Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛЕН АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 13 ноември 2025 г.(1)
Дело C-773/23 P
European Crop Care Association (ECCA)
срещу
Ascenza Agro, SA,
Industrias Afrasa, SA,
Европейска комисия
(Обжалване — Непривилегирована встъпила страна — Представително сдружение — Допустимост — Член 56, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз — Продукти за растителна защита — Регламент (ЕО) № 1107/2009 — Неподновяване на одобрението на активното вещество хлорпирифос-метил — Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/17 на Комисията — Жалба за отмяна)
I.      Въведение
1.        Сдружение, представляващо европейската растителнозащитна индустрия, встъпва в производство пред Общия съд в подкрепа на жалба за отмяна на регламент на Комисията, с който не се подновява одобрението на определено вещество съгласно приложимото законодателство на Съюза. Жалбата е отхвърлена.
2.        Понастоящем сдружението иска да обжалва решението на Общия съд.
Засяга ли посоченото решение пряко това сдружение, каквото е изискването на член 56, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз (наричан по-нататък „Статутът“), за да бъде тази му жалба
допустима?
3.        Това е един от основните въпроси, които се поставят по настоящото дело.
II.    Контекст на производството
4.        European Crop Care Association (наричано по-нататък „ECCA“) е сдружение със седалище в Брюксел (Белгия), което представлява европейски производители на продукти за растителна защита(2).
5.        Продуктите за растителна защита се регулират от законодателството на Съюза, включително Регламент №1107/2009(3), който установява хармонизирани разпоредби за одобрение на активни вещества и пускане на пазара на такива продукти(4). С този регламент се установява двойна система, при която активните вещества се одобряват на равнището на Съюза от Европейската комисия, а разрешенията за продуктите за растителна защита, съдържащи одобрени от Съюза активни вещества, се издават на национално равнище от държавите членки(5).
6.        В настоящия случай е от значение това, че срокът на одобрението на активните вещества е ограничен във времето и за да продължи тяхната употреба, се изисква Комисията да поднови това одобрение в съответствие с изискванията на Регламент № 1107/2009(6). Конкретни разпоредби относно процедурата по подновяване по отношение на активните вещества се съдържат и в Регламент за изпълнение № 844/2012(7), като в тази процедура участват Комисията, Европейският орган за безопасност на храните („ЕОБХ“) и държавите членки.
А.      Обстоятелства, довели до производството пред Общия съд
7.        Разглежданото в настоящото дело активно вещество е хлорпирифос-метил (наричано по-нататък „хлорпирифос-метил“), който се използва в продуктите за растителна защита за борба с вредителите и за третиране на зърнени храни и празни складове.
8.        За първи път хлорпирифос-метил е одобрен за Европейския съюз през 2006 г.(8), като срокът на одобрението му трябвало да изтече през 2016 г.(9).
9.        През 2013 г. две предприятия, които произвеждат хлорпирифос-метил — Ascenza Agro, SA (наричано по-нататък „Ascenza“) и Dow AgroSciences Ltd — подават поотделно заявления за подновяване на одобрението на хлорпирифос-метил.
10.      След това започва процедура за подновяване на одобрението на хлорпирифос-метил(10).
11.      В крайна сметка с Регламент за изпълнение 2020/17(11) Комисията решава да не поднови одобрението на хлорпирифос-метил. Съгласно този регламент са налице опасения, изложени в две становища на ЕОБХ, относно генотоксичността и невротоксичността за развиващия се организъм на хлорпирифос-метил, които не могат да бъдат изключени. Поради това според Комисията не може да се установи, че посочените в член 4 от Регламент № 1107/2009 критерии за одобрение, свързани с въздействието върху здравето на хората, са изпълнени.
Б.      Производство пред Общия съд
12.      На 10 февруари 2020 г. Ascenza, единият от заявителите за подновяване на одобрението на хлорпирифос-метил, заедно с дружеството Industrias Afrasa, SA, което развива дейност на пазара за растителна защита (наричани по-нататък заедно „жалбоподателите“), сезират Общия съд с жалба за отмяна на Регламент 2020/17 на основание член 263 ДФЕС.
Те изтъкват процесуални и материалноправни грешки в решението на Комисията да не поднови одобрението на хлорпирифос-метил, които водят до незаконосъобразност на този регламент.
13.      ECCA иска да встъпи в подкрепа на жалбоподателите с оглед на отмяната на този регламент.
Общият съд уважава искането на ECCA, като констатира, че ECCA е доказало наличието на интерес от изхода на делото, както изисква правото на Съюза(12). Интересът на ECCA се основава на факта, че то представлява европейската растителнозащитна индустрия и изходът от делото може да засегне колективните му интереси, тъй като се твърди, че Регламент за изпълнение 2020/17 установява прецеденти, които биха имали отражение върху тази индустрия.
14.      Комисията твърди, че подадената от жалбоподателите жалба за отмяна следва да бъде отхвърлена изцяло.
15.      Кралство Дания, Френската република и организацията за опазване на околната среда Health and Environmental Alliance (наричана по-нататък „HEAL“) искат да встъпят в подкрепа на Комисията, за да бъде отхвърлена
жалбата. Общият съд уважава тези искания(13).
16.      С обжалваното съдебно решение(14) Общият съд отхвърля всички оплаквания по същество. Това включва осемте основания, изтъкнати от жалбоподателите(15), както и три други основания, посочени от ECCA(16). Поради това Общият съд отхвърля жалбата.
III. Производство пред Съда
17.      С настоящата си жалба, подадена на 14 декември 2023 г., ECCA иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и Регламент за изпълнение 2020/17. Освен това иска от Съда да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
18.      В писмения си отговор, подаден на 20 март 2024 г., Ascenza поддържа исканията на ECCA и твърди, че жалбата трябва да бъде уважена изцяло.
19.      В писмения си отговор, подаден на 22 март 2024 г., Комисията иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди ECCA да заплати съдебните разноски.
20.      В писмения си отговор, подаден на 23 март 2024 г., HEAL иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди ECCA да заплати съдебните разноски.
21.      В писмения си отговор, подаден на 8 април 2024 г., Френската република иска от Съда да отхвърли жалбата.
22.       ECCA представя писмена реплика на 22 юли 2024 г., а Ascenza и Комисията представят писмени дуплики съответно на 30 август 2024 г. и на 2 октомври 2024 г.
23.      В съответствие с член 76, параграф 2 от Процедурния си правилник Съдът решава да се произнесе, без да провежда съдебно заседание за изслушване на устните състезания.
IV.    Анализ
24.      Един от въпросите, повдигнати в настоящото производство по обжалване(17), се отнася до условията, при които сдружение, участвало в първоинстанционното производство като непривилегирована встъпила страна, може да обжалва решението на Общия съд.
25.      По искане на Съда настоящото заключение ще се съсредоточи само върху този въпрос.
26.      Съдът вече е разглеждал въпроса за допустимостта на жалбите, подадени от непривилегировани встъпили страни, но не и когато встъпилата страна е сдружение. Следователно настоящата жалба дава възможност на Съда да уточни изискването по член 56, втора алинея от Статута, съгласно което непривилегирована встъпила страна трябва да бъде пряко засегната от решението на Общия съд, когато тази встъпила страна е представително сдружение.
27.      Комисията, подкрепяна от HEAL, оспорва допустимостта на жалбата с мотива, че ECCA не е пряко засегнато от обжалваното съдебно решение по смисъла на член 56, втора алинея от Статута.
28.      ECCA изтъква, че жалбата му е допустима на две основания. Първо, ECCA, подкрепяно от Ascenza, твърди, че отговаря на изискването да бъде пряко засегнато от обжалваното съдебно решение по смисъла на член 56, втора алинея от Статута, тъй като това решение засяга значително и
непосредствено
неговите интереси.
Второ, ECCA твърди, че в качеството си на сдружение представлява интересите на своя член Ascenza, който от своя страна би бил процесуално легитимиран да подаде жалба пред Съда. В това отношение ECCA поддържа, че условията, при които е допустимо сдружение да подаде жалба за отмяна
от името на своите членове на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС, трябва да се прилагат по аналогия и за условията, при които е допустимо сдружения да подават жалби до Съда съгласно член 56, втора алинея от Статута.
29.      Комисията, подкрепяна от HEAL, възразява, че доводите на ECCA, основани на условията за допустимост по член 263, четвърта алинея ДФЕС, са неприемливи.
30.      Структурата на моя анализ е следната. Първо ще разгледам правото на встъпване пред съдилищата на Съюза и интереса от встъпване на представителни сдружения (А). На второ място ще проуча връзката между интереса от встъпване на непривилегированите встъпили страни и правото да обжалват
пред Съда (Б). На трето място, ще се спра на доводите на ECCA относно евентуалната релевантност на условията за допустимост по член 263, четвърта алинея ДФЕС за правото му да подаде жалба пред Съда като непривилегирована встъпила страна (В). На четвърто и последно място ще приложа анализа си, за да констатирам, че в разглеждания случай ECCA разполага с право на обжалване (Г).
А.      Интерес от встъпване на представителни сдружения
31.      На първо място, встъпването е специфичен процесуален механизъм в преките производства пред съдилищата на Съюза, който позволява на държавите членки, институциите, органите, службите и агенциите на Съюза, както и на всички физически и юридически лица, включително сдруженията, доброволно да се присъединят към производството на страната на една от главните страни по спора пред тези съдилища. Встъпването позволява на съдилищата на Съюза да вземат предвид техните становища при решаването на делото, доколкото изходът от него може да ги засегне(18).
32.      Всъщност основната идея е, че встъпилата страна може да подкрепи една от страните, но встъпването не е „заобиколен път“, по който тя да влезе в производството като същинска страна(19).
33.      Това е отразено в процесуалните правила на Съюза, като например правилото, че изявленията на встъпилата страна са допустими само в подкрепа, изцяло или частично, на исканията на една от страните, че встъпването е акцесорно по отношение на главния спор и че встъпилата страна „е обвързана от етапа, на който се намира производството“ към момента на встъпването(20).
34.      В процесуалните правила на Съюза се прави разграничение и между привилегировани и непривилегировани встъпили страни. От една страна, държавите членки и институциите на Съюза са привилегировани встъпили страни, което означава, че те могат да встъпват по всяко дело, без да е необходимо да доказват интерес от изхода му(21). От друга страна, органите, службите и агенциите на Съюза, както и физическите и юридическите лица, включително сдруженията, се считат за непривилегировани встъпили страни, което означава, че за да им бъде разрешено да встъпят в производството, те трябва да докажат интерес от изхода на делото в съответствие с член 40 от Статута(22). Ще наричам това изискване „интерес от встъпване“.
35.      Когато става въпрос за представителни сдружения, а не за физически или юридически лица, действащи от свое име, Съдът дава по-широко тълкуване на интереса от встъпване.
36.      По отношение на физическите и юридическите лица Съдът многократно е посочвал, че понятието „интерес от изхода на дело“ по смисъла на член 40 от Статута трябва „да се разбира като пряк и настоящ интерес от решението по самите искания, а не като интерес, свързан с изложените основания или доводи.  Всъщност изразът „изход на делото“ препраща към исканото окончателно решение, такова каквото то бъде установено в диспозитива на съдебното решение, което предстои да бъде постановено“.
В това отношение Съдът постановява, че „следва по-конкретно да се провери дали лицето, подало молбата за встъпване, е засегнато пряко от обжалвания акт и дали неговият интерес от изхода на делото е несъмнен. По принцип обаче интересът от изхода на делото може да се разглежда като достатъчно пряк само ако този изход може да промени правното положение на подалия молба за встъпване“(23).
37.      Тази съдебна практика обаче е нееднозначна, когато става въпрос за представителни сдружения. Съгласно постоянната съдебна практика „представително професионално сдружение, което има за цел защита на интересите на своите членове, може да бъде допуснато да встъпи, когато спорът повдига принципни въпроси, които могат да засегнат посочените интереси
[...]. Ето защо изискването такова сдружение да има пряк и настоящ интерес от изхода на делото трябва да се счита за изпълнено, ако това сдружение докаже, че се намира в такова положение, при това независимо дали изходът на делото може да промени правното положение на самото сдружение“(24).
38.      Следователно интересът от встъпване на представително сдружение не е непременно свързан с изхода на конкретен спор, а може да има връзка и със съображенията, довели Общия съд до този изход.
39.       Съдът излага следните мотиви за по-широкото си тълкуване на интереса от встъпване на представителните сдружения: „Всъщност целта на такова широко тълкуване на правото на встъпване в полза на представителните професионални сдружения е да даде възможност за по-добра преценка на обстоятелствата по делата, внесени за разглеждане от съда на Съюза, като същевременно се избягват множество индивидуални встъпвания, които биха засегнали ефикасността и доброто протичане на производството. За разлика обаче от физическите и юридическите лица, които действат за своя сметка, представителните професионални сдружения могат да поискат да встъпят по внесено за разглеждане от Съда дело, за да защитят не индивидуални интереси, а колективните интереси на своите членове. Всъщност встъпването на такова сдружение предлага цялостна перспектива за тези колективни интереси, засегнати от принципен въпрос от значение за изхода на делото, и по този начин позволява на Съда да прецени по-добре обстоятелствата по разглеждано от него дело
[...]“(25).
Б.      Право на непривилегированите встъпили страни да подадат жалба пред Съда
40.      Съгласно процесуалните правила на Съюза(26) жалбата срещу решение на Общия съд пред Съда дава възможност на страните да оспорят решението, позовавайки се грешки при прилагане на правото, допуснати от Общия съд при постановяване на неговото решение, с оглед отмяната на това решение, изцяло или частично(27).
41.      Член 56 от Статута поставя две изисквания, на които непривилегированите встъпили страни трябва да отговарят, за да подадат жалба пред Съда. Първото по принцип важи за всяка такава жалба, докато второто се отнася конкретно до непривилегированите встъпили страни.
42.      Първото изискване е лицето, което иска да подаде жалба, да е загубило делото пред Общия съд. Това следва от член 56, алинея втора, първо изречение от Статута, съгласно което „[ж]албата може да бъде подадена от всяка страна, чиито искания са изцяло или частично отхвърлени“(28). Изразът „всяка страна“, както признава Съдът, включва не само главните страни (жалбоподатели и ответници), но и встъпилите страни пред Общия съд(29).
43.      Следователно непривилегированите встъпили страни могат да обжалват пред Съда само ако са встъпили в първоинстанционното производство в подкрепа на страната, която впоследствие изцяло или частично е загубила делото. Това изискване не се оспорва в настоящия случай, тъй като жалбоподателите, в подкрепа на които е встъпило ECCA, са загубили делото изцяло.
44.      Второто изискване е допълнително условие, което се прилага само за непривилегированите встъпили страни. Те трябва да са пряко засегнати от решението на Общия съд. Това следва от член 56, втора алинея, второ изречение от Статута, съгласно което „встъпилите страни, различни от държавите членки и институциите на Съюза, могат да обжалват само ако решението на Общия съд пряко ги засяга“(30).
45.      Същинският въпрос по настоящото дело всъщност е как следва да се разбира изразът „пряко ги засяга“, когато се отнася за представителни сдружения.
46.      В това отношение практиката на Съда относно допустимостта на жалбите, подадени от непривилегировани встъпили страни, до момента включва само няколко дела и както вече посочих, нито едно от тях не се отнася до представителни сдружения. Подадените жалби са от областта на държавните помощи(31), конкурентното(32) и антидъмпинговото право(33), като във всички случаи Съдът е приел, че жалбите са допустими, тъй като решението на Общия съд засяга пряко съответната встъпила страна.
47.      По всички тези дела обаче като цяло става въпрос за жалби, подадени от встъпили в производството пред Общия съд физически и юридически лица, по отношение на които решението на този съд е могло да доведе до неблагоприятно изменение на правното им положение или на техните икономически или неимуществени интереси(34). Следователно в тях не се разглежда хипотезата на жалба, подадена от встъпило по делото сдружение, чието собствено правно положение няма да бъде изменено от обжалваното съдебно решение.
48.      Въпреки това тази съдебна практика навежда на мисълта, че за да реши дали такава непривилегирована встъпила страна може да подаде жалба, Съдът разглежда интереса ѝ да встъпи в първоинстанционното производство. Това на свой ред предполага, че прякото засягане по член 56 от Статута съвпада с интереса от встъпване.
49.      Това не означава непременно, че Съдът трябва автоматично да предостави право на обжалване на непривилегирована страна, встъпила пред Общия съд. Това е така, тъй като интересът от встъпване може да бъде преценен по-конкретно след като вече е налице съдебно решение, отколкото при разглеждането му в първоинстанционното производство. Такова е мнението на редица автори(35). С други думи, Съдът може в известен смисъл да преразгледа въпроса за наличието на интерес от встъпване и ако установи, че такъв липсва — да отхвърли жалбата. По принцип обаче на непривилегированата встъпила страна, на която е предоставено право на встъпване, следва по същите съображения да се признае и правото на обжалване.
50.      Това тълкуване изглежда произтича и от факта, че както стана ясно по-горе (т. 36 от настоящото заключение), изразът „пряко засегнато“ се използва в практиката на Съда в контекста на проверката за наличие на интерес от встъпване.
51.      Доколкото правото на обжалване на встъпилите непривилегировани страни е обусловено от техния интерес да встъпят, понятието за пряко засягане от решението на Общия съд, съдържащо се в член 56, втора алинея от Статута, би могло да се разбира по различен начин в случая на физическите и юридическите лица, които действат от свое име, и в случая на представителните сдружения, които встъпват, за да защитят колективните интереси на своите членове.
52.      Ако се възприеме подобно разбиране, това би означавало, че по-широкото тълкуване от Съда на интереса от встъпване на представителните сдружения в сравнение с интереса от встъпване на физическите и юридическите лица, действащи от свое име (вж. т. 37 и 39 от настоящото заключение) би довело до по-широко тълкуване на изискването за пряко засягане по отношение на тези сдружения. Въпреки че за действащите от свое име физически и юридически лица прякото засягане е свързано само с изхода на делото, представителните сдружения могат да подадат жалба, ако оспорват част от съображенията
на Общия съд, дори изходът да не променя пряко правното им положение.
53.      Това изглежда особено важно в области от правото на Съюза — като например свързаните с продукти за растителна защита — потенциално включващи всякакви видове представителни сдружения, които играят важна роля в това да обосноват интереса си от встъпване и които не следва да бъдат лишени от възможността да подадат жалба пред Съда, когато този интерес е засегнат от решението на Общия съд.
54.      Следователно би могло да се заключи, че представителните сдружения, допуснати да встъпят в подкрепа на страната, която впоследствие е загубила делото пред Общия съд, отговарят на изискването да бъдат пряко засегнати, за да могат да подадат жалба пред Съда, дори ако решението на Общия съд не изменя пряко правното положение на такива сдружения.
В.      Значение на изискванията за допустимост по член 263, четвърта алинея ДФЕС
55.      ECCA твърди също, че правото да се подаде жалба
за отмяна пряко по член 263, четвърта алинея ДФЕС е от значение, за да бъде изпълнено изискването за пряко засягане от решение на Общия съд съгласно член 56 от Статута като условие за подаване на жалба пред Съда в качеството на непривилегирована встъпила страна.
56.      Разбира се, лице, което отговаря на условията да бъде лично и пряко засегнато, за да може да подаде жалба за отмяна, ще има право, вместо да подава такава жалба, и да встъпи по заведено от друго лице дело.
57.      Ако обаче такова лице не е подало жалба за отмяна, въпреки че е можело, и не е встъпило в производството по жалбата за отмяна, подадена от друго лице, то не би могло да обжалва пред Съда, тъй като не е било нито страна, нито встъпила страна в първоинстанционното производство.
58.      Следователно правото да се подаде жалба пред Съда може да се преценява само в зависимост от положението на лицето в първоинстанционното производство. Ако това лице е решило да участва като встъпила страна, а не да подаде жалба за отмяна, възможността то да подаде такава жалба е без значение.
59.      Ето защо според мен, противно на изложените от ECCA доводи, условията за допустимост на жалбите за отмяна по член 263, четвърта алинея ДФЕС не са релевантни, за да се прецени условието за подаване на жалби пред Съда от представителни сдружения съгласно член 56, втора алинея от Статута.
Г.      Настоящият случай
60.      От моя анализ следва, че в настоящия случай жалбата на ECCA е допустима, тъй като обжалваното съдебно решение го засяга пряко по смисъла на член 56, втора алинея от Статута.
61.      Ако не бъде отменено от Съда, обжалваното съдебно решение установява прецеденти относно правилното прилагане на Регламент № 1107/2009 и процедурата по подновяване на одобрението на активни вещества, които могат да засегнат интересите на членовете на ECCA.
62.      Всъщност делото пред Общия съд повдига такива принципни въпроси, което е причината за встъпването на ECCA.
63.      Както обясних, непривилегирована встъпила страна, на която е предоставено право на встъпване, по принцип би трябвало да разполага и с право на обжалване.
64.      На ECCA е предоставено право на встъпване и поради същите причини следва да разполага с право на обжалване.
65.      Няма основание да се поставя под въпрос наличието на интерес от встъпване на ECCA в първоинстанционното производство.
66.      Следователно трябва да се счита, че ECCA е пряко засегнато от обжалваното съдебно решение. Този извод е валиден, независимо дали съдебното решение може да промени правното му положение.
V.      Заключение
67.      С оглед на гореизложеното предлагам на Съда да приеме, че настоящата жалба на European Crop Care Association е допустима.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Вж. уебсайта на ECCA, достъпен на следния адрес: https://www.ecca-org.eu/.
3      Регламент (ЕО) № 1107/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита и за отмяна на директиви 79/117/ЕИО и 91/414/ЕИО на Съвета (ОВ L 309, 2009 г. стр. 1).
4      Вж. по-специално член 1, параграф 1 и съображение 9 от № Регламент 1107/2009. За подробен анализ вж. например Bozzini, E. Pesticide Policy and Politics in the European Union —
Regulatory Assessment, Implementation and Enforcement, Cham: Palgrave Macmillan,
2017, Сh. 2; Morvillo, M.„ From contestation to accountability in EU pesticides regulation? The case of glyphosate“ — In: Arcuri, A., Coman-Kund, F. (Eds.). Technocracy and the Law:  Accountability, Governance and Expertise. London: Routledge, 2021, pp. 196–222, по-специално pp. 198–203.
5      Вж. глави II и III, както и съображения 10 и 23 от Регламент №1107/2009.
6      Вж. членове 14–20 и съображение 15 от Регламент №1107/2009.
7      Регламент за изпълнение (ЕС) № 844/2012 на Комисията от 18 септември 2012 година за определяне на разпоредбите, необходими за изпълнението на процедурата по подновяване по отношение на активните вещества в съответствие с Регламент № 1107/2009 (ОВ L 252, 2012 г., стр. 26). Този регламент е отменен с Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/1740 на Комисията от 20 ноември 2020 година за определяне на разпоредбите, необходими за изпълнението на процедурата по подновяване на активните вещества в съответствие с Регламент № 1107/2009 и за отмяна на Регламент за изпълнение
№ 844/2012 на Комисията (ОВ L 392, 2020 г., стр. 20).
8      Директива 2005/72/ЕО на Комисията от 21 октомври 2005 година за изменение на Директива 91/414/ЕИО на Съвета с цел включване на хлорпирифос, хлорпирифос-метил, манкозеб, манеб и метирам като активни вещества (ОВ L 279, 2005 г., стр. 63; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 66, стр. 157), която съгласно член 4 от нея влиза в сила на 1 юли 2006 г. Тя е приета съгласно Директива 91/414/ЕИО на Съвета от 15 юли 1991 година относно пускането на пазара на продукти за растителна защита (ОВ L 230, 1991 г., стр. 1; Специално издание на български език, глава 3, том 10, стр. 30). Съгласно член 78, параграф 3 от Регламент №1107/2009 активните вещества, включени в приложение I към Директива 91/414, се считат за одобрени и включени в част А от приложението към Регламент за изпълнение (ЕС) № 540/2011 на Комисията от 25 май 2011 г. за прилагане на Регламент № 1107/2009 (ОВ L 153, 2011 г., стр. 1) (в точка 112 от това приложение е записано изтичането на срока на одобрението на хлорпирифос-метил на 30 юни 2016 г.).
9      Поради продължителността на процедурата по подновяване обаче Комисията на три пъти удължава срока на одобрението на хлорпирифос-метил до 2020 г.
10      Тази процедура е описана в точки 15—56 от решение от 4 октомври 2023 г., Ascenza
Agro
и
Industrias
Afrasa/Комисия (T-77/20, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2023:602).
11      Регламент за изпълнение (ЕС) 2020/17 на Комисията от 10 януари 2020 година за неподновяване на одобрението на активното вещество хлорпирифос-метил в съответствие с Регламент № 1107/2009 и за изменение на приложението към Регламент за изпълнение № 540/2011 (ОВ L 7, 2020 г., стр. 11).
12      Вж. определение на председателя на седми състав на Общия съд от 26 ноември 2020 г., Ascenza Agro и Industrias Afrasa/Комисия (T-77/20, непубликувано, по-специално точки 3, 4 и 6).
13      Вж. определение на председателя на седми състав на Общия съд от 26 ноември 2020 г., Ascenza Agro и Industrias Afrasa/Комисия (T-77/20, непубликувани).
14      Вж. бележка под линия 10 към това заключение.
15      Както се посочва в точка 86 от обжалваното съдебно решение, жалбоподателите изтъкват следните основания: (i) съществено процесуално нарушение; (ii) нарушение на задължението за прозрачност; (iii) нарушение на правото на изслушване; (iv) нарушение на принципа на предпазните мерки; (v) нарушение на задължението да се вземат предвид релевантните елементи и обстоятелства относно положението, което обжалваният регламент цели да уреди; (vi) нарушение на принципа на добра администрация; (vii) явна грешка в преценката относно оценката на риска, приета от ЕОБХ, а впоследствие от Комисията и (viii) явна грешка в преценката и неспазване на принципа на пропорционалност.
16      Както се посочва в точка 87 във връзка с раздели Д и К от обжалваното съдебно решение, допълнителните основания на ECCA са: (ix)
нарушение на задължението за мотивиране, що се отнася до приемането от Комисията на регламент, основан на научна оценка, различаваща се от съдържащата се в приетия от докладващата държава членка проект на доклад за оценка; (x) нарушение на задължението за мотивиране при прилагането на read-across подхода и (xi)
нарушение на член 14 от Регламент за изпълнение № 844/2012.
Общият съд отхвърля всяко от тези основания по същество, като счита, че не е необходимо произнасяне по тяхната допустимост. (вж. т. 181, 288 и 654 от обжалваното съдебно решение).
17      ECCA изтъква четири основания за обжалване. По същество първото основание е нарушение на Регламент №1107/2009 във връзка със седмото основание на жалбоподателите; второто основание е нарушение на член 296 ДФЕС във връзка с десетото основание на ECCA; третото основание е съществено процесуално нарушение във връзка с първото основание на жалбоподателите и четвъртото основание е нарушение на read-across подхода и противоречиви мотиви във връзка със седмото основание на жалбоподателите.
18      В това отношение правилата, уреждащи встъпването, са определени в член 40 от Статута и в дял IV, глава 4 от Процедурния правилник на Съда, посветена на преките производства (членове 129—132).
Подобни разпоредби се съдържат в дял III, глава 14 от Процедурния правилник на Общия съд (членове 142—145).
19      Вж. Lenaerts, K., Gutman, K., Nowak, J.T. EU Procedural Law. 2nd ed. Oxford: Oxford University Press, 2023, p. 733.
20      Вж. в това отношение член 129, параграфи 1–3 от Процедурния правилник на Съда.
21      Вж. член 40, първа алинея от Статута.
22      Вж. член 40, втора алинея от Статута.
23      Определение на председателя на Съда от 10 март 2023 г., Illumina/Комисия (C-611/22 P, EU:C:2023:205, т. 6 и 7)
(курсивът е мой). Вж. също, например
определение на председателя на Съда от 4 февруари 2025 г., Medel и др./Съвет (C-555/24 P, EU:C:2025:73, т. 6–8).
24      Определение на председателя на Съда от 10 март 2023 г., Illumina/Комисия (C-611/22 P, EU:C:2023:205, т. 8) (курсивът е мой).
Вж. също, например определение на председателя на Съда от 4 февруари 2025 г., Medel и др./Съвет (C-555/24 P, EU:C:2025:73, т. 9).
Така встъпването на сдружение по дело се допуска, ако първо, то представлява значителен брой предприятия, осъществяващи дейност в съответния сектор, второ, целите му включват защита на интересите на неговите членове, трето, делото може да повдигне принципни въпроси, засягащи функционирането на съответния сектор, и следователно, четвърто, предстоящото решение може в значителна степен да засегне интересите на неговите членове. Вж. например определения на председателя на Съда от 10 март 2023 г., Illumina/Комисия (C-611/22 P, EU:C:2023:205, т. 10) и от 1 август 2025 г., Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles и др./Съвет (C-865/24 P, EU:C:2025:639, т. 10).
.
25      Определение на председателя на Съда от 10 март 2023 г., Illumina/Комисия (C-611/22 P, EU:C:2023:205, т. 9) (курсивът е мой). Вж. също например определение на председателя на Съда от 1 август 2025 г., Ordre néerlandais des avocats du barreau de Bruxelles и др./Съвет (C-865/24 P, EU:C:2025:639, т. 9).
26      В това отношение правилата, уреждащи жалбите пред Съда (както и насрещните жалби), се съдържат в членове 56–61 от Статута и в дял V от Процедурния правилник на Съда, посветен на жалбите срещу решенията на Общия съд (членове 167–190).
27      Вж. в това отношение член 169, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда.
28      Курсивът е мой.
29      Вж. например решения от 22 декември 1993 г., Pincherle/Комисия (C-244/91 P, EU:C:1993:950, т. 16) и от 11 февруари 1999 г., Antillean Rice Mills и др./Комисия (C-390/95 P, EU:C:1999:66, т. 20).
30      Курсивът е мой.
31      Вж. решения от 24 септември 2002 г., Falck и Acciaierie di Bolzano/Комисия  (C-74/00 P и C-75/00 P, EU:C:2002:524, т. 57 и 58) (съответното дружество е било пряко засегнато, тъй като е можело да му се наложи да възстанови сумите, изплатени като помощ, в изпълнение на решението на Общия съд, постановено в рамките на производство по възстановяване); от 26 октомври 2016 г., DEI и Комисия/Alouminion tis Ellados (C-590/14 P, EU:C:2016:797, т. 23–26) (съответното дружество е било пряко засегнато, тъй като в изпълнение на обжалваното съдебно решение то би било длъжно да върне сумата, която е получило, за да се съобрази с решението на Общия съд); от 2 февруари 2023 г., Испания и др./Комисия (C-649/20 P, C-658/20 P и C-662/20 P, EU:C:2023:60, т. 25 и 26) (съответните субекти са пряко засегнати, тъй като е било възможно да трябва да възстановят получените от тях помощи, за да се съобразят с решението на Общия съд) и от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa (C-466/21 P, EU:C:2023:666, т. 37–40) (съответната провинция е била пряко засегната, тъй като в резултат от решението на Общия съд е трябвало да събере обратно вноските по разглежданата помощ и ѝ е било забранено в бъдеще да изплаща нови вноски по тази помощ).
32      Вж. решение от 2 октомври 2003 г., International Power и др./NALOO (C-172/01 P, C-175/01 P, C-176/01 P и C-180/01 P, EU:C:2003:534, т. 52 и 53) (съответните дружества са били пряко засегнати, защото, за да изпълни обжалваното съдебно решение, Комисията би била длъжна да разгледа отново жалбата, което би могло
да доведе до неблагоприятна мярка за тези дружества, което в такъв случай би създало опасността срещу нея да бъде предявен иск за обезщетение за вреди пред националните съдилища).
33      Вж. решение от 3 декември 2020 г., Changmao Biochemical Engineering/Distillerie Bonollo и др. (C-461/18 P, EU:C:2020:979, т. 122–129) (съответното дружество е било пряко засегнато, защото е имало опасност срещу него да бъдат предявени претенции за заплащане на много по-високи мита поради мерките, предприети от Комисията за изпълнение на решението на Общия съд).
34      Вж. в това отношение заключение на генерален адвокат Kokott по съединени дела Fresh Del Monte Produce/Комисия и Комисия/Fresh Del Monte Produce (C-293/13 P и C-294/13 P, EU:C:2014:2439, по-специално т. 57).
35      Вж. например Lasok, K.P.E. Lasok’s European Court Practice and Procedure. 4th ed., London: Bloomsbury Professional, 2022, pp. 1192–1193: „Не е ясно до каква степен изискването обжалваното решение да засяга пряко страната, подала молба за встъпване, се различава пряко от обичайния критерий, по който се определя дали встъпилата страна поначало е имала право да встъпи в първоинстанционното производство. Когато се разглежда молба за встъпване, за да се определи дали тя трябва да бъде уважена, интересът на встъпилата страна от изхода на делото се преценява ex ante; когато се разглежда жалба, подадена от встъпила страна, интересът на встъпилото лице може да се прецени ex post и тогава може да стане ясно дали то действително е имало пряк и конкретен интерес от изхода на делото. Следователно, макар критерият за допускане на жалба пред Съда от встъпила страна по принцип да е същият като този за допускане на молба за встъпване в първоинстанционното производство, от това не следва непременно, че встъпилата в първоинстанционното производство страна е процесуално легитимирана да подаде жалба“ (курсивът е мой). Вж. също Lenaerts, Gutman, Nowak, EU Procedural Law., цитирани по-горе в бележка под линия 19 от настоящото заключение, pp. 653–654 „Интересът, който такъв встъпил по делото участник — включително органи, служби и агенции на Съюза, както и всяко друго лице – трябва да докаже, за да може да подаде жалба пред Съда, по принцип е същият, който е трябвало да докаже, за да бъде допуснат да встъпи в производството на първа инстанция (член 40, втора алинея от Статута), но Съдът, въз основа на решението на Общия съд, има възможност за по-конкретна проверка на този интерес, отколкото Общият съд, когато е преценявал интереса на евентуална встъпила страна, преди да е взето решение по същество. Следователно е възможно жалбата пред Съда на встъпилата в първоинстанционното производство страна да не бъде допусната“ (курсивът е мой).