Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
RIMVYDASA NORKUSA,
predstavljeni 5. februarja 2026(1)
Zadeva C-606/24
XY in drugi
proti
Ministerul Finanţelor
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti, Romunija))
„ Predhodno odločanje – Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU – Neodvisnost sodstva – Sodišče, predhodno ustanovljeno z zakonom – Nacionalna zakonodaja, v skladu s katero morajo nižja sodišča pri vrhovnem sodišču vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe – Zadeve, ki se nanašajo na določanje in/ali izplačilo plač ali osebnih prejemkov zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev – Obveznost predlagati predhodno odločitev o pravnih vprašanjih, o katerih nacionalno vrhovno sodišče prej še ni odločalo – Vpliv na postopek na podlagi člena 267 PDEU “
I.      Uvod
1.        V obravnavani zadevi Sodišče ponovno obravnava vprašanji pravne države in neodvisnosti sodstva z vidika notranje neodvisnosti v okviru samega sodstva. Kljub temu, da obstaja obsežna sodna praksa Sodišča glede načela neodvisnosti sodstva,(2) se v obravnavani zadevi postavlja novo pravno vprašanje, saj mora Sodišče odločiti, ali je nacionalni postopek predhodnega odločanja skladen z navedenim načelom. V skladu z nacionalnim postopkom morajo nižja sodišča, ki odločajo o nekaterih vprašanjih, pri vrhovnem sodišču vložiti predlog, naj to predhodno odloči o pravnem vprašanju.
2.        Obravnavani predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti, Romunija), izhaja iz postopka pred navedenim sodiščem, v okviru katerega je več oseb vložilo tožbo zoper Ministerul Finanțelor (minister za finance, Romunija; v nadaljevanju: tožena stranka), med drugim glede plač zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev.
3.        Predlog se nanaša na izredno uredbo – OUG No 62/2024(3) – romunske vlade iz leta 2024, katere cilj je zagotoviti enotno in usklajeno sodno prakso. V izredni uredbi OUG št. 62/2024 je v bistvu določeno, da če v okviru tožbe, ki se med drugim nanaša na plače zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev, sodišče, ki zadevo obravnava na prvi stopnji ali v pritožbenem postopku, ugotovi, da Înalta Curte de Casație şi Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija; v nadaljevanju: ÎCCJ)(4) še ni odločilo o pravnem vprašanju, glede katerega je potrebno pojasnilo, da se lahko sprejme vsebinska odločba v predmetni zadevi, mora zadevno sodišče vložiti predlog pri ÎCCJ, naj o takem vprašanju odloči. Odločba o vložitvi predloga pri ÎCCJ se pošlje drugim sodiščem, ki so pristojna za obravnavo podobnih zadev na prvi stopnji ali v pritožbenem postopku. Navedena sodišča morajo nato prekiniti odločanje v podobnih zadevah, dokler ÎCCJ ne odloči o zadevnem pravnem vprašanju. V takem primeru mora ÎCCJ o pravnem vprašanju odločiti v 60 dneh od datuma vložitve predloga.
4.        Tožeče stranke v postopku pred predložitvenim sodiščem trdijo, da sodiščem ni mogoče odvzeti pravice odločanja o zadevah in da eno samo sodišče – ÎCCJ – ne more odločati o pravnih vprašanjih, ki se nanašajo na številne zadeve. Predložitveno sodišče sprašuje, ali člen 2 PEU, člen 19(1), drugi pododstavek, PEU in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) prepovedujejo tako nacionalno zakonodajo. Poudarja, da Legea nr. 134/2010 privind Codul de procedură civilă (zakon št. 134/2010 o zakoniku o civilnem postopku)(5) že omogoča sodiščem zadnje stopnje zahtevati odločitev ÎCCJ o pravnem vprašanju. Vendar pa postopek na podlagi zakonika o civilnem postopku – drugače od izredne uredbe OUG št. 62/2024, ki se med drugim uporablja le za plače in pokojnine zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev, – ni obvezen in ima širše stvarno področje uporabe.
5.        Glede na to, da sta neodvisnost sodstva in pravna varnost, ki izhajata iz doslednosti ali enotnosti sodne prakse,(6) elementa načela pravne države,(7) lahko med njima nastaja določeno nasprotje, ki jo mora Sodišče razrešiti.
6.        Bilo bi nekoliko neiskreno, če ne bi že na začetku opozoril na določene podobnosti med postopkom na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 in postopkom na podlagi člena 267 PDEU. Sodišče mora torej preveriti, kako navedena postopka predhodnega odločanja vplivata drug na drugega ter ali se z nacionalnim postopkom na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 posega v postopek predhodnega odločanja na podlagi člena 267 PDEU ter v primarnost prava Unije.
II.    Pravni okvir – romunsko pravo
A.      Izredna uredba OUG št. 62/2024
7.        Členi od 1 do 4 izredne uredbe OUG št. 62/2024 določajo:
„Člen 1
(1)      Ta izredna uredba se uporablja za postopke, ki se nanašajo na določanje in/ali plačilo plač ali osebnih prejemkov zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev [...]
(2)      Ta izredna uredba se uporablja tudi za postopke, ki se nanašajo na določitev in/ali izplačilo pokojnin [...]
[...]
Člen 2
(1)      Če v okviru postopka iz člena 1 razpravni senat, ki obravnava zadevo na prvi stopnji ali v pritožbenem postopku, na podlagi preverjanja ugotovi, da [ÎCCJ] še ni odločilo o pravnem vprašanju, glede katerega je potrebno pojasnilo, da se lahko sprejme vsebinska odločba v predmetni zadevi, ter da o navedenem vprašanju ne teče postopek s pravnimi sredstvi na podlagi varstva zakonitosti, tako sodišče vloži predlog pri [ÎCCJ] za sprejetje predhodne odločbe, v kateri zadnjenavedeno sodišče na načelni ravni odgovori na zadevno pravno vprašanje.
(2)      Izvod odločbe o vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe se skupaj z dopisom, ki ga na [ÎCCJ] po elektronski pošti naslovi sodišče, ki vloži predlog, pošlje tudi drugim sodiščem, ki so na prvi stopnji ali v pritožbenem postopku pristojna odločati o postopkih enake narave, kot je postopek, v katerem je bil vložen navedeni predlog. [...]
(3)      V podobnih zadevah, ki so v obravnavi pred drugimi sodišči, se odločanje prekine do sprejetja predhodne odločbe [ÎCCJ] glede navedenega pravnega vprašanja. [...]
[...]
(5)      O predlogih iz odstavka 1 se odloča prednostno, odločitev pa mora biti izdana najpozneje v 60 dneh od datuma, ko je bil pri [ÎCCJ] vložen predlog.
(6)      Obrazložitev odločbe mora biti izdana najpozneje v 15 dneh po datumu sprejetja odločbe, ta pa mora biti objavljena v Monitorul Oficial al României, del I, najpozneje pet dni po izdaji obrazložitve.
Člen 3
Določbe člena 1 in 2 se uporabljajo tudi za postopke, ki so na datum začetka veljavnosti te izredne uredbe že v obravnavi.
Člen 4
Določbe [zakonika o civilnem postopku] dopolnjujejo določbe te izredne uredbe [...].“
B.      Zakonik o civilnem postopku
8.        Členi od 519 do 521 zakonika o civilnem postopku glede predložitve pravnega vprašanja ÎCCJ v predhodno odločanje določajo:
„Člen 519
Predmet predložitve
Če v okviru postopka razpravni senat [ÎCCJ] pritožbenega sodišča ali okrožnega sodišča, ki obravnava zadevo na zadnji stopnji, ugotovi, da gre pri pravnem vprašanju, glede katerega je potrebno pojasnilo, da se lahko sprejme vsebinska odločba v predmetni zadevi, za novo pravno vprašanje, o katerem [ÎCCJ] še ni odločalo, ter da o navedenem vprašanju ne teče postopek s pravnimi sredstvi na podlagi varstva zakonitosti, lahko navedeni razpravni senat predlaga, naj [ÎCCJ] na načelni ravni odloči o predloženem pravnem vprašanju.
Člen 520
Postopek
(1)      Vprašanje pri [ÎCCJ] vloži razpravni senat na podlagi izmenjave mnenj, če so izpolnjeni pogoji iz člena 519, pri čemer na odločbo o predložitvi vprašanja ni pritožbe. Če je v odločbi navedeno, da se vprašanje predloži, mora predlog vključevati razloge za dopustnost predloga na podlagi določb člena 519 ter stališča razpravnega senata in strank.
(2)      Na podlagi odločbe iz odstavka 1 se postopek prekine do sprejetja odločbe [ÎCCJ] v postopku predhodnega odločanja o pravnem vprašanju.
(3)      Ko je predlog vložen pri sodnem tajništvu [ÎCCJ], se odločba o predložitvi vprašanja objavi na spletišču navedenega sodišča.
(4)      Odločanje v podobnih zadevah, ki so v obravnavi pred sodišči, se lahko prekine do sprejetja odločbe v postopku predhodnega odločanja.
[...]
(7)      [...] [predsednik senata] imenuje sodnika, ki pripravi poročilo o predloženem vprašanju.
[...]
(10)      Poročilo se pošlje strankam, ki lahko v 15 dneh od prejema predložijo [...] svoja pisna stališča glede predloženega vprašanja.
[...]
(12)      O predlogu se odloči brez izvedbe naroka s strankami, in sicer najpozneje v treh mesecih od izdaje odločbe [o vložitvi predloga], odločitev pa se sprejme z dvotretjinsko večino sodnikov v senatu. Glasovanja se ni mogoče vzdržati.
Člen 521
Vsebina in učinki odločbe
(1)      Senat, ki odloča o pravnem vprašanju, izda odločbo o predlogu, ki se nanaša le na predloženo pravno vprašanje.
[...]
(3)      Vse morebitne rešitve glede pravnih vprašanj so zavezujoče od datuma objave odločbe v Monitorul Oficial al României, del I, za sodišče, ki je vložilo predlog o zadevnem pravnem vprašanju, pa od datuma izdaje odločbe.
[...]“
III. Spor v postopku v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
9.        Tožeče stranke so 20. novembra 2023 vložile tožbo pri Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti), s katero so med drugim predlagale, naj se toženi stranki naloži nov izračun in plačilo razlike med dejansko prejetimi plačami in plačami, ki jim pripadajo na podlagi najvišjega plačnega razreda za funkcije, za katere je določeno podobno plačilo za isti položaj in naziv v različnih javnih organih in institucijah. Dne 14. junija 2024, torej v času obravnave navedene tožbe, je začela veljati izredna uredba OUG št. 62/2024. V skladu s členom 3 izredne uredbe OUG št. 62/2024 se člena 1 in 2 navedene uredbe uporabljata tudi v postopkih, ki na datum začetka veljavnosti navedene izredne uredbe že tečejo. Na obravnavi 4. septembra 2024 je predložitveno sodišče vprašalo stranke, ali bi bilo treba vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču. Tožeče stranke so v bistvu trdile, da „sodišču, ki obravnava spor glede plač, ni mogoče odvzeti pristojnosti za odločanje v zadevi in da en sam razpravni senat[(8)] ne more na ravni celotne države odločiti o pravnem vprašanju, ki se nanaša na več ločenih zadev.“ Tožena stranka je trdila, da je bila izredna uredba OUG št. 62/2024 sprejeta z namenom poenotenja sodne prakse ter z namenom zagotoviti stabilnost pravnih razmerij na področju plač zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev.
10.      Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) je 17. septembra 2024 pri Sodišču vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, v njem pa navedlo pet razlogov za vložitev navedenega predloga.
11.      Prvič, v skladu s sodno prakso ÎCCJ o členu 519 zakonika o civilnem postopku je vloga navedenega sodišča na podlagi navedene določbe izredna. Nastopi le, če odgovor na pravno vprašanje, ki je odločilnega pomena za sprejetje vsebinske odločbe v zadevi, ni dovolj jasno opredeljen, zato obstaja možnost neenotnosti sodne prakse. ÎCCJ nima pravice nadomestiti sodnikov, ki odločajo v zadevi. ÎCCJ sme odločati o pravnih vprašanjih, ki izhajajo iz določene zadeve, le, če taka vprašanja povzročajo težave. Dalje, postopek na podlagi člena 519 zakonika o civilnem postopku ni obvezen, sodniki pa lahko prosto presodijo o teži pravnega vprašanja in zadevo obravnavajo na podlagi njenega dejanskega stanja. Navedena določba tudi zagotavlja, da lahko le sodišče zadnje stopnje zadevo predloži ÎCCJ, če ugotovi, da obstaja novo pravno vprašanje, ki ni predmet postopka v okviru varstva zakonitosti na podlagi členov od 514 do 518 zakonika o civilnem postopku. Poleg tega se člen 519 tega zakonika nanaša na vse osebe.
12.      V nasprotju s tem pa izredna uredba OUG št. 62/2024 v primeru zadev, ki spadajo na njeno področje uporabe, spreminja neobvezen postopek v obveznega, saj določa, da morajo sodišča zadeve predložiti ÎCCJ, tudi če nimajo pomislekov glede vsebine zadeve. Izredna uredba OUG št. 62/2024 spreminja pojem „pravno vprašanje“ iz člena 519 zakonika o civilnem postopku. Navedeni pojem ni zakonsko opredeljen, zato je ÎCCJ v svoji sodni praksi pojasnilo njegov pomen, da se zagotovi jasna razmejitev med analizo in razlago pravnih pravil na podlagi mehanizma poenotenja sodne prakse na eni strani in konkretnim odločanjem v posamezni zadevi na drugi strani.
13.      Poleg tega se z zahtevo, da je treba vložiti predlog pri ÎCCJ, s čimer se samodejno prekinejo vsi podobni postopki, ki jih že obravnavajo druga sodišča, krši načelo neodvisnosti sodnikov, saj jim je odvzeta možnost opredelitve odgovora na pravno vprašanje v konkretni zadevi, ki jo obravnavajo. To lahko privede do znatnih zaostankov pred sodišči, kar bi še dodatno poslabšalo učinkovito obravnavo zadev in podaljšalo sodne postopke. To je v nasprotju z namenom izdaje izredne uredbe OUG št. 62/2024, torej zagotoviti večjo učinkovitost izvajanja sodne oblasti.
14.      V skladu s sodno prakso ÎCCJ vloga navedenega sodišča na podlagi člena 519 zakonika o civilnem postopku ni uporabiti pravo z namenom odločanja o posamezni zadevi, to je odgovornost sodišča, ki zadevo obravnava. Predložitveno sodišče meni, da je zgoraj navedena sodna praksa ÎCCJ o dopustnosti predložitve brezpredmetna, če morajo sodniki ÎCCJ predložiti vse zadeve, ki spadajo na področje uporabe izredne uredbe OUG št. 62/2024.
15.      Drugič, predložitveno sodišče meni, da je izredna uredba OUG št. 62/2024 v nasprotju z načeloma pravne države in delitve oblasti. Pomeni namreč nedovoljen poseg izvršilne veje v dejavnosti sodne veje oblasti. V izredni uredbi OUG št. 62/2024 ni navedeno, zakaj se uporablja le za nekatere sodne postopke, prav tako v njej niso določeni jasni in natančni pogoji ali roki. Iz preambule izredne uredbe OUG št. 62/2024 izhaja, da je njeno sprejetje potrebno zaradi neenotne sodne prakse, ki bi lahko negativno vplivala na splošni proračun in socialno-ekonomsko stabilnost. Iz tega izhaja, da bi moral imeti postopek poenotenja sodne prakse koristne učinke za državni proračun, kar pomeni, da ima zakonodajalec določena pričakovanja glede izida postopka poenotenja.
16.      Tretjič, predložitveno sodišče meni, da izredna uredba OUG št. 62/2024 škodljivo vpliva na pravico do nepristranskega sodišča, kot jo med drugim zagotavlja člen 47 Listine. Pravdne stranke lahko dobijo vtis, da ta izredna uredba daje prednost državi v zadevah, ki se nanašajo na plače, in da sodniki nižjih sodišč nimajo zaupanja javnosti, da lahko samostojno sprejemajo odločitve, kar škodi zaupanju javnosti v sodni sistem. Poleg tega ustvarja nevaren precedens v smislu pretirane centralizacije sodne prakse in prisilne standardizacije pri razlagi prava v nekaterih vrstah sporov. Tudi pri mehanizmih za zagotavljanje doslednosti sodne prakse je treba upoštevati zahtevo po dostopu do neodvisnega in nepristranskega sodišča, ustanovljenega z zakonom.
17.      Četrtič, dejstvo, da je pred sodišči odprtih veliko zadev, še ne pomeni, da sodna praksa ni poenotena. Vsekakor je določena stopnja neenotnosti običajna v vsakem sodnem sistemu, ki temelji na mreži prvostopenjskih in pritožbenih sodišč z različnimi krajevnimi pristojnostmi.(9) Romunska zakonodaja(10) ima zadostne mehanizme za poenotenje sodne prakse. Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) meni, da se načelo neodvisnosti sodstva uporablja tudi znotraj sodstva. V skladu z ugotovitvami Evropske komisije za demokracijo skozi pravo (Beneška komisija) „bi hierarhična organizacija sodstva v smislu podrejenosti sodnikov predsednikom sodišč ali višjim sodiščem glede odločanja pomenila jasno kršitev tega načela“.(11)
18.      Petič, Curtea Constituțională a României (ustavno sodišče, Romunija) je v Hotărârea nr. 2 din 27 iunie 2019 (odločba št. 2 z dne 27. junija 2019; v nadaljevanju: odločba št. 2/2019) potrdilo rezultate nacionalnega referenduma z dne 26. maja 2019, v katerem so prebivalci Romunije med drugim potrdili, da romunska vlada ne sme sprejemati izrednih uredb na področju organizacije sodstva. Izredna uredba OUG št. 62/2024 je take vrste uredba. Predložitveno sodišče navaja, da bi romunska vlada torej morala „upoštevati obveznosti, ki izhajajo iz lojalnosti ustavi“, in o tem predlagati sprejetje zakona v parlamentu.
19.      Glede na zgoraj navedeno je Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 19(1), drugi pododstavek, PEU (v povezavi s členom 2 PEU in členom 47 [Listine]) razlagati tako, da načelo neodvisnosti sodnikov nasprotuje nacionalni ureditvi, v skladu s katero morajo sodni senati, ki obravnavajo postopke v zvezi z določanjem in/ali izplačilom plač ali osebnih prejemkov zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev, v vseh zadevah, o katerih odločajo, od [ÎCCJ] zahtevati, da predhodno odloči o pravnih vprašanjih, ki jih nacionalno vrhovno sodišče prej ni rešilo, s čimer se zmanjša zmožnost sodišč, ki obravnavajo te zadeve, da o njih neodvisno odločijo, in sicer zgolj na podlagi utemeljitve, da lahko neenotna sodna praksa negativno vpliva na konsolidirani splošni proračun in socialno-ekonomsko stabilnost države?“
IV.    Postopek pred Sodiščem
20.      Predložitveno sodišče je Sodišču predlagalo, naj zadevo obravnava po hitrem postopku na podlagi člena 105 Poslovnika Sodišča. Sodišče je s sklepom z dne 12. februarja 2025 ta predlog zavrnilo. Sodišče je med drugim ugotovilo, da ne obstajajo nobene izjemne okoliščine, ki bi upravičevale uporabo navedenega postopka.
21.      Pisno stališče sta predložili romunska vlada in Evropska komisija.
22.      Sodišče je 30. septembra 2025 romunsko vlado pozvalo, naj najpozneje do 3. oktobra 2025 predloži besedilo členov od 514 do 521 zakonika o civilnem postopku, ki se uporabljajo za dejansko stanje v postopku v glavni stvari. Romunska vlada je to zahtevo izpolnila.
V.      Presoja
23.      Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člen 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 2 PEU in členom 47 Listine ter načelom neodvisnosti sodstva nasprotujejo nacionalni zakonodaji, ki določa, da morajo nacionalna sodišča, ki odločajo med drugim o plačah zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev, pri vrhovnem sodišču vložiti predlog, naj navedeno sodišče predhodno odloči o pravnem vprašanju, če o njem še ni odločalo. Predložitveno sodišče meni, da navedena obveznost, skupaj z obveznostjo, da morajo tudi druga sodišča, ki obravnavajo podobne zadeve, prekiniti postopek, posega v neodvisnost sodnikov nižjih sodišč.
24.      Morda je prav, da najprej opozorim na nekaj elementov romunskega sodnega sistema, ki so upoštevni za razumevanje mehanizma, uvedenega z izredno uredbo OUG št. 62/2024, ter na to, kako so v navedenem sistemu obravnavane obveznosti iz prava Unije. Člen 126(3) Constituția României (romunska ustava) določa, da ÎCCJ zagotavlja enotno razlago in izvajanje prava drugih sodišč, v skladu s svojo pristojnostjo. Vrhovna sodišča mnogih držav članic imajo enako nalogo, ki jo običajno opravljajo tako, da obravnavajo zadeve na podlagi vloženih pravnih sredstev. Taka pravna sredstva so pogosto omejena na pravna vprašanja.(12) Zato se v okviru zadev, v katerih se postavlja pomembno pravno vprašanje, načeloma lahko vloži pravno sredstvo pri vrhovnem sodišču zadevne države članice. Uporabijo se lahko različna procesna pravila, na primer mehanizmi za filtriranje zadev, ki bodo sprejete v obravnavo, da se lahko vrhovna sodišča osredotočijo na najpomembnejša vprašanja.(13)
25.      V obravnavani zadevi se zdi,(14) da v okviru romunskega pravnega sistema ni mogoče vložiti pravnega sredstva pri ÎCCJ glede nekaterih pravnih vprašanj, ki se pojavijo v zadevah, če se te med drugim nanašajo na določitev in/ali plačilo plač zaposlenim, plačanim iz javnih sredstev. V takih primerih so druga sodišča – ne ÎCCJ – sodišča zadnje stopnje. Izredna uredba OUG št. 62/2024 pa uvaja mehanizem, ki zagotavlja, da lahko ÎCCJ na podlagi mehanizma obveznega predhodnega odločanja kljub vsemu odloča o pravnem vprašanju, o katerem morda v postopku s pravnim sredstvom ne bi odločalo. Menim, da se pri takem mehanizmu postavlja dodatno pravno vprašanje, ki ga bom obravnaval v zadnjem delu teh sklepnih predlogov: katero sodišče je v takih okoliščinah tisto, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva v skladu s členom 267, tretji odstavek, PDEU?
26.      Pred obravnavo navedenega bom najprej preveril pristojnost Sodišča v tem postopku predhodnega odločanja. Nato bom na kratko spomnil na upoštevne vidike obstoječe sodne prakse Sodišča o načelu pravne države, s posebnim poudarkom na postopkih, katerih namen je poenotiti nacionalno sodno prakso, za tem pa bom navedeno sodno prakso analiziral glede na pomisleke predložitvenega sodišča. Nazadnje bom glede na stališče Komisije v tej zadevi obravnaval tudi vprašanje, ali lahko zadevni nacionalni postopek škodi dialogu med romunskimi sodišči in Sodiščem na podlagi člena 267 PDEU ter primarnosti prava Unije.
A.      Pristojnost Sodišča in dopustnost vprašanja za predhodno odločanje
27.      Romunska vlada in Komisija menita, da se člen 47 Listine v postopku v glavni stvari ne uporablja.
28.      Področje uporabe Listine je glede ravnanja držav članic opredeljeno v členu 51(1), v skladu s katerim se določbe te listine uporabljajo za države članice samo, ko izvajajo pravo Unije. Temeljne pravice, ki jih zagotavlja pravni red Unije, se torej uporabljajo v vseh položajih, ki jih ureja pravo Unije, ne pa v drugih položajih.(15) Predložitveno sodišče ni navedlo ničesar, kar bi kazalo na to, da se spor o glavni stvari nanaša na razlago ali uporabo pravila prava Unije, ki bi se izvajalo na nacionalni ravni.(16) V skladu s členom 51(1) Listine se člen 47 Listine torej v obravnavani zadevi ne uporablja.
29.      V skladu s členom 19 PEU, ki konkretizira vrednoto pravne države, potrjeno v členu 2 PEU, morajo nacionalna sodišča in Sodišče zagotoviti polno uporabo prava Unije v vseh državah članicah in sodno varstvo, ki za pravne subjekte izhaja iz prava Unije.(17) V skladu s členom 19(1), drugi pododstavek, PEU morajo države članice vzpostaviti sistem pravnih sredstev in postopkov, ki so potrebni za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva „na področjih, ki jih ureja pravo Unije“, ne glede na to, ali država članica izvaja pravo Unije. Navedena določba se med drugim uporablja za vsak nacionalni organ, ki lahko kot sodišče odloča o vprašanjih, ki se nanašajo na razlago ali uporabo prava Unije in torej spadajo na področja, ki jih to pravo ureja.(18) To velja za predložitveno sodišče. Sodišče je ugotovilo, da je obstoj učinkovitega sodnega nadzora, ki zagotavlja spoštovanje prava Unije, neločljivo povezan s pravno državo.(19)
30.      Ker člen 19(1), drugi pododstavek, PEU vsem državam članicam nalaga, da vzpostavijo pravna sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije, zlasti v smislu člena 47 Listine, je treba zadnjenavedeno določbo, čeprav se ne uporablja v postopku v glavni stvari, ustrezno upoštevati pri razlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.(20)
31.      Posledično je Sodišče v obravnavani zadevi pristojno zagotoviti razlago člena 2 PEU in člena 19(1), drugi pododstavek, PEU v povezavi s členom 47 Listine.
32.      Glede vprašanja dopustnosti menim, kot je navedla romunska vlada, da bi odgovor Sodišča na vprašanje predložitvenega sodišča na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU lahko zadnjenavedenemu zagotovil razlago prava Unije, ki bi mu omogočil sprejetje odločitve o procesnih vprašanjih nacionalnega prava – v zvezi z njegovo pristojnostjo in pristojnostjo ÎCCJ – preden vsebinsko odloči o sporu.(21) Poleg tega nič ne kaže na to, da predložitveno sodišče ne more izpeljati posledic iz take razlage.(22) Vprašanje je torej dopustno.
B.      Analiza
33.      Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je organizacija pravosodja v državah članicah, vključno z ustanovitvijo, sestavo, pristojnostmi in delovanjem nacionalnih sodišč, v pristojnosti navedenih držav. Vendar pa morajo države članice pri izvajanju navedenih pristojnosti spoštovati obveznosti, ki zanje izhajajo iz prava Unije, zlasti iz členov 2 in 19 PEU.(23)
34.      Načelo učinkovitega pravnega varstva pravic posameznikov, ki izhajajo iz prava Unije, kot ga vsebuje člen 19(1), drugi pododstavek, PEU, je splošno načelo prava Unije, ki ga potrjuje člen 47 Listine. Kot je navedeno zgoraj,(24) velja, da čeprav se zadnjenavedena določba ne uporablja v obravnavani zadevi, pa jo je treba upoštevati pri razlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU. Iz člena 47, drugi odstavek, prvi stavek, Listine izhaja, da ima vsakdo pravico, da o njegovi zadevi pravično, javno in v razumnem roku odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom predhodno ustanovljeno sodišče. Sodišče je poudarilo, da so jamstva za dostop do neodvisnega, nepristranskega in z zakonom predhodno ustanovljenega sodišča temelj pravice do poštenega sojenja.(25)
35.      Obstaja obsežna sodna praksa Sodišča o notranjih(26) in zunanjih(27) vidikih neodvisnosti sodstva. Zadnji vidik ni namenjen zgolj zagotavljanju neodvisnosti sodišč od zakonodajne in izvršilne veje oblasti, v skladu z načelom delitve oblasti, ampak tudi ščiti sodnike pred neustreznimi vplivi znotraj zadevnega sodišča(28) in še zlasti pred vplivi drugih sodišč.
36.      Člen 19(1), drugi pododstavek, PEU določa tudi, da mora biti sodišče „predhodno ustanovljeno z zakonom“, pri čemer ne gre pozabiti, da je dostop do takega sodišča neločljivo povezan z jamstvoma neodvisnosti sodstva in nepristranskosti sodišč. Navedena zahteva se ne nanaša samo na pravno podlago obstoja sodišča, temveč tudi na sestavo sodišča v posamezni zadevi(29) ter na vse druge določbe nacionalnega prava, katerih neupoštevanje pomeni, da eden ali več sodnikov nezakonito sodeluje pri obravnavi zadeve.(30) To načelo med drugim pomeni, da lahko le sodni senat, odgovoren za zadevo, sprejme končno odločitev v postopku. Zahteve v zvezi z učinkovitim pravnim varstvom torej med drugim narekujejo obstoj preglednih pravil, ki so pravnim subjektom znana v zvezi s sestavo sodnikov in na podlagi katerih je mogoče izključiti vsakršno neupravičeno vmešavanje oseb, ki niso člani sestave sodnikov, ki odloča v tej zadevi, in pred katerimi stranke niso mogle podati svojih trditev, v postopek odločanja v tej zadevi.(31) Zahteve glede sestave senata so včasih opredeljene tudi s pojmom „zakoniti sodnik“.(32)
37.      Sodišče je ugotovilo, da lahko država članica v nekaterih okoliščinah podeli izključno pristojnost za odločanje o nekaterih vsebinskih vprašanjih, ki spadajo na področje uporabe prava Unije, enemu samemu organu ali več decentraliziranim organom. Podelitev izključne pristojnosti enemu sodišču bi temu lahko omogočila pridobiti posebno strokovnost, zaradi katere bi se lahko skrajšalo povprečno trajanje postopkov ali zagotovila enotna praksa na nacionalnem ozemlju, kar bi prispevalo k pravni varnosti. Podobno bi tudi določitev manjšega števila sodišč višje stopnje, katerih sodniki imajo več poklicnih izkušenj, lahko spodbujala bolj enotno in specializirano izvajanje sodne oblasti na področju zadevnega materialnega prava Unije in učinkovitejše varstvo pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi tega prava.(33) Ne glede na to pa so države članice v vsaki posamezni zadevi odgovorne zagotoviti učinkovito varstvo pravic, ki za posameznike izhajajo iz prava Unije.(34)
38.      V zvezi s specifičnim vprašanjem nacionalnih ukrepov za poenotenje nacionalne sodne prakse je Sodišče v sodbi v zadevi Hann-Invest ugotovilo, da morajo biti vsi nacionalni ukrepi ali prakse, katerih namen je izogniti se razlikam v sodni praksi ali jih odpraviti in tako zagotoviti pravno varnost, v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU.(35) Sodišče je v navedeni sodbi(36) tudi ugotovilo, da procesni mehanizem, ki sodniku nacionalnega sodišča, ki ni član pristojne sestave sodnikov, omogoča, da zadevo predloži razširjeni sestavi tega sodišča, ne krši zahtev, ki izhajajo iz člena 19(1), drugi pododstavek, PEU, če so izpolnjeni trije pogoji: (i) prvotno imenovana sestava sodnikov še ni začela posvetovanja o zadevi; (ii) okoliščine, v katerih je mogoče opraviti tako predložitev, so jasno navedene v zakonodaji, ki se uporablja;(37) in (iii) navedena predložitev zadevnim osebam ne odvzema možnosti sodelovanja v postopku pred to razširjeno sestavo.(38) Kot je navedla Komisija, se dejansko stanje v obravnavani zadevi razlikuje od dejanskega stanja, na podlagi katerega je bila izdana sodba v zadevi Hann-Invest. Izredna uredba OUG št. 62/2024 določa obvezni postopek za poenotenje sodne prakse pri višjem sodišču, torej ÎCCJ, ne pa internega mehanizma ali prakse, ki bi omogočala, da sodni senat, sestavljen iz drugih oseb, ki opravljajo naloge v okviru zadevnega sodišča, opravi določeno nalogo v postopku. Poleg tega velja, da čeprav je predložitev vprašanja ÎCCJ v nekaterih primerih obvezna, kar ne velja za dejansko stanje, na podlagi katerega je bila izdana sodba v zadevi Hann-Invest, to predložitev opravi senat, ki o zadevi odloča. Kljub takim razlikam menim, da je sodba Sodišča v navedeni zadevi posebej upoštevna za obravnavano zadevo. Trije pogoji iz navedene sodbe so po mojem mnenju splošni in se lahko smiselno uporabljajo tudi v obravnavani zadevi.
39.      Čeprav Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) izpodbija zakonitost izredne uredbe OUG št. 62/2024 iz več razlogov, pa je treba poudariti, da navedeno sodišče nima pomislekov o zakonitosti svoje sestave oziroma o zakonitosti sestave ÎCCJ. Poleg tega je Komisija navedla, da za razliko od okoliščin, ki so prevladovale v Republiki Poljski, ko je bila izdana sodba z dne 5. junija 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov),(39) iz obravnavane zadeve ne izhaja, da postopek na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 preprečuje nacionalnim sodiščem, ki morajo uporabiti pravo Unije, da preverijo, ali njegova lastna sestava zagotavlja neodvisno in nepristransko sodišče, ustanovljeno z zakonom.(40) Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) prav tako ne trdi, da navedena pristojnost ni nepristranska v okviru postopka na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024.(41) Predložitveno sodišče torej nima pomislekov glede svoje odvisnosti od zunanjih dejavnikov in svoje nevtralnosti v zvezi z interesi, o katerih odloča, prav tako nima takih pomislekov glede ÎCCJ.(42) Poleg tega v obravnavani zadevi domnevni poseg v neodvisnost sodstva ne izhaja iz nižjih sodišč v Romuniji ali iz samega ÎCCJ, ampak iz „obveznega“ sodelovanja ÎCCJ pri odločanju v zadevah, ki jih obravnavajo nižja sodišča, v skladu z izredno uredbo OUG št. 62/2024.
40.      Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) meni, da je romunska izvršilna veja oblasti s sprejetjem izredne uredbe OUG št. 62/2024 neprimerno posegla v sodno vejo oblasti ter razvrednotila neodvisnost nižjih sodišč, ki morajo na podlagi navedenega akta vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe pri ÎCCJ. Predložitveno sodišče je zlasti poudarilo dejstvo, da poleg te izredne uredbe v Romuniji že obstaja več postopkov, katerih namen je preprečevati neenotnost nacionalne sodne prakse in zagotavljati pravno varnost.(43) Členi od 514 do 518 zakonika o civilnem postopku na primer določajo postopek za poenotenje sodne prakse v interesu zakonitosti,(44) členi od 519 do 521 tega zakonika pa določajo „splošni“ postopek za vložitev predloga pri ÎCCJ za sprejetje predhodne odločbe o pravnih vprašanjih. Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) se obsežno sklicuje na zadnjenavedeni postopek in trdi, da je izredna uredba OUG št. 62/2024, vsaj v neki meri, odveč, zato njeno sprejetje ni potrebno. Predložitveno sodišče tudi poudarja in graja razlike med postopkom na podlagi členov od 519 do 521 zakonika o civilnem postopku in postopkom na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024. Pri tem graja obvezno naravo izredne uredbe OUG št. 62/2024 in dejstvo, da se uporablja za vsa nižja sodišča, namesto za sodišča zadnje stopnje, pri čemer morajo navedena nižja sodišča vložiti predlog pri ÎCCJ tudi, če nimajo nobenih vsebinskih pomislekov v zadevi. Predložitveno sodišče v bistvu meni, da to vodi v prevzem pristojnosti nižjim sodiščem na račun ÎCCJ.
41.      Romunska vlada pa navaja, da izredna uredba OUG št. 62/2024 ne vzpostavlja „mehanskega“ ali „samodejnega“ postopka za vložitev predloga o katerem koli novem pravnem vprašanju pri ÎCCJ. V skladu s členoma 519 in 520 zakonika o civilnem postopku,(45) ki dopolnjujeta izredno uredbo OUG št. 62/2024, v primeru novih pravnih vprašanj ni treba vložiti predloga za sprejetje predhodne odločbe pri ÎCCJ. Zgolj težka pravna vprašanja, ki bi jih različna sodišča lahko rešila različno, so lahko predmet predloga za sprejetje predhodne odločbe ÎCCJ. Nižja sodišča morajo preveriti, ali so izpolnjeni vsi pogoji glede dopustnosti, preden vložijo predlog pri ÎCCJ, v predlogu pa morajo biti navedeni razlogi za vložitev takega predloga.(46) Romunska vlada je navedla tudi, da je vloga ÎCCJ na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 po svoji naravi izredna, da se ne zmanjša vloga rednih sodišč. Poleg tega velja, da čeprav je razlaga ÎCCJ o pravnem vprašanju zavezujoča na podlagi člena 521(3) zakonika o civilnem postopku in člena 126(3) Constituția României (ustava Romunije), ÎCCJ svojega odgovora na pravno vprašanje ne more uporabiti v specifičnih okoliščinah zadeve. To je izključno naloga predložitvenega sodišča. S predhodno odločbo ÎCCJ se torej zagotavlja le abstrakten odgovor na težko pravno vprašanje.
42.      Že na začetku je treba poudariti, da je načeloma romunski zakonodajalec oziroma izvršilna veja oblasti pristojna za presojo, ali je treba sprejeti dodatni mehanizem za poenotenje sodne prakse.(47) Kot je navedla Komisija, tudi sam menim, da dejstvo, da v nacionalnem pravu obstajajo tudi drugi postopki s podobnimi cilji in mehanizmi, samo po sebi še ne vzbuja dvoma o zakonitosti izredne uredbe OUG št. 62/2024 na podlagi člena 19(1), drugi pododstavek, PEU. Zdi se, da je ta izredna uredba lex specialis, ki v določenih okoliščinah pomeni odstopanje od členov od 519 do 521 zakonika o civilnem postopku. Postopek na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 večinoma temelji na navedenih določbah zakonika o civilnem postopku, ki ga dopolnjujejo. Poleg tega se zdi, da se sodna praksa ÎCCJ glede členov od 519 do 521 zakonika o civilnem postopku in zlasti pristojnost ÎCCJ na tej podlagi smiselno uporablja tudi v okviru postopka na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024. Pri tem predložitveno sodišče ne dvomi o zakonitosti navedenih določb zakonika o civilnem postopku ali katerega koli drugega postopka za poenotenje sodne prakse v Romuniji. Poleg tega v spisu Sodišča ni ničesar, kar bi kazalo na to, da soobstoj takih postopkov med drugim zmanjšuje pravno varnost, s čimer bi se kršilo načelo pravne države.
43.      Zdi se,(48) da so pristojnosti ÎCCJ in sodišč, ki nanj naslovijo pravna vprašanja na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024, jasno in natančno določene v nacionalni zakonodaji in sodni praksi.(49) Pristojnost ÎCCJ je strogo omejena na razlago težkih in abstraktnih pravnih vprašanj, ki bi lahko povzročala neenotnost sodne prakse v zadevah, ki se med drugim nanašajo na plače zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev. Iz tega izhaja, da kljub obveznosti nižjih sodišč predložiti taka pravna vprašanja ÎCCJ, vloga zadnjenavedenega na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 nastopi le v omejenih, opredeljenih okoliščinah, zato je po naravi izredna. To še zlasti očitno izhaja iz pravil o dopustnosti predlogov za predhodno odločanje na podlagi člena 519 zakonika o civilnem postopku, ki se na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 uporabljajo za take predloge.(50) Pomembneje je, da ÎCCJ ni pristojno uporabiti svojega odgovora na zadevno pravno vprašanje glede dejanskega stanja posamezne zadeve in o tem izdati odločbe. Zdi se, da iz člena 521(1) zakonika o civilnem postopku in zlasti iz uporabe izraza „le“ v navedenem členu izhaja, da ima navedeno pristojnost le nižje sodišče, ki je vložilo predlog glede pravnega vprašanja pri ÎCCJ, oziroma nižje sodišče, ki je prekinilo odločanje v podobni zadevi na podlagi člena 2(3) izredne uredbe OUG št. 62/2024 do sprejetja odločbe ÎCCJ o navedenem pravnem vprašanju. Postopek na podlagi te izredne uredbe, kakor ga dopolnjujejo členi od 519 do 521 zakonika o civilnem postopku, torej zagotavlja, da ÎCCJ ne prevzame pristojnosti zadevnih nižjih sodišč za odločanje o specifičnem dejanskem stanju zadeve.
44.      Ne izključujem možnosti, da bi bilo odvzem pristojnosti nižjim sodiščem glede odločanja o pravnem vprašanju in naložitev obveznosti predložiti tako vprašanje ÎCCJ mogoče razumeti kot izraz določene mere nezaupanja do nižjih sodišč. Menim pa, da je postopek na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 kljub temu mogoče upravičiti s ciljem preprečevanja nasprotujoče si sodne prakse na ravni nižjih sodišč, saj lahko razreševanje take neenotne sodne prakse v okviru rednega pritožbenega postopka precej dolgo traja.(51) Romunski oblikovalci politike morajo torej pretehtati upoštevne interese in poiskati ustrezno ravnovesje med ciljem vnaprejšnjega zagotavljanja enotne sodne prakse ter ohranjanjem polne pristojnosti nižjih sodišč pri odločanju o zadevi. Pri tem je treba zagotoviti skladnost z zahtevami iz člena 19(1) PEU.
45.      Zdi se,(52) da ÎCCJ s svojo pristojnostjo in izdajo odločbe o pravnem vprašanju v postopek poseže, preden prvotno določen sodni senat izda končno(53) odločbo v zadevi. Končno odločitev v zadevi torej sprejme sodni senat nižjega sodišča, ki obravnava zadevo, s čimer je izpolnjen prvi pogoj iz sodbe v zadevi Hann-Invest.(54) Na to ugotovitev pa ne vpliva niti obveznost prekiniti odločanje v drugih podobnih zadevah, dokler ÎCCJ ne izda odločbe o zadevnem pravnem vprašanju, tudi če so navedene druge zadeve v fazi odločanja. Obveznost prekiniti odločanje v zadevah pred nižjimi sodišči do izdaje odločbe vrhovnega, ustavnega ali celo mednarodnega sodišča o pravnem vprašanju je sestavni del raznih nacionalnih procesnih sistemov. Jasno je, da je tako značilnost mogoče upravičiti s ciljem odločiti o pravnem vprašanju še preden nižja sodišča sprejmejo odločbo, ki bi lahko bila v nasprotju z (skorajšnjo) razlago vrhovnega, ustavnega ali mednarodnega sodišča.(55)
46.      Dalje, zdi se, da so procesne zahteve, ki se nanašajo na predlog, vložen pri ÎCCJ za sprejetje predhodne odločbe na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024, zlasti tiste, ki se nanašajo na dopustnost in pojem „pravno vprašanje“, opredeljene v nacionalni zakonodaji in/ali sodni praksi, zato je izpolnjen tudi drugi pogoj o preglednosti iz sodbe v zadevi Hann-Invest.(56) Po navedbah romunske vlade in Komisije se predlog pri ÎCCJ vloži po izmenjavi stališč strank, da se zagotovi upoštevanje načela kontradiktornosti(57). Poleg tega lahko stranke ÎCCJ predložijo pisna stališča glede obravnavanega pravnega vprašanja. Ob upoštevanju določb člena 520(7) in (10) zakonika o civilnem postopku se zdi, da je načelo, da morajo imeti stranke pravico do izjave, ki je bistvena sestavina pravice do poštenega sojenja in učinkovitega pravnega varstva, izpolnjeno(58) kar pomeni, da je med drugim izpolnjen tudi tretji pogoj iz sodbe v zadevi Hann-Invest.(59)
47.      Čeprav je predložitveno sodišče navedlo, da bi se zaradi izredne uredbe OUG št. 62/2024 lahko povečali zaostanki v obravnavi zadev, pa navedeno sodišče ni navedlo, da se je to tudi dejansko zgodilo. Dalje, člen 2(5) izredne uredbe OUG št. 62/2024 določa, da je treba o predlogih iz člena 2(1) navedene izredne uredbe odločati prednostno in najpozneje v 60 dneh od datuma, ko se začne postopek pred ÎCCJ. Navedeni postopek in z njim povezana zahteva prekiniti odločanje v drugih podobnih zadevah(60) sta jasna in natančna, pri čemer ni videti, da bi lahko povzročala neupravičene zaostanke v postopkih, zlasti glede na procesne koristi, ki izhajajo iz predhodnih odločb ÎCCJ o težkih pravnih vprašanjih, ter objektivno kratke zadevne roke. Poleg tega je postopek na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 krajši od postopka iz členov od 519 do 521 zakonika o civilnem postopku. Člen 520(12) tega zakonika namreč določa rok tri mesece za izdajo odločbe ÎCCJ. Zato se zdi, da se z izredno uredbo OUG št. 62/2024 učinkovitost vodenja zadev izboljšuje, ne slabša.(61)
48.      Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) v okviru tretjega razloga za vložitev predloga pri Sodišču zlasti navaja, da bi navedbe v preambuli izredne uredbe OUG št. 62/2024 lahko vzbujale pomisleke o nepristranskosti sodišča, kar bi škodilo zaupanju javnosti v sodni sistem.(62) Pri tem se torej sklicuje na rek, da „ni dovolj, da je pravici zadoščeno, zadoščeno ji mora biti vsem na očeh“.(63)
49.      Iz preambule izredne uredbe OUG št. 62/2024 jasno izhaja, da je romunska izvršilna veja oblasti menila, da „obstaja zelo razširjen pojav, ki postaja stalnica, neenotne sodne prakse na ravni sodišč, ki odločajo v postopkih glede določitve in/ali izplačila plač“ ter da „imajo spori te vrste neposreden in močan vpliv na konsolidiran državni proračun, ta vpliv pa še povečuje dejstvo, da je treba zagotavljati enotno pravno obravnavo“. V preambuli je tudi navedeno, da je bila izredna uredba OUG št. 62/2024 sprejeta z namenom obravnave in preprečevanja negativnih posledic navedenega pojava neenotne sodne prakse.
50.      Poudariti je treba, da Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) nima pomislekov o resničnosti ali objektivnosti navedb v preambuli k izredni uredbi OUG št. 62/2024. Iz navedene preambule jasno izhaja, da je bil razlog za sprejetje te izredne uredbe dejstvo, da je bila sodna praksa nižjih sodišč na določenem področju neenotna ter da je bilo treba na navedenem področju predvsem zagotoviti stabilna pravna razmerja, zlasti enakost pred zakonom. Dejstvo, da lahko enotna sodna praksa prispeva k večji predvidljivosti proračunskih izdatkov, samo po sebi ne posega v načelo pravne države, kot je določeno v členu 2 PEU in členu 19(1), drugi pododstavek, PEU. Enotna sodna praksa lahko dejansko okrepi načelo pravne države, saj zmanjša pravno negotovost in zagotovi enakost pred zakonom.
51.      Še pomembneje pa je, da kljub navedbam v preambuli izredne uredbe OUG št. 62/2024 v zvezi z ekonomskim in družbenim vplivom zadevne neenotnosti sodne prakse navedena preambula oziroma sama izredna uredba ne vsebujeta ničesar, kar bi ÎCCJ nalagalo, naj odloči na določen način, oziroma na podlagi česar bi razumen posameznik lahko imel pomisleke, da bo ÎCCJ odločilo kakor koli drugače kot povsem nepristransko. Iz navedenega torej izhaja, da iz izredne uredbe OUG št. 62/2024 in njene preambule ne izhajajo razumni pomisleki o neprimerni pristranskosti predhodnih odločb ÎCCJ na podlagi navedene zakonodaje v korist države in/ali državnega proračuna. Zaradi celovitosti obravnave naj navedem tudi, da po navedbah romunske vlade nepristranska obravnava takih zadev pred ÎCCJ izhaja tudi iz že izdanih sodb navedenega sodišča. Nazadnje mora o teh vprašanjih odločiti predložitveno sodišče.
52.      V zvezi s petim razlogom, ki ga je za vložitev tega predloga pri Sodišču navedlo Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti),(64) menim, da se kljub sklicevanju zadnjenavedenega na odločbo št. 2/2019 Curtea Constituțională a României (ustavno sodišče Romunije) in rezultate nacionalnega referenduma z dne 26. maja 2019, ne zdi, da je bila izredna uredba OUG št. 62/2024 sprejeta v nasprotju z nacionalnim pravom, zlasti v nasprotju z nacionalnim ustavnim pravom. Že predložitveno sodišče je poudarilo, da je bil zadevni referendum zgolj posvetovalne narave in da so njegovi učinki bolj politični kot pa pravni. Poleg tega se zdi, da se na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 krepi ustavnopravna vloga ÎCCJ, kot je določena v členu 126(3) romunske ustave, glede zagotavljanja enotne uporabe in razlage prava pri vseh sodiščih.
C.      Vpliv na dialog med nacionalnimi sodišči in Sodiščem na podlagi člena 267 PDEU
53.      Komisija meni, da mora vsak procesni mehanizem za preprečevanje neenotnosti sodne prakse zagotavljati učinkovitost postopka predhodnega odločanja na podlagi člena 267 PDEU in upoštevati primarnost prava Unije. Člen 412(1)(7) zakonika o civilnem postopku določa, da se z vložitvijo predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču prekine odločanje v zadevi. Pri tem pa ni jasno, ali se ta določba uporablja tudi za 60-dnevni rok iz člena 2(5) izredne uredbe OUG št. 62/2024. Če bi ÎCCJ moralo izdati odločbo v 60 dneh, čeprav bi menilo, da bi bilo treba vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču, bi to pomenilo, da ta izredna uredba med drugim ni v skladu s členom 267 PDEU. Poleg tega velja, da če bi ÎCCJ izdalo odločbo, ne da bi počakalo na odgovor Sodišča, bi bil postopek predhodnega odločanja dejansko brezpredmeten, ÎCCJ pa ne bi moglo zagotavljati učinkovite uporabe prava Unije.
54.      Kot je bilo že navedeno, organizacija pravosodja v državah članicah spada na področje pristojnosti navedenih držav, vendar morajo te pri izvrševanju te pristojnosti izpolnjevati svoje obveznosti na podlagi prava Unije.(65) Iz mojega predloga odgovora na vprašanje predložitvenega sodišča izhaja, da čeprav pravo Unije načeloma ne preprečuje državam članicam vzpostaviti postopke za poenotenje nacionalne sodne prakse, kot je postopek na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024, pa je treba pri izvajanju takih postopkov izpolnjevati zahteve, ki izhajajo iz prava Unije, zlasti iz člena 267 PDEU.(66)
55.      Zaradi ohranitve posebnih značilnosti in avtonomije pravnega reda Unije je bil s Pogodbama uveden sodni sistem, katerega namen je zagotoviti skladnost in enotnost pri razlagi prava Unije, pri čemer je njegov ključni element postopek predhodnega odločanja na podlagi člena 267 PDEU.(67) Sodišče države članice, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, kot je ÎCCJ, mora na podlagi člena 267, tretji odstavek, PDEU pri Sodišču vložiti predlog za sprejetje predhodne odločbe, če obravnava vprašanje, ki se nanaša na razlago prava Unije ali na veljavnost akta sekundarne zakonodaje. Namen te obveznosti je zlasti preprečiti, da bi se v kateri koli državi članici uveljavila nacionalna sodna praksa, ki ne bi bila v skladu s pravili prava Unije.(68) Zadevno sodišče se tej obveznosti ne more izogniti,(69) razen če ugotovi, da zadevno vprašanje ni upoštevno, ali da je Sodišče že podalo razlago navedene določbe prava Unije, ali da je pravilna razlaga prava Unije tako očitna, da ne dopušča nikakršnega razumnega dvoma.(70) Nasprotno pa odločbe drugih nacionalnih sodišč, ki jih stranke lahko izpodbijajo pred višjimi sodišči, niso odločbe v smislu člena 267, tretji odstavek, PDEU. In čeprav imajo navedena sodišča široke pristojnosti za predložitev zadeve Sodišču,(71) tega niso dolžna storiti.(72)
56.      Sodba, ki jo Sodišče izda v postopku predhodnega odločanja, je zavezujoča za nacionalno sodišče, ki se je odločilo oziroma ki je moralo vložiti predlog glede razlage prava Unije pri Sodišču, da lahko odloči o zadevi, ki jo obravnava.(73) V nasprotnem primeru bi bila okrnjena učinkovitost člena 267 PDEU.(74)
57.      Naj na kratko poudarim, da se z uvedbo nacionalnega mehanizma predhodnega odločanja pri vrhovnem sodišču v nekaterih primerih in odvisno od faze nacionalnega postopka lahko postavljajo dodatna vprašanja glede opredelitve sodišča, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva v smislu člena 267, tretji odstavek, PDEU. To vprašanje v obravnavani zadevi ni bilo postavljeno. Vendar pa ga je treba obravnavati, da se preveri medsebojni vpliv obveznega nacionalnega postopka predhodnega odločanja, kot je ta v obravnavani zadevi, in sistema pravnega varstva na podlagi prava Unije. V okviru postopka na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 ni dvoma, da je ÎCCJ sodišče, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva v smislu člena 267, tretji odstavek, PDEU, kadar to odloči o predlogu za sprejetje predhodne odločbe nižjega sodišča in zagotovi zavezujoč odgovor na postavljeno pravno vprašanje.(75) Če tak predlog pri ÎCCJ ni vložen oziroma, če se ugotovi, da ni dopusten, se romunska sodišča, ki izdajajo sodbe, zoper katere ni mogoče vložiti pravnega sredstva, štejejo za sodišča v smislu člena 267, tretji odstavek, PDEU.(76) To velja tudi, ko navedena sodišča odločajo o drugih pravnih vprašanjih, ki jih ne predložijo ÎCCJ. Opredelitev sodišča, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva v smislu člena 267, tretji odstavek, PDEU, je torej odvisna od tega, ali se pravno vprašanje predloži ÎCCJ ali ne. Vsekakor pa lahko vsa sodišča vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču v skladu s členom 267, drugi odstavek, PDEU.
58.      V zvezi s 60-dnevnim rokom iz člena 2(5) izredne uredbe OUG št. 62/2024, velja, da je treba pri upoštevanju navedenega roka, za katerega se zdi, da se uporablja le za ÎCCJ,(77) izpolnjevati zahteve, ki izhajajo iz prava Unije, zlasti iz člena 267, tretji odstavek, PDEU.(78) V zvezi s tem nič v spisu Sodišča ne kaže na to, da navedeni rok zavezuje nižja sodišča v Romuniji, vključno s Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti). Še več, zdi se, da lahko navedena nižja sodišča na Sodišče v postopek predhodnega odločanja naslovijo vsa vprašanja, za katera menijo, da so potrebna, v kateri koli fazi postopka se jim to zdi ustrezno, tudi po tistem, ko ÎCCJ že izda svojo odločbo o pravnem vprašanju na podlagi postopka iz izredne uredbe OUG št. 62/2024.(79) Posledično se zdi, da so navedbe Komisije glede 60-dnevnega roka in člena 267 PDEU vsaj deloma brezpredmetne v okviru obravnavane zadeve. Kljub temu bom zaradi celovitosti obravnave na kratko obravnaval ta rok, ki velja za ÎCCJ.
59.      Načelo primarnosti prava Unije, ki določa prednost prava Unije pred pravom držav članic, vsem organom držav članic, vključno z nacionalnimi sodišči, nalaga, naj zagotovijo polni učinek različnim predpisom Unije, pravo držav članic pa ne more vplivati na učinek, ki je tem različnim predpisom priznan na ozemlju teh držav.(80) Iz navedenega načela izhaja, da morajo nacionalna sodišča med drugim svojo nacionalno zakonodajo v čim večjem obsegu razlagati v skladu s pravom Unije, zlasti v tem primeru v skladu s členom 267, tretji odstavek, PDEU. Vendar pa navedena obveznost ne more biti podlaga za razlago nacionalnega prava contra legem. Ker so le nacionalna sodišča pristojna za razlago nacionalnega prava, morajo sama presoditi, ali je mogoče nacionalno ureditev iz postopka v glavni stvari razlagati v skladu z zahtevami iz člena 267 PDEU. Pri tem pa mora Sodišče zagotoviti koristne smernice na podlagi informacij iz predložitvene odločbe in predloženih stališč.(81)
60.      Ker se zdi,(82) da izredna uredba OUG št. 62/2024 ne vsebuje nobene določbe, ki bi izrecno preprečevala prekinitev teka zadevnega 60-dnevnega roka, v skladu z, med drugim, členom 412(1)(7) zakonika o civilnem postopku, menim, da je zadevno nacionalno zakonodajo mogoče razlagati v skladu s členom 267 PDEU. Če torej ÎCCJ vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču na podlagi člena 267 PDEU, mora, da zagotovi učinkovitost navedene določbe na podlagi načela primarnosti, prekiniti odločanje do izdaje predhodne odločbe Sodišča, s čimer se prepreči iztek oziroma tveganje izteka zadevnega roka. Poleg tega mora ÎCCJ nato navedeno odločbo uporabiti v svojem postopku.(83) Menim, da taka razlaga nacionalne zakonodaje v skladu s pravom Unije ne bi pomenila razlage nacionalne zakonodaje contra legem.
VI.    Predlog
61.      Na podlagi zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti), odgovori:
Člen 2 PEU, člen 19(1), drugi pododstavek, PEU in člen 267 PDEU
je treba razlagati tako, da ne preprečujejo, da se z nacionalno zakonodajo uvede mehanizem, ki nacionalnim sodiščem, ki obravnavajo zadeve glede določanja in/ali izplačila plač ali osebnih prejemkov zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev, nalaga, da morajo pri nacionalnem vrhovnem sodišču vložiti predlog, naj navedeno sodišče predhodno odloči o pravnem vprašanju, o katerem še ni odločalo, če (i) so okoliščine, v katerih se tak predlog vloži, jasno opredeljene v zakonodaji, ki se uporablja, (ii) predlog upoštevnim osebam ne onemogoča sodelovanja v postopku pred nacionalnim vrhovnim sodiščem, in (iii) nacionalna zakonodaja vrhovnemu sodišču ali kateremu koli drugemu sodišču, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, ne preprečuje izpolnitve obveznosti na podlagi člena 267, tretji odstavek, PDEU oziroma nižjim sodiščem ne odreka diskrecije, ki jo imajo na podlagi člena 267, drugi odstavek, PDEU.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
2      Sodišče je od izdaje sodbe z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C-64/16, EU:C:2018:117), o vprašanju neodvisnosti sodstva odločalo v več kot 30 zadevah.
3      OUG nr. 62/2024 privind unele măsuri pentru soluționarea proceselor privind salarizarea personalului plătit din fonduri publice, precum și a proceselor privind prestații de asigurări sociale (izredna uredba vlade št. 62/2024 o nekaterih ukrepih za reševanje postopkov v zvezi s prejemki zaposlenih, plačanih iz javnih sredstev, in postopkov v zvezi s prejemki iz socialnih zavarovanj) z dne 13. junija 2024, kot je bila objavljena v Monitorul Oficial al României, del I, št. 559 z dne 14. junija 2024 (v nadaljevanju: izredna uredba OUG št. 62/2024).
4      Navedeno sodišče je vrhovno oziroma najvišje redno sodišče v Romuniji.
5      Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) se na kratko sklicuje tudi na Codul de procedură penală (zakonik o kazenskem postopku).
6      Glej sodbo z dne 24. julija 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606, točka 114 in navedena sodna praksa). Glej tudi sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP) z dne 20. oktobra 2011, Nejdet Sahin in Perihan Sahin proti Turčiji (CE:ECHR:2011:1020JUD001327905, točke od 56 do 58), in z dne 29. novembra 2016, Lupeni Greek Catholic Parish in drugi proti Romuniji (CE:ECHR:2016:1129JUD007694311, točke 128, 134 in 135).
7      Glej uvodno izjavo 3 Uredbe (EU, Euratom) 2020/2092 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2020 o splošnem režimu pogojenosti za zaščito proračuna Unije (UL 2020, L 433I, str. 1, ter popravka v UL 2021, L 373, str. 94, in UL L, 5.12.2023, str. 1).
8      ÎCCJ.
9      ESČP, 4. junij 2013, Tudor Tudor proti Romuniji (ECLI:CE:ECHR:2009:0324JUD002191103, točka 29).
10      Glej zakonik o civilnem postopku in zakonik o kazenskem postopku.
11      Glej Report on the Independence of the Judicial System Part I: The Independence of Judges (poročilo o neodvisnosti sodnega sistema, del I: neodvisnost sodnikov), ki ga je Beneška komisija sprejela na svojem 82. plenarnem zasedanju (Benetke (Italija), 12. in 13. marec 2010), CDL-AD(2010)004, točka 68, dostopno na: https://www.venice.coe.int/webforms/documents/?pdf=CDL-AD(2010)004-e.
12      Glej na primer Galič, A., „A Civil Law Perspective on the Supreme Court and its functions“, Studia Iuridicia, zv. 81, Varšava, 2019, str. od 44 do 86.
13      Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Emiliouja v zadevi KUBERA (C-144/23, EU:C:2024:522, točka 3), v katerih je navedel, da je bilo v državah članicah Unije v zadnjih nekaj desetletjih mogoče opaziti trend vzpostavljanja mehanizmov za filtriranje pritožb, vloženih pri najvišjih sodiščih. Čeprav trenutno v več državah članicah obstaja določena oblika mehanizma za filtriranje, pa vrhovna sodišča nekaterih drugih držav članic takih mehanizmov nimajo. Poleg tega velja, da če taki mehanizmi obstajajo, se lahko njihovo delovanje med državami članicami razlikuje.
14      To mora predložitveno sodišče še preveriti.
15      Glej v zvezi s tem sodbi z dne 14. novembra 2024, S. (Sprememba sestave sodišča) (C-197/23, EU:C:2024:956, točke od 35 do 39), in z dne 4. septembra 2025, AW „T“  (C-225/22, EU:C:2025:649, točke od 31 do 33 in navedena sodna praksa).
16      Romunska vlada trdi, da se postopek v glavni stvari nanaša izključno na določbe nacionalnega prava.
17      Sodba z dne 8. maja 2024, Asociaţia „Forumul Judecătorilor din România“ (Združenje sodnikov) (C-53/23, EU:C:2024:388, točka 34).
18      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 11. julija 2024, Hann-Invest in drugi (C-554/21, C-622/21 in C-727/21, EU:C:2024:594, točke od 34 do 36; v nadaljevanju: sodba v zadevi Hann-Invest).
19      Sodba z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C-64/16, EU:C:2018:117, točka 36).
20      Tako člen 47 Listine kot člen 19(1), drugi pododstavek, PEU imata neposredni učinek (sodba z dne 2. marca 2021, A. B. in drugi (Imenovanje sodnikov vrhovnega sodišča – tožbe)  C-824/18, EU:C:2021:153, točke od 143 do 145).
21      Glej po analogiji sodbo z dne 26. marca 2020, Miasto Łowicz in Prokurator Generalny (C-558/18 in C-563/18, EU:C:2020:234, točka 51).
22      Glej sodbo z dne 9. januarja 2024, G. in drugi (Imenovanje sodnikov rednih sodišč na Poljskem) (C-181/21 in C-269/21, EU:C:2024:1, točka 69).
23      Sodbi z dne 5. junija 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov) (C-204/21, EU:C:2023:442, točka 63), in z dne 14. novembra 2024, S. (Sprememba sestave sodišča) (C-197/23, EU:C:2024:956, točka 31).
24      Glej točke 28, 30 in 31 teh sklepnih predlogov.
25      Sodba z dne 5. junija 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov) (C-204/21, EU:C:2023:442, točka 71 in navedena sodna praksa).
26      Notranja neodvisnost, ki je povezana z nepristranskostjo, pomeni, da je treba zagotavljati enako distanco do strank spora in njihovih posamičnih interesov glede predmeta spora. Glej v zvezi s tem sodbo z dne 21. januarja 2020, Banco de Santander (C-274/14, EU:C:2020:17, točka 61). V navedeni sodbi je Sodišče kot nedopusten zavrglo predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložila Tribunal Económico-Administrativo Central (osrednja komisija za gospodarske in upravne zadeve, Španija). Sodišče je med drugim ugotovilo, da nekatere značilnosti postopka z izrednimi pravnimi sredstvi pred Sala Especial para la Unificación de Doctrina (posebni senat za poenotenje prakse, Španija) v okviru
Tribunal Económico-Administrativo Central (osrednja komisija za gospodarske in upravne zadeve) vzbujajo pomisleke glede tega, ali ta organ res deluje kot „tretja oseba“ glede na interese, s katerimi se srečuje, in sicer zaradi organizacijskih in funkcionalnih povezav med to komisijo in španskim ministrstvom za gospodarstvo in finance.
27      Zunanja neodvisnost pa pomeni, da mora zadevno sodišče svoje naloge opravljati povsem samostojno, ne da bi bilo kakor koli hierarhično povezano ali komur koli podrejeno in ne da bi prejemalo kakršne koli ukaze ali navodila od kogar koli. Glej v tem smislu sodbo z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C-64/16, EU:C:2018:117, točka 44 in navedena sodna praksa).
28      Sodba z dne 14. novembra 2024, S. (Sprememba sestave sodišča)  (C-197/23, EU:C:2024:956, točki 54 in 61 ter navedena sodna praksa).
29      Glej sodbo z dne 6. marca 2025, D. K.  (Odvzem zadev sodniku) (C-647/21 in C-648/21, EU:C:2025:143, točke od 71 do 74 in navedena sodna praksa).
30      Sodba z dne 14. novembra 2024, S. (Sprememba sestave sodišča)  (C-197/23, EU:C:2024:956, točki 63 in 64 ter navedena sodna praksa). Glej tudi sodbo z dne 21. decembra 2023, Krajowa Rada Sądownictwa (Nadaljnje opravljanje sodniške funkcije) (C-718/21, EU:C:2023:1015, točke od 47 do 53), v kateri se Sodišče obsežno sklicuje na sodno prakso ESČP s področja pravne države in kršitev člena 6(1) EKČP v Republiki Poljski.
31      Sodba v zadevi Hann-Invest, točki 55 in 59.
32      Glej na primer člen 101 Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (temeljni zakon Zvezne republike Nemčije) z dne 23. maja 1949 (BGBl. str. 1), kakor je bil nazadnje spremenjen z Gesetz vom 19.12.2022 (zakon z dne 19. decembra 2022, BGBl. I str. 2478), ki določa: „(1) [...] Nikomur ni mogoče odreči pristojnosti zakonitega sodnika. […]“ (moj poudarek). Glej tudi Dero-Bugny, D., „Le principe du juge légal en droit de l’Union européenne“, Journal du droit européen, 2022, str. 154.
33      Sodba z dne 5. junija 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov) (C-204/21, EU:C:2023:442, točke od 264 do 266 in 279 ter navedena sodna praksa).
Glede na to, da morajo nižja sodišča na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 v določenih primerih predložiti pravna vprašanja ÎCCJ, menim, da je ta sodna praksa po analogiji upoštevna. Zdi se, da je namen postopka na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 zagotoviti enotnost sodne prakse v Romuniji na določenem pravnem področju, kar bi prispevalo k pravni varnosti.
34      Sodišče je ugotovilo tudi, da člen 2 in člen 19(1), drugi pododstavek, PEU ne nasprotujejo nacionalni ureditvi oziroma praksi, v skladu s katero odločbe ustavnega sodišča zavezujejo splošna sodišča, pod pogojem, da nacionalno pravo zagotavlja neodvisnost navedenega ustavnega sodišča zlasti od zakonodajne in izvršilne veje oblasti, kot se zahteva s temi določbami (sodba z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek odločb ustavnega sodišča) C-430/21, EU:C:2022:99, točka 44 in navedena sodna praksa).
35      Glej točko 48 te sodbe.
36      Glej točko 80 navedene sodbe.
37      To je med drugim odraz načel preglednosti in pravne varnosti.
38      To je odraz načela kontradiktornosti oziroma da morajo imeti stranke postopka ustrezno pravico do izjave.
39      C-204/21, EU:C:2023:442.
40      Prav tam, točke od 276 do 279.
41      Glej za primerjavo točke 15 in od 48 do 51 teh sklepnih predlogov.
42      Glej sodbo z dne 19. novembra 2019, A. K. in drugi (Neodvisnost disciplinskega senata vrhovnega sodišča) (C-585/18, C-624/18 in C-625/18, EU:C:2019:982, točka 123).
43      Glej prvi, drugi in četrti razlog za vložitev tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, kot so navedeni v točkah od 11 do 15 in 17 teh sklepnih predlogov. Navedene razloge bom iz razloga praktičnosti obravnaval skupaj.
44      Procurorul General al României (generalni državni tožilec v Romuniji) lahko med drugim vloži predlog pri ÎCCJ za sprejetje odločbe o pravnem vprašanju, iz katerega izhaja neusklajena sodna praksa.
ÎCCJ izda odločbo le v interesu zakonitosti, to pa ne vpliva na obravnavane sodne odločbe ali na položaj strank v navedenih postopkih.
45      In sodno prakso ÎCCJ o tem.
46      Glej člen 520 zakonika o civilnem postopku.
47      Glej v zvezi s tem točko 33 teh sklepnih predlogov. Več držav članic je uvedlo notranje mehanizme predhodnega odločanja pri vrhovnem sodišču, katerih namen je zagotavljanje odgovorov na pomembna pravna vprašanja v sporih pred nižjimi sodišči.
Glej na primer člen 390 Kodeks postępowania cywilnego (poljski zakonik o civilnem postopku), ki določa: „1. Če se v postopku obravnave pritožbe pojavi pravno vprašanje, ki sproža resne pomisleke, lahko sodišče prekine odločanje in tako vprašanje naslovi na vrhovno sodišče. Vrhovno sodišče je pristojno za obravnavo same zadeve ali za predložitev obravnave vprašanja svojemu razširjenemu senatu. 2. Odločitev vrhovnega sodišča o pravnem vprašanju je v zadevi zavezujoča.“ Uradna različica v poljščini je na voljo na naslovu: https://isap.sejm.gov.pl/isap.nsf/download.xsp/WDU19640430296/U/D19640296Lj.pdf. Glej tudi člene od 392 do 395 Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (nizozemski zakonik o civilnem postopku, ki je na voljo na naslovu: https://www.rechtspraak.nl/SiteCollectionDocuments/dutch-code-of-civil-procedure-2025.pdf. Edinstvenost romunskega postopka, kot izhaja iz izredne uredbe OUG št. 62/2024, pa je v njegovi obvezni naravi v nekaterih okoliščinah, s čimer se omejuje prosta presoja nižjih sodišč.
48      To mora predložitveno sodišče še preveriti.
49      Podobno kot v postopku iz členov 519 in 520 zakonika o civilnem postopku.
50      Zlasti zahteva, da mora obstajati „pravno vprašanje, glede katerega je potrebno pojasnilo, da se lahko sprejme vsebinska odločba v predmetni zadevi“.
51      Ker se zdi, da se na podlagi izredne uredbe OUG št. 62/2024 ohranja pristojnost nižjih sodišč pri ugotavljanju dejanskega stanja in uporabi abstraktne odločbe ÎCCJ o pravnem vprašanju v dejanskih okoliščinah zadeve, sodna praksa torej ni podvržena pretirani centralizaciji. Glej navedbe predložitvenega sodišča, povzete v točki 16 teh sklepnih predlogov.
52      To mora predložitveno sodišče še preveriti.
53      Pri tem sem dodal izraz „končno“, ki ni bil uporabljen v sodbi v zadevi Hann-Invest, saj menim, da lahko v skladu z izredno uredbo OUG št. 62/2024 nižja sodišča v Romuniji vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe pri ÎCCJ kljub dejstvu, da so že začela odločanje o zadevi, saj se potreba po vložitvi takega predloga lahko pokaže le v okviru obravnave zadeve, vendar mora to preveriti še predložitveno sodišče. Poleg tega morajo morda tudi druga nižja sodišča ustaviti že začeto odločanje, če je bil pri ÎCCJ vložen predlog v zvezi s pravnim vprašanjem, ki je upoštevno v zadevi, ki jo obravnavajo.
54      Glej točko 38 teh sklepnih predlogov. Podoben pristop je uporabil Odbor ministrov pri Svetu Evrope, ki je predlagal, da „hierarhična organizacija sodstva ne bi smela vplivati na neodvisnost posameznih sodišč“ in da „višja sodišča ne bi smela dajati navodil sodnikom o tem, kako naj odločijo v posamezni zadevi, razen v okviru predhodnega odločanja [...]“ (moj poudarek). Recommendation of the Committee of Ministers to member states on judges: independence, efficiency and responsibilities (priporočilo odbora ministrov državam članicam glede sodnikov: neodvisnost, učinkovitost in odgovornosti, kot ga je sprejel odbor ministrov dne 17. novembra 2010 na 1098. zasedanju namestnikov ministrov), CM/Rec(2010)12, točki 22 in 23.
55      Glej na primer člen 163 Civilinio Proceso Kodekso (litovski zakonik o civilnem postopku), ki določa obveznost prekiniti odločanje v zadevi pred sodiščem, ki pri Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (ustavno sodišče Republike Litve) ali Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) vloži vprašanje o ustavnosti ali zakonitosti pravnega akta, ki se uporablja v zadevi, ali ki pri Sodišču na podlagi člena 267 PDEU vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe. Obveznost prekiniti odločanje se uporablja tudi, če so druga sodišča že predložila enako vprašanje. Na voljo na naslovu: https://e-seimas.lrs.lt/portal/legalAct/lt/TAD/TAIS.162435/asr.
56      Glej točko 38 teh sklepnih predlogov.
57      Včasih imenovano tudi načelo adversarnosti.
58      Glej sodbo v zadevi Hann-Invest, točka 58.
59      Glej točko 38 teh sklepnih predlogov. Izpolnjevanje navedenih treh pogojev mora preveriti še predložitveno sodišče.
60      Glej člen 2(3) izredne uredbe OUG št. 62/2024.
61      Predložitveno sodišče mora preveriti, kako postopek dejansko deluje.
62      Glej točko 16 teh sklepnih predlogov.
63      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 15. julija 2021, Komisija/Poljska (Disciplinska ureditev za sodnike)  (C-791/19, EU:C:2021:596, točka 59).
64      Glej točko 18 teh sklepnih predlogov.
65      Glej točko 33 teh sklepnih predlogov.
66      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 15. oktobra 2024, KUBERA (C-144/23, EU:C:2024:881, točka 32).
67      Sodba z dne 5. junija 2023, Komisija/Poljska (Neodvisnost in zasebno življenje sodnikov) (C-204/21, EU:C:2023:442, točki 274 in 275), in Mnenje 2/13 (Pristop Unije k EKČP) z dne 18. decembra 2014 (EU:C:2014:2454, točka 198).
68      Sodba z dne 15. oktobra 2024, KUBERA  (C-144/23, EU:C:2024:881, točka 35).
69      V zvezi z obveznostjo navedenega sodišča navesti razloge, zakaj ni vložilo predloga pri Sodišču, glej sodbo z dne 15. oktobra 2024, KUBERA (C-144/23, EU:C:2024:881, točke od 61 do 65). Glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke T. Ćapeta v zadevi Remling (C-767/23, EU:C:2025:486, točke od 62 do 85). V zvezi z vprašanjem odškodninske odgovornosti držav članic, ker nacionalno sodišče zadnje stopnje ni vložilo predloga pri Sodišču na podlagi člena 267, tretji odstavek, PDEU, ter zlasti v zvezi s pomembnostjo obrazložitve v takem primeru, glej sklepne predloge generalne pravobranilke T. Ćapeta v zadevi Ferreira da Silva e Brito in drugi (C-293/24, EU:C:2025:850).
70      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 15. oktobra 2024, KUBERA (C-144/23, EU:C:2024:881, točki 34 in 36). Glej tudi sodbo z dne 6. oktobra 2021, Consorzio Italian Management in Catania Multiservizi (C-561/19, EU:C:2021:799, točke od 40 do 51), v kateri je Sodišče opredelilo podrobna merila za presojo, ali je sodišče, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, oproščeno obveznosti vložiti predlog pri Sodišču na podlagi člena 267, tretji odstavek, PDEU. V navedeni sodbi je Sodišče pojasnilo in podrobneje opredelilo svojo prejšnjo sodno prakso, med drugim tudi svojo prelomno sodbo z dne 6. oktobra 1982, Cilfit (283/81, EU:C:1982:335).
71      Navedena prosta presoja izhaja iz člena 267, drugi odstavek, PDEU.
72      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 15. septembra 2005, Intermodal Transports (C-495/03, EU:C:2005:552, točka 31).
73      Sodba z dne 22. februarja 2022, RS (Učinek sodb ustavnega sodišča) (C-430/21, EU:C:2022:99, točka 74).
74      Sodba z dne 24. julija 2023, Lin  (C-107/23 PPU, EU:C:2023:606, točka 134 in navedena sodna praksa).
75      Člen 521(3) zakonika o civilnem postopku določa, da so vse odločbe izdane o pravnih vprašanjih, zavezujoče od datuma objave odločbe.
76      V sodbi z dne 15. julija 1964, Costa (6/64, EU:C:1964:66), je Sodišče potrdilo, da je Giudice conciliatore (mediator, Milano, Italija) nacionalno sodišče, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, zato mora to sodišče Sodišču predložiti vprašanja glede razlage Pogodbe.
77      To mora predložitveno sodišče še preveriti.
78      Glej po analogiji sodbo z dne 15. oktobra 2024, KUBERA (C-144/23, EU:C:2024:881, točka 32).
79      Glej po analogiji sodbo z dne 22. junija 2010, Melki in Abdeli (C-188/10 in C-189/10, EU:C:2010:363, točka 52). To mora preveriti predložitveno sodišče.
80      Sodba z dne 24. julija 2023, Lin  (C-107/23 PPU, EU:C:2023:606, točki 128 in 129 ter navedena sodna praksa.).
81      Glej po analogiji sodbo z dne 15. oktobra 2024, KUBERA (C-144/23, EU:C:2024:881, točke od 51 do 53).
82      To mora predložitveno sodišče še preveriti.
83      Sodba z dne 24. julija 2023, Lin (C-107/23 PPU, EU:C:2023:606, točka 132 in navedena sodna praksa).