62009CJ0516_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑516/09,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (Avstrija) z odločbo z dne 24. novembra 2009, ki je prispela na Sodišče 11. decembra 2009, v postopku
Tanja Borger
proti
Tiroler Gebietskrankenkasse,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi K. Schiemann (poročevalec), predsednik senata, A. Prechal, sodnica, in E. Jarašiūnas, sodnik,
generalni pravobranilec: P. Mengozzi,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za T. Borger H. Burmann, P. Wallnöfer in R. Bacher, odvetniki,
– za avstrijsko vlado C. Pesendorfer, zastopnica,
– za Evropsko komisijo V. Kreuschitz in M. Van Hoof, zastopnika,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago pojma „zaposlena oseba“ v smislu člena 1(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL 1997, L 28, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998 (UL L 209, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med T. Borger in Tiroler Gebietskrankenkasse, ker ji je ta zavrnila izplačilo dodatka za nego otroka za dodatnih šestih mesecev neplačanega dopusta po izteku dveletnega zakonsko določenega obdobja od rojstva njenega otroka.
Pravni okvir
Ureditev Unije
3. Člen 1 Uredbe št. 1408/71 določa, da v tej uredbi:
„[…]
(a) zaposlena oseba
in samozaposlena oseba
pomeni:
(i) vsako osebo, ki je obvezno zavarovana ali ima prostovoljno nadaljnje zavarovanje za enega ali več zavarovalnih primerov, zajetih s področji sistema socialne varnosti za zaposlene ali samozaposlene osebe ali s posebnim sistemom za javne uslužbence;
(ii) vsako osebo, ki je po sistemu socialne varnosti za vse osebe s stalnim prebivališčem ali za celotno aktivno prebivalstvo obvezno zavarovana za enega ali več primerov, obravnavanih v tej uredbi, če je osebo:
– zaradi načina izvajanja ali financiranja tega sistema mogoče opredeliti kot zaposleno osebo ali samozaposleno osebo,
ali
– je v primeru, da ne izpolnjuje tega merila, obvezno zavarovana ali prostovoljno nadaljuje zavarovanje za kateri drug primer, določen v Prilogi I, v sistemu za zaposlene ali samozaposlene osebe ali v sistemu iz (iii), oziroma, če tak sistem v državi članici ne obstaja, ustreza definiciji, podani v Prilogi I;
(iii)	vsako osebo, ki je obvezno zavarovana za več primerov, ki so zajeti v področja, obravnavana v tej uredbi, v enotnem sistemu socialne varnosti za celotno kmečko prebivalstvo v skladu z merili, določenimi v Prilogi I;
(iv) vsako osebo, ki je prostovoljno zavarovana za enega ali več primerov, ki so zajeti v področja, obravnavana v tej uredbi, v sistemu socialne varnosti države članice za zaposlene ali samozaposlene osebe ali za vse prebivalce ali nekatere kategorije prebivalcev:
– če taka oseba opravlja dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba,
ali
– če je bila taka oseba prej obvezno zavarovana za enak primer v sistemu za zaposlene ali samozaposlene osebe te države članice;
[…]“
4. Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Švicarsko konfederacijo na drugi strani o prostem gibanju oseb, podpisan v Luxembourgu 21. junija 1999 (UL 2002, L 114, str. 6), v členu 1 Priloge II o koordinaciji sistemov socialne varnosti določa:
„1. Pogodbenici se dogovorita, da bosta na področju koordinacije sistemov socialne varnosti v medsebojnih odnosih uporabljali akte Skupnosti, navedene v različici, veljavni ob podpisu sporazuma, vključno s spremembami iz oddelka A te priloge, ali enakovredne določbe.
2. Pojem ‚država članica‘ v aktih iz oddelka A te priloge se uporablja za državo, zajeto z zadevnimi akti Skupnosti, poleg tega pa tudi za Švico.“
5. V oddelku A te priloge je zlasti navedena Uredba št. 1408/71.
Nacionalna ureditev
6. Na podlagi člena 15(1) zakona o varstvu žensk med materinstvom iz leta 1979 (Mutterschutzgesetz 1979, BGBl. 221/1979) je treba delavki na njeno zahtevo zagotoviti neplačan dopust, dokler otrok ne dopolni starosti dveh let, pod pogojem, da živi z otrokom v skupnem gospodinjstvu.
7. Člen 15(3) istega zakona določa, da je mogoče neplačan dopust po izteku tega obdobja po dogovoru podaljšati. Čeprav se med tem dopustom obstoječe delovno razmerje ohrani, pa glavne obveznosti, ki izvirajo iz delovnega prava, v tem času mirujejo.
8. Na podlagi zakona o dodatku za nego otroka (Kinderbetreuungsgeldgesetz) imajo starši pravico do dodatka za nego otroka, zlasti če ta od staršev in otrok prebivata na avstrijskem ozemlju. Če dodatek za nego otroka uveljavlja le eden od staršev, mu ta pripada najdlje do otrokovega 30. meseca starosti.
9. V skladu s členom 4(1), točka 1, avstrijskega splošnega zakona o socialnem zavarovanju (Österreichische Allgemeine Sozialversicherungsgesetz, v nadaljevanju: ASVG) so delavci, zaposleni pri enem ali več delodajalcih, vključeni v zdravstveno, nezgodno in pokojninsko zavarovanje (polno zavarovanje).
10. V členih 7 in 8 ASVG so navedene kategorije oseb, ki so vključene samo v eno ali dve področji socialnega zavarovanja. Delno so v skladu s členom 8(1), točka 2, ASVG tako v pokojninsko zavarovanje vključene osebe, ki svojega otroka v prvih 48 koledarskih mesecih po rojstvu dejansko in pretežno vzgajajo na ozemlju nacionalne države, če so bile v skladu s tem zakonom vključene v pokojninsko zavarovanje ali še ne.
11. Predložitveno sodišče pojasnjuje, da je treba zahtevo glede vzgoje zadevnega otroka na ozemlju nacionalne države, da bi se preprečila kakršna koli diskriminacija, razlagati tako, da je izpolnjena tudi v primeru vzgoje otroka v Švici.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
12. T. Borger, avstrijska državljanka, je po rojstvu sina 7. januarja 2006 vzela neplačan dopust do 7. januarja 2008. Nato je po dogovoru z delodajalcem neplačani dopust podaljšala za šest mesecev, in sicer do 6. julija 2008.
13. T. Borger se je marca 2007 s sinom preselila v Švico, kjer njen mož od leta 2006 opravlja poklicno dejavnost.
14. Tiroler Gebietskrankenkasse je T. Borger za obdobje od 5. marca 2006 do 28. februarja 2007 izplačala dodatek za nego otroka, za obdobje od 1. marca 2007 do 6. januarja 2008 pa nadomestilo dodatka za nego otroka. Vendar je bila zahteva T. Borger za izplačilo dodatka za nego otroka in za podaljšanje socialnega zavarovanja za dodatnih šest mesecev zavrnjena.
15. Tiroler Gebietskrankenkasse je z odločbo z dne 18. januarja 2008 z učinkom od 7. januarja 2008 preklicala odobreno pravico do nadomestila dodatka za nego otroka, ker T. Borger ni bila v obstoječem delovnem razmerju v Avstriji, zaradi česar je izplačevanje družinskih prejemkov v izključni pristojnosti Švicarske konfederacije, kjer zakonec T. Borger opravlja delo in kjer prebivajo vsi družinski člani.
16. Predložitveno sodišče navaja, da je po trditvah Tiroler Gebietskrankenkasse delovno razmerje med T. Borger in njenim avstrijskim delodajalcem prenehalo takoj po izteku dodatnega šestmesečnega neplačanega dopusta.
17. V tožbi z dne 15. februarja 2008 je T. Borger trdila, da ji mora Tiroler Gebietskrankenkasse za obdobje od 7. januarja 2008 do 6. julija 2008 izplačati nadomestilo dodatka za nego otroka. Navaja, da bi jo bilo treba v tem obdobju kljub temu, da je bila na neplačanem dopustu, še vedno obravnavati, kot da je bila v obstoječem delovnem razmerju in zato kot delavko v smislu Uredbe št. 1408/71. Poudarja, da je bila ves čas vzgoje otroka delno vključena v avstrijsko pokojninsko zavarovanje.
18. Prvostopenjsko sodišče je ugodilo tožbenemu zahtevku T. Borger in Tiroler Gebietskrankenkasse naložilo plačilo dodatka za nego otroka za obdobje od 7. januarja 2008 do 6. julija 2008.
19. Pritožbeno sodišče ni ugodilo pritožbi Tiroler Gebietskrankenkasse. Menilo je, da je oseba, ki svojega otroka vzgaja v prvih 48 mesecih po rojstvu, delno vključena v obvezno pokojninsko zavarovanje. Menilo je, da je bila ob upoštevanju te delne vključitve Republika Avstrija dolžna izplačati družinske prejemke ne glede na vprašanje, ali je po koncu z zakonom predvidenega neplačanega dopusta delovno razmerje še obstajalo.
20. Tiroler Gebietskrankenkasse je zoper to odločbo vložila zahtevo za izredno revizijo, v kateri je ponovno trdila, da se T. Borger za obdobje od 7. januarja 2008 do 6. julija 2008 ne sme obravnavati kot delavko, zaposleno v Avstriji. Pred predložitvenim sodiščem trdi, da je T. Borger zahtevala podaljšanje neplačanega dopusta po v zakonu predvidenem obdobju zgolj zato, da bi bila upravičena do družinskih prejemkov. Poleg tega trdi, da delno pokojninsko zavarovanje ne spada v okvir sistema socialnega zavarovanja za zaposlene osebe in da se status zaposlene osebe ne sme priznati osebi, ki vzgaja otroka, če ni v nikakršnem delovnem razmerju.
21. T. Borger trdi, da je status „delavke“ v smislu Uredbe št. 1408/71 odvisen zgolj od vključitve v del sistema socialne varnosti in v njenem primeru v pokojninsko in zdravstveno zavarovanje v povezavi z dodatki za materinstvo.
22. Oberster Gerichtshof se v predložitveni odločbi sklicuje na sodno prakso Sodišča (sodbe z dne 12. maja 1998 v zadevi Martínez Sala, C-85/96, Recueil, str. I-2691; z dne 4. maja 1999 v zadevi Sürül, C-262/96, Recueil, str. I-2685, in z dne 7. junija 2005 v zadevi Dodl in Oberhollenzer, C-543/03, ZOdl., str. I-5049), v skladu s katero po njegovem mnenju velja, da je pri opredelitvi osebe kot delavca v smislu Uredbe št. 1408/71 odločilna njena vključitev v sistem socialne varnosti za zaposlene osebe, pri čemer opravljanje poklicne dejavnosti pri tem nima nobene vloge, in da samo zaradi neplačanega dopusta, ki ga je oseba vzela za določeno obdobje, ta ne more izgubiti statusa „delavca“ v smislu Uredbe št. 1408/71.
23. Po mnenju Oberster Gerichtshof nekateri razlogi govorijo v prid temu, da delna vključitev v pokojninsko zavarovanje, kar zadeva osebe v položaju, kot je T. Borger, določena v členu 8(1), točka 2(g), ASVG, ne pomeni vključitve v sistem socialne varnosti v smislu Uredbe št. 1408/71. To delno zavarovanje naj bi namreč obstajalo neodvisno od prejšnje ali sedanje poklicne dejavnosti samozaposlene ali zaposlene osebe.
24. V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. Ali je treba člen 1(a) Uredbe […] št. 1408/71 razlagati tako, da velja – za polletno obdobje – tudi za osebo, ki se po koncu zakonitega dveletnega obdobja neplačanega dopusta po rojstvu otroka s svojim delodajalcem dogovori za podaljšanje neplačanega dopusta za pol leta, tako da lahko izkoristi najdaljše zakonsko obdobje za prejemanje dodatka za nego otroka ali ustrezno nadomestilo dodatka za nego otroka, nato pa se pogodba o zaposlitvi odpove?
2. Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 1(a) Uredbe […] št. 1408/71 razlagati tako, da velja – za polletno obdobje – tudi za osebo, ki se po koncu zakonitega dveletnega obdobja neplačanega dopusta s svojim delodajalcem dogovori za podaljšanje neplačanega dopusta za pol leta, če v tem času prejema dodatek za nego otroka ali ustrezno nadomestilo dodatka za nego otroka?“
Vprašanji za predhodno odločanje
25. Predložitveno sodišče z vprašanjema v bistvu sprašuje, ali se status „zaposlene osebe“ v smislu člena 1(a) Uredbe št. 1408/71 prizna osebi, ki je v položaju kot T. Borger, za obdobje šestmesečnega podaljšanja neplačanega dopusta po rojstvu njenega otroka.
26. V skladu s sodno prakso Sodišča ima oseba status „delavca“ v smislu Uredbe št. 1408/71, če je obvezno ali prostovoljno zavarovana vsaj za eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) iste uredbe, in sicer neodvisno od obstoja delovnega razmerja (zgoraj navedena sodba Dodl in Oberhollenzer, točka 34).
27. Vendar predložitveno sodišče opozarja, prvič, da je T. Borger vključena v sistem socialne varnosti neodvisno od prejšnje ali obstoječe zaposlitve ali samozaposlitve. Drugič, T. Borger naj bi po dogovoru z delodajalcem namerno podaljšala neplačani dopust zgolj zato, da bi lahko še naprej prejemala dodatek za nego otroka. Tretjič, predložitveno sodišče se sprašuje, ali je vključitev T. Borger v sistem pokojninskega zavarovanja v Avstriji dejansko upoštevno, ker v času vzgoje otroka, s katero se utemeljuje delno zavarovanje pri pokojninskem zavarovanju, še ni jasno, ali se bo doba za vzgojo otroka v avstrijskem sistemu socialne varnosti sploh kdaj upoštevala, ob predpostavki, da bo za plačilo pokojnine T. Borger odgovarjala država njenega stalnega prebivališča, v tem primeru Švicarska konfederacija.
28. V zvezi s prvim od teh razlogov zadošča opozorilo, da je iz zgoraj navedene sodbe Dodl in Oberhollenzer razvidno, da glede področja uporabe ratione personae Uredbe št. 1408/71 obstoj delovnega razmerja ni upošteven, ker je v zvezi s tem odločilno dejstvo, ali je oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana za eno ali več tveganj v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) te uredbe (zgoraj navedena sodba Dodl in Oberhollenzer, točka 31).
29. V zvezi z drugim razlogom, ki ga navaja predložitveno sodišče, je treba ugotoviti, da osebni razlogi za podaljšanje neplačanega dopusta ne igrajo nobene vloge, ker je opredelitev zaposlene osebe v smislu člena 1(a) Uredbe št. 1408/71 odvisna od objektivnega merila, ki je dejstvo, ali je oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana za vsaj eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v tej določbi.
30. Nazadnje, v zvezi z dejstvom, da se lahko zgodi, da ob dejanskem uveljavljanju pravice do starostne pokojnine obdobja vključitve v sistem pokojninskega zavarovanja v Avstriji ne bodo upoštevana v tej državi, ampak v Švici, je treba poudariti, da ta okoliščina, kot je poudarila Evropska komisija v pisnih stališčih, ne nasprotuje opredelitvi statusa zaposlene osebe. Področje uporabe ratione personae
Uredbe št. 1408/71 namreč ni odvisno od uresničitve zavarovanega tveganja niti od vprašanja, v kateri od dveh držav bodo ta obdobja upoštevana ob morebitni upokojitvi, ampak od tega, ali obstaja dejansko obvezno ali prostovoljno zavarovanje za vsaj eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) te uredbe.
31. Na podlagi treh razlogov, ki jih navaja predložitveno sodišče, tako ni mogoče zanikati statusa „delavca“ v smislu Uredbe št. 1408/71.
32. V tem primeru predložitveno sodišče navaja, da so v skladu s členom 8(1), točka 2, ASVG v pokojninsko zavarovanje delno vključene osebe, ki svoje otroke v prvih 48 koledarskih mesecih po rojstvu dejansko in pretežno vzgajajo na ozemlju nacionalne države. Vsekakor mora opraviti nujne poizvedbe, da preveri, ali je v avstrijskem pravnem redu oseba s podaljšanim neplačanim dopustom, kot je to v postopku v glavni stvari, še vedno vključena v tak sistem pokojninskega zavarovanja in ali je na podlagi take vključitve mogoče ugotoviti, da je ta oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana za vsaj eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) Uredbe št. 1408/71.
33. Glede na navedeno je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba status „zaposlene osebe“ v smislu člena 1(a) Uredbe št. 1408/71 priznati osebi, ki je v položaju kot tožeča stranka v glavni stvari, za obdobje šestmesečnega podaljšanja neplačanega dopusta po rojstvu otroka pod pogojem, da je v tem obdobju oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana vsaj za eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) te uredbe. Nacionalno sodišče mora preveriti, ali je ta pogoj izpolnjen v sporu, v katerem odloča.
Stroški
34. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
Status „zaposlene osebe“ v smislu člena 1(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998, je treba priznati osebi, ki je v položaju kot tožeča stranka v glavni stvari, za obdobje šestmesečnega podaljšanja neplačanega dopusta po rojstvu otroka pod pogojem, da je v tem obdobju oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana vsaj za eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) te uredbe. Nacionalno sodišče mora preveriti, ali je ta pogoj izpolnjen v sporu, v katerem odloča.