62018CC0642
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 5 september 2019 (
1
)
Mål C‑642/18
Europeiska kommissionen
mot
Konungariket Spanien
”Fördragsbrottsförfarande – Miljö – Direktiv 2008/98/EG – Avfall – Avfallsplaner – Utvärdering och översyn – Frist – Information till kommissionen – De autonoma regionerna Balearerna och Kanarieöarna”
I. Inledning
1.
I avfallsdirektivet (
2
) föreskrivs att medlemsstaterna ska fastställa avfallsplaner samt regelbundet utvärdera och se över dessa. I förevarande mål ska det klargöras huruvida Spanien har genomfört denna översyn i tid i två regioner. Därvid är det särskilt avgörande huruvida översynen ska slutföras inom en viss frist. Den motsvarande bestämmelsen ha nyligen införts i avfallsdirektivet och är dessvärre inte särskilt tydligt formulerad i detta avseende.
II. Tillämpliga bestämmelser
2.
Enligt artikel 28 i avfallsdirektivet är medlemsstaterna skyldiga att fastställa avfallsplaner och bestämmelsen innehåller följande krav på deras innehåll:
”1.   Medlemsstaterna ska se till att deras behöriga myndigheter i enlighet med artiklarna 1, 4, 13 och 16 fastställer en eller flera avfallsplaner.
…
2.   Avfallsplanerna ska omfatta en analys av den nuvarande situationen när det gäller avfallshantering i det berörda geografiska området och de åtgärder som ska vidtas för att i miljöhänseende förbättra sunda förberedelser för återanvändning, materialåtervinning, återvinning och bortskaffande av avfall samt en utvärdering av hur planen kommer att bidra till genomförandet av målen och bestämmelserna i detta direktiv.
3. …”
3.
I artikel 30.1 i avfallsdirektivet regleras utvärdering och översyn av planerna enligt följande:
”Medlemsstaterna ska säkerställa att avfallsplanerna och de avfallsförebyggande programmen utvärderas åtminstone vart sjätte år och ses över vid behov, i förekommande fall i enlighet med artiklarna 9 och 11.
4.
Artiklarna 9 och 11 i avfallsdirektivet innehåller vissa mål för förebyggande av avfall samt för återanvändning och materialåtervinning.
5.
Enligt artikel 33 i avfallsdirektivet ska kommissionen informeras om följande:
”Medlemsstaterna ska informera kommissionen om avfallsplanerna och de avfallsförebyggande programmen enligt artiklarna 28 och 29, när dessa har antagits, och om varje väsentlig ändring av planerna och programmen.”
6.
Artikel 40.1 i avfallsdirektivet avser tidsfristen för införlivandet och där föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 12 december 2010.
…”
III. Det administrativa förfarandet och förevarande talan
7.
Den 18 november 2016 uppmanade kommissionen Spanien att inkomma med synpunkter bland annat avseende anmärkningen att avfallsplanerna inte hade setts över inom föreskriven frist i vissa spanska regioner. Efter att ha mottagit Spaniens svar riktade kommissionen den 14 juli 2017 ett motiverat yttrande till nämnda medlemsstat, i vilket kommissionen satte en sista frist till den 14 september 2017 för att upphöra med den påtalade överträdelsen av avfallsdirektivet. Den 12 oktober 2018 väckte kommissionen förevarande talan.
8.
Efter att ha återkallat delar av sin ursprungliga talan yrkar kommissionen numera att domstolen
–
enligt artikel 258.1 FEUF ska fastställa att Konungariket Spanien
–
har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30.1 i avfallsdirektivet genom att inte se över avfallsplanerna för de autonoma regionerna Balearerna och Kanarieöarna enligt de krav som uppställs i detta direktiv,
–
har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 33.1 i avfallsdirektivet genom att inte officiellt informera kommissionen om översynen av avfallsplanerna för de autonoma regionerna Balearerna och Kanarieöarna, samt
–
förplikta Konungariket Spanien att ersätta rättegångskostnaderna.
9.
Konungariket Spanien har i sin duplik yrkat att domstolen ska
–
i första hand avvisa talan och i andra hand ogilla densamma, och
–
förplikta Europeiska kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
10.
Parterna har inkommit med skriftliga yttranden.
IV. Rättslig bedömning
11.
Jag anser att talan ska avvisas, eftersom kommissionen, vilket jag ska förklara nedan, uppmanade Spanien i förtid att yttra sig beträffande anmärkningen om den försenade översynen av avfallsplanerna. Därefter ska jag i andra hand bedöma huruvida talan är välgrundad i det fall EU-domstolen finner att den ska tas upp till sakprövning.
A. Huruvida talan kan tas upp till prövning i sak
12.
Spanien har i sin duplik yrkat att talan ska avvisas, men utan att ange några som helst grunder för detta yrkande.
13.
En sådan grund skulle dessutom inte kunna anses ha åberopats i tid enligt artikel 127 i rättegångsreglerna. Enligt denna bestämmelse får nya grunder inte åberopas under rättegången, såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under rättegången. Det framgår emellertid inte att det föreligger några sådana grunder.
14.
Likväl får domstolen vid tvivel pröva ex officio huruvida talan kan tas upp till sakprövning. (
3
) I förevarande mål avser dessa tvivel tidpunkten för överlämnandet av skrivelsen av den 18 november 2016, genom vilken kommissionen enligt artikel 258 FEUF uppmanade Spanien att yttra sig avseende de aktuella anmärkningarna i samband med översynen av avfallsplaner.
15.
Domstolen har slagit fast att en förutsättning för att en formell underrättelse ska kunna avges är att den berörda medlemsstaten påstås ha underlåtit att uppfylla en skyldighet som åligger denna. (
4
) Den berörda medlemsstatens möjlighet att inkomma med synpunkter utgör, även om denna möjlighet inte utnyttjas, en viktig garanti enligt EUF-fördraget för ett korrekt genomförande av förfarandet för att fastställa om en medlemsstat gjort sig skyldig till fördragsbrott. En formell underrättelse får således i synnerhet inte avse att ett direktiv inte har införlivats när införlivandefristen ännu inte löpt ut. (
5
) Samma sak gäller när kommissionen gör gällande ett åsidosättande av en annan slags skyldighet som ska fullgöras inom en viss frist. (
6
) Om kommissionen riktar en formell underrättelse till en medlemsstat innan denna frist har löpt ut saknar den verkan. En talan som grundas på en sådan underrättelse enligt artikel 258 FEUF ska avvisas på grund av att det administrativa förfarandet är felaktigt. (
7
)
16.
Enligt artikel 28.1 i avfallsdirektivet är medlemsstaterna skyldiga att fastställa avfallsplaner. Enligt artikel 40 ska medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 12 december 2010. Vidare ska medlemsstaterna enligt artikel 30.1 i avfallsdirektivet säkerställa att avfallsplanerna och de avfallsförebyggande programmen utvärderas åtminstone vart sjätte år och ses över vid behov.
17.
Således hade medlemsstaterna för första gången en skyldighet att fastställa avfallsplaner senast den 12 december 2010. Den underlåtenhet att iaktta fristen enligt artikel 30.1 i avfallsdirektivet som kommissionen gör gällande löpte således (tidigast (
8
)) ut sex år senare, det vill säga den 12 december 2016.
18.
Kommissionen hade emellertid redan några veckor dessförinnan, nämligen den 18 november 2016, uppmanat Spanien att inkomma med synpunkter avseende anmärkningen att avfallsplanerna för viss spanska regioner inte setts över inom föreskriven frist.
19.
Visserligen löpte den frist som kommissionen angett för att lämna synpunkter ut först efter den 12 december 2016, nämligen den 18 januari 2017. (
9
) För det administrativa förfarandet enligt artikel 258 FEUF krävs emellertid att medlemsstaten redan har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt fördragen. Således kan kommissionen så att säga inte i förväg uppmana en medlemsstat att yttra sig beträffande ett väntat framtida åsidosättande. Det kan för övrigt inte uteslutas att en sådan uppmaning i förhand påverkar medlemsstatens rätt till försvar och medför oklarheter vad gäller fullgörandet av villkoren för förfarandet.
20.
Talan kan således inte grundas på den formella underrättelsen av den 18 november 2016. Det framgår inte heller att kommissionen skulle ha uppmanat Spanien någon ytterligare gång att yttra sig efter det att fristen i artikel 30.1 i avfallsdirektivet löpt ut.
21.
Följaktligen kan talan inte tas upp till sakprövning.
22.
Det kan emellertid inte uteslutas att domstolen inte delar min uppfattning huruvida talan kan tas upp till sakprövning eller i vart fall inte tillämpar den, exempelvis för att parterna inte har lämnat synpunkter avseende den alltför tidiga uppmaningen att yttra sig.
23.
Således ska jag i andra hand pröva huruvida talan är välgrundad.
B. Alternativ prövning: Huruvida talan är välgrundad
24.
Kommissionen anser att Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30.1 och artikel 33.1 i avfallsdirektivet genom att inte ha sett över avfallsplanerna för de autonoma regionerna Balearerna och Kanarieöarna enligt kraven i detta direktiv, det vill säga inom sex år från det att införlivandefristen löpte ut och genom att inte ha informerat kommissionen om detta.
1.
Översyn av avfallsplaner
25.
Enligt artikel 30.1 i avfallsdirektivet ska medlemsstaterna säkerställa att avfallsplanerna utvärderas åtminstone vart sjätte år och ses över vid behov.
26.
Kommissionen och Spanien är ense om att de autonoma regionerna Balearerna och Kanarieöarna faktiskt genomför en översyn av sina avfallsplaner, men att dessa förfaranden emellertid inte hade slutförts innan det skriftliga förfarandet hade avslutats.
a)
Behovet av en översyn
27.
Spanien har medgett att avfallsplanerna ska utvärderas åtminstone vart sjätte år. Dock anser nämnda stat att det endast är nödvändigt att ändra planerna om de befintliga planerna inte längre uppfyller kraven. Detta är emellertid inte fallet.
28.
Kommissionen har i detta avseende invänt att avfallsplanerna enligt artikel 28.2 i avfallsdirektivet ska omfatta en analys av den nuvarande situationen när det gäller avfallshantering. Med undantag för den franska språkversionen slås det i alla språkversioner av direktivet fast att det måste vara fråga om en aktuell utvärdering. Det framgår av skyldigheten att utvärdera planerna åtminstone vart sjätte år att sex år gamla analyser inte utan vidare kan anses vara aktuella. Även om det skulle framkomma vid utvärderingen att situationen inte har ändrat sig, så krävs det emellertid att detta uttryckligen fastställs. Det krävs åtminstone att denna fastställelse kopplas till avfallsplanen på ett sådant sätt att analysens fortlöpande aktualitet tydligt framgår vid en läsning av planen. Det är upp till medlemsstaten att avgöra huruvida detta görs genom en uttrycklig ändring av planen eller i en annan form, exempelvis genom att en utvärderingsrapport bifogas planen. Detta utgör emellertid i vart fall den minsta översyn av planen som kan krävas.
29.
I förevarande mål informerade Spanien dessutom redan under det administrativa förfarandet kommissionen om att avfallsplanerna för Balearerna just höll på att ses över (
10
) och att Kanarieöarna skulle fastställa en avfallsplan. (
11
) Spanien har vidhållit detta argument under förfarandets gång.
30.
Eftersom det inte kan antas att dessa regioner ändrar sina planer fastän detta inte är nödvändigt, har Spanien i vart fall indirekt medgett att det krävdes en översyn av de båda regionernas avfallsplaner.
b)
Fristen för översynen
31.
I dupliken kompletterar Spanien emellertid sina rättsliga argument med övervägandet att planerna visserligen ska utvärderas efter sex år, men att det inte finns någon frist för avslutandet av denna utvärdering och eventuella ändringar.
32.
Det ska inledningsvis påpekas att detta argument har inkommit för sent, eftersom Spanien har åberopat det först i dupliken. (
12
) I svaromålet utgick Spanien däremot från att fristen även gällde för översynen. (
13
)
33.
I vart fall förmår argumentet inte heller övertyga i sak.
i) Ordalydelse
34.
Enligt vissa språkversioner av artikel 30.1 i avfallsdirektivet skulle det faktiskt kunna anses ligga nära till hands att fristen på sex år uteslutande hänför sig till utvärderingen, medan översynen inte nödvändigtvis omfattas av denna frist. Detta följer i grammatiskt hänseende av begreppens ordningsföljd, exempelvis på franska (”que les programmes de prévention des déchets soient évalués au moins tous les six ans et révisés, s’il y a lieu”), engelska (”the waste management plans and waste prevention programmes are evaluated at least every sixth year and revised as appropriate”), italienska (”i piani di gestione e i programmi di prevenzione dei rifiuti siano valutati almeno ogni sei anni e, se opportuno, riesaminati”) och spanska (”los planes de gestión de residuos y los programas de prevención de residuos se evalúen, como mínimo, cada seis años y se revisen en la forma apropiada”).
35.
Dessa språkversioner skulle kunna tolkas så, att en översyn ska genomföras när och så snart den är nödvändig. Såväl detta behov som tidpunkten för översynen skulle då bedömas mot bakgrund av resultatet från utvärderingen i det enskilda fallet.
36.
Emellertid utgör dessa språkversioner inte heller hinder mot att fristen på sex år tillämpas på översynen. Bestämmelsen kan nämligen även tolkas så, att medlemsstaterna ska utvärdera planerna åtminstone vart sjätte år och – vid behov – även ska se över dem inom denna frist. (
14
) En sådan tolkning skulle endast vara utesluten om det uttryckligen föreskrevs en annan frist för en eventuell översyn. (
15
)
37.
Den tyska språkversionen av artikel 30.1 i avfallsdirektivet motsvarar i praktiken snarare denna andra tolkningsmöjlighet. Där anges nämligen fristen för de båda stegen (”die Abfallwirtschaftspläne und Abfallvermeidungsprogramme [werden] mindestens alle sechs Jahre bewertet und gegebenenfalls – … – überarbeitet”). Emellertid är inte heller denna koppling formulerad på ett tvingande sätt i grammatiskt hänseende. Det skulle även vara möjligt att uteslutande hänföra fristen till det första steget.
38.
Således ska denna bestämmelse tolkas i enlighet med lagstiftarens verkliga avsikt, (
16
) särskilt mot bakgrund av sammanhanget och ändamålet, (
17
) samt dess tillkomsthistoria. (
18
)
ii) Bestämmelsens tillkomsthistoria
39.
Tillkomsten av artikel 30.1 i avfallsdirektivet visar framför allt att medlemsstaterna ville undvika en skyldighet att regelbundet se över avfallsplanerna, oberoende av de faktiska behoven.
40.
Kommissionen hade nämligen föreslagit att avfallsplanerna skulle ses över åtminstone vart femte år. (
19
) Rådet kompletterade detta förslag med kravet på en utvärdering samt klargörandet att planerna endast ska ses över vid behov. Därvid förlängdes fristen till sex år. (
20
)
41.
Det kan visserligen inte uteslutas att rådet samtidigt hade för avsikt att slopa varje form av frist för en eventuell översyn, men detta kan inte heller absolut fastställas. Det kan även tänkas att syftet med förlängningen av fristen till sex år var att föreskriva tillräcklig tid för att genomföra båda stegen, nämligen utvärderingen och översynen.
iii) Sammanhang och ändamål
42.
Såväl sammanhanget som ändamålet med översynen av avfallsplanerna talar för att den angivna fristen på sex år även hänför sig till översynen.
43.
I vart fall ska utvärderingen nämligen åtminstone genomföras vart sjätte år. Detta talar för att utvärderingen av planerna även ska genomföras med kortare mellanrum om detta visar sig vara nödvändigt. Således utgör fristen den yttre ramen för utvärderingen, vilken särskilt inte får överskridas genom att utvärderingen visserligen påbörjas inom fristen men avslutas först senare, såsom Spanien har gjort gällande.
44.
Om det visar sig finnas behov av en översyn vid utvärderingen kan det inte anses lämpligt att denna inte omfattas av någon frist. Utan en frist skulle det nämligen kunna befaras att en översyn som i princip är nödvändig inte genomförs eller enbart genomförs med försening. Den ändamålsenliga verkan av artikel 30.1 i avfallsdirektivet och den höga miljöskyddsnivån i den mening som avses i artikel 3.3 FEU, artikel 37 i stadgan och artikel 191.2 FEUF skulle inte längre vara säkerställda.
45.
Inte heller kan antagandet av en outtalad skyldighet att se över planerna inom en rimlig frist anses tillräcklig för att säkerställa verkan av artikel 30.1 i avfallsdirektivet. (
21
) En sådan ”rimlig frist” skulle vara förenad med betydande praktiska svårigheter. Innan detta har klargjorts av domstolen skulle det vara oklart om fristen över huvud taget existerade och det skulle således vara nödvändigt att fastställa vilken frist som är rimlig i varje enskilt fall. Domstolen har visserligen redan fastställt en sådan oskriven frist, men i dessa fall var det emellertid frågan om en nödlösning, eftersom det inte föreskrevs någon frist över huvud taget. (
22
) I förevarande mål skulle det däremot mycket väl vara förenligt med bestämmelsens lydelse om den angivna fristen på sex år utsträcktes till översynen. (
23
)
46.
Mot detta talar inte heller att det nödvändigtvis krävs tid för att se över en plan. Det stämmer visserligen att det är omöjligt att genomföra en översyn till fristens utgång om utvärderingen först slutförs vid denna tidpunkt. Detta problem kan emellertid avhjälpas genom att utvärderingen företas i tid, så att det därefter finns tillräckligt med tid för en eventuell översyn.
47.
Det borde vara relativt enkelt för de behöriga myndigheterna att organisera tillämpningen av artikel 30.1 i avfallsdirektivet på ett motsvarande sätt. Mot bakgrund av sina praktiska erfarenheter från avfallshanteringen borde de nämligen i relativt stor utsträckning kunna förutse slutsatserna från utvärderingen och således behovet av en översyn. Detta visar för övrigt även den information som Spanien har lämnat beträffande situationen i de här båda aktuella regionerna. Där stod det uppenbarligen redan från början klart att utvärderingen skulle utmynna i en översyn. (
24
)
48.
Slutligen ska det vid tolkningen av artikel 30.1 i avfallsdirektivet beaktas att det inte är frågan om skyldigheter som är direkt tillämpliga i förhållande till enskilda. Tvärtom riktar sig skyldigheten att utvärdera och se över avfallsplanerna till de medlemsstater som deltog vid rådsförhandlingarna när avfallsdirektivet antogs. Således är det motiverat att tolka en tvetydig bestämmelse så att dess ändamålsenliga verkan säkerställs.
49.
Följaktligen ska artikel 30.1 i avfallsdirektivet – tvärtemot Spaniens uppfattning – tolkas så, att medlemsstaterna utvärderar planerna åtminstone vart sjätte år och – vid behov – även ser över dem inom denna frist. Detta har inte gjorts i förevarande fall.
50.
Om domstolen tar upp talan till sakprövning ska den första delen av yrkandet således bifallas.
2.
Beträffande information till kommissionen om översynen av planerna
51.
Den andra delen av yrkandet, nämligen att det ska fastställas att Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 33.1 i avfallsdirektivet genom att inte officiellt informera kommissionen om översynen av avfallsplanerna för de autonoma regionerna Balearerna och Kanarieöarna, ska däremot ogillas. Spanien har nämligen med rätta anfört att nämnda stat enligt artikel 33.1 i avfallsdirektivet endast har en skyldighet att informera kommissionen om väsentliga ändringar av avfallsplanerna. Kommissionen har emellertid inte visat att översynen av planerna för dessa båda regioner nödvändigtvis medför väsentliga ändringar.
V. Rättegångskostnader
52.
Om domstolen följer mitt förslag att talan inte kan tas upp till sakprövning, ska kommissionen enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, eftersom Spanien har yrkat detta.
53.
Om domstolen anser att talan kan tas upp till sakprövning och följer mitt alternativa förslag blir det mer komplicerat att besluta om rättegångskostnaderna. Båda parterna vinner delvis och tappar därför delvis målet. I den mån kommissionen har återkallat talan kan detta delvis hänföras till att Spanien har genomfört en försenad översyn av avfallsplanerna från vissa regioner, i förhållande till det ursprungligen påstådda åsidosättandet av artikel 28.1 i avfallsdirektivet, men även till att kommissionen inte har gjort någon materiell bedömning av de befintliga äldre avfallsplaner som den har haft tillgång till. Således ska båda parterna i denna situation bära sina egna rättegångskostnader enligt artikel 138.3 första meningen i rättegångsreglerna.
VI. Förslag till avgörande
54.
Jag föreslår därför att domstolen meddelar följande dom:
1)
Talan avvisas.
2)
Europeiska kommissionen ska ersätta rättegångskostnaderna.
55.
Om domstolen emellertid tar upp talan till sakprövning ska den åtminstone bifalla talan delvis.
1)
Konungariket Spanien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 30.1 i avfallsdirektivet genom att inte se över avfallsplanerna för de autonoma regionerna Balearerna och Kanarieöarna enligt de krav som uppställs i detta direktiv, det vill säga inom sex år från det att införlivandefristen löpte ut.
2)
Talan ogillas i övrigt.
3)
Europeiska kommissionen och Konungariket Spanien ska bära sina egna rättegångskostnader.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/98/EG av den 19 november 2008 om avfall och om upphävande av vissa direktiv (EUT L 312, 2008, s. 3), i dess lydelse enligt kommissionens direktiv (EU) 2015/1127 av den 10 juli 2015 (EUT L 184, 2015, s. 13).
(
3
)	Dom av den 31 mars 1992, kommissionen/Italien (C‑362/90, EU:C:1992:158, punkt 8), dom av den 14 januari 2010, kommissionen/Republiken Tjeckien (C‑343/08, EU:C:2010:14), och dom av den 22 september 2016, kommissionen/Republiken Tjeckien (C‑525/14, EU:C:2016:714, punkt 14).
(
4
)	Beslut av den 13 september 2000, kommissionen/Nederländerna (C‑341/97, EU:C:2000:434, punkt 18) samt dom av den 15 februari 2001, kommissionen/Frankrike (C‑230/99, EU:C:2001:100, punkt 32), dom av den 27 oktober 2005, kommissionen/Luxemburg (C‑23/05, EU:C:2005:660, punkt 7), och dom av den 21 juli 2016, kommissionen/Rumänien (C‑104/15, ej publicerad, EU:C:2016:581, punkt 35).
(
5
)	Dom av den 27 oktober 2005, kommissionen/Luxemburg (C‑23/05, EU:C:2005:660, punkt 7), och dom av den 21 juli 2016, kommissionen/Rumänien (C‑104/15, ej publicerad, EU:C:2016:581, punkt 35).
(
6
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juli 2016, kommissionen/Rumänien (C‑104/15, ej publicerad, EU:C:2016:581, punkt 36).
(
7
)	Dom av den 27 oktober 2005, kommissionen/Luxemburg (C‑23/05, EU:C:2005:660, punkt 8).
(
8
)	Se nedan punkt 31 och följande punkter.
(
9
)	S. 8 i den formella underrättelsen, bilaga I till ansökan.
(
10
)	Se bilaga II till ansökan, s. 23 och följande sidor.
(
11
)	Se bilaga II till ansökan, s. 30 och följande sidor.
(
12
)	Se ovan punkt 13.
(
13
)	Punkt 19.
(
14
)	Detta påpekar även Spanien i punkt 19 i svaromålet.
(
15
)	I detta avseende är dom av den 2 maj 2002, kommissionen/Frankrike (C‑292/99, EU:C:2002:276, punkt 41) belysande.
(
16
)	Dom av den 12 november 1969, Stauder (29/69, EU:C:1969:57, punkt 3), dom av den 3 oktober 2013, Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630, punkt 22), och dom av den 4 februari 2016, C & J Clark International och Puma (C‑659/13 och C‑34/14, EU:C:2016:74, punkt 122).
(
17
)	Dom av den 27 oktober 1977, Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, punkt 14), dom av den 23 november 2016, Bayer CropScience och Stichting De Bijenstichting (C‑442/14, EU:C:2016:890, punkt 84), och dom av den 8 juni 2017, Sharda Europe (C‑293/16, EU:C:2017:430, punkt 21).
(
18
)	Dom av den 22 oktober 2009, Zurita García och Choque Cabrera (C‑261/08 och C‑348/08, EU:C:2009:648, punkt 57), och dom av den 3 oktober 2013, Confédération paysanne (C‑298/12, EU:C:2013:630, punkt 27).
(
19
)	Artikel 26.1 i förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om avfall (KOM(2005) 667 slutlig).
(
20
)	Artikel 27 i den gemensamma ståndpunkten (EG) nr 4/2008 av den 20 december 2007, inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/…/EG av den … om avfall och upphävande av vissa direktiv (EUT C 71 E, 2008, s. 16). Se redan artikel 26b i utkastet av den 11 maj 2007 (rådets dokument 9475/07, s. 32).
(
21
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 juni 2003, kommissionen/Frankrike (C‑233/00, EU:C:2003:371, punkterna 116 och 117).
(
22
)	Dom av den 2 juni 2005, kommissionen/Irland (C‑282/02, EU:C:2005:334, punkterna 31 och 33), och dom av den 25 mars 2010, kommissionen/Spanien (C‑392/08, EU:C:2010:164, punkt 21).
(
23
)	Se dom av den 26 juni 2003, kommissionen/Frankrike (C‑233/00, EU:C:2003:371, punkt 118).
(
24
)	Se hänvisningarna i fotnoterna 10 och 11.