SKLEP
Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v senatu, ki so ga sestavljali vrhovni sodniki
dr. Mile Dolenc kot predsednik ter Franc Seljak, dr. Ana Božič Penko, dr. Miodrag
Đorđević in Jan Zobec kot člani,    
v gospodarskem sporu tožeče stranke:  A. S.R.L.,  ..., Romunija, ki jo zastopa Peter
Kos, odvetnik v Kopru, zoper toženo stranko:  B. S.A.,  ..., Marseille, Francija, ki jo
zastopa Odvetniška družba Avbreht, Zajc in partnerji o.p., d.o.o. iz Ljubljane,
zaradi plačila 24.938,86 EUR s pripadki,
o  reviziji tožeče stranke  zoper sklep Višjega sodišča v Kopru Cpg 82/2020 z dne
28.  8.  2020,  v  zvezi  s  sklepoma  Okrožnega  sodišča  v  Kopru  I  Pg  367/2019  z
dne 27. 2. 2020 in I Pg 367/2019 z dne 24. 4. 2020 
na seji 18. maja 2021
1
III Ips 11/2021
SKLENILO:
I. Reviziji se ugodi, sklep sodišča druge stopnje in sklepa sodišča prve prve stopnje
se razveljavijo ter se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.
II. Odločitev o stroških revizijskega postopka se pridrži za končno odločbo. 
OBRAZLOŽITEV:
Dosedanji tek postopka 
1. Tožeča stranka je pred prvostopenjskim sodiščem vložila tožbo, s katero je od
tožene stranke uveljavljala plačilo odškodnine za škodo, ki naj bi ji nastala s tem,
da je ob dospetju blaga v Koper agent tožeče stranke ugotovil, da se v kontejnerju
namesto naročenih sintetičnih vlaken nahaja 440 vreč moke.
2. Tožena stranka na tožbo ni odgovorila.
3. Sodišče prve stopnje je 29. 5. 2019 izdalo zamudno sodbo ter v celoti ugodilo
tožbenemu zahtevku.
4. V  pritožbi  zoper  zamudno  sodbo  je  tožena  stranka  uveljavljala  ugovor
nepristojnosti slovenskega sodišča zaradi sklenjenega dogovora o pristojnosti, ki
naj bi bil razviden iz nakladnice (tovornega lista).
5. Sodišče druge stopnje je pritožbi ugodilo ter razveljavilo zamudno sodbo. Zavzelo
je stališče, da je v okoliščinah, ko tožena stranka ni odgovorila na tožbo, šteti njen
ugovor sodne nepristojnosti, ki ga je tožena stranka uveljavljala v pritožbi, za
pravočasnega.
6. V ponovljenem  postopku  odločanja  je  sodišče  prve  stopnje  s  sklepom  z  dne
27. 2. 2020 odločilo, da ni pristojno za odločanje v tem postopku ter zavrglo
tožbo. Tožeči stranki je naložilo plačilo 1.230,59 EUR stroškov postopka tožene
stranke  s  pripadajočimi  zakonskimi  zamudnimi  obrestmi.  S  sklepom  z  dne
24. 4. 2020 je tožeči stranki naložilo povrnitev nadaljnjih stroškov tožene stranke
v  višini  2.767,51  EUR.  Nepristojnost  slovenskega  sodišča  je  utemeljilo  na
dogovoru o pristojnosti francoskega sodišča v skladu z določbo 25. člena Uredbe
(EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o pristojnosti in priznavanju
ter  izvrševanju  sodnih  odločb  v  civilnih  in  gospodarskih  zadevah  z  dne
12. 12. 2012 (v nadaljevanju Uredba), ki naj bi bil razviden iz nakladnice.
2
7. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo izpodbijana
sklepa  sodišča  prve  stopnje.  Tožeči  stranki  je  naložilo  povrnitev  pritožbenih
stroškov  tožene  stranke  v  višini  1.119,96  EUR  s  pripadajočimi  zakonskimi
zamudnimi obrestmi.
8. Vrhovno  sodišče  Republike  Slovenije  je  na  predlog  tožeče  stranke  s  sklepom
III DoR 150/2020 z dne 15. 12. 2020 dopustilo revizijo glede vprašanja, ali lahko
tožena stranka, ki ne vloži odgovora na tožbo, v pritožbi zoper zamudno sodbo
ugovarja pristojnost (slovenskega) sodišča. 
9. Tožeča  stranka  je  v  zakonskem  roku  vložila  revizijo,  v  kateri  je  uveljavljala
revizijski razlog kršitve procesnega prava (bistvene kršitve pravdnega postopka in
kršitve materialnega prava). Vrhovnemu sodišču je predlagala, da reviziji ugodi in
izpodbijane sklepe razveljavi. Priglasila je stroške revizijskega postopka. 
10. Tožena stranka je v odgovoru na revizijo predlagala njeno zavrnitev. Priglasila je
stroške revizijskega postopka. 
Odgovor na dopuščeno revizijsko vprašanje
11. Obstoj  mednarodne  pristojnosti  slovenskega  sodišča  za  sojenje  v  pravdnem
postopku  z  mednarodnimi  elementi  je  procesna  predpostavka,  na  katero mora
paziti  sodišče  po  uradni  dolžnosti.  29.  člen  Zakona  o  pravdnem  postopku  (v
nadaljevanju ZPP) določa, da je ta podana v primeru, ko je ta izrecno določena z
zakonom ali mednarodno pogodbo. Če pa ta pristojnost ni urejena z zakonom ali
mednarodno pogodbo, je slovensko sodišče pristojno za sojenje v sporu tudi tedaj,
kadar njegova pristojnost izvira iz določb o krajevni pristojnosti.
12. Obe pravdni stranki imata sedež v drugih državah članicah Evropske unije. Zato je
za opredelitev pristojnosti slovenskega sodišča treba uporabiti določbe Uredbe  in
sicer predvsem določbe 7. člena, ki ureja posebno pristojnost za sojenje osebi s
stalnim prebivališčem v državi članici v drugi državi članici, in  25. člena, ki ureja
možnost  dogovora  o  izključni  pristojnosti  drugega  sodišča  določene  države
članice.
13. Prvi odstavek 25. člena Uredbe določa možnost dogovora strank, da mora biti, ne
glede na njihovo stalno prebivališče, za spore, ki so ali ki bodo mogoče nastali v
zvezi  z  določenim pravnim razmerjem,  pristojno  določeno  sodišče  ali  sodišča
določene države članice. Tako dogovorjena pristojnost je izključena za primer, če
je po pravu navedene države članice materialna veljavnost dogovora nična. Tako
dogovorjena pristojnost je izključna, razen če se stranke niso dogovorile drugače.1
1 Možnost dogovora o sodni pristojnosti tujega sodišča ureja tudi 52. člen Zakona o mednarodnem
zasebnem pravu in postopku (v nadaljevanju ZMZPP).
3
14. Izključitev sodne jurisdikcije na podlagi dogovora strank predstavlja negativno
procesno predpostavko. Utrjeno stališče sodne prakse pa je, da sodišče upošteva
nepristojnost slovenskega sodišča zaradi dogovora o pristojnosti tujega sodišča le
na ugovor stranke in ne po uradni dolžnosti v smislu tretjega odstavka 18. člena
ZPP.2 Iz  navedenih  stališč  Vrhovnega  sodišča  tudi  jasno  izhaja,  da  mora  biti
tovrsten  ugovor  podan  pravočasno,  sicer  se  šteje,  da  je  toženec  privolil  v
pristojnost  slovenskega  sodišča.3 Vrhovno  sodišče  se  je  pri  tem  sklicevalo  na
določbo  53.  člena  ZMZPP,  ki  ureja  domnevo  privolitve  toženca  v  pristojnost
sodišč Republike Slovenije.
15. Uredba  nima  posebnih  določb,  ki  bi  urejala  način  uveljavljanja  dogovora  o
izključni pristojnosti tujega sodišča za sojenje v pravdi. V prvem odstavku 26.
člena Uredbe pa je določeno, da je pristojno tudi sodišče države članice, pred
katerim se toženec spusti v postopek, razen če se je spustil v postopek, da bi
ugovarjal pristojnosti, ali če je v skladu s členom 24 izključno pristojno drugo
sodišče. 
16. Glede (ne)pravočasnosti uveljavljanega ugovora tožene stranke o nepristojnosti
slovenskega sodišča je Vrhovno sodišče v navedenih sodnih odločbah iz opombe
št. 2 zavzelo jasno stališče, da bi lahko toženec v primeru, ko se je postopek začel
kot izvršba na podlagi verodostojne listine, navedeni ugovor uveljavljal najkasneje
v ugovoru zoper sklep o izvršbi, v nasprotnem primeru se šteje, da je privolil v
pristojnost  slovenskega  sodišča  (II  Ips  649/2004  in  II  Ips197/2009).  Podobno
stališče je zavzeto v primeru vložitve tožbe za izdajo meničnega plačilnega naloga
(III Ips 40/2002).
17. Procesna situacija v obravnavani zadevi je drugačna v toliko, da tožeča stranka
sploh ni odgovorila na tožbo, ugovor sodne nepristojnosti slovenskega sodišča pa
je uveljavljala šele v pritožbi zoper zamudno sodbo. Sodišče druge stopnje se je v
izpodbijanem  sklepu  sklicevalo  na  razloge  iz  razveljavitvenega  sklepa
Cpg  181/2019  z  dne  18.  12.  2019,  v  katerem  je  izpostavilo  kot  pomembno
okoliščino, da tožeča stranka kot dokaz ni predložila celotne nakladnice, temveč je
izpustila del, v katerem je bil zapisan dogovor o pristojnosti. Zato iz razlogov na
strani  tožeče  stranke  sodišče  ni  moglo  presojati,  ali  je  bil  sklenjen  veljaven
dogovor o pristojnosti. Po stališču sodišča druge stopnje lahko stranki dogovor o
pristojnosti spremenita tudi s konkludentnim ravnanjem med drugim tudi tako, da
se tožena stranka kljub temu, da tožba ni bila vložena pred sodiščem, za katero je
2 Sodba III Ips 40/2002 z dne 20. 6. 2002, enako III Ips 41/2002, sodba II Ips 649/2004z dne 26. 1. 2006
in sodba II Ips 197/2009 z dne 7. 4. 2011.
3 9. točka obrazložitve sodbe II Ips 197/2009.
4
bila  dogovorjena  pristojnost,  spusti  v  pravdanje.  Ker  pa  tožena  stranka  v
konkretnem primeru ni vložila odgovora na tožbo, ni mogoče ugotoviti, da se je
spustila  v  pravdanje.  Zato  po  stališču  sodišča  druge  stopnje  ugovor,  podan  v
pritožbi zoper zamudno sodbo, ni prepozen in ga je treba upoštevati.
18. Takšno stališče je zmotno.
19. Sklicevanje  tožene  stranke  v pritožbi  zoper  (zamudno)  sodbo na  nepristojnost
(slovenskega) sodišča pomeni uveljavljanje absolutne bistvene kršitve pravdnega
postopka iz 3. točke drugega odstavka 339. člena  v povezavi z 18. členom ZPP.
Vendar je glede na posebna pravila, ki so določena za izdajo zamudne sodbe v
318. členu ZPP , za presojo tako uveljavljane procesne kršitve odločilen dejanski
okvir, ki je na razpolago sodišču prve stopnje ob izdaji zamudne sodbe. 
20. Vrhovno  sodišče  pritrjuje  stališču  sodišča  druge  stopnje  glede  možnosti
spremembe  dogovora  o  pristojnosti  tujega  sodišča.  To  je  razvidno  iz  samega
besedila  prvega  odstavka  25.  člena  Uredbe,  ki  dopušča  možnost  dogovorne
omejitve učinka izključnosti takšnega dogovora, kakor tudi iz prvega odstavka 26.
člena Uredbe. Pri tem je pravilno stališče sodišča druge stopnje, da je sprememba
dogovora o pristojnosti mogoča tudi s konkludentnimi ravnanji strank ob začetku
pravde  pred  sodiščem,  za  katerega  ni  bila  dogovorjena  pristojnost.  Dovoljena
pogodbena avtonomija strank v prvem odstavku 25. člena Uredbe ne izključuje
dispozicije strank, da se v konkretnem primeru na dogovorjeno pristojnost tujega
sodišča ne sklicujeta. Tožeča stranka takšno dispozicijo izraža z vložitvijo tožbe
pri  sodišču,  za  katero  ni  bila  dogovorjena  pristojnost,  tožena  stranka  pa  z
neuveljavljanjem  ugovora  nepristojnosti  sodišča.  Tako  izražena  volja  strank  v
postopku je nepreklicna, zato so ugovori sodne nepristojnosti, podani po tem, ko je
šteti, da se je stranka odrekla uveljavljanju dogovora o pristojnosti tujega sodišča,
neupoštevni.
21. Z  vročitvijo  tožbe  toženi  stranki  nastane  trostransko  procesno  razmerje  med
pravdnima strankama in sodiščem 4 (prvi odstavek 189. člena ZPP). Z vročitvijo
tožbe je tožena stranka seznanjena s tem, pred katerim sodiščem, v povezavi s
katerim pravnim razmerjem in s kakšnim zahtevkom zoper njega uveljavlja tožeča
stranka sodno varstvo. Od tega trenutka dalje je toženi stranki omogočeno, da s
procesnimi  dejanji  in  ravnanji  vpliva  na  tek  same  pravde.  Osnovno  procesno
sredstvo toženca je v tem položaju obrazložen odgovor na tožbo, s katerim lahko
uveljavlja obrambo zoper tožbeni zahtevek tožeče stranke.
22. Zakon pa izrecno ureja tudi procesne posledice nevložitve odgovora na tožbo.
Glavna posledica je možnost, da sodišče ob izpolnjenih predpostavkah iz prvega
4 A. Galič in ostali avtorji, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, Založba Uradni list in GV založba,
2. knjiga, 2006, stran 219.
5
odstavka 318. člena ZPP izda zamudno sodbo, s katero ugodi tožbenemu zahtevku.
Na takšno možnost mora biti tožena stranka izrecno opozorjena ob vročitvi tožbe
(drugi odstavek 277. člena ZPP). Možnost izdaje zamudne sodbe po 318. členu
ZPP temelji na sistemu afirmativne litiskontestacije, to je na domnevi toženčevega
priznavanja tožbenih trditev. 5 To pa pomeni, da ima sodišče, ki ni seznanjeno z
dogovorom pravdnih strank o sodni pristojnosti tujega sodišča, podano zakonsko
podlago  za  meritorno  odločitev  o  uveljavljanem  tožbenem  zahtevku  tožeče
stranke.  V položaju,  ko  je  bila  tožena  stranka  pravilno  poučena  o  posledicah
neodgovora  na  tožbo,  je  neodgovor  na  tožbo  treba  razlagati  tudi  kot  njeno
privolitev v pristojnost slovenskega sodišča. V okoliščinah konkretnega primera,
ko  na  dogovorjeno  pristojnost  tujega  sodišča  ni  mogoče  sklepati  iz  trditvene
podlage tožeče stranke v tožbi, niti iz tožbi priloženih dokazov, je šteti, da je
pritožbeno sklicevanje na dogovorjeno pristojnost tujega sodišča šteti za prepozno
in ga pritožbeno sodišče ne more več upoštevati.
Odločitev o reviziji
23. Iz  obrazloženega  odgovora  na  dopuščeno  revizijsko  vprašanje  je  razvidna
utemeljenost  revizijskega  očitka,  da  sta  nižjestopenjski  sodišči  z  odločitvijo  o
nepristojnosti slovenskega sodišča zaradi dogovora o pristojnosti tujega sodišča
zmotno uporabili tretji odstavek 18. člena ZPP . Posledično je Vrhovno sodišče
izpodbijane  sklepe  razveljavilo  in  zadevo  vrnilo  sodišču  prve  stopnje  v  nov
postopek (prvi odstavek 380. člena v zvezi s četrtim odstavkom  384. člena ZPP).
V  ponovljenem  postopku  bo  moralo  sodišče  prve  stopnje  svojo  pristojnost
preizkusiti  tudi  ob  upoštevanju  določil  7.  člena  in  prvega  odstavka  26.  člena
Uredbe.
24. Vrhovno sodišče je odločitev sprejelo soglasno.
Odločitev o stroških postopka
25. Izrek o revizijskih stroških temelji na tretjem odstavku 165. člena ZPP. 
Ljubljana, 18. maj 2021
Predsednik senata:
dr. Mile Dolenc, l.r.
5 J. Zobec in ostali avtorji, Pravdni postopek, zakon s komentarjem, Založba Uradni list in GV založba,
3. knjiga, 2009, stran 89.
6