62006CC0240_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Genom denna begäran om förhandsavgörande har Korkein hallinto‑oikeus (Finlands högsta förvaltningsdomstol) anmodat domstolen att fastställa huruvida artiklarna 56 EG och artikel 12.1 c i rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning(2) skall tolkas så, att de utgör hinder för att en finländsk skatt tas ut på överlåtelse av aktier.
2. Denna begäran har gjorts inom ramen för en tvist mellan bolaget Fortum Project Finance SA (nedan kallat Fortum Project Finance), Luxemburg, och den finländska skattemyndigheten angående tillämpningen på detta bolag av en skatt på överlåtelse av tillgångar på grund av ett utbyte av aktier som gjorts med bolaget Fortum Oyj, Finland.
3. I detta mål får domstolen, såvitt jag vet för första gången, tillfälle att förklara hur artikel 12.1 a i direktiv 69/335 går ihop med artikel 12.1 c i samma direktiv.
4. I redogörelsen nedan skall jag visa varför artikel 12.1 c i direktiv 69/335 enligt min mening skall tolkas så, att den inte utgör hinder för att en skatt, såsom den finländska skatten på överlåtelse av tillgångar, tas ut när värdepapper överlåts genom tillskott till en kapitalassociation som lämnar egna aktier som vederlag.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
5. I artikel 56.1 EG föreskrivs följande:
”Inom ramen för bestämmelserna i detta kapitel skall alla restriktioner för kapitalrörelser mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och tredjeland vara förbjudna.”
6. I skälen i det förslag till rådets direktiv om indirekta skatter på kapitalanskaffning som kommissionen lade fram den 14 december 1964(3) angavs att ”[bland de indirekta skatterna på kapitalrörelser] kan man urskilja dels dem som påförs kapitalanskaffning, dels dem som påförs värdepapperstransaktioner. Förevarande förslag till direktiv avser indirekta skatter på kapitalanskaffning, i vilken skattekategori inräknas skatt på kapitaltillskott till bolags eget kapital, stämpelskatt på inhemska värdepapper, stämpelskatt som utgår vid tillfället för introduktion eller emission på den nationella marknaden av värdepapper av utländskt ursprung samt andra indirekta skatter av samma slag. Vad gäller indirekt beskattning av värdepapperstransaktioner, såsom beskattning av börstransaktioner, kommer de framledes att behandlas i ett annat förslag till direktiv. Förslaget har således ingen inverkan på dessa.”(4)
7. Medan sistnämnda förslag utmynnade i att direktiv 69/335 antogs, ledde det förslag till rådets direktiv om indirekta skatter på värdepapperstransaktioner som kommissionen lade fram den 2 april 1976(5), och därefter det ändrade förslaget av den 9 april 1987,(6) inte till att rådet antog något direktiv.
8. Såsom framgår av första skälet syftar direktiv 69/335 till att främja den fria rörligheten för kapital, vilken anses som en väsentlig förutsättning för att skapa en ekonomisk union som har egenskaper som liknar en inre marknads.
9. Med utgångspunkt i att indirekta skatter på kapitalanskaffning, det vill säga skatt på kapitaltillskott till bolag och stämpelskatt på värdepapper, ger upphov till diskriminering, dubbelbeskattning och skillnader som hindrar den fria rörligheten för kapital, önskade gemenskapslagstiftaren undanröja dessa genom harmonisering.(7)
10. Mot denna bakgrund beslutades för det första att stämpelskatten på värdepapper skulle avskaffas.(8) För det andra fastslogs regeln att skatt på kapital som anskaffats till ett bolag får påföras endast en gång inom den gemensamma marknaden och att denna beskattning, för att inte störa kapitalrörelserna, skall vara på samma nivå i samtliga medlemsstater.(9) I direktiv 69/335 harmoniserades därför strukturen och nivån på skatten på tillskott av kapital till bolag, nedan kallad skatt på kapitaltillskott.(10)
11. Enligt artikel 4.1 i detta direktiv skall skatt på kapitaltillskott tas ut på ett visst antal transaktioner, bland vilka i punkten c återfinns ökning av bolagskapitalet i en kapitalassociation genom tillskott av tillgångar av vilket slag det än må vara.
12. Enligt artikel 7.2 i detta direktiv kan en enhetlig skattesats om högst 1 procent tas ut på en sådan transaktion.
13. Eftersom det finns risk för att syftena med direktiv 69/335 äventyras skall andra indirekta skatter som har samma egenskaper som skatten på kapitaltillskott eller stämpelskatt avskaffas.(11)
14. Sålunda föreskrivs följande i artikel 10 i direktivet:
”Medlemsstaterna får, utöver skatten på kapitaltillskott, inte påföra bolag, sammanslutningar eller andra juridiska personer som bedriver verksamhet i vinstsyfte någon annan skatt eller avgift, av vad slag det än må vara, avseende
a) de transaktioner som avses i artikel 4,
b) tillskott, lån eller tjänster som tillhandahålls som ett led i transaktioner som avses i artikel 4,
…”
15. Dessutom skall medlemsstaterna enligt artikel 11 i direktivet från all skatteplikt undanta ett visst antal transaktioner, såsom upprättande, emission, börsnotering, utsläppande på marknaden av eller handel med aktier, andelar eller andra sådana värdepapper.
16. Slutligen finns i artikel 12.1 i direktiv 69/335 en uttömmande uppräkning av skatter och avgifter som medlemsstaterna, utan hinder av artiklarna 10 och 11 i direktivet, kan ta ut, bland annat
”a) skatt på överlåtelse av värdepapper, oberoende av om skatten utgår med fast belopp eller inte,
b) skatt på överlåtelse, inberäknat avgifter för registrering i fastighetsregister, av fast egendom eller en rörelse inom deras territorium som tillskjuts bolag, föreningar eller juridiska personer som bedriver verksamhet i vinstsyfte,
c) skatt på överlåtelse av egendom av alla slag som tillskjuts ett bolag, en sammanslutning eller en juridisk person som bedriver verksamhet i vinstsyfte då överföringen av denna egendom gottgörs på annat sätt än med andelar i bolaget,
…”
B – De nationella bestämmelserna
17. De relevanta bestämmelserna i den finländska lagen om överlåtelseskatt (varainsiirtolaki (931/1996) (nedan kallad lagen om överlåtelseskatt) är följande.
18. I 1 § i denna lag föreskrivs att på överlåtelse av fastigheter och värdepapper skall till staten betalas överlåtelseskatt enligt vad denna lag stadgar.
19. När det gäller skatteobjekt och skattskyldiga föreskrivs i 4 § fjärde stycket i lagen om överlåtelseskatt bland annat att skatt skall betalas för överlåtelse av fastighet till öppet bolag, kommanditbolag, aktiebolag eller annat samfund, som sker mot aktier eller andelar eller i form av annan kapitalinvestering.
20. Enligt 15 § första stycket i denna lag skall förvärvaren betala skatt på överlåtelse av äganderätt till värdepapper. I 15 § tredje stycket i denna lag anges därvid att vad som stadgas i 4 § fjärde och femte styckena i samma lag angående överlåtelse och annat förvärv av fast egendom tillämpas också på överlåtelse och annat förvärv av värdepapper.
21. För att överlåtelseskatten skall tas ut krävs att en av parterna i överlåtelsen är allmänt skattskyldig i Finland enligt inkomstskattelagen (tuloverolaki (1535/1992)) av den 30 december 1992. Enligt 9 § första stycket 1 i denna lag är fysiska personer som under beskattningsåret har varit bosatta i Finland samt finländska juridiska personer, samfälligheter och dödsbon skyldiga att betala skatt på inkomst som har förvärvats i Finland eller i utlandet.
22. När det gäller skattesatsen och den beskattningsutlösande händelsen föreskrivs i 20 § första stycket i lagen om överlåtelseskatt att vid överlåtelse av värdepapper utgör skatten 1,6 procent av köpeskillingen eller värdet av annat vederlag. Enligt 20 § andra stycket i denna lag beräknas skatt på överlåtelse och annat förvärv som skett så som avses i 4 § 4 mom. i nämnda lag utifrån den överlåtna egendomens gängse värde vid överlåtelsetidpunkten.
23. Slutligen skall påpekas att det i Finland inte tas ut någon skatt på kapitaltillskott i den mening som avses i direktiv 69/335.
II – Bakgrund och förfarandet vid den nationella domstolen
24. Såsom framgår av beslutet om hänskjutande beslutade Republiken Finland att dela upp Fortumkoncernens energiproduktion i två självständiga områden: å ena sidan inköp och raffinering av råolja och å andra sidan el- och gasproduktion. Fissionen genomfördes den 1 maj 2004 och medförde att två nya bolag bildades ur Fortum Oil and Gas Oy, nämligen Fortum Oil Oy och Fortum Heat and Gas Oy, som helt kontrolleras av bolaget Fortum Oyj. De tillgångar och skulder som inte hade något samband med oljeverksamheten överfördes till Fortum Heat and Gas Oy.
25. Den transaktion som är ursprunget till tvisten vid den nationella domstolen bestod i att samtliga tillgångar och skulder i det senare bolaget genom aktieöverlåtelse överfördes till ett annat bolag i samma koncern, nämligen sökanden vid den nationella domstolen, Fortum Project Finance, för att stärka dess egna kapital. Som vederlag för tillskottet bestående av aktierna i Fortum Heat and Gas Oy, emitterade Fortum Projekt Finance, efter att ha ökat sitt aktiekapital med ett belopp motsvarande värdet på de förvärvade aktierna, nya aktier och överförde dem till Fortum Oyj.
26. På det kapital som Fortum Project Finance förvärvat genom aktieöverlåtelsen skall bolaget betala skatt på kapitaltillskott om 1 procent i Luxemburg.
27. Fortum Project Finance ansökte om förhandsbesked från Uudenmaan verovirasto (Nylands skatteverk) avseende frågan huruvida bolaget var skyldigt att även betala överlåtelseskatt för de aktier i Fortum Heat and Gas Oy som det fått i samband med aktieutbytet med Fortum Oyj. I förhandsbesked av den 29 oktober 2004 slog Nylands skatteverk fast att Fortum Project Finance skulle betala denna skatt och angav att skattebeloppet skulle bestämmas med hänsyn till marknadsvärdet på de aktier som hade övertagits av detta bolag genom kapitaltillskott.
28. Fortum Project Finance överklagade till Helsingin hallinto‑oikeus (Helsingfors förvaltningsdomstol) med yrkande om att denna domstol skulle upphäva förhandsbeskedet från Nylands skatteverk och genom ett nytt förhandsbesked slå fast att bolaget inte behöver betala överlåtelseskatt avseende de aktier som erhållits från Fortum Heat and Gas Oy vid utbytet. Bolaget gjorde som grund för sitt överklagande gällande bland annat att denna skatt stred mot artikel 56.1 EG och artikel 12.1 c i direktiv 69/335.
29. Helsingfors förvaltningsdomstol ogillade denna talan. Denna domstol ansåg nämligen att överlåtelseskatten inte stred mot dessa bestämmelser och stödde sig därvid på bland annat domen av den 11 december 1997 i målet Immobiliare SIF(12) och domen av den 17 december 1998 i målet Codan(13) . Nämnda domstol ansåg vidare att det inte var nödvändigt att begära förhandsavgörande beträffande tolkningen av artikel 12.1 c i direktiv 69/335 mot bakgrund framför allt av dessa domar från domstolen.
30. Fortum Project Finance har därefter överklagat Helsingfors förvaltningsdomstols avgörande till Korkein hallinto‑oikeus (högsta förvaltningsdomstolen). Bolaget har åter gjort gällande att den överlåtelseskatt som tas ut i Finland av ett bolag som anskaffar kapital enligt dess uppfattning strider mot direktiv 69/335, eftersom det bolag som förvärvar aktierna lämnar egna aktier som vederlag.
III – Begäran om förhandsavgörande
31. I sin begäran om förhandsavgörande har högsta förvaltningsdomstolen angett att den nu skall besluta huruvida Fortum Project Finance mot bakgrund av den finländska lagen skall betala överlåtelseskatt för de aktier i Fortum Heat and Gas Oy som Fortum Project Finance genom kapitaltillskott har övertagit från Fortum Oyj mot egna nya aktier som vederlag.
32. Högsta förvaltningsdomstolen anser att det är nödvändigt att tolka EG‑rätten för att lösa tvisten och har därför beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Skall artikel 56 EG och artikel 12.1 c i [direktiv 69/335] tolkas så, att de utgör hinder för att den finländska överlåtelseskatten (varainsiirtovero) tas ut när värdepapper överlåts – på det sätt som beskrivs i begäran om förhandsavgörande – såsom tillskott till ett aktiebolag vilket som vederlag därför lämnar egna nyemitterade aktier?”
33. Den finländska regeringen och Förenade kungarikets regering samt kommissionen har yttrat sig skriftligen och muntligen vid domstolen. Fortum Project Finance har för sin del angett sin ståndpunkt vid förhandlingen i målet den 19 april 2007.
IV – Bedömning
34. Den nationella domstolen har anmodat domstolen att ange huruvida artiklarna 56.1 EG och artikel 12.1 c i direktiv 69/335 skall tolkas så, att de utgör hinder för att en skatt, såsom den finländska överlåtelseskatten, tas ut när värdepapper överlåts såsom tillskott till en kapitalassociation som lämnar egna nyemitterade aktier som vederlag.
35. Jag påpekar inledningsvis att de negativa följder som tillämpningen av ett skattesystem såsom det som är i fråga vid den nationella domstolen kan medföra för kapitalrörelser följer av två medlemsstaters parallella utövande av sina beskattningsbehörigheter. För det första tillämpar Storhertigdömet Luxemburg, i överensstämmelse med vad direktiv 69/335 tillåter, skatt på kapitaltillskott på en transaktion som för en kapitalassociation som har sitt säte på dess territorium består i ökning av dess aktiekapital genom tillskott av egendom oavsett slag. Eftersom detta tillskott består av aktier som överlåts av ett bolag som är etablerat i Finland, för vilka det förvärvande bolaget lämnar nyemitterade aktier som vederlag, skall för det andra det senare bolaget även betala finländsk överlåtelseskatt.
36. Bedömningen av om en sådan situation med dubbelbeskattning är förenlig med gemenskapsrätten skall enligt min uppfattning göras enbart mot bakgrund av direktiv 69/335, genom vilket strukturen och nivåerna på indirekta skatter på kapitalanskaffning harmoniserades.
37. Jag skall således nu undersöka om detta direktiv, särskilt artikel 12.1 c, skall tolkas så, att det utgör hinder för en tillämpning av den finländska överlåtelseskatten i en situation såsom den i tvisten vid den nationella domstolen, där värdepapper överlåts genom tillskott till ett bolag som lämnar egna nyemitterade aktier som vederlag.
38. Förenade kungarikets regering anser att den transaktion som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen inte omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 69/335. Den har därvid påpekat att en transaktion kan anses som en kapitalanskaffning i den mening som avses i artikel 4.1 i detta direktiv endast om den ekonomiska potentialen hos de företag som berörs av transaktionen förstärks genom transaktionen. Enligt denna regering är så inte fallet i förevarande fall, eftersom kapitalet i Fortumkoncernen, betraktat i dess helhet, inte har förändrats genom moderbolagets överföring av dess aktier i Fortum Heat and Gas Oy till Fortum Project Finance.
39. Jag anser däremot att en transaktion såsom den som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen mycket väl faller innanför tillämpningsområdet för direktiv 69/335. Det skall nämligen erinras om att enligt artikel 4.1 c i direktivet skall den harmoniserade skatten på kapitaltillskott tas ut på en transaktion som består i ökning av bolagskapitalet i en kapitalassociation som sker i form av tillskott av tillgångar av vilket slag det än må vara. Förevarande mål motsvarar detta fall, eftersom transaktionen i fråga avser en ökning av aktiekapitalet i Fortum Project Finance genom tillskott av aktier i Fortum Heat and Gas Oy.
40. Dessutom har domstolen slagit fast att ”en [’]ökning av bolagskapitalet[’] i den mening som avses i artikel 4.1 c i direktiv 69/335 avser en formell ökning av bolagskapitalet, antingen genom en emission av nya bolagsandelar eller aktier, eller genom en ökning av det nominella värdet på befintliga bolagsandelar eller aktier”.(14) Det framgår emellertid av handlingarna i målet att som vederlag för det tillskott som det har mottagit har Fortum Project Finance emitterat nya aktier som bolaget har överlåtit till Fortum Oyj.
41. Enligt artikel 4.1 c i direktiv 69/335 skall skatt på kapitaltillskott tas ut i Luxemburg på den transaktion som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen.
42. Med tillämpning av artikel 10 a och b i detta direktiv får inte någon annan skatt eller avgift, av vad slag det än må vara, påföras denna transaktion av någon medlemsstat. Om denna artikel tolkas mot bakgrund av sista skälet i direktivet, uppställs nämligen i artikeln en princip om förbud mot indirekta skatter som har samma egenskaper som skatten på kapitaltillskott.(15)
43. Enligt artikel 12.1 i direktiv 69/335 finns det emellertid ett flertal undantag från principen att skatten på kapitaltillskott är exklusiv, eftersom medlemsstaterna i denna artikel uttryckligen tillåts att ta ut ett visst antal skatter och avgifter. Domstolen har för övrigt vid upprepade tillfällen slagit fast att ”artikel 12.1 i [detta] direktiv innehåller en uttömmande uppräkning av de andra skatter och avgifter, utöver skatten på kapitaltillskott, som med avvikelse från förbudet i artiklarna 10 och 11 i samma direktiv kan påföras kapitalassociationer vid de transaktioner som avses i dessa sistnämnda bestämmelser”.(16)
44. Det skall följaktligen avgöras om lagen om överlåtelseskatt, i vilken föreskrivs att en sådan skatt skall tas ut när värdepapper överlåts som tillskott till ett bolag som lämnar egna nyemitterade aktier som vederlag, i detta avseende är förenlig med vad som tillåts i artikel 12.1 i direktiv 69/335.
45. Den finländska regeringen och Förenade kungarikets regering anser därvid att artikel 12.1 a i direktivet tillåter medlemsstaterna att ta ut en skatt på överlåtelse av värdepapper, vilken utförs såsom ett kapitaltillskott till en kapitalassociation som lämnar egna nya aktier som vederlag, utan att artikel 12.1 c i direktivet utgör hinder för det.
46. Enligt dessa två regeringar tillämpas endast artikel 12.1 a i direktiv 69/335 på beskattning av överlåtelse av värdepapper. Till stöd för denna ståndpunkt har dessa två regeringar åberopat domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF och Codan. Eftersom de förhållanden som gav upphov till dessa domar avsåg tillskott som ersatts med aktier och eftersom domstolen, trots detta förhållande, inte gjorde någon tolkning av artikel 12.1 c i direktivet, visar dessa domar på att denna bestämmelse inte är av relevans i ett fall som det som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen, det vill säga en situation där vederlaget för ett tillskott med apportegendom består i emission av nya aktier av det bolag som tar emot kapitaltillskottet. Skall artikel 12.1 c i direktivet också förstås så, att den tillämpas på ytterligare slag av egendom som inte täcks av artikel 12.1 a och b i direktiv 69/335?
47. Tvärtemot vad den finländska regeringen och Förenade kungarikets regering har hävdat har kommissionen ett synsätt enligt vilket artikel 12.1 a i direktivet utgör grundregeln vad gäller skatt på överlåtelse av värdepapper medan det i artikel 12.1 c i direktivet fastställs en mer detaljerad regel beträffande skatt på överlåtelse av värdepapper och andra tillgångar som sker till ett bolag som tillskott. Sistnämnda bestämmelse skulle således göra sig gällande vid förhållande liknande dem i förevarande fall. En annan tolkning skulle enligt kommissionen göra artikel 12.1 c i direktiv 69/335 verkningslös när det gäller överlåtelse av äganderätten till värdepapper till ett bolag, medan det i denna bestämmelse hänvisas till överlåtelse av ”egendom av alla slag”.
48. Bedömningen av dessa bestämmelser i förening med artikel 10 i direktivet bekräftar enligt kommissionen denna analys. Kommissionen anser nämligen att förbudet i artikel 10 a och b i direktiv 69/335 inte endast syftar till att förhindra att andra skatter av samma slag tas ut utan även, på ett mer allmänt plan, syftar till att förhindra att kapitaltillskott beskattas mer än en gång. Genom att anta detta direktiv önskade gemenskapslagstiftaren avskaffa skatter som hade samma effekt som kapitalskatt, nämligen de som skapar en ekonomisk börda på kapitaltillskott till ett bolag. Det förhållandet att artikel 12.1 c i direktivet innehåller ett förbud mot skatt på tillskott som aktieinnehavarna gör som vederlag för aktiekapital i det mottagande bolaget bekräftar att syftet med denna bestämmelse är att hindra all annan skatt än skatt på kapitaltillskott. Målet med denna bestämmelse är således att se till att en aktieägares tillskott av en tillgång till ett bolag inte anses som en verklig överlåtelse, med andra ord som en överlåtelse till tredje man, utan snarare som ett återtagande av kontrollen över en tillgång som ingår i det egna kapitalet.
49. Slutligen anser kommissionen att, även om artikel 12.1 i direktiv 69/335 skulle anses som ett verkligt undantag från artikel 10 i samma direktiv, denna artikel skall tolkas restriktivt. Vid tvekan skall förbudet mot all ytterligare beskattning gälla. Tvärtemot vad den finländska regeringen och Förenade kungarikets regering har hävdat kan kommissionens analys inte ifrågasättas med stöd av domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF och Codan, eftersom domstolen i dessa mål inte anmodats att behandla förhållanden mellan de olika punkterna i artikel 12.1 i direktivet.
50. Fortum Project Finance har vid förhandlingen i målet anfört att bolaget ansluter sig till de påpekanden som kommissionen har gjort i sitt skriftliga yttrande.
51. Av de ovanstående yttranden sammantagna framgår att det väsentliga problemet i förevarande mål är att avgöra om artikel 12.1 a i direktiv 69/335 tillåter medlemsstaterna att beskatta överlåtelser av värdepapper, inklusive för det fall det bolag som mottar dessa värdepapper lämnar egna aktier som vederlag, utan att artikel 12.1 c i direktivet utgör hinder för det. Man skall således huvudsakligen titta på relationen mellan punkterna a och c i denna artikel. För fullständighetens skull skall min bedömning även avse punkten b i nämnda artikel.
52. Det skall först anges att inom bolagsrätten utgör en sådan transaktion som den som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen ett tillskott av egendom. Ett tillskott av egendom avser nämligen all annan egendom som tillförs ett bolag än en summa pengar och som har ett penningvärde och kan överlåtas. Det kan röra sig om fast eller lös egendom, materiella eller immateriella tillgångar.
53. Ett sådant tillskott kan gottgöras på flera sätt. Om vederlaget för tillskottet endast består i att bolagsandelar (andelar eller aktier) tilldelas, är det fråga om tillskott som kan betecknas som ”rent”. Om tillskottet däremot sker mot vederlag bestående i förmåner av annat slag, som inte är förenade med någon risk i bolagen, kallas tillskottet däremot ”tillskott mot vederlag”. I det senare fallet kan de förmåner som lämnas som vederlag bestå i exempelvis att bolaget tar över skyldigheter som den tillskjutande personen åtagit sig eller att bolaget betalar vederlag till den senare. Slutligen kallas tillskottet ”blandat” när den bolagsman som gör tillskottet som vederlag för detta erhåller inte endast bolagsandelar, utan även andra värden som inte är förenade med några risker i bolaget.
54. Mot bakgrund av dessa definitioner motsvarar den transaktion som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen det klassiska slaget av vederlag för ett tillskott genom tilldelning av bolagsrättigheter, således ett rent tillskott.
55. Om jag därefter undersöker ordalydelsen i artikel 12.1 a, b och c i direktiv 69/335, görs i denna ordalydelse följande distinktion. Medan punkterna a och b avser särskilda slag av egendom, nämligen dels värdepapper, dels fast egendom och rörelse, särskiljer sig punkten c genom att den egendom på vilken den tillämpas är allmänt hållen (”egendom av alla slag”) och genom att det uppställs ett krav för att skatt skall kunna tas ut på överlåtelse av egendom som tillskjuts. Överföringen av sådan egendom skall nämligen ”gottgör[a]s på annat sätt än med andelar i bolaget”.
56. Kommissionens uppfattning, vilken Fortum Project Finance delar, består i att ge företräde för artikel 12.1 c i direktiv 69/335, eftersom det är sättet med vederlag genom bolagsandelar som tillämpas vid en transaktion avseende kapitalanskaffning. Den finländska regeringen och Förenade kungarikets regering har däremot betonat det förhållandet att artikel 12.1 a och b i detta direktiv avser särskild egendom och således skall ha företräde när en tillskottstransaktion avser sådan egendom.
57. Kommissionens ståndpunkt har den fördelen att den motsvarar ett av de huvudsakliga mål som eftersträvas med detta direktiv, nämligen att avskaffa andra indirekta skatter på kapitalanskaffning än skatt på kapitaltillskott och därvid främja den fria rörligheten för kapital. I detta perspektiv kan inte alla transaktioner som kan anses som rena tillskott bli föremål för någon annan skatt än den harmoniserade skatten på kapitaltillskott.
58. Genom att tolka punkterna a och b i artikel 12.1 i direktiv 69/335 mot bakgrund av punkten c i den artikeln har kommissionen i betydande mån begränsat deras räckvidd, med den följden att dessa två första punkter tillåter skatt på överlåtelse av värdepapper, fast egendom och rörelse endast vid transaktioner med tillskott mot vederlag, det vill säga transaktioner som kan jämföras med vanliga försäljningar.
59. Trots det intresse som denna ståndpunkt har med avseende på syftet med direktiv 69/335 anser jag emellertid inte att gemenskapslagstiftare har velat begränsa räckvidden för de uttömmande undantag från skatten på kapitaltillskott så långt som denne uttryckligen har medgett. Skälen för detta är följande.
60. För det första noterar jag att i punkterna a och b i artikel 12.1 i direktivet nämns varken direkt eller genom hänvisning till punkten c i denna artikel villkoret att överlåtelsen av egendom sker mot annat vederlag än bolagsandelar.
61. För det andra skall understrykas att även om dessa punkter a och b tolkades systematiskt mot bakgrund av punkten c, skulle detta inte få till följd endast att det till innehållet i de två första punkterna lades ett villkor som inte skrivits in uttryckligen av gemenskapslagstiftaren, utan framför allt att dessa skulle förlora all ändamålsenlig verkan.
62. Om jag medgav att artikel 12.1 c i direktiv 69/335 har företräde vid en transaktion som kan jämföras med ett rent tillskott och att punkterna a och b med nödvändighet underförstått innehåller villkoret avseende annat vederlag än bolagsandelar, skulle det nämligen sakna logik från lagteknisk synpunkt och intresse från juridisk synpunkt att behålla två bestämmelser som avser värdepapper respektive fast egendom och rörelse.
63. Eftersom artikel 12.1 c i direktiv 69/335 avser ”egendom av alla slag”, skulle denna bestämmelse helt absorbera innehållet i punkterna a och b i denna artikel, så att dessa två punkter inte hade någon mening eller ändamål.
64. Med andra ord skulle det, om jag godtog kommissionens synsätt, ha räckt att gemenskapslagstiftaren i artikel 12.1 i detta direktiv nämnde endast punkten c, eftersom denna omfattar överlåtelseskatt som är tillämplig vid överlåtelse av värdepapper eller överlåtelse av fast egendom eller rörelse och tillåter att sådan skatt tas ut endast vid tillskott mot vederlag.
65. Det var emellertid inte detta som gemenskapslagstiftaren gjorde. Denne ville göra åtskillnad i tre punkter mellan olika överlåtelseskatter som omfattas av undantaget från principen att skatten på kapitaltillskott är exklusiv. Jag kan således inte ansluta mig till en tolkning som, oavsett hur väl den uppfyller syftena med direktiv 69/335, skulle ha till följd att ändra såväl ordalydelsen som systematiken i artikel 12.1 i detta direktiv och upphäva den ändamålsenliga verkan av punkterna a och b i just denna artikel. Ett sådant synsätt skulle strida mot domstolens fasta rättspraxis enligt vilken, ”när en gemenskapsbestämmelse kan tolkas på flera sätt, företräde [skall] ges för den tolkning som är ägnad att säkerställa bestämmelsens ändamålsenliga verkan.”(17)
66. Enligt min uppfattning är den enda tolkning som är förenlig med vidmakthållandet av dessa två punkters ändamålsenliga verkan följaktligen den som består i att de anses som särbestämmelser, i den meningen att det är fråga om bestämmelser som tillämpas på särskilda slag av tillgångar i förhållande till vad som föreskrivs i artikel 12.1 c i direktiv 69/335. Enligt denna tolkning kan ”egendom av alla slag” som avses i sistnämnda bestämmelse endast förstås så, att egendom av annat slag än den som är föremålet för punkterna a och b i artikel 12.1 i detta direktiv avses.
67. För det tredje vill jag påpeka att den tolkning som jag sålunda föreslår för domstolen överensstämmer med domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF och Codan. Jag skall kort erinra om vad domstolen har fastställt i dessa två domar.
68. I domen i det ovannämnda målet Codan slog domstolen fast att artikel 12.1 a i direktiv 69/335 skall tolkas så, att det enligt denna bestämmelse är tillåtet för en medlemsstat att ta ut skatt på överlåtelse av aktier, oavsett om det företag som utställt dessa aktier är börsnoterat och oavsett om aktieöverlåtelsen sker på börsen eller direkt mellan överlåtaren och förvärvaren.(18)
69. Det är intressant att påpeka att domstolen kom fram till denna tolkning av artikel 12.1 a i detta direktiv utifrån faktiska omständigheter som liknar dem i förevarande mål. Bolaget Aktieselskabet Forsikringsselskabet Codan (nedan kallat Codan) hade nämligen med tre brittiska bolag, som ägde samtliga aktier i det danska bolaget Fjerde Sø A/S (nedan kallat Fjerde Sø), ingått ett avtal om att köpa samtliga aktier i det senare bolaget. Efter det att de brittiska bolagen hade överlåtit aktierna i Fjerde Sø till Codan ökade sistnämnda bolag sitt aktiekapital med samma belopp som värdet av de förvärvade aktierna. Samtliga nya aktier till följd av denna ökning hade därefter överlåtits till de brittiska bolagen som betalning för aktierna i Fjerde Sø.
70. Enligt den danska lagen skulle Codan betala skatt på kapitaltillskott om 1 procent på grund av den kapitalökning som bolaget hade genomfört. Vidare hade den danska skattemyndigheten även hävdat att bolaget skulle erlägga en skatt om 1 procent på aktieöverlåtelsen. Den rena tillskottstransaktion som var i fråga i det målet var således föremål för dubbelbeskattning. Genom att tolka artikel 12.1 a i direktiv 69/335 föreföll domstolen emellertid godta att, i en sådan situation och med undantag från artiklarna 10 och 11 i detta direktiv,(19) den danska skatten om överlåtelse av aktier överensstämde med vad som var tillåtet enligt detta direktiv.
71. Vidare har domstolen i sin dom i det ovannämnda målet Immobiliare SIF fastställt bland annat att artikel 12 i direktiv 69/335 skall tolkas så, att den såsom ett undantag från förbudet i artikel 10 i detta direktiv tillåter att en medlemsstat vid ökningen av kapitalet i ett kapitalbolag som genomförs genom tillskott av fast egendom tar ut sådana skatter som en registreringsskatt, en inskrivningsavgift och en skatt på inskrivning i fastighetsregistret, under förutsättning att dessa skatter inte överstiger dem som tillämpas på liknande transaktioner i den stat där beskattning sker.
72. Bland de faktiska omständigheter som var ursprunget till det målet vill jag betona den att delägarna i Società Immobiliare SIF SpA hade ökat aktiekapitalet i det senare bolaget genom tillskott av fast egendom mot vederlag bestående i emission av nya aktier. Det var alltså även där fråga om ett rent tillskott.
73. För att ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar beslutade domstolen att undersöka artikel 12 i direktiv 69/335, trots att denna artikel inte nämndes i begäran om förhandsavgörande. Närmare bestämt ansåg domstolen att den relevanta bestämmelsen i det ifrågavarande fallet var artikel 12.1 b i detta direktiv. Domstolen angav därvid att denna bestämmelse ”gör det på ett allmänt sätt möjligt för medlemsstaterna att generellt ta ut skatter som inte utgör skatt på kapitalanskaffning men som tas ut i samband med ett kapitaltillskott till ett kapitalbolag, när skattskyldigheten för dessa skatter är objektivt knuten till överlåtelse av äganderätten till fast egendom eller till en samlad näringsverksamhet”.(20)
74. Domstolen har emellertid aldrig ansett det nödvändigt att tolka artikel 12.1 c i direktiv 69/335, vilket styrker mig i uppfattningen att denna bestämmelse inte har företräde framför vare sig punkt a eller punkt b i denna artikel endast av den anledningen att en överlåtelse av egendom sker mot vederlag bestående i bolagsandelar.
75. Det framgår således av dessa två domar att punkterna a och b i nämnda artikel behåller sin ändamålsenliga verkan eftersom det är fråga om en överlåtelse av värdepapper respektive en överlåtelse av fast egendom eller en rörelse. Att medge en tolkning enligt vilken punkten c i nämnda artikel skulle komma att bli tillämplig eftersom transaktionen i fråga utgör ett rent tillskott skulle leda till ett ifrågasättande av dessa två domar, vilket för mig framstår som icke önskvärt.
76. För det fjärde vill jag understryka att om gemenskapslagstiftaren verkligen hade önskat ge företräde för punkten c i artikel 12.1 i direktiv 69/335 vid ett rent tillskott hade denne kunnat reagera på domstolens tolkning i domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF och Codan genom att se över denna bestämmelse.
77. Jag vill därvid påpeka att någon sådan översyn inte har gjorts och inte heller övervägdes när 2006 års förslag till direktiv upprättades. Trots att detta förslag är av senare datum än domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF och Codan, upprepas i detta nämligen, helt enkelt i en ny artikel 6, med undantag av några mindre redaktionella ändringar, ordningen och utformningen av de olika punkterna i artikel 12.1 i direktiv 69/335.
78. Även om jag kan beklaga att den tolkning som jag föreslår domstolen leder till ett resultat i strid med syftet att avskaffa andra indirekta skatter på kapitalanskaffning än skatt på kapitaltillskott, måste jag för det femte konstatera att möjligheten att i vissa fall kumulera två indirekta skatter vid en kapitalanskaffningstransaktion är ett resultat av just förekomsten av de undantag som uttryckligen medges av gemenskapslagstiftaren i artikel 12.1 i direktiv 69/335.
79. När det närmare gäller skatt på överlåtelse av värdepapper noterar jag att uppfattningen att dessa finns vid sidan av skatten på kapitaltillskott framgår uttryckligen av förslaget till direktiv 1976.(21)
80. I artikel 10.1 i detta förslag gavs nämligen uttryck för principen att värdepapperstransaktioner inte skall bli föremål för någon annan skatt där beskattningsunderlaget skulle ha utgjorts av värdet av det värdepapper som var föremål för transaktionen än den harmoniserade skatt som föreskrivs i nämnda förslag. I artikel 10.2 a i det senare direktivet föreskrevs emellertid, med undantag från första stycket, att medlemsstaterna kunde ta ut den skatt på kapitaltillskott som definieras i direktiv 69/335.
81. Om jag betraktar artikel 12.1 a i direktiv 69/335 i förhållande till vad som föreskrevs i 1976 års förslag till direktiv, måste det medges att denna bestämmelse återspeglar uppfattningen att båda skatter kan tas ut. Den har således till syfte att ge medlemsstaterna en möjlighet att, utöver skatten på kapitaltillskott, ta ut skatter på överlåtelse av värdepapper, skatter som gemenskapslagstiftaren hittills inte har harmoniserat. Skälen i 1964 års förslag till direktiv stärker denna uppfattning, eftersom det däri anges att förslaget saknar inverkan när det gäller indirekta skatter på överlåtelser av värdepapper(22) .
82. Det skall slutligen noteras att det visserligen är riktigt att domstolen redan har angett att undantaget i artikel 12.1 a i direktiv 69/335, precis som alla undantag, skall tolkas strikt,(23) men att detta enligt min uppfattning inte får leda till att denna bestämmelse förlorar sin ändamålsenliga verkan.
V – Förslag till avgörande
83. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar de tolkningsfrågor som högsta förvaltningsdomstolen har ställt enligt följande:
Artikel 12.1 c i rådets direktiv 69/335/EEG av den 17 juli 1969 om indirekta skatter på kapitalanskaffning, i dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG av den 10 juni 1985, skall tolkas så, att den inte utgör hinder för att en skatt, såsom den finländska skatten på överlåtelser, tas ut när värdepapper överlåts som tillskott till en kapitalassociation som lämnar egna nya aktier som vederlag, eftersom en sådan skatt är tillåten enligt artikel 12.1 a i detta direktiv.
(1) .
(2)  –	EGT L 249, s. 25. I dess lydelse enligt rådets direktiv 85/303/EEG av den 10 juni 1985 (EGT L 156, s. 23) (nedan kallat direktiv 69/335). Jag skulle vilja påpeka att Europeiska gemenskapernas kommission den 4 december 2006 lade fram ett förslag till rådets direktiv om skatter på kapitalanskaffning (KOM(2006) 760 slutlig) (nedan kallat 2006 års förslag till direktiv). Enligt skälen i detta förslag utgör det en omarbetning av direktiv 69/335. Syftet med förslaget är att ”förenkla en mycket komplicerad del av gemenskapslagstiftningen, skärpa förbudet mot att införa eller ta ut andra liknande skatter samt gradvis avskaffa skatt på kapitaltillskott som anses vara ett betydande hinder för EU-företagens utveckling”.
(3)  –	KOM(64) 526 slutlig, nedan kallat 1964 års förslag till direktiv.
(4)  –	Ibidem, s. 2.
(5)  –	EGT C 133, s. 1, nedan kallat 1976 års förslag till direktiv. Syftet med detta förslag till direktiv var att harmonisera indirekta skatter på värdepapperstransaktioner. I artikel 2.1 i förslaget föreskrivs att ”[v]id tillämpningen av detta direktiv består en skattepliktig transaktion i överlåtelse eller förvärv av värdepapper mot betalning, när transaktionen genomförts i en medlemsstat eller i ett tredjeland av en medborgare i en medlemsstat. Varje överlåtelse eller förvärv av värdepapper utgör en särskild skattepliktig transaktion.”
(6)  –	KOM(87) 139 slutlig.
(7)  –	Andra skälet i direktiv 69/335.
(8)  –	Femte skälet.
(9)  –	Sjätte skälet.
(10)  –	Sjunde skälet.
(11)  –	Sista skälet.
(12)  –	Dom av den 11 december 1997 i mål C‑42/96, Immobiliare SIF (REG 1997, s. I‑7089).
(13)  –	Dom av den 17 december 1998 i mål C‑236/97, Codan (REG 1998, s. I‑8679).
(14)  –	Dom av den 30 mars 2006 i mål C‑46/04, Aro Tubi Trafilerie (REG 2006, s. I‑3009), punkt 33 och där angiven rättspraxis.
(15)  –	Se bland annat dom av den 2 december 1997 i mål C‑188/95, Fantask m.fl. (REG 1997, s. I‑6783), punkt 21.
(16)  –	Se bland annat dom av den 15 juni 2006 i mål C‑264/04, Badischer Winzerkeller (REG 2006, s. I‑5275), punkt 31 och där angiven rättspraxis. Se även, för ett liknande resonemang, domarna i de ovannämnda målen Immobiliare SIF (punkt 33) och Codan (punkt 21 och där angiven rättspraxis).
(17)  –	Se bland annat dom av den 24 februari 2000 i mål C‑434/97, kommissionen mot Frankrike (REG 2000, s. I‑1129), punkt 21. Professor Denys Simon har förklarat att ”tillvägagångssättet med så kallad ’effektiv’ tolkning kan delas upp ... i en rad olika tekniker som går från ett enkelt argument ab absurdo
till ett verkligt teleologiskt resonemang”. Med utgångspunkt i effekternas styrka kan man således ”urskilja åtminstone tre nivåer med effektiv tolkning som klassificeras utifrån stigande effektivitetsgrad”. På det första stadiet, till vilket jag skall begränsa mig här, ”framträder principen om ändamålsenlig verkan som en form av resonemang ab absurdo : för att återge det klassiska uttrycket för denna regel, ’all tolkning som leder till det absurda skall avfärdas ... kan man inte ge åt någon rättsakt en betydelse av vilken följer något absurt’ (de Vattel, E. de, Le droit des gens,
Paris, 1856, L. II, kap. XVII, § 282]. Med andra ord är det nödvändigt att rättsakten har åtminstone någon verkan.” Se Simon, D., L’interprétation judiciaire des traités d’organisations internationales – Morphologie des conventions et fonction juridictionnelle,
Pedone, Paris, 1981, s. 338 och s. 339.
(18)  –	Se även beslut av den 5 februari 2004 i mål C‑357/02, Sonae Distribuição (ej publicerat i rättsfallssamlingen), punkt 23, och dom av den 7 september 2006 i mål C‑193/04, Org anon Portuguesa (REG 2006, s. I‑7271), punkt 21.
(19)  –	Punkt 21. Jag vill även påpeka att i punkt 22 hänvisar domstolen till ”undantaget i artikel 12.1 a i direktivet”.
(20)  –	Punkt 35. Som en förlängning av detta resonemang vilar existensberättigandet för artikel 12.1 i direktiv 69/335 mer allmänt på följande grund: ”Godtagandet av dessa skatter och avgifter, utöver skatten på kapitaltillskott, förklaras således av det förhållandet att även om det inte är fråga om ett tillskott till ett bolag tillämpas dessa avgifter och skatter icke desto mindre. Dessa avgifter och skatter tas inte ut på ett tillskott som sådant utan på en viss transaktion som anses utgöra, i ett enskilt fall, ett tillskott, men som kan finnas oberoende av varje tillskott.” Se artikel av Richard, D., ”Bilan de 25 ans d’harmonisation des impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux”, Cahiers de droit européen, n° 1-2, 1996, s. 31–72, s. 69. Sålunda har artikel 12.1 i direktiv 69/335 till syfte att möjliggöra för medlemsstaterna att behålla beskattningsmakten beträffande transaktioner, såsom överlåtelser av egendom, som kan frikopplas från en tillskottstransaktion.
(21)  –	Beträffande denna uppfattning att skatterna består vid sidan av varandra, se även punkt 44 i generaladvokaten Albers förslag till avgörande av den 17 september 1998 i det ovannämnda målet Codan.
(22)  –	Se punkt 6 i detta förslag till avgörande.
(23)  –	Dom av den 15 juli 2004 i mål C‑415/02, kommissionen mot Belgien (REG 2004, s. I‑7215), punkt 37.