62015CC0454
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MICHAL BOBEK
prednesené 8. septembra 2016 (
1
)
Vec C‑454/15
Jürgen Webb‑Sämann
proti
Christopherovi Seagonovi (konajúcemu ako správca konkurznej podstaty spoločnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hessisches Landesarbeitsgericht (Vyšší súd pre pracovnoprávne spory, Hesensko, Nemecko)]
„Sociálna politika — Smernica 2008/94 — Ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa — Ustanovenia týkajúce sa sociálneho zabezpečenia — Pôsobnosť — Povinnosť členského štátu zabezpečiť prijatie opatrení potrebných na ochranu okamžitých alebo budúcich nárokov zamestnancov v rámci doplnkových dôchodkových systémov“
I – Úvod
1.
Pán Jürgen Webb‑Sämann (žalobca) bol zamestnaný na čiastočný pracovný úväzok v spoločnosti Baumarkt Praktiker DIY GmbH a u jej právnych predchodcov (ďalej len „dlžník“). Zamestnávateľ zrážal zo mzdy žalobcu určité sumy a odvádzal ich ako dôchodkové príspevky. V októbri 2013 bolo voči dlžníkovi začaté konkurzné konanie. Ukázalo sa, že za obdobie od januára do septembra 2013 dlžník neodviedol dôchodkové príspevky žalobcu príslušnému dôchodkovému fondu.
2.
V tomto prejudiciálnom konaní ide o to, či si článok 8 smernice 2008/94/ES (
2
) v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa vyžaduje, aby boli sumy, ktoré zamestnávateľ zrazil zo mzdy zamestnanca na účely uloženia do doplnkového dôchodkového fondu, v skutočnosti ich však nepoukázal na osobitný účet, oddelené a vyňaté z konkurzného konania.
II – Právny rámec
A – Právo EÚ
1. Smernica 2008/94
3.
Odôvodnenie 3 smernice 2008/94 stanovuje: „Treba zabezpečiť ochranu zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa a zaručiť im minimálny stupeň ochrany, najmä zaručiť výplatu ich neuspokojených nárokov, a zároveň prihliadať na potrebu vyváženého hospodárskeho a sociálneho rozvoja Spoločenstva. Na tento účel by členské štáty mali zriadiť orgán, ktorý zaručuje výplatu neuspokojených nárokov dotknutých zamestnancov.“
4.
Článok 1 upravuje pôsobnosť smernice a uvádza, že smernica sa uplatňuje na „nároky zamestnancov vyplývajúce z pracovnoprávnych zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov voči zamestnávateľom, ktorí sa nachádzajú v platobnej neschopnosti…“.
5.
Články 3 až 5 smernice sa nachádzajú v kapitole II nazvanej „Ustanovenia o záručných inštitúciách“. Článok 3 smernice stanovuje, že členské štáty musia zriadiť záručné inštitúcie na výplatu „neuspokojených nárokov zamestnancov vyplývajúcich z pracovnoprávnych zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov…“. Také inštitúcie musia byť podľa článku 5 písm. a) smernice nezávislé od prevádzkového kapitálu zamestnávateľov a ich majetok nesmie byť dostupný v rámci konania z dôvodu platobnej neschopnosti.
6.
Článok 4 stanovuje, že členské štáty majú možnosť obmedziť zodpovednosť záručných inštitúcií, pokiaľ ide o neuspokojené nároky zamestnancov. Môžu to urobiť tak, že určia dĺžku obdobia, za ktoré má záručná inštitúcia splniť neuspokojené nároky. Článok 4 ďalej stanovuje minimálne obdobia, na ktoré môže byť obmedzená zodpovednosť záručných inštitúcií.
7.
Články 6 až 8 tvoria kapitolu III smernice, ktorá obsahuje ustanovenia o sociálnom zabezpečení. Článok 6 členským štátom umožňuje „ustanoviť, že [články týkajúce sa povinností záručných inštitúcií] sa nevzťahujú na príspevky splatné v rámci vnútroštátnych systémov zákonného sociálneho zabezpečenia alebo v rámci doplnkových podnikových alebo medzipodnikových dôchodkových systémov mimo vnútroštátnych systémov zákonného sociálneho zabezpečenia“.
8.
Článok 8 stanovuje, že „členské štáty zabezpečia, aby sa prijali potrebné opatrenia na ochranu záujmov zamestnancov a osôb, ktoré v deň, keď sa začala platobná neschopnosť ich zamestnávateľa, už podnik alebo podnikateľskú činnosť opustili, v súvislosti s právami zakladajúcimi ich okamžitý alebo budúci nárok na dávky v starobe vrátane pozostalostných dávok v rámci doplnkových podnikových alebo medzipodnikových dôchodkových systémov mimo vnútroštátnych systémov zákonného sociálneho zabezpečenia“.
2. Smernica 2003/41/ES
9.
Odôvodnenie 9 smernice 2003/41 (
3
) stanovuje, že „členské štáty by si mali ponechať plnú zodpovednosť za organizovanie svojich dôchodkových systémov…“. Odôvodnenie 18 uznáva, že „v prípade konkurzu sponzorujúceho subjektu, člen čelí riziku straty svoje práce aj svojich získaných dôchodkových práv; preto je potrebné zabezpečiť jasné oddelenie medzi týmto subjektom a inštitúciou a stanovenie minimálnych štandardov obozretnosti na ochranu členov“.
10.
Každý členský štát zabezpečí. Článok 8 stanovuje, že každý členský štát musí zabezpečiť „právne oddelenie sponzorujúceho subjektu a inštitúcie na zamestnanecké dôchodkové zabezpečenie, aby sa ochránili aktíva inštitúcie v záujme členov a poberateľov v prípade konkurzu sponzorujúceho subjektu“.
B – Nemecké právo
11.
§ 47 Insolvenzordnung (nemecké nariadenie o platobnej neschopnosti (
4
)) umožňuje vyňatie majetku z konkurzného konania, pokiaľ daná osoba doloží vecné alebo osobné právo na uvedený majetok a preukáže, že tento majetok by nemal byť súčasťou konkurzného konania.
12.
Podľa písomnej odpovede, ktorú nemecká vláda poskytla v prejednávanej veci, § 165 ods. 1 Sozialgesetzbuch, Drittes Buch (zákonník sociálneho zabezpečenia, kniha III (
5
)) stanovuje, že zamestnanci platobne neschopných spoločností majú nárok na kompenzáciu, pokiaľ boli zamestnaní na území Nemecka a v čase začatia konkurzného konania platí, že počas posledných troch mesiacov pracovného pomeru mali stále nárok na odmenu.
13.
§ 165 ods. 2 tretia veta stanovuje, že pokiaľ zamestnanec odvádzal časť svojej mzdy ako dôchodkové príspevky, tento odvod sa považuje za neuskutočnený na účely výpočtu kompenzácie pre zamestnancov platobne neschopných spoločností, ak zamestnávateľ tieto príspevky nepoukázal príslušnému dôchodkovému fondu alebo poisťovni.
14.
Nemecká vláda vo svojej písomnej odpovedi Súdnemu dvoru odkazuje aj na § 7 Betriebsrentengesetz (zákon o zlepšení zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia (
6
)). § 7 chráni nadobudnuté nároky zamestnancov na dávky v rámci zamestnaneckých systémov dôchodkového zabezpečenia tým, že im priznáva právo nárokovať si od Pensions‑Sicherung‑Verein (záručné združenie pre dôchodky) sumu zodpovedajúcu čiastke, ktorú by zamestnávateľ poukázal ich dôchodkovému fondu alebo poisťovni, keby sa nezačalo konkurzné konanie.
III – Skutkové okolnosti, vnútroštátne konanie a prejudiciálna otázka
15.
Žalobca bol u dlžníka zamestnaný na čiastočný pracovný úväzok od 18. novembra 1996.
16.
Ako vyplýva zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, zamestnanci dlžníka mali na základe kolektívnej zmluvy štyri možnosti, pokiaľ ide o zrážky dôchodkových príspevkov zo mzdy: i) použitie príspevku na stravné ako príspevku do doplnkového dôchodkového systému v sume 275 EUR ročne, ii) jednorazová ročná platba vo výške 300 EUR (160,08 EUR v prípade zamestnancov na čiastočný pracovný úväzok), iii) odvod zo mzdy do sumy 50 EUR mesačne a iv) použitie náhrady mzdy za dovolenku vo výške 500 EUR ročne.
17.
Zamestnanci si mohli vybrať jednu alebo viac týchto možností. Zodpovedajúce sumy boli potom zrazené zo mzdy zamestnancov a transformované na dôchodkové príspevky na účely ich poukázania do dôchodkového fondu.
18.
Z písomných pripomienok žalobcu vyplýva, že si zvolil všetky štyri možnosti.
19.
Dňa 1. októbra 2013 bolo začaté konkurzné konanie týkajúce sa majetku dlžníka. Pán Christopher Seagon (žalovaný) bol vymenovaný za správcu konkurznej podstaty.
20.
Žalobca pred vnútroštátnym súdom tvrdí, že od januára do júna 2013 (
7
) mal dlžník sumy zrazené z jeho mzdy a transformované na dôchodkové príspevky vo výške 1017,56 EUR poukázať na účet jeho zamestnaneckého dôchodkového fondu v Hamburger Pensionskasse (Hamburský dôchodkový fond). (
8
)
21.
Žalobca tvrdí, že keďže dlžník nepreviedol peniaze do dôchodkového fondu, má nárok na to, aby boli tieto sumy vyňaté z konkurzného konania podľa § 47 nemeckého nariadenia o platobnej neschopnosti. Tvrdí, že uvedené sumy sú pre neho spravované (na základe fiduciárnej dohody).
22.
Pokiaľ by tieto sumy neboli vyňaté z konkurzného konania, žalobca tvrdí, že by to znamenalo porušenie článku 8 smernice 2008/94.
23.
Konkurzný správca tvrdí, že medzi žalobcom a dlžníkom nebola uzatvorená fiduciárna dohoda. Okrem toho keďže sporné sumy nikdy neopustili majetok zamestnávateľa, konkurzný správca tvrdí, že ich nemožno vyňať z konkurzného konania v zmysle § 47 nemeckého nariadenia o platobnej neschopnosti.
24.
Arbeitsgericht (Súd pre pracovnoprávne spory) žalobu zamietol. Dospel k záveru, že keďže žalobca nenavrhuje, aby boli dotknuté sumy vyplatené jemu, ale len dôchodkovému fondu, nemá dôvod konať. Ďalej konštatoval, že žalobca nepreukázal, že s dlžníkom uzavrel fiduciárnu dohodu. A aj keby to bol schopný preukázať, právo na vyňatie by sa nemohlo uplatniť na základe toho, že sumy, ktoré majú byť vyňaté, nemožno odlíšiť od ďalších finančných prostriedkov v konkurznom konaní.
25.
Žalobca podal proti tomuto rozsudku odvolanie na vnútroštátny súd. Tvrdí, že s dlžníkom uzatvoril fiduciárnu dohodu v súvislosti so sumami zrazenými z jeho mzdy na účely poukázania do dôchodkového fondu.
26.
Hessisches Landesarbeitsgericht (Vyšší súd pre pracovnoprávne spory, Hesensko) vzhľadom na tvrdenia žalobcu prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru túto otázku:
„Je vnútroštátne chápanie úpravy, podľa ktorej neuspokojené mzdové nároky, ktoré boli zamestnávateľovi prenechané do úschovy, aby ich k určitému dňu zaplatil dôchodkovému fondu, ktoré však tento zamestnávateľ nevložil na osobitný účet, a preto sa na ne nevzťahuje právo na vyňatie z konkurzného konania týkajúceho sa majetku zamestnávateľa (Aussonderungsrecht) podľa § 47 nemeckého nariadenia o platobnej neschopnosti, v rozpore s článkom 8 smernice 2008/94/ES alebo s inými právnymi predpismi EÚ?“
27.
Písomné pripomienky predložil žalobca, žalovaný a Komisia. Súdny dvor v súlade s článkom 61 ods. 1 svojho rokovacieho poriadku zaslal nemeckej vláde otázku na písomné zodpovedanie pred pojednávaním. Žalobca, žalovaný, Komisia i nemecká vláda predniesli ústne prednesy na pojednávaní, ktoré sa uskutočnilo 4. júla 2016.
IV – Posúdenie
28.
V týchto návrhoch sa budem problematikou, ktorá súvisí s otázkou položenou vnútroštátnym súdom, zaoberať v troch častiach.
29.
Po prvé v nadväznosti na pripomienky predložené účastníkmi konania začnem preskúmaním toho, ktoré konkrétne ustanovenia práva EÚ sú relevantné pre odpoveď na položenú otázku. V súlade s vnútroštátnym súdom konštatujem, že článok 8 smernice 2008/94 je v prejednávanej veci skutočne najrelevantnejším ustanovením.
30.
Po druhé navrhnem odpoveď na konkrétnu otázku položenú vnútroštátnym súdom. Článok 8 smernice 2008/94 si podľa môjho názoru nevyžaduje, aby sumy, ktoré zamestnávateľ, ktorý je teraz platobne neschopný, zrazil zo mzdy zamestnanca na účely ich vloženia do doplnkového dôchodkového fondu, (
9
) ktoré však zamestnávateľ v skutočnosti nepoukázal na osobitný účet alebo dôchodkovému fondu, boli vyňaté z konkurzného konania.
31.
Po tretie s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu úplnú a užitočnú odpoveď uvediem niekoľko záverečných pripomienok týkajúcich sa výsledku, ktorý majú členské štáty dosiahnuť podľa článku 8. Uvediem aj niekoľko praktických pripomienok v súvislosti s dôležitosťou prostriedkov zvolených členskými štátmi, ktoré sú uvedený výsledok skutočne schopné dosiahnuť.
A – Určenie relevantných právnych predpisov a ustanovení EÚ
1. Relevantné sekundárne právo EÚ
32.
Žalobca sa vo svojich pripomienkach odvoláva na smernicu 2003/41. Zameriava sa najmä na požiadavku uvedenú v článku 8 tejto smernice, podľa ktorej musia členské štáty zabezpečiť právne oddelenie zamestnávateľa (
10
) a dôchodkového fondu, aby bol majetok dôchodkového fondu chránený v prípade bankrotu alebo platobnej neschopnosti zamestnávateľa.
33.
Oddelenie zamestnávateľa a dôchodkového fondu síce určitým spôsobom prispieva k ochrane dôchodkových nárokov zamestnancov, samo osebe však nepostačuje na zodpovedanie otázky v prejednávanej veci. (
11
) Existencia právneho oddelenia dôchodkového fondu od zamestnávateľa nerieši problém, ktorý vznikne, keď zamestnávateľ v skutočnosti nepoukáže dôchodkové príspevky zamestnancov dôchodkovému fondu, pokiaľ sa požiadavka právneho oddelenia zamestnávateľa a dôchodkového fondu nevykladá pomerne extrémne ako požiadavka okamžitého a automatického oddelenia ich majetku. Taký extrémny výklad nevyplýva zo znenia článku 8 smernice 2003/41. Domnievam sa preto, že oddelenie zamestnávateľa od dôchodkového fondu má význam, len pokiaľ sa peniaze skutočne nachádzajú v dôchodkovom fonde.
34.
Zdôrazňujú to skutkové okolnosti prejednávanej veci. Zdá sa, že požiadavka právneho oddelenia dlžníka (zamestnávateľ) a fondu Hamburger Pensionskasse na účely ochrany majetku fondu je splnená. Peniaze, ktoré sa skutočne nachádzajú vo fonde Hamburger Pensionskasse, sú chránené pred konkurzným konaním týkajúcim sa majetku zamestnávateľa. (
12
) Treba však odpovedať na otázku, čo sa stane s peniazmi, ktoré sú stále u zamestnávateľa, hoci mali byť poukázané dôchodkovému fondu.
35.
Rovnako ako vnútroštátny súd sa tak domnievam, že smernica 2003/41 má obmedzený význam pri riešení praktického problému prejednávanej veci. Problém je potrebné náležite preskúmať v zmysle smernice 2008/94.
2. Relevantné ustanovenia smernice 2008/94
36.
Komisia vo svojich písomných pripomienkach okrem iného uvádza tvrdenie, že relevantným ustanovením pre prejednávanú vec je článok 3 smernice 2008/94, a nie článok 8. Komisia síce z tohto tvrdenia vychádzala na pojednávaní, podobné tvrdenie však na pojednávaní uviedol aj žalovaný a nemecká vláda. Považujem preto za potrebné vymedziť hranice medzi článkom 3 a článkom 8 smernice vo všeobecnosti a následne na základe nich určiť, ktoré z týchto ustanovení sa vzťahuje na prejednávanú vec.
a) Hranica medzi článkom 3 a článkom 8 smernice 2008/94
37.
Články 3 a 8 sa podľa môjho názoru do určitej miery prekrývajú. Oba články stanovujú doplnkové formy ochrany. Ako uviedla Komisia na pojednávaní, môžu sa uplatňovať súbežne.
38.
V článku 6 smernice 2008/94 sa uvádza, že členský štát môže stanoviť, že povinnosti záručných inštitúcií sa nebudú vzťahovať na príspevky splatné v rámci zákonných alebo doplnkových dôchodkových fondov. Znamená to, že ak to členský štát nevylúči, dôchodkové príspevky v zásade patria do pôsobnosti článku 3.
39.
Článok 8 sa zaoberá záujmami zamestnancov, pokiaľ ide o ich nároky na dávky v starobe v rámci doplnkových dôchodkových systémov. Logicky platí, že dôchodkovými príspevkami sa v konečnom dôsledku financujú budúce dôchodkové nároky zamestnanca. Existuje preto prirodzená väzba medzi článkami 3 a 8.
40.
Zdá sa však, že účel a ciele článkov 3 a 8 sú mierne odlišné. Ich pôsobnosť a obsah ako také nie sú úplne vzájomne zameniteľné. Vysvetľuje sa tým napokon, prečo nie je v smernici použitý len jeden článok, ale dve samostatné ustanovenia, a prečo sú články 3 a 8 súčasťou odlišných kapitol smernice. Medzi týmito dvoma ustanoveniami sú nasledujúce rozdiely:
41.
Po prvé článok 3 má prostredníctvom nezávislej záručnej inštitúcie zaručiť výplatu neuspokojených nárokov zamestnancov vyplývajúcich z pracovnoprávnych vzťahov. Jedným z takých nárokov môže byť nárok na dôchodkové príspevky zrazené zo mzdy zamestnanca, ktoré mal zamestnávateľ odviesť do dôchodkového fondu. Je to zjavné zo znenia článku 6, z ktorého, ako som vysvetlil v bode 38 týchto návrhov, vyplýva, že článok 3 sa v zásade vzťahuje na dôchodkové príspevky. Článok 3 však odkazuje na „neuspokojené nároky“ vo všeobecnosti. Zahŕňa teda rôzne iné nároky na odmenu vyplývajúce z pracovných pomerov, akým je odstupné (pokiaľ ho vnútroštátne právo upravuje) a mzdy, nielen dôchodkové príspevky.
42.
Na druhej strane článok 8 má užšiu vecnú pôsobnosť. Vecná pôsobnosť článku 8 je na rozdiel od článku 3 obmedzená na doplnkové dôchodkové fondy v protiklade k neuspokojeným nárokom vo všeobecnosti.
43.
Po druhé článok 3 v podstate zaručuje, aby zamestnanci dostali to, čo už zarobili. Je to zjavné z výrazu „neuspokojené nároky“, ktorý naznačuje, že nároky, na ktoré sa vzťahuje, vznikli v minulosti, keď pracovný pomer trval, a ešte neboli vyrovnané.
44.
Naopak, článok 8 sa zameriava na iné časové hľadisko. Stanovuje pre členské štáty povinnosť zabezpečiť ochranu záujmov zamestnancov vo vzťahu k „okamžitý[m] alebo budúci[m] nárok[om] na dávky v starobe“ v rámci doplnkových dôchodkových systémov. Použitie výrazov „okamžitý“ a „budúci“ naznačuje, že článok 8 sa týka nárokov, ktoré vznikajú v súčasnosti alebo vzniknú v budúcnosti. (
13
)
45.
Po tretie ciele článkov 3 a 8 sa majú dosiahnuť odlišnými spôsobmi. Zatiaľ čo článok 3 sa má vykonávať prostredníctvom uskutočňovania platieb zamestnancom, článok 8 umožňuje členským štátom prijať „potrebné opatrenia“, avšak nestanovuje, o aké opatrenia ide. Možno ho vykonávať mnohými spôsobmi, nielen uskutočňovaním platieb zamestnancom. (
14
)
46.
Po štvrté a nakoniec záujmy chránené článkom 3 a článkom 8 sú odlišné. Článok 3 zjavne rieši krátkodobý „šok“, ktorý utrpí zamestnanec v prípade platobnej neschopnosti svojho zamestnávateľa. Naznačuje to stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru k návrhu Komisie smernice 80/987, v ktorom výbor poukazuje na skutočnosť, že počas konkurzného konania vyhláseného na majetok zamestnávateľa „pracovníci potrebujú súrne pokryť svoje každodenné výdavky a výdavky svojich rodín“. (
15
) Podobne generálna advokátka Kokott vo veci Robins tiež uznala, že nevyplatenie miezd v zmysle článku 3 trvá väčšinou pomerne „krátku dobu“ a zamestnanci „na to môžu… relatívne rýchlo reagovať“. (
16
)
47.
Na druhej strane článok 8 má chrániť dlhodobé dôchodkové nároky zamestnancov. Správa Komisie o preberaní smernice Rady 80/987/ES potvrdzuje tento rozdiel medzi článkami 3 a 8 konštatovaním, že v článku 8 „už nejde o zaručenie odmeny, ale nároku na dávky v starobe“. (
17
) Ako uviedla generálna advokátka Kokott vo veci Robins, „zníženie dôchodkových nárokov sa prejavuje po celý čas poberania dôchodku“ (
18
) a je nepravdepodobné, že zamestnanec by bol v takej pozícii, aby mohol niečo urobiť na vyrovnanie tohto nedostatku. (
19
) Preto len vrátenie dôchodkových „príspevkov“ v zmysle článkov 6 a 3 smernice nepostačuje na dosiahnutie ochrany „nárokov“ podľa článku 8, lebo „nezaručuje zodpovednosť za vyplácanie aktuálnych alebo budúcich dávok“ z dlhodobého hľadiska. (
20
)
b) Ustanovenia relevantné pre prejednávanú vec
48.
Napriek určitým rozdielom medzi článkami 3 a 8, pokiaľ ide o ich pôsobnosť, koncepciu a zameranie, ako som uviedol v predchádzajúcej časti, zároveň ochotne uznávam, že na vec sa môžu vzťahovať obe tieto ustanovenia súčasne. Platí to práve v prípade dôchodkových príspevkov, ktoré možno označiť za „neuspokojené nároky“ v zmysle článku 3, ale zároveň v konečnom dôsledku financujú okamžité a budúce nároky na dávky v starobe v rámci doplnkových dôchodkových systémov v zmysle článku 8.
49.
Preto sa domnievam, že prejednávaná vec patrí do pôsobnosti článku 3 aj článku 8 smernice 2008/94. Keďže Nemecko sa zjavne nerozhodlo vyňať podľa článku 6 smernice dôchodkové príspevky z povinností svojich záručných inštitúcií zriadených v súlade s článkom 3, žalobca má nárok na zaplatenie svojich splatných dôchodkových príspevkov za obdobie stanovené v nemeckom zákone, ktorým sa vykonávajú články 3 až 5. (
21
) Podľa nemeckého zákona, na ktorý sa nemecká vláda odvoláva vo svojej písomnej odpovedi na otázku položenú Súdnym dvorom, ide o obdobie troch mesiacov.
50.
Okrem toho keďže v prejednávanej veci ide o doplnkový dôchodkový fond, ktorý nemal dostatočné finančné krytie v dôsledku toho, že zamestnávateľ fondu nepoukázal príspevky žalobcu, bude dotknutý záujem žalobcu v súvislosti s jeho budúcimi dôchodkovými nárokmi, a teda vec patrí do pôsobnosti článku 8. Skutočnosť, že nedostatočné finančné krytie dôchodkového fondu patrí do pôsobnosti článku 8 smernice, už Súdny dvor potvrdil vo veci Hogan. (
22
)
51.
Chápem to tak, že žalobca v prejednávanej veci už dostal zaplatené vrátane dôchodkových príspevkov za tri mesiace predchádzajúce začatiu konkurzného konania voči dlžníkovi na základe nemeckého zákona, ktorým sa vykonávajú články 3 až 5 smernice. (
23
) Dlžník v prejednávanej veci však nezaplatil dôchodkové príspevky žalobcu jeho dôchodkovému fondu za obdobie deviatich mesiacov. Ide teda o to, či má ochrana okamžitých a budúcich dôchodkových nárokov priznaná článkom 8 nejaký vplyv alebo význam pre zvyšných šesť mesiacov nezaplatených dôchodkových príspevkov žalobcu. Touto otázkou sa budem zaoberať v zostávajúcej časti týchto návrhov.
B – Odpoveď na konkrétnu otázku položenú vnútroštátnym súdom
52.
Vnútroštátny súd sa pýta, či si článok 8 smernice 2008/94 v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa vyžaduje, aby boli sumy, ktoré zamestnávateľ zrazil zo mzdy zamestnanca na účely vloženia do doplnkového dôchodkového fondu, avšak v skutočnosti ich nepreviedol na osobitný účet, vyňaté z konkurzného konania týkajúceho sa majetku zamestnávateľa. Inými slovami, ide o to, či je pôsobnosť článku 8 taká široká, že si vyžaduje zmenu alebo vylúčenie uplatnenia príslušných ustanovení vnútroštátnej právnej úpravy platobnej neschopnosti, ktorá nestanovuje osobitné pravidlá týkajúce sa tejto konkrétnej situácie.
53.
Moja stručná odpoveď na túto konkrétnu otázku je „nie“. Je s ňou však spojená spresňujúca výhrada. Hlavný dôvod zápornej odpovede je jednoduchý: považujem za ťažké vykladať taký nástroj minimálnej harmonizácie, akým je smernica 2008/94, a najmä také úmyselne nepresné ustanovenie tejto smernice, akým je článok 8 (ktorý ponecháva členským štátom značnú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o prostriedky, ktorými sa má vykonávať), spôsobom, ktorý si skutočne vyžaduje zaviesť do právneho poriadku členského štátu také veľmi špecifické ustanovenie, akým je ustanovenie požadujúce vyňatie nezaplatených dôchodkových príspevkov z konkurzného konania týkajúceho sa majetku zamestnávateľa.
1. Smernica 2008/94 je nástrojom minimálnej harmonizácie
54.
Smernica 2008/94 sa dá sotva považovať za všeliek na všetky negatívne účinky platobnej neschopnosti zamestnávateľa na zamestnancov. Stanovuje len minimálne štandardy EÚ, pod ktoré nesmie klesnúť ochrana zamestnancov priznaná členskými štátmi, avšak nad ich rámec môžu členské štáty prijímať právne úpravy, aké považujú za vhodné. (
24
)
55.
Potvrdzujú to dve ustanovenia smernice. Po prvé odôvodnenie 3 smernice 2008/94 jasne stanovuje, že jej cieľom je „zaručiť… minimálny stupeň ochrany“ pre zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa. Ďalej uvádza, že treba prihliadať na „potrebu vyváženého hospodárskeho a sociálneho rozvoja Spoločenstva“.
56.
Po druhé článok 11 smernice 2008/94 stanovuje, že smernica nemá vplyv na možnosť členských štátov uplatňovať alebo prijímať zákony, iné právne predpisy alebo správne opatrenia, ktoré sú pre zamestnancov výhodnejšie. Inými slovami, smernica 2008/94 stanovuje minimálny stupeň ochrany zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, nad rámec ktorého môžu členské štáty túto ochranu budovať alebo rozširovať podľa vlastného uváženia. (
25
) Potvrdzuje to pôvodný návrh smernice 80/987 z dielne Komisie a správa Komisie o preberaní smernice Rady 80/987. Oba tieto dokumenty v súvislosti s (terajším) článkom 11 smernice 2008/94 uvádzajú, že tento článok je dôkazom skutočnosti, že smernica stanovuje len minimálnu ochranu zamestnancov. (
26
)
57.
Skutočnosť, že smernica je nástrojom minimálnej harmonizácie, znamená, že ustanovenia smernice nemožno vykladať príliš normatívnym spôsobom. Namiesto toho si výklad smernice 2008/94 vyžaduje vyvážený prístup odrážajúci minimálnu ochranu zamestnancov, ktorú sa usiluje dosiahnuť. S prihliadnutím na túto skutočnosť sa teraz budem zaoberať výkladom samotného článku 8.
2. Nepresná formulácia článku 8 smernice 2008/94
58.
Článok 8 je formulovaný zvlášť nejasným spôsobom. Ukladá členským štátom povinnosť dosiahnuť určitý výsledok: zabezpečiť ochranu záujmov zamestnancov, pokiaľ ide o práva, ktoré im priznávajú okamžitý alebo budúci nárok na dávky v starobe. Je však pozoruhodné, že uvedené ustanovenie neupravuje spôsob, akým má byť táto ochrana zaručená.
59.
Zdá sa, že ide o úmyselný krok normotvorcu, ako vyplýva z travaux préparatoires k smernici 2008/94 a jej predchodcovi smernici 80/987. Pôvodná smernica 80/987 bola jednou z troch smerníc prijatých v rámci akčného programu v sociálnej oblasti v rokoch 1974 až 1976, ktoré boli zamerané na riešenie sociálnych následkov reštrukturalizácie podnikov spôsobenej nárastom hospodárskej súťaže po odstránení prekážok obchodu. Ďalšími dvoma smernicami boli smernica 77/187/EHS o právach zamestnancov pri prevode podnikov (
27
) (teraz smernica 2001/23/ES (
28
)) a smernica 75/129/EHS o kolektívnom prepúšťaní (
29
).
60.
Všetky tri smernice sú súčasťou toho istého legislatívneho balíka. Štúdium smerníc 77/187 a 75/129 preto poskytuje užitočné informácie o súvislostiach, pokiaľ ide o výklad smernice 80/987 a teraz smernice 2008/94.
61.
Návrh smernice 80/987 z dielne Komisie v súvislosti s (terajším) článkom 8 smernice 2008/94 osobitne odkazuje na smernicu 77/187. Komisia uvádza, že článok 8 pokračuje v riešení toho istého problému, ktoré už bolo prijaté v smernici 77/187 o prevode podnikov. (
30
) Znenie článku 8 smernice 80/987 je totiž takmer totožné so znením článku 3 ods. 3 smernice 77/187 [teraz článok 3 ods. 4 písm. b) smernice 2001/23].
62.
Komisia pri prijímaní smernice 77/187 upustila od svojho pôvodného pokusu o harmonizovanú úpravu prevodu doplnkových dôchodkových nárokov v rámci článku 3. Ako dôvod uviedla: „Požiadavky, formy a povaha [dôchodkových] záväzkov sa líšia do tej miery a spôsoby ich usporiadania sú natoľko odlišné, že nie je možné stanoviť v smernici osobitné pravidlá Spoločenstva. Také pravidlá nie sú potrebné ani na dosiahnutie cieľov smernice. Z tohto dôvodu navrhovaná smernica stanovuje len to, že členské štáty musia zabezpečiť, aby zamestnanci neprišli o svoje práva, a ponecháva im možnosť voľby spôsobov a prostriedkov.“ (
31
)
63.
Vyplýva z toho, že Komisia ponechala členským štátom širokú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide o prostriedky ochrany nárokov zamestnancov v rámci doplnkových dôchodkových systémov v zmysle smernice 77/187. Ten istý prístup bol prijatý v súvislosti s článkom 8 smernice 80/987 (teraz článok 8 smernice 2008/94).
64.
Tento záver potvrdzuje aj zmena znenia článku 8 smernice 80/987. V návrhu Komisie bolo pôvodne uvedené, že „členské štáty prijmú potrebné opatrenia…“. (
32
) Rada toto znenie následne pozmenila a konečná verzia smernice 80/987 stanovuje, že „členské štáty zabezpečia, aby sa prijali potrebné opatrenia…“. Členské štáty tým zjavne získavajú ešte širšiu škálu možností na dosiahnutie ochrany dôchodkových systémov zamestnancov. (
33
) Podľa posledného znenia napríklad nemusia samy prijímať opatrenia, ale môžu o ich prijatie požiadať iný orgán alebo dokonca zamestnávateľa. (
34
)
65.
Súdny dvor nakoniec tiež uznal „širokú mieru voľnej úvahy“, ktorú článok 8 ponecháva členským štátom pri určovaní prostriedkov na dosiahnutie cieľa článku 8. (
35
)
3. Predbežný záver
66.
Súhrnne možno uviesť, že smernica 2008/94 je nástrojom minimálnej harmonizácie. Článok 8 je formulovaný zvlášť široko a úmyselne členským štátom ponecháva „širokú mieru voľnej úvahy“. Z týchto dôvodov si nemyslím, že Súdny dvor by mal predpísať konkrétne prostriedky, ktorými majú členské štáty dosiahnuť cieľ článku 8.
67.
Členský štát sa môže určite rozhodnúť, že dosiahne cieľ článku 8 zavedením povinnosti oddeliť dôchodkové príspevky od konkurzného konania, ako navrhuje žalobca v prejednávanej veci. Členský štát však nemá povinnosť urobiť to, pokiaľ zabezpečí ochranu priznanú článkom 8 iným spôsobom.
68.
Potvrdzuje to aj správa Komisie o preberaní smernice 80/987, v ktorej sú uvedené tieto príklady možných spôsobov dosiahnutia cieľa článku 8: zavedenie povinnosti zriadiť rezervný fond, dohľad nad investovaním, poistno‑matematický dohľad, nezávislosť fondu za každých okolností, poistenie atď. (
36
) Znamená to, že článok 8 možno plne vykonať použitím mnohých rozličných metód, nijaká z nich však nie je povinná.
69.
Táto odpoveď vnútroštátnemu súdu má aj praktický zmysel. Cieľom smernice 2008/94 nie je plná regulácia a zosúladenie vnútroštátnych právnych úprav v oblasti dôchodkov alebo platobnej neschopnosti. Konkurzné a dôchodkové právo je okrem toho na vnútroštátnej úrovni veľmi zložité a technické. Členské štáty si tak ponechávajú kontrolu nad spôsobom vedenia konkurzného konania a určovaním poradia veriteľov. (
37
) Výklad článku 8 v tom zmysle, že si vyžaduje vyňatie finančných prostriedkov s cieľom zaručiť dôchodkové príspevky zamestnancov, by pravdepodobne predstavoval významný zásah do spôsobu uprednostňovania veriteľov v konkurznom konaní v jednotlivých členských štátoch. (
38
) Nič nenaznačuje, že článok 8 alebo smernica 2008/94 by boli navrhnuté tak, aby mali také ďalekosiahle účinky. (
39
)
70.
Navrhujem teda, aby Súdny dvor odpovedal na konkrétnu prejudiciálnu otázku takto: článok 8 smernice 2008/94 si nevyžaduje, aby boli neuspokojené mzdové nároky, ktoré boli zamestnávateľovi prenechané do úschovy, aby ich k určitému dňu zaplatil dôchodkovému fondu, ktoré však tento zamestnávateľ nevložil na osobitný účet, vyňaté z konkurzného konania týkajúceho sa majetku zamestnávateľa.
C – Dodatok k článku 8
71.
Domnievam sa, že prejednávaná vec si okrem už poskytnutej odpovede na špecifickú a konkrétnu otázku položenú vnútroštátnym súdom zasluhuje niekoľko záverečných poznámok. Tieto poznámky sa týkajú zamýšľaného výsledku článku 8 a účinnosti metód, ktoré si členské štáty zvolili na dosiahnutie tohto výsledku.
1. Výsledok požadovaný článkom 8
72.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy týkajúce sa smernice 2008/94 ako nástroja minimálnej harmonizácie sa domnievam, že článok 8 si nevyžaduje, aby členské štáty poskytovali úplnú ochranu dôchodkových nárokov zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa. (
40
) Vzhľadom na genézu, znenie a výklad článku 8 Súdnym dvorom je jasné, že nie všetko je podľa tohto ustanovenia plne vymožiteľné.
73.
Domnievam sa však, že článok 8 stanovuje pre členské štáty zodpovednosť za zabezpečenie čo najvyššej ochrany záujmov zamestnancov v súvislosti s ich okamžitými alebo budúcimi dôchodkovými nárokmi rozumným a primeraným spôsobom a v rozumnej a primeranej výške.
74.
Nedá sa však abstraktne určiť, čo je rozumné a primerané. Veľký význam majú konkrétne súvislosti a skutkové okolnosti veci. V týchto návrhoch môžem uviesť všeobecné a ilustračné kritériá posudzovania rozumnej a primeranej povahy. Predmetom takého posúdenia môžu byť také aspekty, akým je suma, ktorou už zamestnanci prispeli do dôchodkového fondu, suma, o ktorú sa ich dôchodkové nároky znížia v dôsledku platobnej neschopnosti, dĺžka obdobia, počas ktorého bol dôchodkový fond nedostatočne finančne krytý, pravdepodobnosť, že zamestnanec si nájde nové zamestnanie a bude schopný ďalej prispievať do dôchodkového fondu.
75.
Vo veci Hogan Súdny dvor konštatoval, že členský štát je zodpovedný za ochranu najmenej 50 % hodnoty nadobudnutých nárokov zamestnanca na dávky v starobe. (
41
) Toto číslo zrejme netreba brať tak, že je vytesané do kameňa pre všetky potenciálne budúce prípady. Naopak, možno ho chápať ako určitú minimálnu hranicu, ku ktorej sa dospelo v konkrétnom kontexte danej veci.
76.
Uplatnenie týchto usmernení a posúdenie primeranosti a rozumnej výšky v prejednávanej veci je záležitosťou vnútroštátneho súdu. Podľa informácií poskytnutých Súdnemu dvoru sa zdá, že suma dôchodkových príspevkov, ktoré chýbajú v dôchodkovom fonde žalobcu, sa týka obdobia deviatich mesiacov. Nemecká vláda tvrdí, že poskytla žalobcovi kompenzáciu v plnej výške za tri z týchto mesiacov. Podľa tvrdení žalobcu sa jeho mesačné dôchodkové nároky znížia o 5 až 7 EUR mesačne v súvislosti s dobou dôchodkového poistenia siahajúcou (zrejme prinajmenšom) do roku 1996, keď žalobca začal pracovať u dlžníka. Na základe toho sa zdá, hoci vnútroštátny súd to ešte musí overiť, že žalobca sa nachádza nad minimálnou hranicou, ktorú Súdny dvor určil vo veci Hogan.
2. Účinnosť metód zvolených členskými štátmi
77.
Zdá sa, že hoci majú členské štáty veľkú mieru slobody, používajú na ochranu dôchodkových nárokov zamestnancov podľa článku 8 dve hlavné metódy. (
42
)
78.
Prvou metódou je zriadenie v podstate záručných inštitúcií, ktoré preberajú záväzky platobne neschopných zamestnávateľov vo vzťahu k dôchodkovým príspevkom ich zamestnancov. Druhá metóda spočíva v uplatňovaní prísneho právneho oddelenia majetku zamestnávateľa a majetku dôchodkového fondu a v zabezpečení primeraného majetku dôchodkového fondu.
79.
Na pojednávaní nemecká vláda uviedla, že Nemecko uplatňuje obe tieto metódy v závislosti od typu dôchodkového fondu, do ktorého zamestnanec vstúpil. Dôchodkový fond žalobcu v prejednávanej veci je „Pensionkasse“. Zdá sa, že podľa nemeckého práva je chránený druhou metódou. (
43
)
80.
Z dôvodov uvedených v bode 76 týchto návrhov sa zdá, že taká vec, akou je prejednávaná vec, sa nenachádza pod hranicou požiadaviek článku 8. V súvislosti s druhou metódou vo všeobecnosti však treba uviesť toto záverečné konštatovanie.
81.
Samotné oddelenie majetku zamestnávateľa a dôchodkového fondu nepostačuje na dosiahnutie cieľa článku 8. Naznačil som to vyššie v súvislosti so smernicou 2003/41, keď som poukázal na to, že oddelenie majetku zamestnávateľa a dôchodkového fondu samo osebe nerieši problém prejednávanej veci. Aj generálny advokát Lenz vo veci Komisia/Taliansko uviedol, že „ochrana obmedzená na nedotknuteľnosť fondov…, ktorá sa nezaoberá primeranosťou platieb do týchto fondov, je zjavne nedostatočná“. (
44
)
82.
Ak si chce členský štát riadne splniť svoje povinnosti, musí zabezpečiť, aby bol majetok dôchodkového fondu primeraný na plnenie jeho záväzkov a aby sa zabránilo opakovanému nedostatočnému finančnému krytiu v nezvládnuteľnej výške. (
45
) Vyžaduje si to prísny dohľad nad primeraným poistením dôchodkových fondov. Taký dohľad možno dosiahnuť rôznymi spôsobmi. Zamestnancom môže byť pravidelne (napríklad mesačne alebo štvrťročne) poskytnutý prístup k informáciám o platbách ich dôchodkových príspevkov do dôchodkového fondu. Ďalšou možnosťou je pravidelný verejný dohľad nad dôchodkovými fondmi zo strany samotného štátu alebo pozitívna povinnosť zamestnávateľa či dôchodkového fondu predkladať správy o platbách dôchodkových príspevkov.
83.
Súhrnne možno konštatovať, že členským štátom je ponechaná značná miera voľnej úvahy, pokiaľ ide o to, akým spôsobom si splnia svoju povinnosť vyplývajúcu z článku 8. Ak si však už určitý spôsob zvolia, musia danú metódu účinne dodržiavať a presadzovať. Jej presadzovanie musí zahŕňať pravidelný dohľad, ktorým sa predchádza prípadom závažného a dlhodobého nedostatočného finančného krytia.
84.
Na záver konštatujem, že článok 8 smernice 2008/94 si nevyžaduje, aby boli neuspokojené mzdové nároky, ktoré boli zamestnávateľovi prenechané do úschovy, aby ich k určitému dňu zaplatil dôchodkovému fondu, ktoré však tento zamestnávateľ nevložil na osobitný účet, vyňaté z konkurzného konania týkajúceho sa majetku zamestnávateľa. Zároveň však musí byť cieľ článku 8 primerane a účinne dosiahnutý inými prostriedkami.
V – Návrh
85.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázku, ktorú položil Hessisches Landesarbeitsgericht (Vyšší súd pre pracovnoprávne spory, Hesensko), takto:
Článok 8 smernice 2008/94 si nevyžaduje, aby boli neuspokojené mzdové nároky, ktoré boli zamestnávateľovi prenechané do úschovy, aby ich k určitému dňu zaplatil dôchodkovému fondu, ktoré však tento zamestnávateľ nevložil na osobitný účet, vyňaté z konkurzného konania týkajúceho sa majetku zamestnávateľa. Zároveň však musí byť cieľ článku 8 primerane a účinne dosiahnutý inými prostriedkami.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 22. októbra 2008 o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa (Ú. v. EÚ L 283, 2008, s. 36).
(
3
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/41/ES o činnostiach a dohľade nad inštitúciami zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 235, 2003, s. 10; Mim. vyd. 05/004, s. 350).
(
4
)	Nariadenie o platobnej neschopnosti z 5. októbra 1994 (BGBl. 1994 I, s. 2866), ktoré naposledy zmenil a doplnil § 16 zákona z 20. novembra 2015 (BGBl. 2015 I, s. 2010).
(
5
)	Kniha III zákonníka sociálneho zabezpečenia, § 1 zákona z 24. marca 1997, BGBl. 1997 I, s. 594, 595, naposledy zmenený a doplnený § 3zákona zo 3. marca 2016 (BGBl. 2016 I, s. 369).
(
6
)	Zákon o zamestnaneckom dôchodkovom zabezpečení z 19. decembra 1974 (BGBl. 1974 I, s. 3610), ktorý naposledy zmenil a doplnil § 1 zákona z 21. decembra 2015 (BGBl. 2015 I, s. 2553).
(
7
)	Ide síce o skutkovú otázku, ktorú musí vyriešiť vnútroštátny súd, ale pre jasnosť uvediem, že podľa môjho chápania zamestnávateľ nezaplatil príspevky za 9 mesiacov (t. j. od januára do septembra 2013). Žalobca si však uplatňuje nárok len na nezaplatené príspevky za 6 mesiacov. Dôvodom je to, že podľa písomnej odpovede nemeckej vlády na otázku Súdneho dvora dostal 3‑mesačnú kompenzáciu (vrátane nezaplatených dôchodkových príspevkov) za mesiace júl až september 2013 podľa § 165 zákonníka sociálneho zabezpečenia. Potvrdil to aj žalovaný na pojednávaní.
(
8
)	Konečná suma na základe pomerných výpočtov dôchodkových príspevkov žalobcu od januára do júna 2013, ako ju uvádza vnútroštátny súd.
(
9
)	V týchto návrhoch používam výrazy „dôchodkový fond“ a „dôchodkový systém“ ako synonymá a vo všeobecnom význame. Som si však vedomý toho, že v nemeckom práve má pojem „Pensionkasse“ (alebo v angličtine „pension fund“) osobitný právny význam. Ak neuvádzam inak, použitím týchto výrazov neoznačujem len tento typ fondu v nemeckom práve, ale všetky formy doplnkových dôchodkových systémov.
(
10
)	V článku 8 smernice 2003/41 je použitý výraz „sponzorujúci subjekt“. „Sponzorujúci subjekt“ je v článku 6 písm. c) vymedzený ako subjekt, ktorý zahŕňa „jednu alebo viac právnických alebo fyzických osôb alebo sa z nich skladá, ktorá koná ako zamestnávateľ alebo z pozície samostatne zárobkovo činnej osoby alebo ako kombinácia týchto dvoch a ktorá platí príspevky do inštitúcie na zamestnanecké dôchodkové zabezpečenie“. V týchto návrhoch používam kratší výraz „zamestnávateľ“, lebo ide o bezprostredne najrelevantnejší pojem pre prejednávanú vec v súvislosti so smernicou 2003/41.
(
11
)	Pozri tiež bod 81 a nasl. týchto návrhov.
(
12
)	Aj to musí v konečnom dôsledku potvrdiť vnútroštátny súd.
(
13
)	Potvrdzuje to aj správa Komisie o preberaní smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa (smernica 80/987 bola predchodcom smernice 2008/94, Ú. v. ES L 283, 1980, s. 23; Mim. vyd. 05/001, s. 217). Znenie článku 8 sa v smernici 2008/94 nezmenilo. Správa v súvislosti s článkom 8 uvádza, že jeho základným cieľom je „ochrana budúcich nárokov“ – KOM(95) 164 v konečnom znení, s. 48.
(
14
)	Pozri bod 67 a nasl. týchto návrhov.
(
15
)	Stanovisko k návrhu smernice Rady o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa ochrany zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa (Ú. v. ES C 105, 1979, s. 14, bod 1.3).
(
16
)	Návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Robins a i. (C‑278/05, EU:C:2006:476, bod 61).
(
17
)	Správa Komisie o preberaní smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(95) 164 v konečnom znení, s. 46.
(
18
)	Návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Robins a i. (C‑278/05, EU:C:2006:476, bod 65).
(
19
)	Ako totiž uvádza akademická literatúra, strata nárokov na zamestnanecký dôchodok môže byť pre mnohých zamestnancov najvážnejším následkom platobnej neschopnosti zamestnávateľa: WATSON: EU Social and Employment Law. OUP, 2014, s. 13.45.
(
20
)	Správa Komisie o preberaní smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(95) 164 v konečnom znení, s. 52, v súvislosti s gréckou právnou úpravou, ktorá zaručovala (prinajmenšom v čase vypracovania správy) len vrátenie príspevkov.
(
21
)	Ako uviedla nemecká vláda v písomnej odpovedi a na pojednávaní, ide o § 165 knihy III zákonníka sociálneho zabezpečenia.
(
22
)	Rozsudok z 25. apríla 2013, Hogan a i. (C‑398/11, EU:C:2013:272, body 37 až 40). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Lenz vo veci Komisia/Talianska republika (22/87, EU:C:1988:500, bod 49).
(
23
)	T. j. za mesiace júl až september 2013. Bolo to na základe § 165 knihy III zákonníka sociálneho zabezpečenia, ktorým sa, ako nemecká vláda potvrdila na pojednávaní, vykonáva článok 3 smernice 2008/94.
(
24
)	Pozri rozsudok z 25. januára 2007, Robins a i. (C‑278/05, EU:C:2007:56, bod 40) v súvislosti so smernicou 80/987, ktorá bola predchodcom smernice 2008/94. Pozri tiež rozsudky z 11. septembra 2003, Walcher (C‑201/01, bod 38), z 18. októbra 2001, Gharehveran (C‑441/99, bod 26), zo 14. júla 1998, Regeling (C‑125/97, bod 20), z 10. júla 1997, Maso a i. (C‑373/95, bod 56), z 19. novembra 1991, Andrea Francovich a Danila Bonifaci a i./Talianska republika (spojené veciC‑6/90 a C‑9/90, EU:C:1991:428, bod 3), a z 2. februára 1989, Komisia/Taliansko (C‑22/87, bod 23).
(
25
)	Pozri okrem iného rozsudky z 10. júla 2014, Julian Hernández a i. (C‑198/13, EU:C:2014:2055, body 44 a 45), a z 18. apríla 2013, Mustafa (C‑247/12, EU:C:2013:256, bod 42 a tam citovanú judikatúru).
(
26
)	Pozri návrh Komisie na prijatie smernice Rady o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa ochrany zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(78) 141 v konečnom znení, s. 7, a správu Komisie o preberaní smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(95) 164 v konečnom znení, s. 59.
(
27
)	Smernica Rady zo 14. februára 1977 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov v prípade prevodov podnikov, závodov alebo častí závodov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 61, 1977, s. 26).
(
28
)	Smernica Rady z 12. marca 2001 (Ú. v. ES L 82, 2001, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 98).
(
29
)	Smernica Rady zo 17. februára 1975 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa kolektívneho prepúšťania [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 48, 1975, s. 29).
(
30
)	Návrh Komisie na prijatie smernice Rady o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa ochrany zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(78) 141 v konečnom znení, s. 7.
(
31
)	Zmenený a doplnený návrh smernice Rady o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv a výhod zamestnancov v prípade fúzií, prevzatí a zlučovania podnikov, KOM(75) 429 v konečnom znení, s. 8.
(
32
)	Návrh Komisie na prijatie smernice Rady o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa ochrany zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(78) 141 v konečnom znení, článok 7 pôvodného návrhu.
(
33
)	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Lenz vo veci Komisia/Talianska republika (22/87, EU:C:1988:500, bod 50).
(
34
)	Pozri podobnú poznámku v rozsudku z 25. januára 2007, Robins a i. (C‑278/05, EU:C:2007:56, bod 37).
(
35
)	Pozri napríklad rozsudky z 25. januára 2007, Robins a i. (C‑278/05, EU:C:2007:56, bod 36), a z 25. apríla 2013, Hogan a i. (C‑398/11, EU:C:2013:272, bod 42).
(
36
)	Pozri tiež správu Komisie o preberaní smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(95) 164 v konečnom znení, s. 48.
(
37
)	Pozri podobnú poznámku, ktorú som uviedol vo svojich návrhoch prednesených vo veci ENEFI (C‑212/15, EU:C:2016:427, bod 28).
(
38
)	Napríklad s niektorými štátnymi zamestnancami sa bude zaobchádzať ako s prednostnými veriteľmi, ale až po zabezpečených veriteľoch.
(
39
)	Pozri odôvodnenie 9 smernice 2003/41.
(
40
)	Rozsudky z 25. januára 2007, Robins a i. (C‑278/05, EU:C:2007:56, bod 57), a z 25. apríla 2013, Hogan a i. (C‑398/11, EU:C:2013:272, body 43 a 51 a nasl.).
(
41
)	Rozsudok z 25. apríla 2013, Hogan a i. (C‑398/11, EU:C:2013:272, body 43 a 51 a nasl.).
(
42
)	Pozri vo všeobecnosti správu Komisie o preberaní smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, vzťahujúcich sa na ochranu zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, KOM(95) 164 v konečnom znení, s. 46 a nasl., a pracovný dokument útvarov Komisie o vykonávaní článku 8 a súvisiacich ustanovení smernice Rady 80/987 týkajúcich sa doplnkových podnikových alebo medzipodnikových dôchodkových systémov mimo vnútroštátnych zákonných systémov sociálneho zabezpečenia [SEK(2008) 475 v konečnom znení].
(
43
)	Ako potvrdila nemecká vláda na pojednávaní, okrem tejto metódy sa uplatňuje aj kompenzácia podľa § 165 knihy III zákonníka sociálneho zabezpečenia. Pokiaľ ide o ďalšie typy dôchodkových fondov, uplatní sa § 7 zákona o zlepšení zamestnaneckého dôchodkového zabezpečenia, ktorý predstavuje prvú metódu.
(
44
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Lenz vo veci Komisia/Taliansko (C‑22/87, EU:C:1988:500, bod 48).
(
45
)	Nedostatočné finančné krytie je dočasne prípustné podľa článku 16 smernice 2003/41, Komisia však uviedla, že ak členský štát povolí dočasné nedostatočné finančné krytie dôchodkových systémov, musí prijať ďalšie opatrenia na uspokojenie okamžitých a budúcich dôchodkových nárokov zamestnancov na dávky v starobe v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa: pracovný dokument útvarov Komisie o vykonávaní článku 8 a súvisiacich ustanovení smernice Rady 80/987 týkajúcich sa doplnkových podnikových alebo medzipodnikových dôchodkových systémov mimo vnútroštátnych zákonných systémov sociálneho zabezpečenia [SEK(2008) 475 v konečnom znení].