62015CC0691
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MICHAL BOBEK
prednesené 7. septembra 2017 (
1
)
Vec C‑691/15 P
Európska komisia
proti
Bilbaína de Alquitranes, SA
Deza, a. s.
Industrial Química del Nalón, SA
Koppers Denmark A/S
Koppers UK Ltd
Koppers Netherlands BV
Rütgers basic aromatics GmbH
Rütgers Belgium NV
Rütgers Poland Sp. z o.o.
Bawtry Carbon International Ltd
Grupo Ferroatlántica, SA
SGL Carbon GmbH
SGL Carbon GmbH
SGL Carbon
SGL Carbon, SA
SGL Carbon Polska S.A.
ThyssenKrupp Steel Europe AG
Tokai erftcarbon GmbH
„Odvolanie – Životné prostredie – Klasifikácia, označovanie a balenie určitých látok a zmesí – Prispôsobenie technickému pokroku – Klasifikácia smoly z vysokoteplotného uhoľného dechtu do kategórií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410)“
I. Úvod
1.
V tejto veci ide o zosúladenie komplexného vedeckého posudzovania s požiadavkou zákonnosti správneho konania. Má sa v prípadoch, keď právne predpisy stanovujú zoznam „relevantných faktorov“, ktoré treba pri takom posudzovaní zohľadniť, uvedený zoznam považovať za taxatívny, z čoho vyplýva, že subjekty vedúce správne konanie nesmú vziať do úvahy nijaký ďalší faktor? To je základná právna otázka, o ktorú ide v tomto odvolaní.
2.
Smola z vysokoteplotného uhoľného dechtu (ďalej len „CTPHT“) (č. ES: 266‑028‑2) je čierna tuhá látka, zvyšok z destilácie vysokoteplotného uhoľného dechtu. Ide o určitý druh látky UVCB, t. j. látku s komplexným a premenlivým zložením. CTPHT bola nariadením (EÚ) č. 944/2013 (ďalej len „sporné nariadenie“) (
2
) zaradená do kategórií Aquatic Acute (akútna toxicita pre vodné prostredie) 1 (H400) a Aquatic Chronic (chronická toxicita pre vodné prostredie) 1 (H410). Táto klasifikácia vychádzala z „metódy súčtu“, ktorá klasifikuje látky na základe klasifikácie ich zložiek.
3.
Spoločnosť Bilbaína de Alquitranes, SA a i. (
3
) (ďalej len „odporkyne“) sú dodávateľmi a následnými používateľmi CTPHT. Na Všeobecnom súde napadli platnosť sporného nariadenia. Všeobecný súd rozsudkom vydaným vo veci T‑689/13 (
4
) zrušil časti sporného nariadenia týkajúce klasifikácie CTPHT (ďalej len „napadnutý rozsudok“). Urobil to najmä z toho dôvodu, že Komisia pri zaraďovaní CTPHT do kategórií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410) nezohľadnila skutočnosť, že CTPHT sa ťažko rozpúšťa vo vode.
4.
Komisia podala voči napadnutému rozsudku toto odvolanie s uvedením troch odvolacích dôvodov. Po prvé Komisia tvrdí, že napadnutý rozsudok je nedostatočne odôvodnený. Po druhé sa Všeobecný súd dopustil zjavného pochybenia najmä tvrdením, že Komisia mala pri uplatňovaní „metódy súčtu“ klasifikácií zohľadniť rozpustnosť CTPHT ako celku. Po tretie Všeobecný súd prekročil hranice svojej právomoci na preskúmanie problematiky, čím skreslil dôkazy, ktoré mu boli predložené.
II. Právny rámec
A. Právo Únie
1.
Nariadenie (ES) č. 1272/2008 (ďalej len „nariadenie o KOB“)
5.
Článok 1 nariadenia o klasifikácii, označovaní a balení látok a zmesí (
5
) stanovuje, že „účelom tohto nariadenia je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí a životného prostredia, ako aj voľný pohyb látok, zmesí a výrobkov… prostredníctvom: a) harmonizácie kritérií klasifikácie látok a zmesí…“.
6.
Hlava V upravuje pravidlá harmonizácie klasifikácie látok a stanovuje, že členské štáty môžu v určitých prípadoch predložiť návrh harmonizovanej klasifikácie (článok 37 ods. 1). V takých prípadoch sa návrh predkladá výboru pre hodnotenie rizík zriadenému podľa článku 76 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 1907/2006 (ďalej len „nariadenie REACH“) (
6
), ktorý predloží svoje stanovisko Komisii po tom, čo poskytne dotknutým stranám príležitosť vyjadriť sa k nemu (článok 37 ods. 4).
7.
Článok 37 ods. 5 stanovuje:
„Ak Komisia usúdi, že harmonizácia klasifikácie a označenie dotknutej látky sú primerané, predloží bez zbytočného odkladu návrh rozhodnutia o zaradení uvedenej látky… spolu s uvedením príslušnej klasifikácie a prvkov označovania…“
8.
Návrh sa potom prijme v súlade s regulačným postupom s kontrolou, na ktorý odkazuje článok 54 ods. 3.
9.
Časť 4 prílohy I k nariadeniu o KOB je nazvaná „Nebezpečnosť pre životné prostredie“. Bod 4.1 obsahuje ustanovenia o klasifikácii týkajúcej sa nebezpečnosti pre vodné prostredie.
10.
Body 4.1.2.3 a 4.1.2.4 a tabuľka 4.1.0 stanovujú:
„Kritériá klasifikácie látky do kategórie Akútna 1 sa definujú len na základe údajov o akútnej vodnej toxicite (EC50 alebo LC50). Kritériá klasifikácie látky do kategórií Chronická 1 až 3 vychádzajú z viacúrovňového prístupu, podľa ktorého sa ako prvý krok zisťuje, či dostupné informácie odôvodňujú klasifikáciu látky ako dlhodobo nebezpečnej. Pri absencii vhodných údajov o chronickej toxicite je nasledujúcim krokom kombinácia dvoch typov informácií, t. j. údajov o akútnej vodnej toxicite a o environmentálnom osude (údaje o rozložiteľnosti a bioakumulácii)…
…
Tento systém zavádza aj klasifikáciu spĺňajúcu funkciu ‚bezpečnostnej siete‘ (uvedenú ako kategória Chronická 4), ktorá sa používa v tých prípadoch, keď existujúce údaje neumožňujú na základe formálnych kritérií zaradenie do kategórie Akútna 1 alebo Chronická 1 až 3, ale napriek tomu existujú niektoré dôvody na obavy (pozri príklad v tabuľke 4.1.0).
…
Klasifikácia ‚bezpečnostnej siete‘
Kategória Chronická 4
Prípady, keď údaje neumožňujú klasifikáciu na základe uvedených kritérií, ale existujú nejaké dôvody pre obavy. Sem patria napríklad slabo rozpustné látky, pre ktoré nebola zaznamenaná akútna toxicita po úroveň rozpustnosti vo vode (poznámka 4) a ktoré nie sú rýchlo rozložiteľné v súlade s oddielom 4.1.2.9.5 a majú experimentálne stanovené BKF ≥ 500 (alebo ak chýba, log Kow ≥ 4), čo naznačuje potenciál pre bioakumuláciu, ktoré sa ďalej klasifikujú do tejto kategórie, pokiaľ neexistujú iné vedecké dôkazy, ktoré preukazujú, že klasifikácia nie je potrebná. Medzi takéto dôkazy patria koncentrácie chronickej toxicity NOEC > rozpustnosť vo vode > 1 mg/l alebo iné dôkazy rýchlej degradácii v životnom prostredí ako tie, ktoré poskytuje ktorákoľvek z metód uvedených v oddiele 4.1.2.9.5.
…
Poznámka 4:
Označenie ‚žiadna akútna toxicita‘ znamená, že hodnota (hodnoty) L(E)C50 je (sú) nad úrovňou rozpustnosti vo vode. Takisto to platí pre slabo rozpustné látky (rozpustnosť vo vode < 1 mg/l), ak existuje dôkaz, že testy akútnej toxicity neposkytujú správnu mieru vnútornej toxicity.“
11.
Bod 4.1.3 prílohy I, nazvaný „Kritériá klasifikácie zmesí“, stanovuje:
„4.1.3.1.
Systém klasifikácie zmesí pokrýva všetky klasifikačné kategórie, ktoré sa používajú pre látky, t. j. kategória Akútna 1 a kategórie Akútna 1 a Chronická 1 až 4. Aby sa na účely klasifikácie využili všetky dostupné údaje o nebezpečnosti zmesi pre vodné prostredie, uplatňuje sa vždy, keď je to vhodné, tento predpoklad…
…
4.1.3.2.
Prístup ku klasifikácii nebezpečenstiev pre vodné prostredie je viacúrovňový a závisí od typu dostupných informácií o zmesi ako celku a o jej zložkách. Na obrázku 4.1.2 je znázornený proces, podľa ktorého treba postupovať.
Medzi prvky viacúrovňového prístupu patrí:
–
klasifikácia na základe testovaných zmesí,
–
klasifikácia na základe princípov extrapolácie,
–
použitie ‚súčtu klasifikovaných zložiek‘ a/alebo ‚súčtového vzorca‘.“
Obrázok 4.1.2
Viacúrovňový prístup ku klasifikácii akútnej a dlhodobej nebezpečnosti zmesí pre vodné prostredie
12.
Bod 4.1.3.5.5 prílohy I ďalej podrobne opisuje metódu súčtu. Táto metóda v podstate spočíva v: i) zistení podielu jednotlivých klasifikovaných zložiek v sledovanej látke (v percentách), ii) vynásobení každého tohto percenta faktorom M (koeficient odrážajúci nebezpečnosť danej zložky) a iii) spočítaní výsledkov pre všetky zložky, čím sa získa konečná hodnota v percentách. Tento výsledok sa potom porovná so sériou prahových hodnôt predstavujúcich jednotlivé kategórie klasifikácie (Chronická 1, 2, 3 a Akútna 1).
2.
Nariadenie č. 944/2013
13.
Nariadenie č. 944/2013 okrem iného zaraďuje CTPHT do kategórií Aquatic Acute 1 a Aquatic Chronic 1.
III. Skutkový stav a konanie
14.
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 1 až 8 napadnutého rozsudku.
15.
Odporkyne sú dodávateľmi a následnými používateľmi CTPHT, čiernej tuhej látky, ktorá je zvyškom z destilácie vysokoteplotného uhoľného dechtu. CTPHT patrí medzi látky s neznámym alebo premenlivým zložením, produkty komplexných reakcií alebo biologické materiály, lebo nie je možné úplne ju identifikovať na základe jej chemického zloženia.
16.
Dňa 21. novembra 2011 výbor pre hodnotenie rizík (ďalej len „VHR“) (
7
) Európskej chemickej agentúry (ďalej len „ECHA“) prijal stanovisko k CTPHT. V tomto stanovisku, ku ktorému bol pripojený podkladový dokument obsahujúci podrobnú analýzu VHR (ďalej len „podkladový dokument“), bolo okrem iného navrhnuté zaradenie CTPHT do kategórií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410).
17.
VHR sa domnieval, že pokiaľ ide o toxicitu pre vodné prostredie, klasifikácia nemôže byť „priama“, založená na údajoch o samotnej CTPHT, pričom sa odvolal na nedostatočnosť týchto údajov. Údaje boli získané bez ultrafialového (UV) žiarenia napriek tomu, že niektoré polycyklické aromatické uhľovodíkové (ďalej len „PAU“) zložky CTPHT sú fototoxické. Dotknuté štúdie sa navyše uskutočnili len s jednou dávkou.
18.
VHR preto usúdil, že klasifikácia CTPHT musí vychádzať z alternatívneho prístupu ku klasifikácii, z „metódy súčtu“. Podľa tohto prístupu bolo 16 PAU zložiek CTPHT, ktoré určila Agentúra pre ochranu životného prostredia (EPA) Spojených štátov amerických a pre ktoré boli k dispozícii dostatočné údaje o účinkoch a vystavení žiareniu (ďalej len „16 PAU zložiek“), analyzovaných osobitne podľa ich účinkov v oblasti toxicity pre vodné prostredie. Pomocou uplatnenia metódy spočívajúcej v sčítaní výsledkov získaných priradením násobiacich koeficientov jednotlivým PAU s cieľom zvýšiť váhu vysoko toxických zložiek CTPHT táto analýza podľa stanoviska VHR preukázala, že CTPHT treba zaradiť do kategórií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410).
19.
Komisia 2. októbra 2013 prijala na základe stanoviska VHR sporné nariadenie, v ktorom zaradila CTPHT do kategórií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410).
IV. Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
20.
Dňa 20. decembra 2013 podali odporkyne na Všeobecný súd žalobu o čiastočné zrušenie sporného nariadenia v rozsahu, v akom zaraďuje CTPHT do kategórií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410).
21.
Rozsudkom zo 7. októbra 2015 Všeobecný súd uvedenej žalobe vyhovel a čiastočne zrušil sporné nariadenie.
22.
V bodoch 32 až 34 napadnutého rozsudku, ktoré podrobne rozoberiem nižšie, Všeobecný súd konštatoval:
„32.
Komisia ani ECHA pred Súdnym dvorom nepreukázali, že Komisia pri zaraďovaní CTPHT medzi látky kategórie Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410) na základe predpokladu, že všetky PAU prítomné v tejto látke sa vo vodnej fáze rozpustili, a teda boli dostupné vodným organizmom, zohľadnila skutočnosť, že podľa bodu 1.3 podkladového dokumentu nazvaného ‚Fyzikálno‑chemické vlastnosti‘ sa zložky CTPHT z tejto látky uvoľňujú len v obmedzenom rozsahu, a teda uvedená látka je veľmi stabilná.
33.
Po prvé stanovisko VHR k CTPHT ani podkladový dokument neobsahujú nijaké úvahy, ktoré by preukazovali, že pri stanovení predpokladu, podľa ktorého sa všetky PAU prítomné v tejto látke rozpúšťajú vo vodnej fáze a sú dostupné vodným organizmom, bola zohľadnená nízka rozpustnosť CTPHT vo vode. Navyše v odpovedi na písomnú otázku Súdneho dvora Komisia a ECHA preukázali len to, že pri postupe klasifikácie CTPHT bola zohľadnená jednotlivo posudzovaná rozpustnosť 16 PAU zložiek vo vode. Okrem toho v odpovedi na otázku Súdneho dvora položenú na pojednávaní Komisia a ECHA uviedli len to, že sa predpokladalo, že všetky PAU prítomné v CTPHT sa rozpustili vo vode, keďže toxicita uvedenej látky pre vodné prostredie bola skúmaná na základe jej zložiek. Také uvažovanie však nepreukazuje, že bola zohľadnená nízka rozpustnosť tejto látky.
34.
Po druhé treba poukázať na to, že podľa bodu 1.3 podkladového dokumentu bola najvyššia miera rozpustnosti CTPHT vo vode vo vzťahu k dávke maximálne 0,0014 %. Vzhľadom na nízku rozpustnosť CTPHT vo vode Komisia v nijakom prípade nepreukázala, že pri predmetnej klasifikácii tejto látky môže vychádzať z predpokladu, že všetky PAU prítomné v CTPHT sa vo vodnej fáze rozpustili a boli dostupné vodným organizmom. Z tabuľky 7.6.2 v podkladovom dokumente vyplýva, že 16 PAU zložiek CTPHT predstavuje 9,2 % tejto látky. Komisia preto tým, že predpokladala, že všetky tieto PAU sa rozpúšťajú vo vode, v podstate založila dotknutú klasifikáciu na predpoklade, že 9,2 % CTPHT sa rozpúšťa vo vode. Ako však ukazuje bod 1.3 podkladového dokumentu, taká hodnota nie je realistická, keďže maximálna miera rozpustnosti je 0,0014 %.“
V. Konanie pred Súdnym dvorom
23.
Komisia odvolaním podaným 17. decembra 2015 navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, vrátil vec Všeobecnému súdu a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.
24.
Odporkyne navrhujú, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania. Ďalej navrhujú, aby bola Komisii uložená povinnosť nahradiť trovy konania aj v prípade, že Súdny dvor odvolaniu vyhovie.
25.
Účastníkmi konania na Súdnom dvore sú aj ECHA, vedľajší účastník konania pred Všeobecným súdom na podporu návrhov Komisie, a spoločnosť GrafTech Iberica, SL, vedľajší účastník konania pred Všeobecným súdom na podporu návrhov odporkýň.
26.
Dánska, nemecká a holandská vláda sú vedľajšími účastníkmi odvolacieho konania na podporu návrhov Komisie.
27.
Uznesením zo 7. júla 2016 Súdny dvor zamietol návrh odporkýň na nariadenie predbežného opatrenia podaný 24. marca 2016, ktorého cieľom bolo v skutočnosti dosiahnutie pozastavenia účinnosti sporného nariadenia.
28.
Komisia, odporkyne, ECHA a dánska, nemecká a holandská vláda predložili písomné podania. Komisia, odporkyne, ECHA, GrafTech Ibercia SL a dánska a nemecká vláda boli vypočuté na pojednávaní, ktoré sa konalo 15. júna 2017.
VI. Posúdenie
29.
Odvolanie podané Komisiou je založené na troch dôvodoch, ktoré postupne preskúmam. Po prvé Všeobecný súd neuviedol odôvodnenie (A). Po druhé sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že nezohľadnila rozpustnosť CTPHT ako celku (B). Po tretie Všeobecný súd prekročil hranice svojej právomoci na preskúmanie problematiky, čím skreslil dôkazy, ktoré mu boli predložené (C).
A. Prvý odvolací dôvod: nedostatok odôvodnenia
30.
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia, čím porušil články 36 a 53 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie. Komisia sa v tomto smere domnieva, že z napadnutého rozsudku nie je jasné, či Všeobecný súd usudzuje, že i) Komisia nesprávne uplatnila metódu súčtu (v protiklade s inou metódou, napríklad metódou priamej klasifikácie), alebo že ii) Komisia použila metódu súčtu nesprávnym spôsobom.
31.
Nesúhlasím s tým, že napadnutý rozsudok je v tomto smere nejasný.
32.
Z kľúčových bodov napadnutého rozsudku (body 32 až 34 citované v bode 22 vyššie) je jasné, že Komisia uplatnila metódu súčtu nesprávnym spôsobom.
33.
V bode 30 napadnutého rozsudku sa uvádza, že Komisia „si nesplnila povinnosť zobrať do úvahy všetky relevantné faktory a okolnosti a náležite nezohľadnila podiel, v akom je v CTPHT zastúpených 16 PAU zložiek, a ich chemické účinky“.
34.
Všeobecný súd tak odkazuje na to, že Komisia nezohľadnila všetky relevantné faktory, ktoré by jej umožnili náležite posúdiť chemické účinky zložiek CTPHT. Tento odkaz na posúdenie zložiek jasne znamená, že Všeobecný súd vyjadruje obavy v súvislosti so spôsobom, akým Komisia uplatnila metódu súčtu (metóda založená na klasifikácii zložiek, a nie látky ako celku).
35.
V bode 31 napadnutého rozsudku je uvedené: „Podľa bodu 7.6 podkladového dokumentu sa na účely klasifikácie CTPHT na základe jej zložiek vychádzalo z predpokladu, že všetky PAU prítomné v CTPHT sa vo vodnej fáze rozpustili, a teda boli dostupné vodným organizmom.“ (Kurzívou zvýraznil generálny advokát.)
36.
Inými slovami, v súvislosti s uplatnením metódy založenej na klasifikácii zložiek – metódy súčtu – Komisia vychádzala z určitého predpokladu týkajúceho sa rozpustnosti týchto zložiek.
37.
V každom z bodov 32 až 34 napadnutého rozsudku Všeobecný súd spája tento predpoklad s tým, že Komisia nezohľadnila rozpustnosť CTPHT ako celku. (
8
) Napríklad v bode 34 Všeobecný súd uvádza: „Vzhľadom na nízku rozpustnosť CTPHT vo vode Komisia v nijakom prípade nepreukázala, že pri predmetnej klasifikácii tejto látky môže vychádzať z predpokladu, že všetky PAU prítomné v CTPHT sa vo vodnej fáze rozpustili a boli dostupné vodným organizmom.“ (Kurzívou zvýraznil generálny advokát.)
38.
Práve nezohľadnenie nízkej rozpustnosti CTPHT ako celku znamenalo zjavne nesprávne posúdenie, ktoré bolo dôvodom na čiastočné zrušenie sporného nariadenia.
39.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že obavy Všeobecného súdu sa týkajú spôsobu, akým Komisia uplatnila metódu súčtu, a nie voľby samotnej metódy.
40.
Všeobecný súd teda neporušil svoju povinnosť odôvodnenia. Navrhujem, aby bol prvý odvolací dôvod zamietnutý ako nedôvodný.
41.
Na záver chcem poukázať na to, že to, či Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že Komisia bola zo zákona povinná zohľadniť pri uplatňovaní metódy súčtu rozpustnosť CTPHT, je hmotnoprávna otázka (ktorú posúdim nižšie v rámci druhého odvolacieho dôvodu). Nie je to otázka primeranosti uvažovania Všeobecného súdu, a teda nie je v súvislosti s prvým odvolacím dôvodom relevantná.
B. Druhý odvolací dôvod: voľba metódy klasifikácie a/alebo jej nesprávne uplatnenie
1.
Prvá časť: nesprávne zvolená metóda
42.
V prvom odvolacom dôvode Komisia tvrdí, že z napadnutého rozsudku nie je jasné, či i) Komisia nesprávne uplatnila metódu súčtu alebo či ii) Komisia použila metódu súčtu nesprávnym spôsobom. V druhom odvolacom dôvode Komisia postupne skúma tieto dva alternatívne výklady napadnutého rozsudku (v prvej a druhej časti druhého odvolacieho dôvodu) a konštatuje, že každý z nich obsahuje nesprávne právne posúdenie.
43.
Vzhľadom na odpoveď, ktorú navrhujem na prvý odvolací dôvod a podľa ktorej prvý výklad navrhovaný Komisiou predstavuje nesprávne chápanie rozsudku Všeobecného súdu, navrhujem, aby bola prvá časť druhého odvolacieho dôvodu zamietnutá ako nedôvodná.
2.
Druhá časť: nesprávne uplatnenie metódy súčtu
(i) Tvrdenie Komisie: metóda súčtu je taxatívna
44.
Komisia tvrdí, že má diskrečnú právomoc pri rozhodovaní o tom, či sú k dispozícii dostatočné údaje opodstatňujúce použitie metódy priamej klasifikácie, prípadne princípov extrapolácie. (
9
) Keď už však Komisia určí, že údaje nepostačujú na použitie ani jednej z týchto metód, a teda si zvolí uplatnenie metódy súčtu, nemôže zohľadniť nijaké iné údaje či dôkazy, než sú tie, ktoré sú konkrétne uvedené v podrobných ustanoveniach opisujúcich metódu súčtu v prílohe I k nariadeniu o KOB.
45.
Komisia z tohto konštatovania vyvodzuje štyri závery. Po prvé sa Komisia nedopustila nesprávneho posúdenia tým, že pri klasifikovaní CTPHT nezohľadnila rozpustnosť tejto látky ako celku. Rozpustnosť CTPHT totiž nemohla vziať do úvahy.
46.
Po druhé sa Komisia nedopustila nesprávneho posúdenia tým, že pri uplatňovaní metódy súčtu vychádzala z predpokladu, že príslušné PAU prítomné v CTPHT sa rozpúšťajú vo vode. Tento predpoklad je vlastný samotnej metóde súčtu.
47.
Po tretie Komisia zohľadnila podiel, v akom sú príslušné zložky zastúpené v CTPHT, a ich chemické účinky, ako si vyžaduje metóda súčtu a judikatúra (citovaná v bode 29 napadnutého rozsudku).
48.
Po štvrté Všeobecný súd nesprávne dospel k záveru, že aby sa mohla uplatniť metóda súčtu, musia príslušné zložky tvoriť vysoký podiel klasifikovanej látky.
49.
Čo sa týka štvrtého bodu, Všeobecný súd taký záver neuvádza a Komisia v tomto smere chápe napadnutý rozsudok jednoznačne nesprávne. Samotná Komisia totiž uvádza toto tvrdenie trocha pokusne. Nebudem sa preto týmto bodom ďalej zaoberať.
50.
Prvý, druhý a tretí vyššie uvedený záver Komisie sa v podstate všetky týkajú tej istej otázky. Pokiaľ ide o prvý a tretí bod, v oboch prípadoch Komisia v podstate nesúhlasí so záverom Všeobecného súdu, že rozpustnosť CTPHT ako celku bola relevantným faktorom, ktorý mala zo zákona zohľadniť. Pokiaľ ide o druhý bod, napadnutý rozsudok Komisii v skutočnosti nevytýka samotný predpoklad, ale skôr to, že nezohľadnila rozpustnosť CTPHT ako celku.
51.
Z vyššie uvedených dôvodov sa domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.
(ii) Čo je „relevantný faktor“, ktorý treba zohľadniť?
52.
Jadrom tejto otázky je „relevantnosť“ určitej skutočnosti a spôsob jej určenia.
53.
Napadnutý rozsudok (
10
) odkazuje na ustálenú judikatúru, podľa ktorej má Komisia povinnosť zohľadniť pred prijatím aktu „všetky relevantné faktory a okolnosti situácie, ktorú má akt upraviť“. Túto povinnosť možno jednoznačne vysledovať do minulosti cez judikatúru Súdneho dvora až k všeobecnejšej povinnosti riadnej správy vecí verejných, z ktorej vyplýva „povinnosť príslušnej inštitúcie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné skutočnosti dotknutého prípadu [a] právo dotknutej osoby vyjadriť svoje stanovisko a mať vydané primerane odôvodnené rozhodnutie“. (
11
)
54.
Nemyslím si – a napokon ani jeden z účastníkov konania to netvrdí –, že v judikatúre sa nesprávne konštatuje, že Komisia má zákonnú povinnosť zohľadniť všetky relevantné faktory. Rovnako ani jeden z účastníkov konania netvrdí, že Komisia pri uplatňovaní metódy súčtu v skutočnosti zohľadnila rozpustnosť CTPHT ako celku. Spor sa skôr týka v podstate toho, či rozpustnosť CTPHT ako celku predstavuje „relevantný faktor“, ktorý treba zohľadniť pri metóde súčtu.
55.
Na úvod treba zdôrazniť, že to, či konkrétny údaj, správa, zistenie atď. predstavuje „relevantný faktor“, pri ktorom existuje zákonná povinnosť zohľadniť ho, a či bol tento relevantný faktor v praxi zohľadnený, sú v zásade skutkové otázky. Všeobecný súd má výlučnú právomoc po prvé na zistenie skutkového stavu s výnimkou prípadu, keď z dokumentov, ktoré mu boli predložené, jasne vyplýva vecná nepresnosť jeho zistení, a po druhé na posúdenie tohto skutkového stavu. (
12
) V dôsledku toho pokiaľ nikto nenamieta skreslenie skutkových okolností, (
13
) (opätovné) posúdenie relevantnosti je v zásade mimo právomoci Súdneho dvora. (
14
)
56.
Tvrdenie Komisie sa však v podstate obmedzuje na to, že rozpustnosť CTPHT je „irelevantná“, lebo metóda súčtu ju neuvádza ako relevantnú. Inými slovami, Komisia nemá diskrečnú právomoc pri určovaní toho, čo predstavuje „relevantný faktor“, a je zo zákona povinná zohľadniť tie prvky a len tie prvky, ktoré sú uvedené v nariadení o KOB (príloha I, body 4.1.3.5, 4.1.3.5.2 a 4.1.3.5.5).
57.
To, či je v nariadení o KOB skutočne taxatívne vymedzené, čo predstavuje relevantný faktor – v dôsledku čoho Komisia nemôže vziať do úvahy ďalšie faktory –, je právna otázka.
58.
Domnievam sa, že Komisii nie je jej voľná úvaha odopieraná týmto spôsobom. Musí preskúmať, či existujú ďalšie relevantné faktory, a ako vyplýva z judikatúry citovanej v poznámke pod čiarou 11, ak také faktory zistí, má zákonnú povinnosť zohľadniť ich. (
15
)
59.
Aby som zhrnul vyššie uvedené úvahy a jasne definoval právny problém, o ktorý ide, je v tejto fáze užitočné poukázať na štyri rôzne právne otázky, ktoré môžu byť predmetom súdneho preskúmania:
–
či má Komisia diskrečnú právomoc pri určovaní „relevantných faktorov“ nad rámec tých, ktoré sú uvedené v príslušných častiach platných právnych predpisov;
–
či Komisia správne vykonala túto diskrečnú právomoc a určila, že istý faktor je relevantný;
–
či si Komisia po určení relevantného faktora v praxi splnila zákonnú povinnosť zohľadniť tento faktor pri vykonávaní svojej rozhodovacej právomoci;
–
či Komisia pripísala uvedenému faktoru dostatočnú váhu pri posudzovaní.
60.
Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu sa zaoberá len prvou z vyššie uvedených otázok.
(iii) Mala Komisia diskrečnú právomoc?
61.
V zásade je možné, aby normotvorca Únie Komisii priznal právomoc na prijímanie aktov a zároveň vylúčil zohľadnenie určitých faktorov. Zjavným príkladom by bolo, keby jej pri posudzovaní zakázal brať do úvahy udalosti, ku ktorým došlo pred určitým dátumom. Rovnako je možné, aby normotvorca Únie poveril Komisiu úlohou, s ktorou v skutočnosti nie je spojená vôbec nijaká voľná úvaha, napríklad výpočtom lodných poplatkov alebo peňažných platieb použitím matematického vzorca.
62.
Nemyslím si však, že je možné porovnávať uvedené situácie s takou situáciou, ktorá je predmetom prejednávanej veci a týka sa (potenciálne rozhodujúcej) fázy vysoko komplexného vedeckého posudzovania, ktoré má úplne odlišnú povahu.
63.
Súdny dvor v minulosti konštatoval: „Voľná úvaha správneho orgánu, ktorá je zásadná na to, aby mohol zohľadniť rozličné nepredvídateľné skutočnosti osobitné pre každú vec, nie je nezlučiteľná so všeobecnou zásadou rovnakého zaobchádzania, na ktorú sa odvoláva žalobca… Táto všeobecná zásada neznamená, že pri uplatňovaní dotknutého ustanovenia musí správny orgán len mechanicky uplatniť vopred určené pravidlá a kritériá. Taký výklad by bol v rozpore s potrebou posúdenia často zložitých skutkových okolností, ktoré sú osobitné pre každú vec.“ (
16
)
64.
Kontext tohto citátu bol síce pomerne odlišný, všeobecnú podstatu však vystihuje. Keby sa od správneho orgánu vyžadovalo, aby posudzoval vysoko komplexné skutkové okolnosti spútaný v zvieracej kazajke, mohlo by to viesť k nespravodlivým, dokonca až bizarným výsledkom.
65.
Je pravda, že Komisia netvrdí, že nemá diskrečnú právomoc počas celého posudzovania, ale len v jeho konkrétnych častiach.
66.
Podľa môjho názoru však také stanovisko obsahuje ak už nie vnútorný rozpor, tak prinajmenšom veľmi problematickú juxtapozíciu. Na jednej strane Komisia potvrdzuje, že má širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o vhodnosť danej metódy klasifikácie. Na druhej strane musí zvážiť jednotlivé metódy viacúrovňového prístupu v prísne hierarchickom poradí (metóda priamej klasifikácie, princípy extrapolácie a metóda súčtu). Okrem toho Komisia popiera, že pokiaľ si zvolí metódu súčtu, má akúkoľvek diskrečnú právomoc v rámci tejto metódy klasifikácie. Musí „mechanicky“ postupovať podľa metódy a zatvárať oči pred všetkými faktormi, ktoré nie sú výslovne uvedené v nariadení o KOB.
67.
Nesúhlasím.
68.
Po prvé a predovšetkým nepovažujem za presvedčivú Komisiou navrhovanú dichotómiu medzi i) širokou mierou voľnej úvahy pri voľbe vhodnej metódy a ii) vôbec nijakou voľnou úvahou pri jej uplatňovaní. Oba kroky, t. j. voľba a realizácia metódy, sú zo svojej podstaty časťami jedného a toho istého vysoko komplexného vedeckého posudzovania nebezpečenstva. V praxi sa dá očakávať, že starostlivá osoba vedúca správne konanie najprv zhromaždí všetky dostupné údaje. V závislosti od (ne)dostatočnosti jednotlivých údajov sa následne rozhodne, ktorú metódu si zvolí, pričom prirodzene vezme do úvahy, aký druh údajov je potrebný pre jednotlivé metódy.
69.
Nemôžem vylúčiť, že v prípadoch, keď má Komisia diskrečnú právomoc, pokiaľ ide o posudzovanie ako celok, jej môže byť diskrečná právomoc naozaj odopretá v určitých oddelených častiach posudzovania. Takéto rozčlenenie posudzovania však musí mať jasný základ. V prejednávanej veci taký základ nevidím.
70.
Chcem zdôrazniť, že v nijakom prípade netvrdím, že výsledok, ku ktorému Komisia dospela, je z vecného hľadiska neudržateľný. Nijako nehodnotím (ne)správnosť klasifikácie CTPHT. Tento prvok uvádzam, aby som preukázal, že diskrečná právomoc je neoddeliteľne spojená s voľbou metódy, a teda s celkovým komplexným vedeckým posudzovaním.
71.
Ďalej chcem uviesť, že v skutočnosti nie je jasné, či sa Komisia v tejto veci naozaj striktne držala prístupu, ktorý navrhuje. Komisia tvrdí, že musí jednotlivé metódy zvážiť v prísnom hierarchickom poradí a v tomto smere nemá nijakú diskrečnú právomoc. Zdá sa však, že v skutočnosti Komisia pri posudzovaní CTPHT priamo preskočila z prvej metódy (priama klasifikácia) na tretiu (metóda súčtu) bez výslovného zváženia a zamietnutia druhej metódy (princípy extrapolácie) ako alternatívy.
72.
Navyše existujú prinajmenšom štyri ďalšie prvky, ktoré podľa môjho názoru potvrdzujú, že tvrdenie Komisie o absolútnej neexistencii voľnej úvahy treba zamietnuť.
73.
Po prvé pokiaľ ide o samotný predpis, podľa bodu 4.1.3 prílohy I nariadenia o KOB nazvaného „Kritériá klasifikácie zmesí“ zjavne existuje určitá miera voľnej úvahy, ktorá vyplýva z voľby znenia: „Aby sa na účely klasifikácie využili všetky dostupné údaje o nebezpečnosti zmesi pre vodné prostredie, uplatňuje sa vždy, keď je to vhodné, tento predpoklad.“ (Kurzívou zvýraznil generálny advokát.)
74.
V uvedenej časti sa ďalej opisuje viacúrovňový prístup ku klasifikácii. V nijakom z ustanovení prílohy I nariadenia o KOB, ktoré upravujú použitie a opisujú obsah metódy súčtu, nie je uvedené nič, čo by bránilo zohľadneniu iných faktorov, než sú tie, ktoré sú výslovne uvedené. (
17
)
75.
Tvrdenie Komisie týkajúce sa zákonnosti správneho konania v tejto súvislosti chápem v skratke tak, že keďže je Komisia verejným orgánom, môže konať len v medziach zákona. Vo všeobecnosti možno taký pohľad na vec len schváliť. V tomto konkrétnom prípade však textové, ako aj systémové medze zákona jednoducho nie sú také úzke, ako tvrdí Komisia.
76.
Po druhé je tu širší kontext a medzinárodný pôvod nariadenia o KOB. Odôvodnenie 6 nariadenia o KOB stanovuje: „Toto nariadenie nadväzuje na rozličné vyhlásenia, ktorými Spoločenstvo potvrdilo svoj úmysel prispievať ku globálnej harmonizácii kritérií klasifikácie a označovania, a to nielen na úrovni OSN, ale aj prostredníctvom začlenenia medzinárodne dohodnutých kritérií GHS do práva Spoločenstva.“
77.
Viacúrovňový prístup ku klasifikácii nebezpečnosti pre vodné prostredie je teda odrazom prístupu uplatňovaného na medzinárodnej úrovni v rámci globálneho harmonizovaného systému klasifikácie a označovania chemikálií (ďalej len „GHS“). Významné časti tohto prístupu v prílohe I k nariadeniu o KOB majú totiž takmer rovnaké znenie ako zodpovedajúce usmernenie GHS. (
18
)
78.
Príloha 9 GHS je úplnejšia než bod 4 prílohy I nariadenia o KOB. Príloha 9 podľa môjho názoru jasne ukazuje, že podrobné usmernenie možno poskytnúť, je však ťažké stanoviť v tejto oblasti pravidlá, ktoré by sa uplatňovali úplne systematicky a mechanicky. Napríklad v prílohe 9 GHS sú uvedené výzvy súvisiace s „interpretačnými problémami“ týkajúcimi sa „problematických látok“, medzi ktoré patria „zle rozpustné“ látky a „komplexné alebo viaczložkové látky“. (
19
)
79.
Ešte pred opisom systému harmonizovanej klasifikácie je v prílohe 9 GHS uvedené: „Nemožno dúfať, že tento dokument zahrnie všetky situácie, ku ktorým dochádza pri klasifikácii. Treba ho preto považovať za živý dokument, ktorý sčasti opisuje základné zásady systému, t. j. založené na nebezpečnosti, a nie na riziku, a stanovené kritériá. Sčasti musí byť aj úložiskom nazhromaždených skúseností z používania systému, aby zahŕňal aj výklad, ktorý umožní uplatňovať na pohľad pevné kritériá v širokej škále neštandardných situácií.“ (Kurzívou zvýraznil generálny advokát) (
20
)
80.
Je teda jasné, že medzinárodné štandardy, ktoré chcel normotvorca Únie prijať prostredníctvom nariadenia o KOB, sa vyznačujú omnoho jemnejším postojom. Stanovujú zásady a usmernenia sú síce veľmi podrobné, no jasne sa v nich uznáva, že niektoré prípady sú problematické a pravidlá nemožno považovať za úplne taxatívny zoznam.
81.
Po tretie sa domnievam, že je dôležité pozrieť sa aj za hranice jednotlivého prípadu a zvážiť celkový systém a pôsobenie nariadenia o KOB. V prejednávanej veci Komisia namieta neexistenciu voľnej úvahy a na základe toho prichádza k záveru, že je opodstatnená najprísnejšia klasifikácia nebezpečnosti. V tomto konkrétnom prípade je uvedený záver skutočne v súlade s cieľom nariadenia o KOB, ktorým je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany ľudského zdravia a životného prostredia. Čo však iné prípady, v ktorých by neschopnosť Komisie vziať do úvahy ďalšie relevantné faktory v konečnom dôsledku viedla k nižšej klasifikácii nebezpečnosti, než by inak bola odôvodnená?
82.
Je pravda, že existuje klasifikácia „bezpečnostnej siete“, ktorá umožňuje zaradiť látky, ktoré neboli zaradené do kategórií Aquatic Acute 1 alebo Aquatic Chronic 1, 2 alebo 3, ale pri ktorých napriek tomu existujú dôvody na obavy, do kategórie Aquatic Chronic 4. Táto možnosť zmierňuje riziko „príliš nízkej“ klasifikácie.
83.
Podľa môjho názoru však s „bezpečnostnou sieťou“ treba zaobchádzať ako s takou. Z jej podstaty vyplýva, že by sa mala používať ako posledná možnosť. Ak vyjdú najavo vysoko dôležité relevantné faktory, ktoré vážne spochybňujú „príliš nízku“ klasifikáciu nebezpečnosti, musia byť zohľadnené v rámci hlavného posúdenia.
84.
Ak totiž existuje diskrečná právomoc, treba uznať, že taká voľná úvaha môže byť dvojsečná. Pokiaľ vyjdú najavo vysoko dôležité relevantné faktory, z ktorých vyplýva, že klasifikácia nebezpečnosti je „príliš vysoká“, uvedené faktory musia byť tiež zohľadnené v rámci hlavného posúdenia. To je v skutočnosti stanovisko odporkýň.
85.
Zdôrazňujem, že ani jedna z vyššie uvedených úvah nenaznačuje nič o tom, čo je „relevantný faktor“, ani o tom, akú váhu mu treba pripísať (pozri bod 59 vyššie). V prvom stupni tieto otázky prináležia Komisii. V prípade preskúmania je na Všeobecnom súde, aby posúdil, či v tomto smere došlo k zjavnému pochybeniu.
86.
Nakoniec Súdny dvor sa už zaoberal vecou týkajúcou sa CTPHT. Vec Bilbaína/ECHA, T‑93/10 (v odvolacom konaní Bilbaína/ECHA, C‑287/13 P) (ďalej len „Bilbaína I“), (
21
) sa v rozsahu, v akom je to relevantné pre prejednávanú vec, týkala identifikácie CTPHT ako veľmi perzistentnej a veľmi bioakumulatívnej (ďalej len „vPvB“) látky.
87.
Aby Komisia mohla určiť, že určitá látka je vPvB, musí dodržať požiadavky stanovené okrem iného v prílohe XIII k nariadeniu č. 1907/2006. V znení platnom v tom čase boli kritéria identifikácie látky ako vPvB stanovené v častiach 1.1, 1.2 a 1.3 prílohy XIII. V uvedených kritériách sa nespomínali vlastnosti zložiek látky. CTPHT však bola v skutočnosti identifikovaná ako vPvB na základe vlastností svojich zložiek.
88.
Žalobkyne napadli tento odklon od kritérií upravených v prílohe XIII. Všeobecný súd potvrdil prístup Komisie. V odvolacom konaní Súdny dvor potvrdil uvedený rozsudok a v bode 34 rozsudku vo veci Bilbaína I uviedol: „Je pravda, že v znení platnom v čase prijatia napadnutého rozhodnutia príloha XIII k nariadeniu REACH výslovne nestanovovala, že látku možno identifikovať na základe zohľadnenia vlastností PBT alebo vPvB jej príslušných zložiek. Na rozdiel od tvrdení odvolateliek to však neznamená, že príloha XIII k nariadeniu REACH bránila akémukoľvek zohľadneniu vlastností PBT alebo vPvB príslušných zložiek určitej látky.“
89.
Súdny dvor potvrdil, že zohľadnenie vlastností zložiek je okrem toho v súlade s cieľmi nariadenia REACH.
90.
Medzi týmito vecami existujú zjavné rozdiely. Vec Bilbaína I sa najmä týkala nariadenia REACH, a nie nariadenia o KOB. Obe veci však vyvolávajú tú istú zásadnú otázku. Kedy má Komisia diskrečnú právomoc, aby sa mohla odkloniť od kritérií na posúdenie určitej látky stanovených v nariadení a určiť ďalšie relevantné faktory? Vo veci Bilbaína I Všeobecný súd a Súdny dvor v skutočnosti potvrdili voľnú úvahu pri určovaní ďalších relevantných faktorov na základe: i) neexistencie ustanovenia, ktorého znenie by bránilo takej voľnej úvahe, a ii) skutočnosti, že zohľadnenie týchto faktorov bolo v súlade s cieľom nariadenia REACH.
91.
Ako som uviedol vyššie, v prejednávanej veci podobne príloha I k nariadeniu o KOB neobsahuje nijaké ustanovenie, ktorého znenie by jasne bránilo identifikácii ďalších relevantných faktorov pri uplatňovaní metódy súčtu.
92.
Čo sa týka cieľov, odkazujem na úvahy, ktoré som uviedol v bodoch 81 až 84 vyššie. Ak niekto v zásade uzná určitú mieru voľnej úvahy, musí tiež uznať, že táto voľná úvaha môže byť dvojsečná. Môže sa uplatniť spôsobom, ktorý je jednoznačne v súlade s cieľmi, lebo ukladá vyššiu, prísnejšiu klasifikáciu nebezpečnosti. Môže sa však uplatniť aj spôsobom, ktorého výsledkom je nižšia, menej prísna klasifikácia. Neznamená to, že došlo k narušeniu cieľov nariadenia o KOB, znamená to jednoducho len rozsiahlejšie posúdenie dostupných informácií, aby bola klasifikácia čo najpresnejšia.
93.
Na základe všetkých vyššie uvedených bodov sa domnievam, že z právneho hľadiska Komisia skutočne mala diskrečnú právomoc na určenie ďalších relevantných faktorov pri uplatňovaní metódy súčtu bez porušenia nariadenia o KOB.
94.
V súvislosti s týmto záverom znova poukazujem na to, že to, ktoré faktory sú relevantné, je skutková otázka, ktorú vyriešil Všeobecný súd a Súdny dvor ju nemôže znova otvoriť. Okrem toho chcem zdôrazniť, že Všeobecný súd v nijakom bode nekonštatuje (alebo by ani nemohol konštatovať), že keby Komisia hypoteticky zohľadnila nízku rozpustnosť CTPHT, dopustila by sa zjavného pochybenia tým, že by zaradila CTPHT do kategórií Aquatic Acute 1 alebo Aquatic Chronic 1. Naopak, ako potvrdil Všeobecný súd, práve objektívne nezohľadnenie tohto prvku Komisiou pri jej uvažovaní malo za následok čiastočné zrušenie sporného nariadenia.
95.
Vyššie uvedené posúdenie sa napokon zaoberá úzkou otázkou existencie voľnej úvahy v špecifickom kontexte prejednávanej veci. Nehovorí nič rozhodujúce o rozsahu voľnej úvahy v prípade, že základné právne predpisy poskytujú významné a podrobné usmernenie, hoci túto otázku naznačuje. Podľa môjho názoru ide o dôležitú otázku, ktorú treba signalizovať, ale nie je potrebné zaoberať sa ňou v rámci tohto odvolania.
(iv) Záver týkajúci sa druhej časti druhého odvolacieho dôvodu
96.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy si nemyslím, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia uplatnila metódu súčtu nesprávnym spôsobom, a navrhujem, aby Súdny dvor zamietol druhú časť druhého odvolacieho dôvodu ako nedôvodnú. Vzhľadom na bod 55 vyššie v rozsahu, v akom sa má druhá časť druhého odvolacieho dôvodu vykladať ako spochybnenie skutkového posúdenia relevantnosti rozpustnosti CTPHT ako celku vykonaného Všeobecným súdom, ju treba zamietnuť ako neprípustnú.
C. Tretí odvolací dôvod: prekročenie hraníc preskúmania a skreslenie dôkazov
97.
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd prekročil hranice preskúmania tým, že išiel nad rámec posudzovania zjavného pochybenia a nahradil posúdenie Komisie vlastným posúdením, čím skreslil dôkazy, ktoré mu boli predložené.
98.
Komisia v podstate tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne pripísal taký veľký význam predpokladu, že PAU zložky CTPHT sa rozpúšťajú vo vode. Bol to len jeden faktor z mnohých, na ktorých bolo založené vedecké posudzovanie. Navyše ho Všeobecný súd vytrhol z kontextu.
99.
Nesúhlasím.
100.
Domnievam sa, že tvrdenie Komisie je nesprávne v tom zmysle, že vychádza z nesprávneho chápania napadnutého rozsudku. Ako som vysvetlil v bode 50 vyššie, Všeobecný súd Komisii konkrétne nevytýka, že vychádzala z predpokladu, že zložky CTPHT sú rozpustné vo vode. Nekonštatoval, že Komisia z uvedeného predpokladu nemohla vychádzať. Naopak, Všeobecný súd je znepokojený tým, že Komisia pri stanovovaní tohto predpokladu nezohľadnila rozpustnosť CTPHT ako celku.
101.
Len na základe toho by mohol byť tretí odvolací dôvod uvedený Komisiou zamietnutý ako nedôvodný.
102.
V rozsahu, v akom sa dá tretí odvolací dôvod vykladať v tom zmysle, že Všeobecný súd prekročil hranice svojho preskúmania tým, že i) určil rozpustnosť CTPHT ako celku ako relevantný faktor alebo že ii) tomuto faktoru pripísal prílišnú váhu, však uvádzam nasledujúce pripomienky.
103.
Po prvé otázkou, či Komisia vôbec má diskrečnú právomoc na určenie rozpustnosti CTPHT ako celku ako relevantného faktora, som sa zaoberal vyššie v súvislosti s druhou časťou druhého odvolacieho dôvodu. Túto právomoc má.
104.
Po druhé, ako som uviedol v bode 55 vyššie, to, či je rozpustnosť CTPHT ako celku „relevantný faktor“, pri ktorom existuje zákonná povinnosť zohľadniť ho, je skutková otázka, ktorá patrí do výlučnej právomoci Všeobecného súdu, pokiaľ nedošlo k skresleniu skutkových okolností. (
22
)
105.
Komisia tvrdí, že Všeobecný súd skreslil skutkové okolnosti tým, že vytrhol odkaz na rozpustnosť zložiek CTPHT z kontextu a nepreskúmal jeho význam v kontexte metódy súčtu. Komisia výslovne netvrdí, že Všeobecný súd skreslil skutkové okolnosti, keď určil rozpustnosť CTPHT ako celku ako relevantný faktor.
106.
V rozsahu, v akom sa jej tvrdenia dajú chápať týmto spôsobom, však stačí uviesť, že rozpustnosť látky ako celku jednoznačne nie je okrajovým prvkom alebo nepodstatným detailom. Na rozpustnosť látky niekoľkokrát odkazuje bod 4 prílohy I k nariadeniu o KOB v súvislosti s posudzovaním toxicity pre vodné prostredie a výslovne ju uvádza ako zdroj ťažkostí v prípade nízkej rozpustnosti. (
23
) Podrobne sa ňou zaoberá aj príloha 9 GHS, ktorá je začlenená do práva Únie najmä prostredníctvom bodu 4 prílohy I nariadenia o KOB. (
24
) Všeobecný súd teda neskreslil skutkové okolnosti, pokiaľ ide o význam tohto faktora.
107.
Po tretie pokiaľ ide o váhu, ktorú Všeobecný súd pripísal rozpustnosti CTPHT ako celku, chcem jednoducho poukázať na to, že v napadnutom rozsudku k tejto problematike nie je nič uvedené. Napadnutý rozsudok nekonštatuje, že keby Komisia zohľadnila rozpustnosť CTPHT ako celku, nevyhnutne by „tromfla“ všetky ostatné faktory. Všeobecný súd konštatuje len to, že Komisia sa dopustila zjavného pochybenia tým, že objektívne nezohľadnila rozpustnosť CTPHT ako celku (pozri tiež bod 93 vyššie).
108.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy sa domnievam, že Všeobecný súd neprekročil hranice preskúmania zákonnosti sporného nariadenia ani neskreslil skutkové okolnosti. V dôsledku toho musí byť tretí odvolací dôvod zamietnutý ako nedôvodný.
VII. Návrh
109.
Navrhujem, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie ako nedôvodné,
–
nariadil Európskej komisii, aby znášala vlastné trovy konania a aby nahradila trovy odporkýň a spoločnosti GrafTech Iberica, SL,
–
nariadil, aby Európska chemická agentúra (ECHA) a vedľajší účastníci konania znášali vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Nariadenie Komisie (EÚ) č. 944/2013 z 2. októbra 2013, ktorým sa na účely prispôsobenia technickému a vedeckému pokroku mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 o klasifikácii, označovaní a balení látok a zmesí (Ú. v. EÚ L 261, 2013, s. 5).
(
3
)	Deza, a.s.; Industrial Química del Nalón, SA; Koppers Denmark A/S; Koppers UK Ltd; Koppers Netherlands BV; Rütgers basic aromatics GmbH; Rütgers Belgium NV; Rütgers Poland Sp. z o.o.; Bawtry Carbon International Ltd; Grupo Ferroatlántica, SA; SGL Carbon GmbH; SGL Carbon GmbH; SGL Carbon; SGL Carbon, SA; SGL Carbon Polska S.A.; ThyssenKrupp Steel Europe AG; Tokai erftcarbon GmbH.
(
4
)	Rozsudok zo 7. októbra 2015, Bilbaína de Alquitranes a i./Komisia (T‑689/13, neuverejnený, EU:T:2015:767).
(
5
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 zo 16. decembra 2008 o klasifikácii, označovaní a balení látok a zmesí, o zmene, doplnení a zrušení smerníc 67/548/EHS a 1999/45/ES a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 1907/2006 (Ú. v. EÚ L 353, 2008, s. 1).
(
6
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemikálií (REACH) a o zriadení Európskej chemickej agentúry, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 a nariadenia Komisie (ES) č. 1488/94, smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Ú. v. EÚ L 396, 2006, s. 1).
(
7
)	Uvedený v článku 76 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 1907/2006.
(
8
)
„… Komisia ani ECHA pred Súdnym dvorom nepreukázali, že Komisia… zohľadnila skutočnosť, že… sa zložky CTPHT z tejto látky uvoľňujú len v obmedzenom rozsahu, a teda uvedená látka je veľmi stabilná. … stanovisko VHR k CTPHT ani podkladový dokument neobsahujú nijaké úvahy, ktoré by preukazovali, že… bola zohľadnená nízka rozpustnosť CTPHT vo vode… Také uvažovanie však nepreukazuje, že bola zohľadnená nízka rozpustnosť [CTPHT].“
(
9
)	V podstate klasifikácia s použitím údajov o podobných látkach.
(
10
)	Rozsudok zo 7. októbra 2015, Bilbaína de Alquitranes a i./Komisia (T‑689/13, neuverejnený, EU:T:2015:767, bod 24).
(
11
)	Rozsudky z 21. novembra 1991, Technische Universität München (C‑269/90, EU:C:1991:438, bod 14), a z 29. marca 2012, Komisia/Estónsko (C‑505/09 P, EU:C:2012:179, bod 95).
(
12
)	Článok 256 ZFEÚ a článok 58 prvý odsek Štatútu Súdneho dvora.
(
13
)	Komisia v skutočnosti síce tvrdí, že Všeobecný súd skreslil dôkazy, ktoré mu boli predložené, ale osobitne v rámci tretieho odvolacieho dôvodu a spôsobom, ktorý nemá vplyv na túto analýzu (pozri najmä body 104 a 105 nižšie).
(
14
)	Uznesenie z 27. marca 2014, Polyelectrolyte Producers Group a i./Komisia (C‑199/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:205, body 33 až 36).
(
15
)	Či niečo zmenia na výsledku preskúmania, je iná vec a v zásade to patrí do diskrečnej právomoci Komisie, pokiaľ ide o uskutočnenie komplexného vedeckého posúdenia, ako napokon potvrdzuje tá istá judikatúra.
(
16
)	Rozsudok zo 7. júna 1972, Brandau/Rada (46/71, EU:C:1972:50, body 12 až 14). Pozri tiež v tomto zmysle rozsudok zo 7. mája 1992, Rada/Brems (C‑70/91 P, EU:C:1992:201), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Darmon vo veci Rada/Brems (C‑70/91 P, EU:C:1992:77, s. 2993 a 2994).
(
17
)	Pozri uznesenie z 22. mája 2014, Bilbaína de Alquitranes a i./ECHA (C‑287/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:599, bod 34), kde bola podobná neexistencia výslovných obmedzení použitá ako faktor na podporu konštatovania voľnej úvahy (pozri tiež bod 90 nižšie).
(
18
)	Príloha 9 globálneho harmonizovaného systému klasifikácie a označovania chemikálií (GHS), štvrté vydanie. K dispozícii na adrese https://www.unece.org/fileadmin/DAM/trans/danger/publi/ghs/ghs_rev04/English/ST‑SG‑AC10‑30‑Rev4e.pdf.
(
19
)	V bode A9.1.10, pozri tiež body A9.3.5.7 a A9.3.5.10.
(
20
)	V bode A9.1.16.
(
21
)	Rozsudok zo 7. marca 2013, Bilbaína de Alquitranes a i./ECHA (T‑93/10, EU:T:2013:106). Uznesenie z 22. mája 2014, Bilbaína de Alquitranes a i./ECHA (C‑287/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:599).
(
22
)	Uznesenie z 27. marca 2014, Polyelectrolyte Producers Group a i./Komisia (C‑199/13 P, neuverejnené, EU:C:2014:205, bod 33).
(
23
)	Bod 4.1.2.10 prílohy I zaoberajúci sa problematikou klasifikácie málo rozpustných anorganických zlúčenín a kovov; bod 4.1.2.6 a klasifikácia bezpečnostnej siete v kategórii 4, na ktorú odkazujem v bodoch 82 a 83 vyššie. Rozpustnosť je súčasťou definície „dostupnosti“ v bode 4.1.1.1.
(
24
)	Pozri bod 78 vyššie.