62024CC0296
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
RIMVYDASA NORKUSA,
predstavljeni 12. junija 2025 (
1
)
Združene zadeve od C‑296/24 do C‑307/24, [Jouxy] (
i
)
SM,
PX (C‑296/24)
CY (C‑297/24)
LK,
MF (C‑298/24)
OP,
TD (C‑299/24)
MY,
IX (C‑300/24)
AH,
CJ (C‑301/24)
AE (C‑302/24)
BF,
CG (C‑303/24)
LH (C‑304/24)
TB,
MV (C‑305/24)
KN,
PE (C‑306/24)
NB (C‑307/24)
proti
Caisse pour l’avenir des enfants
(Predlogi za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je vložilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Luksemburg))
„Predhodno odločanje – Člen 45 PDEU – Uredba (ES) št. 883/2004 – Člen 67 – Prosto gibanje delavcev – Enako obravnavanje – Socialne ugodnosti – Uredba (EU) št. 492/2011 – Člen 7(2) – Družinski dodatek – Izključitev otroka zakonca ali partnerja delavca nerezidenta – Različno obravnavanje otrok rezidentov in otrok nerezidentov – Pojem družinski član – Pojem zagotavljanje preživljanja otroka – Merila za presojo – Domneva, ki temelji na skupnem stalnem prebivališču delavca in otroka“
I. Uvod
1.
Tožeče stranke v postopkih v glavni stvari prebivajo, odvisno od posameznega primera, v Belgiji, Nemčiji ali Franciji, delajo pa v Luksemburgu. Zato zanje velja luksemburška zakonodaja o socialni varnosti. Vsebina upoštevnih določb te zakonodaje je znana Sodišču, ki je imelo med drugim po predlogu za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil supérieur de la sécurité sociale (višji svet za socialno varnost, Luksemburg), (
2
) priložnost predstaviti to zakonodajo v okviru sodbe Caisse pour l'avenir des enfants (Otrok zakonca obmejnega delavca), (
3
) ki se je nanašala na zadevo v zvezi z istim družinskim dodatkom, kot je obravnavan v teh združenih zadevah.
2.
Obravnavani predlogi za sprejetje predhodne odločbe se namreč ponovno nanašajo na določbe luksemburškega prava, s katerimi je določeno, da lahko obmejni delavec od 1. avgusta 2016 prejema družinski dodatek zgolj za otroke, na katere se nanaša pojem „družinski član“, kot je opredeljen v navedenih določbah, in sicer za zakonske otroke, zunajzakonske otroke in posvojene otroke.
3.
Te predloge je Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Luksemburg) vložilo v okviru dvanajstih sporov med več obmejnimi delavci in Caisse pour l'avenir des enfants (sklad za prihodnost otrok, Luksemburg, v nadaljevanju: CAE), ker je zadnjenavedeni zavrnil dodelitev družinskega dodatka tem delavcem, odvisno od posameznega primera, za otroka zakonca ali registriranega partnerja, saj ti otroci niso v sorodstvenem razmerju z zadevnimi obmejnimi delavci in zato nimajo statusa „družinskega člana“, kot je ta pojem opredeljen v luksemburški zakonodaji.
4.
Predložitveno sodišče želi v tem okviru pridobiti pojasnila glede izraza „zagotavljanje preživljanja otroka“, saj je bil tak pojem razvit v sodni praksi Sodišča o razlagi člena 45 PDEU, členov 1(i) in 67 Uredbe (ES) št. 883/2004 (
4
) ter člena 7(2) Uredbe (EU) št. 492/2011 (
5
).
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
5.
Poleg člena 45 PDEU so v tej zadevi upoštevni člen 2 Direktive 2004/38 (
6
), člen 1(i), člen 2(1), člen 3(1), člen 4, člen 67 in člen 68(1)(b) Uredbe št. 883/2004, člena 7(1) in (2) ter 36(2) Uredbe št. 492/2011 ter člena 1 in 2(1)(c) in (2) Direktive 2014/54 (
7
).
B.
Luksemburško pravo
6.
Upoštevni določbi sta člena 269 in 270 code de la sécurité sociale (zakonik o socialni varnosti) (
8
).
7.
Člen 269 tega zakonika, naslovljen „Pogoji za dodelitev“, v odstavku 1 določa:
„Uvede se dodatek za prihodnost otrok, v nadaljevanju: ‚družinski dodatek‘.
Pravico do družinskega dodatka imajo:
(a)
vsak otrok, ki dejansko in neprekinjeno prebiva v Luksemburgu in ima tam zakonito prebivališče;
(b)
družinski člani, kakor so opredeljeni v členu 270, vsakogar, za kogar veljajo luksemburška zakonodaja in uredbe Unije ali drug dvo‑ ali večstranski instrument, ki ga je Luksemburg sklenil na področju socialne varnosti in ki določa plačevanje družinskih dajatev v skladu z zakonodajo države zaposlitve. Družinski člani morajo stalno prebivati v državi, na katero se nanašajo zadevne uredbe ali instrumenti.“
8.
Člen 270 navedenega zakonika določa:
„V skladu s členom 269(1)(b) se za družinske člane osebe, v zvezi s katerimi nastane pravica do družinske dajatve, štejejo zakonski otroci, zunajzakonski otroci in posvojeni otroci te osebe.“
III. Spor o glavni stvari, vprašanji za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
9.
Iz dvanajstih predložitvenih odločb v združenih zadevah od C‑296/24 do C‑307/24 je razvidno, da je CAE na podlagi členov 269 in 270 zakonika o socialni varnosti tožečim strankam v postopkih v glavni stvari (
9
) z učinkom od 1. avgusta 2016 odvzel pravico do družinskih dodatkov, ki so jih prejemale za otroke svoje žene ali registriranega partnerja, ker ti otroci, ki niso bili v sorodstvenem razmerju s tožečimi strankami, niso imeli statusa „družinskega člana“ v smislu člena 270 zakonika o socialni varnosti.
10.
Conseil arbitral de la sécurité sociale (svet za socialno varnost, Luksemburg) je ugodil tožbi tožečih strank za ponovno izplačevanje zadevnega družinskega dodatka. Vendar je conseil supérieur de la sécurité sociale (višji svet za socialno varstvo, Luksemburg) spremenil odločbo Conseil arbitral de la sécurité sociale (svet za socialno varnost) in tako potrdil odločbo CAE o tem, da se tožečim strankam odvzame pravica do tega dodatka.
11.
Tožeče stranke so se pritožile na Cour de cassation (kasacijsko sodišče) in med drugim trdile, da je ta odločba v nasprotju s pravom Unije, in zlasti, da temelji na ozki razlagi – ki je v nasprotju s sodno prakso, ki je med drugim izšla iz sodbe Caisse pour l’avenir des enfants – pojma „zagotavljanje preživljanja“ nebiološkega otroka obmejnega delavca.
12.
Predložitveno sodišče navaja, da je Sodišče v tej sodbi pri razlagi členov 1(i) in 67 Uredbe št. 883/2004 v povezavi s členom 7(2) Uredbe št. 492/2011 in členom 2, točka 2, Direktive 2004/38 pravico obmejnega delavca do izplačila zadevnega družinskega dodatka za otroka njegove žene, s katerim ta delavec ni bil v sorodstvenem razmerju, pogojevalo z dokazom, da izpolnjuje pogoj o zagotavljanju preživljanja tega otroka.
13.
Predložitveno sodišče glede razvoja razlage tega pogoja s strani Sodišča najprej ugotavlja, da je Sodišče pojem „zagotavljanje preživljanja“ – da bi potrdilo, da ima obmejni delavec pravico do izplačevanja državne dajatve v obliki socialne ugodnosti, in sicer finančne pomoči za visokošolski študij za svojega lastnega otroka, če še naprej zagotavlja njegovo preživljanje – najprej uporabilo v sodbah Bernini (
10
), Meeusen (
11
), Komisija/Nizozemska (
12
) ter Giersch in drugi (
13
).
14.
Navedeno sodišče se nato sklicuje na sodbo Depesme in drugi (
14
), v kateri je Sodišče – ponovno v okviru socialne ugodnosti v obliki finančne pomoči za visokošolski študij – pojasnilo obseg tega pojma, vendar v zvezi z otrokom, ki ni v sorodstvenem razmerju z obmejnim delavcem.
15.
Nazadnje predložitveno sodišče navaja, da je Sodišče nedavno uporabilo ta pojem v sodbi Caisse pour l'avenir des enfants (
15
), da bi ugotovilo, ali ima obmejni delavec pravico do socialne ugodnosti v obliki družinskega dodatka za otroka, s katerim ni v sorodstvenem razmerju. V tem okviru je Sodišče med drugim razsodilo, da je zahteva, da obmejni delavec zagotavlja preživljanje otroka, posledica dejanskega položaja, o katerem morajo presoditi uprava in po potrebi nacionalna sodišča na podlagi dokazov, ki jih predloži zadevna oseba, ne da bi jim bilo treba ugotavljati razloge za ta prispevek ne natančno ovrednotiti njegov obseg.
16.
Predložitveno sodišče iz tega sklepa, da čeprav isti pojem v skladu s sodno prakso Sodišča spada v okvir dejanskega položaja, zaradi tega ni izključen iz presoje Sodišča. To sodišče namreč meni, da gre pri tem za avtonomen pojem prava Unije, ki ga je treba uporabljati in razlagati enotno, pri tem pa se sklicuje na sodbo Depesme in drugi (
16
) s področja ureditve pravic do socialnih ugodnosti.
17.
V teh okoliščinah je Cour de cassation s sklepi z dne 25. aprila 2024, ki jih je sodno tajništvo prejelo 26. aprila 2024, prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji, ki sta v vseh združenih zadevah od C‑296/24 do C‑307/24 ubesedeni enako:
„1.
a)
Ali je treba pojem ‚zagotavljanje preživljanja‘ otroka, iz katerega izhaja status družinskega člana v smislu določb prava Unije, kakor se je razvil v sodni praksi Sodišča glede prostega gibanja delavcev in tega, da obmejni delavec v zvezi z opravljanjem dejavnosti kot zaposlena oseba v državi članici za otroka svojega zakonca ali registriranega partnerja, s katerim nima sorodstvenih vezi, prejema socialno ugodnost – kot se razume samostojno ali v povezavi z načelom široke razlage določb, namenjenih zagotavljanju prostega gibanja delavcev – razlagati kot nekaj, kar obstaja in torej daje pravico do prejemanja socialne ugodnosti,
–
samo zaradi zakonske zveze ali registrirane skupnosti med obmejnim delavcem in enim od otrokovih staršev;
–
samo zaradi skupnega stalnega ali začasnega prebivališča obmejnega delavca in otroka;
–
samo zato, ker obmejni delavec plačuje za kakršne koli izdatke v korist otroka, čeprav
–
gre za izdatke za potrebe, ki niso osnovne ali preživninske;
–
se nanašajo na tretjo osebo in otroku koristijo le posredno;
–
niso v izključno ali posebno korist otroka, temveč celotnega gospodinjstva;
–
so zgolj občasni;
–
so nižji od izdatkov staršev;
–
so glede na otrokove potrebe neznatni;
–
samo zato, ker se izdatki plačujejo s skupnega računa obmejnega delavca in njegovega zakonca ali registriranega partnerja, ki je otrokov starš, ne glede na vir sredstev na tem računu;
–
samo zato, ker je otrok mlajši od 21 let?
b)
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba pojem ‚zagotavljanje preživljanja‘ razlagati kot nekaj, kar obstaja in torej daje pravico do prejemanja socialne ugodnosti, če sta podani dve ali več od navedenih okoliščin?
2.
Ali je treba pojem ‚zagotavljanje preživljanja‘ otroka, iz katerega izhaja status družinskega člana v smislu določb prava Unije, kakor se je razvil v sodni praksi Sodišča glede prostega gibanja delavcev in tega, da obmejni delavec v zvezi z opravljanjem dejavnosti kot zaposlena oseba v državi članici za otroka svojega zakonca ali registriranega partnerja, s katerim nima sorodstvenih vezi, prejema socialno ugodnost – kot se razume samostojno ali v povezavi z načelom široke razlage določb, namenjenih zagotavljanju prostega gibanja delavcev – razlagati kot nekaj, kar ne obstaja in torej ne daje pravice do prejemanja socialne ugodnosti,
–
samo zaradi obstoja preživninske obveznosti otrokovih staršev, ne glede na to,
–
ali se ta preživninska terjatev določi sodno ali pogodbeno;
–
v kakšnem znesku je znesek te preživninske terjatve določen;
–
ali dolžnik dejansko plačuje ta preživninski dolg;
–
ali prispevek obmejnega delavca nadomešča neizpolnjevanje obveznosti enega od otrokovih staršev;
–
samo zato, ker otrok v okviru izvrševanja pravice do stikov in nastanitve ali deljenega prebivanja ali kakšne druge ureditve občasno biva pri drugem staršu?“
18.
Pisne pripombe so predložili tožeče stranke v postopkih v glavni stvari v vsaki od združenih zadev, CAE, češka vlada in Evropska komisija. Sodišče je odločilo, da se v teh zadevah obravnava ne opravi.
IV. Analiza
19.
Predložitveno sodišče z vprašanjema za predhodno odločanje, ki ju je po mojem mnenju treba obravnavati skupaj, Sodišču predlaga, naj v bistvu pojasni razlago pojma „zagotavljanje preživljanja“ otroka, kot se je razvil v sodni praksi Sodišča o razlagi člena 45 PDEU, členov 1(i) in 67 Uredbe št. 883/2004 ter člena 7(2) Uredbe št. 492/2011, zlasti pa v sodbi Caisse pour l'avenir des enfants.
20.
V teh sklepnih predlogih bom najprej navedel nekaj splošnih ugotovitev o pravnih elementih, ki vzbujajo dvome predložitvenega sodišča (oddelek A), nato pa bom obravnaval izvor in razvoj (oddelek B) ter obseg tega pojma, kakor se je razvil v sodni praksi Sodišča (oddelek C). Nazadnje bom, da bi se zagotovila enotna uporaba navedenega pojma, predlagal, naj se vzpostavi domneva, ki temelji na skupnem stalnem prebivališču obmejnega delavca in otroka njegovega zakonca ali registriranega partnerja (oddelek D).
A.
Splošne ugotovitve o pravnih elementih, ki vzbujajo dvome predložitvenega sodišča
21.
Iz obravnavanih predlogov za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da se predložitveno sodišče opira na sodno prakso Sodišča na tem področju, zlasti na tisto, ki izhaja iz sodbe Caisse pour l'avenir des enfants. Kot sem omenil v uvodu teh sklepnih predlogov, zadeve, ki jih obravnavam, sledijo zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, ki se je prav tako nanašala na reformo sistema dodeljevanja družinskih dajatev v Luksemburgu. S to reformo, ki je začela veljati 1. avgusta 2016, je bil spremenjen zakonik o socialni varnosti tako, da so bili iz pojma „družinski član“, opredeljenega v členu 270 tega zakonika, izključeni med drugim otroci zakonca ali partnerja. (
17
) V tej zadevi je Sodišče moralo ugotoviti, ali bi bilo treba obmejnemu delavcu za otroka njegovega zakonca, s katerim ta delavec ni v sorodstvenem razmerju, izplačati zadevni družinski dodatek (
18
).
22.
V zvezi s tem je, kot poudarja samo predložitveno sodišče, Sodišče v sodbi Caisse pour l’avenir des enfants najprej pojasnilo, da družinski dodatek, povezan s tem, da obmejni delavec opravlja dejavnost zaposlene osebe v državi članici, pomeni socialno ugodnost (
19
) v smislu člena 45 PDEU in člena 7(2) Uredbe št. 492/2011. (
20
) Nato je Sodišče razsodilo, da je treba člena 1(i) in 67 Uredbe št. 883/2004 v povezavi s členom 7(2) te Uredbe št. 492/2011 in členom 2, točka 2, Direktive 2004/38 razlagati tako, da nasprotujeta določbam države članice, v skladu s katerimi lahko obmejni delavci prejemajo družinski dodatek, ki je vezan na njihovo opravljanje dejavnosti zaposlene osebe v državi članici, le za svoje otroke, ne pa za otroke svojega zakonca, s katerimi nimajo sorodstvenih vezi, vendar zagotavljajo njihovo preživljanje, medtem ko imajo vsi otroci, ki prebivajo v navedeni državi članici, pravico do prejemanja tega dodatka. (
21
)
23.
V obravnavanih zadevah se mi zdi pomembno pojasniti, da predložitveno sodišče z vprašanjema za predhodno odločanje ne dvomi o ugotovitvah iz sodbe Caisse pour l'avenir des enfants ali sodne prakse, na katero se je Sodišče oprlo v tej sodbi. (
22
) Natančneje, iz predložitvenih odločb je razvidno, da to sodišče očitno ne dvomi, da je razlikovanje na podlagi prebivališča, določeno z določbami, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari, posredna diskriminacija na podlagi državljanstva. (
23
) Prav nasprotno, zdi se, da navedeno sodišče na podlagi te predpostavke meni, da je Sodišče v navedeni sodbi pravico obmejnega delavca do dodelitve družinskega dodatka za otroka njegovega zakonca ali partnerja, s katerim ni v sorodstvenem razmerju, pogojilo z dokazom, da ta delavec izpolnjuje pogoj zagotavljanja preživljanja tega otroka. (
24
)
24.
Zdi se namreč, da negotovost predložitvenega sodišča izhaja iz tega, da – kot je razvidno iz predložitvenih odločb in pisnih stališč strank – CAE po sodbi Caisse pour l'avenir des enfants ne zavrača več avtomatično dodelitve zadevnega družinskega dodatka obmejnim delavcem nerezidentom za otroke njihovega zakonca ali registriranega partnerja. Zavrača pa dodelitev tega dodatka na podlagi restriktivne uporabe pojma „zagotavljanje preživljanja“ iz te sodbe. Ker torej predložitveno sodišče meni, da je ta pojem avtonomen pojem prava Unije, se dvomi, ki jih je navedlo, nanašajo le na razlago, ki jo je treba dati navedenemu pojmu.
25.
Preden bom Sodišču podal kakršne koli predloge glede pojasnil, za katera je predložitveno sodišče zaprosilo v zvezi z obsegom razlage tega pojma, menim, da je zaradi jasnosti pomembno pojasniti njegov izvor in razvoj v sodni praksi Sodišča.
B.
Izvor in razvoj razlage pojma „zagotavljanje preživljanja“ otroka, s strani Sodišča
26.
Kot je znano, je Sodišče izraz „zagotavljanje preživljanja“ prvič uporabilo v okviru sodne prakse v zvezi s finančnimi pomočmi za visokošolski študij otrok delavcev migrantov. Zahteva, da je treba še naprej „zagotavljati preživljanje“ študenta, je namreč omogočila vzpostavitev potrebne povezanosti med delavcem in otrokom.
1. Od sodbe Bernini do sodbe Depesme in drugi: zahteva po „zagotavljanju preživljanja“ otroka kot nujni povezavi med delavcem in otrokom
27.
Čeprav je Sodišče že v osemdesetih letih prejšnjega stoletja odločalo o pomoči, dodeljeni za preživljanje in izobraževanje študentov, (
25
) je šele v sodbi Bernini, izdani leta 1992, vzpostavilo zahtevo glede potrebe po nadaljnjem„zagotavljanju preživljanja“ otroka v okviru študija, ki poteka zunaj države članice gostiteljice. Sodišče je v tej sodbi spomnilo, da se lahko delavec migrant sklicuje na člen 7(2) Uredbe (EGS) št. 1612/68 (
26
), da bi bil upravičen do socialnih dajatev, ki so z zakonodajo države članice gostiteljice določene v korist otrok nacionalnih delavcev. Vendar je pojasnilo, sklicujoč se na sodbo Lebon (
27
), da ta ugodnost za tega delavca pomeni socialno ugodnost v smislu te določbe „le takrat, kadar ta delavec [še naprej] vzdržuje svojega potomca“ (
28
).
28.
Sodišče je tako presodilo, da se lahko, če delavec še naprej zagotavlja preživljanje otroka, zadnjenavedeni sklicuje na to določbo za pridobitev sredstev za študij pod enakimi pogoji, kot veljajo za otroke nacionalnih delavcev, in zlasti ne da bi se mu smeli naložiti dodatni pogoji glede njegovega prebivanja na ozemlju zadevne države članice. (
29
)
29.
Nazadnje, v sodbah Meeusen (
30
), Komisija/Nizozemska (
31
) ali Giersch in drugi (
32
) je Sodišče ponovno spomnilo, da so vzdrževani družinski člani delavca migranta posredno upravičeni do enakega obravnavanja, ki je priznano temu delavcu, in da se zato dajatve, obravnavane v teh zadevah, tj. štipendije za visokošolski študij, navedenemu delavcu lahko dodelijo le, če še naprej zagotavlja preživljanje otroka.
30.
Sodišče pa v teh sodbah ne opredeljuje pojma „zagotavljanje preživljanja“ otroka. Kljub temu navedene sodbe omogočajo, da se razume kontekst, v katerega je umeščen ta pojem. Sodišče je namreč moralo ugotoviti, ali pravica do prejemanja zadevnih državnih dajatev, in sicer štipendij za študij, za delavca migranta pomeni socialno ugodnost v smislu člena 7(2) Uredbe št. 1612/68. Pritrdilni odgovor Sodišča na to vprašanje pa je bil vendarle odvisen od pogoja, in sicer, da „delavec še naprej zagotavlja preživljanje otroka“ (
33
). Če so bili torej družinski člani delavca migranta posredno upravičeni do enakega obravnavanja, ki je priznano temu delavcu s to določbo, je bila s tem pogojem izpolnjena potreba po vzpostavitvi povezanosti med otrokom in navedenim delavcem, da bi se ob upoštevanju zahtev po enakem obravnavanju delavcev in usklajevanju sistemov socialne varnosti ugotovilo, ali je zadevna država članica dolžna izplačevati zadevno dajatev.
31.
V okviru te sodne prakse je bil odločilen korak v razvoju te smeri sodne prakse narejen s sodbo Depesme in drugi (
34
). V zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, je predložitveno sodišče, ki se je sklicevalo na sodbo Giersch in drugi, najprej želelo izvedeti, ali izraz „otrok obmejnega delavca“ vključuje otroke zakonca ali partnerja, priznanega z nacionalnim pravom tega delavca. Sodišče je, sklicujoč se na pojem „družinski član“ iz člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 (
35
), razsodilo, da je treba s pojmom „otro[k] obmejnega delavca, ki je lahko posredni prejemnik socialnih ugodnosti iz člena 7(2) Uredbe št. 492/2011, kot je financiranje visokošolskega študija, ki ga država članica dodeli otrokom delavcev, ki opravljajo ali so opravljali dejavnost v tej državi“, razumeti ne le otroka, ki je v sorodstvenem razmerju s tem delavcem, ampak tudi otroka zakonca ali registriranega partnerja navedenega delavca, če ta zagotavlja preživljanje tega otroka. (
36
)
32.
V navedenih zadevah se je predložitveno sodišče nato spraševalo, v kolikšni meri obseg prispevanja obmejnega delavca k vzdrževanju otroka njegovega zakonca vpliva na pravico tega otroka do prejemanja finančne pomoči, kot je ta v istih zadevah. (
37
) V odgovor na te dvome je Sodišče pojasnilo, da je status družinskega člana obmejnega delavca, ki ga zadnjenavedeni vzdržuje, posledica dejanskega položaja. Sodišče je svojo utemeljitev nadaljevalo po eni strani s pojasnilom, da gre za družinskega člana, ki mu podporo zagotavlja navedeni delavec, ne da bi bilo treba ugotavljati razloge za uporabo te podpore in ali zadevna oseba lahko z opravljanjem plačanega dela sama poskrbi za svoje potrebe. Po drugi strani je Sodišče, sklicujoč se na sodbo Lebon (
38
), menilo, da je ta razlaga zahtevana z načelom, v skladu s katerim je določbe, ki urejajo prosto gibanje delavcev, ki pomeni enega od temeljev Unije, treba
razlagati široko. (
39
)
33.
Predvsem želim poudariti, da je Sodišče glede statusa družinskega člana obmejnega delavca, ki ga zadnjenavedeni vzdržuje, presodilo, kar je treba poudariti, da lahko ta status – če se nanaša na položaj otroka zakonca ali priznanega partnerja tega delavca – izhaja iz objektivnih elementov, kot je skupno stalno prebivališče tega delavca in študenta. (
40
) Sodišče je tako razsodilo, da je zahteva glede „zagotavljanja preživljanja“ otroka posledica dejanskega položaja, o katerem morajo presoditi uprava in po potrebi nacionalna sodišča, ne da bi jim bilo treba ugotavljati razloge za ta prispevek ne natančno ovrednotiti njegov obseg. (
41
)
34.
Ugotavljam, da je Sodišče v točkah 58, 60 in 64 sodbe Depesme in drugi (
42
), čeprav ni podalo natančne opredelitve, navedlo elemente, ki omogočajo določitev obrisa spornega pojma; k temu se bom vrnil ob preučitvi njegovega obsega. (
43
)
2. Sodba Caisse pour l’avenir des enfants: enotnost pojma „družinski člani“ v pravu Unije
35.
V sodbi Caisse pour l'avenir des enfants, katere izrek je bil naveden zgoraj, (
44
) je Sodišče sodno prakso, navedeno v prejšnjih točkah, preneslo na družinske dodatke za otroke obmejnih delavcev. (
45
) Drugače kot v zadevah, iz katerih izhaja ta sodna praksa, se je ta zadeva nanašala na otroka, ki je bil v času upoštevnih dejstev mladoleten. (
46
) Pri tem pa Sodišče v sodbi Caisse pour l'avenir des enfants še naprej uporablja širši pojem„zagotavljanje preživljanja“ – saj se je tak pojem razvil v njegovi zgoraj navedeni sodni praksi glede štipendij za visokošolski študij – ki vključuje tudi otroke, starejše od 21 let, čeprav, kot je ugotovilo Sodišče, zakonodajalec Unije meni, da se otroci vsekakor štejejo za „vzdrževane“ do starosti 21 let, kot je razvidno med drugim iz člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38. (
47
) K tej točki se bom vrnil pozneje, saj se mi zdi v okviru obravnavanih zadev pomembna. (
48
)
36.
Natančneje, Sodišče je ta pojem uporabilo, pri čemer se je oprlo med drugim na sodbo Depesme in drugi, kot bistveno merilo za določitev, ali je zadevna nacionalna uprava dolžna obmejnemu delavcu izplačati zadevni družinski dodatek za otroka njegovega zakonca, s katerim ta delavec ni v sorodstvenem razmerju. Tako je Sodišče ob sklicevanju na točko 64 te sodbe navedlo, da je zahteva, da obmejni delavec zagotavlja preživljanje tega otroka, posledica dejanskega položaja, o katerem morajo presoditi uprava in po potrebi nacionalna sodišča na podlagi dokazov, ki jih predloži zadevna oseba, ne da bi jim bilo treba ugotavljati razloge za ta prispevek ne natančno ovrednotiti njegov obseg. (
49
)
C.
Obseg pojma „zagotavljanje preživljanja“: pomen enotne uporabe
37.
Ugotoviti je treba, da je izraz „zagotavljanje preživljanja otroka“ pojem, ki se kot rdeča nit vleče v celotni sodni praksi, ki se nanaša po eni strani na finančne pomoči za visokošolski študij otrok delavcev migrantov in obmejnih delavcev, po drugi strani pa na družinske dodatke za otroke teh obmejnih delavcev. (
50
) Sodišče je namreč v sodni praksi poskušalo zagotoviti enotno razlago tega pojma, tako da je določilo merila, ki jih je uporabilo vsakič, ko se je sklicevalo nanj, pri čemer se je oprlo na načelo, v skladu s katerim je treba določbe, ki urejajo prosto gibanje delavcev, ki pomeni enega od temeljev Evropske unije, razlagati široko. (
51
)
1. Posledice, ki jih je treba v obravnavanih zadevah izpeljati iz meril, ki se v sodni praksi razvijajo zaradi razlage zadevnega pojma
38.
Iz pregleda sodne prakse je mogoče razbrati nekaj bistvenih meril za razlago pojma „zagotavljanje preživljanja“ otroka.
39.
Na prvem mestu, Sodišče je spomnilo, da se otroci vsekakor štejejo za vzdrževane do starosti 21 let, kot izhaja med drugim iz člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38. (
52
) V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da status družinskega člana otroka zakonca ali priznanega partnerja obmejnega delavca, ki ga zadnjenavedeni vzdržuje, lahko objektivno izhaja iz skupnega stalnega prebivališča tega delavca in otroka. (
53
)
40.
Na drugem mestu, čeprav je Sodišče pojasnilo, da je zahteva, da obmejni delavec zagotavlja preživljanje otroka, posledica dejanskega položaja, o katerem morajo presoditi uprava in po potrebi nacionalna sodišča na podlagi dokazov, ki jih predloži zadevna oseba, je večkrat poudarilo tudi, da jim v okviru te presoje ni treba ugotavljati razlogov za ta prispevek ne natančno ovrednotiti njegovega obsega. (
54
)
41.
V obravnavani zadevi se mi zdi, da ni dvoma, prvič, da z restriktivno uporabo spornega pojma s strani nacionalne uprave, kot jo je opisalo predložitveno sodišče in ki je privedla do zavrnitve dodelitve zadevnih družinskih dodatkov, niso upoštevana merila za razlago, ki jih je razvilo Sodišče v svoji sodni praksi. Zato naj bi se restriktivna uporaba tega pojma izrazila v kršitvi enakega obravnavanja obmejnih delavcev, kar ni združljivo niti s členom 45 PDEU niti s členom 7(2) Uredbe št. 492/2011, s čimer naj bi bilo kršeno načelo široke razlage teh določb, kot ga je določilo Sodišče. (
55
)
42.
Drugič, čeprav je treba navedeni pojem razlagati v okviru dejanskega položaja, ki ga morajo presoditi uprava in po potrebi nacionalna sodišča, je treba opozoriti, da bi nejasnost meril za presojo po eni strani povzročila negotovost, ki ni združljiva z načelom pravne varnosti, saj bi taka nejasnost meril za presojo povečala težave morebitnih upravičencev pri razumevanju obsega njihovih pravic. Po drugi strani bi bili zadevni delavci negotovi glede možnosti, ki jih imajo za uporabo člena 45 PDEU, kot se izvaja s členom 7(2) Uredbe št. 492/2011, čeprav zanje obvezno velja zakonodaja države članice zaposlitve. (
56
)
43.
Tretjič, opozoriti je treba, da ima CAE kljub sodbam, ki jih je Sodišče že izdalo, še naprej težave, ko mora opredeliti, kaj zajema ta pojem, kot ga je Sodišče uporabilo v svoji sodni praksi.
44.
Zato menim, da je smiselno na kratko preučiti izvor teh težav, da bi se pojasnila ta smer sodne prakse.
2. Težave, s katerimi so se soočali nacionalni organi pri razumevanju obsega obravnavanega pojma
45.
Poudariti moram, da je kljub pojasnilom, ki jih je Sodišče dalo upravi in po potrebi nacionalnim sodiščem, jasno, da sodna praksa ostaja do neke mere kazuistična, ko gre za konkretizacijo pojma „zagotavljanje preživljanja“ otroka, na splošno ob upoštevanju raznolikosti družinskih struktur in posebej v okviru mešanih družin, kot so te v postopku v glavni stvari. (
57
) Kot je razvidno iz dvanajstih predlogov za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, se zdi, da nacionalnim organom, kot je CAE v obravnavani zadevi, ni lahko razumeti obsega takega pojma, ko morajo ugotoviti, ali delavec v konkretnem primeru zagotavlja preživljanje otroka svojega zakonca ali registriranega partnerja.
46.
Če sem natančnejši: naj omenim, da v obravnavani zadevi ena od težav izhaja iz tega, da je po mnenju CAE glede na sodno prakso Sodišča treba upoštevati različne elemente, kot so skupaj preživeti čas, kakovost odnosov, dejstvo, da se neposredno zagotavlja preživljanje otroka, vprašanje zakonitega prebivališča ali dejanskega in neprekinjenega prebivanja, pogoji skrbništva ali prispevanje bioloških staršev ali posvojiteljev.
47.
V zvezi s tem moram priznati, da med temi merili težko prepoznam pojasnila Sodišča v zvezi z obsegom tega pojma. (
58
) Tako je zlasti v primeru, ko nacionalna uprava trdi, da naj bi iz točke 52 sodbe Caisse pour l'avenir des enfants izhajalo, da lahko na navedeni pojem vpliva okoliščina, da biološki starš plačuje preživnino za otroka.
48.
S tem pristopom se ne strinjam.
49.
Res je vsebina točke 52 navedene sodbe pomemben element pri razumevanju obsega tega pojma, vendar ni mogoče slediti razlagi, ki jo je sprejel CAE. V tej isti sodbi je bilo namreč iz predložitvene odločbe razvidno, da otrokov biološki oče otroka ne plačuje preživnine otrokovi materi. Sodišče je to dejansko okoliščino upoštevalo, da bi predložitvenemu sodišču pomagalo pri presoji – ob upoštevanju tega, da mora to sodišče opraviti preverjanja – in sklenilo, da je obmejni delavec, ki je bil zakonec matere tega otroka, zagotavljal preživljanje navedenega otroka. Zato za te ugotovitve Sodišča po eni strani ni mogoče šteti, da se z njimi poskuša dokazati obstoj obveznosti biološkega starša ali posvojitelja za plačevanje kot upoštevnega merila pri presoji dejanskih okoliščin za določitev, ali obmejni delavec vzdržuje otroka svojega zakonca ali registriranega partnerja. Po drugi strani navedenih ugotovitev tudi ni mogoče šteti za merilo, s katerim bi bilo mogoče izključiti, da je delavec preživljal tega otroka. Zato točke 52 sodbe Caisse pour l'avenir des enfants ni mogoče razumeti, kot da nakazuje, da je treba sporni pojem razlagati restriktivno. (
59
)
50.
V zvezi s tem opozarjam, da je Sodišče že presodilo, da status vzdrževanega družinskega člana ne pomeni pravice do preživninskih obveznosti. Pojasnilo je, da če bi bilo tako, bi bila združitev družine odvisna od nacionalnih zakonodaj, ki se razlikujejo od države do države, kar bi pripeljalo do neenotne uporabe prava Unije. (
60
) Poleg tega tudi opozarjam, da je Sodišče že večkrat poudarilo, da za presojo, ali obmejni delavec „zagotavlja preživljanje“ otroka, nacionalnim organom in sodiščem ni treba ugotavljati razlogov za ta prispevek ne natančno ovrednotiti njegovega obsega. (
61
)
51.
Glede na to menim, da bi bilo treba ta pojem v vseh državah članicah razlagati skladno. Zato je treba ob upoštevanju izvora in razvoja navedenega pojma v sodni praksi ter zagotovitve njegove enotne uporabe ugotoviti, ali bi objektivna povezanost, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča, lahko pripeljala do enostavne domneve ter s tem prispevala k spoštovanju načela pravne varnosti.
52.
Zato bom preučil upoštevnost take domneve v okviru obravnavanih zadev.
D.
Domneva glede pomena pojma „zagotavljanje preživljanja“ otroka
1. Uvodne ugotovitve o izvoru preproste domneve, ki temelji na objektivni povezanosti
53.
Sodišče je v sodbi Depesme in drugi Sodišče nakazalo obrise domneve glede obsega pojma „zagotavljanje preživljanja“ otroka.
54.
Na prvem mestu, iz te sodne prakse izhaja, da je treba tak pojem razlagati široko. Tako je Sodišče spomnilo, da morajo uprava in po potrebi nacionalna sodišča pri presoji vprašanja, ali obmejni delavec v nekem primeru zagotavlja preživljanje otroka svojega zakonca ali registriranega partnerja, upoštevati načelo, v skladu s katerim je treba določbe, ki urejajo prosto gibanje delavcev, ki pomeni enega od temeljev Evropske unije, razlagati široko. (
62
)
55.
Na drugem mestu, pri tem pojmu je treba upoštevati opredelitev „družinski član“ iz člena 2, točka 2, Direktive 2004/38. Tako iz zgoraj navedene sodne prakse izhaja, da pojem „družinski član“ obmejnega delavca, ki je lahko posredno upravičen do enakega obravnavanja v skladu s členom 7(2) Uredbe št. 492/2011, ustreza pojmu „družinski član“ v smislu člena 2, točka 2(c) Direktive 2004/38, ki zajema zakonca ali partnerja, s katerim je državljan Unije sklenil registrirano partnersko skupnost, neposredne potomce, ki so mlajši od 21 let ali so vzdrževane osebe, in neposredne potomce zakonca ali partnerja. (
63
) V zvezi s tem je Sodišče spomnilo, da zakonodajalec Unije meni, da se otroci vsekakor štejejo za vzdrževane do starosti 21 let, kot izhaja med drugim iz te zadnje določbe. (
64
)
56.
Na tretjem mestu in nazadnje, iz iste sodne prakse izhaja, da po eni strani status družinskega člana otroka zakonca ali priznanega partnerja obmejnega delavca, ki ga zadnjenavedeni „vzdržuje“, lahko objektivno izhaja iz skupnega stalnega prebivališča tega delavca in otroka, (
65
) ter da po drugi strani za presojo, ali obmejni delavec zagotavlja preživnino otroku, ni treba ugotavljati razlogov za prispevek obmejnega delavca k preživljanju ne natančno ovrednotiti obsega tega prispevka. (
66
)
2. Preprosta domneva, ki temelji na skupnem stalnem prebivališču delavca in zadevnega otroka
57.
Glede na te tri elemente se mi zdi povsem smiselno, da preučim – ob smiselni uporabi sodbe Depesme in drugi v obravnavanih zadevah – obstoj preproste domneve, ki temelji na skupnem stalnem prebivališču obmejnega delavca in otroka njegovega zakonca ali registriranega partnerja. Komisija poudarja, da na družinsko skupnost kažejo elementi stabilnosti, ki dokazujejo, da obmejni delavec zagotavlja preživljanje otroka svojega zakonca ali registriranega partnerja, ki živi skupaj z njim. Povedano drugače, za tega otroka se upravičeno domneva, da je posredno upravičen do zadevnih družinskih dodatkov, če prebiva v skupnem stalnem prebivališču in zato živi v družinski skupnosti s tem delavcem. To skupno stalno prebivališče zadostuje za upravičenost do teh družinskih dodatkov pod enakimi pogoji, kot veljajo za otroke, ki so z delavcem v sorodstvenem razmerju, ali otroke, ki so v položaju, primerljivem z otroki, ki prebivajo v državi članici zaposlitve. (
67
)
58.
Glede na to in ob upoštevanju vsakodnevne stvarnosti sestavljenih družin se mi zdi pomembno dodati še troje.
59.
Na prvem mestu, ta domneva bi morala vključevati tako popolno (
68
) kot delno (
69
) skupno stalno prebivališče obmejnega delavca in otroka njegovega zakonca ali registriranega partnerja.
60.
Na drugem mestu, navedeno domnevo je treba uporabiti ne le za mladoletne otroke, temveč tudi za mlade odrasle osebe, mlajše od 21 let, ki nimajo lastnih dohodkov, živijo v gospodinjstvu obmejnega delavca in
tudi sicer izpolnjujejo merila, določena z zakonodajo države članice zaposlitve, v tem primeru z zakonodajo Luksemburga, s katero je urejena dodelitev zadevnega družinskega dodatka. (
70
) Če take razlage ne bi bilo, bi v takih primerih obstajala precejšnja pravna negotovost.
61.
Na tretjem mestu in nazadnje, če obmejni delavec kljub temu, da on in otrok njegovega zakonca ali registriranega partnerja živita v skupnem stalnem prebivališču, dejansko nikakor ne prispeva k stroškom preživljanja tega otroka, bi morala imeti uprava države članice, v kateri opravlja dejavnost zaposlene osebe, možnost zavrniti dodelitev zadevnega družinskega dodatka. (
71
)
3. Združljivost domneve, ki temelji na skupnem stalnem prebivališču, s prednostnimi pravili v primeru prekrivanja iz Uredbe št. 883/2004
62.
Navesti je treba, da je domneva, ki temelji na skupnem stalnem prebivališču, združljiva s prednostnimi pravili v primeru prekrivanja iz Uredbe št. 883/2004. V skladu s členom 2(1) te uredbe spadajo namreč obmejni delavci, ki opravljajo dejavnost zaposlene osebe v Luksemburgu, kot so tožeče stranke v postopku v glavni stvari, in njihove družine na osebno področje uporabe navedene uredbe. (
72
) Zaradi tega, kot je znano, zanje velja luksemburški sistem socialne varnosti.
63.
Tako so zaradi posebne narave družinskih dajatev in možnosti prekrivanja pravic do teh dajatev iz dveh držav članic v členu 68 iste uredbe določena prednostna pravila v primeru prekrivanja, katerih namen je preprečiti prekrivanje dajatev za istega otroka za ista obdobja. (
73
) V skladu s členom 2(1) Uredbe št. 883/2004 torej za tožeče stranke v postopku v glavni stvari velja luksemburška zakonodaja o družinskih dodatkih le glede razlike med zneskom družinskih dodatkov, ki se izplačujejo v Luksemburgu, in zneskom, ki se izplačuje v državi članici njihovega stalnega prebivališča. Gre za sistem „izravnalnega dodatka“, ki v smislu člena 68(1)(b)(i) te uredbe (
74
) ustreza izplačilu „najvišjega zneska dajatev, ki so predvidene v zakonodajah v koliziji“.
64.
Če so torej dajatve na isti podlagi določene z zakonodajo dveh držav članic, skupno stalno prebivališče otroka zakonca ali registriranega partnerja in obmejnega delavca pomeni zadostno povezanost med otrokom in tem delavcem, da se šteje, da mora država članica, v kateri ta delavec opravlja dejavnost zaposlene osebe – v obravnavani zadevi Luksemburg – izplačati zadevni družinski dodatek.
65.
Iz vseh zgoraj navedenih ugotovitev izhaja, da je treba pojem „zagotavljanje preživljanja“ otroka zakonca ali registriranega partnerja obmejnega delavca, kot ga je Sodišče uporabilo v svoji sodni praksi o razlagi člena 45 PDEU, členov 1(i) in 67 Uredbe št. 883/2004 ter člena 7(2) Uredbe št. 492/2011, razumeti tako, da se upravičeno domneva, da je ta otrok posredno upravičen do zadevnih družinskih dodatkov, če prebiva v stalnem prebivališču delavca in živi z njim v družinski skupnosti. Tako skupno stalno prebivališče daje pravico do družinskega dodatka, določenega v državi članici, v kateri navedeni delavec opravlja dejavnost zaposlene osebe, pod enakimi pogoji, kot veljajo za otroke, ki so z zadnjenavedenim v sorodstvenem razmerju.
V. Predlog
66.
Na podlagi zgoraj navedenih preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Luksemburg), odgovori:
Pojem „zagotavljanje preživljanja“ otroka zakonca ali registriranega partnerja obmejnega delavca, kot ga je Sodišče uporabilo v svoji sodni praksi o razlagi člena 45 PDEU, členov 1(i) in 67 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti ter člena 7(2) Uredbe (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji, je treba razumeti tako, da se upravičeno domneva, da je otrok zakonca ali registriranega partnerja obmejnega delavca posredno upravičen do zadevnih družinskih dodatkov, če prebiva v skupnem stalnem prebivališču in zato živi v družinski skupnosti s tem delavcem. Tako skupno stalno prebivališče daje pravico do družinskega dodatka, določenega v državi članici, v kateri navedeni delavec opravlja dejavnost zaposlene osebe, pod enakimi pogoji, kot veljajo za otroke, ki so z zadnjenavedenim v sorodstvenem razmerju.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
2
)	Z odločbo z dne 17. decembra 2018.
(
3
)	Sodba z dne 2. aprila 2020 (C‑802/18, v nadaljevanju: sodba Caisse pour l’avenir des enfants, EU:C:2020:269). V drugačnem dejanskem okviru glej sodbo z dne 16. maja 2024, Hocinx (C‑27/23, v nadaljevanju: sodba Hocinx, EU:C:2024:404).
(
4
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72).
(
5
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (UL 2011, L 141, str. 1).
(
6
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46).
(
7
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o ukrepih za lažje uresničevanje pravic, podeljenih delavcem v okviru prostega gibanja delavcev (UL 2014, L 128, str. 8).
(
8
)	V različici, ki se uporablja od 1. avgusta 2016, ko je začel veljati loi du 23 juillet 2016, portant modification du code de la sécurité sociale et de la loi modifiée du 4 décembre 1967 concernant l’impôt sur le revenu, et abrogeant la loi modifiée du 21 décembre 2007 concernant le boni pour enfant (zakon z dne 23. julija 2016 o spremembi zakonika o socialni varnosti in spremenjenega zakona z dne 4. decembra 1967 o davku od dohodkov ter razveljavitvi spremenjenega zakona z dne 21. decembra 2007 o bonusu za otroka (Mémorial A 2016, str. 2348) (v nadaljevanju: zakonik o socialni varnosti).
(
9
)	V zadevah C‑296/24 (Jouxy), C‑300/24 (Meyervibert), C‑304/24 (Barloup) in C‑305/24 (Choinquand) je CAE z učinkom od 1. avgusta 2016 SM, MY, LH in TB, ki prebivajo v Franciji in delajo v Luksemburgu, odvzel pravico do družinskega dodatka, ki so ga prejemali za otroka svojih žena, PX, IX oziroma MV, rojenega v prejšnjem zakonu. V zadevi C‑297/24 (Broslon) je CAE CY, ki prebiva v Franciji in dela v Luksemburgu, odvzel pravico do družinskega dodatka, ki ga je prejemal za otroka svoje žene, rojenega v prejšnjem zakonu. V zadevi C‑301/24 (Pailvier) je CAE AH, ki prebiva v Franciji in dela v Luksemburgu, odvzel pravico do družinskega dodatka, ki ga je prejemal za dva otroka svoje registrirane partnerke CJ, rojena v prejšnjem razmerju. V zadevah C‑303/24 (Vochal) in C‑306/24 (Gonre) je CAE BF in KN, ki prebivata v Franciji in delata v Luksemburgu, z učinkom od 1. avgusta 2016 odvzel pravico do družinskega dodatka, ki sta ga je prejemala za otroke svojih žena, CG oziroma PE, ki so bili rojeni v prejšnjem razmerju. V zadevi C‑299/24 (Hicindt) je CAE OP, ki prebiva v Belgiji in dela v Luksemburgu, odvzel pravico do družinskega dodatka, ki ga je prejemal za otroka svoje žene TD, rojenega v prejšnjem zakonu. V zadevah C‑298/24 (Caraneux) in C‑307/24 (Momeut) je CAE LK in NB, ki prebivata v Belgiji in delata v Luksemburgu, z učinkom od 1. avgusta 2016 odvzel pravico do družinskega dodatka, ki sta ga je prejemala za dva otroka partnerke (MF) oziroma žene, rojena v prejšnjem zakonu. V zadevi C‑302/24 (Prudnez) je CAE AE, ki prebiva v Nemčiji in dela v Luksemburgu, z učinkom od 1. avgusta 2016 odvzel pravico do družinskega dodatka, ki ga je prejemal za otroka svoje žene, rojenega v prejšnjem zakonu.
(
10
)	Glej sodbo z dne 26. februarja 1992 (C‑3/90, v nadaljevanju: sodba Bernini, EU:C:1992:89, točki 25 in 29).
(
11
)	Glej sodbo z dne 8. junija 1999 (C‑337/97, EU:C:1999:284, točka 19).
(
12
)	Glej sodbo z dne 14. junija 2012 (C‑542/09, EU:C:2012:346, točka 35).
(
13
)	Glej sodbo z dne 20. junija 2013 (C‑20/12, v nadaljevanju: sodba Giersch in drugi, EU:C:2013:411, točka 39).
(
14
)	Glej sodbo z dne 15. decembra 2016 (od C‑401/15 do C‑403/15, v nadaljevanju: sodba Depesme in drugi, EU:C:2016:955, točke od 58 do 60).
(
15
)	Točki 50 in 51 te sodbe.
(
16
)	Točka 58 te sodbe.
(
17
)	Smiselno je opozoriti, da družinski dodatek, kot je tisti iz člena 269(1) zakonika o socialni varnosti, spada na področje uporabe ratione materiae prava Unije kot družinska dajatev v smislu člena 3(1)(j) Uredbe št. 883/2004 in kot socialna ugodnost v smislu člena 7(2) Uredbe št. 492/2011. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da lahko dajatev spada hkrati na področje uporabe Uredbe št. 883/2004 in Uredbe št. 492/2011. V zvezi s tem glej sodbo Caisse pour l'avenir des enfants (točke od 42 do 46 in navedena sodna praksa). Glede uporabe členov 3(1)(j) in 67 Uredbe št. 883/2004 ter člena 7(2) Uredbe št. 492/2011 za dejansko stanje, kot je to v postopku v glavni stvari, glej sodbo Caisse pour l'avenir des enfants (točke od 33 do 47 in od 65 do 69 ter navedena sodna praksa). Glede povezave med njimi glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca J. Richarda de la Toura v zadevi Komisija/Avstrija (Indeksacija družinskih dajatev) (C‑328/20, EU:C:2022:45, točka 127). Glej med drugim Fuchs, M., in Cornelissen, R. (ur.), EU Social Security Law – A Commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009, C.H. Beck-Hart-Nomos, 2015, str. 28, točka 21, ter Morsa, M., Sécurité sociale, libre circulation et citoyenneté européennes, 2012, Anthemis, str. 344 in naslednje.
(
18
)	Naj spomnim, da člen 1(f) Uredbe 883/2004 določa, da „izraz ‚obmejni delavec‘ pomeni vsako osebo, ki opravlja dejavnost zaposlene ali samozaposlene osebe v eni državi članici in stalno prebiva v drugi državi članici, v katero se praviloma vrača vsak dan ali najmanj enkrat na teden“. Člen 1(z) te uredbe določa, da „izraz ‚družinska dajatev‘ pomeni vse storitve ali denarne dajatve, namenjene pokrivanju družinskih izdatkov, razen predujmov preživnin in posebnih dodatkov ob rojstvu in posvojitvi otroka iz Priloge I“. Člen 2(1) navedene uredbe določa, da se ta uredba „uporablja za državljane države članice […] [ali osebe], ki stalno prebivajo v državi članici, za katere velja ali je veljala zakonodaja ene ali več držav članic, ter za njihove družinske člane in preživele osebe“. Zato v skladu s to določbo delavci, kot so tožeče stranke v postopkih v glavni stvari, spadajo na področje uporabe ratione personae Uredbe št. 883/2004.
(
19
)	Glede pojma „socialna ugodnost“ glej zlasti sodbe z dne 31. maja 1979, Even in ONPTS (207/78, EU:C:1979:144, točka 22); z dne 12. maja 1998, Martínez Sala (C‑85/96, EU:C:1998:217, točka 25), in z dne 18. decembra 2019, Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava in drugi (C‑447/18, EU:C:2019:1098, točka 47 in navedena sodna praksa).
(
20
)	Sodba Caisse pour l’avenir des enfants (točka 32 in točka 1 izreka). Naj spomnim, da člen 7(1) Uredbe št. 492/2011 določa, da „[d]elavec, ki je državljan države članice, na ozemlju drugih držav članic zaradi njegovega državljanstva ne sme biti obravnavan drugače kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji“. Odstavek 2 tega člena določa, da „uživa enake socialne in davčne ugodnosti kot domači delavci“. Glede te določbe glej sodbi Caisse pour l’avenir des enfants (točka 26) in Hocinx (točka 26).
(
21
)	Sodba Caisse pour l’avenir des enfants (točka 71 in točka 2 izreka). Znano je, da je prosto gibanje delavcev v Uniji, zagotovljeno s členom 45 PDEU, eden od temeljev Unije. Natančneje, odstavek 2 tega člena določa, da prosto gibanje delavcev „vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva delavcev držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom in drugimi delovnimi in zaposlitvenimi pogoji“. V zvezi s tem je Sodišče v točki 70 sodbe Caisse pour l'avenir des enfants opozorilo, da je člen 7(2) Uredbe št. 492/2011 na posebnem področju dodelitve socialnih ugodnosti poseben izraz pravila enakega obravnavanja iz člena 45(2) PDEU in ga je treba razlagati enako kot to določbo. Glej tudi sodbi Depesme in drugi (točka 35) ter z dne 18. decembra 2019, Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava in drugi (C‑447/18, EU:C:2019:1098, točka 39).
(
22
)	Glej med drugim sodbo Depesme in drugi ter v njej navedeno sodno prakso.
(
23
)	V zvezi s tem glej sodbo Caisse pour l'avenir des enfants (točke od 54 do 64 in navedena sodna praksa). Natančneje, v zvezi s členom 7(2) Uredbe št. 492/2011 je Sodišče v točki 56 te sodbe opozorilo, da tako razlikovanje na podlagi prebivališča, ki lahko bolj škoduje državljanom drugih držav članic, saj nerezidenti najpogosteje niso državljani te države, pomeni posredno diskriminacijo na podlagi državljanstva, ki se lahko dopusti samo, če je objektivno upravičena. Glej tudi sodbe Giersch in drugi (točka 44); z dne 14. decembra 2016, Bragança Linares Verruga in drugi (C‑238/15, EU:C:2016:949, točka 43), in z dne 10. julija 2019, Aubriet (C‑410/18, EU:C:2019:582, točka 28).
(
24
)	Glej točko 12 teh sklepnih predlogov.
(
25
)	Glede pomoči za nadaljevanje univerzitetnega študija zaradi dela za osebe, ki so prenehale opravljati poklicno dejavnost, glej sodbo z dne 21. junija 1988, Lair (39/86, EU:C:1988:322, točke od 21 do 24). Glede pomoči za srednješolsko izobraževanje ali posrednješolski študij, končana na visoki tehnični šoli, glej sodbo z dne 15. marca 1989, Echternach in Moritz (389/87 in 390/87, EU:C:1989:130, točke od 31 do 36).
(
26
)	Uredba Sveta z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 15). Naj spomnim, da je bilo besedilo člena 7(2) prevzeto v člen 7(2) Uredbe št. 492/2011. Poleg tega člen 41, drugi odstavek, zadnjenavedene uredbe določa, da se sklicevanja na Uredbo št. 1612/68 štejejo za sklicevanja na navedeno Uredbo št. 492/2011.
(
27
)	Sodba z dne 18. junija 1987 (316/85, v nadaljevanju: sodba Lebon, EU:C:1987:302, točka 13). Ta točka se mi zdi pomembna za razumevanje izvora spornega pojma. Sodišče je namreč presodilo, da „če je bil delavec, državljan države članice, zaposlen na ozemlju druge države članice in je uveljavljal pravico, da tam prebiva, se njegovi potomci, ki so dopolnili 21 let
in so vzdrževani družinski člani, ne morejo sklicevati na pravico do enakega obravnavanja, zagotovljeno s pravom [Unije], da bi uveljavljali pravico do socialnih dajatev, določenih z zakonodajo države članice gostiteljice […]. V obravnavani zadevi ta dajatev za delavca namreč ne pomeni socialne ugodnosti v smislu člena 7(2) Uredbe št. 1612/68, ker ta delavec ne preživlja več svojega potomca“ (moj poudarek). Poudarjam, da je bil otrok v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Lebon, v času dejanskega stanja star več kot 21 let. Naj spomnim, da je člen 10(1)(a) te uredbe določal, da morajo biti potomci delavca mlajši od 21 let ali biti vzdrževani družinski člani.
(
28
)	Sodba Bernini (točka 25). Moj poudarek.
(
29
)	Glej sodbo Bernini (točke 23, 25, 27 in 29).
(
30
)	Sodba z dne 8. junija 1999 (C‑337/97, EU:C:1999:284, točka 19). Zadeva, v kateri je bila izdana ta sodba, se je nanašala na otroka obmejnega delavca. V zvezi s tem je treba navesti, da je Sodišče v točki 21 te sodbe poudarilo, da se „[č]etrta uvodna izjava Uredbe št. 1612/68, v kateri je bilo izrecno navedeno, da morajo pravico do prostega pretoka delavcev ‚brez diskriminacije uživati stalni, sezonski in obmejni delavci in tisti, ki s svojim delom opravljajo storitve‘, in člen 7 te uredbe […] brez izjeme nanašata na ‚delavca, ki je državljan države članice‘“. Sodišče je v sodbi z dne 27. novembra 1997, Meints (C‑57/96, EU:C:1997:564, točka 50), iz tega izpeljalo in presodilo, „da država članica za dodelitev socialne ugodnosti v smislu člena 7(2) [te uredbe] ne sme določiti pogoja, da imajo upravičenci do ugodnosti prebivališče na nacionalnem ozemlju te države članice“. Moj poudarek. V zvezi s tem glej O'Leary, S., „The curious case of frontier workers and study finance: Giersch“, Common Market Law Review, št. 51, 2014, str. 601–622, zlasti str. 69, in Turmo, A., „The pernicious influence citizenship rights on workers’ rights in the EU – The case of student finance“, Social Justice, Brexit and Other Challenges, Cambien, N., Kochenov, D., in Muir, E. (ur.), Brill/Nijhoff, 2020, str. od 305 do 334.
(
31
)	Sodba z dne 14. junija 2012 (C‑542/09, EU:C:2012:346, točki 34 in 35).
(
32
)	Točki 38 in 39 te sodbe.
(
33
)	Glej med drugim sodbo Giersch in drugi (točki 38 in 39 ter navedena sodna praksa). Natančneje, v sodbi Bernini (točka 25) je Sodišče uporabilo enakovredno besedilo, in sicer „delavec še naprej vzdržuje svojega potomca“.
(
34
)	Opozoriti je treba, da so bili predlogi za sprejetje predhodne odločbe v zadevah, v katerih je bila izdana sodba Dépesme in drugi, vloženi v kontekstu sprememb luksemburške zakonodaje po sodbi Giersch in drugi (točke od 12 do 16).
(
35
)	Naj spomnim, da zakonodajalec Unije meni, da je treba za „družinske člane“ v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 šteti „potomce [državljana Unije] v ravni črti, ki so mlajši od 21 let ali so vzdrževane osebe, in tiste zakonca ali [registriranega] partnerja“. Glej sodbo Depesme in drugi (točki 51 in 57).
(
36
)	Glej sodbo Depesme in drugi (točki 57 in 64 ter izrek). Glede enotnosti pojma „družinski člani“ v pravu Unije iz prejšnje opombe teh sklepnih predlogov je Sodišče upoštevalo po eni strani razvoj zakonodaje Unije in dejstvo, da je v členu 7(2) Uredbe št. 492/2011 le prevzet člen 7(2) Uredbe št. 1612/68 brez sprememb, ter po drugi strani uvodno izjavo 1 ter člena 1 in 2(2) Direktive 2014/54. S temi zadnjimi določbami je potrjen namen zakonodajalca Unije, da v člen 2 Direktive 2004/38 vključi pojem „družinski član“, kot je opredeljen v sodni praksi Sodišča v zvezi z Uredbo št. 1612/68, ki je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo št. 492/2011. V zvezi s tem glej sodbo Depesme in drugi (točki 46 in 47) ter sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Watheleta v teh združenih zadevah (od C‑401/15 do C‑403/15, EU:C:2016:430, točke od 39 do 43).
(
37
)	Glej sodbo Depesme in drugi (točka 33).
(
38
)	Točke od 21 do 23 te sodbe.
(
39
)	Glej sodbo Depesme in drugi (točka 58). Taka široka razlaga je povezana s tem, da ima pojem „delavec“ – in pojem „dejavnost zaposlene osebe“ – osrednji pomen za področje uporabe ene od temeljnih svoboščin, zagotovljenih s Pogodbo. Glej sodbi z dne 3. junija 1986, Kempf (139/85, EU:C:1986:223, točka 13), in z dne 3. julija 1986, Lawrie‑Blum (66/85, EU:C:1986:284, točka 16)
(
40
)	Glej sodbo Depesme in drugi, točki 59 in 60. V zvezi s tem glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Watheleta v teh združenih zadevah (od C‑401/15 do C‑403/15, EU:C:2016:430, točka 67).
(
41
)	Sodba Depesme in drugi, točka 64 in izrek.
(
42
)	Glej točki 32 in 33 teh sklepnih predlogov.
(
43
)	V zvezi s tem glej točke od 37 do 40 in od 53 do 56 teh sklepnih predlogov. O tem pojmu glej Jacqueson, C., „Any news from Luxembourg? On student aid, frontier workers and stepchildren: Bragança Linares Verruga in Depesme“, Common Market Law Review, št. 55, 2018, str. od 901 do 922, zlasti str. 917.
(
44
)	Glej točko 22 teh sklepnih predlogov. V tej sodbi je Sodišče ugotovilo, da se družinski dodatek, kot je ta, ki je določen v členu 269(1) zakonika o socialni varnosti, izplačuje vsem otrokom, ki prebivajo v Luksemburgu, in vsem otrokom delavcev nerezidentov, ki so z njimi v sorodstvenem razmerju. Zato se ta dodatek dodeljuje zunaj vsakršne individualne in diskrecijske presoje osebnih potreb na podlagi zakonsko opredeljenega položaja. V zvezi s tem glej člen 1(z) Uredbe št. 883/2004. Kot je poudarilo Sodišče, namreč navedena dajatev pomeni javni prispevek k družinskemu proračunu, katerega namen je omiliti stroške, ki nastanejo zaradi preživljanja otrok. Glej sodbo Caisse pour l’avenir des enfants (točke od 37 do 39). Glej tudi sodbi z dne 14. junija 2016, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑308/14, EU:C:2016:436, točka 60), in z dne 21. junija 2017, Martinez Silva (C‑449/16, EU:C:2017:485, točki 22 in 23 ter navedena sodna praksa).
(
45
)	Glej točke od 27 do 34 teh sklepnih predlogov. Tak prenos ni presenetljiv: kot je poudaril generalni pravobranilec A. La Pergola v sklepnih predlogih v zadevi Meeusen (C‑337/97, EU:C:1999:38, točka 19), so namreč štipendije za študij in družinski dodatki finančna pomoč, namenjena za rast, vzdrževanje in izobraževanje otrok.
(
46
)	Glej sodbo Caisse pour l’avenir des enfants (točka 18). V zvezi s tem se mi zdi smiselno navesti, da se družinski dodatek, obravnavan v tej zadevi in v obravnavanih zadevah, izplačuje do meseca, v katerem otrok dopolni 18 let. Vendar je mogoče izplačevanje dodatka podaljšati do otrokove starosti 25 let, če otrok študira v skladu z merili, določenimi v upoštevni luksemburški zakonodaji. Glej v zvezi s tem https://cae.public.lu/fr/allocations/majorite-de-l-enfant/que-devez-vous-savoir-/prolongement-jusqu-a-l-age-de-25-ans.html.
(
47
)	Glej sodbo Depesme in drugi (točka 62).
(
48
)	Glej opombo 68 in točko 60 teh sklepnih predlogov.
(
49
)	Glej sodbo Caisse pour l’avenir des enfants (točki 50 in 71).
(
50
)	Glej opombo 45 teh sklepnih predlogov.
(
51
)	V zvezi s tem glej točki 32 in 37 teh sklepnih predlogov.
(
52
)	Glej sodbo Depesme in drugi (točka 62).
(
53
)	Glej sodbo Depesme in drugi (točki 59 in 60).
(
54
)	Sodbi Depesme in drugi (točka 64 in izrek) ter Caisse pour l’avenir des enfants (točki 50 in 71).
(
55
)	V zvezi s tem opozarjam, da je Sodišče ob upoštevanju cilja Uredbe št. 883/2004 – ki je zagotoviti koordinacijo med različnimi nacionalnimi sistemi brez ureditve skupnega sistema socialne varnosti – sicer razsodilo, da se osebe, ki so upravičene do družinskih dajatev, določijo v skladu z nacionalnim pravom, da pa to ne spremeni dejstva, da morajo države članice spoštovati pravo Unije, v obravnavanem primeru določbe o prostem gibanju delavcev; glej sodbo Caisse pour l'avenir des enfants (točki 68 in 69).
(
56
)	Glej v zvezi s tem opombo 18 teh sklepnih predlogov. Razumljivo je, da bi poleg te nezdružljivosti ozka razlaga spornega pojma privedla do položajev, v katerih bi v istem gospodinjstvu obmejni delavec, tj. očim ali mačeha otroka svojega zakonca ali registriranega partnerja, prejemal družinske dodatke za polbrata ali polsestro tega otroka, ne pa tudi za navedenega otroka. Ta vidik je generalni pravobranilec M. Wathelet izpostavil že v sklepnih predlogih v združenih zadevah Depesme in drugi (od C‑401/15 do C‑403/15, EU:C:2016:430, točke od 59 do 61).
(
57
)	Glej v tem smislu sodbo Hocinx.
(
58
)	Glej točke od 27 do 35 teh sklepnih predlogov.
(
59
)	Glej točko 37 teh sklepnih predlogov.
(
60
)	Glej sodbo Lebon (točka 21).
(
61
)	Glej sodbi Depesme in drugi (točka 64 in izrek) ter Caisse pour l’avenir des enfants (točki 50 in 71).
(
62
)	Glej sodbi Lebon (točke od 21 do 23) in Depesme in drugi (točka 58).
(
63
)	V zvezi s tem glej sodbo Depesme in drugi (točka 51) in Caisse pour l’avenir des enfants (točka 51 in navedena sodna praksa). Glej tudi opombo 36 teh sklepnih predlogov.
(
64
)	Glej sodbo Depesme in drugi (točka 62).
(
65
)	Glej v tem smislu sodbo Depesme in drugi (točki 59 in 60).
(
66
)	Sodbi Depesme in drugi (točka 64 in izrek) ter Caisse pour l’avenir des enfants (točki 50 in 71).
(
67
)	Sodišču ne predlagam, naj na podlagi opredelitve pojma „družinski član“ iz člena 2, točka 2, Direktive 2004/38 vzpostavi domnevo, da obmejni delavec vzdržuje otroke zakonca ali registriranega partnerja, ki so mlajši od 21 let, in sicer iz teh razlogov. Po eni strani se mi zdi, kot sem že navedel v točki 35 teh sklepnih predlogov, da je Sodišče v sodni praksi – čeprav se na podlagi te določbe domneva, da je otrok vzdrževan do starosti 21 let – raje uporabljalo širši izraz „zagotavljanje preživljanja“ (glej sodno prakso, navedeno v točkah 13 in od 28 do 31 teh sklepnih predlogov). Po drugi strani iz razlogov, navedenih v točkah od 62 do 64 teh sklepnih predlogov, menim, da je v nasprotju s to domnevo domneva, ki temelji na skupnem stalnem prebivališču, združljiva s prednostnimi pravili v primeru prekrivanja iz Uredbe št. 883/2004.
(
68
)	To pomeni položaj, v katerem otrok ves čas prebiva z obmejnim delavcem, s katerim ni v sorodstvenem razmerju.
(
69
)	Delno skupno stalno prebivališče se nanaša med drugim na primere skupnega skrbništva otrokovih bioloških staršev ali posvojiteljev. V teh primerih otrok pretežno prebiva v gospodinjstvu, ki ga tvorita obmejni delavec in eden od njegovih bioloških staršev ali posvojiteljev, občasno pa prebiva pri drugem biološkem staršu ali posvojitelju, in sicer za krajše obdobje ali za krajše bivanje v okviru pravice do stikov in nastanitve (kot so izmenični vikendi ali del šolskih počitnic), deljeno bivanje ali v skladu kakršnim koli drugim dogovorom. Poleg tega je mogoče, da so nekateri otroci izgubili enega od staršev ali ga niso nikoli poznali.
(
70
)	V zvezi s tem se mi zdi pomembno navesti, da ta domneva v posebnem primeru mladih odraslih, mlajših od 21 let, ne more spremeniti pogojev za dodelitev družinskih dodatkov, določenih z zakonodajo države članice zaposlitve. Natančneje, zadevni družinski dodatek se načeloma izplačuje do otrokove starosti 18 let z možnostjo podaljšanja do starosti 25 let, če otrok študira v skladu z merili, določenimi v upoštevni luksemburški zakonodaji. Glej v zvezi s tem opombo 46 teh sklepnih predlogov. Če torej zadevni polnoletni otrok, mlajši od 21 let, nima več stalnega prebivališča pri obmejnem delavcu, ker se izobražuje na „srednji ali enakovredni stopnji“ v drugem mestu, mora biti delavec sposoben na podlagi drugih objektivnih elementov dokazati, da kljub neobstoju skupnega stalnega prebivališča še naprej zagotavlja preživljanje otroka.
(
71
)	Šlo bi lahko za izjemen primer, v katerem je iz spisa jasno razvidno, da otrok kljub skupnemu stalnemu prebivališču ne živi v družinski skupnosti s tem delavcem. Na primer v posebnih primerih, v katerih 1) navedeni delavec ne prispeva k plačevanju najemnine ali ni lastnik hiše ali stanovanja, ki si ga deli s svojim zakoncem ali registriranim partnerjem in otrokom, in 2) ne krije nobenih skupnih stroškov gospodinjstva, bodisi ker celotno plačo porabi za zasebne namene bodisi ker iz dogovorov, ki jih sklenejo otrokovi biološki ali posvojitelji, izhaja, da so vse otrokove potrebe v celoti pokrite.
(
72
)	Glej sodbo Caisse pour l’avenir des enfants (točka 41). Glej tudi opombo 18 teh sklepnih predlogov.
(
73
)	Naj spomnim, da člen 68(1)(b)(i) Uredbe 883/2004, ki se nanaša na prednostna pravila v primeru prekrivanja, določa, da „[k]adar se v istem obdobju za iste družinske člane dajatve dodeljujejo po zakonodaji več kot ene države članice, se uporabijo […] prednostna pravila“. Tako se „v primeru dajatev, ki jih izplačuje več kot ena država članica na isti podlagi, […] prednostni vrstni red določi glede na naslednja merila: v primeru pravic iz dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe: kraj stalnega prebivališča otrok, pod pogojem, da obstaja taka dejavnost, in poleg tega, kadar je to primerno, najvišji znesek dajatev, ki so predvidene v zakonodajah v koliziji. […]“ Moj poudarek. Iz tega izhaja, kot pojasnjuje Komisija, da zgolj če obmejni delavec, ki dela v Luksemburgu, živi z ženo in njenim otrokom v Belgiji, pristojni belgijski organ materi izplačuje družinski dodatek za otroka. V tem primeru Luksemburg posreduje le, če je družinski dodatek, ki ga izplačuje, višji od tistega, ki ga dodeli Belgija, in še to le glede razlike.
(
74
)	Naj spomnim, člen 68(2) Uredbe št. 883/2004 določa, da se „[v] primeru prekrivanja upravičenj […] družinske dajatve dodelijo v skladu z zakonodajo, ki ima v skladu z odstavkom 1 prednost. Upravičenosti do družinskih dajatev na podlagi druge zakonodaje ali zakonodaj v koliziji mirujejo do zneska, določenega v prvi zakonodaji, po potrebi pa se razlika do tega zneska dodeli v obliki dodatka.“ Glej med drugim Morsa, M., op. cit, str. 352 in naslednje.