62018CC0160
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MACIEJ SZPUNAR
föredraget den 13 juni 2019 (
1
)
Mål C‑160/18
X BV
mot
Staatssecretaris van Financiën
(begäran om förhandsavgörande från Hoge Raad der Nederlanden (Högsta domstolen, Nederländerna))
”Begäran om förhandsavgörande – Europeiska unionens egna medel – Indrivning i efterhand av tilläggstullar – Import av fjäderfäkött – Kontrollmekanism för fastställande av tilläggstullar – Metod för beräkning av tilläggstullar – Kontrollmekanismens lagenlighet”
Inledning
1.
Domstolen har getts en ny möjlighet att pröva lagenligheten av de unionsrättsliga bestämmelserna om tilläggstullar inom sektorn för fjäderfäkött. I likhet med det tidigare målet gäller det aktuella fallet import av fryst fjäderfäkött med ursprung i Brasilien (
2
). I det tidigare fallet ogiltigförklarade domstolen de unionsrättsliga bestämmelserna (
3
). Dessa bestämmelser har ändrats, men det råder allvarliga tvivel om huruvida dessa ändringar var tillräckliga. Förevarande mål kommer att avgöra denna fråga.
Tillämpliga bestämmelser
Internationell rätt
2.
Artikel 5.1 b i det jordbruksavtal som ingår i bilaga 1A till avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen, som godkändes av unionen genom rådets beslut av den 22 december 1994 om ingående på gemenskapens vägnar – vad beträffar frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994) (
4
) (nedan kallat jordbruksavtalet), anges följande:
”Trots bestämmelserna i artikel II.1(b) i GATT 1994, kan varje medlem utnyttja bestämmelserna i punkterna 4 och 5 nedan i samband med import av en jordbruksprodukt, i fråga om vilken åtgärder avsedda i artikel 4.2 i detta avtal har omvandlats till en vanlig tull och vilken i dess lista åsatts beteckningen ’SSG’ vilket markerar att det är ett medgivande med avseende på vilket bestämmelserna i denna artikel kan åberopas, om
…
(b)
priset, till vilket import av denna produkt kan ske till den medlems tullområde som givit medgivandet såsom det fastställts på grundval av importpriset c.i.f. för den aktuella leveransen uttryckt i medlemmens egen valuta, understiger ett tröskelpris som är lika med det genomsnittliga referenspriset… under perioden 1986 1988 för den aktuella produkten”.
Unionsrätt
3.
Artikel 29.1 d och 29.2 a i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
5
) har följande lydelse:
”1   Tullvärdet på importerade varor skall vara transaktionsvärdet, det vill säga det pris som faktiskt betalats eller skall betalas för varorna när de säljs för export till gemenskapens tullområde, om nödvändigt justerat enligt artiklarna 32 och 33 under förutsättning
…
d)
att köparen och säljaren inte är närstående eller, om köparen och säljaren är närstående, att transaktionsvärdet är godtagbart för tulländamål enligt punkt 2.
2.
a)
För att fastställa om transaktionsvärdet är godtagbart för tillämpningen av punkt 1, skall det faktum att köparen och säljaren är närstående inte i sig vara tillräckligt skäl för att betrakta transaktionsvärdet som icke godtagbart. Om så är nödvändigt skall omständigheterna kring försäljningen undersökas och transaktionsvärdet godtas om det närstående förhållandet inte har påverkat priset. Om tullmyndigheterna, med hänsyn till de upplysningar som lämnats av deklaranten eller tagits fram på annat sätt, har skäl att anse att det närstående förhållandet har påverkat priset, skall de underrätta deklaranten om sina skäl och ge honom en rimlig möjlighet att yttra sig. Om deklaranten så begär, skall underrättelsen om skälen ske skriftligen.
…”
4.
I artikel 30.1 och 30.2 a i förordning nr 2913/92 föreskrivs följande:
”1.   Om tullvärdet inte kan fastställas enligt artikel 29, skall det fastställas genom att punkt 2 a, b, c och d genomgås i ordningsföljd fram till det första stycke enligt vilket det kan fastställas om inte annat följer av förbehållet att ordningen för tillämpning av c och d skall kastas om på deklarantens begäran. Det är endast när tullvärdet inte kan fastställas enligt ett visst stycke som bestämmelserna i nästa stycke, enligt den ordning som fastställs i denna punkt, kan tillämpas.
2.   Det tullvärde som fastställs enligt denna artikel skall vara
a)
transaktionsvärdet på identiska varor som sålts för export till gemenskapen och exporterats vid samma eller nästan samma tidpunkt som de varor som skall värderas,
…”
5.
I artikel 220.1 i denna förordning föreskrivs följande:
”Om ett tullbelopp som härrör från en tullskuld inte har bokförts enligt artiklarna 218 och 219 eller har bokförts med ett lägre belopp än det belopp som skulden lagligen uppgår till, skall det belopp som skall utkrävas eller återstår att kräva bokföras inom två dagar efter det att myndigheterna blivit medvetna om situationen och har möjlighet att beräkna vad beloppet lagligen uppgår till samt fastställa vem som är gäldenär (bokföring i efterhand). Denna tidsfrist kan förlängas enligt artikel 219.”
6.
Artikel 141 i rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”) (
6
) har följande lydelse:
”1.   En tilläggstull enligt den tullsats som fastställs i artiklarna 135–140a ska tas ut vid import av en eller flera produkter från sektorerna för… fjäderfäkött…, i syfte att förhindra eller motverka de negativa effekter för gemenskapsmarknaden som kan bli följden av sådan import förutsatt att
a)
importen sker till ett pris som understiger det pris som gemenskapen har anmält till Världshandelsorganisationen (’utlösande pris’) eller
…
2.   Om det är osannolikt att importen kommer att störa gemenskapsmarkanden eller om effekterna skulle bli oproportionella i förhållande till det avsedda syftet, ska inga tilläggsimporttullar tillämpas.
3.   Vid tillämpning av punkt 1 a ska importpriserna fastställas på grundval av cif-importpriset för den aktuella sändningen.
Cif-importpriset ska för detta ändamål kontrolleras mot de representativa priserna för produkten på världsmarknaden eller på gemenskapens importmarknad för den produkten.”
7.
Bestämmelser för genomförande av förordning 1234/2007 när det gäller tilläggsimporttullar återfinns i kommissionens förordning (EG) nr 1484/95 av den 28 juni 1995 om tillämpningsföreskrifter för ordningen för tillämpning av tilläggsbelopp för import och om fastställande av tilläggsbelopp för import av fjäderfäkött och ägg och av äggalbumin samt om upphävande av förordning nr 163/67/EEG (
7
). I artikel 2 i den förordningen, som gällde till och med den 11 september 2009, föreskrevs följande:
”1.   De representativa priser som avses i artikel [141.3 andra stycket i rådets förordning (EG) nr 1234/2007] skall fastställas regelbundet med hänsyn till
–
de priser som tillämpas på marknaderna i tredje land,
–
cif-importpriserna; I denna förordning skall cif-importpriset utgörasav a) fob-priset i ursprungslandet, och b) transport- och försäkringskostnader–till den plats där införandet till gemenskapens tullområdesker,
–
de priser som tillämpas i olika handelsled i gemenskapen för de importerade produkterna.
…
2.   Medlemsstaterna skall varje måndag meddela kommissionen de priser som avses i punkt 1 andra och tredje strecksatsen för de representativa sändningarna av de produkter som anges i bilaga II”.
8.
Från och med den 11 september 2009 erhöll denna artikel följande lydelse:
”1. De representativa priser som avses i artikel 141.3 i förordning [nr 1234/2007] ska fastställas regelbundet på grundval av de uppgifter som samlas in inom ramen för gemenskapsövervakningen enligt artikel 308d i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93…
…”
9.
I artikel 3 i förordning nr 1484/95 föreskrivs följande:
”1.   Tilläggsbeloppet skall fastställas på grundval av cif-importpriset för sändningen i fråga i enlighet med bestämmelserna i artikel 4.
2.   När cif-importpriset per 100 kg för en sändning är högre än det tillämpliga representativa pris som avses i artikel 2.1, skall importören lämna in åtminstone följande handlingar till de behöriga myndigheterna i den importerande medlemsstaten:
–
Köpekontrakt eller likvärdiga handlingar.
–
Försäkringskontrakt.
–
Faktura.
–
Ursprungsintyg (i förekommande fall).
–
Transportkontrakt.
–
Vid sjötransport, konossement.
3.   I det fall som avses i punkt 2 skall importören ställa en säkerhet i enlighet med artikel 248.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93… som motsvarar de tilläggsbelopp som denne skulle ha betalat om de hade beräknats på grundval av det representativa pris som enligt bilaga I är tillämpligt för produkten i fråga.
4.   Importören skall ha en frist på en månad räknat från försäljningen av produkterna i fråga, men med förbehållet att det får högst gå sex månader från den dagen då deklarationen om övergång till fri omsättning godkänts, för att framlägga bevis på att sändningen har avyttrats på villkor som styrker de priser som avses i punkt 2. Om dessa tidsfrister inte iakttas ska den ställda säkerheten betraktas som förverkad. Fristen på sex månader får emellertid förlängas av den behöriga myndigheten med högst tre månader efter en berättigad ansökan från importören.
Säkerheten skall frisläppas om tillfredsställande bevis på att avyttringsvillkoren har uppfyllts lämnas till tullmyndigheten.
I annat fall ska säkerheten förverkas som betalning av tilläggbeloppen.
5.   Om de behöriga myndigheterna vid en kontroll upptäcker att villkoren i denna artikel inte har uppfyllts skall de driva in tullskulderna i enlighet med artikel 220 i förordning (EEG) nr 2913/92. Vid fastställandet av de tullskulder som skall drivas in eller som återstår att driva in skall ränta beräknas från och med dagen för varans övergång till fri omsättning till och med indrivningsdagen. Den räntesats som skall tillämpas skall vara den som gäller för indrivning enligt nationell lagstiftning.”
10.
Från och med den 1 maj 2010 har artikel 3.3 och 3.4 i förordning nr 1484/95 följande lydelse:
”3.   I det fall som anges i punkt 2 ska importören ställa en säkerhet i enlighet med artikel 248.1 i förordning (EEG) nr 2454/93 och säkerheten ska vara lika stor som skillnaden mellan den tilläggstull som beräknats på den aktuella produktens representativa pris och den tilläggstull som beräknats på den aktuella sändningens importpris cif.
4.   Importören ska ha en frist på två månader från och med försäljningen av produkterna i fråga, dock högst nio månader från dagen för godkännandet av deklarationen om övergång till fri omsättning, för att bevisa att sändningen har avyttrats på villkor som bekräftar de priser som avses i punkt 2. Om dessa tidsfrister inte iakttas ska den ställda säkerheten betraktas som förverkad. Tidsfristen på nio månader får emellertid förlängas av den behöriga myndigheten med högst tre månader efter en välgrundad ansökan från importören.
Säkerheten ska frisläppas om tillfredsställande bevis på att avyttringsvillkoren har uppfyllts lämnas till tullmyndigheten. I annat fall ska säkerheten förverkas som betalning av tilläggsbeloppen.”
11.
I artikel 4 i förordning (EG) nr 1484/95 fastställs storleken på tilläggstullarna på grundval av skillnaden mellan cif-importpriset för varan och utlösningspriset. Denna bestämmelse implementerar artikel 5.5 i jordbruksavtalet, som det hänvisas till i punkt 2 i detta förslag till avgörande.
Bakgrund, förfarandet och tolkningsfrågorna
12.
X är ett bolag bildat enligt nederländsk rätt (nedan kallat bolaget X) och är en del av en internationell bolagskoncern, som även innefattar bolaget X, en fjäderfäproducent med säte i Brasilien. Bolaget X köper fryst fjäderfäkött från bolaget F och importerar det till unionens tullområde där det säljs till andra enheter, såväl närstående som icke närstående enheter. De produkter som importeras av bolaget X omfattas av bestämmelserna i artikel 141 i förordning nr 1234/2007.
13.
De nederländska tullmyndigheterna har ingått ett avtal med bolaget X om hur de berörda produkternas tullvärde ska beräknas. Detta värde fastställdes på grundval av det förvärvspris som bolaget X erlade för dessa produkter till ett annat bolag i samma koncern ökat med 15 procent till följd av tilläggskostnader och vinstmarginal. Tullmyndigheterna ansåg att det på detta sätt fastställda tullvärdet var korrekt för beräkningen av cif-importpriset (
8
) med avseende på tillämpningen av artikel 141 i förordning nr 1234/2007.
14.
Det nationella målet gäller sändningar av fjäderfäkött som importerades till unionens tullområde av bolaget X under perioden 1 januari 2009–30 juni 2010. Det deklarerade cif-importpriset för dessa produkter var högre än utlösningspriset (och därmed högre än det representativa priset som var längre än utlösningspriset). Tullmyndigheterna godkände varorna för fri omsättning utan att begära den säkerhet som avses i artikel 3.3 i förordning nr 1484/95 eller ett styrkande i enlighet med artikel 3.4 i den förordningen av att varorna avyttrades på villkor som bekräftar att det deklarerade importpriset var korrekt.
15.
I samband med en efterhandskontroll slog tullmyndigheterna emellertid fast att bolaget X avyttrat de aktuella sändningarna av fjäderfäkött till enheter i unionen, såväl närstående som icke-närstående enheter, till priser som låg under det deklarerade importpriset. Dessa priser var också lägre än de representativa priser som gäller för dem.
16.
Genom en analog tillämpning av artikel 4 i förordning nr 1484/95 påförde tullmyndigheterna tilläggstullar för de aktuella varorna som beräknats på grundval av skillnaden mellan det korrekta representativa priset och utlösningspriset, motsvarande ett sammanlagt belopp på 2163793,55 euro.
17.
Det överklagande som ingavs av bolaget X mot det beslutet ogillades såväl i första som i andra instans. Bolaget X har överklagat domen i andra instans av den 24 november 2015 till den hänskjutande domstolen.
18.
Mot denna bakgrund beslutade Hoge Raad der Nederlanden (Högsta domstolen, Nederländerna) att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1)
Ska artikel 3.2, 3.4 och 3.5 i förordning (EG) nr 1484/95 jämförd med artikel 141 i förordning [nr 1234/2007] tolkas så, att den däri beskrivna kontrollmekanismen, även när det rör sig om en efterhandskontroll, inte syftar till något annat än att säkerställa att de behöriga myndigheterna i tid får kännedom om fakta och omständigheter beträffande ett antal på varandra följande transaktioner som kan föranleda ett ifrågasättande av huruvida det angivna cif-importpriset är korrekt och som kan ge anledning till en närmare undersökning?
Eller är det ett annat synsätt som är riktigt och ska således den kontrollmekanism som beskrivs i artikel 3.2, 3.4 och 3.5 i förordning nr 1484/95, även när det rör sig om en efterhandskontroll, tolkas så, att en importörs vidareförsäljning eller vidareförsäljningar på gemenskapsmarknaden till ett pris som understiger det angivna cif-importpriset för sändningen, uppräknat med importtullsbeloppet, inte uppfyller villkoren för avyttring på gemenskapsmarknaden med följden att detta räcker som skäl för att tilläggstullar ska tas ut? Är det för svaret på den sistnämnda frågan av betydelse huruvida importörens ovannämnda vidareförsäljning eller vidareförsäljningar har skett till ett pris som understiger det gällande representativa priset? Är det i detta sammanhang av betydelse att det representativa priset under perioden före den 11 september 2009 beräknades på ett annat sätt än under perioden efter detta datum? Spelar det för svaret på dessa frågor någon roll huruvida köparna inom unionen utgörs av till importören närstående bolag?
2)
Om det av svaren på frågorna ovan i punkt 1 följer att vidareförsäljning med förlust utgör en sådan indikation som räcker för att det angivna cif-importpriset ska kunna underkännas, hur ska då beloppet för tilläggstullarna fastställas? Ska denna grund fastställas enligt de metoder som föreskrivs för fastställandet av tullvärdet i artiklarna 29–31 i rådets förordning [nr 2913/92]? Eller ska den grunden endast fastställas på basis av det gällande representativa priset? Utgör artikel 141.3 i förordning [nr 1234/2007] under den period som föregick den 11 september 2009 hinder för användning för det representativa pris som fastställdes under den perioden?
3)
Om det av svaret på frågorna 1 och 2 följer att det för frågan huruvida det föreligger en skyldighet att erlägga tilläggstullar är av avgörande betydelse att de importerade produkterna har sålts vidare på gemenskapsmarknaden med förlust, och beräkningen av tilläggstullsbeloppet då ska ske på grundval av det representativa priset, är då artikel 3.2, 3.4 och 3.5 i förordning [nr 1484/95] förenlig med artikel 141 i förordning [nr 1234/2007], detta mot bakgrund av EU-domstolens dom av den 13 december 2001, Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99, EU:C:2001:681?”
Bedömning
19.
Den hänskjutande domstolen har ställt tre tolkningsfrågor till domstolen. Den tredje av dessa frågor avser huruvida artikel 3.2, 3.4 och 3.5 i förordning nr 1484/95 är lagenlig mot bakgrund av artikel 141 i förordning nr 1234/2007 och domen i målet Klosterboer Rotterdam (
9
). Bakgrunden till detta problem är fortfarande artikel 5.1 b i jordbruksavtalet. Denna tredje tolkningsfråga har av den hänskjutande domstolen gjorts beroende av svaret på de två första frågorna och på tolkningen av ovannämnda bestämmelser. Enligt min uppfattning ger dock redan lydelsen av dessa bestämmelser upphov till allvarliga tvivel om huruvida de är lagenliga. Jag kommer därför att inleda bedömningen av begäran om förhandsavgörande i detta mål med den tredje frågan.
Den tredje tolkningsfrågan
20.
Som nämns ovan avser den tredje tolkningsfrågan giltigheten av artikel 3.2, 3.4 och 3.5 i förordning nr 1484/95, mot bakgrund av artikel 141 i förordning nr 1234/2007 och domen i det ovannämnda målet Klosterboer Rotterdam. Dessa bestämmelser, och därmed också frågan huruvida de eventuellt är oförenliga med förordning nr 1234/2007, är svåra att förstå utan att erinra om den ursprungliga lydelsen och om bakgrunden till domstolens ifrågasättande av denna lydelse.
21.
Artikel 3.1 första stycket och 3.3 i den ursprungliga versionen av förordning nr 1484/95 hade följande lydelse:
”1.   Importören får, efter begäran, låta tillämpa cif-importpriset för sändningen i fråga för fastställandet av tilläggsbeloppet när det priset är högre än det representativa pris som avses i artikel 2.1.
…
3.   Om ingen sådan ansökan som avses i punkt 1 har lämnats in skall det importpris för sändningen i fråga som skall tas i beaktande för åläggandet av ett tilläggsbelopp vara det representativa pris som avses i artikel 2.1.”
22.
Artikel 3.1 andra stycket och 3.2 i denna förordning innehöll en mekanism för att kontrollera att det cif-importpris som importören deklarerat är korrekt, vilket sakinnehåll väsentligen var identiskt med nuvarande artikel 3.2–3.5 i denna förordning.
23.
Logiken bakom dessa regler var därför ganska tydlig. I allmänhet togs tilläggstullar ut på grundval av ett representativt pris. I en situation där importen skedde till ett pris som var högre än det representativa priset, var emellertid det sättet att beräkna tilläggstullar ogynnsamt för importören, eftersom storleken på dessa tullar är beroende av skillnaden mellan det godtagna importpriset (i detta fall det representativa priset) och utlösningspriset. Tilläggstullarna är högre ju lägre importpriset är i förhållande till utlösningspriset.
24.
I denna situation infördes en möjlighet för importören att inge en ansökan om att i stället för det representativa priset tillämpa cif-importpriset, det vill säga det faktiska importpriset (
10
). För att denna ansökan skulle beviljas måste vissa villkor vara uppfyllda. För det första måste importören lämna in ett antal handlingar som styrker att det deklarerade faktiska cif-importpriset är korrekt. För det andra var importören skyldig, med kort varsel, efter försäljningen av de importerade varorna på unionsmarknaden att visa att försäljningen ägde rum på villkor som bekräftar att det deklarerade priset var korrekt. För det tredje var importören skyldig att ställa en säkerhet motsvarande den tilläggstull som skulle ha betalats om det representativa priset hade använts. Om tullmyndigheterna ansåg att de importerade varorna inte hade sålts på villkor som bekräftar riktigheten av det deklarerade cif-importpriset återgick de till den allmänna regeln, det vill säga att använda det representativa priset, och den säkerhet som ställts förverkades automatiskt som betalning för tilläggstullarna. Slutligen för det femte, om tullmyndigheterna vid en efterhandskontroll ansåg att ovannämnda villkor inte var uppfyllda, kunde de kräva betalning av tilläggstullar i efterhand till ett belopp som motsvarar en beräkning på grundval av det representativa priset.
25.
I domen i målet Klosterboer Rotterdam (
11
) ifrågasatte domstolen den allmänna principen att beräkna tilläggstullar på grundval av det representativa priset, och ogiltigförklarade såväl artikel 3.3 i förordning nr 1484/95 (allmän regel) och artikel 3.1 i den förordningen (möjlighet att begära att cif-importpriset tillämpas jämte en skyldighet att inge vissa handlingar). Domstolen fann särskilt att det av artikel 5.3 första stycket i förordning nr 2777/75/EEG (
12
) klart framgår att endast cif-importpriset kan användas som grund för beräkningen av tilläggstullar och att denna regel inte har några undantag. Domstolen konstaterade också att det representativa priset endast kunde användas för att kontrollera att det motsvarade det verkliga deklarerade cif-importpriset. (
13
)
26.
Domstolen bedömde de aktuella bestämmelserna endast mot bakgrund av förordning nr 2777/75, men framhöll dock att förordningen var anpassad till jordbruksavtalet (
14
). Dessutom bör det noteras att den metod för beräkning av tilläggstullarna som föreskrevs i den ursprungliga lydelsen av artikel 3 i förordning nr 1484/95 har ifrågasatts av WTO:s tvistlösningsorgan i dess ståndpunkt av den 13 juli 1998. (
15
)
27.
Förordning nr 1484/95 ändrades genom förordning nr 493/1999/EG (
16
) redan innan domstolen hade meddelat dom i det ovannämnda målet. I skälen till denna förordning anges att artikel 3 i förordning nr 1484/95 strider mot WTO:s regler. Till följd av ändringen föreskrivs i artikel 3.1 i förordning nr 1484/95 att tilläggstullar ska fastställas på grundval av cif-importpriset. Dessutom upphävdes punkt 3 i denna artikel i den ursprungliga versionen.
28.
Om det cif-importpris som uppgetts av importören är högre än det representativa priset, ska emellertid importörens samtliga skyldigheter enligt artikel 3.1 och 3.2 i den ursprungliga lydelsen av förordning nr 1484/95 (
17
) fortsätta att gälla. Dessa bestämmelser ingår nu i artikel 3.2–3.5 i denna förordning. Mekanismen med ett automatiskt förverkande av säkerheten om importören inte kan bevisa att de importerade varorna såldes på villkor som bekräftar att cif-importpriset är korrekt, fortsätter också att gälla. Tullmyndigheterna har även fortfarande möjlighet att i efterhand fastställa att villkoren för tillämpning av cif-importpriset inte var uppfyllda och att påföra en tilläggstull som beräknas på grundval av det representativa priset.
29.
Det framstår inte som logiskt att behålla en mekanism som medför att tilläggstullarna de facto automatiskt ska beräknas på grundval av det representativa priset i en situation där cif-importpriset i princip bör tillämpas. Hur ska således dessa bestämmelser tolkas?
30.
Kommissionen har i sina yttranden i det aktuella ärendet förklarat det på så sätt, att om det deklarerade cif-importpriset är högre än det representativa priset utgör det en presumtion för att detta pris inte motsvarar det verkliga priset, eftersom det skulle innebära att produkten förvärvas till ett pris som är högre än marknadspriset. Denna presumtion utgör en motbevisbar presumtion (juris tantum). Importören kan nämligen bevisa att det cif-importpris som deklarerats är korrekt, förutsatt att de importerade varorna säljs på unionsmarknaden på villkor som tullmyndigheterna anser bekräftar att priset är korrekt.
31.
I ett annat fall ska emellertid tilläggstullar tas ut till ett värde som beräknas på grundval av ett representativt pris. Detta resonemang bekräftades slutligen av kommissionen vid förhandlingen. Den nederländska regeringen har i sina yttranden föreslagit en liknande tolkning av artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95.
32.
Denna tolkning påverkar inte ändringen av artikel 3.3 i förordningen, som trädde i kraft den 1 maj 2010, enligt vilken det inte ska ställas en säkerhet som inte täcker hela beloppet för de tilläggstullar som beräknas på grundval av det representativa priset, utan som täcker det belopp som motsvarar skillnaden mellan dessa tullar beräknade på grundval av det representativa priset och tullar som beräknats på grundval av cif-importpriset. I en sådan situation betalar importören de tullar som beräknats på grundval av importpriset (
18
) och skillnaden uppbärs antingen genom att säkerheten förverkas eller efter en efterhandskontroll i enlighet med artikel 3.5 i denna förordning. Det föreligger inte någon väsentlig skillnad i detta avseende.
33.
Enligt min mening framstår detta som den enda möjliga tolkningen av artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95. Resultatet blir således att för det fall cif-importpriset är högre än det representativa priset, utgör enbart det förstnämnda priset grunden för beräkning av tilläggstullarna om importören uppfyller de ytterligare kraven, i synnerhet avseende försäljningsvillkoren för de importerade varorna. Bortsett från den tillämpade ordalydelsen, skiljer sig detta inte så mycket från situationen enligt artikel 3 i förordning nr 1484/95, i den lydelse som domstolen har ifrågasatt. Enda skillnaden är att kravet på att importören måste begära att cif-importpriset ska tillämpas saknas.
34.
Det bör framhållas att i enlighet med artikel 3.4 första stycket andra meningen i förordning nr 1484/95 ska den säkerhet som ställts av importören även tas i anspråk om importören inte har iakttagit den tidsfrist som anges i den artikeln för att bevisa att försäljningen av varorna skett till ett pris som bekräftar riktigheten av cif-importpriset. Det är därför inte fråga om en analys av den faktiska situationen utifrån de aktuella förhållanden, eftersom det är tillräckligt att det är fråga om en formell överträdelse för att det faktiska representativa priset ska tillämpas som grund för beräkningen av tilläggstullarna. Detta bekräftar enligt min uppfattning överensstämmelsen mellan mekanismens i artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95, i dess nuvarande lydelse, och den mekanism som gällde i den ursprungliga rättsliga situation som ifrågasatts av domstolen.
35.
Det är riktigt att domstolen inte uttryckligen har fastställt att artikel 3.2 i förordning nr 1484/95 i sin ursprungliga lydelse är rättsstridig. Den kontrollmekanism som föreskrevs i denna artikel utgjorde dock en integrerad del av den ursprungliga förordningen, där beräkningen av tilläggstullar på grundval av det representativa priset utgjorde principen och tillämpningen av cif-importpriset endast var möjlig i undantagsfall och på vissa villkor. Bibehållandet av denna kontrollmekanism i det nya regelverket innebär ett förtäckt bibehållande av samma princip, eftersom det i praktiken leder till samma resultat.
36.
Jag anser därför att kommissionen genom att ändra eller upphäva artikel 3.1 första stycket och artikel 3.3 i förordning nr 1484/95 i dess ursprungliga lydelse, men genom att behålla artikel 3.1 andra stycket och artikel 3.2 (med enbart en ändrad numrering) inte till fullo anpassat denna rättsakt till domen till målet Kloosterboer Rotterdam. (
19
) Följaktligen måste artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95 i sin nuvarande lydelse ogiltigförklaras.
37.
Även om den hänskjutande domstolen i den tredje tolkningsfrågan endast hänvisar till artikel 3.2, 3.4 och 3.5 i denna förordning, utgör emellertid punkt 3 i denna artikel, enligt vilken importören måste ställa en säkerhet till ett belopp som motsvarar den tilläggstull som beräknas på grundval av det representativa priset, en integrerad del av den mekanism som föreskrivs i artikel 3.2–3.5 i denna förordning. Denna säkerhet skulle inte ha något berättigande om det representativa priset inte automatiskt kunde tillämpas som grund för beräkningen av tilläggsimporttullar. Bestämmelserna i artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95 måste således ses som en helhet.
38.
Kommissionen påpekar i sina yttranden i detta mål att en försäljning av varor på unionsmarknaden till ett pris som ligger under utlösningspriset med stor sannolikhet kommer att leda till snedvridningar på den marknaden, vilket i sig motiverar införandet av tilläggstullar. Av artikel 141.2 i förordning nr 1234/2007 framgår dock att för det fall att det är osannolikt att sådana störningar uppkommer på marknaden utgör det ett skäl att avstå från att påföra tilläggstullar. Å andra sidan utgör sannolikheten för att de ska uppkomma inte en tillräcklig grund för att påföra sådana tullar. Grunden för detta är nämligen enbart en import av varor till ett cif-importpris som understiger utlösningspriset.
39.
Mot bakgrund av det ovanstående föreslår jag att domstolen besvarar den tredje tolkningsfrågan så, att bestämmelserna i artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95 är ogiltiga mot bakgrund av artikel 141.3 i förordning nr 1234/2007 och artikel 5.1 b i jordbruksavtalet.
Den första tolkningsfrågan
40.
Den första tolkningsfrågan rör tolkningen av artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95. Om domstolen följer mitt förslag till svar på den tredje tolkningsfrågan och fastställer att dessa bestämmelser är ogiltiga, saknar den första tolkningsfrågan föremål. Jag kommer således nedan endast kortfattat beröra den första frågan.
41.
Med den första tolkningsfrågan vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida det förhållandet att importören sålde de importerade varorna till ett pris som var lägre än det deklarerade cif-importpriset jämte importtullar är tillräckligt för att bestrida detta importpris som grund för beräkningen av tilläggstullarna.
42.
Svaret på denna fråga följer av den ovan gjorda tolkningen av artikel 3.2–3.5 i förordning 1484/95.
43.
När cif-importpriset är lägre än det representativa priset är importören i princip skyldig att bevisa att varorna har sålts av importören till ett pris som bekräftar att importpriset är korrekt. Bedömningen av sådana bevis utförs av tullmyndigheterna. (
20
) Denna bedömning kan därefter bli föremål för rättslig prövning. Detta är en faktisk slutsats. Det åligger tullmyndigheterna att bedöma om och i vilken utsträckning försäljningen till ett pris som ligger under det deklarerade cif-importpriset innebär att det importpriset inte kan anses vara korrekt. Det finns ingen automatik i detta fall, eftersom tullmyndigheterna på grundval av samtliga faktiska omständigheter kan anse att det deklarerade importpriset var korrekt även om varorna sedan såldes till ett lägre pris. Ett av inslagen i denna bedömning kan bestå i en jämförelse mellan varornas försäljningspris och det representativa priset.
44.
I motsats till de tvivel som framförts av den hänskjutande domstolen i detta avseende har den ändring av det sätt på vilket det representativa priset beräknas som gjordes den 11 september 2009 inte någon relevans i detta fall. Jämförelsen måste grunda sig på det representativa priset på importdagen, beräknat enligt de regler som gällde vid den tidpunkten.
45.
Det förhållandet att köparen av en vara på unionsmarknaden är närstående till importören leder inte till någon automatisk verkan. Detta utgör faktiska omständigheter som tullmyndigheterna kan beakta för att bedöma om det deklarerade importpriset är korrekt.
46.
Problemet rörande rättsenligheten av bestämmelserna i artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95 härrör inte från det förhållandet att tullmyndigheterna kan bestrida att importörens deklarerade cif-importpris är korrekt, utan den verkan som det medför, nämligen en automatisk tillämpning av det representativa priset som grund för beräkningen av tilläggstullarna.
47.
Samma överväganden gäller när tullmyndigheterna, som i det nationella målet, inte har tillämpat det förfarande som föreskrivs i artikel 3.2–3.4 i förordning nr 1484/95, utan genomför efterhandskontroller i enlighet med artikel 3.5 i denna förordning. Denna bestämmelse är tillämplig när ”villkoren i denna artikel” inte har uppfyllts. Dessa villkor ska förstås så, att importören har sålt produkten till ett pris som bekräftar att det cif-importpris som denne uppgett är korrekt.
Den andra tolkningsfrågan
48.
Den andra tolkningsfrågan avser den grund på vilken tilläggstullar ska beräknas när tullmyndigheterna inte godtar det av importören deklarerade cif-importpriset på grund av att det inte överensstämmer med det verkliga priset.
49.
Enligt en tolkning av ordalydelsen av bestämmelserna i artikel 3.2–3.5 i förordning nr 1484/95 är svaret på denna fråga enkelt – tullarna måste beräknas på grundval av det representativa priset.
50.
Som jag angav i mitt svar på den tredje frågan anser jag emellertid att denna lösning är rättsstridig, under alla omständigheter i den mån det föreskrivs en automatisk och definitiv tillämpning av det representativa priset. Detta väcker frågan om vad tullmyndigheterna bör göra om de tvivlar på riktigheten i det av importören deklarerade cif-importpriset.
51.
Jag anser att svaret på denna fråga finns i den allmänna tullagstiftningen avseende tullvärdeberäkning av varor. Enligt artikel 29.1 i förordning nr 2913/92 (
21
) är tullvärdet i princip varornas transaktionsvärde. Denna princip har dock ett antal undantag, bland annat när, som i det aktuella fallet, köparen (det vill säga importören) och säljaren är närstående. I en sådan situation är tullmyndigheterna skyldiga att fastställa huruvida förhållandet har påverkat priset. (
22
)
52.
För det fall det inte är möjligt att godta transaktionsvärdet vid fastställandet av tullvärdet, anges alternativa metoder i artiklarna 30 och 31 i förordning nr 2913/92 för att fastställa varors tullvärde. Dessa metoder överensstämmer med avtalet om tillämpning av artikel VII i Allmänna tull- och handelsavtalet från 1994 som ingår i bilaga 1A till Avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen samt med jordbruksavtalet. I synnerhet artikel 30.2 a i förordning nr 2913/92 innebär en möjlighet att fastställa varors tullvärde på grundval av transaktionsvärdet för identiska varor som importeras till unionens tullområde. För varor som omfattas av förordning nr 1234/2007 kan värdet för identiska varor fastställas på grundval av det representativa priset, vilket skulle göra det möjligt att på denna grund beräkna storleken på tilläggstullarna. Detta kräver dock att tullmyndigheterna fattar lämpliga beslut, vilka är föremål för rättslig prövning och vilka inte får leda till att bevisbördan överförs på importören eller en automatisk tillämpning av det representativa priset i stället för cif-importpriset. I synnerhet finns det inga bestämmelser i unionslagstiftningen eller i internationell lag som gör det möjligt att avvisa en importörs deklarerade importpris enbart med hänvisning till att produkten sedan såldes till ett pris som var lägre än importpriset. En sådan omständighet kan på sin höjd ligga till grund för en kontroll av att det deklarerade importpriset är korrekt.
53.
Jag föreslår därför att den andra tolkningsfrågan ska besvaras på följande sätt. För det fall tullmyndigheterna hyser tvivel om huruvida det av importören deklarerade cif-importpriset är korrekt, måste myndigheterna fastställa grunden för beräkningen av de tilläggstullar som anges i artikel 141 i förordning nr 1234/2007 i enlighet med artiklarna 29–31 i förordning nr 2913/92.
Förslag till avgörande
54.
Mot bakgrund av det ovanstående föreslår jag följande svar på de frågor som den Hoge Raad der Nederlanden (Högsta domstolen, Nederländerna) har ställt:
1)
Artikel 3.2–3.5 i kommissionens förordning (EG) nr 1484/95 av den 28 juni 1995 om tillämpningsföreskrifter för ordningen för tillämpning av tilläggsbelopp för import och om fastställande av representativa priser för fjäderfäkött och ägg och för äggalbumin samt om upphävande av förordning nr 163/67/EEG är ogiltig mot bakgrund av artikel 141.3 i rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”) och artikel 5.1 b i jordbruksavtalet i bilaga 1A till Avtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen.
2)
För det fall tullmyndigheterna hyser tvivel om huruvida det av importören deklarerade cif-importpriset är korrekt, måste myndigheterna fastställa grunden för beräkningen av de tilläggstullar som anges i artikel 141 i förordning nr 1234/2007 i enlighet med artiklarna 29–31 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen.
(
1
)	Originalspråk: polska.
(
2
)	Den internationella saluföringen av fjäderfäkött har även i andra sakfrågor gett tillfälle till utveckling av unionsrätten, se exempelvis dom av den 13 januari 2004, Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17).
(
3
)	Dom av den 13 december 2001, Kloosterboer Rotterdam, C‑317/99 (EU:C:2001:681).
(
4
)	EGT L 336, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 38, s. 3.
(
5
)	EUT L 302, 1992, s. 1.
(
6
)	EUT L 299, 2007, s. 1.
(
7
)	EGT L 145, 1995, s. 47.
(
8
)	Begreppet ”pris CIF” har hämtats från de internationella handelsreglerna (Incoterms) som offentliggjorts av Internationella handelskammaren och omfattar kostnaderna för varorna, försäkring och frakt (Cost, Insurance & Freight).
(
9
)	Dom av den 13 december 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
10
)	Det bör framhållas att denna möjlighet var begränsad till en situation där cif-importpriset var högre än det representativa priset. I det fallet var det berättigat, eftersom importören i det motsatta fallet inte hade något intresse av att begära tillämpning av cif-importpriset, eftersom tillämpningen av det representativa priset var gynnsammare för importören.
(
11
)	Dom av den 13 december 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
12
)	Rådets förordning (EEG) nr 2777/75 av den 29 oktober 1975 om den gemensamma organisationen av marknaden för fjäderfäkött (EGT L 282, 1975, s. 77; svensk specialutgåva, område 3, volym 6, s. 213). Denna bestämmelse har ersatts av artikel 141.3 i förordning nr 1234/2007.
(
13
)	Dom av den 13 december 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, punkt 30).
(
14
)	Dom av den 13 december 2001, Kloosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:681, punkterna 23–25).
(
15
)	Förslag till avgörande av generaladvokaten Ruiz Jarabo Colomer i målet Kolosterboer Rotterdam (C‑317/99, EU:C:2001:229, punkterna 35–37).
(
16
)	Kommissionens förordning (EG) nr 493/1999 av den 5 mars 1999 om ändring av förordning (EG) nr 1484/95 (EGT L 59, 1999, s. 15), artikel 1.3.
(
17
)	Se punkt 24 i detta förslag till avgörande.
(
18
)	Enligt artikel 4 i förordning nr 1484/95.
(
19
)	Dom av den 13 december 2001 (C‑317/99, EU:C:2001:681).
(
20
)	Detta anges tydligt i artikel 3.4 andra stycket i förordning nr 1484/95, enligt vilken ”[s]säkerheten skall frisläppas om tillfredsställande bevis på att avyttringsvillkoren har uppfyllts lämnas till tullmyndigheten” (min kursivering).
(
21
)	Den förordningen var i kraft vid tidpunkten då de faktiska omständigheterna i det nationella målet ägde rum. De nuvarande bestämmelserna om tullvärdeberäkning av varor finns i artikel 69 och följande artiklar i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den 9 oktober 2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (EUT L 269, 2013, s. 1).
(
22
)	Artikel 29.2 a i förordning nr 2913/92.