62021TJ0618_RES
Vec T‑618/21
WV
proti
Prekladateľskému centru pre orgány Európskej únie
Rozsudok Všeobecného súdu (siedma komora) z 5. októbra 2022
„Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Pracovné voľno zo zdravotných dôvodov – Neospravedlnená neprítomnosť – Ukončenie zmluvy bez výpovednej lehoty – Článok 16 PZOZ – Článok 48 písm. b) PZOZ – Zodpovednosť“
Úradníci – Dočasní zamestnanci – Ukončenie zmluvy na dobu neurčitú po uplynutí obdobia pracovného voľna zo zdravotných dôvodov – Podmienky – Kumulatívny charakter
[Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 16 druhý odsek a článok 48 písm. b)]
(pozri bod 29)
Úradníci – Dočasní zamestnanci – Ukončenie zmluvy na dobu neurčitú po uplynutí obdobia pracovného voľna zo zdravotných dôvodov – Podmienky – Prekročenie obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy – Povinnosť preskúmania zo strany správneho orgánu – Nedodržanie z dôvodu neospravedlnenej neprítomnosti zamestnanca – Neprípustnosť
[Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 16 druhý odsek a článok 48 písm. b)]
(pozri body 35, 36, 41)
Úradníci – Dočasní zamestnanci – Ukončenie zmluvy na dobu neurčitú po uplynutí obdobia pracovného voľna zo zdravotných dôvodov – Podmienky – Nemožnosť zamestnanca pokračovať v plnení svojich povinností – Dátum, ktorý treba zohľadniť – Dátum po uplynutí obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy
[Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 16 druhý odsek a článok 48 písm. b)]
(pozri bod 40)
Zhrnutie
WV bol v roku 1997 prijatý do pracovného pomeru v Prekladateľskom centre pre orgány Európskej únie (CdT) a v roku 2004 podpísal zmluvu na dobu neurčitú. Od 23. júla do 15. novembra 2019 bolo WV poskytnuté pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy. Jeho neprítomnosť od 18. novembra 2019 do 7. februára 2020 bola zo strany CdT považovaná za neospravedlnenú. Jeho neprítomnosť od 8. februára do 10. apríla 2020 a od 29. apríla do 4. mája 2020 bola zase zo strany CdT uznané za ospravedlnené. Od 5. mája 2020 sa jeho neprítomnosť považovala za neospravedlnenú.
Právna zástupkyňa WV požiadala o jeho odchod do invalidného dôchodku. Uviedla, že vzhľadom na zdravotný stav WV sa v blízkej budúcnosti nepredpokladá návrat do normálneho stavu. CdT listom zo 14. septembra 2020 túto žiadosť zamietol a informoval WV o tom, že zvažuje uplatnenie článku 48 písm. b) Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „PZOZ“) s cieľom ukončiť jeho pracovný pomer.
Dňa 26. novembra 2020 bolo na základe vyššie citovaného ustanovenia, upravujúceho možnosť ukončiť pracovný pomer bez výpovednej lehoty v prípade, že zamestnanec po uplynutí obdobia pracovného voľna zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy nemôže pokračovať v plnení svojich povinností, prijaté rozhodnutie, ktorým bol pracovný pomer WV ukončený bez výpovednej lehoty. Následne podal WV na Všeobecný súd žalobu o zrušenie tohto rozhodnutia (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
Všeobecný súd žalobe vyhovel a napadnuté rozhodnutie zrušil. Vo svojom rozsudku sa Všeobecný súd vyjadril k otázke, ktorá ešte nebola v judikatúre vyriešená, či správny orgán môže ukončiť pracovný pomer zamestnanca na základe článku 48 písm. b) PZOZ, vychádzajúc iba z neospravedlnenej neprítomnosti tohto zamestnanca, ako aj zo záujmu služby, a to bez toho, aby preskúmal, či sú splnené podmienky stanovené článkom 16 druhým odsekom PZOZ, na ktorý odkazuje článok 48 písm. b) PZOZ.
Posúdenie Všeobecného súdu
Všeobecný súd uviedol, že z článku 16 druhého odseku a článku 48 písm. b) PZOZ vyplýva, že zmluvný pracovný pomer zamestnanca možno ukončiť, ak sú splnené dve podmienky, a to prekročenie obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy a nemožnosť zamestnanca pokračovať v plnení svojich povinností po uplynutí tohto obdobia.
Pokiaľ ide o prvú podmienku týkajúcu sa prekročenia obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, Všeobecný súd pripomenul, že pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, uvedené v článku 48 písm. b) PZOZ, po uplynutí ktorého sa musí posúdiť možnosť zamestnanca pokračovať v plnení svojich povinností, je pracovným voľnom stanoveným v článku 16 druhom odseku PZOZ.
Z výkladu článku 48 písm. b) PZOZ v spojení s článkom 16 druhým odsekom PZOZ vyplýva, že pracovný pomer zamestnanca možno ukončiť bez výpovednej lehoty po uplynutí obdobia jeho pracovného voľna zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy v prípade, že toto pracovné voľno presahuje buď obdobie troch mesiacov, alebo obdobie odpracované dotknutým zamestnancom, pokiaľ je toto obdobie dlhšie.
Preto na účely ukončenia pracovného pomeru žalobcu na základe článku 48 písm. b) PZOZ malo CdT povinnosť overiť, že táto podmienka bola splnená.
Všeobecný súd v tejto súvislosti skonštatoval, že CdT usúdilo, že neospravedlnená neprítomnosť WV tým, že na jej základe došlo k zániku jeho nárokov na pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, pozbavila správny orgán povinnosti overiť, že bola splnená podmienka týkajúca sa prekročenia obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, ktoré bolo žalobcovi poskytnuté. Platí však, že ani článok 48 písm. b) PZOZ, na ktorom je napadnuté rozhodnutie založené, ani ustanovenia článku 16 druhého odseku PZOZ, ktorý uvedenú podmienku zakotvuje, nestanovujú, že by rozhodnutie o ukončení pracovného pomeru bez výpovednej lehoty mohlo byť prijaté bez toho, aby sa predtým overilo prekročenie obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, priznané dotknutému zamestnancovi v súlade s podmienkami stanovenými v článku 16 druhom odseku PZOZ. Okrem toho zo žiadneho z týchto ustanovení, a ani z článku 59 služobného poriadku, ktorý okrem iného stanovuje právny režim uplatniteľný na pracovné voľno zo zdravotných dôvodov a neospravedlnenú neprítomnosť, nevyplýva, že by overenie podmienky týkajúcej sa prekročenia obdobia pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, stanovené v článku 16 druhom odseku PZOZ, mohlo byť v prípade neospravedlnenej neprítomnosti ku dňu sporného ukončenia pracovného pomeru, ako aj pred týmto dňom, nahradené konštatovaním takejto neprítomnosti. V dôsledku uvedeného CdT napadnutým rozhodnutím uplatnilo podmienku neospravedlnenej neprítomnosti, ktorá v článku 48 písm. b) a článku 16 druhom odseku PZOZ nie je stanovená, a ukončilo pracovný pomer WV na dobu neurčitú WV bez toho, aby overilo, že bola splnená prvá podmienka stanovená v týchto ustanoveniach.
Pokiaľ ide o druhú podmienku, týkajúcu sa nemožnosti zamestnanca pokračovať v plnení svojich povinností po uplynutí obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, Všeobecný súd skonštatoval, že z listov právnej zástupkyne WV vyplýva, že WV uznal, že nemá možnosť pokračovať v plnení svojich povinností, čo CdT zohľadnilo v napadnutom rozhodnutí, keď prevzalo obsah uvedených listov.
Keďže však deň, ku ktorému mala byť táto nemožnosť konštatovaná, je podľa článku 48 písm. b) PZOZ dňom, ktorý nastal po uplynutí obdobia stanoveného pre pracovné voľno zo zdravotných dôvodov s nárokom na náhradu mzdy, pričom vo vzťahu k tomuto obdobiu už bolo vyššie uvedené, že zo strany CdT nebolo posúdené, druhú podmienku nemožno považovať za splnenú. Všeobecný súd preto dospel k záveru, že CdT prijatím napadnutého rozhodnutia porušilo článok 48 písm. b) a článok 16 druhý odsek PZOZ.