62022TJ0412
TRIBUNALENS DOM (fjärde avdelningen i utökad sammansättning)
den 19 november 2025 (
*1
)
”Växtskyddsmedel – Verksamt ämne dimoxistrobin – Ansökan om förnyelse för ett verksamt ämne – Förlängning av godkännandeperioden – Förlängningens längd – Begäran om intern omprövning – Artikel 10.1 i förordning (EG) nr 1367/2006 – Beslut om avslag på begäran – Artikel 17 i förordning (EG) nr 1107/2009”
I mål T‑412/22,
Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), Bryssel (Belgien), företrädd av advokaten A. Bailleux,
sökande,
mot
Europeiska kommissionen, företrädd av A. Becker, G. Gattinara och M. ter Haar, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
med stöd av
Europaparlamentet, företrätt av M. Menegatti och W. Kuzmienko, båda i egenskap av ombud,
Europeiska unionens råd, företrätt av A. Nowak-Salles, A. Maceroni och P. Pecheux, samtliga i egenskap av ombud,
och
CropLife Europe, Bryssel, företrädd av advokaterna D. Waelbroeck och I. Antypas,
intervenienter,
meddelar
TRIBUNALEN (fjärde avdelningen i utökad sammansättning)
vid överläggningen sammansatt av ordföranden R. da Silva Passos samt domarna N. Półtorak, I. Reine, T. Pynnä (referent) och H. Cassagnabère,
justitiesekreterare: handläggaren P. Cullen,
efter den skriftliga delen av förfarandet, bland annat:
–
kommissionens invändning om rättegångshinder genom handling som inkom till tribunalens kansli den 23 september 2022,
–
sökandens yttrande avseende invändningen om rättegångshinder som inkom till tribunalens kansli den 18 november 2022,
efter förhandlingen den 13 februari 2025,
följande
Dom
1
Sökanden, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe), har med stöd av artikel 263 FEUF yrkat ogiltigförklaring av kommissionens beslut Ares(2022) 3275139 av den 27 april 2022 om avslag på sökandens begäran om intern omprövning av kommissionens genomförandeförordning (EU) 2021/2068 av den 25 november 2021 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller förlängning av godkännandeperioderna för de verksamma ämnena benfluralin, dimoxistrobin, fluazinam, flutolanil, mekoprop-P, mepikvat, metiram, oxamyl och pyraklostrobin (EUT L 421, 2021, s. 25) (nedan kallat det angripna beslutet), i den mån det innebär en förlängning av godkännandeperioden för dimoxistrobin.
Bakgrund till tvisten och omständigheter som inträffat efter det att talan väckts
2
Sökanden är en ideell förening med säte i Bryssel (Belgien) vars syfte bland annat är att främja verksamhet som syftar till att minska och avskaffa bekämpningsmedel.
3
Dimoxistrobin ingår i den kemiska gruppen strobiluriner, som omfattar olika bekämpningsmedel med liknande verkan, vilka används som fungicider inom jordbruket.
4
Dimoxistrobin godkändes för första gången genom kommissionens direktiv 2006/75/EG av den 11 september 2006 om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG för införande av dimoxistrobin som verksamt ämne (EUT L 248, 2006, s. 3). I enlighet med bilagan till detta direktiv trädde godkännandet i kraft den 1 oktober 2006 och skulle upphöra att gälla den 30 september 2016.
5
År 2009 trädde Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 av den 21 oktober 2009 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden och om upphävande av rådets direktiv 79/117/EEG och 91/414/EEG (EUT L 309, 2009, s. 1) i kraft. Enligt artikel 78.3 i denna förordning skulle dimoxistrobin anses ha blivit godkänt.
6
Den 24 juli 2013 ingavs en ansökan om förnyelse av godkännandet av dimoxistrobin.
7
Den 12 november 2013 förlängdes godkännandet av dimoxistrobin genom kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1136/2013 av den 12 november 2013 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller en förlängning av godkännandeperioderna för de verksamma ämnena klotianidin, dimoxistrobin, oxamyl och petoxamid (EUT L 302, 2013, s. 34) till och med den 31 januari 2018, med tillämpning av artikel 17 i förordning nr 1107/2009. I skäl 2 i nämnda genomförandeförordningen förklaras att ”[sökandena måste] ges tillräckligt med tid för att slutföra förnyelseförfarandet”, att ”[det är] sannolikt att godkännandeperioderna för dessa verksamma ämnen kommer att löpa ut innan något beslut om att förnya dem har fattats” och att ”[g]odkännandeperioderna [därför måste] förlängas”.
8
År 2015 upptogs dimoxistrobin i förteckningen över kandidatämnen för substitution genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/408 av den 11 mars 2015 om genomförande av artikel 80.7 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden och om upprättande av en förteckning över kandidatämnen för substitution (EUT L 67, 2015, s. 18). I skälen 5 och 6 i denna förordning förklaras att den akuta referensdosen (ARfD) av detta ämne, som är persistent och toxiskt, är betydligt lägre än för de flesta godkända verksamma ämnena inom dess grupp. I skäl 9 i samma förordning tilläggs att dimoxistrobin ska anses ha endokrinstörande egenskaper som kan ge skadliga effekter för människor.
9
I augusti 2017 utfärdade den rapporterande medlemsstaten (Ungern) och den medrapporterande medlemsstaten (Irland) en bedömningsrapport om förnyelsen. I denna rapport identifieras områden där riskbedömningen inte kunnat slutföras och kritiska områden som ger anledning till oro.
10
Den 19 januari 2018 förlängdes godkännandet av dimoxistrobin en andra gång, till och med den 31 januari 2019, genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/84 av den 19 januari 2018 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller förlängning av godkännandeperioderna för de verksamma ämnena klorpyrifos, klorpyrifosmetyl, klotianidin, kopparföreningar, dimoxistrobin, mankozeb, mekoprop-P, metiram, oxamyl, petoxamid, propikonazol, propineb, propyzamid, pyraklostrobin och zoxamid (EUT L 16, 2018, s. 8). I skäl 7 i denna förordning förklaras att ”[p]å grund av att bedömningen av dessa ämnen har försenats av orsaker som de sökande inte råder över kommer godkännandena av de verksamma ämnena sannolikt att löpa ut innan något beslut om att förnya dem har fattats” och att ”[g]odkännandeperioderna [därför måste] förlängas”.
11
Den 20 november 2018 förlängdes godkännandet av dimoxistrobin en tredje gång, till och med den 31 januari 2020, genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/1796 av den 20 november 2018 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller förlängning av godkännandeperioderna för de verksamma ämnena amidosulfuron, bifenox, klorpyrifos, klorpyrifosmetyl, klofentezin, dikamba, difenokonazol, diflubenzuron, diflufenikan, dimoxistrobin, fenoxaprop-P, fenpropidin, lenacil, mankozeb, mekoprop-P, metiram, nikosulfuron, oxamyl, pikloram, pyraklostrobin, pyriproxifen och tritosulfuron (EUT L 294, 2018, s. 15). I skäl 6 i denna förordning återges motiveringen i skäl 7 i genomförandeförordning 2018/84.
12
Den 29 november 2019 förlängdes godkännandet av dimoxistrobin en fjärde gång, till och med den 31 januari 2021, genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/2094 av den 29 november 2019 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller förlängning av godkännandeperioderna för de verksamma ämnena benfluralin, dimoxistrobin, fluazinam, flutolanil, mankozeb, mekoprop-P, mepikvat, metiram, oxamyl och pyraklostrobin (EUT L 317, 2019, s. 102). I skäl 5 i denna förordning återges motiveringen i skäl 7 i genomförandeförordning 2018/84.
13
Den 22 januari 2021 förlängdes godkännandet av dimoxistrobin en femte gång, till och med den 31 januari 2022, genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2021/52 av den 22 januari 2021 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller förlängning av godkännandeperioderna för de verksamma ämnena benfluralin, dimoxistrobin, fluazinam, flutolanil, mekoprop-P, mepikvat, metiram, oxamyl och pyraklostrobin (EUT L 23, 2021, s. 13). I skäl 4 i denna förordning återges motiveringen i skäl 7 i genomförandeförordning 2018/84.
14
Den 25 november 2021 förlängdes godkännandet av dimoxistrobin en sjätte gång, till och med den 31 januari 2023, genom genomförandeförordning 2021/2068. I skäl 4 i denna förordning återges motiveringen i skäl 7 i genomförandeförordning 2018/84.
15
Den 14 januari 2022 lämnade sökanden in en begäran om intern omprövning av genomförandeförordning 2021/2068, med stöd av artikel 10.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1367/2006 av den 6 september 2006 om tillämpning av bestämmelserna i Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor på gemenskapens institutioner och organ (EUT L 264, 2006, s. 13).
16
Genom skrivelse av den 27 april 2022 avslog Europeiska kommissionen sökandens begäran om intern omprövning.
17
Efter det att förevarande talan hade väckts förlängde kommissionen en sjunde gång godkännandet av det verksamma ämnet dimoxistrobin, till och med den 31 januari 2024, genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2023/115 av den 16 januari 2023 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller förlängning av godkännandeperioden för det verksamma ämnet dimoxistrobin (EUT L 15, 2023, s. 13).
18
Den 10 juli 2023 beslutade kommissionen att inte förnya godkännandet av dimoxistrobin, genom genomförandeförordning (EU) 2023/1436 om att inte förnya godkännandet av det verksamma ämnet dimoxistrobin i enlighet med förordning nr 1107/2009, och om ändring av kommissionens genomförandeförordningar (EU) nr 540/2011 och 2015/408 (EUT L 176, 2023, s. 10).
Parternas yrkanden
19
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara det angripna beslutet i den del det avser förlängning av godkännandeperioden för dimoxistrobin, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
20
Kommissionen har, med stöd av Europaparlamentet, Europeiska unionens råd och CropLife Europe, yrkat att tribunalen ska
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
21
Sökanden har åberopat två grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser att artikel 17 i förordning nr 1107/2009 tolkades felaktigt i det angripna beslutet. Den andra grunden, som åberopats i andra hand, avser en invändning om att nämnda artikel är rättsstridig.
Huruvida det fortfarande föreligger ett berättigat intresse av att få saken prövad
22
Rådet har erinrat om att perioden för förlängning av godkännandet av dimoxistrobin har löpt ut till följd av att godkännandet av dimoxistrobin inte förnyades genom genomförandeförordning 2023/1436. Av detta följer att ändamålet med talan har förfallit och att sökanden inte längre har något berättigat intresse av att få saken prövad. Tribunalen bör därför tillämpa artikel 131.1 i sina rättegångsregler.
23
Tribunalen erinrar om att det ska föreligga ett faktiskt intresse för att en sökande ska anses ha ett berättigat intresse av att få saken prövad. Detta intresse, vad avser ändamålet med talan, ska föreligga när talan väcks med risk för att den annars avvisas. Ändamålet med talan ska bestå fram till domstolsavgörandet, vid äventyr av att det beslutas att det saknas anledning att döma i saken (se dom av den 17 september 2015, Mory m.fl./kommissionen, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, punkterna 56 och 57 och där angiven rättspraxis).
24
I förevarande fall följer det, såsom rådet har gjort gällande, av genomförandeförordning 2023/1436 att det har antagits ett beslut om att inte förnya godkännandet av dimoxistrobin.
25
För det första har kommissionen emellertid inte återkallat det angripna beslutet, vilket innebär att ändamålet med talan måste anses bestå (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 september 2018, ClientEarth/kommissionen, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 45 och där angiven rättspraxis).
26
För det andra följer det av rättspraxis att en sökande bibehåller ett berättigat intresse av att en rättsakt som har antagits av en av Europeiska unionens institutioner ogiltigförklaras, för att undvika att dess påstådda rättsstridighet upprepas i framtiden. Ett sådant berättigat intresse av att få saken prövad följer av artikel 266 första stycket FEUF, enligt vilken den institution vars rättsakt har förklarats ogiltig ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domstolens dom. Detta berättigade intresse av att få saken prövad föreligger emellertid endast om den åberopade rättsstridigheten riskerar att upprepas oberoende av de faktiska omständigheterna i det mål som gav upphov till sökandens talan (dom av den 7 juni 2007, Wunenburger/kommissionen, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punkterna 50–52, och dom av den 27 september 2018, Mellifera/kommissionen, T‑12/17, EU:T:2018:616 punkt 28).
27
Så är fallet i förevarande mål, eftersom den rättsstridighet som sökanden har gjort gällande bland annat grundar sig på en tolkning av artikel 17 i förordning nr 1107/2009, som kommissionen riskerar att upprepa i samband med en begäran om intern omprövning av förlängningen av godkännandeperioden för ett annat verksamt ämne än dimoxistrobin.
28
Av detta följer att sökanden, trots antagandet av genomförandeförordning 2023/1436, fortfarande har ett berättigat intresse av att få saken prövad i förevarande fall.
Den första grunden: Felaktig tolkning av artikel 17 i förordning nr 1107/2009
Huruvida den första grunden kan tas upp till prövning
29
Kommissionen har genom en separat handling enligt artikel 130.1 i rättegångsreglerna framställt en invändning om rättegångshinder och gjort gällande att sökandens två grunder inte kan tas upp till prövning.
30
För det första anser kommissionen att sökanden genom sin första grund inte har bestritt bedömningen i svaret på begäran om intern omprövning, utan har riktat sina argument mot förlängningen av godkännandeperioden för dimoxistrobin genom genomförandeförordning 2021/2068, vilken var föremål för begäran om intern omprövning. Det framgår emellertid av artiklarna 10 och 12 i förordning nr 1367/2006, jämförda med rättspraxis, att en sökande, när denne väcker talan om ogiltigförklaring av svaret på en begäran om intern omprövning enligt artikel 12.1 i förordningen, endast kan bestrida lagenligheten av detta svar.
31
För det andra, och i andra hand, har kommissionen gjort gällande att även om det antas att den första grunden kan tas upp till prövning, ska de argument som anförts för att bestrida lagenligheten av kommissionens tolkning av artikel 17 i förordning nr 1107/2009 avvisas på grund av bristande överensstämmelse mellan talan och begäran om intern omprövning, eftersom de inte anfördes i denna begäran.
32
Tribunalen erinrar först om att det i artikel 10.1 i förordning nr 1367/2006 föreskrivs att ”[e]n icke-statlig organisation eller annan person i allmänheten som uppfyller kriterierna i artikel 11 har rätt att begära en intern omprövning av ett agerande av den unionsinstitution eller det unionsorgan som vidtagit förvaltningsåtgärden eller, i fråga om en påstådd förvaltningsförsummelse, borde ha vidtagit en sådan åtgärd, med hänvisning till att denna åtgärd eller försummelse strider mot miljörätten”. I artikel 12.1 i samma förordning föreskrivs att ”[d]en icke-statliga organisation som har lämnat begäran om intern omprövning i enlighet med artikel 10 får väcka talan vid Europeiska unionens domstol”.
33
En begäran om intern omprövning av en förvaltningsåtgärd syftar följaktligen till att det ska fastställas att den aktuella åtgärden, såsom påståtts, är rättsstridig eller ogrundad. Sökanden får därefter väcka talan vid unionsdomstolen om bristande behörighet, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, åsidosättande av fördragen eller av någon rättsregel som gäller deras tillämpning eller maktmissbruk mot det beslut genom vilket begäran om intern omprövning har avslagits (dom av den 12 september 2019, TestBioTech m.fl./kommissionen, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 38). Av detta följer att sökanden inte har rätt att, inom ramen för nämnda talan, framföra argument som direkt bestrider att den rättsakt som var föremål för begäran om intern omprövning är rättsenlig eller välgrundad (se dom av den 17 september 2018, Mellifera/kommissionen, T‑12/17, EU:T:2018:616, punkt 35 och där angiven rättspraxis). Enligt det system för domstolsprövning som föreskrivs i fördragen har tribunalen nämligen inte möjlighet att ogiltigförklara ett beslut som inte är föremål för en direkt talan om ogiltigförklaring grundad på artikel 263 FEUF (dom av den 4 april 2019, ClientEarth/kommissionen, T‑108/17, EU:T:2019:215, punkt 28).
34
I förevarande fall framgår det klart av ansökan att föremålet för talan om ogiltigförklaring är det angripna beslutet i den del det avser dimoxistrobin.
35
Vidare framgår det direkt av rubriken till den första grunden och dess två delar att sökanden har gjort gällande att det är det angripna beslutet som grundar sig på en felaktig tolkning av artikel 17 i förordning nr 1107/2009.
36
Slutligen framgår det tydligt av hela den första grunden, och särskilt av den inledande punkten i den del av ansökan som avser nämnda grund, att sökanden genom sin argumentation avser kommissionens tolkning i det angripna beslutet av artikel 17 i förordning nr 1107/2009. Den omständigheten att det, på grund av själva syftet med förfarandet för intern omprövning och logiken i artiklarna 10 och 12 i förordning nr 1367/2006, kan finnas en viss överlappning mellan de argument som anförts i samband med begäran om intern omprövning och de argument som har åberopats till stöd för en talan om ogiltigförklaring av beslutet att avslå nämnda begäran som ogrundad, påverkar inte denna slutsats.
37
Kommissionens argument att den första grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom den inte avser det angripna beslutet, kan således inte godtas.
38
Vad vidare gäller bristen på överensstämmelse mellan begäran om omprövning och talan erinrar tribunalen om att en talan om ogiltigförklaring av ett beslut om avslag på en begäran om omprövning, enligt fast rättspraxis, inte får baseras på nya grunder eller bevisning som inte framgår av begäran om omprövning. I annat fall skulle kravet på motivering av en sådan begäran, enligt artikel 10.1 i förordning nr 1367/2006, förlora sin ändamålsenliga verkan och syftet med det förfarande som inletts genom begäran ändras (dom av den 12 september 2019, TestBioTech m.fl./kommissionen, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, punkt 39, och dom av den 17 april 2024, Föreningen Svenskt Landskapsskydd/kommissionen, T‑346/22, ej publicerad, EU:T:2024:246, punkt 70).
39
De grunder och argument som anförs vid tribunalen inom ramen för en talan om ogiltigförklaring av ett beslut om avslag på en begäran om intern omprövning kan dessutom tas upp till prövning endast i den mån sökanden redan har anfört dessa i begäran om intern omprövning, så att kommissionen har kunnat bemöta dem (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 december 2016, TestBioTech m.fl./kommissionen, T‑177/13, ej publicerad, EU:T:2016:736, punkterna 68 och 69). Det kan emellertid inte krävas att en sökande som väcker talan vid tribunalen enligt artikel 12 i förordning nr 1367/2006 endast ordagrant återger de argument som sökanden anfört i sin begäran om intern omprövning.
40
I förevarande fall framgår det tydligt av sökandens begäran om intern omprövning att sökanden bland annat ifrågasatte kommissionens tillämpning av artikel 17 i förordning nr 1107/2009 när kommissionen antog genomförandeförordning 2021/2068. Sökanden anförde särskilt argument avseende försiktighetsprincipen, förlängningarnas automatiska karaktär och de tidsfrister för utvärdering som föreskrivs i förordning nr 1107/2009 och åberopade artiklarna 4, 5, 7, 9, 14 och 15 i denna förordning. Tribunalen finner således att denna argumentation sammanfaller med den första grunden för förevarande talan om ogiltigförklaring.
41
Kommissionens argument, att begäran om intern omprövning inte överensstämmer med ansökan, kan således inte godtas.
42
Av detta följer att den första grunden kan tas upp till prövning.
Prövning i sak
43
Inom ramen för den första grunden har sökanden erinrat om att förordning nr 1107/2009 syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och baserar sig på försiktighetsprincipen och miljöskydd.
44
I synnerhet har sökanden, inom ramen för den första grundens andra del, gjort gällande att förordning nr 1107/2009 huvudsakligen antogs i syfte att påskynda bedömningen av verksamma ämnen. Det har fastställts strikta tidsfrister för varje steg i förnyelseförfarandet, vilket gör det möjligt att avsluta den förberedande processen på två och ett halvt år och ger kommissionen och medlemsstaterna mer än sex månader på sig att besluta om huruvida ett godkännande ska förnyas.
45
I detta sammanhang anser sökanden att artikel 17 i förordning nr 1107/2009 endast kan förstås så, att den föreskriver en förlängning som är begränsad till några månader, eller till högst ett år. Den kan inte tolkas så, att den tillåter successiva förlängningar som tillsammans innebär en förlängning på mer än sex år, det vill säga mer än två gånger den tid som föreskrivs för förnyelseförfarandet, utan någon motivering eller förklaring från kommissionens sida. Den omständigheten att underlåtenhet att iaktta tidsfristerna inte leder till någon påföljd innebär att systemet kan bli föremål för strategiskt missbruk.
46
Tribunalen erinrar inledningsvis om att det i artikel 191.2 FEUF föreskrivs att miljöpolitiken ska bygga på bland annat försiktighetsprincipen, en princip som även är tillämplig inom ramen för unionens politik inom andra områden, i synnerhet inom folkhälsoområdet och när unionsinstitutionerna, inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller politiken avseende den inre marknaden, vidtar åtgärder för att skydda människors hälsa (se dom av den 1 oktober 2019, Blaise m.fl., C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 41 och där angiven rättspraxis).
47
Det ankommer således på unionslagstiftaren, när den antar bestämmelser om utsläppande på marknaden av växtskyddsmedel, såsom de som anges i förordning nr 1107/2009, att följa försiktighetsprincipen för att bland annat säkerställa en hög hälsoskyddsnivå för människor i enlighet med artikel 35 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och artiklarna 9 och 168.1 FEUF (se dom av den 1 oktober 2019, Blaise m.fl., C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 42 och där angiven rättspraxis).
48
Enligt försiktighetsprincipen kan skyddsåtgärder vidtas då det råder osäkerhet om förekomsten eller omfattningen av de risker människors hälsa utsätts för, utan att man behöver vänta på att det fullt ut visas att riskerna verkligen föreligger och hur allvarliga de är (se dom av den 1 oktober 2019, Blaise m.fl., C‑616/17, EU:C:2019:800, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
49
Försiktighetsprincipen utgör en allmän unionsrättslig princip enligt vilken berörda myndigheter är skyldiga att, inom den exakta ramen för utövande av deras behörighet enligt relevant lagstiftning, vidta lämpliga åtgärder för att förebygga vissa potentiella risker för folkhälsan, säkerheten och miljön, varvid kravet på att skydda dessa intressen ska tillmätas större betydelse än ekonomiska intressen (se dom av den 21 oktober 2003, Solvay Pharmaceuticals/rådet, T‑392/02, EU:T:2003:277, punkt 121 och där angiven rättspraxis och dom av den 12 april 2013, Du Pont de Nemours (Frankrike) m.fl./kommissionen, T‑31/07, ej publicerad, EU:T:2013:167, punkt 134 och där angiven rättspraxis). Försiktighetsprincipen ligger till grund för samtliga bestämmelser i förordning nr 1107/2009.
50
I skäl 8 i förordning nr 1107/2009 preciseras det att försiktighetsprincipen ska tillämpas och att det genom förordningen bör säkerställas att industrin kan visa att ämnen eller produkter som tillverkas eller släpps ut på marknaden inte har några skadliga effekter på människors eller djurs hälsa eller några oacceptabla effekter på miljön. De förfaranden för godkännande som införts genom denna förordning för växtskyddsmedel och dess verksamma ämnen är inspirerade av försiktighetsprincipen (se dom av den 17 mars 2021, FMC/kommissionen, T‑719/17, EU:T:2021:143, punkterna 60 och 61 samt där angiven rättspraxis).
51
Av detta följer att kommissionen ska beakta försiktighetsprincipen när den utövar sina befogenheter inom ramen för förordning nr 1107/2009. Vad närmare bestämt gäller verksamma ämnen framgår det av rättspraxis att kommissionen kan vidta åtgärder som begränsar användningen av ett ämne och på så sätt ge företräde åt konsumentsäkerheten, utan att invänta utgången av förfarandet för förnyelse av godkännandet av detta ämne (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 september 2019, Arysta LifeScience Netherlands/kommissionen, T‑476/17, EU:T:2019:618, punkt 97).
52
Vad gäller tolkningen av artikel 17 i förordning nr 1107/2009 följer det av fast rättspraxis att det vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara är lydelsen som ska beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i. Förarbetena till en unionsbestämmelse kan också ge relevanta upplysningar om tolkningen av bestämmelsen (se dom av den 2 september 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, punkt 31 och där angiven rättspraxis, och dom av den 25 januari 2017, Rusal Armenal/rådet, T‑512/09 RENV, EU:T:2017:26, punkt 56 och där angiven rättspraxis).
53
För det första framgår det av artikel 17 första stycket i förordning nr 1107/2009 att ”[o]m det av omständigheter som sökanden inte råder över visar sig att godkännandeperioden sannolikt kommer att löpa ut innan något beslut om förnyelse har fattats, ska ett beslut fattas i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 79.3, genom vilket godkännandeperioden för denna sökande förlängs tillräckligt för att ansökan ska kunna behandlas”. I artikel 17 tredje stycket i samma förordning anges de faktorer som ska beaktas vid fastställandet av förlängningsperioden, nämligen följande: ”a) Den tid som behövs för att lämna den begärda informationen. b) Den tid som behövs för att slutföra förfarandet. c) I förekommande fall, behovet av att säkerställa att ett enhetligt arbetsprogram fastställs, i enlighet med artikel 18.”
54
Det framgår således av denna bestämmelse att det ska fattas ett ”beslut … genom vilket godkännandeperioden … förlängs” om det av omständigheter som sökanden inte råder över visar sig att godkännandeperioden sannolikt kommer att löpa ut innan något beslut om förnyelse har fattats och perioden ska förlängas ”tillräckligt för att ansökan ska kunna behandlas”. Även om det inte av lydelsen i denna bestämmelse kan uteslutas att ett nytt beslut om förlängning kan antas vid utgången av denna period, kan denna förlängning, som endast sker för att göra det möjligt att slutföra förnyelseförfarandet, endast vara av tillfällig karaktär, såsom rådet har förklarat i sin interventionsinlaga.
55
Förlängningsperiodens längd ska således anpassas till de konkreta omständigheterna i det enskilda fallet och kan därför inte tillämpas automatiskt eller rent av systematiskt.
56
Dessutom innebär artikel 17 i förordning nr 1107/2009, enligt rättspraxis, att förfarandet för att förnya godkännandet av ett verksamt ämne får förlängas med hänvisning till omständigheter som uppkommer under själva förfarandet och inte var kända sedan tidigare (dom av den 19 september 2019, Arysta LifeScience Netherlands/kommissionen, T‑476/17, EU:T:2019:618, punkt 104).
57
För det andra ska det sammanhang i vilket artikel 17 första stycket i förordning nr 1107/2009 ingår beaktas.
58
Denna bestämmelse ingår i det avsnitt i förordning nr 1107/2009 som avser godkännande av verksamma ämnen.
59
Ett godkännande kan endast beviljas för en period av högst tio år (artikel 5 i förordning nr 1107/2009). Detta är en begränsning som motsvarar den som föreskrevs i rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden (EGT L 230, 1991, s. 1), vilket var i kraft när dimoxistrobin godkändes. Såsom förklaras i skäl 15 i förordning nr 1107/2009 är det av säkerhetsskäl som godkännandeperioden för verksamma ämnen är tidsbegränsad och bör stå i proportion till de eventuella risker som är förenade med ämnenas användning. Ett förnyat godkännande ska gälla i högst 15 år (artikel 14.2 i förordning nr 1107/2009).
60
Av detta följer att lagstiftaren har varit noga med att föreskriva begränsade godkännande- och förnyelseperioder för att undvika att det fortsätter att finnas verksamma ämnen på marknaden som visar sig medföra oacceptabla risker i den mening som avses i artikel 4 i förordning nr 1107/2009. För att uppnå detta mål krävs det, mot bakgrund av försiktighetsprincipen, att förnyade bedömningar av ämnena görs regelbundet, vilket kommissionen med rätta har betonat när den förklarat det periodiska tillvägagångssättet i förordning 1107/2009.
61
Vidare ska ansökan om förnyelse lämnas in senast tre år innan godkännandeperioden löper ut (artikel 15 i förordning nr 1107/2009). Denna frist anses således i princip vara tillräcklig för att slutföra detta förfarande och anta ett beslut om förnyelse av godkännandet, samtidigt som effektiviteten i det periodiska tillvägagångssätt som det erinrats om i punkt 60 ovan säkerställs.
62
I detta syfte bemyndigades kommissionen genom artikel 19 i förordning nr 1107/2009 att genom en genomförandeförordning anta nödvändiga bestämmelser för att genomföra förnyelseförfarandet.
63
Således antogs kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 844/2012 av den 18 september 2012 om fastställande av de bestämmelser som behövs för att genomföra förnyelseförfarandet för verksamma ämnen enligt förordning nr 1107/2009 (EUT L 252, 2012, s. 26). I denna fastställs tidsfrister för de olika stegen i förnyelseförfarandet för att säkerställa att förfarandet fungerar väl (skäl 3). Syftet med denna förordning är att ge verkan åt de regler som redan finns i förordning nr 1107/2009 och samtidigt säkerställa enhetliga tillämpningsvillkor inom unionen.
64
I synnerhet innehåller artiklarna 1–8 i genomförandeförordning nr 844/2012 bestämmelser om när en ansökan som lämnats in av en tillverkare av det verksamma ämnet till en medlemsstat kan tas upp till prövning och förenar denna första fas av förfarandet med vissa tidsfrister. Enligt artikel 3 i denna förordning ska ansökan först kontrolleras av den rapporterande medlemsstaten, som ska försäkra sig om att den har lämnats in inom den tidsfrist som föreskrivs i artikel 1.1 första stycket i förordningen och att den innehåller alla de uppgifter som föreskrivs i artikel 2 i förordningen. Enligt artikel 2.2 i nämnda förordning ska en ansökan om förnyelse närmare bestämt innehålla en förteckning över de nya uppgifter som sökanden vill åberopa och som är nödvändiga i enlighet med artikel 15.2 första stycket i förordning nr 1107/2009. Därefter ska sökanden, i enlighet med artikel 6 i genomförandeförordning nr 844/2012, efter det att sökanden mottagit ett positivt svar avseende denna kontroll från den rapporterande medlemsstaten, lämna in den kompletterande dokumentationen till den rapporterande medlemsstaten, den medrapporterande medlemsstaten, kommissionen och Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa). Om den kompletterande dokumentationen har lämnats in inom fristen och innehåller alla de uppgifter som krävs, ska den rapporterande medlemsstaten sedan, enligt artikel 8 i nämnda förordning, underrätta sökanden, den medrapporterande medlemsstaten, kommissionen och Efsa om vilket datum den kompletterande dokumentationen mottogs och att ansökan kan prövas.
65
På samma sätt fastställs i artiklarna 11–14 i genomförandeförordning nr 844/2012 det förfarande som ska tillämpas vid bedömningen av en ansökan om förnyelse av godkännandet av ett verksamt ämne och de tidsfrister inom vilka de olika aktörer som deltar i förfarandet ska utarbeta och lämna sina rapporter eller slutsatser. Först ska den rapporterande medlemsstaten, efter samråd med den medrapporterande medlemsstaten, utarbeta och till kommissionen överlämna, med en kopia till Efsa, en rapport i vilken det görs en bedömning av om det verksamma ämnet kan förväntas uppfylla kriterierna för godkännande i artikel 4 i förordning nr 1107/2009 (artikel 11 i genomförandeförordning nr 844/2012). Efter att ha mottagit utkastet till bedömningsrapport från den rapporterande medlemsstaten ska Efsa låta sökanden och de övriga medlemsstaterna ta del av detta utkast (artikel 12 i genomförandeförordning nr 844/2012). Efter det att fristen för att lämna skriftliga synpunkter har löpt ut ska Efsa anta en slutsats mot bakgrund av det aktuella vetenskapliga och tekniska kunskapsläget, med utnyttjande av vägledande dokument som är tillämpliga vid datumet för inlämnande av den kompletterande dokumentationen, om huruvida det verksamma ämnet kan förväntas uppfylla kriterierna för godkännande i artikel 4 i förordning nr 1107/2009. Om så är lämpligt ska Efsa anordna ett samråd med experter, inklusive experter från den rapporterande och den medrapporterande medlemsstaten. Efsa ska översända sin slutsats till sökanden, medlemsstaterna och kommissionen samt göra dem tillgängliga för allmänheten (artikel 13 i genomförandeförordning nr 844/2012). Efter mottagandet av Efsas slutsatser ska kommissionen, med beaktande av den rapporterande medlemsstatens utkast till bedömningsrapport, sökandens och de övriga medlemsstaternas synpunkter och Efsas slutsatser, slutligen lägga fram en så kallad rapport om förnyelse och ett utkast till förordning för ständiga kommittén. Sökanden ska ges möjlighet att lämna synpunkter på rapporten om förnyelse (artikel 14.1 i genomförandeförordning nr 844/2012). På grundval av rapporten om förnyelse och med beaktande av de synpunkter som sökanden lämnat ska kommissionen anta en förordning i enlighet med artikel 20.1 i förordning nr 1107/2009 (artikel 14.2 i genomförandeförordning nr 844/2012).
66
Det är endast det sista steget i det förfarande som föreskrivs i artikel 14.2 i genomförandeförordning nr 844/2012, vilket avser antagandet av förordningen om förnyelse av godkännandet i enlighet med artikel 20.1 i förordning nr 1107/2009, som inte är förenat med någon tidsfrist.
67
Av detta följer att förfarandet för förnyelse är baserat på en noggrant angiven tidsplan (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 september 2019, Arysta LifeScience Netherlands/kommissionen, T‑476/17, EU:T:2019:618, punkt 103). Införandet av dessa tidsfrister och kravet på att de iakttas överensstämmer för övrigt med kravet på att hela förfarandet inte bör pågå i mer än tre år, såsom framgår av artikel 1.1 i genomförandeförordning nr 844/2012 (dom av den 9 december 2021, Agrochem-Maks/kommissionen, C‑374/20 P, ej publicerad, EU:C:2021:990, punkt 82).
68
Iakttagandet av dessa tidsfrister och kravet på skyndsamhet i förfarandet är desto viktigare eftersom en genomförandeförordning som antagits med stöd av artikel 17 första stycket i förordning nr 1107/2009, genom vilken godkännandet av det aktuella verksamma ämnet förlängs med en viss period, har samma följder som en genomförandeförordning om första godkännande av ett sådant ämne enligt artikel 13.2 i nämnda förordning eller som en förordning om förnyat godkännande enligt artikel 20 i denna förordning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 september 2018, Mellifera/kommissionen, T‑12/17, EU:T:2018:616, punkterna 57 och 58).
69
Artikel 17 i förordning nr 1107/2009 ska följaktligen anses föreskriva en mekanism som ska tillämpas undantagsvis, när de villkor som anges i artikeln är uppfyllda. En systematisk tillämpning av denna mekanism i förfaranden för att förnya godkännandet av ett verksamt ämne är således inte förenlig med kraven i förordning nr 1107/2009 och, mer allmänt, med förordningens anda.
70
Tvärtom måste kommissionen, varje gång den förlänger en godkännandeperiod, göra en bedömning av det aktuella fallet och ta hänsyn till relevanta faktorer för att fastställa den ”tillräckliga tidsperiod” som krävs för att slutföra den aktuella bedömningen.
71
Artikel 17 i förordning nr 1107/2009 ger i övrigt kommissionen ett utrymme för skönsmässig bedömning för att fastställa vad som avses med en ”tillräcklig tidsperiod”. Detta utrymme för skönsmässig bedömning är inte absolut, utan avgränsas genom tredje stycket i nämnda artikel, i vilket det anges vilka omständigheter som ska beaktas när förlängningsperioden fastställs.
72
Artikel 17 första stycket i förordning nr 1107/2009 kan således inte läsas och tillämpas isolerat, utan ska läsas tillsammans med tredje stycket, som kompletterar första stycket. Detta samband mellan första och tredje styckena i nämnda artikel framgår bland annat av den ursprungliga texten till kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets förordning KOM(2006) 388 slutlig av den 12 juli 2006 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden, i vilket det första och det andra stycket i vad som nu är artikel 17 i förordning nr 1107/009 ingick i samma stycke, som följdes direkt av stycket om förlängningens varaktighet. Detta visar lagstiftarens avsikt att de omständigheter som ska beaktas vid fastställandet av längden på förlängningen ska tillämpas i de situationer som i dag avses i de två första styckena i artikel 17 i förordningen. Såsom rådet med rätta har gjort gällande fastställs dessutom förlängningsperiodens längd med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet.
73
Slutligen måste det beaktas att försiktighetsprincipen, såsom det har erinrats om i punkterna 46–51 ovan, ligger till grund för samtliga bestämmelser i förordning nr 1107/2009.
74
I detta sammanhang ska uttrycket ”tillräcklig tidsperiod” förstås så, att det krävs att det fastställs en period som varken är kortare eller längre än vad som är nödvändigt för att slutföra förnyelseförfarandet i varje enskilt fall.
75
För det tredje ska de mål som eftersträvas med förordning nr 1107/2009 beaktas.
76
Enligt artikel 1.3 i förordning nr 1107/2009 syftar förordningen till att säkerställa en hög skyddsnivå både för människors och djurs hälsa och för miljön samt att förbättra den inre marknadens funktion genom att harmonisera regelverket om utsläppande på marknaden av växtskyddsmedel och samtidigt förbättra jordbruksproduktionen. Kommissionen har således med rätta gjort gällande att förordning nr 1107/2009 har ett flerfaldigt syfte. Såsom framgår av skäl 24 i förordning nr 1107/2009 måste särskilt målet att skydda människors och djurs hälsa och miljön väga tyngre än målet att förbättra växtproduktionen då växtskyddsmedel produktgodkänns.
77
Det föreskrivna kravet i förordning nr 1107/2009 på att upprätthålla en hög miljöskyddsnivå utgör en tillämpning av artikel 11 FEUF, i vilken det föreskrivs att miljöskyddskraven ska integreras i utformningen och genomförandet av unionens politik och verksamhet, särskilt i syfte att främja en hållbar utveckling, och av artikel 114.3 FEUF, i vilken denna skyldighet konkretiseras. I denna sistnämnda bestämmelse föreskrivs just att kommissionen i sina förslag om bland annat miljöskydd, vilka avser tillnärmning av bestämmelser i lagar som syftar till att upprätta den inre marknaden och få den att fungera, ska utgå från en hög skyddsnivå och särskilt beakta ny utveckling som grundas på vetenskapliga fakta, och att Europaparlamentet och rådet också, inom ramen för sina respektive befogenheter, ska sträva efter att nå detta mål. Detta skydd väger tyngre än ekonomiska hänsyn och kan därför motivera uppkomsten av negativa ekonomiska effekter, till och med betydande sådana, för vissa aktörer (se dom av den 17 mars 2021, FMC/kommissionen, T‑719/17, EU:T:2021:143, punkt 59 och där angiven rättspraxis).
78
Av detta följer att kommissionen, bland de olika målen med förordning nr 1107/2009, ska fästa särskild vikt vid målet att säkerställa en hög skyddsnivå för människors och djurs hälsa och för miljön när den genomför ett förfarande för förnyelse av godkännandet av ett verksamt ämne, i synnerhet när detta förfarande överskrider den tidsram som föreskrivs för dess genomförande, och när den beviljar en förlängning av godkännandeperioden enligt artikel 17 i nämnda förordning.
79
Följande principer kan härledas ur samtliga ovanstående överväganden. För det första ska förlängningen av godkännandeperioden vara tillfällig och av undantagskaraktär och den är tillåten på grund av omständigheter som inträffat under själva förfarandet och som inte tidigare var kända. Förlängningen ska beslutas mot bakgrund av de konkreta omständigheterna i det enskilda fallet och kan därför inte tillämpas automatiskt eller systematiskt. För det andra måste förlängningsperioden vara tillräcklig lång för att ansökan om förnyelse ska kunna bedömas. När kommissionen fastställer denna tidsperiod ska den beakta de omständigheter som föreskrivs i artikel 17 tredje stycket i förordning nr 1107/2009 och göra en bedömning från fall till fall. För det tredje får denna period varken vara kortare eller längre än vad som är nödvändigt för att slutföra förnyelseförfarandet.
80
För det fjärde ska kommissionen, mer allmänt, när den avser att tillämpa artikel 17 i förordning nr 1107/2009, beakta den totala tidsåtgången för förnyelseförfarandet för att försäkra sig om att denna hålls inom rimliga gränser med hänsyn till principen om skyndsamhet i förfarandet som det erinrats om i punkt 68 ovan. Med hänsyn till den begränsade giltighetstiden för ett godkännande och det periodiska tillvägagångssätt som lagstiftaren valt, vilket bygger på en regelbunden omprövning av riskerna med de verksamma ämnena, kan det inte godtas att en förlängning av godkännandet, som är tillfällig och av undantagskaraktär, innebär att ett verksamt ämne kan vara kvar på marknaden under en period som väsentligt överstiger den period som det ursprungliga godkännandet avsåg, utan att det system för förnyelse som införts genom denna förordning blir verkningslöst.
81
Tolkad på detta sätt ger artikel 17 i förordning nr 1107/2009 uttryck för en avvägning mellan de olika berörda intressena, i enlighet med förordningens syften och försiktighetsprincipen. Å ena sidan ska de intressen beaktas som talar för att ett ämne som har godkänts i enlighet med unionsbestämmelserna inte på ett oförutsebart sätt förbjuds på grund av förseningar i tidsplanen för förnyelseförfarandet som sökanden inte råder över.
82
Å andra sidan ska den beviljade förlängningen endast vara tillfällig, den kan avbrytas genom ett beslut om att inte förnya godkännandet eller begränsas i fråga om användningen av ämnena och får framför allt inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.
83
I förevarande fall anser kommissionen, enligt det angripna beslutet, att den enligt artikel 17 i förordning nr 1107/2009 är skyldig att avvika från de allmänna tidsfrister som föreskrivs för godkännande av ämnen när villkoren i denna artikel är uppfyllda. Kommissionen har förklarat att de förlängningar av godkännandet av dimoxistrobin som beviljats genom på varandra följande genomförandeförordningar var begränsade till ett år, eftersom den valde tidsbegränsade förlängningar som vid behov kunde förnyas i stället för en enda förlängning med en längre period. Det nämns även, såsom anges i ett standardskäl i genomförandeförordning 2021/2068, att förlängningsperioden upphör att gälla om en förordning om att inte förnya godkännandet antas under förlängningsperioden.
84
I det angripna beslutet fann kommissionen således att kriterierna i artikel 17 i förordning nr 1107/2009 var uppfyllda, utan att undersöka de olika omständigheterna i det aktuella fallet för att försäkra sig om att kommissionen tillämpade en förlängning som var tillräckligt lång för att möjliggöra prövningen av ansökan om förnyelse av godkännandet av dimoxistrobin.
85
Kommissionens förklaringar till varför den valde kortare förlängningar som vid behov kunde förlängas på nytt i stället för en enda längre förlängningsperiod är dessutom inte förenliga med de principer som angetts ovan i punkterna 79 och 80. Det framgår nämligen av dessa principer att förlängningsperioden ska beräknas konkret och i förhållande till de återstående stegen i förfarandet och att den varken får vara kortare eller längre än vad som är nödvändigt för att slutföra förnyelseförfarandet.
86
Genom genomförandeförordning 2021/2068 förlängdes dessutom godkännandeperioden för dimoxistrobin för sjätte gången i rad. Till följd av denna förlängning har godkännandeperioden för detta verksamma ämne, som ursprungligen var tio år i enlighet med artikel 5 i förordning nr 1107/2009, förlängts till mer än 16 år och 3 månader. Denna förlängningsperiod är mer än två gånger längre än den treårsperiod som föreskrivs i genomförandeförordning nr 844/2012 för att slutföra ett förnyelseförfarande. Kommissionen ansåg emellertid att artikel 17 i förordning nr 1107/2009 gjorde det möjligt för den att förlänga godkännandeperioden för dimoxistrobin utan någon begränsning i tiden, oberoende av den totala varaktigheten av förnyelseförfarandet.
87
Det ska även påpekas att genomförandeförordning 2021/2068 antogs i samband med en ansökan om förnyelse av ett verksamt ämne som kommissionen själv klassificerat som ”persistent och toxiskt” och som var ett kandidatämne för substitution med hänsyn till dess endokrinstörande egenskaper som kan orsaka skadliga effekter för människor.
88
Vad gäller kandidatämnen för substitution föreskrivs i artikel 24 i förordning nr 1107/2009 att varje förnyelseperiod inte får överstiga sju år.
89
Till följd av den sjätte förlängningen av godkännandeperioden för dimoxistrobin motsvarar den sammanlagda förlängningsperioden, på några månader när, den maximala period för förnyelse av godkännandet som hade kunnat beslutas efter det aktuella förnyelseförfarandet, om det antas att de övriga kriterierna var uppfyllda.
90
Genom att i det angripna beslutet påstå att kommissionen kunde förlänga godkännandet av dimoxistrobin en sjätte gång utan att beakta dessa omständigheter, bortsåg kommissionen från den omständigheten att mekanismen för förlängning av godkännandet av ett verksamt ämne ska tillämpas tillfälligt och i undantagsfall och från de krav på skyndsamhet som föreskrivs i det system som införts för förnyelse av ett sådant godkännande.
91
Av detta följer att det angripna beslutet är baserat på en felaktig rättstillämpning.
92
Kommissionens argument påverkar inte detta konstaterande.
93
För det första har kommissionen med rätta gjort gällande att syftet med förordning nr 1107/2009 flerfaldigt. Denna omständighet utgör emellertid stöd för, och motsäger inte, den tolkning av artikel 17 i nämnda förordning som gjorts i punkt 52 och följande punkter ovan (se särskilt punkt 76 ovan).
94
För det andra har kommissionen gjort gällande att konstaterandet att det finns kritiska problemområden och brister i uppgifterna om dimoxistrobin saknar relevans för tillämpningen av artikel 17 i förordning nr 1107/2009 och att den förlängning av godkännandeperioden som föreskrivs i artikel 17 i denna förordning inte grundar sig på materiella kriterier.
95
Det framgår rent faktiskt av lydelsen av artikel 17 i förordning nr 1107/2009 att den inte innehåller några överväganden som rör bedömningar i sak av verksamma ämnen. Den tolkning av artikel 17 i förordningen som gjorts i punkterna 54–82 ovan grundar sig emellertid inte på sådana överväganden. Vidare förutsätter skyldigheten att konkret undersöka de omständigheter som gör det möjligt att förlänga godkännandeperioden för ett verksamt ämne såsom dimoxistrobin, inbegripet ämnets art (se punkt 85 ovan), inte heller att det görs någon bedömning i sak.
96
Kommissionens argument påverkar således inte tribunalens slutsats.
97
Slutligen kan CropLife Europe inte heller vinna framgång med sitt argument att den tolkning av artikel 17 i förordning nr 1107/2009 som sökanden har föreslagit strider mot rättssäkerheten, eftersom den skulle göra förlängningsmekanismen godtycklig. Dels följer kommissionens skyldighet att kontrollera att kriterierna i artikel 17 i nämnda förordning har iakttagits, med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet och de krav på skyndsamhet som följer av förordningen, av själva förordningstexten.
98
Dels har, såsom angetts i punkterna 81 och 82 ovan, rättssäkerheten beaktats vid avvägningen mellan de olika berörda intressena, vilken är förenlig med syftena med förordning nr 1107/2009.
99
Av det ovan anförda följer att talan ska bifallas såvitt avser den andra delen av sökandens första grund.
100
Det angripna beslutet ska följaktligen ogiltigförklaras i den del det avser dimoxistrobin, utan att det är nödvändigt att pröva den första grundens första del eller den andra grunden.
Rättegångskostnader
101
Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna ska tappande rättegångsdeltagare förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Sökanden har yrkat att kommissionen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet ska sökandens yrkande bifallas.
102
Enligt artikel 138.1 och 138.3 i rättegångsreglerna ska parlamentet, rådet och CropLife Europe bära sina rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (fjärde avdelningen i utökad sammansättning)
följande:
1)
Kommissionens beslut Ares(2022) 3275139 av den 27 april 2022 om avslag på den ansökan om intern omprövning som ingetts av Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) avseende kommissionens genomförandeförordning (EU) 2021/2068 av den 25 november 2021 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller förlängning av godkännandeperioderna för de verksamma ämnena benfluralin, dimoxistrobin, fluazinam, flutolanil, mekoprop-P, mepikvat, metiram, oxamyl och pyraklostrobin ogiltigförklaras i den del den avser dimoxistrobin.
2)
Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för PAN Europe.
3)
Europaparlamentet, Europeiska unionens råd och CropLife Europe ska bära sina rättegångskostnader.
da Silva Passos
Półtorak
Reine
Pynnä
Cassagnabère
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 19 november 2025.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.