61999C0179
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
CHRISTINE STIX-HACKL
föredraget den 26 september 2002 (
1
)
Innehåll
I — Inledning
II — Yrkanden och grunder
III — Prövning av talan
A — Grunden genom vilken det kritiseras att en felaktig tolkning har gjorts av begreppet ”beslut av företagssammanslutningar” i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget (första grunden)
B — Grunderna beträffande frågan huruvida systemet för utbyte av information utgör en självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen (andra och fjärde grunderna)
C — Grunden genom vilken det kritiseras att en rättsligt felaktig tolkning har gjorts med avseende på begreppet ”ägnade” i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget och att förstainstansrätten överskridit sin behörighet (tredje grunden)
IV — Förslag till avgörande
I — Inledning
1.1
förevarande mål rör det sig om en överprövning av förstainstansrättens dom av den 11 mars 1999 i mål T-136/94 (
2
) (nedan kallad den överklagade domen).
2.
Vad beträffar bakgrunden till vad som förevarit mellan stålindustrin och kommissionen under åren 1970—1990, särskilt vad beträffar det påtagliga krissystemet och kommissionens beslut nr 2448/88/EKSG av den 19 juli 1988 om införande av ett system för övervakning av företag inom stålindustrin avseende vissa produkter (
3
) (nedan kallat beslut nr 2448/88), hänvisas det till den överklagade domen. Det övervakningssystem som baserar sig på det ovannämnda beslutet upphörde den 30 juni 1990 och ersattes av ett system för individuell och frivillig information. (
4
)
3.
Den 16 februari 1994 antog kommissionen ”kommissionens beslut 94/215/EKSG... om ett förfarande för tilllämpning av artikel 65 i EKSG-fördraget angående avtal och samordnade förfaranden bland europeiska stålbalksproducen-ter” (
5
) (nedan kallat beslutet), vilket var riktat mot sjutton europeiska stålföretag och en av företagens företagssammanslutningar, ”den europeiska centralorganisationen för stålindustriföretag”, Eurofer ASBL (nedan kallad klaganden). Kommissionen ansåg att de mot vilka beslutet riktade sig överträtt Europeiska kol-och stålgemenskapens konkurrenslagstiftning genom att, på ett sätt som snedvrider konkurrensen, inrätta system för utbyte av information samt genom att fastställa priser och dela upp marknader. Kommissionen påförde fjorton av företagen böter. Vad gäller klaganden i egenskap av en sammanslutning fastslog kommissionen i artikel 2 i beslutet att den ”har överträtt artikel 65 i EKSG-fördraget genom att anordna ett utbyte av konfidentiell information i samband med de överträdelser som dess medlemmar har gjort sig skyldiga till...”. Artikel 3 i beslutet innehåller dessutom ett åläggande att avstå från överträdelser vilket också är riktat mot klaganden.
4.
Flera berörda företag och klaganden väckte talan mot detta beslut vid förstainstansrätten som ogillade klagandens talan.
5.
Den 17 maj 1999 inkom klaganden med överklagande av denna dom till domstolens kansli.
II — Yrkanden och grunder
6.
Klaganden har i sitt överklagande yrkat att domstolen skall
—
i dess helhet upphäva den dom som förstainstansrätten har meddelat den 11 mars 1999 i mål T-136/94 (Eurofer mot kommissionen),
—
ogiltigförklara artikel 2 och den del av artikel 3 som berör klaganden i kommissionens beslut K (94) 321 slutligt av den 16 februari 1994, med hänvisning till samtliga argument som anförts i första instans,
—
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att domstolen skall
1.
ogilla överklagandet, och
2.
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
7.
Till stöd för sitt överklagande har klaganden i sin ansökan åberopat följande grunder:
Första grunden:
Förstainstansrätten har åsidosatt artikel 65.1 i EKSG-fördraget genom att göra en rättsligt felaktig tolkning av begreppet ”beslut av företagssammanslutningar”.
Andra grunden:
”Förstainstansrätten har åsidosatt artikel 15.1 i EKSG-fördraget genom sitt påstående, som utgör felaktig rättstillämpning, är motsägelsefullt och överskrider gränserna för rättens behörighet i materiellt hänseende, enligt vilket det i fråga om artikel 2 i beslutet hävdas att Eurofer har organiserat ett utbyte av konfidentiella upplysningar i samband med de överträdelser som har begåtts av Eurofers medlemmar.”
Tredje grunden:
”Förstainstansrätten har åsidosatt artikel 65.1 i EKSG-fördraget samt överskridit sin behörighet i materiellt hänseende genom att felaktigt tolka begreppet ’som är ägnade att’ vid tillämpningen av detta på Eurofers påstått konkurrensbegränsande informationsutbyte. ”
Fjärde grunden:
”Förstainstansrätten har åsidosatt artiklarna 15.1 och 65.1 i EKSG-fördraget genom att felaktigt tolka begreppet ’förhindra, inskränka eller snedvrida... konkurrensen’ och genom att på motsägelsefulla grunder motivera sin tillämpning av begreppet på det informationsutbyte som Eurofer organiserat.”
8.
Grunderna i detta mål motsvarar delvis de grunder och delgrunder som åberopats i mål C-194/99 P (Thyssen Stahl AG mot Europeiska gemenskapernas kommission). (
6
) Jag föredrar även mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet denna dag. I de delar de åberopade grunderna motsvarar varandra hänvisar jag i föreliggande förslag till den bedömning som jag gjort i mitt förslag till avgörande i mål C-194/99 P.
III— Prövning av talan
A — Grunden genom vilken det kritiseras att en felaktig tolkning har gjorts av begreppet ”beslut av företagssammanslutningar” i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget (första grunden)
Parternas argument
9.
Klaganden har riktat kritik mot punkt 109 och följande punkter samt punkt 137 och följande punkter i den överklagade domen. Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten felaktigt har fastslagit att ett beslut av en sammanslutning föreligger. Förstainstansrätten har därmed gjort en felaktig bedömning av syftet med ett ”beslut” av en företagssammanslutning. Ett beslut av en företagssammanslutning är ”enbart en organisationsrättslig variant av överenskommelser mellan företag och inte ett särskilt begrepp för en sammanslutnings verksamhet”. Det är därför överflödigt att även pröva om det föreligger ett beslut av en företagssammanslutning när det föreligger en överenskommelse mellan företag.
10.
För övrigt har förstainstansrätten i punkt 130 i den överklagade domen felaktigt konstaterat att artikel 65.1 i EKSG-fördraget är tillämplig på en sammanslutnings verksamhet, trots att en sammanslutnings agerande enbart kan strida mot förbudet mot konkurrensbegränsande samverkan när den agerar som ett företag. Enligt klaganden var det felaktigt av förstainstansrätten att hänvisa till domstolens dom i målet SOREMA (
7
), eftersom denna dom just avser ett fall i vilket medlemmarnas försäljningsverksamhet tillskrevs sammanslutningen.
11.
Kommissionen har häremot invänt att förstainstansrätten, i punkt 110 och följande punkter i den överklagade domen, på grundval av en rad uppgifter som inte har bestridits av klaganden har dragit slutsatsen att det förelåg ett beslut från klaganden. Detta konstaterande är en bedömning av de faktiska omständigheterna och kan därför inte vara föremål för överklagande.
12.
Kommissionen har anfört att förstainstansrätten i punkterna 112 och 204 i den överklagade domen har konstaterat att det vid sidan av utbytet av information mellan företagen inom stålbalkskommissionen skedde ett utbyte av information som organiserades av klaganden. Det var följaktligen riktigt av förstainstansrätten att fastställa att det utöver överenskommelsen mellan företagen förelåg ett beslut av en sammanslutning. Artikel 65 i EKSG-fördraget kan inte tolkas på så sätt att beslutet i fråga enbart skulle vara en variant av överenskommelse mellan företagen.
13.
Kommissionen har vidare påpekat att företagssammanslutningar enligt artikel 65.1 i EKSG-fördraget uttryckligen behandlas som subjekt som kan handla i strid med konkurrensrätten. Det är därför inte förenligt med artikel 65.1 i EKSG-fördraget att tillskriva sammanslutningsmedlemmarna klagandens agerande och att enbart betrakta beslutet som ett subsidian begrepp.
14.
Enligt kommissionen har förstainstansrätten i punkt 131 i den överklagade domen riktigt noterat att artikel 65.1 i EKSG-fördraget är tillämplig på särskild verksamhet utövad av sammanslutningar och inte enbart på egen näringsverksamhet. Regeln vore överflödig om denna bestämmelse enbart skulle vara tillämplig på dessa sammanslutningars agerande om detta i vilket fall som helst skulle omfattas av bestämmelsen avseende företag.
Bedömning
15.
Klaganden anser uppenbarligen att den särskilda situationen i förevarande fall är problematisk. Enligt vad förstainstansrätten har fastslagit skall sammanslutningsmedlemmarnas deltagande i det system för utbyte av information som anordnades av klaganden nämligen ha fyllt tre funktioner: Sammanslutningsmedlemmarnas deltagande i systemet för utbyte av information skall för det första ha utgjort en självständig överträdelse av konkurrensreglerna som medlemmarna har gjort sig skyldiga till och för det andra ha utgjort ett indicium för att ett ”beslut” av klaganden i egenskap av sammanslutning förelåg. Anordnandet av systemet för utbyte av information skall för det tredje ha utgjort en självständig överträdelse av konkurrensreglerna som klaganden har gjort sig skyldig till.
16.
I den mån förstainstansrätten av sammanslutningsmedlemmarnas deltagande drar slutsatsen att det förelåg ett beslut av klaganden rör det sig om en bedömning av de faktiska omständigheterna som, med undantag för invändningen om förfalskning av bevis, inte kan vara föremål för ett överklagande. (
8
) Överklagandet kan således inte tas tipp till sakprövning på den första grunden i denna del.
17.
Av den överklagade domen framgår vidare att förstainstansrätten utgår från uppfattningen att företagens agerande kan utgöra ett åsidosättande av konkurrensreglerna och att ett beslut av tillhörande företagssammanslutning, vilket styrkts genom detta agerande, samtidigt kan utgöra en självständig överträdelse som tillskrivs denna sammanslutning. Det tycks vara klagandens uppfattning att en sammanslutning endast kan hållas subsidiari ansvarig för sammanslutningsmedlemmarnas agerande, det vill säga enbart om rättsliga åtgärder inte vidtagits mot sammanslutningsmedlemmarna för överträdelse av konkurrensrätten.
18.
Det finns emellertid ingenting i artikel 65 i EKSG-fördraget som stöder klagandens uppfattning. (
9
) Man kan instämma med klaganden så till vida att ett subsidian konkurrensrättsligt ansvar för sammanslutningar kan komma i fråga i de fall där det agerande som de företag som är medlemmar i sammanslutningen har antagit inte baserar sig på avtal eller samordnade förfaranden bland företagen, utan förorsakas av sammanslutningens agerande. Detta betyder emellertid inte att tilllämpningen av artikel 65 i EKSG-fördraget på sammanslutningar är begränsad till detta fall. Detta framgår av följande resonemang:
19.
Till skillnad från artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG) jämförd med artikel 15 i förordning nr 17, (
10
) möjliggörs genom artikel 65 i EKSG-fördraget inte något påförande av böter för en sammanslutning som har fattat konkurrensbegränsande beslut. De enda rättsliga följder som föreskrivs i artikel 65.4 är att beslutet är ogiltigt och att kommissionen utfärdar förelägganden att avstå från överträdelser.
20.
Utfärdas ett föreläggande mot medlemmarna i sammanslutningen kan enbart de medlemmar mot vilka beslutet är riktat omfattas av föreläggandet (se artikel 3 jämförd med artikel 1 i beslutet). Skulle föreläggande inte kunna utfärdas mot sammanslutningen som sådan enbart av det skälet att vissa medlemmar i sammanslutningen redan omfattas av föreläggandet, skulle detta medföra att sammanslutningen inte kan förbjudas att fortsätta att tillämpa samma beslut tillsammans med andra eller nya medlemmar.
21.
Detta skulle kunna frånta artikel 65.4 i EKSG-fördraget en viktig förebyggande verkan. Man kan inte utgå från att artikel 65 i EKSG-fördraget skall tolkas på ett sådant sätt, i synnerhet inte med beaktande av att det inte finns någon möjlighet att påföra en sammanslutning som har fattat ett konkurrensbegränsande beslut böter. Av det skälet kan det inte antas att rättsliga åtgärder med anledning av ett beslut av en sammanslutning i den mening som avses i artikel 65 i EKSG-fördraget enbart kan vidtas subsidiärt i förhållande till sammanslutningsmedlemmarnas agerande på grundval av detta beslut.
22.
Vad gäller klagandens rättsuppfattning att artikel 65.1 i EKSG-fördraget enbart är tillämplig på ett konkurrensbegränsande beslut från en sammanslutning när sammanslutningen har fattat beslutet i eget intresse, är det tillräckligt att erinra om att en sådan princip inte framgår av domstolens rättspraxis. (
11
) Som kommissionen riktigt har anfört vore en sådan princip också överflödig, eftersom sammanslutningar som åsidosätter konkurrensreglerna inom ramen för egen näringsverksamhet utan vidare skulle omfattas av begreppet ”företag” i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Tillämpningen av denna bestämmelse på ”sammanslutningar” vore följaktligen överflödig.
23.
Talan kan således inte bifallas på den första grunden i denna del.
24.
Sammanfattningsvis skall överklagandet delvis inte tas upp till sakprövning och skall till övervägande del inte bifallas på den första grunden, genom vilken kritik riktas mot förstainstansrättens tolkning av begreppet ”beslut av företagssammanslutningar” i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget.
B — Grunderna beträffande frågan huruvida systemet för utbyte av information utgör en självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen (andra och fjärde grunderna)
Parternas argument
25.
Klaganden har genom den andra grunden riktat kritik mot förstainstansrättens tolkning av artikel 2 i beslutet i punkt 169 och följande punkter i den överklagade domen. Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten inte har beaktat att kommissionen har åsidosatt motiveringsskyldigheten enligt artikel 15 i EKSG-fördraget, trots att beslutets motivering är motsägelsefull med avseende på konstaterandet i artikel 2 i beslutet, enligt vilket klaganden har organiserat systemet för utbyte av information ”i samband med” de överträdelser som dess medlemmar har gjort sig skyldiga till.
26.
Klaganden har invänt att det föreligger en motsägelse i den överklagade domen mellan å ena sidan punkterna 173 och 175, å andra sidan punkt 181 och följande punkter. Förstainstansrätten har nämligen fastslagit att det utbyte av information som klaganden har anordnat utgör en självständig överträdelse i förhållande till medlemmarnas överträdelser av konkurrenslagstiftningen, men anser samtidigt att systemet för utbyte av information hade till syfte att övervaka att kvoterna iakttogs.
27.
Enligt klaganden har förstainstansrätten dessutom i punkt 191 i den överklagade domen överskridit gränserna för rättens behörighet i materiellt hänseende genom att komplettera de faktiska omständigheterna med nya faktiska omständigheter. Förstainstansrätten har i synnerhet fastslagit att klagandens medlemmar fortsatte att tillämpa kvotsystemet efter det att systemet upphörde den 30 juni 1988 för att av detta få vetskap om huruvida det system för utbyte av information som klaganden anordnade var rättsstridigt. Påståendet att kvotsystemen har fortsatt att tillämpas stöds emellertid varken av de faktiska omständigheterna som anges i beslutet eller i själva domen.
28.
Genom den fjärde grunden har klaganden riktat kritik mot punkt 185 och följande punkter i den överklagade domen, i vilka förstainstansrätten påstås ha gjort en felaktig tolkning och tillämpning av begreppet ”förhindra, inskränka eller snedvrida... konkurrensen” i artikel 65.1 i EKSG-fördraget.
29.
Klaganden har gjort gällande att förstainstansrätten i punkt 202 i den överklagade domen har kvalificerat systemet för utbyte av information som en självständig överträdelse. Förstainstansrätten har emellertid, för att rättfärdiga förekomsten av konkurrensbegränsning, i punkt 191 i den överklagade domen betonat den övervakningsfunktion som systemet för utbyte av information för en kartell av stålbalksproducenter — med avseende på iakttagandet av de nationella marknaderna — har, och således betonat systemets osjälvständiga och underordnade roll.
30.
Klaganden har bestritt att systemet för utbyte av information i sig har kunnat begränsa konkurrensen. Ett system för utbyte av information kan enbart begränsa konkurrensen om deltagarnas handlingsfrihet eller självständigheten i deras beslut minskar genom tillflödet av uppgifter. Detta hade emellertid enbart varit fallet om deltagarna på grund av den avtalade skyldigheten att lämna ut uppgifter hade underlåtit att vidta konkurrensfrämjande åtgärder, eftersom den konkurrensfördel som förväntas av dessa genast skulle kompenseras av att liknande åtgärder vidtogs av andra deltagare.
31.
Klaganden menar att de uppgifter som utbyttes emellertid inte var tillräckligt detaljerade, i synnerhet inte i fråga om vilka produkter och vilka kunder som avsågs, för att kunna begränsa deltagarnas handlingsfrihet, eftersom de avsåg den globala produktkategorin ”stålbalkar” som i den officiella tullstatistiken vad beträffar H-, U-och I-stålbalkar är indelad i tio olika kategorier av varor som inte är utbytbara. Det var därför felaktigt av förstainstansrätten att i punkt 188 ”kortfattat” fastslå att systemet för utbyte av information avsåg homogena produkter, så att konkurrensen på grund av produkternas karaktär endast spelade en begränsad roll.
Detta är information som förstainstansrätten för övrigt anser framgår av en bisats i punkt 269 i beslutet, som å sin sida inte innehåller någon motivering i detta avseende.
32.
Kommissionen har inledningsvis gjort gällande att klaganden har missuppfattat punkt 191 i den överklagade domen. I denna punkt står det inte att företagen fortsatte att tillämpa kvotsystemet efter den 30 juni 1988. Förstainstansrätten har enbart påpekat att utbytet av information gjorde det möjligt för företagen att övervaka i vilken mån företagen fortsatte att iaktta de traditionella marknaderna, vilka utgjorde grunden för kvotsystemet.
33.
Vad beträffar förstainstansrättens konstaterande att det föreligger en självständig överträdelse har kommissionen inledningsvis gjort gällande att det rör sig om ett fastställande av de faktiska omständigheterna, vilket inte kan underkastas domstolens överprövning.
34.
Kommissionen har vidare anfört att klaganden för övrigt har åberopat att det föreligger en motsägelse i motiveringen enbart med avseende på punkt 191 i den överklagade domen. Klaganden har missförstått denna punkt. Det har förelegat en konkurrensbegränsande samverkan som har haft till syfte att fastställa priser och dela upp marknader. Systemet för utbyte av information är emellertid sådant att det oberoende av detta redan i sig kan påverka företagens agerande på marknaden på ett påtagligt sätt.
35.
Kommissionen har i andra hand invänt att utbytet av information mycket väl medförde att deltagarnas handlingsfrihet och självständighet att fatta beslut begränsades. Företagen har nämligen även utan det gamla kvotsystemet fortsatt att rätta sig efter ”traditionella handelsflöden”.
36.
Kommissionen har slutligen gjort gällande att klaganden genom att kritisera förstainstansrättens uttalande rörande produkternas homogenitet har ifrågasatt förstainstansrättens fastställande och bedömning av de faktiska omständigheter som förstainstansrätten har hänvisat till som stöd för sitt påstående att den information som utbyttes kunde påverka deltagarnas uppträdande på ett påtagligt sätt. Överklagandet kan av det skälet inte tas upp till sakprövning på denna grund.
Bedömning
37.
Det skall inledningsvis påpekas att klaganden uppenbarligen eftersträvar samma mål med den andra och den fjärde grunden. Av vad som framgår av vad klaganden har anfört beträffande de båda grunderna handlar det i båda fallen huvudsakligen om en påstådd rättsligt felaktig bedömning av beslutet vad beträffar antagandet att det av klaganden organiserade systemet för utbyte av information utgör en — i förhållande till de överträdelser, som medlemmarna har gjort sig skyldiga till, självständig och i förhållande till andra i beslutet påstådda överträdelser fristående — överträdelse av konkurrensreglerna i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Av det skälet skall den andra och den fjärde grunden behandlas tillsammans.
38.
Vad beträffar invändningen att förstainstansrätten överskridit sin behörighet skall det inledningsvis fastställas att det i punkt 191 i den överklagade domen inte finns något som tyder på att artikel 33 i EKSG-fördraget skulle ha åsidosatts. I denna punkt nämns enbart att systemet för utbyte av information fortsatte att tilllämpas, emellertid inte att kvotsystemet fortsatte att tillämpas.
39.
Eftersom förstainstansrätten följaktligen inte har överskridit sin behörighet kan överklagandet inte bifallas på den andra grunden i denna del.
40.
1 den mån som klaganden har riktat kritik mot att beslutet bekräftats i den överklagade domen, i den del som det anges att det system för utbyte av information som hade anordnats av klaganden hade till syfte att underlätta medlemmarnas förberedande och genomförande av andra överträdelser av konkurrenslagstiftningen och samtidigt vara att anse som en självständig (
12
) överträdelse som klaganden hade gjort sig skyldig till, motsvarar klagandens kritik i huvudsak den som klaganden Thyssen Stahl AG anförde i mål C-194/99 P.
41.
För en redogörelse av skälen till varför överklagandet delvis inte kan tas upp till sakprövning och till övervägande del inte kan vinna bifall på den andra och den fjärde grunden hänvisas därför till punkt 109 och följande punkter i mitt förslag till avgörande i det ovannämnda målet, som jag också föredrar i dag. Samma skäl gäller i det föreliggande målet.
42.
Överklagandet kan således delvis inte tas upp till sakprövning och till övervägande del inte vinna bifall på den andra och den fjärde grunden, där kritik riktas mot att förstainstansrätten inte har beaktat att systemet för utbyte av information inte utgör någon självständig överträdelse av konkurrenslagstiftningen.
C — Grunden genom vilken det kritiseras att en rättsligt felaktig tolkning har gjorts med avseende på begreppet ”ägnade” i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget och att förstainstansrätten överskridit sin behörighet (tredje grunden)
Parternas argument
43.
Klaganden har riktat kritik mot punkt 191 samt punkt 195 och följande punkter i den överklagade domen.
44.
Klaganden anser att förstainstansrätten inte har beaktat att kommissionen i sitt beslut på ett rättsligt felaktigt sätt har inriktat sig på inverkan av det system för utbyte av information som har anordnats av klaganden, trots att det i artikel 65.1 i EKSG-fördraget med begreppet ”ägnade” klargörs att ett agerande enbart kan utgöra en överträdelse av konkurrenslagstiftningen om det syftar till att störa konkurrensen. Detta framgår även av begreppet ”tendre” som har använts i den franska versionen av bestämmelsen som är den relevanta versionen.
45.
Klaganden har påpekat att förstainstansrätten i punkt 191 i den överklagade domen har fastslagit att systemet för utbyte av information hade till syfte att övervaka det kvotsystem som fortsatte att tillämpas, vilket var rättsstridigt och därför ”till sin själva karaktär” var sådant att det syftade till att behålla avskärmade marknader. Förstainstansrätten har därmed överskridit sin behörighet i materiellt hänseende då den har konstaterat att faktiska omständigheter (fortsatt tillämpning av kvotsystemet) föreligger vilka inte anges i beslutet.
46.
Klaganden har vidare gjort gällande att förstainstansrätten i punkt 195 i den överklagade domen har fastslagit att syftet med systemet för utbyte av information var att påverka företagens agerande och att den i punkt 196 fastslagit att det ”av detta följer att” systemet för utbyte av information ”hade till syfte” att förhindra, inskränka eller snedvrida den normala konkurrensen i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget. Förstainstansrätten har således gjort en korrigerande rättslig bedömning av de faktiska omständigheter som anges i beslutet då den har ersatt begreppet ”medförde” med begreppet ”syftade till”.
47.
Kommissionen har framhållit att förstainstansrätten i punkterna 191 och 196 i den överklagade domen på intet sätt har kompletterat de faktiska omständigheter som anges i beslutet, utan enbart har gjort en bedömning av de faktiska omständigheter som tidigare har konstaterats föreligga.
48.
Kommissionen har vidare anfört att förstainstansrätten inte har åsidosatt artikel 65 i EKSG-fördraget. Formuleringen ”tendre à” (ägnade att) motsvarar formuleringen ”har till syfte” eller ”resultat” som anges i artikel 85 i EG-fördraget (nu artikel 81 EG). Dessutom betyder verbet ”tendre à” även ”avoir tendance à..., évoluer de façon à...”. Det är alltså tillräckligt att överenskommelsen objektivt hade till syfte att inskränka konkurrensen. Det subjektiva syftet med agerandet kan inte vara avgörande.
49.
Kommissionen har gjort gällande att förstainstansrätten inte kan kritiseras för att den inte nöjt sig med att enbart fastställa att systemet för utbyte av information kunde påverka företagens agerande på ett påtagligt sätt, utan gått ett steg längre och i punkt 191 i den överklagade domen av de faktiska omständigheter som har konstaterats föreligga dragit slutsatsen att systemet för utbyte av information särskilt syftade till att avskärma marknaderna och i punkt 196 i den överklagade domen dragit slutsatsen att systemet för utbyte av information allmänt hade till syfte att förhindra, inskränka eller snedvrida den normala konkurrensen.
Bedömning
50.
Klagandens invändning att förstainstansrätten överskridit sin kompetens i den överklagade domen är för det första baserad på ett missförstånd av punkt 191 i den överklagade domen som, såsom redan har fastslagits ovan (
13
), inte innehåller något uttalande med avseende på en fortsatt rättsstridig tillämpning av kvotsystemet.
51.
För det andra anses ett sådant överskridande av rättens behörighet bestå i att begreppet ”medförde”, som användes i beslutet i samband med systemet för utbyte av information, ersattes med begreppet ”syftade till” i den överklagade domen. Det finns ett logiskt samband mellan ovannämnda invändning och klagandens påstående att förstainstansrätten har gjort en rättsligt felaktig tolkning av artikel 65.1 i EKSG-fördraget när det gäller begreppet ”är ägnade”. Detta påstående skall därför också bemötas i det följande.
52.
Klaganden anser uppenbarligen att det av artikel 65.1 i EKSG-fördraget framgår att enbart sådana ageranden som syftar till att uppnå en konkurrensbegränsande inverkan på marknaden kan utgöra en överträdelse av konkurrenslagstiftningen.
53.
Domstolen har i sin rättspraxis rörande den parallella bestämmelsen i EG-fördraget (artikel 85, nu artikel 81 EG) (
14
) redan fastslagit att det inte är ovillkorligen avgörande huruvida en överenskommelse eller ett samordnat förfarande hade till syfte att uppnå konkurrensbegränsande verkningar på marknaden. Jag anser att det inte är nödvändigt att här pröva frågan huruvida de allmänna principer som utvecklades i denna rättspraxis generellt kan överföras till EKSG-fördraget.
54.
De uttalanden som domstolen har gjort avseende den konkurrensbegränsande karaktär som utmärker vissa system för utbyte av information enligt EG-fördraget kan nämligen överföras till EKSG-fördraget utan att denna fråga behandlas.
55.
Domstolen har motiverat den konkurrensbegränsande karaktär som utmärker vissa system för utbyte av information med att de står i strid med ”kravet på självständighet” (
15
) i gemenskapens konkurrenslagstiftning, eftersom systemen ”på ett skadligt sätt påverka[r]... eller undanröj[er]... graden av osäkerhet om marknadens funktion och följaktligen kan påverka konkurrensen mellan tillverkarna”. (
16
)
56.
Med den motivering som domstolen har givit i ovannämnda rättspraxis med avseende på den konkurrensbegränsande karaktär som utmärker vissa system för utbyte av information klargörs att det inte är avgörande huruvida dessa ”har till resultat” eller ”syfte” att störa konkurrensen (här i form av ”verkningar på marknaden”). Som framgår av ovannämnda dom består den konkurrensbegränsande karaktär som utmärker vissa system för utbyte av information nämligen redan i att de deltagande företagen fråntas den osäkerhetsfaktor som är karakteristisk för ideal konkurrens. En konkurrensbegränsande inverkan av ett sådant system för utbyte av information kan följaktligen konstateras föreligga redan när det syftar till att undanröja osäkerheten och därigenom påverka konkurrensen.
57.
När förstainstansrätten i punkt 195 i den överklagade domen följaktligen fastslår att den ”information som företagen mottog inom ramen för det omtvistade systemet kunde påverka deras agerande på ett påtagligt sätt” för att i punkt 196 fastslå att det ”[a]v detta följer att det... [system] för utbyte av information [som hade anordnats av klaganden] hade till syfte att förhindra, inskränka eller snedvrida den normala konkurrensen i den mening som avses i artikel 65.1 i fördraget”, följer den domstolens motivering med avseende på den konkurrensbegränsande karaktär som utmärker vissa system för utbyte av information, och den överklagade domen kan således inte kritiseras i denna del.
58.
Överklaganden kan således inte vinna bifall på den tredje grunden, genom vilken det kritiseras att en rättsligt felaktig tolkning har gjorts med avseende på begreppet ”är ägnade” i den mening som avses i artikel 65.1 i EKSG-fördraget och att förstainstansrätten överskridit sin behörighet.
IV — Förslag till avgörande
59.
Med stöd av dessa skäl föreslår jag att domstolen skall
—
ogilla överklagandet,
—
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Eurofer mot kommissionen (REG 1999, s. II-263).
(
3
)	EGT L 212, s. 1.
(
4
)	Se punkt 33 i domen av den 11 mars 1999 i mål T-141/94, Thyssen mot kommissionen (REG 1999, s. II-347).
(
5
)	EGT L 116, s. 1.
(
6
)	Domstolens dom av den 2 oktober 2003 (REG 2003, s. I-10821 och I-10826).
(
7
)	Dom av den 19 mars 1964 i mål 67/63, Sorema mot Höga myndigheten (REG 1964, s. 323).
(
8
)	Fast rättspraxis, se till exempel beslut av den 11 april 2001 av domstolens ordförande i mål C-479/00 P (R), Kommissionen mot Gerot (REG 2001, s. I-3121).
(
9
)	Domstolen har vid ett flertal tillfällen haft att bedöma kommissionens beslut, i vilka beslutet av en sammanslutning har ansetts utgöra ett åsidosättande av konkurrensreglerna och verkställandet av beslutet av sammanslutningsmedlemmarna en självständig överträdelse av konkurrensreglerna som medlemmarna hade gjort sig skyldiga till: Domar av den 15 maj 1975 i mål 71/74, Frubo mot kommissionen och Vereniging De Fruitunie (REG 1975, s. 563), av den 19 oktober 1980 i målen 209/78—215/78 och 218/78, van Landewyk m.fl. mot kommissionen (REG 1980, s. 3125; svensk specialutgåva, volym 5, s. 345) och av den 8 november 1983 i de förenade målen 96/82 m.fl., IAZ m.fl. mot kommissionen (REG 1983, s. 3369).
(
10
)	Rådets förordning nr 17 av den 21 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 13,1962, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).
(
11
)	Se domarna i målen Frnbo, van Landewyk och JAZ (se fotnot 9) och dom av den 27 januari 1987 i mdl 45/85, Verband der Sachvcrsichcrcr mot kommissionen (REG 1987, s. I-405; svensk specialutgåva, volym 9, s. 9).
(
12
)	Klaganden har enbart riktat kritik mot antagandet att det system för utbyte av information som klaganden anordnat till sitt innehall är självständigt i förhållande till medlemmarnas avtal om prissamverkan och uppdelning av marknader. Klaganden har inte riktat kritik mot att båda formerna av överträdelse av konkurrensreglerna i förevarande fall anses ha begåtts av olika personer (en sådan situation förelåg inte i mål C-194/99 P), det vill säga mot bedömningen att klaganden själv har begått en överträdelse.
(
13
)	Se ovan punkt 37.
(
14
)	Domar av den 30 juni 1966 i mål 56/65, Société Technique Minière mot Maschinenbau Ulm (REG 1966, s. 282; svensk specialutgåva, volym 1, s. 251), och av den 8 juli 1999 i mål C-49/92 P, Kommissionen mot Anic Partecipazioni (REG 1999, s. I-4125). Det är enbart när ett konkurrensbegränsande syfte inte föreligger eller inte kan styrkas som inverkan på marknaden är av betydelse.
(
15
)	Domar av den 14 juli 1972, till exempel i mål 48/69, ICI mot kommissionen (REG 1972, s. 619; svensk specialutgåva, volym 2, s. 25).
(
16
)	Domstolens dom av den 28 maj 1998 i mål C-7/95 P, Deere mot kommissionen (REG 1998, s. I-3111), punkt 90.