62020TJ0177_RES
Mål T‑177/20
Erwin Leo Himmel
mot
Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet
Tribunalens dom (tredje avdelningen) av den 2 juni 2021
”EU-varumärke – Invändningsförfarande – Ansökan om registrering som EU-ordmärke av ordmärket Hispano Suiza – Äldre EU-ordmärket HISPANO SUIZA – Relativt registreringshinder – Risk för förväxling – Artikel 8.1 b i förordning (EG) nr 207/2009 (nu artikel 8.1 b i förordning (EU) 2017/1001)”
EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Relativa registreringshinder – Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag – Risk för förväxling med det äldre varumärket – Bedömningskriterier
(Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b)
(se punkterna 38–42)
EU-varumärke – Definition och förvärv av EU-varumärke – Relativa registreringshinder – Invändning från innehavaren av ett identiskt eller liknande äldre varumärke som registrerats för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag – Likhet mellan de berörda varorna eller tjänsterna – Bedömningskriterier – Affärspraxis
(Rådets förordning nr 207/2009, artikel 8.1 b)
(se punkterna 44–46, 51–56 och 61)
Resumé
Gonzalo Andres Ramirez Monfort ingav, till Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO), en ansökan om registrering som EU-ordmärke av ordmärket Hispano Suiza för bilar. Erwin Leo Himmel framställde en invändning mot registrering av detta varumärke. Han grundade sig på att det fanns en risk för förväxling med hans äldre EU-ordmärke HISPANO SUIZA, som registrerats för urmakeri, kronometriska instrument samt kläder, fotbeklädnader och huvudbonader.
EUIPO avslog invändningen och Erwin Leo Himmel överklagade detta beslut till tribunalen.
I sin dom ogiltigförklarar tribunalen EUIPO:s beslut och anger närmare kriterier för bedömningen av varu- eller tjänsteslagslikheten i samband med artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009, (
1
) genom att slå fast att förekomsten av en affärspraxis kan utgöra ett relevant kriterium vid denna prövning.
Tribunalens bedömning
Tribunalen erinrar först om domen Canon, (
2
) i vilken det slås fast att, vid jämförelsen mellan de varor eller tjänster som avses med de motstående varumärkena, ska samtliga relevanta faktorer som är kännetecknande för förhållandet mellan dem beaktas. Dessa faktorer inbegriper särskilt varornas eller tjänsternas art, avsedda ändamål och användningsområde samt huruvida de konkurrerar med eller kompletterar varandra. Tribunalen understryker att denna uppräkning av kriterier inte är uttömmande och för övrigt har kompletterats, i tribunalens och domstolens praxis, genom tillägg av andra kriterier, däribland de aktuella varornas vanliga ursprung, deras distributionskanaler eller den omständigheten att säljfrämjande åtgärder för de motstående varorna säkerställs genom samma specialtidskrifter.
Enligt tribunalen är det således inte uteslutet att andra kriterier än dem som EUIPO angav i sitt beslut, nämligen de kriterier som fastställts i domen Canon, distributionskanalerna och att försäljningsställena varit identiska, kan vara relevanta vid bedömningen av varu- eller tjänsteslagslikheten i allmänhet liksom av likheten mellan de motstående varorna. Tribunalen konstaterar följaktligen att EUIPO gjorde en felaktig rättstillämpning genom att principiellt utesluta att bedöma likheten mellan de motstående varorna mot bakgrund av kriteriet affärspraxis. Tribunalen påpekar för övrigt att detta kriterium, särskilt den omständigheten att varorna och tjänsterna ofta saluförs tillsammans eller att konsumenterna anser att det är vanligt att varorna saluförs under samma varumärke, redan har beaktats i dess praxis vid bedömningen av varu- eller tjänsteslagslikheten.
Tribunalen konstaterar vidare att den omständigheten att ett kriterium anses vara relevant vid tillämpningen av artikel 8.5 i förordning nr 207/2009 inte nödvändigtvis innebär att det inte är det i samband med tillämpningen av artikel 8.1 b i samma förordning.
Tribunalen påpekar dessutom, för det första, att vart och ett av de kriterier som fastställts i rättspraxis, oberoende av huruvida det rör sig om ett av de ursprungliga kriterierna eller ett av de kriterier som lagts till, endast är ett kriterium bland andra, för det andra, att kriterierna är självständiga och, för det tredje, att likheten mellan de motstående varorna eller tjänsterna kan grundas på ett enda av dessa kriterier. (
3
) Dessutom, även om EUIPO är skyldig att beakta samtliga relevanta faktorer som är kännetecknande för förhållandet mellan de berörda varorna, behöver den inte beakta omständigheter som inte är relevanta för förhållandet mellan dem.
Mot bakgrund av det ovan anförda finner tribunalen att förekomsten av en viss affärspraxis kan utgöra ett relevant kriterium vid prövningen av varu- eller tjänsteslagslikheten i samband med artikel 8.1 b i förordning nr 207/2009.
Eftersom EUIPO inte gjorde en prövning av relevansen och av inverkan av kriteriet affärspraxis vid bedömningen av likheten mellan de aktuella varorna, konstaterar tribunalen att denna inte kan avgöra frågan. På grund av denna felaktiga rättstillämpning som EUIPO gjort sig skyldig till och på grund av bristande motivering i det överklagade beslutet vad gäller beaktandet av varornas vanliga ursprung och distributionskanaler ogiltigförklarar tribunalen detta beslut.
(
1
)	Rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om EU‑varumärken (EUT L 78, 2009, s. 1), i ändrad lydelse.
(
2
)	Se dom av den 29 september 1998, Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, punkt 23).
(
3
)	Med beaktande av domen av den 21 januari 2016, Hesse/harmoniseringskontoret (C-50/15 P, EU:C:2016:34, punkt 23).