Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
DEAN SPIELMANN
föredraget den 19 mars 2026(1)
Mål C‑159/25 [Rowicz] (i)
B.Ż.,
V. sp. z o.o.
mot
T. SA,
Ł.W.
(begäran om förhandsavgörande från Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa, Polen))
” Begäran om förhandsavgörande – Medlemsstater – Skyldigheter – Fastställande av de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Iakttagande av principen om domstolarnas oavhängighet – Oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag – Tilldelning av mål till domare – Rättsstridig dömande sammansättning – Principen om att den dömande sammansättningen inte får ändras – System för artificiell intelligens ”
Inledning
1.        I förevarande mål har EU-domstolen att pröva en begäran om förhandsavgörande från Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa, Polen), vilken är i linje med de mål i vilka EU-domstolen har preciserat räckvidden av artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). I detta mål har EU-domstolen ännu en gång att bedöma garantierna för utövandet av domarämbetet i de nationella rättsordningarna, i synnerhet de som säkerställer oavhängiga och opartiska domstolar samt iakttagande av kravet på en domstol som har inrättats enligt lag.
2.        Begäran om förhandsavgörande avser närmare bestämt en nationell metod för att organisera domstolsväsendet som kan påverka dessa garantier, vilken innebär att en domare, om än med samtycke, har skilts från de mål som hon har tilldelats och att de målen har omfördelats till en annan domare. EU-domstolen har således i synnerhet ombetts uttala sig om huruvida en mekanism som grundar sig på en omfördelning som görs med hjälp av ett automatiskt system för slumpmässig fördelning är förenlig med de krav som följer av unionsrätten och om huruvida villkoren för att en sådan åtgärd ska kunna anses grunda sig på regler som är tillräckligt klara, förutsebara och lämpliga för att skingra allt rimligt tvivel, från enskilda rättssubjekts sida, om att den domare som har att pröva deras sak inte låter sig påverkas av yttre eller interna omständigheter i sitt avgörande.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
3.        I artikel 3 led 1 i förordning (EU) 2024/1689 om harmoniserade regler för artificiell intelligens(2) definieras begreppet ”AI‑system” som ”ett maskinbaserat system som är utformat för att fungera med varierande grad av autonomi och som kan uppvisa anpassningsförmåga efter införande och som, för uttryckliga eller underförstådda mål, drar slutsatser härledda från den indata det tar emot, om hur utdata såsom förutsägelser, innehåll, rekommendationer eller beslut som kan påverka fysiska eller virtuella miljöer ska genereras”.
Polsk rätt
Lagen om allmänna domstolars organisation
4.        Enligt artikel 41 § 1 i ustawa Prawo o ustroju sądów powszechnych (lagen om allmänna domstolars organisation) av den 27 juli 2001, i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet(3) (nedan kallad lagen om allmänna domstolars organisation), ska justitieministern, efter samråd med Krajowa Rada Sądownictwa (Nationella domstolsrådet, Polen), fastställa de allmänna domstolarnas rättegångsregler, inbegripet metoderna för fördelning av mål, genom en förordning.
5.        I artikel 47a § 1 i lagen om allmänna domstolars organisation föreskrivs följande:
”Mål ska slumpmässigt tilldelas domare och biträdande domare efter olika kategorier av mål, såvida inte målet tilldelas en jourhavande domare.”
6.        Artikel 47b i den lagen har följande lydelse:
”§ 1.      Domstolens sammansättning får endast ändras i fall där det är omöjligt för domstolen att pröva målet i dess nuvarande sammansättning eller där det föreligger ett varaktigt hinder för att pröva målet. Bestämmelserna i artikel 47a ska gälla i tillämpliga delar.
…
§ 4.      En ändring av den ort där domaren tjänstgör eller den omständigheten att denne förordnas att tjänstgöra vid en annan domstol samt att förordnandet avslutas ska inte utgöra hinder för utförande av [process]ledande åtgärder i mål som tilldelats på domarens nuvarande tjänstgöringsort eller på den ort där vederbörande för närvarande utför sina arbetsuppgifter, fram till dess att de målen har avslutats.
§ 5.      Domarkollegiet vid den domstol inom vars domkrets domarens nya tjänstgöringsort eller orten för dennes förordnande är belägen får, på domarens begäran eller ex officio, befria domaren från sina skyldigheter att handlägga samtliga eller vissa av målen, bland annat på grund av det betydande avståndet mellan den domstolen och domarens nya tjänstgöringsort eller orten för dennes förordnande, och med beaktande av hur långt målens handläggning framskridit. Innan ett beslut antas ska domarkollegiet rådfråga ordförandena för de behöriga domstolarna.
§ 6.      Bestämmelserna i punkterna 4 och 5 ska gälla i tillämpliga delar vid omplacering till en annan avdelning vid samma domstol och vid utnämning till domare vid en högre instans.”
7.        I artikel 89 i nämnda lag föreskrivs följande:
”§ 1.      Domaren ska inge anspråk, inlagor och klagomål med avseende på utövandet av domarämbetet enbart till sin närmaste överordnade. Domaren får inte vända sig till institutioner eller till utomstående personer i sådana ärenden eller gå ut med dem offentligt.
§ 2.      I händelse av en anställningstvist kan domaren överklaga till domstol.
…”
Rättegångsreglerna från år 2019
8.        I 2 § 16 rozporządzenie Ministra Sprawiedliwości – Regulamin urzędowania sądów powszechnych (justitieministerns förordning om rättegångsregler för de allmänna domstolarna) av den 18 juni 2019(4) (nedan kallade rättegångsreglerna från år 2019) ges följande definition:
”system Losowego Przydziału Spraw [system för slumpmässig fördelning av mål (nedan kallat SLPS)]: IT‑system för slumpmässig fördelning av mål och domstolsuppgifter med hjälp av en slumpvalsgenerator”.
9.        I 43 § 1 i rättegångsreglerna från år 2019 föreskrivs följande:
”Målen ska slumpmässigt tilldelas domare i egenskap av referenter, i enlighet med omfördelningen av arbetsuppgifterna, genom [SLPS] separat för varje register, förteckning eller annan registeranordning, såvida inte andra tilldelningsregler föreskrivs i denna förordning. Mål ska inte fördelas genom [SLPS] om en ensamdomare deltar i fördelningen av en viss typ av mål.”
10.      I 49 § i rättegångsreglerna från år 2019 föreskrivs följande:
”1.      Slumpmässigt tilldelade mål ska registreras i [SLPS] inom tre arbetsdagar från och med den dag då de inkom till domstolen, såvida inte målet tilldelas efter det att brister har avhjälpts.
2.      Ordföranden för en avdelning kan, i vissa registreringsförfaranden eller vissa kategorier av mål, skjuta upp tilldelningen av målen om vissa domare är frånvarande under en kort tid, fram till dess att domarna har kommit tillbaka.
…”
11.      I 55 § i rättegångsreglerna från år 2019föreskrivs följande:
”1.      En viss typ av mål kan endast tilldelas vissa domare, som kan tilldelas en högre procentandel av dessa mål, och för andra mål kan det för omfördelningen av arbetsuppgifterna föreskrivas en lägre koefficient eller att de målen ska undantas från tilldelningen (specialisering).
2.      Domarna vid den eller de avdelningar som avses i 77 § 2 ska underrättas om förslaget till omfördelning av arbetsuppgifterna eller om en ändring därav, i den mån förslaget innebär att en specialisering införs eller ändras. För att en ny omfördelning av arbetsuppgifterna ska kunna fastställas krävs att domaren samtycker till sin specialisering och att mindre än 85 procent
av domarna invänder inom 14 dagar från och med den dag då domarna underrättas om förslaget.
…”
12.      I 62 § i rättegångsreglerna från år 2019 föreskrivs följande:
”1.      Till följd av ett beslut som leder till byte av avdelning eller tjänstgöringsort kan en referent, till och med före omplaceringen, tilldelas mål vid den nya avdelningen, samtidigt som tilldelningen av mål upphör vid den avdelning vid vilken referenten har tjänstgjort fram till dess. Ordföranden för den domstol vid vilken den nya avdelningen är belägen ska fastställa det datum då mål ska börja tilldelas vid den avdelningen och tilldelningen vid den tidigare avdelningen ska upphöra. Tidsfristerna i de mål som tilldelas ska fastställas av avdelningens ordförande i samråd med referenten.
2.      Om referentens arbetsbörda så kräver, kan datumet för när mål ska börja tilldelas vid avdelningen infalla efter eller före det datum då tilldelningen ska upphöra vid den avdelning vid vilken referenten har tjänstgjort fram till dess.
…”
13.      I 66 § i rättegångsreglerna från år 2019 föreskrivs följande:
”1.      För det fall mål som har tilldelats en referent omfördelas, ska målen omfördelas enligt de allmänna reglerna. Frånvarande domare vars mål inte har omfördelats ska delta i tilldelningen.
2.      Mål som redan har registrerats kan omfördelas slumpmässigt på grundval av förhandlingsdatum.
…”
14.      I 68 § i rättegångsreglerna från år 2019 föreskrivs följande:
”1.      Vid omfördelning av arbetsuppgifterna för samtliga domare, biträdande domare och domstolstjänstemän ska följande beaktas:
1)      Tilldelningarna av mål till en eller flera avdelningar vid domstolen, och i händelse av tilldelning inom en avdelning till en viss enhet ska även tilldelningarna till den enheten beaktas.
2)      Koefficienten (i procent) för deltagande i fördelningen av de mål som kommer in till avdelningen, nämligen
a)      100 procent
– för en domare som uteslutande tjänstgör vid en avdelning, som inte är i aktiv tjänst och som inte har förordnats att tjänstgöra vid en annan enhet på grundval av artikel 77 eller 151a i lagen,
b)      minst 90 procent
– för en vice ordförande vid en avdelning med upp till 15 domare, för en enhetschef, för en pressekreterare vid en regional domstol inom vars domkrets det högsta antalet domartjänster understiger 300, för en medlingssamordnare vid en regional domstol inom vars domkrets antalet domartjänster understiger 300, för en biträdande ombudsman i disciplinärenden vid en appellationsdomstol eller regional domstol, för en ombudsman i disciplinärenden för domare vid allmänna domstolar, för en biträdande ombudsman i disciplinärenden för domare vid allmänna domstolar, för ordföranden vid en disciplindomstol och för en domare som ska ersätta en domare avgör mål som omfattas av Haagkonventionen,
c)      minst 80 procent
– för en domare som är ordförande vid en avdelning med upp till sju domare, för en pressekreterare vid en appellationsdomstol, för en pressekreterare vid en regional domstol inom vars domkrets det högsta antalet domartjänster inte understiger 300, för en domare som är ledamot av Krajowa Rada Sądownictwa [Nationella domstolsrådet] och för en domare som har förordnats att tjänstgöra vid Krajowa Rada Sądownictwas [Nationella domstolsrådet] kansli,
d)      minst 75 procent
– för en vice ordförande vid en avdelning med fler än 15 domare, för en medlingssamordnare vid en regional domstol inom vars domkrets antalet domartjänster inte understiger 300, för justitieministeriets ombudsman i disciplinärenden och för en domare som prövar mål som omfattas av Haagkonventionen,
e)      minst 60 procent
– för tillsynsdomaren,
f)      minst 50 procent
– för en domare som är ordförande eller vice ordförande vid en avdelning med mellan 8 och 20 domare,
g)      minst 30 procent
– för en domare som är domare eller vice ordförande vid en domstol och för en domare som är ordförande vid en avdelning med mer än 20 domare,
h)      minst 15 procent
– för en domare som har förordnats att tjänstgöra som chefsspecialist vid Nationella domar- och åklagarskolan eller att hålla utbildningskurser vid Nationella domar- och åklagarskolan, och
i)      minst 10 procent
– för en domare som har förordnats att tjänstgöra som direktör eller biträdande direktör vid Nationella domar- och åklagarskolan eller som chef för en avdelning eller enhet vid Nationella domar- och åklagarskolan.
2.      För det fall flera koefficienter (procentsatser) tillämpas för deltagande i fördelningen av de mål som inkommer till en avdelning för en viss domare, ska den lägsta koefficienten (procentsatsen) beaktas.
…”
15.      I 74 § 1 i rättegångsreglerna från år 2019 föreskrivs följande:
”En utskrift av lottningsrapporten ska läggas till akten i de mål som tilldelas genom [SLPS]. I övriga fall ska avdelningsordföranden utfärda ett föreläggande om tilldelning, såvida inte målet har tilldelats med hjälp av ett annat IT‑verktyg.”
Målet vid den nationella domstolen, tolkningsfrågan och förfarandet vid domstolen
16.      Den 13 och den 14 juni 2024 registrerades två överklaganden (nedan kallade de aktuella överklagandena) vid le Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa). Överklagandena avsåg de domar som hade meddelats i första instans i tvister som rörde begäranden om betalning vid handelstransaktioner, i den mening som avses i direktiv 2011/7/EU om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner.(5)
17.      Domare JD, som då tillhörde avdelning XXIII vid den domstolen, utsågs slumpmässigt, den 17 respektive den 18 juni 2024, för att pröva de överklagandena med hjälp av SLPS, som är ett IT‑verktyg som baseras på en slumpvalsgenerator.
18.      Genom beslut av den 30 oktober 2024, vilket meddelades av kollegiet vid Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa), skiljdes domare JD, som under tiden hade omplacerats till en annan avdelning vid den domstolen, på sin begäran från 100 mål som hon hade tilldelats under år 2024, däribland de två aktuella överklagandena. I det beslutet fastställde kollegiet dessutom andra mål som domare JD skulle slutföra. Ingen motivering lämnades i det beslutet.
19.      Till följd av ett beslut som ordföranden för avdelning XXIII vid Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa) meddelade den 10 januari 2025, omfördelades dessa 100 mål slumpmässigt till nya referenter med hjälp av SLPS den 13 januari 2025. 17 domare vid den avdelningen berördes av den lottning som gjordes genom systemet för den omfördelningen. Domare Aneta Łazarska tilldelades 56 av de 100 målen, däribland de två aktuella överklagandena. Andra domare tilldelades ett mer begränsat antal mål eller till och med inga mål alls.
20.      Domare Łazarskas överklagande av nämnda tilldelning ogillades av ordföranden vid Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa).
21.      Enligt domare Łazarska, som är hänskjutande domstol i egenskap av ensamdomare i de aktuella målen om överklagande, framstår det som oklart huruvida beslutet att skilja domare JD från de berörda målen, inbegripet de två aktuella överklagandena, samt omfördelningen av dem är i linje med artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan. Domare Łazarska vill således få klarhet i huruvida hon kan anses vara en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag, eftersom enligt hennes uppfattning bör tilldelningen av mål även ske genom ett transparent system, som grundar sig på objektiva kriterier som inte kan bli föremål för yttre påverkan.
22.      I synnerhet har den hänskjutande domstolen, för det första, erinrat om att i polsk rätt stadfästs principen om att den dömande sammansättningen inte får ändras, efter det att den har utsetts och under hela förfarandet, utom i lagstadgade fall där målet inte kan prövas eller där det föreligger ett bestående hinder. Någon sådan situation föreligger dock inte, vilket innebär att det inte finns något hinder mot att domare JD fortsätter att handlägga överklagandena.
23.      Den hänskjutande domstolen har preciserat i det avseendet att beslutet om att skilja domare JD från målen inte fattades på grund av sjukdom, omplacering till en annan domstol eller en extraordinär omständighet, utan enbart på grund av att hon hade omplacerats internt till en annan avdelning på samma ort, vilket inte i sig kan motivera en ändring av sammansättningen.
24.      För det andra har den hänskjutande domstolen ifrågasatt SLPS, som används för slumpmässig fördelning av mål och fastställandet av de olika parametrar som tillämpas vid omfördelning. Den hänskjutande domstolen har angett att det systemet togs i bruk utan att det genomfördes några föregående säkerhetstester och att det uppkom störningar och fel, särskilt under de första år då systemet var i drift, och att det därutöver uppstod fel som kunde tillskrivas användarna.
25.      Den hänskjutande domstolen har dessutom anfört att även om arbetet i samband med utformningen och styrningen av SLPS ska anses vara offentligt, har algoritmen offentliggjorts utan att det ges faktisk tillgång till vare sig uppgifter om hur systemet styrs eller källkoden. Denna bristande insyn, tillsammans med justitieministerns omfattande befogenheter att fastställa tilldelningsvillkoren, ger upphov till tvivel om systemets faktiska objektivitet och dess sårbarhet för yttre påverkan. Slutligen har den hänskjutande domstolen hävdat att SLPS inte säkerställer en jämn arbetsfördelning, vilket medför risk för tidsutdräkt och för att domarens interna oavhängighet äventyras på grund av tidspress.
26.      För det tredje har den hänskjutande domstolen dessutom angett att det i nationell rätt, i motsats till vad som framgår av domen av den 14 november 2024, S. (Ändring av den dömande sammansättningen),(6) inte föreskrivs något effektivt rättsmedel för den berörda domaren för att kunna överklaga ett skriftligt beslut som har fattats av domstolens förvaltningsorgan rörande tilldelningen av ett mål, utnämningen av domare eller domstolens sammansättning.(7)
27.      Mot denna bakgrund har den hänskjutande domstolen beslutat att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande tolkningsfråga till EU‑domstolen för förhandsavgörande:
”Mot bakgrund av artikel 2 och artikel 19.1 andra stycket [FEU], i förening med artiklarna 20 och 47 i [stadgan] och skäl 61 i [förordning 2024/1689], ska en nationell domstol i sista instans anses vara en oavhängig och opartisk domstol som inrättats enligt lag – som säkerställer att målet prövas utan oskäligt dröjsmål på ett icke‑diskriminerande sätt samt garanterar ett effektivt domstolsskydd – när domstolens dömande sammansättning innefattar en domare från samma domstol som tilldelats mål med hjälp av en slumpvalsgenerator enligt en rapport om lottning och ett beslut från domstolens domarkollegium:
1.      när domstolens förvaltningsorgan, Kolegium Sądu Okręgowego (regiondomstolens domarkollegium, Polen), godtyckligt och i strid med nationella bestämmelser om fördelning av mål, har beslutat att skilja en domare från mål som redan lottats på denne, trots att villkoren i nationella bestämmelser om att skilja domare från mål inte var uppfyllda, samt att beslutet fattades i strid med principen om att domstolens dömande sammansättning endast får ändras om målet inte kan handläggas av rätten i dess befintliga sammansättning eller om det föreligger ett bestående hinder för att handlägga målet i en sådan sammansättning,
2.      när en ny domare har utsetts till att handlägga mål med hjälp av [SLPS] – och systemet har upprättats av företrädaren för den verkställande makten, nämligen justitieministern, efter att denne fastställt regler om fördelning av mål och slumpmässig fördelning av mål vid domstolarna genom en rättsakt motsvarande en förordning från justitieministern ([43–76 §§ i rättegångsreglerna från år 2019]) – på ett sätt som strider mot rätten till en oavhängig och opartisk domstol och principen om rätten till en domstol som inrättats enligt lag,
3.      när en ny domare har utsetts till att handlägga mål med hjälp av [SLPS] – trots att det saknas insikt om, och möjlighet att granska, källkoden för algoritmen för slumpmässig fördelning av mål och hur systemet fördelar mål mellan domare (uppgifter om systemet har endast offentliggjorts på webbplatsen för Biuletyn Informacji Publicznej (offentlig informationsbulletin)), samtidigt som systemet är mottagligt för fel och yttre påverkan – på ett sätt som innebär att parternas rätt till en rättvis rättegång åsidosätts,
4.      när en ny domare har utsetts till att handlägga målen med hjälp av en slumpvalsgenerator (systemet för slumpmässig fördelning av mål) – och systemet har upprättats av företrädaren för den verkställande makten, nämligen justitieministern, efter att denne fastställt regler om fördelning av mål och slumpmässig fördelning av mål vid domstolarna genom en rättsakt motsvarande en förordning från justitieministern ([43–76 §§ i rättegångsreglerna från år 2019]) – på ett sätt som strider mot principen om parternas rätt att få sin sak prövad utan onödigt dröjsmål, eftersom domstolen inte kan garantera domare en jämn arbetsbörda i samband med att systemet för slumpmässig fördelning av mål tillämpas – på ett sätt som innebär att parterna diskrimineras och principen om allas likhet inför lagen åsidosätts,
5.      när det uppstår en situation där en domare dömer i ett mål där förfarandet är ogiltigt på grund av att domstolens dömande sammansättning är rättsstridig, samtidigt som parterna inte garanteras ett effektivt domstolsskydd,
6.      när det i nationell rätt inte föreskrivs något effektivt rättsmedel för att överklaga ett skriftligt beslut som fattas av domstolens förvaltningsorgan rörande fördelningen av mål, utnämningen av domare och domstolens sammansättning – på så vis att det inte föreskrivs något rättsmedel som säkerställer att en domare kan överklaga nämnda beslut till en oavhängig och opartisk domstol och få sin sak prövad i ett domstolsförfarande som uppfyller kraven i artikel 47 i [stadgan]?”
28.      Den polska regeringen och Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden till EU-domstolen.
Bedömning
Inledande synpunkter
29.      Innan jag går in på de rättsfrågor som tas upp i förevarande mål, kommer jag först att lämna några inledande synpunkter.
30.      Genom sin fråga har den hänskjutande domstolen begärt en tolkning från EU-domstolen av artikel 2 och artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförda med artiklarna 20 och 47 i stadgan och skäl 61 i förordning 2024/1689, för att i huvudsak få klarhet i huruvida en dömande sammansättning vid en nationell domstol, till vilken mål slumpmässigt har tilldelats till följd av att den domare som ursprungligen ansvarade för de målen har skilts från dem även utan att ha tillgång till ett effektivt rättsmedel för att kunna bestrida den aktuella omfördelningen, ska anses vara en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag.
31.      Det ska inledningsvis påpekas att den fråga som har ställts ger uttryck för ett spörsmål i förfarandets inledningsskede om huruvida den hänskjutande domstolen själv uppfyller kraven i artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan.
32.      Vad därefter gäller de bestämmelser som har angetts till stöd för begäran om tolkning, anser jag att artikel 20 i stadgan (där det förskrivs att ”[a]lla människor är lika inför lagen”) inte är relevant, även om den hänskjutande domstolen har anfört att SLPS inte säkerställer en jämn arbetsfördelning mellan domare. Tolkningsfrågan avser nämligen, i grund och botten, kvalificeringen av den dömande sammansättningen som en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag.
33.      När det slutligen gäller förordning 2024/1689 har den hänskjutande domstolen hävdat att SLPS ingår i kategorin system med hög risk, i den mening som avses i den förordningen, och att den bristande transparensen i systemet innebär ett åsidosättande av kraven i den förordningen. För det första betvivlar jag att SLPS kan betraktas som ett ”AI‑system” i den mening som avses i artikel 3.1 i den förordningen. Det framgår nämligen av de omständigheter som har nämnts och av den polska regeringens yttranden att systemet liknar en mekanism som tillämpar på förhand fastställda algoritmer på bestämda datamängder, vilken inte kan anpassas efter det att den har tagits i bruk och inte är av en påtagligt fristående karaktär. För det andra föreskrivs det under alla omständigheter i artikel 113 i förordning 2024/1689 att den förordningen ska tillämpas först från och med den 2 augusti 2026. De aktuella överklagandena omfördelades emellertid till den hänskjutande domstolen den 13 januari 2025, vilket innebär att den förordningen inte var tillämplig i det nationella målet.
34.      Jag kommer således att undersöka den fråga som den hänskjutande domstolen har ställt mot bakgrund av de relevanta bestämmelserna i unionsrätten, nämligen artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan.
35.      Vad gäller prövningen av målet i sak framgår det av begäran om förhandsavgörande att den hänskjutande domstolen, i huvudsak, har grundat sina tvivel på tre uppsättningar överväganden avseende kraven på oavhängighet, opartiskhet och en domstol som har inrättats enligt lag. För det första var beslutet att skilja domare JD från de mål som hon ursprungligen hade tilldelats godtyckligt och rättsstridigt. För det andra har SLPS inrättats av den verkställande makten, och systemet är behäftat med fel och uppvisar varken den transparens som krävs eller de garantier som gör det möjligt att säkerställa en jämn arbetsfördelning mellan domare. För det tredje finns det inget effektivt rättsmedel för att den berörda domaren ska kunna anföra besvär mot omfördelningen.
36.      Jag kommer att behandla dessa omständigheter i tur och ordning, efter att ha erinrat om relevant rättspraxis.
Relevant rättspraxis
37.      Det framgår av rättspraxis att artikel 19.1 andra stycket FEU kräver att det finns garantier för oavhängighet och opartiskhet som grundar sig på regler, särskilt vad gäller organets sammansättning, som kan utesluta allt rimligt tvivel som enskilda rättssubjekt skulle kunna hysa beträffande domarens okänslighet för påverkan av yttre omständigheter och dennes neutralitet i förhållande till de intressen som är i fråga. Detta krav – som är oupplösligt förbundet med rättskipningsuppdraget – är en del av kärninnehållet i rätten till ett effektivt domstolsskydd och i rätten till en rättvis rättegång och är en garanti som är av vital betydelse för att skydda de rättigheter som unionsrätten ger och för att upprätthålla de gemensamma värdena i artikel 2 FEU, varav rättsstatsprincipen är det viktigaste.(8)
38.      Det framgår även av rättspraxis att oavhängighet består av en extern och en intern del. Den externa delen innebär att domstolen fullgör sina uppgifter helt självständigt, utan att vara underställd någon annan och i skydd mot instruktioner, inblandning eller påtryckningar som kan påverka avgörandet och utgången i målen. Den interna delen, som är kopplad till opartiskhet, kräver att avståndet gentemot parterna och deras intressen ska vara detsamma, att objektivitet föreligger och att det inte föreligger något annat intresse vad gäller utgången i målet än vad som följer av strikt tillämpning av rättsreglerna. Även om den externa delen huvudsakligen syftar till att bevara oavhängigheten i förhållande till den lagstiftande och den verkställande makten i enlighet med maktfördelningen, syftar den även till att skydda domare mot otillbörlig påverkan inifrån domstolen.(9)
39.      EU-domstolen har dessutom slagit fast att enligt artikel 19.1 andra stycket FEU krävs det även att det finns en domstol ”som har inrättats enligt lag”, mot bakgrund av att tillgången till en sådan domstol och garantierna för domarnas oavhängighet och opartiskhet är oupplösligt förenade.(10)
40.      Enligt EU-domstolen återspeglar garantin om en ”domstol som har inrättats enligt lag” även fastställandet av den dömande sammansättningen i varje mål samt andra bestämmelser i nationell rätt vars åsidosättande gör att en eller flera domares deltagande i prövningen av målet betraktas som rättsstridigt.(11) Det är av denna anledning som reglerna om tilldelning och omfördelning av mål ingår i begreppet domstol ”som har inrättats enligt lag”.
41.      Enligt artikel 19.1 andra stycket FEU krävs i detta avseende följaktligen även att reglerna avseende domstolens dömande sammansättning gör det omöjligt för personer, som inte ingår i den dömande sammansättningen i ett visst mål och inför vilka parterna inte har kunnat lägga fram sina argument, att på ett otillbörligt sätt ingripa i beslutsprocessen i ett visst mål.(12)
Beslutet att skilja domare JD från målen
42.      Vad gäller den första delen av den fråga som den hänskjutande domstolen har ställt och som avser beslutet om att skilja domare JD från målen, framgår det av begäran om förhandsavgörande att den åtgärden vidtogs med stöd av artikel 47b § 1 i lagen om allmänna domstolars organisation. EU-domstolen har därför, i huvudsak, ombetts klargöra huruvida ett rättsstridigt beslut om att återkalla mål mot bakgrund av de krav som följer av artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, kan medföra att den efterföljande omfördelningen av vissa av de berörda målen till en annan domare, i förevarande fall den hänskjutande domstolen, är rättsstridig.(13)
43.      EU-domstolen angav i punkt 76 i domen D.K. att ”det i artikel 47b § 1 i lagen om allmänna domstolar föreskrivs att en ändring av en domstols sammansättning är tillåten när det föreligger ett ’varaktigt hinder för prövningen av målet med den nuvarande sammansättningen’, utan närmare precisering. I artikel 47b § 4 föreskrivs visserligen att en domare behåller ansvaret för att döma i de mål som han eller hon har tilldelats, trots att domaren har omplacerats eller förflyttats till en annan ort eller domstol, fram till avgörandet av dessa mål. I artikel 47b § 5 föreskrivs emellertid att domaren kan fråntas sina mål efter beslut av den berörda domstolens kollegium, utan att det anges några kriterier för detta. Enligt artikel 47b § 6 i denna lag har domarkollegiet slutligen även möjlighet att frånta domare mål om domaren omplaceras till en annan avdelning, men inte heller i detta fall anges några exakta kriterier för hur denna möjlighet ska användas.”
44.      I samma dom fann EU-domstolen därefter, vad gäller frågan om huruvida nämnda bestämmelse är förenlig med artikel 19.1 andra stycket FEU, att ”[d]et kan således konstateras att sådan nationell lagstiftning som den angivna i föregående punkt inte endast saknar objektiva kriterier för möjligheten att frånta en domare ett eller flera av sina mål, utan även gör det möjligt för den berörda domstolens kollegium att skilja en domare från dess mål utan att behöva motivera ett sådant beslut. Hänvisningen till förekomsten av ett ’varaktigt hinder för prövningen av målet med nuvarande sammansättning’ är nämligen alltför vag för att kunna anses vara ägnad att motverka all godtycklighet i beslutet att ändra den dömande sammansättningen. Den polska regeringen bekräftade dessutom under förhandlingen vid EU-domstolen att det i polsk rätt inte föreskrivs någon skyldighet att motivera varför en domare fråntas mål med stöd av artikel 47b §§ 5 och 6 i lagen om allmänna domstolars organisation.”(14)
45.      På grundval av dessa konstateranden slog EU-domstolen, i punkt 86 i domen D.K., fast att ”[a]rtikel 19.1 andra stycket FEU ska tolkas så, att den utgör hinder för nationell lagstiftning enligt vilken ett organ vid en nationell domstol, såsom dess kollegium, är behörigt att frånta en domare vid denna domstol vissa eller samtliga av de mål som tilldelats honom eller henne, utan att det i denna lagstiftning fastställs några kriterier för att vägleda organet när det fattar ett sådant beslut om att skilja domaren från sina mål och utan att det föreskrivs någon skyldighet att motivera detta beslut”.
46.      Härav följer att EU-domstolens lösning är tydlig och direkt överförbar i förevarande fall, eftersom den avser samma bestämmelse som den i det nationella målet. Svaret på den första delen av den fråga som den hänskjutande domstolen har ställt bör därför vara detsamma som det som anges i föregående punkt.
47.      Jag vill icke desto mindre påpeka att det, såsom kommissionen har framhållit, skulle kunna hävdas att räckvidden av domen D.K. borde begränsas till fall där fråntagandet har gjorts utan samtycke, såsom var fallet i det målet. Kommissionen har i synnerhet gjort gällande att det endast föreligger ett åsidosättande av artikel 19.1 andra stycket FEU när åtgärden påtvingas domaren, vilket innebär att den aktuella situationen i förevarande fall, som kännetecknas av ett fråntagande som domare JD samtyckte till följd av sin omplacering, tydligt skiljer sig från den situation som prövades i domen D.K.
48.      Jag instämmer inte i den tolkningen. Den tenderar nämligen att begränsa EU-domstolens konstaterande om bristerna i det tillämpliga regelverket till att enbart avse en bedömning som är knuten till de särskilda omständigheterna i det mål som gav upphov till domen D.K. Det framgår däremot tydligt av den domen att EU-domstolen inte har behandlat avsaknaden av samtycke som ett avgörande kriterium för att det aktuella systemet med fråntagande ska vara oförenligt med artikel 19.1 andra stycket FEU. Det framgår av domen D.K. att avsaknaden av förutsebara kriterier och avsaknaden av en motiveringsskyldighet i sig ger utrymme för godtycklighet och otillbörlig inblandning i fördelningen av målen, oberoende av huruvida den berörda domaren samtycker till åtgärden eller inte.
49.      Det ska härvidlag påpekas att EU-domstolen, i punkt 77 i domen D.K., konstaterade att det i den nationella lagstiftningen inte föreskrivs några objektiva kriterier för att frånta en domare de mål som denne har tilldelats eller någon skyldighet att motivera ett sådant beslut, utan att hänvisa till den berörda domarens samtycke eller uteblivna samtycke. Detsamma gäller punkt 83 i den domen, där EU-domstolen allmänt ansåg att, när det i en nationell lagstiftning som reglerar fråntagande av mål inte fastställs objektiva kriterier för den möjligheten och inte krävs att det beslutet ska motiveras, innebär den lagstiftningen ”att det inte kan uteslutas att omfördelningen av dessa mål var godtycklig eller till och med utgör en förtäckt disciplinåtgärd”. Även här hänvisas det inte på något som helst till huruvida domaren hade samtyckt till fråntagandet eller inte.
50.      Den tolkningen gör sig än mer gällande eftersom EU-domstolen, i punkt 82 i domen D.K., hänvisar till en situation där en domare, förvisso utan samtycke, omplaceras till en annan domstol eller mellan två enheter inom samma domstol, för att erinra om den rättspraxis enligt vilken sådana omplaceringar kan användas som ett medel för att kontrollera innehållet i domstolsavgöranden. Det är emellertid anmärkningsvärt att EU-domstolen i punkt 83 i domen D.K., såsom jag redan har påpekat i punkt 49 i förevarande förslag till avgörande, inte anser att domarens samtycke är en relevant omständighet när den prövar ett beslut om att frånta en domare ett eller flera mål. Detta bekräftar, enligt min mening, att unionsdomstolen har ämnat att göra en allmän bedömning av de garantier som krävs i detta avseende, oberoende av den berörda domarens subjektiva agerande.
51.      Samma slutsats, och tvärtemot vad kommissionen har hävdat, framgår även av punkterna 84–86 i domen D.K., där EU-domstolen betonade vikten av att i bestämmelsen om fråntagande av mål föreskriva exakta kriterier och en skyldighet att motivera beslutet, utan att på något som helst sätt hänvisa till den berörda domarens samtycke.
52.      Jag anser följaktligen att tanken att domarens samtycke utgör ett relevant bedömningskriterium ska tillbakavisas. I detta avseende är det, enligt min mening, lämpligt att erinra om EU-domstolens praxis enligt vilken kraven på oavhängighet och opartiskhet ska bedömas mot bakgrund av regler som kan utesluta allt rimligt tvivel som enskilda rättssubjekt skulle kunna hysa beträffande organets pålitlighet i förhållande till yttre omständigheter och organets neutralitet i förhållande till de intressen som konfronteras.(15)
53.      Ur det enskilda rättssubjektets synvinkel är den avgörande frågan emellertid inte huruvida den domare som har skilts från målet har samtyckt därtill, utan huruvida beslutet om fråntagande har fattats på grundval av tydliga och förutsebara regler, med en motivering som innebär att godtycklighet kan uteslutas. När den rättsliga grunden i sig saknar sådana garantier kan tvivel uppstå från början hos det enskilda rättssubjektet, och detta tvivel kan enligt min mening inte undanröjas enbart genom en hänvisning till ett eventuellt samtycke från den berörda domaren.
54.      Jag vill tillägga i detta avseende att ett samtycke från den berörda domaren inte nödvändigtvis är skyddat mot institutionell dynamik som är svår att upptäcka från utsidan, oavsett om det rör sig om implicita påtryckningar, hierarkiska förväntningar eller, i de mest oroväckande situationerna, risker för otillåten samverkan. Härav följer att samtycke från den domare som fråntagits mål inte i sig kan utgöra en avgörande faktor för överensstämmelse. I annat fall skulle frågan om huruvida systemet med fråntagande av mål är förenligt med artikel 19.1 andra stycket FEU vara beroende av en subjektiv omständighet. Enligt min mening måste den frågan tvärtom bedömas på ett objektivt sätt, med hänsyn till de garantier som föreskrivs i lagen.
55.      Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att den första delen av tolkningsfrågan ska besvaras på följande sätt. Artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att ett organ vid en nationell domstol, såsom dess kollegium, kan skilja en domare vid den domstolen från en del av eller alla de mål som den domaren har tilldelats, med den följden att vissa av de målen omfördelas till en annan dömande sammansättning, oavsett om domaren har samtyckt till fråntagandet eller inte, utan att det i den lagstiftningen fastställs vilka kriterier som det organet ska följa vid antagandet av ett sådant beslut eller föreskrivs att beslutet ska motiveras.
Tilldelningen av mål genom SLPS
56.      Genom frågans andra del har den hänskjutande domstolen, i huvudsak, ombett EU-domstolen att pröva huruvida det är förenligt med kraven på en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag, i den mening som avses i artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, att använda ett system för slumpmässig fördelning av mål, såsom SLPS.
57.      Den hänskjutande domstolens tvivel beror i synnerhet på att målen tilldelas slumpmässigt genom SLPS och på att det påstås vara omöjligt att kontrollera hur källkoden för tilldelningsalgoritmen styrs. Den hänskjutande domstolen har dessutom ifrågasatt det faktum att SLPS har utformats av en företrädare för justitieministern och att reglerna för tilldelning och lottning har fastställts i en regleringsakt från samma minister. Enligt den hänskjutande domstolen innebär dessa omständigheter ett åsidosättande av rätten till en opartisk och oavhängig domstol som har inrättats enligt lag samt av parternas rätt att få sin sak prövad inom skälig tid, eftersom arbetsbördan fördelas på ett ojämnt sätt.
58.      Jag hänvisar härvidlag till den rättspraxis som det har erinrats om i punkt 38 ovan, enligt vilken kravet på oavhängiga domstolar, som följer av unionsrätten, inte enbart avser otillbörlig påverkan som kan utövas av den lagstiftande och den verkställande makten, utan även sådan påverkan som kan komma inifrån domstolen, och att utövandet av domaruppdraget måste skyddas inte bara mot all direkt påverkan i form av instruktioner, utan även mot mer indirekt påverkan som kan inverka på domstolsavgörandena.
59.      Såsom det har erinrats om i domen D.K., har Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna dessutom angett att skyddet för domstolarnas oavhängighet och rättssäkerheten, vilket är en inneboende del i rättsstatsprincipen, kräver att särskilt klara regler tillämpas och att det finns garantier för att kunna säkerställa objektivitet och transparens, i synnerhet för att undvika att mål anförtros domare på ett sätt som kan ge intryck av godtycklighet.(16)
60.      Det ska inledningsvis påpekas att den hänskjutande domstolen, såsom kommissionen har angett, inte har ifrågasatt en viss tilldelning av mål som berör den, utan har åberopat allmänna brister som kräver en helhetsbedömning av SLPS mot bakgrund av artikel 19.1 andra stycket FEU.
61.      I det nationella målet, och såsom framgår av artikel 47a § 2 i lagen om allmänna domstolars organisation, och särskilt av 43 § 1, 49 § 1 och 2, 55 § 1 och 2, 62 § 1 och 2, 66 § 1 och 2 och 68 § 1 i arbetsordningen från 2019, regleras SLPS av garantier som syftar till att utesluta godtycklig eller skönsmässig tilldelning. Det framgår av de bestämmelserna att systemet kombinerar slumpmässig tilldelning med en princip om proportionerlig fördelning av mål. I synnerhet föreskrivs i 68 § 1 led 2 i rättegångsreglerna från år 2019 nio kriterier för att kunna fastställa en koefficient för deltagande i tilldelningar, vilken ska beaktas vid fördelningen av arbetsuppgifterna till samtliga domare, biträdande domare och domstolstjänstemän.
62.      Det framgår av rättspraxis i detta hänseende att inrättandet av ett system för fördelning av mål vid domstolarna som grundar sig på principen om slumpmässigt urval av den dömande sammansättningen, med vissa undantag, ”inte i sig [framstår] som ägnat att utsätta de dömande sammansättningarna för otillbörlig påverkan”.(17) Det följer dessutom av de bestämmelser som har nämnts i föregående punkt att SLPS styrs på grundval av på förhand fastställda parametrar. Jag anser, i huvudsak, att utmaningen är att se till att en sådan mekanism regleras av transparenta, objektiva och på förhand kända regler, för att kunna förhindra all godtycklig användning av systemet och all godtycklig inblandning av personer som inte ingår i den dömande sammansättningen i beslutsprocessen avseende ett visst mål. Under dessa omständigheter finns det ingen anledning att invända mot själva användningen av ett sådant system.(18)
63.      Jag är visserligen inte i stånd att bedöma huruvida SLPS i praktiken gör det möjligt att uppnå målet med en jämn fördelning av arbetsbördan mellan domare eller huruvida så har varit fallet i det nationella målet. Det är den hänskjutande domstolen som är behörig att bedöma detta. Faktum kvarstår emellertid, såsom kommissionen har påpekat, att det inte framgår av EU-domstolens praxis att artikel 19.1 andra stycket FEU innebär vissa krav när det gäller intern fördelning av mål inom en domstol.
64.      Vad därefter gäller de fel som den hänskjutande domstolen har konstaterat föreligga vid tillämpningen av SLPS, bland annat år 2018, ska det först och främst konstateras att de felen inte avser omfördelningen av målen i det nationella målet i januari 2025, det vill säga åtta år efter de faktiska omständigheter som har angetts i begäran om förhandsavgörande. Det ska under alla omständigheter erinras om att EU-domstolen, i punkt 51 i domen Sinalov, angav att ett fel vid tillämpningen av reglerna om tilldelning inte nödvändigtvis innebär att den dömande sammansättningen är utsatt för otillbörlig påverkan. Detta övervägande kan överföras på förevarande fall. Trots de brister som rapporterades år 2018, framgår det av bestämmelserna i rättegångsreglerna från år 2019 att målen tilldelas på grundval av på förhand och offentliga kriterier som, i princip, utesluter otillbörlig inblandning i lottningsprocessen.
65.      Det ska dessutom påpekas att begäran om förhandsavgörande, när det gäller tilldelningen av de två aktuella nationella målen, inte innehåller någon konkret omständighet som tyder på otillbörlig inblandning från den verkställande makten eller från ett förvaltningsorgan vid den berörda domstolen. I begäran om förhandsavgörande ges det inte heller några uppgifter om den hänskjutande domstolens tidigare arbetsbörda eller om omfattningen av de mål som handläggs av andra domare vid samma avdelning.
66.      Den hänskjutande domstolen har dessutom uttryckt tvivel om bristande transparens i fråga om hur SLPS styrs, vilken främst är kopplad till det faktum att källkoden inte offentliggörs.(19) Jag anser inte, för min del, att den omständigheten att källkoden inte offentliggörs i sig är tillräcklig för att det ska anses föreligga otillbörlig påverkan. Det framgår för övrigt av beslutet om hänskjutande att den fullständiga algoritmen för systemet har offentliggjorts på justitieministeriets webbplats. Dessutom har justitieministeriet publicerat lottningsrapporterna från SLPS sedan oktober 2024, såsom kommissionen har angett.
67.      Jag anser att offentliggörandet av algoritmen och av lottningsrapporterna är en tillräcklig garanti för att säkerställa transparensen i SLPS och att det, för detta ändamål, inte även måste krävas att källkoden offentliggörs. Ett utlämnande av källkoden skulle, såsom den polska regeringen har hävdat, för övrigt kunna ge upphov till frågor om säkerheten i systemet, eftersom källkoden kan avslöja mekanismer som skyddar applikationen. Eftersom kravet på transparens är uppfyllt genom att algoritmen och verifierbara utdata från lottningen offentliggörs, kan jag i dagsläget inte se varför man behöver gå så långt som att kräva offentliggörande av källkoden, som motsvarar programvarans databasschema.
68.      Vad slutligen gäller kritiken mot justitieministerns behörighet att inrätta SLPS och att fastställa reglerna för automatisk fördelning av mål, förefaller det argumentet, enligt min mening, bygga på en alltför vid tolkning av begreppet inblandning från den verkställande makten i den dömande maktens behörighet.
69.      Inrättandet av ett tilldelningssystem och fastställandet av allmänna tilldelningsregler avser inte en viss tilldelning av mål, utan sker inom ramen för de allmänna regler som är tillämpliga på alla allmänna domstolar. Detta faller i princip under organisationen av domstolsväsendets funktion. Jag anser därför att enbart denna omständighet inte är tillräcklig för att den i sig ska kunna anses utgöra en otillbörlig inblandning i processen för tilldelning av mål. I begäran om förhandsavgörande anges inte heller några exakta omständigheter som tyder på att dessa allmänna regler ger den lagstiftande eller den verkställande makten rätt att på ett otillbörligt sätt påverka lottningen och tilldelningen av mål till en viss domare.
70.      Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att den andra delen av tolkningsfrågan ska besvaras på följande sätt. Artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, utgör inte hinder för nationella bestämmelser som inför ett automatiskt system för slumpmässig fördelning av mål, vilket grundar sig på en slumpvalsgenerator och saknar mänsklig inblandning, under förutsättning att det systemet är förenat med garantier som kan förhindra all godtycklig användning av systemet och all otillbörlig inblandning.
Den påstådda avsaknaden av ett effektivt rättsmedel
71.      Genom frågans tredje del har den hänskjutande domstolen, i huvudsak, påpekat att det i polsk rätt inte finns något effektivt rättsmedel för en domare som vill bestrida ett beslut om tilldelning eller omfördelning av mål som har fattats av domstolens förvaltningsorgan. Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, kräver att domaren själv har tillgång till ett effektivt rättsmedel mot sådana beslut.
72.      Jag vill härvidlag erinra om att EU-domstolen fann följande i domen Sinalov:
”53.        … möjligheten att kontrollera att de garantier som är knutna till begreppet ’domstol som har inrättats enligt lag’
… är nödvändig för att domstolarna i ett demokratiskt samhälle ska kunna inge medborgarna nödvändigt förtroende. Iakttagandet av kravet att varje domstol ska vara sammansatt så att den utgör en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag utgör en väsentlig formföreskrift, och frågan huruvida den har iakttagits omfattas av tvingande rätt … Domstolen har slagit fast att en sådan kontroll ska göras ex officio vid prövningen av en talan när det föreligger allvarliga tvivel i detta avseende …
54.      Ett effektivt domstolsskydd skulle nämligen inte kunna säkerställas om iakttagandet av de regler som ger en domstol ställning som ’oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag’, på begäran av en part eller ex officio vid allvarliga tvivel, inte kunde bli föremål för domstolsprövning och en eventuell sanktion om reglerna inte efterlevdes, eftersom de annars skulle kunna åsidosättas utan att det fick några verkningar …”(20)
73.      Det framgår således av domen Sinalov(21) att EU-domstolen kräver att frågan huruvida tilldelningen av ett mål är lagenlig ska bli föremål för domstolsprövning för att det ska säkerställas ett effektivt domstolsskydd, utan att för den skull kräver att en sådan talan med nödvändighet ska kunna väckas av en domare som bestrider tilldelningen av målen till honom eller henne. EU-domstolen har nämligen angett att en sådan prövning ska kunna göras antingen på begäran av en part eller ex officio vid allvarliga tvivel.(22)
74.      Avsaknaden av ett specifikt rättsmedel som innebär att den hänskjutande domstolen kan bestrida tilldelningen av målen kan nämligen inte i sig anses strida mot artikel 19.1 andra stycket FEU,(23) när det i nationell rätt garanteras att iakttagandet av nationella rättsregler om tilldelning av mål kan bli föremål för domstolsprövning på begäran av en part eller ex officio.
75.      Jag anser att det i det nationella målet, och för att kunna ge den hänskjutande domstolen den vägledning som den behöver vid utövandet av sin behörighet, är lämpligt att beakta följande omständigheter.
76.      För det första har parterna i målet, såsom den polska regeringen har påpekat och vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera, rätt att framställa jävsinvändning mot en domare och invändningar som avser förfarandet, inbegripet invändningar om att den dömande sammansättningen är rättsstridig.
77.      För det andra framgår det av artikel 89 § 2 i lagen om allmänna domstolars organisation att domare har möjlighet att väcka talan vid domstol i ”anställningstvister”. Med förbehåll för de kontroller som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra, kan den domstolen, i den mån tilldelningen av de 56 målen har ökat dess arbetsbörda på ett oproportionerligt sätt, överväga att väcka en sådan talan som föreskrivs i den bestämmelsen.
78.      Mot denna bakgrund anser jag att den tredje delen av tolkningsfrågan ska besvaras på följande sätt. Artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i stadgan, innebär inte att medlemsstaten i fråga är skyldig att tillerkänna den berörda domaren en rätt till domstolsprövning av det beslut om tilldelning eller omfördelning av mål som rör honom eller henne, under förutsättning att lagenligheten av det beslutet kan kontrolleras inom ramen för det mål som har anhängiggjorts vid domstolen, på parternas initiativ eller ex officio.
Förslag till avgörande
79.      Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att EU-domstolen besvarar den tolkningsfråga som ställts av Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa, Polen) på följande sätt:
Artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,
ska tolkas så,
–        att den utgör hinder för en nationell lagstiftning som föreskriver att ett organ vid en nationell domstol, såsom dess kollegium, kan skilja en domare vid den domstolen från en del av eller alla de mål som den domaren har tilldelats, med den följden att vissa av de målen omfördelas till en annan dömande sammansättning, oavsett om domaren har samtyckt till fråntagandet eller inte, utan att det i den lagstiftningen fastställs vilka kriterier som det organet ska följa vid antagandet av ett sådant beslut eller föreskriver att beslutet ska motiveras,
–        att den inte utgör hinder för nationella bestämmelser som inför ett system för slumpmässig fördelning av mål, vilket grundar sig på en slumpvalsgenerator och saknar mänsklig inblandning, under förutsättning att det systemet är förenat med garantier som kan förhindra all godtycklig användning av systemet och all otillbörlig inblandning, och
–        att den inte innebär att medlemsstaten i fråga är skyldig att tillerkänna den berörda domaren en rätt till domstolsprövning av det beslut om tilldelning eller omfördelning av mål som rör honom eller henne, under förutsättning att lagenligheten av det beslutet kan kontrolleras inom ramen för det mål som har anhängiggjorts vid domstolen, på parternas initiativ eller ex officio.
1      Originalspråk: franska.
i      Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.
2      Europaparlamentets och rådets förordning av den 13 juni 2024 om harmoniserade regler för artificiell intelligens och om ändring av förordningarna (EG) nr 300/2008, (EU) nr 167/2013, (EU) 2018/858, (EU) 2018/1139 och (EU) 2019/2144 samt direktiven 2014/90/EU, (EU) 2016/797 och (EU) 2020/1828 (förordning om artificiell intelligens) (EUT L, 2024/1689).
3      Dz. U. från år 2024, position 334.
4      Dz. U. från år 2024, position 867.
5      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 16 februari 2011 (EUT L 48, 2011, s. 1).
6      C‑197/23, EU:C:2024:956 (nedan kallad domen S.).
7      Jag vill påpeka att den hänskjutande domstolens ståndpunkt är oklar på denna punkt. I punkt 35 i begäran om förhandsavgörande har den hänskjutande domstolen angett att det är det beslut som har fattats av kollegiet vid Sąd Okręgowy w Warszawie (Regiondomstolen i Warszawa) som inte kan bli föremål för domstolsprövning och att det inte går att rättsligt pröva regeln för tilldelning av mål, vilket således innebär att förfarandet vid den hänskjutande domstolen är ogiltigt. Om det är denna bedömning som den hänskjutande domstolen har gjort, avser det tvivel som har uttryckts om avsaknaden av ett effektivt rättsmedel i själva verket det beslut genom vilket den domstolens kollegium har skilt domare JD från de aktuella målen. Domare JD emellertid inte bestritt det beslutet, utan tvärtom samtyckt därtill, såsom den polska regeringen har gjort gällande. Under dessa omständigheter är frågan om huruvida det finns ett rättsmedel för JD hypotetisk i det nationella målet, eftersom det faktiskt inte har anhängiggjorts någon tvist vid den hänskjutande domstolen i det avseendet. Jag anser därför att den frågan ska prövas i dess begränsade ordalag såsom den har formulerats i den sjätte delfrågan i begäran om förhandsavgörande och, som ett komplement, mot bakgrund av punkt 29 i begäran om förhandsavgörande, där den hänskjutande domstolen uttryckligen har hänvisat till ett ”skriftligt beslut som fattats av domstolens förvaltningsorgan rörande fördelningen av mål, utnämningen av domare och domstolens sammansättning”.
8      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 mars 2020, Omprövning Simpson/rådet och HG/kommissionen (C‑542/18 RX-II och C‑543/18 RX-II, EU:C:2020:232, punkt 71), dom av den 11 juli 2024, Hann-Invest m.fl. (C‑554/21, C‑622/21 och C‑727/21, EU:C:2024:594, punkterna 47 och 49), och dom av den 6 mars 2025, D.K. (Domare som fråntas vissa av sina tilldelade mål) (C‑647/21 och C‑648/21, EU:C:2025:143, punkterna 65 och 66) (nedan kallad domen D.K.).
9      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 juli 2024, Hann-Invest m.fl. (C‑554/21, C‑622/21 och C‑727/21, EU:C:2024:594, punkterna 50, 51 och 54), och dom av den 1 augusti 2025, Daka m.fl. (C‑422/23, C‑455/23, C‑459/23, C‑486/23 och C‑493/23, EU:C:2025:592, punkterna 75 och 76) (nedan kallad domen Daka).
10      Se, för ett liknande resonemang, domen S. (punkt 63 och där angiven rättspraxis) och domen D.K. (punkt 72).
11      Se, för ett liknande resonemang, domen D.K. (punkt 73).
12      Se domen D.K. (punkt 75).
13      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 juli 2023, YP m.fl. (Upphävande av immunitet och avstängning av en domare) (C‑615/20 och C‑671/20, EU:C:2023:562, punkterna 76 och 77). I det målet hade EU-domstolen att pröva ett fall där en dömande sammansättning efter omfördelning hade tilldelats ett mål till följd av att den domare som ursprungligen hade tilldelats målet hade stängts av från tjänsten, genom ett beslut som hade antagits i strid med artikel 19.1 andra stycket FEU. EU-domstolen slog fast att den dömande sammansättningen var skyldig att avstå från att pröva målet och att underlåta att tillämpa det beslutet.
14      Domen D.K. (punkt 77).
15      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 november 2019, A.K. m.fl. (Oavhängigheten hos avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen) (C‑585/18, C‑624/18 och C‑625/18, EU:C:2019:982, punkt 123), och dom av den 20 april 2021, Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, punkt 53).
16      Domen D.K. (punkt 71), där det hänvisas till Europadomstolens dom av den 5 oktober 2010, DMD GROUP, a.s. mot Slovakien (CE:ECHR:2010:1005JUD001933403, § 66).
17      Se dom av den 27 februari 2025, Sinalov (C‑16/24, EU:C:2025:116, punkt 51) (nedan kallad domen Sinalov).
18      Se, vad gäller ett bulgariskt system för slumpmässigt urval av den dömande sammansättningen, domen Sinalov (punkt 51).
19      På webbplatsen för onlineencyklopedin Wikipedia anges på den franska sidan att ”[i]nom informationsteknik är källkod en text som innehåller instruktionerna för ett program i ett läsligt format, såsom de har skrivits i ett programspråk. Källkoden visas vanligtvis i form av en uppsättning textfiler” (tillgänglig på följande internetadress: https://fr.wikipedia.org/wiki/Code_source).
20      Se, även, domen S. (punkt 67) och domen Daka (punkt 99). I punkt 56 i domen Sinalov slog EU-domstolen dessutom fast att ”[m]ed hänsyn till medlemsstaternas behörighet vad gäller organisationen av deras domstolssystem …,
utgör unionsrätten … inte hinder för en ordning som innebär att om en domare, efter att ha tilldelats ett mål av den administrativa direktören för den berörda domstolen, hyser tvivel om huruvida tilldelningen är lagenlig mot bakgrund av tillämpliga bestämmelser i nationell rätt, är skyldig att vidarebefordra målet till den administrativa direktören, med beaktande av dennes rättsliga befogenheter, så att denne kan kontrollera att denna tilldelning är korrekt, och, i förekommande fall, godta att handlägga målet, om den ursprungliga tilldelningen bekräftas. Frågan huruvida administrativa direktörens tilldelning är lagenlig måste emellertid kunna bli föremål för domstolsprövning i enlighet med reglerna i nationell rätt” (min kursivering).
21      Se, även, domen S. (punkterna 65–67).
22      Se, för ett liknande resonemang, domen Sinalov (punkt 54).
23      Det ska i detta skede påpekas att den hänskjutande domstolen vill få klarhet i vilken påverkan SLPS har på risken för en orimligt lång handläggningstid, på bekostnad av parternas processuella rättigheter. Det finns emellertid inte något i handlingarna i målet som stöder påståendet. Handlingarna i målet innehåller i synnerhet inte några uppgifter som gör det möjligt att bedöma huruvida det finns ett samband mellan den påstått orimliga bördan i de mål som den hänskjutande domstolen har tilldelats i nationella målet och de långa handläggningstider som blir följden därav. Under dessa omständigheter framstår det framförda argumentet vara rent hypotetiskt. Jag anser att det argumentet inte kan bedömas på ett meningsfullt sätt eftersom det råder brist på tillräckligt faktaunderlag.