Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
José MARTÍN y PÉREZ DE NANCLARES
föredraget den 13 maj 2026(1)
Mål T‑366/25 [Szytelbiecka](i)
D.B.
mot
Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
(begäran om förhandsavgörande från Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen, Polen))
” Begäran om förhandsavgörande – Beskattning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112/EG – Begreppet ’överföring av samtliga tillgångar eller någon del därav’ – Ett företags gåva i två lika delar till två fysiska personer med avsikten att överföra dem in natura till ett handelsbolag – Flera mottagare – Bedömning av en serie transaktioner – Begreppet ’ekonomisk verklighet’ ”
I.      Inledning
1.        ”Rätten
är en praktisk idé, det vill säga en idé som anger ett mål. Varje idé om strävan är i grunden dubbel, eftersom den rymmer en motsats, det vill säga ett mål och ett medel.
… Det finns inget rättsbegrepp … vars definition inte nödvändigtvis är dubbel. Den anger det mål som eftersträvas och det medel som leder dit. Men medlet, hur varierat det än må vara, kan alltid återföras till en kamp mot orättvisan”. Så inleds Rudolf von Jherings berömda skrift, i vilken han, med stöd av sitt avskedstal vid Wiens universitet, som han höll den 11 mars 1872, framför den tilltalande idén om rättens
permanenta kamp.(2) Det rör sig om en särskild kamp, inom vilken en teleologisk tolkning av normerna ska garantera att lagen lyckas uppfylla sin faktiska sociala funktion. Rätten
är, därmed, såsom han förklarar i sitt följande (och omfattande) verk Rättens
utveckling,(3) inte ett mål i sig, utan ett instrument som gör det möjligt att nå ett socialt mål och undvika att en formalistisk tolkning, som begränsas av normens
lydelse, leder till en orättvis tillämpning. En debatt pågår således sedan dess på högsta nivå inom doktrinen för att fastställa om det är rätten
som formar den sociala verkligheten eller tvärtom.
2.        Det är ett liknande dilemma som ska behandlas i förevarande mål, eftersom tribunalen har att avgöra huruvida målet (det vill säga en ekonomisk verksamhets fortlevnad) ska ha företräde framför det medel som används (nämligen ett antal efter varandra följande transaktioner som omfattar flera mottagare) vid tillämpningen av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112/EG.(4)
3.        Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen, Polen) har nämligen, genom sin begäran om förhandsavgörande, önskat få klarhet i tillämpningen av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112, inom ramen för en tvist mellan en fysisk person som driver en ekonomisk verksamhet och Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (informationschef vid skattemyndigheten i Polen, nedan kallad skattemyndigheten), avseende denna myndighets vägran att anse att överföringen av hennes företag till hennes släktingar i rakt nedstigande led, nämligen hennes två döttrar, inte ska omfattas av mervärdesskatt.
4.         Särdraget i detta mål är att de båda döttrarna, som var och en kommer att överta en andel på 50 procent av deras moders företag, planerar att själva överföra sina andelar till ett gemensamt bolag som de kommer att förvalta tillsammans och som kommer att fortsätta bedriva den ekonomiska verksamheten i det överlåtna företaget.
5.        Den hänskjutande domstolen hyser, i huvudsak, tvivel beträffande frågan om huruvida denna serie av överlåtelser ska behandlas som från varandra åtskilda och oberoende åtgärder eller, tvärtom, som en oskiljbar enhet. Svaret på denna fråga kommer att avgöra huruvida överlåtelsen av bolaget från modern till sina döttrar omfattas av tillämpningsområdet för artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 eller inte.
II.    Tillämpliga bestämmelser
A.      Unionsrätt
6.        I artikel 1.2 i direktiv 2006/112 föreskrivs att ”[p]å varje transaktion skall mervärdesskatt, beräknad på varornas eller tjänsternas pris enligt den skattesats som är tillämplig på sådana varor eller tjänster, vara utkrävbar efter avdrag av det mervärdesskattebelopp som burits direkt av de olika kostnadskomponenter som utgör priset.”
7.        Enligt artikel 2.1 a i detta direktiv ska ”[l]everans av varor mot ersättning som görs inom en medlemsstats territorium av en beskattningsbar person när denne agerar i denna egenskap” vara föremål för mervärdesskatt.
8.        I artikel 16 första stycket i detta direktiv föreskrivs följande:
”Med leverans av varor mot ersättning skall likställas uttag som en beskattningsbar person gör av en vara ur sin rörelse för sitt eget eller personalens privata bruk, för överlåtelse därav utan ersättning eller mer generellt för användning för andra ändamål än den egna rörelsen, om mervärdesskatten på varan i fråga eller dess beståndsdelar helt eller delvis har medfört avdragsrätt.”
9.        Artikel 19 första stycket i detta direktiv har följande lydelse:
”Vid en överföring av samtliga tillgångar eller någon del därav, vare sig den sker mot ersättning eller gratis eller som tillskott till ett företag, får medlemsstaterna anse att någon leverans av varor inte har ägt rum och att mottagaren träder i överlåtarens ställe.”
B.      Polsk rätt
10.      Ustawa o podatku od towarów i usług (lagen om skatt på varor och tjänster) av den 11 mars 2004 (Dz. U. de 2024, position 361, i ändrad lydelse, nedan kallad mervärdesskattelagen) föreskriver, i dess artikel 2.27 e,
följande:
”I följande bestämmelser avses med … ’en fristående del av företaget’ en uppsättning materiella och immateriella tillgångar, inbegripet skulder, vilka, inom ramen för ett befintligt företag är uppdelade på ett organisatoriskt och finansiellt plan och avser utförandet av specifika ekonomiska verksamheter, som skulle kunna utgöra ett oberoende företag som driver dessa verksamheter självständigt.”
11.      I artikel 6.1 i mervärdesskattelagen föreskrivs att bestämmelserna i denna lag inte är tillämpliga på ”överlåtelser av ett företag eller en verksamhet som bedrivs av företaget”.
12.      Artikel 7.2 punkt 1 i mervärdesskattelagen har följande lydelse:
”Med leverans av varor i den mening som avses i artikel 5.1 punkt 1 avses även en beskattningsbar persons överlåtelse utan ersättning av varor som hör till dennes företag, i synnerhet
1) överlåtelse eller konsumtion av varor avsedda för personlig användning för den beskattningsbara personen eller dess anställda, inbegripet tidigare anställda, partners, samägare, aktieägare, kooperativmedlemmar och medlemmar av deras hushåll, medlemmar i enheter som utgör juridiska personer, föreningsmedlemmar[.]”
III. Bakgrund till tvisten och begäran om förhandsavgörande
13.      D.B. driver en ekonomisk verksamhet med företagsnamnet ”Przedsiębiorstwo B.” (nedan kallat D.B:s företag) och är skattskyldig till mervärdesskatt. Hon avser ge hela företaget som gåva till sina två döttrar, A.K. och P.K., som kommer att erhålla en andel på 50 procent vardera av detta.(5)
14.      A.K. och P.K. förvaltar sitt eget företag, P., i form av ett handelsbolag (nedan kallat ”bolaget A.K. och P.K.”), som är
skattskyldigt till mervärdesskatt. De planerar att inkorporera D.B:s företag i detta och fortskrida med sina verksamheter under väsentligen oförändrade former.
15.      D.B. har av skattemyndigheten begärt ett förhandsbesked
som avser bestämmelserna i mervärdesskattelagen om att en gåva avseende egendom inte är mervärdesskattepliktig.
16.      I ett förhandsbesked av den 26 juni 2020 uppskattade skattemyndigheten att var och en av D.B:s döttrar endast skulle erhålla en del av D.B:s företag. Föremålet för överlåtelsen utan ersättning skulle således inte vara företaget utan en andel av dess olika komponenter. Innehavet av en sådan andel tillåter inte att självständigt bedriva ekonomiska verksamheter. Dessutom används inte tillgångarna i D.B:s företag till att utföra specifika ekonomiska uppgifter, eftersom den ekonomiska verksamhet i vilken de kommer att användas ska utövas av en tredje part, nämligen A.K:s och P.K:s bolag till vilket de avser överföra de andelar som de erhåller.
17.      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu (vojvodskapsförvaltningsdomstolen i Poznan, Polen) ogillade, genom dom av den 30 mars 2021, D.B:s talan mot förhandsbeskedet. Den följde därmed skattemyndighetens yttrande.
18.      D.B. överklagade domen till den hänskjutande domstolen, Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen, Polen).
19.      Den hänskjutande domstolen har understrukit att EU-domstolen inte, i enlighet med artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112, vilken har införlivats med polsk rätt genom artikel 6.1 i mervärdesskattelagen, har analyserat den situation där en överlåtelse av samtliga tillgångar till två fysiska personer, som i övrigt inte är företagare, vilka genom senare åtgärder för över sina andelar i företaget till ett bolag som bedriver ekonomisk verksamhet.
20.      Enligt den hänskjutande domstolen kan artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 tolkas på två olika sätt. Enligt den första tolkningen, som grundar sig på en separat granskning av varje transaktion, kan en gåva avseende en andel på 50 procent av ett företag inte betraktas som överföring i den mening som avses i denna bestämmelse, eftersom denna inte gör det möjligt att självständigt bedriva en ekonomisk verksamhet. Vidare kan inte A.K. och P.K. anses ha för avsikt att fortsätta en sådan verksamhet eftersom de har för avsikt att, genom en senare åtgärd, föra över sina andelar till en tredje part, nämligen det bolag som de äger tillsammans.
21.      Enligt den andra tolkningen, vilken är funktionell, ska serien av åtgärder anses ha som mål att föra över hela företaget och fortsätta med dess ekonomiska verksamhet. Därmed är artikel 19 första stycket i detta direktiv tillämplig.
22.      Vidare har den hänskjutande domstolen preciserat att ett annat mål pågår vid den, vars föremål är att fastställa huruvida A.K:s och P.K:s överföring av andelarna i D.B:s företag till det bolag som de äger tillsammans ska vara befriad från mervärdesskatt enligt artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112.
23.      Mot denna bakgrund har Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) beslutat att förklara målet vilande
och, inom ramen för förfarandet enligt artikel 267 FEUF, ställa följande tolkningsfråga:
”Ska artikel 19 i [direktiv 2006/112] tolkas så, att en överföring av samtliga tillgångar, i den mening som avses i denna bestämmelse, även föreligger när en skattskyldig utan vederlag överför [50 procent] av andelarna i samtliga tillgångar till var och en av två fysiska personer som inte är skattskyldiga och som avser att omedelbart tillföra dessa andelar i form av apportegendom till ett personbolag som bedriver ekonomisk verksamhet, i vilket de är samägare?”
IV.    Förfarandet vid domstolen och tribunalen
24.      Denna begäran om förhandsavgörande gavs in till domstolens kansli den 19 maj 2025. Med stöd av artikel 50b i stadgan för Europeiska unionens domstol, överlämnades denna begäran till tribunalen.
25.      Skattemyndigheten, den polska regeringen och Europeiska kommissionen har gett in skriftliga yttranden. D.B., skattemyndigheten och kommissionen yttrade sig vid förhandlingen 25 mars 2026.
V.      Rättslig bedömning
26.      Den hänskjutande domstolen har, genom sin enda tolkningsfråga, önskat få klarhet i tillämpningsområdet för artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112. Den undrar således om det undantag som föreskrivs i denna bestämmelse kan tillämpas när en beskattningsbar person utan ersättning överlåter samtliga tillgångar, med 50 procent vardera, till två icke beskattningsbara fysiska personer, som har för avsikt att omedelbart överföra in natura dessa andelar till ett personbolag som bedriver ekonomisk verksamhet, i vilket de är de enda samägarna.
27.      Som jag har angett i inledningen och beskrivningen av bakgrunden till tvisten,(6) förefaller två tolkningar av artikel 19.1 i direktiv 2006/112 vara möjliga.
28.      För att kunna vägleda tribunalen på bästa sätt beträffande hur denna bestämmelse ska tolkas, kommer jag först att göra ett antal inledande anmärkningar, vilka gör det möjligt att tydligt avgränsa frågan (A). Vidare kommer jag att behandla möjligheten att separat analysera varje transaktion i de serie av transaktioner som är aktuell i det nationella målet (B), varefter jag vidare kommer att undersöka möjligheten att granska de transaktioner som utgör denna serie av transaktioner tillsammans (C). På så sätt kommer jag, slutligen, att kunna ge tribunalen ett svar beträffande den tolkning av tillämpningsområdet för artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 som den, enligt min mening, bör fastställa (D).
A.      Inledande anmärkningar
29.      I syfte att bättre förstå de båda möjliga tolkningarna av tillämpningsområdet för artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 som tribunalen skulle kunna göra, anser jag att det är nödvändigt att precisera några saker angående de faktiska omständigheterna (1), avseende rättspraxis (2), men också beträffande begreppet ”mottagaren” i denna bestämmelse (3).
1.      Faktiska omständigheter
30.      Mot bakgrund av de frågor som har tagits upp av såväl kommissionen i dess skriftliga yttrande som av tribunalens domare och av mig själv under förhandlingen, anser jag att det är viktigt att förtydliga följande faktiska omständigheter.
31.      D.B. önskar ge en gåva avseende en andel på 50 procent av sitt företag till var och en av hennes döttrar, A.K. och P.K. Därmed kommer hon att överföra sitt företags egendom, det vill säga dess tillgångar, till dem.
32.      Följaktligen är, såsom skattemyndigheten har angett, vad A.K. och P.K. erhåller, genom att få en andel på 50 procent av D.B:s företag överförd till sig, en del av äganderätten till varje tillgång som deras moder innehade.
33.      Således ska överföringen av andelar i D.B:s företag till A.K. och P.K. klassificeras som en transaktion genom vilken en beskattningsbar person utan ersättning överlåter sitt företags tillgångar till icke-beskattningsbara personer. Beträffande överföringen av A.K:s och P.K:s andelar till deras bolag, rör det sig om en transaktion genom vilken två icke-beskattningsbara personer genomför en apport in natura till ett bolag.
34.      Med denna definition av de aktuella transaktionerna är det möjligt att svara på de tvivel som kommissionen har uttryckt beträffande den eventuellt hypotetiska karaktären av den fråga som ställts. Kommissionens tvivel beror på att den hänskjutande domstolen inte har angett någon rättslig grund för att överföringen av D.B:s företags tillgångar till A.K. och P.K, med 50 procent till var och en och utan ersättning, i princip kan vara mervärdesskattepliktig. Jag anser att en sådan överföring kan vara mervärdesskattepliktig enligt artikel 7.2 punkt 1 i mervärdesskattelagen, som införlivar artikel 16 första stycket i direktiv 2006/112 med polsk rätt, vilket det emellertid ankommer på den nationella domstolen att avgöra.(7)
35.      Under alla omständigheter ska det erinras om att de frågor som ställts inom ramen för den beskrivning som den nationella domstolen, på eget ansvar, har lämnat av omständigheterna i målet och tillämplig lagstiftning, och vilka det inte ankommer på tribunalen att pröva riktigheten av, enligt fast rättspraxis ska presumeras vara relevanta.(8)
36.      Det framgår emellertid av begäran om förhandsavgörande att den hänskjutande domstolen anser att överlåtelsen av D.B:s företag till hennes döttrar ska vara mervärdesskattepliktig om den inte omfattas av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112.
2.      Tillämplig rättspraxis
37.      Det ska erinras om att artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 har en lydelse som är identisk med den i artikel 5.8 i sjätte direktivet 77/388/EEG,(9) och att den ska tolkas mot bakgrund av domstolens praxis avseende denna sistnämnda bestämmelse.(10)
38.      Beträffande befintlig rättspraxis avseende artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112, anser jag att denna ger en ganska fullständig tolkning av denna bestämmelses räckvidd. Vad gäller detta förslag till avgörande vill jag erinra om följande slutsatser.
39.      För det första förefaller det framgå av domstolens praxis att två kumulativa villkor ska vara uppfyllda för att artikel 19 första stycket ska vara tillämplig. Dels är det nödvändigt att överföringen av samtliga tillgångar eller någon del därav gör det möjligt att fortsätta bedriva en självständig ekonomisk verksamhet, dels ska mottagaren ha för avsikt att fortsätta bedriva denna verksamhet.(11)
40.      Vad gäller det första villkoret, ska begreppet ”överföring av samtliga tillgångar eller någon del därav” tolkas så att det omfattar överlåtelse av en hel affärsrörelse eller en självständig del av ett företag, inbegripet materiella och, i förekommande fall, immateriella tillgångar som tillsammans utgör ett företag eller del av ett företag som kan bedriva en självständig ekonomisk verksamhet. Begreppet omfattar dock inte rena överlåtelser av tillgångar, såsom försäljning av ett varulager.(12)
41.      Vidare krävs, för att det ska vara fråga om en överlåtelse av en hel affärsrörelse eller en självständig del av ett företag, att samtliga överlåtna tillgångar är tillräckliga för att företaget ska kunna fortsätta att bedriva en självständig ekonomisk verksamhet.(13)
42.      Beträffande det andra villkoret, krävs att mottagaren har haft för avsikt att driva affärsrörelsen eller den del av företaget som har överförts och inte endast omedelbart avveckla den ifrågavarande verksamheten och, i förekommande fall, sälja lagret.(14)
43.      För det andra ska det framhållas att begreppet ”överlåtaren” används i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 direktivet i singularis, vilket betyder att det inte är förutsett att nämnda bestämmelse är tillämplig när flera överlåtare säljer sina aktier till en och samma mottagare.(15)
44.      För det tredje, föreskrivs i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 att det ska anses att ”mottagaren träder i överlåtarens ställe”. Av denna bestämmelses tydliga lydelse framgår att den kontinuitet som den avser är en följd av den omständigheten att det enligt samma bestämmelse inte har förekommit någon leverans.(16)
45.      Denna tolkning av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 bekräftas av målet med denna bestämmelse som syftar till att göra det möjligt för medlemsstaterna att underlätta överlåtelser av företag eller delar av företag, genom att förenkla överlåtelserna och undvika att belasta mottagarens likviditet med en oproportionellt stor skattebörda som mottagaren under alla omständigheter skulle ha fått tillbaka senare genom avdrag för den ingående mervärdesskatten.(17)
3.      Begreppet ”mottagaren”
46.      Eftersom D.B:s företag, i förevarande mål, har överlåtits till flera personer, ska jag undersöka begreppet ”mottagaren” i artikel 19 första stycket i direktiv 1006/112 och frågan om samtliga tillgångar, enligt denna bestämmelse, kan överlåtas till flera mottagare.
47.      Denna fråga rör räckvidden av uttrycket ”mottagaren träder i överlåtarens ställe”.
48.      Det ska i detta hänseende erinras om att enligt fast rättspraxis ska, vid tolkningen av en unionsbestämmelse, inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i.(18)
49.      Det förefaller tydligt framgå av rättspraxis att mottagaren utgörs av den person till vilken överlåts samtliga tillgångar eller delar därav, som gör det möjligt att fullfölja en självständig ekonomisk verksamhet och som har för avsikt att fullfölja en sådan verksamhet. Eftersom en överlåtelse av samtliga tillgångar kan vara partiell, kan denna vara föremål för flera olika överlåtelser (vilka i ett sådant fall alla är partiella), vilket i sin tur innebär att det finns flera mottagare.
50.      När i uttrycket ”mottagaren träder i överlåtarens ställe”, begreppet ”mottagaren” används i singularis,(19) ska det, enligt min uppfattning, förstås så att en överlåtelse av samtliga tillgångar, oavsett om den är total eller partiell, under alla omständigheter endast kan ske till förmån för en och samma mottagare.
51.      Denna bokstavstolkning överensstämmer inte bara med den rättspraxis som jag har erinrat om i punkt 43 i detta förslag till avgörande och som rör begreppet ”överlåtare” i detta uttryck, utan bekräftas även av en kontextuell och teleologisk tolkning av artikel 19 i direktiv 2006/112.
52.      Beträffande sammanhanget i vilket
artikel 19 i direktiv 2006/112 antogs, vill jag, liksom generaladvokaten Jacobs gjorde i sitt förslag till avgörande i målet Abbey National(20), påpeka att varken ingressen till sjätte direktivet eller förslagen till kommissionens direktiv(21) ger något klargörande beträffande lagstiftarens val av formulering i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 och i artikel 5.8 i sjätte direktivet.
53.       Det ska emellertid påpekas att det redan i föregångaren till artikel 5.8 i sjätte direktivet, som var en kommentar rörande artikel 5.1 i bilaga A till direktiv 67/228/EEG,(22) angavs att ”[m]edlemsstaterna har möjlighet att, i situationer där samtliga tillgångar eller någon del därav överlåts, anse att mottagarbolaget förväntas träda i överlåtarens ställe”.
54.      Med andra ord hänvisade
unionsbestämmelserna, redan från början, till en enda mottagare och en enda överlåtare.
55.      En teleologisk tolkning av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 bekräftar att det rör sig om ett avsiktligt val från lagstiftarens sida. Som anges i punkt 44 i detta förslag till avgörande, avser denna bestämmelse, då den föreskriver att ”mottagaren träder i överlåtarens ställe”, att överlåtarens rättigheter och skyldigheter på mervärdesskatteområdet övertas av mottagaren. Mottagaren kommer således, i förekommande fall, att vara skyldig att betala den skatt som överlåtaren har dragit av, som om den sistnämnde hade fortsatt att använda tillgångarna.(23)
56.      Artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 är således utformad
utifrån principen att mervärdesskattesystemets funktion inte ska påverkas enbart av att ett företag (eller en del av ett företag) byter ägare. I slutändan ska det vara som om det fortfarande rörde sig om en och samma beskattningsbara person.(24)
57.      Det är, enligt min uppfattning, av detta skäl som begreppet ”mottagaren”, liksom begreppet ”överlåtaren”, står i singularis.
58.      Av detta följer, enligt min uppfattning, att en fullständig eller partiell överlåtelse av samtliga tillgångar endast kan avse en enda mottagare.
B.      Alternativ avseende en separat bedömning av de aktuella transaktionerna
59.      En separat bedömning av de aktuella transaktionerna är berättigad av principen att varje transaktion i mervärdesskattehänseende i regel ska anses vara separat och fristående såsom framgår av artikel 1.2 andra stycket i direktiv 2006/112,(25) men också av den omständigheten att en tillämpning av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 förutsätter att överlåtelsen av samtliga tillgångar sker mellan en överlåtare och en mottagare.(26)
60.      Eftersom A.K. och P.K. är två skilda fysiska personer, har de inte samma egendom. Således föreligger, i förevarande mål, fyra transaktioner, den första mellan D.B. och A.K., den andra mellan D.B. och P.K., den tredje mellan A.K. och A.K:s och P.K:s bolag samt den fjärde mellan P.K. och detta bolag.
61.      Det ska ur detta perspektiv fastställas huruvida artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 kan tillämpas på såväl transaktionen mellan D.B. och A.K. som den mellan D.B. och P.K.(27)
62.      Mot bakgrund av villkoren i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112,(28) är den första fråga som uppkommer huruvida A.K. och P.K., individuellt, är i stånd att fortsätta driva en självständig ekonomisk verksamhet, var och en med ett innehav av hälften av andelarna i deras moders företag.
63.      Jag anser att svaret på denna fråga ska vara nekande.
64.      Det framgår nämligen av begäran om förhandsavgörande att den uppdelning som gjorts mellan D.B:s två döttrar består i att ge var och en av dem en andel på 50 procent av företaget och inte att konkret dela upp tillgångarna i detta bolag mellan dem, så att de hade kunnat fortsätta att bedriva en självständig ekonomisk verksamhet ”var och en för sig”.
65.      Den omständigheten att D.B.:s båda döttrar tillsammans kommer att inneha 100 procent av D.B:s företag och således tillsammans kommer att äga samtliga tillgångar vilket gör det möjligt för dem att utöva en självständig ekonomisk verksamhet kan inte påverka denna slutsats, eftersom de inte har någon gemensam egendom, varför varje transaktion, såsom den har definierats i punkt 60 i detta förslag till avgörande, ska bedömas separat. Det är således i förhållande till var och en av döttrarna som det ska kontrolleras huruvida villkoret avseende möjligheten att fortsätta bedriva en självständig ekonomisk verksamhet är uppfyllt.
66.      Eftersom ett av de båda villkoren i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 inte var uppfyllt, kan slutsatsen dras att denna bestämmelse inte är tillämplig; det saknas därvid anledning att pröva överlåtarnas avsikt, eftersom de villkor som anges i punkt 39 i detta förslag till avgörande är kumulativa.
67.      Det är emellertid tillåtet att även hysa tvivel beträffande möjligheten att, i förevarande mål, det andra villkoret i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112, det vill säga A.K:s och P.K:s avsikt att fortsätta bedriva den ekonomiska verksamheten inom D.B:s företag, är uppfyllt. Deras avsikt är visserligen att fortsätta bedriva hela deras moders ekonomiska verksamhet, men detta kommer att ske genom deras bolag. Detta förutsätter således att de för över sina andelar till deras bolag. Deras avsikt är, med andra ord, beträffande de andelar som de kommer att erhålla, att göra sig av med dem till förmån för deras bolag. Dessutom (och detta är kanske det viktigaste) har de inte för avsikt att själva bli skattskyldiga till mervärdesskatt och, följaktligen, inte att själva fortsätta driva D.B:s juridiska person. Således kommer ingen av dem att överta vare sig
D.B:s rättigheter eller hennes skyldigheter i mervärdesskattehänseende. Mot bakgrund av den rättspraxis som jag erinrat om i punkt 42 i detta förslag till avgörande, kan det således fastställas att det andra villkoret i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 inte heller är uppfyllt.
68.      Under alla omständigheter skulle, även om överlåtelsen av D.B:s företag till hennes båda döttrar skulle anses kunna betraktas som en enda transaktion, på grund av att de, tillsammans, kan fortsätta att bedriva detta företags ekonomiska verksamhet och har för avsikt att göra detta, artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 fortfarande inte kunna tillämpas, eftersom, såsom jag har angett i punkt 58 i detta förslag till avgörande, en överlåtelse av samtliga tillgångar endast kan ske till en enda mottagare.
69.      Följaktligen ska artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 tolkas så, att den från sitt tillämpningsområde utesluter en beskattningsbar persons överlåtelse av samtliga tillgångar till lika delar till två icke-beskattningsbara personer.
C.      Alternativ avseende en sammantagen bedömning av de aktuella transaktionerna
70.      Även om den separata bedömningen av de aktuella transaktionerna förefaller förenlig med den princip som jag har erinrat om i punkt 59 i detta förslag till avgörande, uppkommer emellertid frågan om huruvida en sammantagen bedömning av sådana transaktioner inte skulle vara mer ”naturlig”, i den meningen att den skulle förefalla bättre förenlig med den ekonomiska verkligheten avseende dessa transaktioner.
71.      Domstolen har visserligen med jämna mellanrum hänvisat till begreppet ”ekonomisk verklighet”, men inte definierat det.(29) Det avser, enligt min uppfattning, att undvika att endast anta ett formalistiskt synsätt avseende transaktionerna och att se dem för vad de faktiskt är, vilka verkningar de medför, med beaktande av affärsvärldens logik.(30)
72.      Ett sådant begrepp kan således tjäna som kriterium för att konstatera att det föreligger rättsmissbruk, men också för att på ett korrekt sätt tolka och tillämpa bestämmelserna i direktiv 2006/112.(31)
73.      Således kan man fråga sig om begreppet ”ekonomisk verklighet” kan äventyra slutsatsen i punkt 69 i detta förslag till avgörande. Beaktandet av den ekonomiska verkligheten är nämligen ett grundläggande kriterium vid tillämpningen av det gemensamma mervärdesskattesystemet.(32)
74.      Ur detta perspektiv kan man, vid tolkningen av tillämpningsområdet för artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112, privilegiera det mål som eftersträvas med den aktuella serien av transaktioner, såsom den har framställts av D.B., det vill säga att den ekonomiska verksamheten i D.B:s företag ska fortsätta att bedrivas genom A.K:s och P.K:s
bolag. Ett sådant synsätt berättigar att den aktuella serien av transaktioner betraktas sammantaget och att tillämpningen av denna bestämmelse anpassas till den på detta sätt (om)definierade situationen.
75.      Genom att fokusera på slutmålet med denna serie av transaktioner, antas ett mindre formalistiskt synsätt(33) och en större verkan tillmäts det mål som eftersträvas med artikel 19 i direktiv 2006/112 som, ska det erinras om, är att underlätta överlåtelse av företagen.
76.      Ett sådant synsätt förutsätter att det fastställs hur en serie transaktioner ska klassificeras och behandlas.
77.      Det ska, i detta hänseende, för det första, kontrolleras huruvida den aktuella serien av transaktioner kan klassificeras som ”en enda transaktion”. Den principiella regel som jag har erinrat om i punkt 59 i detta förslag till avgörande har två undantag, knutna till begreppet ”en enda transaktion”.(34)
78.      Inledningsvis föreligger det en enda transaktion när två eller flera delar eller handlingar som en beskattningsbar person utför har ett så nära samband att de objektivt sett utgör ett enda, odelbart ekonomiskt tillhandahållande och att det därför vore konstlat att skilja dem åt.(35)
79.      Vidare föreligger det en enda transaktion när en tjänst utgör den huvudsakliga tjänsten, medan den andra eller de andra tjänsterna ska betraktas som en eller flera underordnade tjänster som skattemässigt ska behandlas på samma sätt som den första tjänsten. En tjänst ska betraktas som underordnad en huvudsaklig tjänst när kunderna inte efterfrågar den i sig, utan tjänsten för dem endast är ett medel att på bästa sätt åtnjuta den huvudsakliga tjänst som företaget tillhandahåller.(36)
80.      Av denna rättspraxis tycks följa att en enda transaktion, schematiskt, består av en ekonomisk prestation av en enda beskattningsbar person och utgörs av olika delar som kan anses vara oskiljbara för dess kund.(37)
81.      Enligt min uppfattning motsvarar emellertid förevarande situation varken den första eller den andra situationen som avses i punkt 78 respektive 79 i detta förslag till avgörande. De personer som är inblandade i de olika transaktionerna är nämligen olika. Vidare kan de olika transaktionerna ske oberoende av varandra och eftersträvar olika mål. Det enda sambandet mellan dem är således D.B:s, A.K:s och P.K:s avsikt. Parternas avsikt i fråga om skyldigheten att betala mervärdesskatt för en transaktion ska visserligen beaktas, men förutsatt att den kan stödjas av objektiva omständigheter.(38) Jag tror emellertid inte att denna avsikt faktiskt stöds av objektiva omständigheter, eftersom var och en av dessa transaktioner, ur ett rent ekonomiskt perspektiv, skulle kunna existera utan de andra och skulle bevara hela sin ekonomiska betydelse även skild från de övriga transaktionerna.(39) I övrigt förefaller D.B:s avsikt bestå i att överlåta sitt företag till sina döttrar, som en gåva.
82.       För det andra kan det, utan att tala om ”en enda transaktion”, mot bakgrund av följden av händelser, anses att A.K:s och P.K:s förvärv av företaget, i realiteten, endast är ett ”mellanförvärv” eller ett ”övergångsförvärv”. Under sådana omständigheter anser jag att det bör kontrolleras huruvida den slutliga förvärvaren, i detta fall A.K. och P.K., uppfyller villkoren för en tillämpning av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112. Eftersom detta bolag erhåller samtliga tillgångar i D.B:s företag och har för avsikt att fortsätta bedriva dess ekonomiska verksamhet, är denna bestämmelse tillämplig. Vidare är en sådan tolkning förenlig med kravet att det endast kan finnas en mottagare, såsom anges i punkt 58 i detta förslag till avgörande, eftersom den slutliga förvärvaren, i förevarande mål, är en enskild enhet, nämligen A.K:s och P.K:s bolag.
83.      Om tribunalen skulle vara manad att välja detta alternativ, råder jag den att, för att begränsa riskerna för missbruk, understryka tidsaspekten beträffande de berörda överlåtelserna. Det kan, i detta hänseende, konstateras att den hänskjutande domstolen, såväl i sin begäran om förhandsavgörande som i de frågor den har ställt, har understrukit att A.K. och P.K. omedelbart kommer att genomföra överföringen in natura av deras andelar till deras bolag.(40)
84.      Jag anser nämligen att en ”funktionell” tolkning av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 skulle kunna fungera under förutsättning att det visas att det inte fanns någon möjlighet för mellanförvärvet (eller övergångsförvärvet) att omvandlas till ett slutligt förvärv. Detta skulle förhindra
att personer som inte kan dra av ingående mervärdesskatt som betalats, under täckmanteln att vilja överlåta ett företag senare, undkommer betalning av mervärdesskatt och således erhåller tillgångar till en lägre kostnad, i strid med artikel 16 första stycket i direktiv 2006/112 och principen om skatteneutralitet, som ska förstås som ett uttryck för den allmänna principen om likabehandling på mervärdesskatteområdet.(41)
85.      Följaktligen ska beaktandet av den ekonomiska verkligheten leda till slutsatsen att transaktioner som hör samman genom ett gemensamt mål och följer omedelbart efter varandra tidsmässigt så att de utgör en helhet och till att en kontroll görs av huruvida villkoren i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 uppfylls av den slutliga förvärvaren.
D.      Alternativ som föreslås
86.      Av det ovan anförda följer att valet mellan två möjliga tolkningar av tillämpningsområdet för artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 beror på hur man väljer att uppfatta en serie transaktioner som ska ske.
87.      Antingen går man den klassiska vägen och följer den grundläggande princip som jag har erinrat om i punkt 59 i
detta förslag till avgörande, eller så beslutar man att gå en annan väg, som bygger på begreppet ”ekonomisk verklighet”.
88.      Även om det sistnämnda alternativet är attraktivt och, vid en första anblick, förefaller mest logiskt, kan det inte överstiga vissa förbehåll och därmed, ens villkorat av tidsaspekten beträffande följden av transaktionerna, helt övertyga mig.
89.      Om tillämpningen av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 på en serie transaktioner skulle vara villkorad av att det slutliga förvärvet måste följa omedelbart efter ett mellanförvärv, skulle detta nämligen föranleda frågan om vad som ska anses vara ”omedelbart”. Gäller det timmar eller dagar? Kan det godtas att det slutliga förvärvet sker flera veckor, eller månader, efter mellantransaktionen?
90.      Vidare är de individuella transaktioner som utgör serien av transaktioner av olika karaktär och ingen av dem kan klassificeras som överlåtelse av samtliga tillgångar. Med andra ord är det helheten som ska betecknas som sådan, medan de transaktioner som den utgör är två gåvor av hälften av ett förtag till olika personer och två överföringar in natura som görs av dessa personer. Således överensstämmer inte klassificeringen av de delar som utgör en helhet med klassificeringen av denna helhet. Vidare skulle, om den tredje och den fjärde transaktionen, såsom de definieras i punkt 60 i detta förslag till avgörande, av en eller annan anledning slutligen inte genomförs, svårigheter nödvändigtvis uppstå beträffande justering av mervärdesskatt.
91.      Slutligen ska det erinras om att domstolen redan har slagit fast att en skyldighet för skattemyndigheten att utreda den skattskyldiges avsikt strider mot ändamålen med det gemensamma systemet för mervärdesskatt att garantera rättssäkerheten och att underlätta de åtgärder som är förenade med tillämpningen av skatten genom att, utom i vissa undantagsfall, ta hänsyn till den aktuella transaktionens objektiva karaktär.(42)
92.      I förevarande mål är emellertid den typ av transaktioner som D.B. och hennes döttrar planerar, liksom följden av dessa, fullständigt tydlig. Därför medför de, individuellt, inte någon svårighet beträffande klassificering.(43) Dessutom finns det, såsom D.B. gjorde gällande vid förhandlingen, ingenting som hindrar att hon överlåter samtliga tillgångar i sitt bolag till A.K:s och P.K:s bolag. Följaktligen är beslutet att ge sitt företag till sina döttrar, vilka därefter kommer att föra över det till kapitalet i deras bolag, ett val som de inblandade personerna har gjort. Detta beslut innebär skattemässiga konsekvenser för D.B., hennes döttrar och deras bolag som de inte kan kringgå genom att försöka likställa fullt definierade transaktioner med en annan typ av transaktioner som de av olika skäl inte har velat genomföra.(44) Detta skulle vidare strida mot principen om skatteneutralitet, eftersom det skulle innebära att olika situationer behandlades lika.(45)
93.      Vidare kan begreppet ”ekonomisk verklighet”, även om det är avsett att fokusera på verkningarna av transaktionerna och inte på deras form, inte åberopas för att främja parternas avsikt på bekostnad av de konsekvenser som är knutna till de konkreta val som de har gjort och detta i strid med den rättspraxis som jag erinrat om i punkterna 81 och 91 i detta förslag till avgörande.
94.      Det är av dessa skäl som jag, trots att alternativet avseende en sammantagen bedömning av de aktuella transaktionerna kan förefalla attraktiv, tvingas föreslå den tolkning som grundar sig på en separat bedömning av dessa transaktioner. Vidare förefaller denna inte bara vara förenlig med den princip på mervärdesskatteområdet som jag har erinrat om i punkt 59 i detta förslag till avgörande, utan också med det syfte som eftersträvas med artikel 19 i direktiv 2006/112 som är att underlätta överlåtelsen av företag och inte skatteplanering.
95.      Följaktligen föreslår jag att tribunalen ska besvara tolkningsfrågan på följande sätt. Artikel 19 i direktiv 2006/112 ska tolkas så, att det inte föreligger någon överlåtelse av samtliga tillgångar när en beskattningsbar person, utan ersättning, överlåter samtliga tillgångar, med 50 procent vardera, till två icke-beskattningsbara fysiska personer, som har för avsikt att omedelbart överföra in natura dessa andelar till ett personbolag som bedriver ekonomisk verksamhet, i vilket de är samägare.
VI.    Förslag till avgörande
96.      Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att tribunalen ska besvara den tolkningsfråga som Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen, Polen) har ställt på följande sätt:
Artikel 19 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt ska tolkas så, att det inte föreligger någon överlåtelse av samtliga tillgångar när en beskattningsbar person, utan ersättning, överlåter samtliga tillgångar, med 50 procent vardera, till två icke-beskattningsbara fysiska personer, som har för avsikt att omedelbart överföra in natura dessa andelar till ett personbolag som bedriver ekonomisk verksamhet, i vilket de är samägare.
José Martín y Pérez de Nanclares
Föredraget
vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 13 maj 2026.
Underskrifter
1      Originalspråk: franska.
i      Förevarande mål har getts ett fiktivt namn. Detta namn är inte någon av rättegångsdeltagarnas verkliga namn.
2      Von Jhering, R., Der Kampf
um’sRecht, G. J. Manz, Wien, 1872, s. 7, översatt till franska av Meydieu, A. F., Le combat pour le droit, A. Durand et Pedone-Lauriel, Paris, 1875, s. 1. Detta verk berikades och förbättrades därefter, vilket ledde till elva olika utgåvor under författarens levnad.
3      Von Jhering, R., ZweckimRecht, Druck und Verlag von Breitkopf & Härtel, Leipzig, 1877, översatt till franska från den tredje tyska upplagan av de Meulenaere, O., Chevalier-Marescq et Cie, Paris, 1901.
4      Rådets direktiv av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 347, 2006, s. 1).
5      Det ska påpekas att det i begäran om förhandsavgörande nämns att det är D.B. och hennes make, som är fader till A.K. och P.K., som har för avsikt att skänka hela företaget till sina båda döttrar. D.B:s make nämns emellertid endast en gång och varken hans ställning eller hans roll i den serie av transaktioner som är aktuell i det nationella målet har preciserats, varför det förefaller följa av de uppgifter som jag förfogar över att endast D.B. ska betraktas som överlåtaren, i den mening som avses i artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112. Vidare bekräftades det, vid förhandlingen, att de transaktioner som var aktuella i det nationella målet faktiskt har ägt rum.
6      Se punkterna 5, 20 och 21 i detta förslag till avgörande.
7      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 juli 2017, Túrkevei Tejtermelő Kft. (C-129/16, EU:C:2017:547, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
8      Se dom av den 15 maj 2003, Salzmann (C-300/01, EU:C:2003:283, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
9      Rådets sjätte direktiv av den 17 maj 1977
om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT L 145, 1977, s. 1; svensk specialutgåva, område 9,
volym 1, s. 28) (nedan kallat sjätte direktivet).
10      Se beslut av den 16 januari 2023, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Łodzi (C-729/21, ej publicerat, EU:C:2023:74, punkt 33 och där angiven rättspraxis).
11      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 maj 2013, X (C-651/11, EU:C:2013:346, punkt 32 och där angiven rättspraxis). Skattemyndigheten, den polska regeringen och kommissionen delar denna uppfattning, vilket framgår av deras skriftliga yttranden. Det ska emellertid påpekas det i andra stycket i artikel 19 i direktiv 2006/112 föreskrivs att ”[m]edlemsstaterna får, i fall där mottagaren inte till fullo är beskattningsbar, vidta de åtgärder som är nödvändiga för att hindra snedvridning av konkurrensen. De får också anta de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra skatteundandragande eller skatteflykt genom utnyttjande av denna artikel”. För att få en uppfattning om vilka andra villkor som har uppställts i medlemsstaternas lagstiftningar, se Annacondia, F., EU VAT Compass 2021/2022, IBFD, Amsterdam, 2021, s.
803–805.
12      Se dom av den 27 november 2003, Zita Modes (C-497/01, EU:C:2003:644, punkt 40), dom av den 10 november 2011, Schriever (C-444/10, EU:C:2011:724, punkt 24 och där angiven rättspraxis) och beslut av den 16 januari 2023, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Łodzi (C-729/21, ej publicerat, EU:C:2023:74, punkt 30). Beträffande den konkreta inverkan av den definition av begreppet ”överföring av samtliga tillgångar eller någon del därav” som domstolen gav i sin dom av den 27 november 2003, Zita Modes (C-497/01, EU:C:2003:644) på vissa nationella rättsordningar, se Culot, A. och
Thilmany, J., Manuel des droitsd’enregistrement et de la TVA applicables aux actes de société, Larcier-Intersentia, Bryssel, 2025, s.
145 och 146,
Calderón Carrero, J. M. och Quintas Seara, A., ”El IVA en la transmisión del patrimonio empresarial: la progresiva flexibilización comunitaria de la regla de no sujeción”,
Revistatécnica tributaria, nr 102, 2013, s. 95–117 (s. 108). Denna dom gjorde det även möjligt att lösa de svårigheter beträffande kvalificeringen av en partiell överlåtelse av en verksamhet som förelåg fram till dess, se Wäger, C., ”Nicht steuerbare Veräußerung eines Geschäftsbetriebs im ganzen bei Absicht der Fortführung des übertragenen Geschäftsbetriebs oder Unternehmensteils durch den Erwerber », Umsatzsteuer-Rundschau, 2004, s.
24–27 (s. 26).
13      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 november 2011, Schriever (C-444/10, EU:C:2011:724, punkt 25).
14      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 november 2003, Zita Modes (C-497/01, EU:C:2003:644, punkt 44).
15      Dom av den 30 maj 2013, X (C-651/11, EU:C:2013:346, punkt 46).
16      Se, för ett liknande resonemang, beslut av den 16 januari 2023, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Łodzi (C-729/21, ej publicerat, EU:C:2023:74, punkt 36 och där angiven rättspraxis) och generaladvokaten Brkans förslag till avgörande i målet A&P Deco (T-397/25, EU:T:2026:263, punkterna 41 och 45).
17      Se dom av den 10 november 2011, Schriever (C-444/10, EU:C:2011:724, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
18      Dom av den 17 november 1983, Merck (292/82, EU:C:1983:335, punkt 12), dom av den 9 mars 2023, Acer/Aquind (C-46/21 P, EU:C:2023:182, punkt 54), och dom av den 18 december 2025, E. (Kvittning av fordringar) (C-481/24,
EU:C:2025:996, punkt 29).
19      Begreppet ”mottagaren” används i singularis i samtliga språkversioner av artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112.
20      C-408/98, EU:C:2000:207, punkt 23.
21      Se förslag till rådets sjätte direktiv om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (KOM(73) 950 slutlig), av den 20 juni 1973, och, beträffande direktiv 2006/112, förslag till rådets
direktiv om ett gemensamt system för mervärdesskatt (KOM(2004) 246 slutlig), av den 15 april 2004.
22      Rådets andra direktiv av den 11 april 1967 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om omsättningsskatter – struktur och tillämpningsföreskrifter för det gemensamma systemet för mervärdesskatt (EGT L 71, 1967, s. 1303).
23      Sánchez Gallardo, F. J., IVA para expertos, Francis Lefebvre, Madrid, 2024, fjärde upplagen, s. 1790–1798 (punkt 20547), och Serlooten, P., Debat, O., Droit fiscal des affaires, Dalloz, Paris, 2022/2023, tjugoförsta upplagan, s. 344.
24      Följaktligen förefaller införandet av bestämmelser som har till syfte att ta ut skatt på leveranser av varor för att främja ekonomisk verksamhet vara en både pragmatisk och logisk lösning.
25      Se dom av den 1 augusti 2025, Határ Diszkont (C-427/23, EU:C:2025:596, punkt 37 och där angiven rättspraxis).
26      Se punkt 58 i detta förslag till avgörande och, för ett liknande resonemang, dom av den 30 maj 2013, X (C-651/11, EU:C:2013:346, punkterna 46 och 47).
27      Frågan om huruvida artikel 19 första stycket i direktiv 2006/112 är tillämplig på den tredje och den fjärde transaktionen är inte aktuell, i detta sammanhang, eftersom transaktionerna prövas separat och dessa,
såsom den hänskjutande domstolen har preciserat, är föremål för ett annat mål än det aktuella nationella målet.
28      Se punkt 39 i detta förslag till avgörande.
29      Avsaknaden av definition har kritiserats av vissa författare. Se Nellen, F. och van Doesum, A., ”Economic Reality in EU VAT”, EC tax review, 2020, volym 29, nr 5, s. 213–226, och van Abswoude, K., ”The Principle of Fiscal Neutrality and Economic Reality in EU VAT: Two Peas in a Pod ?”, International VAT Monitor, 2022, volym 33, nr 5.
30      Beträffande vikten av att beakta transaktionernas verkningar snarare än deras form, se Beisse, H., ”Die paradigmatischen Gob”, i
Hommelhoff, P., Zätzsch, R., Erle, B. och Müller, W., Gesellschaftsrecht, Rechnungslegung, Steuerrecht : FestschriftfürWelf Müller zum 65. Geburtstag, Beck, Munich, 2001, s.
731–753 (s. 739).
31      Beträffande tillämpningen av begreppet ”ekonomisk verksamhet” i domstolens praxis, se Nellen, F. och van Doesum, A., (fotnot nr 29 i detta förslag till avgörande), och av samma författare,
”Economic Reality in EU VAT and the Reductionist Approach”, EC tax review, 2025, volym 34, nr 6, s.
222–230.
32      Dom av den 28 juni 2007, Planzer Luxembourg (C-73/06, EU:C:2007:397, punkt 43).
33      Generaladvokaten Cruz Villalón varnade just, i sitt förslag till avgörande i målet Kopalnia Odkrywkowa Polski Trawertyn P. Granatowicz, M. Wąsiewicz (C-280/10, EU:C:2011:592, punkterna 1, 31, 36 och 38), för riskerna med en alltför formalistisk tolkning av direktiv 2006/112.
34      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 september 2019, KPC Herning (C-71/18, EU:C:2019:660, punkt 38), generaladvokaten Mengozzis förslag till avgörande i målet Solar Electric Martinique (C-303/16, EU:C:2017:507, punkt 57) och generaladvokaten Pitruzzellas förslag till avgörande i målet
Finanzamt X (Varaktigt installerad utrustning och varaktigt installerade maskiner) (C-516/21, EU:C:2022:976, punkt 27).
35      Se generaladvokaten Mengozzis förslag till avgörande i målet Solar Electric Martinique (C-303/16, EU:C:2017:507, punkt 58 och där angiven rättspraxis).
36      Se generaladvokaten Mengozzis förslag till avgörande i målet Solar Electric Martinique (C-303/16, EU:C:2017:507, punkt 59 och där angiven rättspraxis).
37      Se, för ett liknande resonemang, generaladvokaten Mengozzis förslag till avgörande i målet BLV Wohn- und Gewerbebau (C-395/11, EU:C:2012:564, punkterna 46 och 47).
38      Se dom av den 4 september 2019, KPC Herning (C-71/18, EU:C:2019:660, punkt 40 och där angiven rättspraxis).
39      Om exempelvis A.K. beslutade att sälja vidare sin andel i stället för att föra över den till det bolag som hon förvaltar med P.K., skulle detta inte på något sätt hindra P.K. från att överföra sin andel till detta bolag. Detta skulle göra det möjligt för A.K. att erhålla pengarna för försäljningen av hennes andel och för P.K. att erhålla bolagsandelar i bolaget.
40      Det ska för övrigt påpekas att D.B. vid förhandlingen angav att överföringen av A.K:s och P.K:s andelar till deras bolag faktiskt hade skett endast några dagar efter överlåtelsen av dessa andelar från D.B. till hennes döttrar.
41      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 september 2020, Mitteldeutsche Hartstein-Industrie (C-528/19, EU:C:2020:712, punkt 59 och där angiven rättspraxis) och dom av den 17 december 2020, WEG Tevesstraße (C-449/19, EU:C:2020:1038, punkt 48).
42      Dom av den 27 september 2007, Teleos m.fl. (C-409/04, EU:C:2007:548, punkt 39).
43      Se, i detta hänseende, punkt 81 i detta förslag till avgörande.
44      Se, analogt, dom av den 13 mars 2014, Malburg (C-204/13, EU:C:2014:147, punkterna 46 och 47).
45      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 april 2008, Marks & Spencer (C-309/06, EU:C:2008:211, punkt 49).