleg tega v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU in člena 58, prvi odstavek, Statuta izhaja, da je Splošno sodišče edino pristojno, prvič, za ugotavljanje dejanskega stanja, razen če bi iz dokazil v spisu, ki so mu bila predložena, izhajalo, da so njegove ugotovitve dejansko napačne, in drugič, za presojo teh dejstev. Iz tega sledi, da presoja dejanskega stanja, razen pri izkrivljanju dokazov, predloženih Splošnemu sodišču, ni pravno vprašanje, ki bi bilo predmet nadzora Sodišča.(17) Za tako izkrivljenje gre, če se brez upoštevanja novih dokazov ugotovi, da je presoja obstoječih dokazov očitno napačna ali očitno v nasprotju z njihovim besedilom. Tako izkrivljanje pa mora biti očitno razvidno iz listin iz spisa, ne da bi bilo treba dejstva in dokaze ponovno presojati. Poleg tega mora pritožnik, če zatrjuje izkrivljanje dokazov, natančno opredeliti dokaze, ki naj bi jih Splošno sodišče izkrivilo, in dokazati napake pri presoji, ki naj bi po njegovem mnenju to sodišče pripeljale do tega izkrivljanja.(18)
27.      V obravnavani zadevi je Cedefop po ničnostni sodbi sprejel sporno odločbo, ki je bila pozneje potrjena z odločbo o zavrnitvi pritožbe, ki je, kot Splošno sodišče poudarja v točki 38 izpodbijane sodbe, prav tako upoštevna za preučitev zakonitosti sporne odločbe.
28.      Menim, da je Cedefop s tem izvršil ničnostno sodbo v skladu s členom 266 PDEU in izpolnil svojo obveznost, da odgovori na zahtevo in poznejšo pritožbo pritožnice. V zvezi s tem se zdi, da pritožnica v svojih trditvah zamenjuje dva različna vidika: na eni strani vprašanje obstoja odločbe za izvršitev ničnostne sodbe in na drugi strani utemeljenost odločbe, s katero je bila po mnenju centra Cedefop izvršena ničnostna sodba (in sicer sporne odločbe, dopolnjene z odločbo o zavrnitvi pritožbe).
29.      Vseeno je treba preučiti, ali je Splošno sodišče, kot trdi pritožnica, z ugotovitvijo, da je Cedefop izvršil to sodbo, izkrivilo dokaze in še posebej odločbo o zavrnitvi pritožbe.
30.      V zvezi s tem, na prvem mestu, ugotavljam, da je izvršni direktor Cedefop s sporno odločbo odgovoril na zahtevo za izvršitev ničnostne sodbe, ki jo je predložila pritožnica, pri čemer je v bistvenem poudaril, da bodo učinki nezakonitosti, ki jo je Splošno sodišče ugotovilo v ničnostni sodbi, izničeni s plačilom nadomestila, ki ga je odredilo to sodišče.
31.      Na drugem mestu, ugotavljam, da je odbor za pritožbe z odločbo o zavrnitvi pritožbe med drugim preučil razlog v zvezi s kršitvijo člena 266 PDEU s strani centra Cedefop. Cedefop je zlasti na straneh 16 in 17 te odločbe zavrnil trditve, ki so se nanašale na „obrazložitev [ničnostne sodbe] v zvezi z ukinitvijo pravne službe in nepodaljšanjem pogodbe pritožnice“.(19) Ta del navedene odločbe je v bistvu sestavljen iz treh trditev, s katerimi je ta odbor za pritožbe pojasnil:
–        naprej, da je Splošno sodišče ex aequo et bono določilo odškodnino za celotno premoženjsko in nepremoženjsko škodo ob upoštevanju, da je pritožnica zaradi ugotovljenih nepravilnosti „izgubila možnost“, da se njena pogodba podaljša,(20) ter da se Splošno sodišče ni opredelilo in se ni moglo opredeliti glede vprašanja ponovne uvedbe notranje pravne službe v centru Cedefop(21);
–        dalje, da je odločitev o uvedbi delovnega mesta notranjega pravnega svetovalca v centru Cedefop(22) sprejel izvršni direktor in podprl izvršni odbor(23) ter da ta odločitev ni povezana, prvič, s posebnim položajem pritožnice, drugič, s preučitvijo, na kateri temelji odločitev prejšnjega direktorja o nepodaljšanju njene pogodbe, in tretjič, z ničnostno sodbo;
–        nazadnje, da namerava Cedefop na podlagi temeljite in pregledne preučitve statusa quo reorganizirati način zagotavljanja pravne funkcije, da bi omejil ugotovljena tveganja, ne da bi nameraval osebe znova zaposliti ali znova vzpostaviti prejšnje delovne organizacije.
32.      Na tretjem in zadnjem mestu, poudarjam, da je Splošno sodišče v točki 18 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je s sporno odločbo „izvršni direktor Cedefop […] pravzaprav odločil, da ni treba podaljšati pogodbe o zaposlitvi pritožnice“, v točki 38 te sodbe pa je pojasnilo, da je Cedefop z odločbo o zavrnitvi pritožbe – s katero je bila glede na njegovo presojo iz točke 22 navedene sodbe dopolnjena obrazložitev sporne odločbe – preučil in zavrnil zahtevo za podaljšanje pogodbe, „pri čemer se je oprl na preudarke v zvezi z notranjo organizacijo te agencije“.(24)
33.      V tem kontekstu je treba presoditi, ali je Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je odbor za pritožbe z odločbo o zavrnitvi pritožbe navedel dodaten razlog za zavrnitev zahteve pritožnice, v izpodbijani sodbi izkrivilo dokaze. Ta presoja se v bistvenem nanaša na razlago tretje trditve, predstavljene v točki 31 teh sklepnih predlogov, v skladu s katero je ta odbor opozoril, da notranja reorganizacija centra Cedefop in zlasti njegove pravne službe ne vključuje nobenega namena, da osebe znova zaposli ali znova vzpostavi prejšnje delovne organizacije.(25)
34.      V zvezi s tem drži, da ni očitno, da je odbor za pritožbe s to trditvijo želel obrazložiti zavrnitev podaljšanja pogodbe pritožnice, pri čemer bi se oprl tudi na dodaten razlog poleg tega, na katerem temelji sporna odločba, in sicer, kot poudarja Splošno sodišče v točki 38 te sodbe, „na preudarke v zvezi z notranjo organizacijo te agencije“.(26) Vendar ni mogoče izključiti, da je ta odlomek mogoče razumeti kot implicitno zavrnitev zahteve za podaljšanje pogodbe pritožnice. Odbor za pritožbe se je namreč s tem, da je ugotovil, da iz razlogov, ki niso povezani z osebnim položajem pritožnice, so pa povezani z notranjo organizacijo pravne službe, agencija ni imela namena „osebe znova zaposliti ali znova vzpostaviti prejšnje delovne organizacije“, lahko zgolj implicitno skliceval na neobstoj potrebe po podaljšanju pogodbe pritožnice, kar pomeni podredno obrazložitev, drugačno od enotne obrazložitve sporne odločbe, ki je bila omejena na ugotovitev, da centru Cedefop ni treba sprejeti nobenega drugega ukrepa za izvršitev ničnostne sodbe.
35.      Zato ob upoštevanju te možnosti, ki jo je vsaj mogoče zagovarjati, menim, da potrebni pogoji za ugotovitev izkrivljanja dokazov, kot so povzeti v točki 26 teh sklepnih predlogov, niso izpolnjeni in da, natančneje, presoja dokazov, to je odločbe o zavrnitvi pritožbe, s strani Splošnega sodišča ni očitno v nasprotju z besedilom te odločbe.
36.      Če bi se Sodišče strinjalo s to razlago, bi bilo treba prvi pritožbeni razlog torej zavrniti.
37.      Nasprotno pa, če bi Sodišče menilo, da je Splošno sodišče v obrazložitvi izkrivilo dokaze, bo treba prvi pritožbeni razlog sprejeti in posledično razveljaviti izpodbijano sodbo. Kot je namreč razvidno iz točk 37, 43 in 44 te sodbe, se je Splošno sodišče pri zavrnitvi tožbe na prvi stopnji oprlo le na razlog iz sporne odločbe, ki temelji na razvoju notranje organizacije Cedefop.(27) V tem primeru bo treba preučiti možnost, da Sodišče odloči o tožbi na prvi stopnji, kar bom obravnaval v naslednjih točkah teh sklepnih predlogov.
Tožba na prvi stopnji
38.      Člen 61 Statuta določa, da če Sodišče razveljavi odločitev Splošnega sodišča, lahko samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
39.      Menim, da bi bilo v okviru te zadeve tako, če bi Sodišče presodilo, da je treba izpodbijano sodbo razveljaviti. V takem položaju bi namreč imelo na voljo vse potrebne elemente za odločitev o drugem razlogu iz tožbe na prvi stopnji, ki se nanaša na kršitev člena 266 PDEU in očitno napako pri presoji.(28)
40.      Pritožnica s tem pritožbenim razlogom v bistvu navaja dve trditvi. Trdi, prvič, da je moral Cedefop za izvršitev ničnostne sodbe nadaljevati postopek preučitve zahteve za podaljšanje njene pogodbe in sprejeti novo odločbo, s katero bi nadomestil sporno odločbo, ter drugič, da je podaljšanje te pogodbe edini možni ukrep za odpravo nepravilnosti, ugotovljenih v ničnostni sodbi.
41.      Glede prve trditve naj spomnim, da je na eni strani iz člena 266, prvi odstavek, PDEU razvidno, da mora institucija, katere akt je bil razglašen za ničen, sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev sodbe, s katero je bil ta akt razglašen za ničen, ter da je na drugi strani Cedefop po ničnostni sodbi moral sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev te sodbe,(29) in kot priznava samo Splošno sodišče v točki 34 izpodbijane sodbe, sprejeti nov akt za nadomestitev odločbe z dne 12. maja 2017.
42.      Po ničnostni sodbi je Cedefop sprejel sporno odločbo, ki je bila potrjena z odločbo o zavrnitvi pritožbe. Čeprav ta agencija v sporni odločbi ni znova preučila zahteve za podaljšanje pogodbe pritožnice, ji je vseeno odgovorila, da ji ni treba sprejeti nobenega drugega ukrepa, razen da plača nadomestilo, katerega plačilo ji je naložilo Splošno sodišče, kar nenazadnje implicitno pomeni, da ni treba podaljšati pogodbe o zaposlitvi pritožnice.(30)
43.      V okviru odločbe o zavrnitvi pritožbe je odbor za pritožbe to obrazložitev potrdil, pri čemer je med drugim poudaril, da nadomestilo, ki ga je Splošno sodišče naložilo v ničnostni sodbi – ki ga je pritožnica sama zahtevala za nadomestitev premoženjske škode, povzročene z nepodaljšanjem njene pogodbe – pomeni „pravično odškodnino za celotno premoženjsko škodo, ki [ji je] nastala“, kot je Splošno sodišče razsodilo v točki 201 ničnostne sodbe.
44.      Z vidika teh elementov menim, da je Cedefop s sporno odločbo, kot je bila potrjena z odločbo o zavrnitvi pritožbe, implicitno znova ocenil zahtevo za podaljšanje pogodbe pritožnice, pri čemer je menil, da mu ni treba sprejeti nobenega drugega ukrepa, razen plačila nadomestila, ki mu ga je naložilo Splošno sodišče.
45.      Glede druge trditve ugotavljam, kot Splošno sodišče poudarja v točkah 25, 26 in 41 izpodbijane sodbe, da začasni uslužbenec nima pravice do podaljšanja pogodbe, saj je možnost podaljšanja te pogodbe zgolj možnost, prepuščena prostemu preudarku pristojnega organa in institucij, ki imajo široko diskrecijsko pravico pri organizaciji svojih služb.(31) Ti preudarki so še toliko bolj upoštevni, kadar gre za nadomestitev pogodbe za določen čas s pogodbo za nedoločen čas, ki ustvarja trdnejšo in časovno bolj neomejeno vez med institucijo in zadevnim uslužbencem.(32) Iz tega sledi, da izvršitve ničnostne sodbe ni bilo nujno treba uresničiti s podaljšanjem pogodbe pritožnice.(33)
46.      Zato neodvisno od utemeljenosti njegovega odgovora, ki je predmet drugih pritožbenih razlogov,(34) menim, da je Cedefop sprejel ukrepe za izvršitev ničnostne sodbe na podlagi člena 266 PDEU.
47.      Skratka, če bi Sodišče presodilo, da je treba sprejeti prvi pritožbeni razlog in posledično dokončno odločiti o tožbi na prvi stopnji, predlagam, naj se drugi razlog iz tožbe na prvi stopnji zavrne.
Predlog za izločitev Priloge C.1 iz spisa
48.      Cedefop v odgovoru na pritožbo Sodišču predlaga, naj na podlagi člena 151 Poslovnika iz spisa izloči Prilogo C.1 k pritožbi, ki vsebuje korespondenco, ki so si jo izmenjale pritožnica, njena nekdanja pravna svetovalka in tretja oseba ter v katero je bila „kopirana in prilepljena“ vsebina elektronskega sporočila, ki ga je pravni svetovalec centra Cedefop 2. aprila 2021 poslal nekdanji pravni svetovalki pritožnice v zvezi z možnostjo začetka pogovorov med strankama, da bi spor rešili mirno.(35) Cedefop v bistvenem trdi, da za zadevno korespondenco velja zaupnost komunikacije med odvetniki v skladu z belgijskim kodeksom poklicne etike odvetnikov, in poudarja, da niti pritožnica niti njen sedanji svetovalec nista bila naslovnika spornega elektronskega sporočila, pritožnica pa trdi, prvič, da je zaupnost iz tega kodeksa notranje pravilo barreau de Bruxelles (odvetniška zbornica v Bruslju, Belgija), ki nje ne zavezuje, in drugič, da je ta korespondenca odločilen dokaz, ki podpira njeno stališče.(36)
49.      Uvodoma opozarjam, da pravo Unije ne določa nobenega posebnega pravila glede uporabe dokazov. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je načelo, ki se uporablja v zvezi s tem, načelo proste presoje dokazov, iz katerega izhaja, da je mogoče dopustnost pravočasno predloženega dokaza pred sodiščem Unije izpodbijati le na podlagi dejstva, da je bil ta dokaz pridobljen nezakonito.(37) Natančneje, ob dokazih, ki jih je stranka nezakonito predložila, je treba pretehtati interese strank v postopku, povezane z njihovo pravico do poštenega sojenja, ob upoštevanju interesov, ki so varovani s pravili, ki so bila kršena ali obidena pri pridobivanju takih dokazov.(38) Iz tega izhaja, da mora sodišče Unije, ki mu je predložen predlog za izločitev dokazov, tehtati med interesi tožeče stranke, ki je te dokaze predložila, zlasti ob upoštevanju njihove koristnosti za presojo utemeljenosti tožbe, vložene pri njem, ter interesi nasprotne stranke, na katere bi lahko ohranitev navedenih dokazov v spisu konkretno in dejansko vplivala.(39)
50.      Glede položaja v obravnavani zadevi moram opozoriti še, da je Sodišče sicer res že zdavnaj priznalo pravico do spoštovanja zaupnosti korespondence med odvetnikom in njegovo stranko,(40) zlasti kot izraz načel pravice do poštenega sojenja in spoštovanja zasebnega življenja, kot sta potrjeni v členih 47 in 7 Listine(41) oziroma členih 6 in 8 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu (v nadaljevanju: EKČP).(42)
51.      Vendar se mi zdi, da varstvo zaupnosti komunikacije med odvetnikom in njegovo stranko – ki poleg tega predvsem ščiti interese stranke – ne velja v vseh okoliščinah za korespondenco med odvetniki, razen če je ta komunikacija del komunikacije med odvetnikom in stranko.(43) Varstvo zaupnosti korespondence med odvetniki se namreč na nacionalni ravni običajno zagotavlja s pravili poklicne etike, ki jih sprejmejo pristojne odvetniške zbornice, eventualno po pooblastilu zakonodajalca, in zavezuje le odvetnike, za katere veljajo ta pravila.(44)
52.      Ob predpostavki, da je v obravnavanem primeru nekdanja odvetnica pritožnice, kot trdi Cedefop, kršila pravila poklicne etike odvetniške zbornice v Bruslju,(45) odgovornost, ki izhaja iz te kršitve, zadeva le to odvetnico. Zgolj taka kršitev – ob predpostavki, da je dokazana – načeloma ne more povzročiti, da bi bilo pritožnici prepovedano predložiti dokaze, ki jih ni pridobila nezakonito.(46)
53.      Te ugotovitve ne omaje dejstvo, da je šlo v obravnavanem primeru za korespondenco, v kateri je bila predvidena možnost mirne rešitve spora, ker se ta korespondenca nikakor ni nanašala na morebitno izmenjavo zaupnih informacij o vsebini morebitne mirne rešitve spora, temveč je bila v njej zgolj izražena načelna pripravljenost centra Cedefop za začetek takih pogajanj.(47) Poleg tega se sodna praksa, ki jo navaja ta center, nanaša na dostop tretjih oseb do nekaterih dokumentov, ki jih je Komisija pripravila v okviru tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti, in v tej zadevi očitno ni upoštevna.(48)
54.      V teh okoliščinah predlagam, naj se predlog centra Cedefop za izločitev Priloge C.1 iz spisa zavrne.(49)
Predlog
55.      Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj:
–        pritožbo zavrne ali, če bi Sodišče presodilo, da je treba sprejeti prvi pritožbeni razlog, razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. februarja 2024, VP/Cedefop (T‑563/22, EU:T:2024:72), in zavrne drugi razlog iz tožbe, ki jo je VP vložila pri Splošnem sodišču;
–        zavrne predlog za izločitev Priloge C.1 iz spisa zadeve.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      Njena zahteva je temeljila na členu 90(1) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), ki se na podlagi člena 46 Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije uporabljajo za začasne uslužbence.
3      Splošno sodišče je v bistvu razsodilo, prvič, da odločba z dne 12. maja 2017 vsebuje očitno napako pri presoji v delu, v katerem je bilo nepodaljšanje pogodbe pritožnice utemeljeno z načrtovano ukinitvijo pravne službe centra Cedefop, in drugič, da je bila ta odločba, ker ni mogoče izključiti, da je lahko temeljila na ločenem razlogu, povezanem z izgubo zaupanja direktorja Cedefop v pritožnico, sprejeta ob kršenju pravice do izjave, pravice do obrambe in člena 26 Kadrovskih predpisov.
4      Izvršni direktor je v dopisu z dne 2. marca 2021 (v nadaljevanju: odločba z dne 2. marca 2021) trdil, da se za izvršitev navedene sodbe zahteva le povračilo premoženjske in nepremoženjske škode, ker so bili učinki nezakonitosti, ki jo je ugotovilo Splošno sodišče, izravnani s plačilom odškodnine.
5      Predsednik odbora za pritožbe je pritožnici, potem ko je vložila pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov, 29. julija 2021 poslal dopis, v katerem je navedel, da je ta odbor na sestanku 16. julija 2021 odločil, da ugodi njeni pritožbi z dne 28. aprila 2021 in „odpravi“ odločbo z dne 2. marca 2021, ker pritožnica ni imela priložnosti predstaviti pripomb glede te odločbe. Medtem je Splošno sodišče tožbo pritožnice zoper odločbo z dne 2. marca 2021 zavrnilo s sklepom z dne 20. maja 2022, VP/Cedefop (T‑534/21, EU:T:2022:327).
6      Navedeni novi direktor je 7. septembra 2021 pritožnici poslal dopis, v katerem jo je obvestil, da ne namerava sprejeti dodatnih ukrepov, ki jih je pritožnica zahtevala v okviru svoje zahteve, ker je bila ničnostna sodba že v celoti izvršena, in jo pozval k predstavitvi pripomb glede načrtovane odločbe, kar je storila 15. oktobra 2021.
7      Ti tožbeni razlogi so se nanašali na nepristojnost odbora za pritožbe (prvi tožbeni razlog), kršitev člena 266 PDEU in očitno napako pri presoji (drugi tožbeni razlog), neupoštevanje dolžnosti skrbnega ravnanja (tretji tožbeni razlog), kršitev načel varstva legitimnih pričakovanj, enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije (četrti tožbeni razlog) ter zlorabo pooblastil (peti tožbeni razlog).
8      Ugotavljam, da je besedilo točke 38 izpodbijane sodbe nejasno. Splošno sodišče je namreč najprej ugotovilo, da „pritožnica trdi, da mora Cedefop za izvršitev [ničnostne sodbe] nadaljevati postopek […] in sprejeti novo odločbo“, ne da bi se izrecno opredelilo do obstoja take obveznosti, nato pa je na to trditev odgovorilo, da je „[v]endar […] treba ugotoviti, da je Cedefop v obravnavanem primeru izpolnil to obveznost“ (moj poudarek).
9      Drugi pritožbeni razlogi, ki jih navaja pritožnica, se nanašajo na kršitev obveznosti, da se po uradni dolžnosti preveri in ugotovi neobstoj pristojnosti odbora za pritožbe za sprejetje odločbe v zvezi z izvršitvijo ničnostne sodbe (drugi in tretji pritožbeni razlog), kršitev načela „z zakonom ustanovljenega sodišča“, priznanega v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), in nepristojnost Splošnega sodišča za razveljavitev ničnostne sodbe (četrti in peti pritožbeni razlog), kršitev člena 266 PDEU (šesti pritožbeni razlog), kršitev pravnega načela, ki izhaja iz sodb z dne 25. oktobra 2013, Komisija/Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557, točki 71 in 73), in z dne 16. oktobra 2019, ZV/Komisija (T‑684/18, EU:T:2019:748, točka 20) (sedmi pritožbeni razlog), neobstoj obrazložitve (osmi pritožbeni razlog) in nazadnje kršitev pravice do izjave, določene v členu 47 Listine (deveti pritožbeni razlog). Vsi ti pritožbeni razlogi so usmerjeni samo proti obrazložitvi izpodbijane sodbe, na katero se je Splošno sodišče oprlo za zavrnitev drugega razloga iz tožbe na prvi stopnji, ki se je nanašal na kršitev člena 266 PDEU in očitno napako pri presoji (glej v zvezi s tem točko 9 teh sklepnih predlogov).
10      Pritožnica s tem pritožbenim razlogom trdi, prvič, da mora Cedefop za izvršitev ničnostne sodbe nadaljevati postopek preučitve zahteve za podaljšanje njene pogodbe in sprejeti novo odločbo, s katero bo nadomestil sporno odločbo, ter drugič, da je podaljšanje njene pogodbe edini možni ukrep za odpravo nepravilnosti, ugotovljenih v ničnostni sodbi. Ugotavljam, da čeprav pritožnica v naslovu točke VII.1 in v točki 52 pritožbe trdi, da je Splošno sodišče „sprejelo“ drugi tožbeni razlog, se po mojem mnenju sklicuje na to, da je Splošno sodišče, čeprav je ta tožbeni razlog zavrnilo, po njenem mnenju priznalo „obveznost [Cedefop], da sprejme nadomestno odločbo“.
11      Glej opombo 8 teh sklepnih predlogov.
12      Ta razlog je razviden s strani 16 in 17 odločbe o zavrnitvi pritožbe.
13      V točki 44 te sodbe je pojasnjeno, da „ta razlog, razdelan v odločbi o zavrnitvi pritožbe, sam po sebi zadostuje za utemeljitev odločitve, da se pogodba pritožnice ne podaljša“.
14      Povedano drugače, Splošno sodišče je zavrnilo trditev pritožnice, da je Cedefop kršil člen 266 PDEU in storil očitno napako pri presoji, ker je neodvisno od vprašanja, ali je bilo treba sprejeti ukrepe, ta agencija vsekakor sprejela odločbo za izvršitev ničnostne sodbe.
15      Hkrati in nekoliko protislovno pritožnica trdi, da je izvršni direktor Cedefop zavrnil njeno zahtevo za vrnitev na delovno mesto kljub izreku ničnostne sodbe.
16      Sodišče je razsodilo, da morajo na podlagi te določbe, kadar je bil nek akt razglašen za ničen ali je bilo ugotovljeno, da je neveljaven, institucije, ki so ta akt sprejele, zgolj sprejeti ukrepe za izvršitev te sodbe. Zato imajo institucije široko diskrecijsko pravico pri izbiri načina za odpravo ugotovljene nezakonitosti, pri čemer morajo biti ti ukrepi v skladu z izrekom zadevne sodbe in z obrazložitvijo, ki je njegova nujna podlaga (glej zlasti sodbo z dne 29. novembra 2018, Bank Tejarat/Svet, C‑248/17 P, EU:C:2018:967, točka 68 in navedena sodna praksa). Splošno sodišče je pojasnilo, da mora uprava pri izvrševanju diskrecijske pravice, ki jo ima na podlagi člena 266 PDEU, izbrati med različnimi možnimi ukrepi, ki so skladni z obrazložitvijo ničnostne sodbe ter načeli in pravili prava Unije, da se interesi službe uskladijo s potrebo po ustrezni zaščiti pravic pritožnice, in da mora pri iskanju izvedbenega ukrepa zadevna institucija ali organ zaradi spoštovanja načel in pravil prava Unije zlasti preprečiti, da sprejeti ukrepi ne vsebujejo enakih nepravilnosti, kot so bile ugotovljene v ničnostni sodbi (glej zlasti sodbo z dne 23. oktobra 2024, ZR/EUIPO, T‑634/22, EU:T:2024:746, točki 42 in 45 ter navedena sodna praksa).
17      Glej sodbo z dne 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑130/22 P, EU:C:2024:1018, točka 26 in navedena sodna praksa).
18      Glej sodbo z dne 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑130/22 P, EU:C:2024:1018, točka 27 in navedena sodna praksa).
19      Ti odlomki sestavljajo zadnji del točke C te odločbe.
20      Odbor za pritožbe poudarja, da je pritožnica sama zahtevala povračilo premoženjske škode, ki ji je nastala zaradi nepodaljšanja pogodbe.
21      Odbor za pritožbe opozarja, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Splošno sodišče pri izvajanju svojih pristojnosti institucijam ne more izdati odredb ali te institucije nadomestiti.
22      Ta odločitev je razvidna iz sklepov izvršnega odbora, predstavljenih 3. marca 2021, ki jih je pritožnica omenila v pritožbi.
23      Odbor za pritožbe navaja, da je bil predlagani časovni okvir za začetek zadevnega postopka zaposlitve tesno povezan z rezultatom postopka zaposlitve direktorja za človeške vire.
24      Splošno sodišče se opira na tretjo trditev, navedeno v točki 31 teh sklepnih predlogov.
25      Naj spomnim, da se ta odlomek odločbe o zavrnitvi pritožbe v angleškem izvirniku glasi tako: „[b]ased on a thourough and transparent assessment of the status quo performed in 2021 on the basis of 2020 data, Cedefop intends to reorganise the way the legal function works to mitigate the identified risks without intending to reinstate persons or past working organisations“ („Cedefop namerava na podlagi temeljite in pregledne preučitve statusa quo, opravljene leta 2021 na podlagi podatkov za leto 2020, reorganizirati način zagotavljanja pravne funkcije, da bi omejil ugotovljena tveganja, ne da bi nameraval osebe znova zaposliti ali znova vzpostaviti prejšnje delovne organizacije“).
26      Povedano drugače, zdi se, da odbor za pritožbe z navedeno trditvijo v bistvenem zgolj zavrača trditev pritožnice, ki se v bistvu nanaša na to, da je odločitev izvršnega direktorja Cedefop za ponovno uvedbo delovnega mesta notranjega pravnega svetovalca v centru Cedefop, ki jo je podprl izvršni odbor, nujno zahtevala podaljšanje njene pogodbe, ne da bi se izrekel o nujnosti ali smotrnosti tega podaljšanja.
27      Ugotoviti je treba, da je težko razumeti razlog, iz katerega je Splošno sodišče odločilo le o enem od dveh razlogov, ki ga je našlo v sporni odločbi, kot je bila dopolnjena z odločbo o zavrnitvi pritožbe, ne da bi se mu zdelo potrebno odločiti o po mnenju centra Cedefop glavnem razlogu za zavrnitev zahteve pritožnice – to je, da ni bilo treba sprejeti nobenega naknadnega ukrepa za izvršitev ničnostne sodbe – ki ga je Splošno sodišče zgolj štelo za brezpredmetnega.
28      Ker je predmet teh sklepnih predlogov omejen na prvi pritožbeni razlog, ta analiza ne vpliva na preučitev drugih pritožbenih razlogov.
29      Glej točko 17 teh sklepnih predlogov.
30      Splošno sodišče se je v tem smislu izreklo v točki 18 izpodbijane sodbe.
31      Glej med drugim v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑130/22 P, EU:C:2024:1018, točka 39).
32      To je potrjeno z ustaljeno sodno prakso Splošnega sodišča (glej sodbo z dne 9. novembra 2022, QM/Europol, T‑164/21, EU:T:2022:695, točka 83 in navedena sodna praksa).
33      V zvezi s tem se zdi, da pritožnica zamenjuje na eni strani obveznost centra Cedefop, da po ničnostni sodbi sprejme novo odločbo o zahtevi za podaljšanje njene pogodbe, in na drugi strani razloge, na katerih temelji nova odločba (sporna odločba, potrjena z odločbo o zavrnitvi pritožbe). Povedano drugače, vprašanje, ali so razlogi, navedeni v teh odločbah, utemeljeni, je tesno povezano z utemeljenostjo teh odločb, neodvisno od vprašanja, ali je ta agencija sprejela odločbo za izvršitev ničnostne sodbe.
34      Glej opombo 9 teh sklepnih predlogov.
35      To elektronsko sporočilo je bilo poslano po zahtevi, ki jo je pritožnica poslala centru Cedefop in v kateri je zahtevala, naj se ničnostna sodba izvrši s podaljšanjem njene pogodbe, čemur je ta center nasprotoval.
36      Zaradi natančnosti navajam, da se pritožnica predhodno sklicuje tudi na nedopustnost tega predloga, ker ta ni bil vložen z ločeno vlogo. Vendar menim, da tega ugovora ni mogoče sprejeti. Kot namreč trdi Cedefop, bi bilo v skladu s členom 151(1) Poslovnika Sodišča navedeni predlog treba vložiti z ločeno vlogo le, če bi ta agencija predlagala, naj Sodišče odloči o istem predlogu, ne da bi odločalo o zadevi po vsebini, kar pa ne velja za obravnavani primer.
37      Glej med drugim sodbo z dne 12. julija 2022, Nord Stream 2/Parlament in Svet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, točka 129 in navedena sodna praksa). Glej tudi v doktrini Lenaerts, K., in drugi, EU Procedural Law, 2. izdaja, Oxford University Press, 2023, str. 790. V zvezi s tem je Sodišče odločilo, da se dokument izloči iz spisa zadeve med drugim v primeru pravnih mnenj, ki so jih za notranjo rabo izdale pravne službe institucij (sklepa z dne 23. oktobra 2002, Avstrija/Svet, C‑445/00, EU:C:2002:607, točka 12, in z dne 14. maja 2019, Madžarska/Parlament, C‑650/18, EU:C:2019:438, točke od 8 do 19) ali nacionalna uprava (sklep z dne 23. marca 2007, Stadtgemeinde Frohnleiten in Gemeindebetriebe Frohnleiten, C‑221/06, EU:C:2007:185, točke od 19 do 23).
38      Glej po analogiji sodbo z dne 12. julija 2022, Nord Stream 2/Parlament in Svet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, točka 130). V obravnavani zadevi je šlo za interne dokumente iz Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 1049/2001 z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 331), katerih predložitve zadevna institucija ni odobrila niti jih ni odredilo sodišče Unije.
39      Glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija 2022, Nord Stream 2/Parlament in Svet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, točka 131).
40      Glej sodbo z dne 18. maja 1982, AM & S Europe/Komisija (155/79, EU:C:1982:157, točke od 18 do 27).
41      Glej v zvezi s tem, kar zadeva splošneje temelje varovanja poklicne skrivnosti odvetnikov, sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Poiaresa Madura v zadevi Ordre des barreaux francophones et germanophone in drugi (C‑305/05, EU:C:2006:788, točke od 36 do 46 in navedena sodna praksa). Glej tudi v doktrini Van Gerven, D., „Professional Secrecy in Europe“, v Professional Secrecy of Lawyers in Europe, Cambridge University Press, 2013, str. 6–8.
42      Kot sem navedel v sklepnih predlogih v zadevi Orde van Vlaamse Balies in drugi (C‑694/20, EU:C:2022:259, točka 49), ki jih je v zvezi s tem Sodišče potrdilo v sodbi z dne 8. decembra 2022, Orde van Vlaamse Balies in drugi (C‑694/20, EU:C:2022:963, točka 27), je iz sodne prakse ESČP razvidno, da člen 8(1) EKČP varuje zaupnost vsakršnega dopisovanja med posamezniki in zagotavlja okrepljeno varstvo izmenjav med odvetniki in njihovimi strankami (glej v tem smislu ESČP, 6. december 2012, Michaud proti Franciji, CE:ECHR:2012:1206JUD001232311, točki 117 in 118). Tako kot ta določba, katere varstvo ne zajema le dejavnosti obrambe, ampak tudi pravno svetovanje, člen 7 Listine vsekakor zagotavlja tajnost tega pravnega svetovanja, in sicer tako glede njegove vsebine kot glede njegovega obstoja. Kot je navedlo ESČP, namreč lahko osebe, ki se posvetujejo z odvetnikom, razumno pričakujejo, da bo njihova komunikacija ostala zasebna in zaupna (ESČP, 9. april 2019, Altay proti Turčiji (št. 2), CE:ECHR:2019:0409JUD001123609, točka 49). Zato morajo te osebe, razen v izjemnih položajih, moči legitimno zaupati, da njihov odvetnik brez njihovega soglasja nikomur ne bo razkril, da se z njim posvetujejo.
43      Glej zlasti v tem smislu Van Gerven, D., „Professional Secrecy in Europe“, v Professional Secrecy of Lawyers in Europe, Cambridge University Press, 2013, str. 17 in 18.
44      Poleg tega nacionalni pravni sistemi v zvezi s tem niso enotni. Drži, da je v nekaterih sistemih ta korespondenca predmet skoraj absolutnega varstva (glej na primer poleg člena 6.1 belgijskega kodeksa poklicne etike odvetnikov, ki ga navaja Cedefop, člen 3.1 nacionalnega pravilnika odvetniškega poklica v Franciji in člen 48 italijanskega kodeksa poklicne etike odvetnikov), vendar tudi v teh primerih obveznost, ki izhaja iz tega varstva, nosijo zadevni odvetniki. Na evropski ravni mora v skladu s členom 5.3.1 kodeksa poklicne etike evropskih odvetnikov, ki ga je sprejel Svet odvetniških združenj Evrope (CCBE) (izdaja iz leta 2019) in je v angleškem jeziku na voljo na tem naslovu: https://www.ccbe.eu/fileadmin/speciality_distribution/public/documents/DEONTOLOGY/DEON_CoC/EN_DEON_CoC.pdf, „[o]dvetnik, ki namerava odvetniku v drugi državi članici poslati sporočilo, za katero želi, da ostane zaupno ali ‚without prejudice‘,[…] to željo jasno izraziti pred pošiljanjem prvega sporočila“. Člen 5.3.2 tega kodeksa določa, da „[č]e prihodnji naslovnik sporočila ne more zagotoviti, da to ostane zaupno ali ‚without prejudice‘, mora pošiljatelja o tem nemudoma obvestiti“. Poleg tega so v komentarju k členu 5.3 pojasnjevalnega memoranduma tega dokumenta navedeni različni pristopi držav članic.
45      V zvezi s tem navajam, da čeprav okoliščina, ki jo omenja pritožnica, da je zastopnik centra Cedefop sam od nekdanje zastopnice pritožnice zahteval, naj razkrije vsebino njegove komunikacije s to zastopnico, ni podkrepljena z nobenim dokazom, je sama vsebina te komunikacije po mojem mnenju zahtevala, da ta zastopnica svojo stranko obvesti o pripravljenosti centra Cedefop za pogovore. Vendar se ne bom opredelil do možnosti, da se vse izmenjave med odvetnikoma navedejo dobesedno namesto povzamejo, saj to vprašanje vsekakor urejajo pravila pristojne odvetniške zbornice in v tej zadevi ni upoštevno.
46      Zlasti v smislu sodne prakse, navedene v točki 49 teh sklepnih predlogov.
47      V zvezi s tem je v podobnem položaju Splošno sodišče v bistvu priznalo možnost uveljavljanja obstoja dialoga med strankama za morebitno mirno rešitev spora (sodba z dne 18. oktobra 2023, BZ/ECB, T‑162/21, EU:T:2023:647, točka 133).
48      Splošno sodišče je namreč v okviru te sodne prakse v bistvu razsodilo, da ohranitev zadevnega cilja, ki je sporazumna rešitev spora med Komisijo in zadevno državo članico, preden Sodišče razglasi sodbo, utemeljuje zavrnitev dostopa do dokumentov, pripravljenih v okviru zadevnega postopka (glej sodbo z dne 12. septembra 2007, API/Komisija, T‑36/04, EU:T:2007:258, točka 121 in navedena sodna praksa).
49      Ta moj predlog seveda ne vpliva na vprašanje dokazne vrednosti tega dokumenta, ki jo bo Sodišče presodilo v skladu z načelom proste presoje dokazov, omenjenim v točki 49 teh sklepnih predlogov.