62019CJ0371_INF
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 18 november 2020 – kommissionen mot Tyskland (Återbetalning av mervärdesskatt – Fakturor)
(mål C‑371/19) (
1
)
”Fördragsbrott – Beskattning – Mervärdesskatt – Direktiv 2006/112/EG – Artiklarna 170 och 171.1 – Återbetalning av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade i den medlemsstat där de köper varor och tjänster som belastats med mervärdesskatt eller importerar varor som är belagda med mervärdesskatt, men som är etablerade i en annan medlemsstat – Direktiv 2008/9/EG – Närmare regler för återbetalning av mervärdesskatt – Artiklarna 9 och 10 – Artikel 15.1 – Artikel 20 – Avsaknad av kopia av en faktura eller av ett importdokument – Systematiskt avslag på ofullständiga ansökningar om återbetalning – Vägran att förelägga den beskattningsbara personen att komplettera sin ansökan efter det att den föreskrivna ansökningstiden har löpt ut – Principen om skatteneutralitet – Proportionalitetsprincipen – Upptagande till sakprövning”
1.
Talan om fördragsbrott – Bevis på fördragsbrott – Bevisbördan åligger kommissionen – Åberopande av omständigheter som påvisar fördragsbrott – Det ankommer på den berörda medlemsstaten att bevisa motsatsen – Svarandemedlemsstaten är skyldig att styrka att förvaltningspraxis har ändrats i enlighet med kommissionens motiverade yttrande
(Artikel 258 FEUF)
(se punkterna 65, 68 och 69)
2.
Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Återbetalning av skatten till skattskyldiga som inte är etablerade inom landet – Närmare regler för utövande av rätten till återbetalning – Skyldighet att lämna uppgifter som kompletterar ansökan om återbetalning – Avslag på ansökningar om återbetalning vilka getts in i rätt tid, utan att sökandena dessförinnan getts möjlighet att ge in kopior av fakturor eller importdokument – Åsidosättande av principen om skatteneutralitet och undergrävande av återbetalningsrättens ändamålsenliga verkan
(Rådets direktiv 2006/112, i dess lydelse enligt direktiv 2008/8, artiklarna 170 och 171, och 2008/9, artiklarna 5, 10, 15.1 och 20.1)
(se punkterna 77–84 och 86–88 samt punkt 1 i domslutet)
3.
Harmonisering av skattelagstiftning – Gemensamt system för mervärdesskatt – Återbetalning av skatten till skattskyldiga som inte är etablerade inom landet – Närmare regler för utövande av rätten till återbetalning – Skyldighet att lämna uppgifter som kompletterar ansökan om återbetalning – I bekräftelsen på att ansökan om återbetalning har tagits emot begärs inte några kompletterande uppgifter eller styrkande handlingar – Åsidosättande av principen om skydd för berättigade förväntningar – Föreligger inte
(Rådets direktiv 2008/9, artiklarna 15.1, 19.1 och 20.1)
(se punkterna 96–99)
Domslut
1)
Förbundsrepubliken Tyskland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 170 och 171 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt, i dess lydelse enligt rådets direktiv 2008/9/EG av den 12 februari 2008 om fastställande av närmare regler för återbetalning enligt direktiv 2006/112/EG av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade i den återbetalande medlemsstaten men i en annan medlemsstat, och enligt artikel 5 i direktiv 2008/9/EG samt har åsidosatt principen om mervärdesskattens neutralitet och undergrävt den ändamålsenliga verkan av den rätt till återbetalning av mervärdesskatt som tillkommer beskattningsbara personer som inte är etablerade i den återbetalande medlemsstaten, genom att avslå ansökningar om återbetalning av mervärdesskatt som lämnas in före den 30 september kalenderåret efter återbetalningsperioden men som inte åtföljs av de kopior av fakturor eller importdokument som krävs enligt lagstiftningen i den återbetalande medlemsstaten med stöd av artikel 10 i direktiv 2008/9/EG av den 12 februari 2008, utan att först ge sökandena tillfälle att komplettera sina ansökningar med dessa kopior, vid behov efter detta datum, eller att lämna relevanta uppgifter som gör det möjligt att behandla de nämnda ansökningarna.
2)
Talan ogillas i övrigt.
3)
Förbundsrepubliken Tyskland ska bära sina rättegångskostnader och ersätta två tredjedelar av Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
4)
Europeiska kommissionens ska bära en tredjedel av sina rättegångskostnader.
(
1
)	EUT C 213, 24.6.2019.