Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ATHANASIOS
RANTOS
prednesené
21. mája
2026
(1)
Vec C‑730/23
Poľská republika
proti
Spolkovej republike Nemecko
„ Nesplnenie
povinnosti
štátom – Článok 259 ZFEÚ – Nariadenie
(ES)
č. 1013/2006 – Preprava
odpadu – Článok 24
ods. 2 – Spätné
prevzatie
odpadu
príslušným
orgánom
miesta
odoslania v prípade
nezákonnej
prepravy – Odmietnutie
Spolkovej
republiky
Nemecko
prevziať
späť v lehote
30
dní
odpad
prepravený z Nemecka
na
územie
Poľska – Článok 28 – Nesúhlas v otázkach
zaradenia – Povinnosť
považovať
sporný
odpad
za
odpad
uvedený v prílohe IV
tohto
nariadenia – Článok 4
ods. 3 ZEÚ – Zásada
lojálnej
spolupráce “
I.      Úvod
1.        Poľská
republika,
ktorú
čiastočne
podporuje
Európska
komisia,
svojou
žalobou
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
konštatoval,
že
Spolková
republika
Nemecko
si
nesplnila
povinnosti,
ktoré
jej
plynú z práva
Únie a konkrétne z nariadenia
(ES)
č. 1013/2006,(2) ako
aj z článku 4
ods. 3 ZEÚ, v súvislosti s viacerými
prepravami
odpadu z Nemecka
do
šiestich
lokalít v Poľsku.
2.        Hlavnou
otázkou v prejednávanej
veci
je
uplatnenie
zásady
slobodného
predkladania
dôkazov a zásady
voľného
hodnotenia
dôkazov v rámci
tohto
nariadenia pri
príležitosti
jedného z mála
konaní o nesplnení
povinnosti,
ktoré
začal
členský
štát.
II.    Právny rámec
3.        Článok 24
nariadenia
č. 1013/2006,
nazvaný
„Spätné
prevzatie v prípade
nezákonnej
prepravy“, v odsekoch
1
až
3
stanovuje:
„1.      Ak
príslušný
orgán
odhalí
prepravu
ktorú
považuje
za
nezákonnú,
okamžite o tom
informuje
ostatné
príslušné
dotknuté
orgány.
2.      Ak
je
za
nezákonnú
prepravu
zodpovedný
oznamovateľ,
príslušný
orgán
miesta
odoslania
zabezpečí,
aby
tento
odpad:
a)      prevzal
späť
oznamovateľ
de
facto alebo,
ak
sa
oznámenie
nepodalo,
b)      prevzal
späť
oznamovateľ
de
iure alebo,
ak
to
nie
je
možné,
c)      prevzal
späť
príslušný
orgán
miesta
odoslania
sám
alebo
fyzická
alebo
právnická
osoba v jeho
mene
alebo,
ak
to
nie
je
možné,
d)      bol
alternatívne
vhodným
spôsobom
zhodnotený
alebo
zneškodnený v krajine
určenia
alebo v krajine
odoslania;
toto
uskutoční
príslušný
orgán
miesta
odoslania
sám
alebo
fyzická
alebo
právnická
osoba v jeho
mene
alebo,
ak
to
nie
je
možné,
e)      bol
alternatívne
vhodným
spôsobom
zhodnotený
alebo
zneškodnený v inej
krajine;
toto
uskutoční
príslušný
orgán
miesta
odoslania
sám
alebo
fyzická
alebo
právnická
osoba v jeho
mene,
ak s tým
všetky
príslušné
dotknuté
orgány
súhlasia.
Spätné
prevzatie,
zhodnotenie
alebo
zneškodnenie
sa
uskutoční
do
30
dní
alebo v takej
lehote,
na
ktorej
sa
môžu
dohodnúť
príslušné
dotknuté
orgány
medzi
sebou,
po
tom,
ako
sa
príslušný
orgán
miesta
odoslania
dozvie
alebo
ho
príslušný
orgán
miesta
určenia
alebo
príslušný
orgán
tranzitu
písomne
upozorní
na
nezákonnú
prepravu a informuje
ho o dôvode
(dôvodoch).
Takéto
upozornenie
môže
vyplývať z informácií,
ktoré
podali
príslušnému
orgánu
miesta
určenia
alebo
príslušnému
orgánu
tranzitu
okrem
iného
iné
príslušné
orgány.
…
3.      Ak
je
za
nezákonnú
prepravu
zodpovedný
príjemca,
príslušný
orgán
miesta
určenia
zabezpečí,
aby
tento
odpad
zhodnotil
alebo
zneškodnil
spôsobom
prijateľným z hľadiska
životného
prostredia:
a)      príjemca
alebo,
ak
to
nie
je
možné,
b)      príslušný
orgán
sám
alebo
fyzická
alebo
právnická
osoba v jeho
mene.
…“
4.        Článok 28
tohto
nariadenia,
nazvaný
„Nesúhlas v otázkach
zaradenia“, v odseku
2
stanovuje:
„Ak
sa
príslušný
orgán
miesta
odoslania
nedokáže
dohodnúť s príslušným
orgánom
miesta
určenia
na
zaradení
oznámeného
odpadu
ako
uvedenom v zozname v prílohe III,
IIIA,
IIIB
alebo
IV,
považuje
sa
tento
odpad
za
odpad
uvedený v prílohe IV.“
III. Okolnosti predchádzajúce sporu a konanie pred podaním žaloby
5.        V rokoch
2015
až
2019
poľské
orgány
zistili
prítomnosť
odpadu, v súvislosti s ktorým
sa
domnievali,
že
došlo k „nezákonnej
preprave“
odpadu z Nemecka v zmysle
článku 2
bodu 35
nariadenia
č. 1013/2006
do
šiestich
lokalít v Poľsku, a to:
lokalita
č. 1
(Tuplice),
lokalita
č. 2
(Stary Jawor),
lokalita
č. 3
(Sobolew),
lokalita
č. 4
(Gliwice),
lokalita
č. 5
(Sarbia) a lokalita
č. 6
(Bzowo).
6.        Po
tom,
čo
poľské
orgány
zaslali
nemeckým
orgánom
žiadosti o spätné
prevzatie
sporného
odpadu,
na
ktoré
nemecká
strana
nereagovala,
podala
Poľská
republika
26. júla
2023
Komisii
sťažnosť
podľa
článku
druhého
odseku
259 ZFEÚ,
ktorou
ju
žiadala o vydanie
odôvodneného
stanoviska
na
základe
toho,
že
odmietnutie
Spolkovej
republiky
Nemecko
prevziať
späť
tento
odpad
predstavuje
porušenie
práva
Únie.(3)
7.        Po
preskúmaní
písomných
pripomienok
predložených
Spolkovou
republikou
Nemecko a po
vypočutí
tohto
členského
štátu,
ako
aj
Poľskej
republiky
vydala
Komisia
18. októbra
2023
odôvodnené
stanovisko, v ktorom:
–        po
prvé
rozhodla,
že
Spolková
republika
Nemecko
si
na
jednej
strane
nesplnila
povinnosť
do
30
dní
prevziať
späť
odpad,
ktorý
bol
nezákonne
prepravený
do
lokality
č. 1,(4) a na
druhej
strane
si
nesplnila
povinnosti
týkajúce
sa
zhodnotenia
odpadu
zradeného
pod
položku
17 08 02,
pokiaľ
ide o prepravu
do
lokality
č. 2
zorganizovanú
dvoma
nemeckými
podnikmi,(5)
–        po
druhé
konštatovala,
že
nie
je
schopná
preukázať
porušenie
práva
Únie
vo
vzťahu k ostatným
výhradám,
ktoré
sa
týkajú
lokalít
č. 2
až
6, a
–        po
tretie
zamietla
výhrady
založené
na
porušení
článku 28
ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006 a článku 4
od.
3 ZEÚ.
IV.    Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
8.        Návrhom
doručeným
do
kancelárie
Súdneho
dvora
29. novembra
2023
podala
Poľská
republika
túto
žalobu
pre
nesplnenie
povinností
podľa
článku 259 ZFEÚ.
Navrhuje,
aby
Súdny
dvor
konštatoval,
že
Spolková
republika
Nemecko
si
nesplnila
povinnosti
podľa
práva
Únie v súvislosti s nezákonnou
prepravou
odpadu
do
Poľska, a aby
tomuto
členskému
štátu
uložil
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
9.        Rozhodnutím z 18. apríla
2024
bolo
Komisii
umožnené
vstúpiť
do
konania
na
podporu
návrhov
Poľskej
republiky.(6)
10.      Spolková
republika
Nemecko
navrhuje,
aby
Súdny
dvor
žalobu
zamietol a uložil
Poľskej
republike
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
V.      Analýza
11.      Poľská
republika
uvádza v žalobe
proti
Spolkovej
republike
Nemecko
tri
žalobné
dôvody
založené
po
prvé
na
tom,
že
Spolková
republika
Nemecko
porušila
svoju
povinnosť
spätne
prevziať
nezákonne
prepravený
odpad v súlade s nariadením
č. 1013/2006,(7) po
druhé
porušila
svoju
povinnosť
nakladať s týmto
odpadom
ako s odpadom
uvedeným v prílohe IV
tohto
nariadenia(8) a po
tretie
porušila
svoju
povinnosť
lojálnej
spolupráce
tým,
že
neprijala
opatrenia
na
objasnenie
skutočností
týkajúcich
sa
nezákonnej
prepravy
odpadu.(9)
A.      O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti spätne prevziať nezákonne prepravený odpad
1.      Úvodné pripomienky
12.      Prvým
žalobným
dôvodom
Poľská
republika v podstate
tvrdí,
že
Spolková
republika
Nemecko
si
nesplnila
povinnosti
vyplývajúce z nariadenia
č. 1013/2006
tým,
že
neprevzala
späť
sporný
odpad.(10)
13.      V tomto
ohľade
by
som
po
prvé
chcel
poukázať
na
to,
že v súlade s článkom 191
ods. 2 ZFEÚ
sa
politika
životného
prostredia
Európskej
únie
zameriava
na
vysokú
úroveň
jeho
ochrany,
pričom
prihliada
na
rozmanité
situácie v jednotlivých
regiónoch
Únie.
Vychádza
zo
zásad
predchádzania
škodám a prevencie,
zo
zásady
nápravy
škôd
na
životnom
prostredí
prioritne
pri
zdroji a zo
zásady,
že
náhradu
škody
hradí
znečisťovateľ.(11) Podľa
môjho
názoru z týchto
zásad
vyplýva,
že
podniky
produkujúce
odpad
podliehajú
zvýšenej
zodpovednosti,
keď
ho
prepravujú
mimo
členského
štátu, v ktorom
vznikol.
14.      Na
základe
toho
nariadenie
č. 1013/2006
sleduje
najmä
cieľ
spočívajúci v nakladaní s odpadom
spôsobom
prijateľným z hľadiska
životného
prostredia,
definovaný v jeho
článku 2
bode 8,(12) čo
tiež
znamená,
ako
vyplýva z článku 2
bodu 34,
že k preprave
odpadu
dochádza
len
na
účely
jeho
zhodnotenia
alebo
zneškodnenia.(13)
15.      V tomto
kontexte
článok 3
tohto
nariadenia,
ktorý v podstate
upravuje
postupy
prepravy,
stanovuje v odseku
1
„postup
predchádzajúceho
písomného
oznámenia a súhlasu“ v prípade
prepravy
odpadu
určeného
na
zneškodnenie a mnohých
kategórií
odpadu
určeného
na
zhodnotenie a v odseku
2
„informačný
postup“
upravený v článku 18
nariadenia,
ktorý
je v prípade
inej
prepravy
odpadu
(v množstve
väčšom
ako
20
kg),
ktorý
je
súčasťou
„zeleného“
zoznamu
odpadov,(14) obmedzený
na
vyplnenie
formulára a uzavretie
zmluvy o zhodnotení
odpadu(15) medzi
osobou,
ktorá
zariaďuje
prepravu, a príjemcom,
pričom
tieto
dokumenty
musia
byť
vypracované v súlade s pokynmi
vo
formulári
uvedenom v prílohe VII k tomuto
nariadeniu
(ďalej
len
„formulár
prílohy VII“).
16.      V prípade
nezákonnej
prepravy
odpadu
vymedzenej v článku 2
bode 35
nariadenia
č. 1013/2006(16) článok 24
ods. 2
tohto
nariadenia
stanovuje,
že
ak
je
za
nezákonnú
prepravu
zodpovedný
oznamovateľ,
príslušný
orgán
miesta
odoslania
zabezpečí,
aby
tento
odpad
bol
prevzatý
späť v zásade v lehote
30
dní
alebo v inej
lehote,
na
ktorej
sa
môžu
dohodnúť
príslušné
dotknuté
orgány a ktorá
začína
plynúť
odo
dňa,
keď
ho
informoval
príslušný
orgán
miesta
určenia.
17.      Po
druhé
pripomínam,
že v rámci
konania o nesplnení
povinnosti
prináleží
Komisii,
aby v súlade s ustálenou
judikatúrou
Súdneho
dvora
preukázala
existenciu
údajného
nesplnenia
povinnosti a predložila
dôkazy
nevyhnutné
na
to,
aby
Súdny
dvor
preveril
existenciu
tohto
nesplnenia,
pričom
sa
nemôže
odvolávať
na
nijaké
domnienky.(17) Rovnaké
zásady
platia,
ak
žalobu
pre
nesplnenie
povinnosti
podáva
členský
štát v zmysle
článku 259 ZFEÚ.(18) Preto
je
potrebné
preskúmať
dôkazy
poskytnuté
Poľskou
republikou
práve z hľadiska
týchto
úvah,
ako
aj z hľadiska
zásady
slobodného
predkladania
dôkazov a zásady
voľného
hodnotenia
dôkazov,
ktoré
sú
zakotvené v judikatúre
Súdneho
dvora.(19)
18.      V prejednávanej
veci z tvrdení
Poľskej
republiky
vyplýva,
že
predmetný
odpad
bol
prepravený z Nemecka
do
Poľska v rámci
informačného
postupu
mimo
podmienok
stanovených v nariadení
č. 1013/2006,
pokiaľ
ide o kategóriu
odpadu,
ktorá
mohla
byť
prepravená
podľa
tohto
postupu, a povolenia
podnikov
zodpovedných
za
jeho
spracovanie.
Čo
sa
týka
lokality
č. 1,
keďže
Spolková
republika
Nemecko
uznáva
existenciu
nezákonnej
prepravy,
spor
sa
týka
výlučne
otázky,
či
tento
členský
štát
porušil
lehotu
na
spätné
prevzatie
odpadu,
zatiaľ
čo
pokiaľ
ide o lokality
č. 2
až
6,
je
potrebné
preskúmať
samotnú
existenciu
údajnej
nezákonnej
prepravy,
ktorú
možno
pripísať
dotknutým
nemeckým
podnikom. V ďalej
časti
týchto
návrhov
budem
tieto
dve
situácie
analyzovať
samostatne.
2.      O lokalite č. 1 (Tuplice)
19.      Poľská
republika
Spolkovej
republike
Nemecko
vytýka,
že
porušila
svoju
povinnosť
prevziať
späť v lehote
30
dní
približne
20 000
ton
nezákonne
prepraveného
odpadu
zo
zinkovej
trosky.(20)
20.      Účastníci
konania
aj
Komisia
uznávajú,
že
predmetný
odpad
bol
nezákonne
prepravený,(21) a zhodne
tvrdia,
že
spätné
prevzatie
tohto
odpadu
sa
ukončilo v decembri
2024.(22)
21.      Na
úvod
sa
domnievam,
že
treba
zamietnuť
tvrdenia
Spolkovej
republiky
Nemecko,
podľa
ktorých
je
žaloba
neprípustná
alebo
sa
stala
bezpredmetnou
na
základe
toho,
že
medzičasom
bolo
spätné
prevzatie
odpadu
ukončené. V rámci
konania o nesplnení
povinností
medzi
štátmi
na
základe
článku 259 ZFEÚ
musí
byť
totiž
existencia
nesplnenia
povinnosti
posudzovaná z hľadiska
situácie
žalovaného
členského
štátu v čase
predchádzajúceho
predloženia
veci
Komisii,
upraveného v druhom
odseku
tohto
článku.(23) V prejednávanej
veci k tomuto
dátumu
už
lehota
na
spätné
prevzatie
dávno
uplynula.(24)
22.      Po
prvé
Spolková
republika
Nemecko
tvrdí,
že
rozhodnutia
jej
príslušných
vnútroštátnych
orgánov,
ktoré
spoločnosti,
ktorá
je
pôvodcom
prepravy,
ukladajú
povinnosť
spätného
prevzatia
predmetného
odpadu,
boli
predmetom
súdneho
konania.
Ďalej
tvrdí,
že
spätné
prevzatie
takéhoto
množstva
odpadu
trvalo
niekoľko
mesiacov z dôvodu
logistických
obmedzení a potreby
zorganizovať
obstarávacie
konanie v súlade s pravidlami
Únie.
Vzhľadom
na
tieto
okolnosti
sa
lehota
30
dní
uvedená v článku 24
ods. 1
druhom
pododseku
nariadenia
č. 1013/2006
neuplatní.
23.      V tomto
ohľade
chcem
poukázať
na
to,
že
článok 24
ods. 2
tohto
nariadenia
neupravuje
výnimky
ani
dôvody
na
prerušenie
plynutia
spornej
lehoty, a to
ani z dôvodu
objemu
odpadu,
pričom
jedinou
možnosťou v tomto
ohľade
je
stanovenie
alternatívnej
lehoty
príslušnými
dotknutými
orgánmi.(25) V každom
prípade,
ak
oneskorenie
dosiahne
takmer
desať
rokov,
ako
je
to v prejednávanej
veci,
nedodržanie
lehoty
nemožno
ospravedlniť
logistickými
dôvodmi
ani
tým,
že
objem
odpadu
si
vyžaduje
zorganizovanie
európskeho
verejného
obstarávania.(26)
24.      Po
druhé
Spolková
republika
Nemecko
tvrdí,
že
počas
konania
pred
podaním
žaloby
sa
strany
podľa
článku 24
ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006
dohodli
na
tom,
že
pred
uskutočnením
spätného
prevzatia
predmetného
odpadu
je
vhodné
počkať
na
výsledok
súdneho
konania,
čo
však
poľské
orgány
spochybňujú.(27) Spolková
republika
Nemecko
sa v tomto
ohľade
opiera o korešpondenciu
medzi
poľskými a nemeckými
orgánmi, v ktorej
poľské
orgány
podporili
rozhodnutie
počkať
na
výsledok
prebiehajúceho
súdneho
konania a nepožadovali
od
nemeckých
orgánov
spätné
prevzatie
odpadu
pred
jeho
ukončením.(28)
25.      Táto
korešpondencia
podľa
môjho
názoru
odhaľuje,
že
poľské
orgány
neprejavili
úmysel
okamžite
predložiť
vec
Súdnemu
dvoru.
Dalo
by
sa
teda z nej
usúdiť,
že
nejaký
čas
čakali
na
vývoj
prebiehajúceho
konania v Nemecku. Z tejto
korešpondencie
však
jednoznačne
nevyplýva,
že
tieto
orgány
súhlasili s tým,
že
počkajú
až
do
konca
tohto
konania.
Účastníci
konania
napokon
zhodne
tvrdia,
že
najneskôr
na
vypočutí
pred
Komisiou
20. septembra
2023
poľské
orgány
jasne
uviedli,
že
takáto
dohoda
neexistuje.
Preto
sa
domnievam,
že
existencia
dohody o tom,
že
je
vhodné
počkať
na
výsledok
súdneho
konania,
ako
uvádza
Spolková
republika
Nemecko,
nie
je z právneho
hľadiska
dostatočne
preukázaná.
26.      Za
týchto
okolností
navrhujem
vyhovieť
prvému
žalobnému
dôvodu,
pokiaľ
ide o lokalitu
č. 1
(Tuplice).
3.      O lokalitách č. 2 až 6
27.      Pokiaľ
ide o lokality
č. 2
až
6,
Poľská
republika
Spolkovej
republike
Nemecko
vytýka,
že
porušila
ustanovenia
týkajúce
sa
spätného
prevzatia
nezákonne
prepraveného
odpadu,(29) zatiaľ
čo
Spolková
republika
Nemecko
toto
obvinenie
spochybňuje,
pričom
odmieta
samotnú
existenciu
nezákonnej
prepravy,
ktorú
možno
pripísať
dotknutým
nemeckým
spoločnostiam.(30)
28.      Následne v týchto
návrhoch
spoločne
preskúmam
situácie
vykazujúce
určitú
podobnosť,
najmä
pokiaľ
ide o kategóriu
prepraveného
odpadu.
a)      O lokalitách č. 2 (Stary Jawor) a 3 (Sobolew)
29.      Poľská
republika
tvrdí,
že
od
apríla
do
septembra
2018
poľské
orgány
počas
kontrol v lokalitách
č. 2 a 3(31) zistili
prítomnosť
1 156 a 1 039
ton
odpadu,(32) ktorý
nezákonne
prepravili(33) nemecké
spoločnosti.(34) Namiesto
betónového
odpadu
(položka
17 01 01(35))
(ďalej
len
„betónový
odpad“)
uvedeného
vo
formulároch
prílohy VII
tieto
podniky
prepravili
podľa
informačného
postupu
zmiešaný
stavebný
odpad
obsahujúci
sadru
(ďalej
len
„sadrový
odpad“),(36) na
ktorý
sa
nevzťahuje
„zelený“
zoznam,
na
účely
činností
zhodnocovania,
na
ktoré
prijímajúce
podniky
tiež
nemali
potrebné
povolenia.(37) Okrem
toho
bol v niektorých
prípadoch
sporný
odpad,
ktorý
nemecké
odosielajúce
spoločnosti
klasifikovali
ako
sadrový
odpad,
napriek
tomu
prepravený
poľským
podnikom,
ktoré
nemali
povolenie
na
jeho
zhodnotenie.(38)
30.      V tomto
ohľade
sa
mi
zdá
vhodné
rozlišovať
medzi
otázkou
existencie
prepravy
sporného
odpadu a otázkou
zodpovednosti
dotknutých
nemeckých
podnikov.
31.      Pokiaľ
ide o existenciu
prepravy
(či
už
bola
alebo
nebola
nezákonná)
sporného
odpadu,
následne
bude
potrebné
rozlišovať
medzi
prepravou
odpadu
zaradeného
ako
betónový
odpad a prepravou
odpadu
zaradeného
ako
sadrový
odpad.
32.      V prvom
rade
účastníci
konania
zhodne
tvrdia,
že
vo
väčšine
dokumentov
týkajúcich
sa
týchto
spoločností – najmä v zmluvách o preprave a formulároch
prílohy VII – je
uvedená
preprava
betónového
odpadu.(39) Poľská
republika
však
tvrdí,
že
táto
preprava v skutočnosti
maskovala
prepravu
sadrového
odpadu,
čo
dokazujú
najmä
výsledky
inšpekcií
poľských
orgánov,
ktoré v dotknutých
lokalitách
zistili
okrem
betónového
alebo
zmiešaného
odpadu
aj
prítomnosť
sadrového
odpadu.
33.      Domnievam
sa,
že
samotné
objavenie
sadrového
odpadu v lokalitách
zariadení
kontrolovaných
poľskými
orgánmi
je
určite
dôkazom
toho,
že
do
týchto
lokalít
bol
prepravený
aj
iný
odpad
než
ten,
na
ktorý sa vzťahujú povolenia na účely zhodnocovania.
Táto
skutočnosť
však
sama
osebe
nedokazuje,
že
odpad
skutočne
pochádzal
zo
spornej
prepravy. Túto
prepravu
totiž
sprevádzali
formuláre
prílohy VII a ďalšie
zhodujúce
sa
doklady o preprave, z ktorých
vyplýva,
že
sporný
odpad
bol
odoslaný a prijatý
ako
betónový
odpad.
Neexistujú
dôkazy o tom,
že
by
táto
preprava
ukrývala
iné
kategórie
odpadu, a to
tým
viac,
že v dotknutých
lokalitách
bol
nájdený
aj
betónový
odpad,
ako
priznáva
samotná
Poľská
republika.
34.      V druhom
rade
účastníci
konania
rovnako
zhodne
tvrdia,
že
určité
prepravy
odpadu
dotknuté
podniky
zaradili
ako
sadrový
odpad.
35.      Čo
sa
týka
lokality
č. 2,
ide
po
prvé o prepravu
medzi
nemeckými
odosielajúcimi
spoločnosťami
ALBA
Seehausen a Altmärkische na
jednej
strane a poľskou
prijímajúcou
spoločnosťou
Bravet na
druhej
strane.
Nie
je
však
preukázané,
že
táto
preprava
bola
predmetom
žiadosti o spätné
prevzatie.
Dokumenty
týkajúce
sa
žiadostí o spätné
prevzatie
odpadu,
na
ktoré
odkazuje
Poľská
republika,
sa
totiž
netýkajú
tejto
prepravy.(40)
36.      Po
druhé
sa
strany
zhodnú
na
existencii
zmluvy o preprave
sadrového
odpadu
medzi
nemeckou
odosielajúcou
spoločnosťou
Parentin a poľskou
prijímajúcou
spoločnosťou
Bravet.
Vo
formulároch
prílohy VII
podpísaných
dotknutými
stranami
ani v iných
súvisiacich
dokumentoch
však
takáto
preprava
nie
je
uvedená.
Chýba
teda
dôkaz o plnení
zmluvy.(41)
37.      Po
tretie
strany
tiež
uznávajú
existenciu
prepravy
odpadu,
evidovaného
ako
sadrový
odpad,
uskutočnenej
nemeckými
odosielajúcimi
spoločnosťami
Drekopf a Recom do
zariadení
poľskej
prijímajúcej
spoločnosti
Bravet.
Podľa
dôkazov
poskytnutých
Poľskou
republikou
však
poľské
orgány
nepožiadali o spätné
prevzatie,
lebo
tento
odpad
bol v lokalite
č. 2
zmiešaný s iným
odpadom,
takže
sa
domnievali,
že
už
nie
je
možné
určiť
pôvod
odpadu
pre každý z dotknutých
podnikov.(42)
38.      Čo
sa
týka
lokality
č. 3,
preprava
odpadu
deklarovaného
ako
sadrový
odpad
sa
uskutočnila
medzi
nemeckou
odosielajúcou
spoločnosťou
Parentin a poľskou
prijímajúcou
spoločnosťou
PPH
LWN,
táto
preprava
však
nebola
spomenutá,
skôr
než
Poľská
republika
podala
žalobu, a ako
tvrdí
Spolková
republika
Nemecko,
nebola
predmetom
žiadosti
poľských
orgánov o spätné
prevzatie.(43)
39.      Na
záver
sa
domnievam,
že
existencia
nezákonnej
prepravy
odpadu,
ktorú
by
Spolková
republika
Nemecko
bola
povinná
prevziať
späť,
nebola z právneho
hľadiska
dostatočne
preukázaná, a preto
treba
zamietnuť
prvý
žalobný
dôvod v rozsahu, v akom
sa
týka
lokalít
č. 2 a 3.
40.      Napriek
tomu
sa
pre
úplnosť
budem
zaoberať
aj
otázkou
zodpovednosti
dotknutých
nemeckých
podnikov v súvislosti s prepravou
odpadu
deklarovaného
ako
sadrový
odpad
do
zariadení,
ktoré
nemajú
povolenia
na
jeho
zhodnocovanie.
41.      V tomto
ohľade
sa
strany
nezhodnú
na
zodpovednosti
pôvodcu
odpadu
alebo
subjektu
zariaďujúceho
jeho
prepravu,
pokiaľ
ide o zákonnosť
činností
zhodnocovania
vykonaných v krajinách
určenia
odpadu,
keď
na
jednej
strane
podnik,
ktorý
odpad
prijíma
alebo
spravuje
zariadenie
na
jeho
zhodnocovanie,
nemá
platné
povolenie
na
spracovanie
takéhoto
odpadu
alebo
na
druhej
strane
zákonne
prepravený
odpad
nie
je v krajine
určenia
riadne
zhodnotený.
Otázka
sa
týka
najmä
pôsobnosti
podpisu
prijímajúceho
podniku
na
formulári
prílohy VII
alebo
pôsobnosti
jeho
vyhlásenia v zmluve s podnikom
zariaďujúcim
prepravu,
pokiaľ
ide o držbu
požadovaných
povolení.
42.      V prejednávanej
veci
strany
uznávajú,
že
podniky,
ktoré
odpad
prijali,
nemali
požadované povolenia
na
zhodnocovanie
sadrového
odpadu.(44) Okrem
toho,
pokiaľ
ide o lokalitu
č. 2,
podobne
ako
Poľská
republika
sa
domnievam,
že
povolenie
poľskej
prijímajúcej
spoločnosti
Bravet na
„zber“
sadrového
odpadu,
ako
je
definovaný v článku 3
bode 10
smernice
2008/98,(45) neznamená
ani
možnosť
„dočasného
uloženia“
tohto
odpadu,
ktorá
existuje v rámci
činnosti
zhodnocovania
R 13.(46) Hoci
totiž
znenie
týchto
definícií
môže
byť
mätúce,
definícia
pojmu
„skladovanie
odpadov“,
ktorá
zodpovedá
činnosti
zhodnocovania
R 13 v prílohe II
tejto
smernice,
výslovne
vylučuje
„dočasné
uskladnenie“ v zmysle
článku 3
bodu 10
tejto
smernice.
43.      Keďže
sa
teda
dotknuté
povolenia
nevzťahujú
na
činnosti
zhodnocovania
(R 5
alebo
R 13),
na
účely
ktorých
bol
odpad
prepravený,
je
potrebné
preskúmať,
či
nemecké
podniky,
ktoré
prepravu
zariadili,
môžu
byť
za
ňu
zodpovedné,
najmä
ak
spoločnosť,
ktorá
odpad
prijala, v rámci
zmluvy s organizátorom
prepravy
vo
formulári
prílohy VII
(polia
13 a 14)
uviedla,
že
má k dispozícii
požadované
povolenia.(47)
44.      V tomto
ohľade
je
jasné,
že
ak
sa
preukáže,
že
podniky
si
boli
vedomé
toho,
že
prijímajúce
podniky
nemajú
požadované
povolenia
alebo
že
dochádza k nezákonnému
presmerovaniu
odpadu
do
iných
lokalít,
mali
by
niesť
zodpovednosť
za
nezákonnú
prepravu.
Naopak,
ak
sa
ich
vedomosť
nepreukáže,
je
potrebné
určiť
rozsah
povinnosti
náležitej
starostlivosti,
ktorú
mali
vynaložiť v súvislosti s dotknutou
nezákonnou
prepravou.
45.      Vo
všeobecnosti
sa
domnievam,
že
vzhľadom
na
zvýšenú
povinnosť
náležitej
starostlivosti,
ktorú
má
odosielateľ
odpadu v rámci
prepravy
odpadu
mimo
členského
štátu,
kde
vzniká,(48) odosielateľ
nesmie
zaujať
pasívny
postoj,
pokiaľ
ide o to,
či
príjemca
má
požadované
povolenia.
Inými
slovami,
na
rozdiel
od
stanoviska
Spolkovej
republiky
Nemecko
sa
odosielateľ
odpadu
nemôže
obmedziť
len
na
uzavretie
zmluvy o preprave
odpadu a vyplnenie
formulára
prílohy VII.
Nejde o neprimerane
zaťažujúce
povinnosti,
ak
sa
od
odosielateľa
očakáva,
že
požiada o kópiu
príslušných
povolení,
pričom
však
nie
je
povinný
vykonávať
dôkladné
kontroly,
akými
sú
vyšetrovania
alebo
audity
týkajúce
sa
platnosti
týchto
dokumentov,
keďže
táto
právomoc
prináleží
výlučne
orgánom
verejnej
moci.(49)
46.      V prejednávanej
veci,
pokiaľ
ide o odpad
prepravený
do
lokality
č. 2,
chcem
poukázať
na
to,
že
Bravet,
poľská
spoločnosť
spravujúca
túto
lokalitu,
predložila
nemeckým
odosielajúcim
spoločnostiam, a to
na
jednej
strane
ALBA
Seehausen a Altmärkische(50) a na
druhej
strane
Drekopf a Recom,(51) svoje
povolenia
na
zber
odpadu
patriaceho
pod
položky
17 01 01 a 17 08 02,
ako
aj
povolenia
na
zhodnocovanie
odpadu
patriaceho
len
pod
položku
17 01 01
(a nie
pod
položku
17 08 02).
Napriek
týmto
skutočnostiam
tieto
podniky
zariadili
prepravu
odpadu
patriaceho
pod
položku
17 08 02
na
účely
činností
zhodnocovania
R 13.
47.      Preto
dotknuté
nemecké
podniky
podľa
všetkého
nesú
zodpovednosť v rozsahu, v akom
boli v čase
vypĺňania
formulára
prílohy VII
oboznámené
so
situáciou
prijímajúceho
podniku,
pričom
nie
sú
dotknuté
vysvetlenia
uvedené v bodoch 35 a 37
vyššie.
48.      Naopak,
na
jednej
strane
nesúhlasím s tvrdením
Poľskej
republiky,
podľa
ktorého
nemecké
spoločnosti
tiež
nesú
zodpovednosť z dôvodu,
že
nemecké
odosielajúce
spoločnosti
ALBA
Seehausen a Altmärkische uviedli
ako
zariadenie
na
zhodnocovanie v poli
7
svojich
formulárov
prílohy VII
len
poľskú
prijímajúcu
spoločnosť
Bravet,
hoci v prípade
prepravy
do
zariadenia
predbežnej
činnosti
mali
uviesť
aj
zariadenie
na
inú
než
predbežnú
činnosť
zhodnocovania.
Keďže
sa
totiž
pole
7
formulára
prílohy VII
týka
len
„zariadenia
na
zhodnocovanie“,
postačuje
uviesť
zariadenie,
ktoré
podľa
toho,
čo
je
uvedené v poli
8,
je
povinné
vykonať
činnosť
zhodnotenia
R 13,
aj
keď
táto
činnosť
zahŕňa
skladovanie
odpadu
pred
ďalšou
činnosťou
zhodnotenia
(okrem
dočasného
uskladnenia
pred
zberom
na
mieste
vzniku).(52)
49.      Na
druhej
strane
nesúhlasím
ani s postojom
Spolkovej
republiky
Nemecko,
podľa
ktorého
explicitná
povinnosť
uviesť
zariadenia
inej
než
predbežnej
činnosti
stanovená v novom
nariadení
(EÚ) 2024/1157
preukazuje,
že
ich
uvedenie
je
potrebné
až
po
nadobudnutí
účinnosti
tohto
nariadenia.(53)
50.      Pokiaľ
ide o odpad
prepravený
do
lokality
č. 3,
účastníci
konania
zhodne
tvrdia,
že
PPH
LWN,
poľská
spoločnosť
spravujúca
túto
lokalitu,
nemala
potrebné
povolenia
pre
konkrétne
pozemky,
kde
bol
odpad
vyložený.
51.      V tomto
ohľade
sa
mi
zdá,
že
hoci
je
potrebné
uznať,
že
podnik,
ktorý
je
pôvodcom
alebo
odosielateľom
odpadu,
má
zvýšenú
povinnosť
náležitej
starostlivosti,(54) nemožno
od
neho
požadovať,
aby
bol
informovaný o presnom
mieste
vykládky v zariadení
na
spracovanie
riadne
označenom
príslušných
dokumentoch,
kde
bude
odpad
uložený, a aby
zaň
niesol
zodpovednosť.
Takáto
požiadavka
je
mimo
jeho
kontroly,
keďže
táto
otázka
patrí
výlučne
do
zodpovednosti
prevádzkovateľa
zariadenia
na
spracovanie.(55)
b)      O lokalitách č. 4 (Gliwice) a 5 (Sarbia)
52.      Poľská
republika
tvrdí,
že
od
februára
do
mája
2018
jej
orgány
objavili
počas
kontrol
vykonaných v lokalitách
č. 4 a 5(56) 1 300,
resp.
8 700
ton
odpadu
nezákonne
prepraveného(57) nemeckými
podnikmi.(58) Na
rozdiel
od
toho,
čo
bolo
uvedené
vo
formulároch
prílohy VII,
ktoré
sa
týkali
odpadových
plastov a gumy
(pod
položkou
19 12 04)
(ďalej
len
„plastový
odpad“),
tieto
podniky v rámci
informačného
postupu
prepravili
odpad,
ktorý
nepatrí
do
„zeleného“
zoznamu,
na
účely
činností
zhodnocovania.
53.      Presnejšie
odpad
nájdený v lokalite
č. 4
pozostával z kompozitných
obalov
potravinárskych
výrobkov z plastu a iných
materiálov
(ďalej
len
„zmiešaný
komunálny
odpad“),(59) ktoré
vyprodukoval
nemecký
podnik
Wurzer a do
lokality
Gliwice boli
prepravené
na
základe
reťazca
zmlúv.(60) Odpad
objavený v lokalite
č. 5
pozostával z odpadu
stlačeného
do
balíkov
obmotaných
drôtom,
ktorý
nepatrí
pod
nijakú
identifikovateľnú
položku,(61) pričom
nezanedbateľná
časť z neho
obsahovala
nápisy a čiarové
kódy
svedčiace o jeho
nemeckom
pôvode
od
výrobcov
Lobbe a Böhme,(62) a hoci
bol
oficiálne
určený
pre
lokalitu
Chełmek, v skutočnosti
bol
prepravený
do
lokality
Sarbia po
„neutralizácii“
dokladov o preprave.(63) Okrem
toho
podnik,
ktorý
prijal
odpad
prepravený
do
lokality
č. 4,
pôsobil
iba
ako
maklér(64) a mal
povolenie
len
na
zber
plastového
odpadu,
zatiaľ
čo
podnik,
ktorý
prijal
odpad
prepravený
do
lokality
č. 5,
nemal
povolenie
na
zhodnocovanie
tohto
odpadu.(65)
54.      Čo
sa
však
týka
lokality
č. 4, z dôkazov
poskytnutých
Poľskou
republikou
(formuláre
prílohy VII,
prepravné
dokumenty
označované
ako
„dokumenty
CMR“ a vážne
lístky)
je
zrejmé,
že
odpad
vyprodukovaný
spoločnosťou
Wurzer bol
zaradený
ako
plastový
odpad,
na
ktorý
sa
vzťahuje
„zelený“
zoznam, a prepravený
poľskému
podniku
Marko,
ktorý
mal
povolenie
na
činnosti
zhodnocovania
tohto
odpadu a potvrdil
jeho
prijatie v lokalite
Jawiszowice (a nie
Gliwice).(66) Doklady o preprave
predložené
Poľskou
republikou,
ktoré
sa
týkajú
prepravy
do
lokality
Gliwice,
sa
vzťahujú
len
na
činnosti,
na
ktorých
sa
podieľali
poľské
spoločnosti
Marko
ako
odosielateľ a A&P
ako
príjemca.(67) Aj
keby,
ako
tvrdí
Poľská
republika,
bolo
prevzatie
odpadu z Nemecka
spoločnosťou
Marko
fiktívne,
keďže
zásielky
boli
prepravované
priamo
zo
spoločnosti
Wurzer do
lokality
Gliwice,(68) táto
skutočnosť
nevyplýva z dokladov
vystavených
nemeckými
spoločnosťami,
ktoré
sú
pôvodcami
prepravy, a predovšetkým
im
ju
nemožno
priamo
pripísať.
Takáto
skutočnosť
môže
byť v prípade
potreby
vecou
zodpovednosti
dotknutých
poľských
podnikov.
Navyše
ani
ďalšie
dôkazy
predložené
Poľskou
republikou
nie
sú v tomto
ohľade
rozhodujúce.(69) Okrem
toho
žaloba
je
nepresná,
pokiaľ
ide o množstvo
odpadu
pripísateľného dvom
dotknutým
nemeckým
spoločnostiam.
55.      Čo
sa
týka
lokality
č. 5,
všetky
dokumenty
(najmä
formuláre
prílohy VII),
ktoré
možno
spojiť
so
spoločnosťami
Lobbe a Böhme,
sa
týkali
prepravy
plastového
odpadu
do
poľských
podnikov
Havel (od
spoločností
Lobbe a Böhme), ako aj
Recovery (od
spoločnosti
Böhme) v lokalite
Chełmek.(70) Je
síce
pravda,
že
ďalšie
dôkazy
poskytnuté
Poľskou
republikou(71) svedčia o tom,
že v lokalite
Sarbia sa
nachádzal
odpad,
ktorý
možno
spojiť s nemeckými
podnikmi
Lobbe a Böhme a ktorý
mohol
byť
odklonený
od
oficiálneho
miesta
určenia a prepravený z Nemecka
priamo
do
lokality
Sarbia.
Tieto
dôkazy
však
nepostačujú
na
preukázanie
toho,
že
prepravu
zariadili
alebo
povolili
dotknuté
nemecké
spoločnosti,
prípadne
že o nej
aspoň
vedeli.
Najmä
vzhľadom
na
prepravné
príkazy,
ktoré
si
vymieňali
poľské
podniky a ktoré
obsahovali
„príkaz
na
neutralizáciu“,(72) totiž
nemožno
vylúčiť,
že
odklon
tohto
odpadu
bol
pred
nemeckými
spoločnosťami
utajený a je
výlučnou
zodpovednosťou
dotknutých
poľských
spoločností.(73) Okrem
toho
dôkazy
predložené
Poľskou
republikou
neumožňujú
dostatočne
presne
určiť
množstvo
odpadu,
ktorý
dotknuté
nemecké
spoločnosti
prepravili
do
danej
lokality, v ktorej
je
tiež
preukázaná
prítomnosť
odpadu z Poľska a iných
krajín. V dôsledku
týchto
okolností
nie
je
možné
sporný
odpad
identifikovať,
čo
je
prekážkou
jeho
spätného
prevzatia z dôvodu
údajnej
nezákonnej
prepravy.(74)
c)      O lokalite č. 6 (Bzowo)
56.      Poľská
republika
tvrdí,
že
od
apríla
do
septembra
2017
jej
orgány
objavili
počas
kontrol
vykonaných v lokalite
č. 6(75) 600
ton
zmiešaného
komunálneho
odpadu(76) nezákonne
prepraveného(77) nemeckými
spoločnosťami.(78) Tento
odpad
nepatrí
na
„zelený“
zoznam a poľský
podnik,
ktorý
ho
prijal,
nemá
povolenie
na
jeho
zhodnocovanie.
57.      V tomto
ohľade
sa
mi
zdá,
že
dôkazy
poskytnuté
Poľskou
republikou(79) na
jednej
strane
svedčia o pravdepodobnej
prítomnosti
zmiešaného
komunálneho
odpadu z Nemecka
na
skládke a na
druhej
strane o tom,
že
lokalita
Bzowo nemala
povolenie
na
zhodnocovanie
tohto
odpadu
ani
sa
tam
nenachádzalo
vhodné
zariadenie.(80)
58.      Neexistujú
však
dôkazy o tom,
že
by
dotknuté
nemecké
podniky
boli
priamo
zapojené
do
tejto
prepravy.(81) Presnejšie
doklady o preprave,
ktoré
môžu
byť
spojené s dotknutými
nemeckými
spoločnosťami,
sa
uvedenej
prepravy
netýkajú.(82) Aj
keď
je
pravda,
že
jeden z týchto
formulárov
prílohy VII,
vyplnený
spoločnosťou
Vorberg Recycling,
neobsahoval
nijaký
údaj o zariadení
na
zhodnocovanie,(83) nezdá
sa
mi,
že
by
táto
skutočnosť
mohla
sama
osebe
preukázať
zodpovednosť
dotknutej
spoločnosti, a to
aj
vzhľadom
na
to,
že
tento
dokument
potvrdzuje
odoslanie
plastového
odpadu
(a nie
zmiešaného
komunálneho
odpadu,
ktorý
zistili
poľské
orgány v dotknutej
lokalite) a že
neexistujú
informácie o povahe
odpadu
prítomného v tejto
lokalite.(84)
4.      Záver k prvému žalobnému dôvodu
59.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
vyhovel
prvému
žalobnému
dôvodu,
pokiaľ
ide o oneskorenie
Spolkovej
republiky
Nemecko
pri
spätnom
prevzatí
odpadu
týkajúceho
sa
lokality
č. 1.
Naopak,
navrhujem
zamietnuť
tento
žalobný
dôvod v rozsahu, v akom
sa
týka
zodpovednosti
tohto
členského
štátu
za
spätné
prevzatie
odpadu
prepraveného
do
lokalít
č. 2
až
6.
B.      O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti nakladať s odpadom
60.      Poľská
republika
tvrdí,
že
Spolková
republika
Nemecko
si
nesplnila
povinnosť
nakladať s odpadom
zisteným v lokalitách
č. 3
až
6
ako s odpadom
uvedeným v prílohe IV
nariadenia
č. 1013/2006, a to
napriek
nezhode
medzi
príslušnými
orgánmi
miesta
odoslania a určenia,
pokiaľ
ide o jeho
zaradenie. Z toho
vyvodzuje,
že
Spolková
republika
Nemecko
porušila
článok 28
ods. 2
tohto
nariadenia.
61.      Čo
sa
týka
prípustnosti
druhého
žalobného
dôvodu,
je
jasné,
že
podľa
sťažnosti
podanej
Komisii
Poľská
republika
uviedla
túto
výhradu
len v súvislosti s lokalitou
č. 5.(85) Domnievam
sa
teda,
že
tento
žalobný
dôvod
je
neprípustný,
pokiaľ
ide o lokality
č. 3,
4 a 6.
62.      V každom
prípade,
ako
uvediem
nižšie,
ten
istý
žalobný
dôvod
je
tiež
nedôvodný v rozsahu, v akom
sa
týka
všetkých
lokalít,
na
ktoré
sa
Poľská
republika
odvoláva v rámci
druhého
žalobného
dôvodu.
63.      Pokiaľ
ide o dôvodnosť
druhého
žalobného
dôvodu,
pripomínam,
že
podľa
článku 28
ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006,
ak
sa
príslušný
orgán
miesta
odoslania
nedokáže
dohodnúť s príslušným
orgánom
miesta
určenia
na
zaradení
oznámeného
odpadu(86) ako
uvedeného v „zelenom“
zozname
(prílohy III,
IIIA a
IIIB)
alebo v prílohe IV,
považuje
sa
tento
odpad
za
odpad
uvedený v prílohe IV.(87)
64.      V prvom
rade
podľa
môjho
názoru
zo
znenia
tohto
ustanovenia
vyplýva,
že
príslušný
nesúhlas
sa
týka
iba
„zaradenia“
odpadu, a nie
samotnej
existencie
nezákonnej
prepravy
odpadu
vrátane
identifikácie
osoby,
ktorá
prepravu
uskutočnila.
65.      Ďalej
vzhľadom
na
kontext
uvedeného
ustanovenia
sa
zdá,
že
článok 28
nariadenia
č. 1013/2006,
nazvaný
„Nesúhlas v otázkach
zaradenia“,
upravuje v odsekoch
1
až
3
tri
špecifické
situácie, a to
po
prvé
nesúhlas v otázke
zaradenia,
pokiaľ
ide o rozlíšenie,
či
ide o odpad
alebo
nie,
po
druhé,
ako v prejednávanej
veci,
nesúhlas v otázke
zaradenia
alebo
nezaradenia
oznámeného
odpadu
ako
uvedeného
na
„zelenom“
zozname a po
tretie
nesúhlas v otázke
zaradenia
oznámenej
činnosti
nakladania s odpadom.
Otázkou
existencie
nezákonnej
prepravy
sa
teda
toto
ustanovenie
vôbec
nezaoberá.
66.      Nakoniec,
pokiaľ
ide o cieľ
sledovaný
týmto
ustanovením,
zdá
sa
mi,
že
sa
usiluje
vyriešiť
procesnú
patovú
situáciu
týkajúcu
sa
nakladania s prepraveným
materiálom, a nie
vopred
rozhodnúť o otázke
existencie
takej
prepravy.
67.      Preto
taká
otázka
existencie
prepravy,
aká
je
predmetom
prejednávanej
veci,
patrí
do
pôsobnosti
všeobecných
pravidiel
predkladania a hodnotenia
dôkazov, a nie
špecifických
domnienok
upravených v článku 28
nariadenia
č. 1013/2006. V tomto
kontexte z judikatúry
Súdneho
dvora
citovanej v bode 17
vyššie
vyplýva,
že v rámci
konania o nesplnení
povinnosti
prináleží
Komisii
alebo
členskému
štátu,
ktorý
podal
žalobu,
aby
preukázal
existenciu
údajného
nesplnenia
povinnosti a predložil
dôkazy
nevyhnutné
na
to,
aby
Súdny
dvor
preveril
existenciu
tohto
nesplnenia,
pričom
sa
nemôže
odvolávať
na
nijaké
domnienky.
68.      Z toho vyplýva, že Komisia alebo členský štát, ktorý podal žalobu, sa nemôže odvolávať len na domnienku uvedenú v článku 28 ods. 1 tohto nariadenia, ani vychádzať výlučne z konštatovania nezhody medzi príslušnými orgánmi miesta odoslania a miesta určenia, pokiaľ ide o existenciu nezákonnej prepravy odpadu, a na základe toho vyvodiť záver, že preprava odpadu musí podliehať postupu predchádzajúceho písomného oznámenia a súhlasu.
69.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem
druhý
žalobný
dôvod
zamietnuť.
C.      O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti lojálnej spolupráce
70.      Poľská
republika
tvrdí,
že
Spolková
republika
Nemecko
porušila
svoju
povinnosť
lojálnej
spolupráce
podľa
článku 4
ods. 3 ZEÚ
tým,
že
neprijala
opatrenia
na
objasnenie
skutkového
stavu v súvislosti s nezákonnou
prepravou
odpadu
do
dotknutých
lokalít, a tým
neumožnila
uplatnenie
sporných
ustanovení
nariadenia
č. 1013/2006.
Spolkovej
republike
Nemecko
po
prvé
vytýka,
že v rámci
korešpondencie
zaujala
čisto
pasívny
postoj, o čom
svedčí
nezaslanie
odpovede
alebo
neskorá
odpoveď
nemeckých
orgánov
na
niektoré
listy
zaslané
poľskými
orgánmi,
po
druhé
že
vec
jednoducho
vrátila
na
krajinskú
úroveň,
keď
boli
kontaktované
spolkové
orgány
vzhľadom
na
to,
že
príslušné
krajinské
orgány
nereagovali,
po
tretie
že
odmietla
zúčastniť
sa
na
spoločných
inšpekciách a po
štvrté
že
neuskutočnila
spätné
prevzatie
odpadu v súvislosti s lokalitou
č. 1
(Tuplice)
počas
ôsmich
rokov.
71.      Čo
sa
týka
prípustnosti
tretieho
žalobného
dôvodu,
ku
ktorej
má
Spolková
republika
Nemecko
výhrady,
obmedzím
sa
iba na
konštatovanie,
že v sťažnosti
podanej
Komisii
Poľská
republika
uviedla,
hoci
veľmi
všeobecne,
výhradu
založenú
na
porušení
povinnosti
lojálnej
spolupráce.
72.      Čo
sa
týka
uplatniteľnosti
článku 4
ods. 3 ZEÚ,
ktorú
Spolková
republika
Nemecko
spochybňuje
vzhľadom
na
existenciu
špecifických
ustanovení
týkajúcich
sa
postupu
prepravy
odpadu,(88) domnievam
sa,
že
existencia
týchto
konkrétnych
ustanovení o spolupráci
medzi
dotknutými
členskými
štátmi v nariadení
č. 1013/2006
nebráni
uplatneniu
všeobecnej
zásady
lojálnej
spolupráce
medzi
členskými
štátmi,
zakotvenej v tomto
ustanovení,
na
aspekty,
ktoré
nie
sú
výslovne
upravené
týmto
článkom 4 ods. 3.(89)
73.      V tomto
ohľade,
pokiaľ
ide o lokalitu
č. 1
(Tuplice),
chcem
poukázať
na
to,
že
tretím
žalobným
dôvodom,
založeným
na
porušení
článku 4
ods. 3 ZEÚ,
Poľská
republika v podstate
odkazuje
na
rovnaké
správanie
ako v súvislosti s porušením
lehoty
na
spätné
prevzatie
odpadu
upravenej v článku 24
ods. 2
druhom
pododseku
nariadenia
č. 1013/2006.
Keďže
rovnaké
porušenie
bolo
namietané a konštatované v rámci
prvého
žalobného
dôvodu,
tento
členský
štát
nemôže
namietať
aj
porušenie
tohto
článku 4
ods. 3,
ktorý
je
všeobecnejším
ustanovením.(90)
74.      Pokiaľ
ide o dôvodnosť
tretieho
žalobného
dôvodu,
založeného
na
údajnej
nespolupráci nemeckých
orgánov s poľskými
orgánmi,
konštatujem,
že
napriek
zložitosti
spisov
týkajúcich
sa
dotknutých
lokalít a zásadným
nezhodám
medzi
stranami,
čo
sa
týka
väčšiny
informácií a dôkazov,
ktoré
si
vymenili
počas
konania,
strany
napriek tomu
spolupracovali s cieľom
nájsť
riešenia, avšak tieto kroky neboli vo väčšine
prípadov
úspešné.
75.      V prvom
rade
sa
mi
nezdá,
že
by
nemecké
orgány
tým,
že
nereagovali
na
početné
žiadosti
poľských
orgánov o spätné
prevzatie,
porušili
článok 4
ods. 3 ZEÚ,
najmä
vzhľadom
na
to,
že
na
jednej
strane
nemecké
orgány
spolupracovali s poľskými
orgánmi
okrem
iného
vykonávaním
kontrol
spoločností,
ktoré
boli
podľa
poľských
orgánov
podozrivé z nezákonnej
prepravy
odpadu,(91) a na
druhej
strane
predložené
dôkazy
neboli
postačujúce
na
odôvodnenie
vydania
príkazov
na
spätné
prevzatie.(92)
76.      Ďalej
skutočnosť
zdôraznená
Poľskou
republikou,
že v niektorých
prípadoch
nemecké
spolkové
orgány
vrátili
vec
späť
príslušným
krajinským
orgánom,
sama
osebe
nepredstavuje
dôkaz o nesplnení
povinnosti
spolupracovať
zo
strany
nemeckých
spolkových
orgánov
vzhľadom
na
právomoci
krajinských
orgánov v oblasti
nakladania s odpadom.(93)
77.      Nakoniec
údajná
neochota
nemeckých
orgánov
zúčastniť
sa
spoločných
inšpekcií
týkajúcich
sa
lokalít
č. 5 a 6
bola
odôvodnená
nedostatkom
primeraných
informácií o povahe a pôvode
odpadu.
Táto
situácia
môže
podľa
môjho
názoru
legitímne
vysvetliť
nesúhlas s poľskými
orgánmi,
ale
nestačí
na
preukázanie
porušenia
povinnosti
lojálnej
spolupráce.
78.      Na
záver
sa
zdá,
že
nemecké
orgány
odpovedali
na
žiadosti a požiadavky
poľských
orgánov a vykonali
vlastné
vyšetrovanie u nemeckých
pôvodcov
odpadu,
ktorých
im
poľské
orgány
nahlásili.
Aj
keď
je
pravda,
že
odpovede
na
ich
žiadosti a požiadavky
sa
viackrát
oneskorili,
tieto
oneskorenia
ovplyvnili
obe
strany,
takže
„pasívny“
postoj
nemožno
pripisovať
výlučne
Spolkovej
republike
Nemecko.
79.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
navrhujem
tretí
žalobný
dôvod
zamietnuť.
VI.    Návrh
80.      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor:
–        vyhovel
prvému
žalobnému
dôvodu,
ktorý
sa
týka
lokality
č. 1
(Tuplice),
a
–        v zostávajúcej
časti
žalobu
zamietol.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
zo
14. júna
2006 o preprave
odpadu
(Ú. v. EÚ,
L
190,
2006,
s. 1).
3      Ide konkrétnejšie o článok 24 ods. 2
prvý a druhý pododsek a článok 28 ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006,
ako
aj článok 4 ods. 3 ZEÚ.
Podľa
žaloby
sa
sťažnosť
týkala
aj
prepravy
odpadu
do
lokality č. 7
(Babin),
ktorá
nie
je
predmetom
tejto
žaloby
pre
nesplnenie
povinností.
4      Článok 24 ods. 2
prvý a druhý
pododsek v spojení s článkom 2 bodom 35 písm. e) a článkom 2 bodom 35 písm. g)
bodom
iii)
nariadenia
č. 1013/2006.
5      Článok 24 ods. 2
prvý a druhý
pododsek v spojení s článkom 2 bodom 35 písm. g)
bodom
iii)
nariadenia
č. 1013/2006.
6      Komisia
podporuje
žalobné
návrhy v rozsahu, v akom
sa
týkajú
porušení,
ktoré
uviedla
vo
svojom
odôvodnenom
stanovisku.
7      Článok 24 ods. 2
prvý a druhý
pododsek v spojení s článkom 2 bodom 35 písm. a),
b), a e) a článkom 2 bodom 35 písm. g)
bodom
i) a iii)
nariadenia
č. 1013/2006.
8      Článok 28 ods. 2
nariadenia č. 1013/2006.
9      Článok 4 ods. 3 ZEÚ.
10      Článok 24 ods. 2
prvý a druhý
pododsek v spojení s článkom 2 bodom 35 písm. a),
b), a e) a článkom 2 bodom 35 písm. g)
bodom
i) a iii)
tohto
nariadenia.
11      Konkrétnejšie v súlade
so
zásadou
nápravy
pri
zdroji
alebo
blízkosti
právna
úprava
Únie
podporuje
zneškodnenie
alebo
zhodnotenie
odpadu
čo
najbližšie k miestu
vzniku,
pričom
pravidlá o preprave
odpadu
majú v tomto
ohľade
výnimočnú
povahu,
čo
si
vyžaduje
reštriktívny
výklad.
Pozri
najmä článok 16 ods. 3
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2008/98/ES z 19. novembra
2008 o odpade a o zrušení
určitých
smerníc
(Ú. v. EÚ L 312,
2008,
s. 3) a odôvodnenie
20
nariadenia
č. 1013/2006.
Pozri
tiež
analogicky
rozsudok
zo
4. marca 2010,
Komisia/Taliansko
(C‑297/08,
EU:C:2010:115, body 64
až
66 a citovaná
judikatúra).
12      Podľa
odôvodnenia
7
nariadenia
č. 1013/2006je
dôležité
organizovať a regulovať
dozor a riadenie
prepravy
odpadu
spôsobom,
ktorý
zohľadňuje
potrebu
zachovať,
chrániť a zlepšovať
kvalitu
životného
prostredia a ľudského
zdravia
(pozri
rozsudok z 9. júna
2016,
Nutrivet, C‑69/15,
EU:C:2016:425, bod 32).
13      Pozri
rozsudok z 23. októbra
2025,
Naturvårdsverket (Spracovanie
odpadu
po
spätnom
prevzatí)
(C‑221/24 a C‑222/24,
EU:C:2025:818, bod 49,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
14      Zoznam
odpadov
podliehajúcich
všeobecným
požiadavkám
na
informácie
uvedeným v článku 18
nariadenia
č. 1013/2006je v prílohe III tohto
nariadenia
nazvaný
„‚zelený‘
zoznam
odpadov“.
15      Podľa článku 3 bodu 15
smernice
2008/98
je
„‚zhodnocovanie‘
akákoľvek
činnosť,
ktorej
hlavným
výsledkom
je
prospešné
využitie
odpadu,
ktorý
nahradí
iné
materiály,
ktoré
by
sa
inak
použili
na
splnenie
určitej
funkcie,
alebo
pripravenosť
odpadu
na
plnenie
tejto
funkcie v závode
alebo v širšom
hospodárstve“.
Príloha
II
tejto
smernice
stanovuje
neúplný
zoznam
činností
zhodnocovania,
ktorý
zahŕňa
činnosti R 5 („Recyklácia/spätné
získavanie
ostatných
anorganických
látok“) a R 13
[„Skladovanie
odpadov
pred
použitím
niektorej z činností
uvedených v bodoch R 1 až R 12
(okrem
dočasného
uskladnenia
pred
zberom
na
mieste
vzniku)“].
16      Toto
ustanovenie v podstate
definuje
„nezákonnú
prepravu“
okrem
iného
ako
akúkoľvek
prepravu
odpadu
uskutočnenú
bez
predchádzajúceho
oznámenia a písomného
súhlasu
[prípady
uvedené v písm. a) a b)],
spôsobom,
ktorý
má
za
následok
zhodnotenie
alebo
zneškodnenie,
ktoré
je v rozpore s príslušnými
predpismi
[prípad
uvedený v písm. e)],
alebo
ktorá
podlieha
informačnému
postupu
pre
odpad,
ktorý
nie
je
uvedený v prílohách III,
IIIA
alebo
B,
prípadne
sa
uskutočnila
takým
spôsobom,
ktorý
nie
je
špecifikovaný
vo
formulári
uvedenom v prílohe VII [prípady
uvedené v písm. g)
bode
i) a iii)].
17      Pozri
najmä
rozsudok
zo
14. marca 2019,
Komisia/Česká
republika
(C‑399/17,
EU:C:2019:200, bod 51 a citovaná
judikatúra).
18      Pozri v tomto
ohľade
najmä
PRETE,
L.:
Infringement Proceedings in
EU
Law.
Alphen aan den Rijn:
Wolters Kluwer,
2017,
s. 191.
19      Pozri
najmä
rozsudok z 18. decembra
2025,
Hamoudi/Frontex (C‑136/24 P,
EU:C:2025:977, bod 114 a citovaná
judikatúra).
20      V zmysle článku 2 bodu 35 písm. e) a článku 2 bodu 35 písm. g)
bodu
iii)
nariadenia
č. 1013/2006.
21      Odpad
vyprodukovaný
nemeckou
spoločnosťou
Befesa Zinc Freiberg GmbH prepravila v období
od
novembra
2013
do
júna
2015
do
Poľska
ďalšia
nemecká
spoločnosť,
konkrétne
Mineral Projekt
Gesellschaft für Planung und Konstruktion GmbH, v rámci
položky
10 05 01
na
činnosti
zhodnocovania R 13 a R 5.
Tento
odpad
bol
určený
poľskej
spoločnosti
POO
RYNIED
S.C.,
ktorá
bola
vo
formulári
uvedenom v prílohe VII k nariadeniu
č. 1013/2006označená
ako
príjemca
uvedeného
odpadu
na
účely
zhodnotenia.
Tá
však
nemala
povolenie
na
vykonanie
zhodnotenia a následne
odpad
zaslala
spoločnosti
EURO‑TOR
RECYCLING
sp. z o.o. Tá
mala
povolenie
len
na
zhodnotenie
časti
prepraveného
tovaru a navyše
nebola
uvedená
vo
formulári prílohy VII.
22      Nemecké
orgány
spočiatku
uložili
spätné
prevzatie
odpadu
spoločnosti
zodpovednej
za
zariadenie
prepravy a neskôr,
po
jej
bankrote,
vyzvali
pôvodcu
odpadu,
aby
znášal
náklady
na
spätné
prevzatie.
23      Pozri
návrhy,
ktoré
predniesol
generálny
advokát
Pikamäe vo
veci
Česká
republika/Poľsko
(Baňa
Turów)
(C‑121/21,
EU:C:2022:74, bod 49).
Situácia
je
totiž
iná
než v prípade
žaloby
pre
nesplnenie
povinnosti
podanej
podľa článku 258 ZFEÚ,
pre
ktorú z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
existencia
nesplnenia
povinnosti
sa
musí
posudzovať
podľa
situácie
dotknutého
členského
štátu
ku
dňu
uplynutia
lehoty
stanovenej v odôvodnenom
stanovisku,
pričom
Súdny
dvor
nemôže
brať
do
úvahy
neskoršie
zmeny
[pozri
rozsudok z 5. novembra
2019,
Komisia/Poľsko
(Nezávislosť
všeobecných
súdov)
(C‑192/18,
EU:C:2019:924, bod 45 a citovaná
judikatúra)].
24      Okrem
toho
chcem
poukázať
na
to,
že
lehota
by
bola
prekročená
aj v prípade,
že
by
ako
dies a quo bol
prijatý
dátum
odôvodneného
stanoviska
Komisie,
ako
Komisia
tvrdí
vo
svojich
písomných
pripomienkach.
25      Okrem
toho
právna
úprava
platná
pred
nariadením
č. 1013/2006,
konkrétne
nariadenie
Rady
(EHS) č. 259/93 z 1. februára
1993 o kontrole a riadení
pohybu
zásielok
odpadov v rámci,
do a z Európskeho
spoločenstva
(Ú. v. ES L 30,
1993,
s. 1;
Mim.
vyd.
15/002,
s. 176), v článku 26 ods. 2
stanovovala
rovnakú
lehotu
takmer
rovnakými
slovami,
konkrétne
„do
30
dní
od
doby,
keď
sa
príslušný
orgán o nedovolenej
preprave
dozvedel
alebo v lehote,
ktorú
môžu
dohodnúť
dotknuté
príslušné
orgány“
[pozri
tiež
vo
veľmi
podobnom
znení článok 14 ods. 2
návrhu
Komisie
nariadenia
Rady
(EHS) o kontrole a riadení
pohybu
zásielok
odpadov v rámci,
do a zo
Spoločenstva z 10. októbra
1990,
COM(90)
415
final].
26      Okrem
toho
podľa článku 32 ods. 2 písm. c)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2014/24/EÚ z 26. februára
2014 o verejnom
obstarávaní a o zrušení
smernice
2004/18/ES
(Ú. v. EÚ L 94,
2014,
s. 65)
sa
rokovacie
konanie
bez
predchádzajúceho
zverejnenia
pri
verejných
zákazkách
na
uskutočnenie
stavebných
prác,
verejných
zákazkách
na
dodanie
tovaru a verejných
zákazkách
na
poskytnutie
služieb
môže
použiť,
„pokiaľ
je
to
nevyhnutne
potrebné,
ak z dôvodov
mimoriadnej
naliehavosti v dôsledku
udalostí,
ktoré
verejný
obstarávateľ
nemohol
predvídať,
nie
je
možné
dodržať
lehoty
verejnej
súťaže
alebo
užšej
súťaže
alebo
rokovacieho
konania“.
27      Pripomínam,
že článok 24 ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006
takú
dohodu
nepodmieňuje
osobitnou
formálnou
požiadavkou.
28      Ide o úryvky z listu z 19. januára
2021
(príloha B.6) a e‑mailu z 2. mája
2023
(príloha B.7),
ktoré
poľské
orgány
zaslali
nemeckým
orgánom. V liste
bolo
uvedené:
„Please inform the Chief Inspector of
Environmental Protection what measures have been taken and
whether the approximate date of
return the waste to
Germany is already known“
[„Prosím,
informujte
hlavného
inšpektora
ochrany
životného
prostredia o prijatých
opatreniach a oznámte
mu,
či
je
už
známy
približný
dátum
návratu
odpadu
do
Nemecka“
(voľný
preklad)].
E‑mail
znel
takto:
„…
could you provide current stage of
the case?
Has
the court already issued a ruling on
the case?“
[„…
mohli
by
ste
nám
dať
vedieť,
aký
je
stav
veci?
Súd
už
rozhodol?“
(voľný
preklad)] V tejto
súvislosti
má
Súdny
dvor
vykonať
skutkové
posúdenie,
ktoré
podlieha
zásade
voľného
hodnotenia
dôkazov, v súlade
so
zásadami
uvedenými v bode 17
vyššie.
29      Spätné
prevzatie
tohto
odpadu v zmysle článku 24 ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006
je v určitých
prípadoch
potrebné
na
základe
toho,
že
nemecké
podniky
prepravili
tento
odpad
ako
odpad
uvedený
na
„zelenom“
zozname
(pozri
poznámku
pod
čiarou
14
vyššie),
pričom
uplatnili
informačný
postup,
hoci
ten
istý
odpad,
na
ktorý
sa
tento
zoznam
nevzťahuje,
mal
byť
prepravený
podľa
postupu
predchádzajúceho
písomného
oznámenia a súhlasu
(pozri bod 13
vyššie). V iných
prípadoch
by
spätné
prevzatie
bolo
potrebné z dôvodu,
že
poľské
podniky,
ktoré
boli
príjemcom
odpadu,
nemali
povolenia
potrebné
na
jeho
spracovanie.
30      Podľa
Spolkovej
republiky
Nemecko
nie
je
preukázané,
že
došlo k nezákonnej
preprave,
ani
že
prípadnú
nezákonnú
prepravu
možno
pripísať
dotknutým
nemeckým
spoločnostiam.
Komisia s týmto
postojom
súhlasí s výnimkou
časti
prepravy
týkajúcej
sa
lokality č. 2.
31      Pozri prílohy A.14 a A.29
(zápisnice z kontrol
vykonaných
poľskými
orgánmi v týchto
lokalitách).
32      Čo
sa
týka
lokality č. 3,
Poľská
republika
uvádza v žalobe
množstvo 3 360
ton a v replike
množstvo 1 039
ton
(pozri prílohu C.2).
Na
pojednávaní
vysvetlila,
že
ide o približný
odhad.
33      V zmysle článku 2 bodu 35 písm. e) a článku 2 bodu 35 písm. g)
bodu
iii)
č. 1013/2006,
pokiaľ
ide o lokalitu č. 2,
ako
aj v zmysle článku 2 bodu 35 písm. a),
b) a e) a článku 2 bodu 35 písm. g)
bodu
i) a iii)
tohto
nariadenia,
pokiaľ
ide o lokalitu č. 3.
34      Preprava
odpadu
do
lokality č. 2
sa
na
jednej
strane
týkala
nemeckých
výrobných
alebo
odosielajúcich
spoločností
ALBA
Niedersachsen‑Anhalt GmbH (so
sídlom v Braunschweigu,
Nemecko“),
ALBA
Niedersachsen‑Anhalt GmbH
(so
sídlom v Seehausene,
Nemecko;
ďalej
len
„ALBA
Seehausen“),
Altmärkische Entsorgung und Transport
GmbH
(ďalej
len
„Altmärkische“),
Schutt‑Karl GmbH,
Parentin Gmbh,
Drekopf Recyclingzentrum Leipzig GmbH
(ďalej
len
„Drekopf“),
ako
aj
Recom Entsorgung (ďalej
len
„Recom“), a na
druhej
strane
poľskej
prijímajúcej
spoločnosti
Bravet sp. z o.o. Preprava
odpadu
do
lokality č. 3
sa
týkala
nemeckej
odosielajúcej
spoločnosti a poľskej
prijímajúcej
spoločnosti
PPH
LWN
sp. z o.o.
35      V rámci
týchto
návrhov
sa
odvolávam
na
Európsky
katalóg
odpadov
(EKO) a v ňom
stanovené
zaradenie
odpadu,
na
ktoré
odkazuje
rozhodnutie
Komisie
2000/532/ES z 3. mája
2000
nahradzujúce
rozhodnutie
94/3/ES,
ktorým
sa
vydáva
zoznam
odpadov
podľa článku 1 písm. a)
smernice
Rady
75/442/EHS o odpadoch a rozhodnutie
Rady
94/904/ES,
ktorým
sa
vydáva
zoznam
nebezpečných
odpadov
podľa článku 1 ods. 4
smernice
Rady
91/689/EHS o nebezpečných
odpadoch
(Ú. v. ES L 226,
2000,
s. 3;
Mim.
vyd.
15/005,
s. 151).
Toto
rozhodnutie
bolo
naposledy
zmenené
rozhodnutím
Komisie
2014/955/EÚ z 18. decembra
2014
(Ú. v. EÚ L 370,
2014,
s. 44).
36      Konkrétne
odpad
patriaci
pod
položku
17 08 02, t. j. „stavebné
materiály
na
báze
sadry
iné
ako
uvedené v 17 08 01“
(pričom
položka
17 08 01
zahŕňa
„stavebné
materiály
na
báze
sadry
kontaminované
nebezpečnými
látkami“).
37      Poľská
spoločnosť
Bravet,
príjemca
odpadu
prepraveného
do
lokality č. 2,
má
povolenie
na
zhodnocovanie
(činnosti R 5)
betónového
odpadu a jeho
zber,
ale
nie
na
zhodnocovanie
sadrového
odpadu.
Naopak,
poľská
spoločnosť
PPH
LWN,
príjemca
odpadu
prepraveného
do
lokality č. 3,
nemá
povolenie
na
zber
ani
na
zhodnocovanie
(činnosti R 5)
tohto
odpadu,
prinajmenšom
nie
na
pozemkoch,
kde
bol
vyložený.
38      Dotknuté
nemecké
podniky,
ktoré
vedeli o neexistencii
povolení,
sú
preto
zodpovedné
za
túto
nezákonnú
prepravu.
39      Platí
to
na
jednej
strane
pre
všetky
prepravy
odpadu,
ktoré
Poľská
republika
pripisuje
podnikom
ALBA
Niedersachsen‑Anhalt a Schutt‑Karl,
ako
aj
na
druhej
strane
pre
časť
prepravy
odpadu,
ktorú
tento
členský
štát
pripisuje
podnikom
ALBA
Seehausen,
Altmärkische,
Parentin,
Drekopf a Recom.
40      Pozri
e‑mail z 11. januára
2019
(príloha A.24) a list z 5. marca 2019
(príloha A.25). V tejto
súvislosti
Poľská
republika v replike
neuviedla nijaké
ďalšie
pripomienky.
41      Navyše
na
rozdiel
od
stanoviska
Poľskej
republiky
samotná
skutočnosť,
že v lokalite č. 2
bol
nájdený
sadrový
odpad,
neumožňuje z právneho
hľadiska
dostatočne
preukázať,
že
tento
odpad
pochádza
od
nemeckej
odosielajúcej
spoločnosti
Parentin.
42      V rámci
komunikácie s nemeckými
orgánmi
týkajúcej
sa
tejto
prepravy
totiž
poľské
orgány v e‑maile z 11. januára
2019
(príloha A.24),
ktorý
bol
napísaný v angličtine,
uviedli:
„Normally in
this situation we would request for take back but the waste has
been mixed together with other plasterboard waste that was already deposited on
the land.
Therefore it is impossible to
distinguish which waste came from which company. I do
not know whether take‑back in
this situation is possible“
[„Zvyčajne v takýchto situáciách žiadame o spätné prevzatie odpadu, ale ten bol zmiešaný s iným sadrokartónovým odpadom, ktorý už bol uložený na mieste.
Preto
nie
je
možné
rozlíšiť,
ktorý
odpad
pochádza z ktorého
podniku.
Neviem,
či
je v tomto
prípade
možné
spätné
prevzatie“
(voľný
preklad)]
Tieto
orgány
sa
tiež
svojich
partnerov
pýtali,
aký
majú
na
situáciu
názor
(„please let
me know your views on
this“) [„prosím, dajte mi vedieť, čo si o tom myslíte“ (voľný preklad)], a vyzvali
ich,
aby
informovali
dotknuté
nemecké
spoločnosti
(t. j. Drekopf a Recom) o tom,
že
poľská
prijímajúca
spoločnosť
Bravet nemôže
spracovávať
odpad
patriaci
pod
položku
17 08 02 a že
ďalšiu
prepravu
tohto
odpadu
treba
zablokovať. V liste z 5. marca 2019
(príloha A.25) v anglickom
preklade
vypracovanom
týmito
orgánmi
bolo
zopakované,
že
sporné
prepravy
odpadu
„were mixed with each other and
with the waste already on
the site,
which made it impossible to
distinguish between them and
take‑back was not possible“
[„boli
pomiešané
navzájom a s odpadom
nachádzajúcim
sa
na
mieste,
čo
znemožňuje
ich
identifikáciu a spätné
prevzatie“
(voľný
preklad)]. V replike
Poľská
republika
uviedla,
že
odpad
bol v lokalite č. 2
vyložený a rozhrnutý
pomocou
buldozéra.
43      Táto
preprava,
uvedená
vo
formulároch prílohy VII ako
preprava
sadrového
odpadu,
totiž
nebola
spomenutá
ani v prvej
žiadosti o spätné prevzatie odpadu
zaslanej
poľskými
orgánmi
(príloha A.35),
ani v následnej
korešpondencii
(prílohy A.36
až
A.44). V replike
Poľská
republika
vysvetlila,
že
táto
skutočnosť
bola
spomenutá
ako
dôkaz
toho,
že
nemecká
odosielajúca
spoločnosť
Parentin na
rozdiel
od
svojich
tvrdení
odosiela
nielen
betónový
odpad,
ale
aj
sadrový
odpad.
Na
pojednávaní
odkázala
na
e‑mail z 11. januára
2024
(príloha A.24)
(pozri
poznámku
pod
čiarou
42
vyššie).
44      Konkrétnejšie
zo
spisu
predloženého
Súdnemu
dvoru
vyplýva,
že
poľská
spoločnosť
Bravet,
ktorá
prijala
odpad
prepravený
do
lokality č. 2,
mala
povolenie
na
zber a zhodnocovanie
(činnosti R 5)
betónového
odpadu a na
zber,
ale
nie
na
zhodnocovanie
sadrového
odpadu
(pozri prílohy A.15,
A.17 a B.12), a že
poľská
spoločnosť
PPH
LWN,
ktorá
prijala
odpad
prepravený
do
lokality č. 3,
mala
povolenie
na
zber
betónového
odpadu
(na
niektorých
pozemkoch),
ale
nie
na
jeho
zhodnotenie
(príloha A.30).
45      Na
účely
tohto
ustanovenia
je
„zber“
vymedzený
ako
„zhromažďovanie
odpadu
vrátane
predbežného
triedenia a dočasného
uloženia
odpadu
na
účely
prepravy
do
zariadenia
na
spracovanie
odpadov“.
Odôvodnenie
15
smernice 2008/98 zdôrazňuje,
že
„je
potrebné
rozlišovať
medzi
dočasným
uložením
odpadu
pred
jeho
zberom,
zberom
odpadu a skladovaním
odpadu
pred
jeho
spracovaním“ a že
„zariadenia
alebo
podniky,
pri
ktorých
činnosti
vzniká
odpad,
by
sa
nemali
považovať
za
subjekty,
ktoré
sa
podieľajú
na
nakladaní s odpadom, a nemali
by
podliehať
povoleniu
na
zhromažďovanie
svojho
odpadu
pred
jeho
zberom“.
Odôvodnenie
16
tejto
smernice
okrem
iného
spresňuje,
že
„dočasné
uloženie
odpadu v rámci
vymedzenia
pojmu
zber
je
zhromažďovacia
činnosť
pred
zberom v zariadeniach,
kde
sa
odpad
vykladá,
aby
sa
umožnila
jeho
príprava
na
ďalšiu
prepravu
na
účely
zhodnotenia
alebo
zneškodnenia
na
inom
mieste“.
Toto
odôvodnenie
ďalej
uvádza,
že
„vzhľadom
na
cieľ
tejto
smernice
by
sa
malo
rozlišovať
medzi
dočasným
uložením
odpadu
pred
zberom a skladovaním
odpadu
pred
spracovaním
podľa
druhu
odpadu,
rozsahu a trvania
skladovania a cieľa
zberu“.
46      Príloha
II
smernice 2008/98
definuje
„činnosti
zhodnocovania R 13“
ako
„skladovanie
odpadov
pred
použitím
niektorej z činností
uvedených v bodoch R 1 až R 12
(okrem
dočasného
uskladnenia
pred
zberom
na
mieste
vzniku)“.
Okrem
toho
poznámka
pod
čiarou k tejto
definícii
vysvetľuje,
že
„dočasné
uskladnenie
je
dočasné
uloženie
podľa článku 3 bod 10“
tejto
smernice
(pozri
poznámku
pod
čiarou
45
vyššie). V prejednávanej
veci
sa
zdá,
že
na
povolení
vydanom
poľskej
prijímajúcej
spoločnosti
Bravet na
„zber“
odpadu
(prílohy A.17 a B.12)
nie
sú
uvedené
činnosti
zhodnocovania R 13 a že v každom
prípade
spôsob
zberu
opisuje v bode 2 ods. 3 písm. a)
ako
činnosť,
pri
ktorej
je
odpad
okrem
iného
„uskladnený
na
určitú
dobu,
kým
sa
nezozbiera
dostatočné
množstvo, a potom
sa
prepraví
dopravnými
prostriedkami k inému
držiteľovi
odpadu s príslušným
povolením
na
nakladanie s odpadom“.
Táto
definícia
podľa
môjho
názoru
zodpovedá
definícii
„zberu“ v zmysle článku 3 bodu 10
smernice
2008/98 a odchyľuje
sa
od
definície
„skladovania“ v rámci
činností
zhodnocovania R 13.
47      Ide
teda o otázku
rozdelenia
rizika
medzi
podniky
produkujúce
alebo
odosielajúce
odpad
na
jednej
strane a podniky,
ktoré
tento
odpad
prijímajú,
na
druhej
strane v prípade
uvedenia
nesprávnych
informácií
vo
formulári prílohy VII alebo v iných
dokladoch
týkajúcich
sa
prepravy
tohto
odpadu.
48      Pozri
poznámku
pod
čiarou
11
vyššie.
49      V tomto
ohľade
úplne
nesúhlasím s postojom,
ktorý
Komisia
zaujala v odôvodnenom
stanovisku a podľa
ktorého v podstate
subjekty
zariaďujúce
prepravu
nesú
zodpovednosť
len
vtedy,
keď
majú v čase
vypĺňania
formulára prílohy VII „ľahký
prístup“ k informáciám o povoleniach.
Tento
prístup
sa
mi
totiž
zdá
príliš
nejasný a obmedzený,
pokiaľ
ide o zodpovednosť
pôvodcu
alebo
odosielateľa
odpadu,
ktorý
síce
nie
je
povinný
kontrolovať
pravosť
požadovaných
dokumentov
(prípadné
sfalšovanie
týchto
dokumentov
je
zjavne
výlučnou
zodpovednosťou
podniku,
ktorý
ich
predložil),
nemôže
sa
však
uspokojiť
len s vyhláseniami
príjemcu,
ale
je
povinný
zaujať
proaktívny
prístup,
ktorý
spočíva
minimálne v tom,
že
požiada
príjemcu o kópiu
povolenia
(pokiaľ
mu
napríklad
takáto
kópia
už
nebola
poskytnutá v rámci
predchádzajúcej
prepravy).
Navyše
na
pojednávaní
Komisia
nebola
schopná
špecifikovať
konkrétne
situácie, v ktorých
by
mal
podnik
„ľahký
prístup“ k informáciám o povoleniach,
čo
závisí
od
skutkových
okolností,
ktoré
sú
často
mimo
kontroly
tohto
podniku a ktoré
teda
nie
sú
rozhodujúce
pri
posudzovaní
jeho
náležitej
starostlivosti.
Tento
pomerne
prísny
prístup k pôvodcovi
alebo
odosielateľovi
odpadu
je
podľa
môjho
názoru
založený
aj
na článku 15 ods. 2
smernice 2008/98,
podľa
ktorého,
ak
sa
odpad
prepravuje
od
pôvodného
pôvodcu
alebo
držiteľa k obchodníkovi,
zariadeniu
alebo
podniku,
ktorí
vykonávajú
činnosti
spracovania
odpadu,
alebo
do
zariadenia
na
zber
odpadu
na
predbežné
spracovanie,
všeobecne
platí,
že
zodpovednosti
za
úplné
vykonanie
činnosti
zhodnocovania
alebo
zneškodňovania
sa
nie
je
možné
zbaviť, a na
druhej
strane
na
odôvodnení
18
nariadenia
č. 1013/2006,
podľa
ktorého
berúc
do
úvahy
zodpovednosť
pôvodcov
odpadu
za
nakladanie s odpadom
spôsobom
prijateľným z hľadiska
životného
prostredia,
doklad o oznámení a doklad o pohybe
mali
vypĺňať
pôvodcovia
odpadu,
ak
je
to
možné.
Pozri
tiež v tomto
zmysle a analogicky
rozsudok z 3. októbra
2013,
Brady
(C‑113/12,
EU:C:2013:627, bod 78).
50      Pozri bod 35
vyššie.
51      Pozri bod 37
vyššie.
52      Je
pravda,
že
formulár prílohy VII odkazuje
na
pokyny
uvedené v prílohe IC nariadenia
č. 1013/2006 a že bod 21
tejto
prílohy
okrem
iného
stanovuje,
že
pokiaľ
ide o pole
týkajúce
sa
zariadenia
na
zhodnocovanie,
„je
potrebné v prílohe
uviesť
príslušné
informácie o následnom
zariadení
alebo
zariadeniach,
kde
sa
vykonáva
alebo
môže
vykonávať
akákoľvek
následná
činnosť
R12/R13“.
Na
jednej
strane
však
chcem
poukázať
na
to,
že
tieto
pokyny
sa
týkajú
dokladov o oznámení a len
doplnkovo
sa
uplatnia
na
dokumenty
oznamovacieho
postupu.
Požiadavka
na
uvedenie
zariadenia
na
inú
než
predbežnú
činnosť
zhodnocovania
je
stanovená
iba v článku 15 písm. a)
tohto
nariadenia,
ktorý
je
súčasťou
jeho kapitoly I,
ktorá
sa
vzťahuje
na
postup
predchádzajúceho
písomného
oznámenia a súhlasu, a nie
na
informačný
postup
(dotknuté
ustanovenie
uvádza:
„ak
je
odpad
určený
na
predbežnú
činnosť
zhodnotenia
alebo
zneškodnenia,
potom
budú v doklade o oznámení
okrem
pôvodnej
predbežnej
činnosti
zhodnotenia
alebo
zneškodnenia
uvedené
aj
všetky
zariadenia, v ktorých
sa
predpokladá
následná
predbežná,
ako
aj
iná
než
predbežná
činnosť
zhodnotenia
alebo
zneškodnenia“).
Na
druhej
strane
chcem
poukázať
na
to,
že
pokyny
týkajúce
sa
informačného
postupu
neobsahujú
spresnenie
uvedené v bode 5 druhom
odseku prílohy II tohto
nariadenia,
pokiaľ
ide o informácie
týkajúce
sa
oznámenia,
podľa
ktorého
„ak
je
odpad
určený
na
činnosti
predbežného
zhodnotenia
alebo
zneškodnenia,
uvedú
sa
podobné
informácie o všetkých
zariadeniach, v ktorých
sa
predpokladá
výkon
následných
činností
predbežného a iného
než
predbežného
zhodnotenia
alebo
zneškodnenia“.
Neuvedenie
tohto
spresnenia v pokynoch k informačnému
postupu
ma
privádza k záveru,
že
požiadavky
na
informačný
postup
sú
menej
prísne
než
požiadavky
týkajúce
sa
postupu
predchádzajúceho
písomného
oznámenia a súhlasu,
pokiaľ
ide o uvedenie
zariadení
na
zhodnocovanie.
53      Nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
z 11. apríla
2024 o preprave
odpadu,
ktorým
sa
menia
nariadenia
(EÚ) č. 1257/2013 a (EÚ)
2020/1056 a zrušuje
[nariadenie
č. 1013/2006]
(Ú. v. EÚ L,
2024/1157). Článok 18 ods. 7
tohto
nového
nariadenia
bezprecedentným a explicitným
spôsobom
stanovuje,
že
„ak
je
preprava
určená
na
predbežné
zhodnotenie, v doklade v prílohe VII sa
okrem
počiatočného
predbežného
zhodnotenia
uvedie
aj
zariadenie, v ktorom
sa
predpokladá
predbežné
alebo
iné
než
predbežné
zhodnotenie
nasledujúce
hneď
po
počiatočnom
predbežnom
zhodnotení, a kódy
R
týchto
činností,
a,
ak
je
to
možné,
zariadenia, v ktorých
sa
predpokladá
následné
predbežné
alebo
iné
než
predbežné
zhodnotenie, a kódy
R
súvisiacich
činností
zhodnocovania“.
Podľa
môjho
názoru z tohto
ustanovenia
nevyhnutne
nevyplýva,
že
uvedenie
následných
zariadení,
pokiaľ
je
preprava
určená
na
predbežné
zhodnotenie
(„ak
je
to
možné“),
nie
je
povinné
pred
nadobudnutím
účinnosti
tohto
nariadenia, t. j. pred
21. májom
2026.
Keďže
odôvodnenia
tohto
nariadenia
ani
travaux préparatoires,
ktoré
viedli k jeho
prijatiu, v tomto
smere
nič
nenaznačujú,
uvedené
ustanovenie
sa
dá
vykladať v tom
zmysle,
že
spresňuje
existujúcu
povinnosť,
ktorú
stanovovalo
už
nariadenie
č. 1013/2006,
hoci v ňom
nie
je
výslovne
označená.
54      Pozri
poznámku
pod
čiarou
11 a bod 45
vyššie.
55      Navyše
aj z čisto
faktického
hľadiska
si
kladiem
otázku,
ako
môže
odosielateľ,
ktorý
sa
zvyčajne
obracia
na
tretiu
stranu,
aby
zabezpečila
prepravu
do
zariadenia
na
zhodnocovanie,
mať
kontrolu
nad
presným
miestom
vo
vnútri
zariadenia
na
zhodnocovanie,
kde
bude
odpad
vyložený,
alebo o ňom
vôbec
vedieť.
56      Pozri prílohy A.48 a A.61
(zápisnice z kontrol
vykonaných
poľskými
orgánmi v týchto
lokalitách).
57      V zmysle článku 2 bodu 35 písm. a),
b) a e) a článku 2 bodu 35 písm. g)
bodu
i) a iii)
nariadenia
č. 1013/2006.
58      Preprava
odpadu
do
lokality č. 4
sa
na
jednej
strane
týkala
nemeckého
pôvodcu
Wurzer Wertstoff GmbH (ďalej
len
„Wurzer“) a nemeckého
vývozcu
Trade & Service
GmbH a na
druhej
strane
poľských
sprostredkovateľov
Inter‑Nicco sp. z o.o. sp. k. a F.H.U. Marko
(ďalej
len
„Marko“),
ako
aj
poľských
príjemcov
Ekobiopell Invest sp. z o.o. (ďalej
len
„Ekobiopell“) a A&P
sp. z o.o.,
zatiaľ
čo
preprava
odpadu
do
lokality č. 5
sa
na
jednej
strane
týkala
nemeckých
odosielateľov
Böhme GmbH a Lobbe RSW
GmbH
(ďalej
len
„Lobbe“) a na
druhej
strane
poľských
príjemcov
Havel Investment sp. z o.o. (ďalej
len
„Havel“) a Recovery Green Recycling sp. z o.o. (ďalej
len
„Recovery“)
na
pozemkoch
spoločnosti
RS
Robert
Szymkowicz.
Poľská
republika v žalobe
uvádza
kód
ďalšieho
nemeckého
podniku, ktorého identita nebola špecifikovaná,
ale
spätné
prevzatie
navrhuje
len v prípade
odpadu
týkajúceho
sa
spoločností
Lobbe a Böhme. V replike
tiež
odkazuje
na
údajne
nezákonnú
prepravu
odpadu
pochádzajúceho
od
nemeckých
spoločností
PB
Solutions
GmbH,
Borchers Kreislaufwirtschaft GmbH a ALBA
Recycling GmbH,
pričom
však
neuvádza
postačujúce
dôkazy o zapojení
týchto
spoločností
do
prepravy
odpadu
do
lokality č. 5.
Navyše
preprava
odpadu,
ktorú
možno
údajne
pripísať
týmto
spoločnostiam,
nie
je
spomenutá
ani v prílohe C.2,
ktorá
obsahuje
zhrnutie
informácií a dôkazov
uvedených v sťažnosti,
pokiaľ
ide o údajne
nezákonnú
prepravu
odpadu, a to
aj
do
lokality č. 4.
59      Presnejšie
odpad
patriaci
pod
položku
19 12 12, t. j. „iné
odpady
(vrátane
zmiešaných
materiálov) z mechanického
spracovania
odpadu
iné
ako
uvedené v 19 12 11
[pričom
pod
položku
19 12 11
patria
‚iné
odpady
(vrátane
zmiešaných
materiálov) z mechanického
spracovania
odpadu
obsahujúceho
nebezpečné
látky‘]“.
60      Wurzer prepravil
odpad
prostredníctvom
spoločnosti
Trade & Service,
ktorá
zariadila
prepravu
uzatvorením
zmluvy o preprave
odpadu
so
spoločnosťou
Inter‑Nicco.
Tá
na
základe
maklérskej
zmluvy
so
spoločnosťou
Marko
prepravila
odpad
do
zariadenia v lokalite
Gliwice,
ktoré
prevádzkujú
spoločnosti
Ekobiopell a A&P, s ktorými
spoločnosť
Marko
uzavrela
zmluvy o preprave
odpadu.
61      Tento
plastový
odpad
bol
totiž
kontaminovaný
inými
materiálmi,
takže
nepatril
pod
položku
plastový
odpad.
62      Pokiaľ
ide o prítomnosť
iných
spoločností,
na
ktorú
sa
odvoláva
Poľská
republika,
pozri
poznámku
pod
čiarou
58
vyššie.
63      Po
vstupe
odpadu
na
poľské
územie
boli
pôvodné
formuláre prílohy VII nahradené
novými
formulármi prílohy VII, v ktorých
bola
ako
spoločnosť
zodpovedná
za
prepravu
uvedená
„Spółdzielnia Socjalna ‚PLUS‘
Żagań“ a ako
príjemca
„Sarbia 36“.
Okrem
toho v prepravných
príkazoch a faktúrach
sú
ako
miesto
nakládky
uvedené
nemecké
lokality,
kde
sídlia
spoločnosti
Lobbe a Böhme, a Sarbia ako
miesto
vykládky.
64      Predmetný
odpad
bol
najprv
prepravený
tomuto
podniku v lokalite
Jawiszowice a potom
ďalším
príjemcom v lokalite
Gliwice.
65      Okrem
toho
uvedený
odpad
nebol
prepravený
do
zariadenia
na
zhodnocovanie
označeného v dokladoch o preprave a formulároch prílohy VII,
ale
priamo
do
lokality
Sarbia,
kde
sa
nenachádzalo
nijaké
zariadenie
na
zhodnocovanie,
pričom
boli
navyše
použité
falšované
doklady o preprave.
66      Pozri prílohu B.20.
67      Pozri prílohu A.59
(doklady o dodávke
odpadu z Nemecka
do
lokality
Gliwice).
68      Na
základe
dokladov
vystavených
Poľskou
republikou
[akými
sú
faktúry,
prepravné
príkazy,
dokumenty
CMR,
vážne
lístky a formuláre prílohy VII (pozri v tejto
súvislosti prílohu A.59)],
sa
totiž
zdá
byť
pravdepodobné,
že
určitý
odpad
bol
prepravený z Nemecka
priamo
do
lokality
Gliwice.
69      Najmä
svedectvá
vodičov
získané
počas
trestnoprávneho
vyšetrovania
(príloha A.58) a výpoveď
zástupcu
spoločnosti
Marko
(príloha A.56).
Rovnako
fotografie z kontroly,
ktoré
zobrazujú
odpad z nemeckých
(a rakúskych)
výrobkov,
samy
osebe
nepostačujú
na
pripísanie
zodpovednosti
za
tento
odpad
dotknutým
nemeckým
spoločnostiam
(príloha A.48).
Navyše
skutočnosť,
že
spoločnosti
A&P a Ekobiopell nemajú
povolenie
na
nakladanie s odpadom,
nemôže
mať
za
následok
vznik
zodpovednosti
nemeckých
spoločností,
ktoré
sú
pôvodcami
odpadu,
pokiaľ
neexistuje
priame
spojenie
medzi
dotknutými
poľskými a nemeckými
spoločnosťami.
70      Formuláre prílohy VII,
vyplnené
dvoma
dotknutými
nemeckými
spoločnosťami,
klasifikujú
odpad
ako
plastový
odpad,
na
ktorý
sa
vzťahuje
„zelený“
zoznam, a uvádzajú
na
jednej
strane
Lobbe ako
spoločnosť
zariaďujúcu
prepravu a Havel v lokalite
Chełmek ako
príjemcu a zariadenie
na
zhodnocovanie a na
druhej
strane
Böhme ako
spoločnosť
zariaďujúcu
prepravu,
Recovery ako
príjemcu a Havel ako
zariadenie
na
zhodnocovanie.
71      Okrem
iného
treba
spomenúť
inšpekciu
vykonanú
poľskými
orgánmi
(príloha A.61) a závery
vyšetrovania
vedeného
Krajskou
prokuratúrou
Tarnów (príloha A.67).
72      Tento
„príkaz
na
neutralizáciu“ v podstate
spočíval v tom,
že
pôvodné
doklady
(najmä
formuláre prílohy VII)
boli
nahradené
falšovanými
dokladmi.
Napríklad
Poľská
republika
poukazuje
na
ďalšiu
zmienku v prepravnej
zmluve
uzavretej
medzi
poľskými
spoločnosťami
Karol a Hunters Investment,
podľa
ktorej
„je
nevyhnutné,
aby
vodič
pri
nakladaní
neuvádzal
miesto
určenia
tovaru“
(pozri prílohu A.66).
73      Neexistujú
totiž
dôkazy o tom,
že
by
nemecké
spoločnosti
mohli
byť
informované o tomto
odklone,
ktorý
je
predovšetkým
zodpovednosťou
poľských
spoločností. V tomto
ohľade
sa
Poľská
republika
odvoláva
na
formulár prílohy VII (príloha A.70),
ktorý
má
preukázať
existenciu
spolupráce
medzi
spoločnosťami
Lobbe a Logistics Hunters,
pričom
táto
spoločnosť
má
byť
zodpovedná
za
priamu
prepravu
odpadu z Nemecka
do
lokality
Sarbia.
Tento
dokument,
podobne
ako
ostatné
dostupné
formuláre prílohy VII,
sa
však v skutočnosti
týka
prepravy
odpadu
do
zariadenia
spoločnosti
Havel v lokalite
Chełmek.
Za
týchto
okolností
nie
je
rozhodujúca
otázka,
do
akej
miery
by
sporný
odpad
mohol
byť
zaradený
pod
položku
19 12 04
[zodpovedajúcu
položke
B
3010
Bazilejského
dohovoru z 22. marca 1989 o riadení
pohybu
nebezpečných
odpadov
cez
hranice
štátov a ich
zneškodňovaní,
schváleného v mene
Európskeho
hospodárskeho
spoločenstva
rozhodnutím
Rady
93/98/EHS z 1. februára
1993
(Ú. v. ES L 39,
1993,
s. 1;
Mim.
vyd.
11/018,
s. 301)]
vzhľadom
na
úroveň
jeho
znečistenia. V každom
prípade
nepovažujem
za
preukázané,
že
tento
odpad
prekročil
úroveň
znečistenia
povolenú
definíciou
položky
B
3010
Bazilejského
dohovoru,
vykladanou z hľadiska
dokumentu
Komisie
nazvaného
„Frequently Asked Questions (FAQs)
on
Regulation (EC)
1013/2006
on
shipments of
waste“,
ktorý
je v anglickom
jazyku
dostupný
na
tejto
adrese:
https://ec.europa.eu/environment/pdf/waste/shipments/faq.pdf.
74      V tejto
súvislosti
Poľská
republika v replike
len
opätovne
tvrdí,
že
množstvo
odpadu
prítomného v lokalite
Sarbia sa
odhaduje
na
približne 8 700
ton, z ktorých
väčšina
je
nemeckého
pôvodu.
75      Pozri prílohy A.72
(zápisnica z kontroly
vykonanej
poľskými
orgánmi v tejto
lokalite) a A.73
(fotografie
vyhotovené v tejto
lokalite).
76      Zmiešaný
komunálny
odpad
patriaci
pod
položku
19 12 12
(približne
70 % tohto
odpadu),
kontaminovaný
organickými
látkami, a iný
plastový
odpad
patriaci
pod
položku
19 12 04
(približne
30 % tohto
odpadu),
obsahujúci
minerálne
prímesi.
77      V zmysle článku 2 bodu 35 písm. a),
b) a e) a článku 2 bodu 35 písm. g)
bodu
i) a iii)
nariadenia
č. 1013/2006.
78      Preprava
odpadu
do
spornej
lokality
sa
týka
na
jednej
strane
nemeckých
spoločností
Lobbe,
Vorberg Recycling GmbH,
WAZ
Werstoff‑Aufberentulgs‑Zentrum GmbH a TAK
GmbH a na
druhej
strane
poľského
podniku
Ecomed Adam
Macech,
ktorý
je
nájomcom
skládky v lokalite
Bzowo.
79      Najmä
inšpekcia
vykonaná
poľskými
orgánmi a závery
trestného vyšetrovania
vedeného
Krajskou
prokuratúrou
Tarnów (pozri prílohu A.74,
list
tejto prokuratúry).
80      Pozri
povolenie
udelené
spoločnosti
Ecomed Adam
Macech na
zber
plastového
odpadu
(príloha A.72,
s. 3042).
81      Napríklad
fotografie z lokality č. 6
(prílohy A.72 a A.73),
ktoré
zobrazujú
odpad
označený
štítkami s identifikačným
číslom
spoločnosti
Lobbe (10999),
síce
svedčia o tom,
že
odpad
pochádzajúci z tohto
podniku
sa
nachádzal v tejto
lokalite,
ale z právneho
hľadiska
dostatočne
nepreukazujú,
že
tento
podnik
sa
podieľal
na
jeho
preprave.
Nemožno
síce
vylúčiť,
že o preprave
vedel,
ale
je
rovnako
možné,
že
dotknuté
poľské
spoločnosti
zariadili
nezákonnú
prepravu
bez
účasti
tohto
podniku.
82      Napríklad
údaje z formulára prílohy VII,
ktoré
možno
spojiť
so
spoločnosťou
Lobbe,
sa
týkali
iba
prepravy
plastového
odpadu
patriaceho
pod
položku
19 12 04
do
spoločnosti
Havel v lokalite
Chełmek (pozri prílohu B.33).
83      Pozri prílohu A.74
(dokumenty
prokuratúry
Tarnów),
najmä
s. 3146.
84      Navyše
sa
mi
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Poľská
republika,
nezdá,
že
rozsudok z 9. júna
2016,
Nutrivet (C‑69/15,
EU:C:2016:425, body 37 a 38),
je v tomto
smere
relevantný. V tejto
veci
sa
totiž
zistilo,
že v sprievodných
dokumentoch,
ktoré
boli
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
bola
uvedená
spoločnosť
odlišná
od
tej,
ktorej
boli
zásielky
odpadu v spore
vo
veci
samej
skutočne
určené,
so
sídlom v inom
členskom
štáte,
ktorá
bola
uvedená
ako
zariadenie
na
zhodnocovanie,
hoci
sa
nenachádzala v krajine
určenia
uvedenej v týchto
dokumentoch.
85      Pozri bod 214
sťažnosti
(prílohy A.81 a B.5). Z tohto
dôvodu
Spolková
republika
Nemecko
namieta
neprípustnosť
tohto
žalobného
dôvodu v rozsahu, v akom
je
uvedený v súvislosti s lokalitami č. 3,
4 a 6,
zatiaľ
čo
Poľská
republika
síce
uznáva,
že
jej
sťažnosť
sa
týkala
iba
lokality č. 5,
tvrdí
však,
že
odkaz
na
lokality č. 3,
4 a 6 v žalobe
nepredstavuje
rozšírenie
druhého
žalobného
dôvodu,
ale
len
jeho
spresnenie.
Pozri v tomto
zmysle
PRETE,
L.:
Infringement Proceedings in
EU
Law.
Alphen aan den Rijn:
Wolters Kluwer,
2017,
s. 203.
86      Hoci v znení článku 28 ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006
je
použitý
výraz
„‚oznámený‘
odpad“,
domnievam
sa,
že
tento
výraz
sa
vzťahuje
aj
na
odpad,
ktorý
bol
pôvodne
predmetom
informačného
postupu.
Odlišný
výklad
by
totiž
viedol k paradoxnému
výsledku,
podľa
ktorého
by
sa
toto
ustanovenie
uplatnilo
(a teda
by
spôsobilo
vznik
oznamovacej
povinnosti)
len
vtedy,
ak
bol
odpad
už
oznámený.
Výklad,
ktorý
navrhujem,
sa,
naopak,
zdá
byť v súlade s kontextom
uvedeného
ustanovenia,
ktoré
patrí
do
kapitoly
5
nariadenia
nazvanej
„Všeobecné
administratívne
ustanovenia“, a s jeho
cieľom,
ktorým
je
práve
vyriešiť
rozdiely v názoroch
medzi
orgánmi,
pokiaľ
ide
uplatnenie článku 3 tohto
nariadenia.
87      Inými
slovami, článok 28 ods. 2
nariadenia
č. 1013/2006
zavádza
subsidiárnu
klasifikáciu
odpadu v prípade
rozdielnych
názorov
medzi
príslušnými
orgánmi,
ktorá
vedie k uplatneniu
postupu
predchádzajúceho
písomného
oznámenia a súhlasu
upraveného v článku 3 ods. 1
tohto
nariadenia.
Tento
prístup
je v súlade
so
zásadami
predchádzania
škodám a prevencie,
keďže
zabezpečuje
najvyššiu
úroveň
dozoru a kontroly
podľa
tohto
nariadenia. Z toho
vyplýva,
že
postup
predchádzajúceho
písomného
oznámenia a súhlasu
treba
považovať
za
predvolený
postup
na
zabezpečenie
optimálneho
dozoru a kontroly
prepravy
odpadu v rámci
Únie s cieľom
chrániť
životné
prostredie a ľudské
zdravie.
Naopak,
informačný
postup
je
vhodný
len
pre
odpad,
ktorý
si
vyžaduje
nižšiu
úroveň
dozoru a kontroly.
88      Tento
členský
štát
spochybňuje
uplatniteľnosť článku 4 ods. 3 ZEÚ v prejednávanej
veci z dôvodu,
že
nariadenie
č. 1013/2006
obsahuje
špecifické
ustanovenia o spolupráci
medzi
členskými
štátmi, a teda
predstavuje
lex specialis.
89      Z judikatúry
Súdneho
dvora
totiž
vyplýva,
že
nesplnenie
všeobecnej
povinnosti
lojálnej
spolupráce,
ktorá
vyplýva z článku 4 ods. 3 ZEÚ,
je
odlišné
od
nesplnenia
osobitných
povinností,
ktoré
sú
jej
vyjadrením.
Preto
možno
porušenie
lojálnej
spolupráce
konštatovať
len v rozsahu, v akom
sa
týka
správaní
odlišných
od
tých,
ktoré
sú
porušením
týchto
osobitných
povinností
[rozsudok
zo
17. decembra
2020,
Komisia/Slovinsko
(Archívy
ECB)
(C‑316/19,
EU:C:2020:1030, bod 121 a citovaná
judikatúra)].
90      Pozri
judikatúru
citovanú v predchádzajúcej
poznámke
pod
čiarou
vyššie.
Pozri
tiež
rozsudok z 30. apríla
2024,
Lotyšsko/Švédsko
(Systémy
ochrany
vkladov)
(C‑822/21,
EU:C:2024:373, body 99 a 100,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
91      V rámci
konaní o nesplnení
povinnosti
založených
na článku 258 ZFEÚ totiž
Súdny
dvor
uviedol,
že
Komisia,
ktorá
nemá
vlastné
vyšetrovacie
právomoci v tejto
oblasti,
je
do
veľkej
miery
závislá
od
dôkazov
poskytnutých
prípadnými
sťažovateľmi,
súkromnými
alebo
verejnými
orgánmi
pôsobiacimi
na
území
príslušného
členského
štátu,
ako
aj
týmto
samotným
členským
štátom, a že
je
predovšetkým
úlohou
vnútroštátnych
orgánov
vykonávať
potrebné
kontroly
priamo
na
mieste v duchu
lojálnej
spolupráce v súlade s povinnosťou
každého
členského
štátu
uľahčiť
všeobecnú
úlohu
Komisie
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. júla
2015,
Komisia/Slovinsko
(C‑140/14,
EU:C:2015:501, body 40
až
43 a citovaná
judikatúra)].
Podľa
môjho
názoru
sa
rovnaká
zásada
analogicky
uplatní v rámci
konania o nesplnení
povinností
na
základe článku 259 ZFEÚ.
92      Pozri
moju
analýzu v rámci
prvého
žalobného
dôvodu,
pokiaľ
ide o lokality č. 2
až
6.
93      Súdny
dvor
totiž
síce
opakovane
rozhodol,
že
členský
štát
sa
nemôže
odvolávať
na
ustanovenia,
postupy
alebo
situácie
svojho
vnútroštátneho
právneho
systému
vrátane
tých,
ktoré
vyplývajú z jeho
federálneho
usporiadania,
na
odôvodnenie
nesplnenia
povinností a lehôt
stanovených
právom
Únie
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
14. mája
2002,
Komisia/Nemecko
(C‑383/00,
EU:C:2002:289, bod 20)],
jediný
prípad,
na
ktorý
sa v tejto
súvislosti
odvolávali
poľské
orgány a ktorý
sa
týkal
lokality č. 3,
však
bol
po
niekoľkých
výmenách
korešpondencie
(prílohy A.37,
A.39 a A.40)
uzavretý
zamietavou
odpoveďou
príslušných
orgánov
(príloha A.44).