62002CC0285_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Verwaltungsgericht Minden (förvaltningsdomstol i Minden), Tyskland, har framställt denna begäran om förhandsavgörande i huvudsak för att få klarhet i huruvida principen om lika lön för kvinnor och män åsidosätts i den tyska lagstiftningen, i vilken det föreskrivs att heltidsanställda och deltidsanställda lärare kan vara skyldiga att arbeta samma antal övertidstimmar för att ha rätt till övertidsersättning.
Tillämplig nationell lagstiftning
2. I § 78 a första stycket i Nordrhein-Westfälisches Beamtgesetz(2) föreskrivs att tjänstemän är skyldiga att arbeta övertid när tjänsten kräver det. När sådan övertid överskrider fem timmar per kalendermånad skall ledighet motsvarande samtliga arbetade timmar beviljas. I § 78a andra stycket föreskrivs att när det inte är förenligt med tjänsten att ledighet beviljas, har vissa tjänstemän rätt till övertidsersättning för sådant övertidsarbete.
3. I § 5 andra stycket första punkten i Verordnung über die Gewährung von Mehrarbeitsvergütung für Beamte(3) föreskrivs att vad gäller övertidsarbete för lärare utgör tre undervisningstimmar detsamma som fem timmar.
Bakgrund, förfarande och tolkningsfrågan
4. Sökanden vid den nationella domstolen, som är tjänsteman, är anställd hos den delstat som är svarande vid den nationella domstolen som deltidsanställd gymnasielärare. Heltidsanställda lärare vid sökandens skola arbetar 24,5 timmar i veckan medan hon arbetar 15 timmar i veckan.
5. Under december år 1999 var sökanden skyldig att arbeta 2,5 övertidstimmar. Hennes begäran om ersättning för dessa timmar avslogs med motiveringen att det i lagstiftningen i fråga föreskrivs att en lärare med tjänstemannaställning endast erhåller övertidsersättning då övertiden överskrider tre timmar under en månad. Hon erhöll därför ingen ersättning för de 2,5 arbetade övertidstimmarna. Efter att utan framgång ha inlett ett förfarande för att administrativt överklaga beslutet, väckte sökanden talan vid Verwaltungsgericht.
6. Denna domstol anser att i enlighet med den nationella lagstiftningen i fråga har sökanden inte rätt till ersättning för de övertidstimmar som hon har arbetat. Den ställer sig emellertid frågande till huruvida denna lagstiftning är förenlig med artikel 141 EG jämförd med direktivet om lika lön(4), eftersom följden blir att deltidsanställda lärare med tjänstemannaställning som inte arbetar mer än tre extra undervisningstimmar i månaden erhåller mindre sammanlagd lön än vad heltidsanställda lärare med tjänstemannaställning erhåller för samma antal arbetade timmar.
7. Verwaltungsgericht har följaktligen ställt följande fråga till domstolen:
”Är det förenligt med artikel 141 EG jämförd med rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män, att deltidsanställda ─ liksom heltidsanställda ─ lärarinnor och lärare med tjänstemannaställning i delstaten Nordrhein-Westfalen inte erhåller någon övertidsersättning såvida inte omfattningen av deras övertidsarbete överstiger tre undervisningstimmar per kalendermånad?”
8. Svaranden, den tyska regeringen och kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Någon förhandling har inte begärts och har därför inte hållits. Sökanden och kommissionen har anfört att den ställda fråga skall besvaras nekande. Svaranden och den tyska regeringen har antagit motsatt ståndpunkt.
Bedömning
9. I artikel 141 EG fastställs principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete. I artikel 1 i direktivet om lika lön anges att denna princip innebär att för lika arbete eller för arbete som tillerkänns lika värde skall all diskriminering på grund av kön avskaffas vid alla former och villkor för ersättningen.
10. Det utgör fast rättspraxis att likalönsprincipen inte endast omfattar direkt diskriminering på grund av kön utan även olika behandling av manliga och kvinnliga arbetstagare till följd av tillämpningen av kriterier som inte grundas på kön, såvida inte åtgärden i fråga är motiverad av sakliga skäl som helt saknar samband med diskriminering på grund av kön.(5)
11. I det förevarande fallet är det uppenbart att ifrågavarande lagstiftning inte innebär direkt diskriminering på grund av kön. Om lagstiftningen däremot medför olika behandling av heltidsanställda och deltidsanställda och denna skillnad i väsentlig utsträckning berör fler kvinnor än män, kan en tillämpning av lagstiftningen utgöra en indirekt diskriminering som är oförenlig med artikel 141 EG och direktivet om lika lön, såvida inte åtgärden i fråga är motiverad av sakliga skäl som helt saknar samband med diskriminering på grund av kön.
12. Sökanden har gjort gällande att det är fråga om olika behandling av heltidsanställda och deltidsanställda lärare på grund av att tre övertidstimmar i månaden kan innebära en väsentligt tyngre börda för deltidsanställda lärare än för heltidsanställda lärare.
13. Även kommissionen anser att det är fråga om olika behandling. Den har gjort gällande att heltidsanställda lärare måste arbeta mer än 12,24 procent av sin normala arbetstid för att erhålla ersättning för övertid, medan deltidsanställda lärare, såsom sökanden, måste arbeta mer än 20 procent av sin normala arbetstid. Kommissionen har vidare beräknat att den totala timlönen för en deltidsanställd lärare som arbetar övertid är lägre än för en heltidsanställd lärare i samma ställning. Kommissionens slutsats är därför att det föreligger en väsentlig ojämlikhet i behandlingen av heltidsanställda och deltidsanställda lärare.
14. Svaranden å andra sidan har gjort gällande att deltidsanställda lärare behandlas på exakt samma sätt som heltidsanställda lärare. För båda kategorierna ersätts övertid enbart om det är fråga om mer än tre arbetstimmar och övertiden ersätts då på exakt samma sätt.
15. Den tyska regeringen har instämt i att det inte föreligger någon skillnad i behandlingen av heltidsanställda och deltidsanställda lärare. Sökanden erhåller samma lön för arbetad tid, vilket även inbegriper övertid, som heltidsanställda lärare erhåller för samma antal arbetade timmar. Den tyska regeringen har kommit till denna slutsats på grundval av en separat bedömning av jämlikheten i fråga om lön för normal arbetstid och för övertid. Enligt denna regering iakttas likalönsprincipen eftersom heltidsanställda och deltidsanställda arbetstagare erhåller samma timlön för normal arbetstid och eftersom övertidsersättning för båda kategorierna arbetstagare betalas under förutsättning att mer än tre timmars undervisning har skett.
16. Både den bedömningsmetod som har använts av kommissionen och den som använts av Republiken Tyskland verkar vara felaktiga. Det framgår klart av domstolens rättspraxis att frågan om olika behandling med avseende på lön för heltidsanställda och deltidsanställda lärare inte skall bedömas med hänsyn till den proportionella inverkan av obetald övertid, med hänsyn till skillnaden i total timlön med beaktande av arbetad övertid eller genom att bedöma ersättningsnivån för övertiden utan att beakta den normala arbetstiden.
17. I domen i det ovannämnda målet Helmig m.fl.(6) ansåg domstolen att det föreligger en ojämlik behandling när den totala lönen för en heltidsanställd är högre än den totala lönen för en deltidsanställd och det är fråga om samma antal arbetade timmar grundade på ett anställningsförhållande.
18. I det fallet betalades övertidstillägg till anställda som arbetade extra timmar utöver den normala arbetstiden för heltidsanställda. Deltidsanställda som arbetade mer än normal arbetstid, men som inte överskred arbetstiden för heltidsanställda, erhöll emellertid den vanliga timlönen och inte övertidstillägget. Domstolen hade tillfrågats huruvida ett sådant upplägg stred mot likalönsprincipen.
19. Domstolen påpekade att under sådana omständigheter erhöll deltidsanställda samma totala lön som heltidsanställda avseende samma antal arbetade timmar. Domstolen gav ett exempel på en person som anställts på deltid för att arbeta 18 timmar. Om en sådan arbetstagare arbetade 19 timmar skulle denne erhålla samma totala lön som en heltidsanställd erhåller för 19 arbetade timmar. Domstolen ansåg således att likalönsprincipen inte åsidosattes.(7)
20. I förevarande fall däremot får den nationella lagstiftningen till följd att en deltidsanställd som anställts för att arbeta 15 timmar och som arbetar ytterligare 2,5 timmar, vilket således totalt utgör 17,5 arbetade timmar, endast skulle erhålla lön för 15 timmars arbete, vilket innebär att denne inte erhåller samma totala lön som en heltidsanställd erhåller för 17,5 timmars arbete. Mot bakgrund av domstolens rättspraxis föreligger därför olika behandling av deltidsanställda och heltidsanställda arbetstagare.
21. Det ankommer slutligen på den nationella domstolen att för det första fastställa huruvida den skillnad i behandling som föreskrivs av lagstiftaren i väsentlig utsträckning påverkar fler kvinnor än män och, för det andra, huruvida det finns sakliga skäl som saknar samband med diskriminering och som kan motivera en sådan skillnad i behandling. Jag skulle vilja tillägga att det tycks framgå av yttrandena att det är ostridigt att lagstiftningen verkligen påverkar fler kvinnor än män medan det inte har framförts något angående skälet till skillnaden i behandling.
Förslag till avgörande
22. Jag föreslår följaktligen att den fråga som ställts av Verwaltungsgericht Minden (Tyskland) skall besvaras på följande sätt:
En nationell lagstiftning i vilken det föreskrivs att både heltidsanställda och deltidsanställda lärare inte skall erhålla lön för övertid, vilken medför att heltidsanställda arbetstagares totala lön är högre än deltidsanställda arbetstagares totala lön avseende samma antal arbetade timmar, medför att heltidsanställda och deltidsanställda lärare behandlas olika. Om denna skillnad i behandling påverkar väsentligt fler kvinnor än män innebär denna lagstiftning ett åsidosättande av artikel 141 EG och rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män, såvida det inte föreligger sakliga skäl som helt saknar samband med diskriminering på grund av kön som motiverar en sådan skillnad i behandling.
(1) .
(2)
–	Lag om tjänstemän i Nordrhein-Westfalen, i dess lydelse av den 1 maj 1981.
(3)
–	Förordning om beviljande av övertidsersättning för tjänstemän av den 13 mars 1992, BGBl. I, s. 528, i dess lydelse av den 3 december 1998, BGBl. I, s. 3494.
(4)
–	Rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s. 19; svensk specialutgåva, område 13, volym 4, s. 78).
(5)
–	Dom av den 15 december 1994 i de förenade målen C-399/92, C-409/92, C-425/92, C-34/93, C-50/93 och C-78/93, Helmig m.fl. (REG 1994, s. I-5727), punkt 20.
(6)
–	Ibidem, punkt 26. Se även dom av den 6 februari 1996 i mål C-457/93, Lewark (REG 1996, s. I-243), punkterna 25 och 26.
(7)
–	Punkterna 27, 28 och 31 i denna dom.