62022CO0658
DOMSTOLENS BESLUT (tionde avdelningen)
den 9 januari 2024 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 53.2 i domstolens rättegångsregler – Artikel 267 FEUF – Rättsliga frågor som ställts till en högsta domstol av dess förste ordförande – Avsaknad av tvist vid den hänskjutande domstolen – Uppenbart att begäran om förhandsavgörande ska avvisas”
I mål C‑658/22,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) genom beslut av den 2 september 2021, som inkom till domstolen den 19 oktober 2022, i ett förfarande som anhängiggjorts av dess första ordförande,
övrig deltagare i rättegången:
Prokurator Generalny,
meddelar
DOMSTOLEN (tionde avdelningen),
sammansatt av avdelningsordföranden Z. Csehi samt domarna I. Jarukaitis (referent) och D. Gratsias,
generaladvokat: A. Rantos,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
Prokurator Generalny, genom R. Hernand,
–
Polens regering, genom B. Majczyna och S. Żyrek, båda i egenskap av ombud,
–
Danmarks regering, genom M.P. B. Jespersen, J.F. Kronborg och C. A.-S. Maertens, samtliga i egenskap av ombud,
–
Nederländernas regering, genom M.K. Bulterman och J. Langer, båda i egenskap av ombud,
–
Sveriges regering, genom A. Runeskjöld och H. Shev, båda i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom K. Herrmann och P.J. O. Van Nuffel, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet enligt artikel 53.2 i domstolens rättegångsregler genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat,
följande
Beslut
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 2, 6.1, 6.3 och 19.1 andra stycket FEU, jämförda med artikel 267 FEUF och artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).
2
Begäran har framställts i samband med prövningen av de rättsfrågor som förste ordföranden för Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) har ställt till denna domstols tvistemålsavdelning i en sammansättning med samtliga ledamöter, angående följderna av att villkor i låneavtal som är uttryckta eller indexerade i utländsk valuta förklaras oskäliga.
Polsk rätt
Konstitutionen
3
I artikel 144.2 och 144.3 i Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Republiken Polens konstitution) (nedan kallad konstitutionen) föreskrivs följande:
”2.   För att officiella rättsakter från [Republiken Polens president] ska vara giltiga måste de signeras av premiärministern, som därigenom ådrar sig ansvar inför sejmen [(en av kamrarna vid polska nationalförsamlingen, Polen)].
3.   Bestämmelserna i punkt 2 ska inte tillämpas i följande fall:
…
17) utnämning av domare;
…”
4
Enligt artikel 179 i konstitutionen ska Republiken Polens president utnämna domare på förslag av Krajowa Rada Sądownictwa (Nationella domstolsrådet, Polen) (nedan kallat KRS) för obestämd tid.
5
I artikel 187 i konstitutionen föreskrivs följande:
”1.   [KRS] ska bestå av följande ledamöter:
1)
förste ordföranden för [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], justitieministern, ordföranden för [Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen)] och en person som utses av Republiken Polens president,
2)
15 ledamöter som väljs bland domarna vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], vid de allmänna domstolarna, vid förvaltningsdomstolarna och vid militärdomstolarna,
3)
4 ledamöter som utses av sejmen [(en av kamrarna vid polska nationalförsamlingen)] bland sejmens ledamöter och 2 ledamöter som utses av senaten bland senatorerna.
…”
Lagen om Högsta domstolen
6
I artikel 29 §§ 2 oc 3 i ustawa o Sądzie Najwyższym (lagen om Högsta domstolen), av den 8 december 2017 (Dz. U. från år 2018, position 5), i ändrad lydelse enligt ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych, ustawy o Sądzie Najym oraz niektórych innych ustaw (lag om ändring av lagen om de allmänna domstolarnas organisation, lagen om Högsta domstolen och vissa andra lagar) av den 20 december 2019 (Dz. U. från år 2020, position 190) (nedan kallad lagen om Högsta domstolen), föreskrivs följande:
”2.   Inom ramen för [Sąd Najwyższys (Högsta domstolen)] eller dess domstolsorgans verksamhet är det inte tillåtet att ifrågasätta lagenligheten vad gäller domstolar, statens konstitutionella organ och organ som utövar tillsyn och rättsskydd.
3.   [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] eller något annat maktutövande organ kan varken fastställa eller bedöma lagenligheten av utnämningen av en domare eller den behörighet att fullgöra sådana rättskipande uppgifter som följer av utnämningen.”
7
Artikel 72 § 1 i lagen om Högsta domstolen har följande lydelse:
”En domare vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] åläggs disciplinärt ansvar för fel i tjänsten (överträdelser av disciplinär karaktär) i bland annat följande fall:
…
3)
Handlingar som ifrågasätter en domares anställningsförhållande, huruvida utnämningen av en domare har skett med giltig verkan eller huruvida ett konstitutionellt organ i Republiken Polen är legitimt.
…”
8
Artikel 83 § 1 i denna lag har följande lydelse:
”Om det i rättspraxis från de allmänna domstolarna, militärdomstolarna eller Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) framgår att det finns skillnader i tolkningen av de rättsliga bestämmelser som ligger till grund för deras avgöranden, kan förste presidenten eller presidenten vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), för att säkerställa enhetligheten i rättspraxis, hänskjuta en rättsfråga till Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) i en sammansättning av sju domare eller i en annan motsvarande sammansättning.”
9
I artikel 85 § 1 i nämnda lag föreskrivs följande:
”[Prokurator generalny (Riksåklagaren, Polen)] ska underrättas om plenarsammanträde äger rum vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) eller om en avdelning sammanträder med samtliga ledamöter eller i förening med andra avdelningar.”
10
I artikel 87 § 1 första meningen i lagen om Högsta domstolen föreskrivs följande:
”Avgöranden som fattas av Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) i plenum, avdelningar i förening eller en avdelning i en sammansättning med samtliga ledamöter får verkan av rättsprincip från det att de har antagits.”
11
Artikel 88 i denna lag har följande lydelse:
”1.   Om en dömande sammansättning vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) har för avsikt att frångå ett avgörande som har fått verkan av rättsprincip, ska den hänskjuta den uppkomna rättsfrågan till en sammansättning bestående av samtliga ledamöter på avdelningen.
2.   För att frångå ett avgörande som har fått verkan av rättsprincip och som antagits av en avdelning, avdelningar i förening eller Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) i plenum är det nödvändigt att den berörda avdelningen, avdelningarna i förening respektive Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) i plenum antar ett nytt avgörande genom en resolution.
3.   Om en avdelning vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) har för avsikt att frångå ett avgörande som har fått verkan av rättsprincip och som antagits av en annan avdelning, ska ett beslut fattas av dessa båda avdelningar vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) genom en resolution. Avdelningarna kan hänskjuta den rättsliga frågan till Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) i plenum.”
Lagen om KRS
12
KRS regleras i Ustawa z dnia 12 maja 2011 r. o Krajowej Radzie Sądownictwa (lag om Nationella domstolsrådet) av den 12 maj 2011 (Dz. U. från år 2011, nr 126, position 714), i ändrad lydelse bland annat genom ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz niektórych innych ustaw (lag om ändring av lagen om Nationella domstolsrådet och vissa andra lagar) av den 8 december 2017 (Dz. U. från år 2018, position 3) och genom ustawa o zmianie ustawy – Prawo o ustroju sądów powszechnych Najym oraz niektórych innych ustaw (lag om ändring av lagen om de allmänna domstolarnas organisation och vissa andra lagar) av den 20 juli 2018 (Dz. U. från år 2018, position 1443) (nedan kallad lagen om KRS).
13
Artikel 37 § 1 i lagen om KRS har följande lydelse:
”Om flera sökande har ansökt om en domartjänst ska [KRS] gemensamt pröva och bedöma alla inkomna ansökningar. I en sådan situation ska [KRS] anta en resolution som inbegriper dess beslut med ett förslag till tillsättning av en domartjänst med avseende på samtliga sökande.”
14
Artikel 44 § 1b i nämnda lag hade följande lydelse:
”Om inte alla som deltog i förfarandet har överklagat den resolution som avses i artikel 37 § 1 ska resolutionen, i enskilda mål som rör tillsättning av domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], ha laga kraft i den del som avser beslutet att lägga fram förslaget till tillsättning av en domartjänst vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] och i den del som avser beslutet att inte lägga fram ett förslag till tillsättning av en domartjänst vid samma domstol, såvitt avser sökande som deltagit i förfarandet och som inte gett in något överklagande.
…”
15
Enligt artikel 3 i ustawa o zmianie ustawy o Krajowej Radzie Sądownictwa oraz ustawy – Prawo o ustroju sądów administracyjnych (lag om ändring av lagen om Nationella domstolsrådet och lagen om förvaltningsdomstolarnas organisation), av den 26 april 2019 (Dz. U. från år 2019, position 914), som trädde i kraft den 23 maj 2019, gäller att ”enskilda mål som avser överklaganden av [KRS] resolutioner avseende tillsättning av domartjänster vid [Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)], och som pågår och inte avgjorts före den dag då denna lag träder i kraft, ska skrivas av från vidare handläggning”.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
16
Den 29 januari 2021 framställde första ordföranden vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), med tillämpning av artikel 83 § 1 i lagen om Högsta domstolen, en begäran om att denna domstols tvistemålsavdelning, i en sammansättning med samtliga ledamöter, skulle besvara ett antal rättsliga frågor om följderna av att avtalsvillkor om fastställande av växelkursen i låneavtal uttryckta i eller indexerade mot en utländsk valuta förklarades oskäliga.
17
Tvistemålsavdelningen vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) i en sammansättning med samtliga ledamöter prövade dessa frågor vid ett sammanträde den 2 september 2021. Vid sammanträdet deltog 21 domare, varav 7 hade utnämnts av Republiken Polens president den 10 oktober 2018 på grundval av de två resolutioner, nr 330/18 och nr 331/18, som KRS antog den 28 augusti 2018 (nedan kallade resolutionerna av den 28 augusti 2018).
18
Med hänsyn till dessa domares deltagande i nämnda sammanträde uttryckte en majoritet av ledamöterna i den aktuella sammansättningen tvivel om huruvida sammansättningen var rättsenlig och huruvida sammansättningen utgjorde en oavhängig och opartisk domstol.
19
Enligt tvistemålsavdelningen vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) i en sammansättning med samtliga ledamöter, som är den hänskjutande domstolen, kan nämligen de lagändringar som gjorts i samband med reformen av domstolsväsendet tyda på att den lagstiftande makten agerade för att hindra varje möjlighet till effektiv domstolsprövning av resolutionerna av den 28 augusti 2018.
20
Den hänskjutande domstolen har i detta avseende angett att det i artikel 44 § 1b i lagen om KRS föreskrivs, med avseende på enskilda mål rörande tillsättning av en domartjänst vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), att om inte samtliga deltagare i ett tillsättningsförfarande har överklagat den resolution som innehåller KRS beslut att lägga fram ett förslag om tillsättning av en domartjänst, så vinner resolutionen laga kraft i den del av resolutionen som innehåller beslutet om förslaget till tillsättning och i den del som innehåller beslutet att inte lägga fram ett dylikt förslag, såvitt avser de deltagare i förfarandet som inte har överklagat.
21
Den hänskjutande domstolen har angett att resolutionerna av den 28 augusti 2018, som bland annat innehöll förslag till tillsättning av de sju domare vid tvistemålsavdelningen vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) som tillsattes den 10 oktober 2018, överklagades till Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen). I beslut av den 27 september 2018 förordnade denna domstol om uppskov med verkställigheten av resolutionerna.
22
Den hänskjutande domstolen har påpekat att Republiken Polens president, trots uppskovet, utnämnde de sökande som föreslagits av KRS och att det i artikel 3 i lag om ändring av lagen om Nationella domstolsrådet och lagen om förvaltningsdomstolarnas organisation, som nämns i punkt 15 ovan, dessutom föreskrevs att överklaganden av KRS resolutioner i enskilda mål om tillsättning av domartjänster vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), som pågår och inte avgjorts före den dag då denna lag träder i kraft, det vill säga den 23 maj 2019, skulle skrivas av från vidare handläggning.
23
Den hänskjutande domstolen har preciserat att till följd av domen av den 2 mars 2021, A.B. m.fl. (Tillsättning av domare vid Högsta domstolen) (C‑824/18, EU:C:2021:153), meddelade Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen), som inte fastställt att anledning saknades att döma i saken gällande överklagandena av resolutionerna av den 28 augusti 2018, den 6 maj 2021 en dom i vilken dessa resolutioner ogiltigförklarades i den del som avsåg förslaget om tillsättning av sökande till domartjänster vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen).
24
Den hänskjutande domstolen anser att detta innebär att Republiken Polens president har agerat rättsstridigt genom att utnämna domare trots det överklagande som ingetts till Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) mot resolutionerna av den 28 augusti 2018 och medan det förfarande som ledde till ogiltigförklaringen av dessa resolutioner pågick. Denna ogiltigförklaring undanröjer nämligen den rättsliga grunden för dessa utnämningar, eftersom det i artikel 179 i konstitutionen föreskrivs att domarna ska utnämnas av Republiken Polens president på förslag av KRS.
25
Under dessa omständigheter vill den hänskjutande domstolen, genom den första frågan, få klarhet i huruvida en sammansättning vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) kan anses utgöra en oavhängig och opartisk domstol med hänsyn till följande omständigheter. Vissa av ledamöterna i denna sammansättning har tillsatts utan att premiärministern har kontrasignerat meddelandet om lediga domartjänster som tillkännagetts av Republiken Polens president. Det förfarande som föregick utnämningen av dessa ledamöter genomfördes utan att principerna om transparens och integritet iakttogs. Republiken Polens president utnämnde dessa ledamöter trots att resolutionerna av den 28 augusti 2018 överklagats till Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) och trots beslutet om uppskov med verkställigheten samt det efterföljande beslutet om ogiltigförklaring som meddelats av sistnämnda domstol, vilka nämns i ovan i punkterna 21 respektive 23.
26
Vad gäller den andra tolkningsfrågan har den hänskjutande domstolen hänvisat till införandet, genom lagen om ändring av lagen om de allmänna domstolarnas organisation, lagen om Högsta domstolen och vissa andra lagar (ovan punkt 6), av en ny artikel 29 §§ 2 och 3 i lagen om Högsta domstolen. Denna bestämmelse innebär att Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), vid äventyr av disciplinåtgärder, inte får göra någon som helst bedömning av huruvida utnämningen av domare är lagenlig eller av deras behörighet att utföra rättskipande uppgifter. Den hänskjutande domstolen hyser emellertid tvivel om huruvida ett sådant förbud är förenligt med unionsrätten och om iakttagandet av medlemsstaternas konstitutionella identitet skulle kunna motivera det.
27
Enligt den hänskjutande domstolen finns det skäl att ställa den tredje tolkningsfrågan med hänsyn till att Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), på grundval av de konstateranden som följer av domen av den 19 november 2019, A.K. m.fl. (Oavhängigheten hos avdelningen för disciplinära mål vid Högsta domstolen) (C‑585/18, C‑624/18 och C‑625/18, EU:C:2019:982), den 23 januari 2020 antog en resolution i en förenad sammansättning bestående av tvistemålsavdelningen, brottmålsavdelningen och avdelningen för arbetsrättsliga och socialförsäkringsrättsliga mål vid denna domstol. I resolutionen, som fått verkan av rättsprincip, konstaterades bland annat att sammansättningen av en domstol är rättsstridig när den innefattar domare som tillsatts på förslag av KRS som inrättats i enlighet med föreskrifterna i lag om ändring av lagen om Nationella domstolsrådet och vissa andra lagar (se punkt 12 ovan). Denna resolution förklarades emellertid grundlagsstridig i en dom av den 20 april 2020 från Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen, Polen). I ett beslut av den 21 april samma år slog Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen, Polen) dessutom fast att Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) saknade behörighet att genom resolution skriva om lagstiftningen för att ändra de rättsliga bestämmelserna om domstolsväsendets organisation och att kontrollera hur Republiken Polens president utövade sin behörighet enligt artikel 179 i konstitutionen.
28
Enligt den hänskjutande domstolen innebär Trybunał Konstytucyjnys (Författningsdomstolen) praxis att parterna i ett domstolsförfarande fråntas möjligheten att bestrida rättsenligheten av en domstols sammansättning. Vidare innebär denna praxis ett ingrepp i utövandet av dömande verksamhet och denna praxis kan inte vara bindande för en sådan domstol, eftersom den som sådan härrör från en domstol som själv har en rättsstridig sammansättning.
29
Mot denna bakgrund beslutade Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) att vilandeförklara målet och att ställa följande tolkningsfrågor till EU-domstolen:
”1.
Ska artiklarna 2, 6.1, 6.3 och 19.1 andra stycket FEU, jämförda med artikel 47 i [stadgan] och artikel 267 FEUF tolkas så, att när en medlemsstats domstol i sista instans (Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)) har en dömande sammansättning som består av personer som utnämnts till domare i strid mot grundläggande bestämmelser i medlemsstatens lagstiftning om utnämning av domare i Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), utgör denna domstol inte är en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag och som säkerställer ett effektivt domstolsskydd för enskilda inom de områden som omfattas av unionsrätten, när nämnda åsidosättande består i följande:
a)
Republiken Polens president tillkännager lediga domartjänster i Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) utan föregående kontrasignering av premiärministern.
b)
Nomineringsförfarandet genomförs utan hänsyn till principerna om transparens och integritet av ett nationellt organ [KRS], vilket – med beaktande av de omständigheter som berör [KRS] inrättande (i den del som rör domarna) och dess funktionssätt – inte uppfyller kraven för att anses vara ett konstitutionellt organ som ska värna domstolarnas oberoende och domarnas oavhängighet.
c)
Republiken Polens president utnämner domare till Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), trots att [KRS] resolution om att föreslå tillsättningar till domartjänster för Republiken Polens president dessförinnan överklagats till den behöriga nationella domstolen [det vill säga Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen), och trots att Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) skjutit upp verkställigheten av resolutionen i enlighet med nationell rätt, och trots att överklagandeförfarandet fortfarande pågick – ett förfarande som ledde till att Naczelny Sąd Administracyjny (Högsta förvaltningsdomstolen) konstaterade att KRS ifrågasatta resolution var rättsstridig och ogiltigförklarade denna, varvid resolutionen slutgiltigt upphävdes och grunden för beslutet att tillsätta domartjänster vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) som krävs enligt artikel 179 i [konstitutionen], det vill säga ett förslag till utnämningar från KRS, därmed undanröjdes?
2)
Ska artiklarna 2, 6.1, 6.3 och 19.1 andra stycket FEU, jämförda med artikel 47 i [stadgan] och artikel 267 FEUF tolkas så, att de hindrar tillämpningen av nationella bestämmelser såsom artiklarna 29 § 2, 29 § 3, 26 § 3, 72 § 1, 72 § 2 och 72 § 3 i [lagen om Högsta domstolen], med hänsyn till att de nationella bestämmelserna medför förbud för Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) att, vid äventyr av disciplinpåföljd i form av avsättning, fastställa eller bedöma lagenligheten av utnämningen av en domare eller den behörighet att fullgöra sådana rättskipande uppgifter som följer av utnämningen, eller att utvärdera en jävsinvändning mot en domare på dessa grunder, mot bakgrund av att unionens iakttagande av medlemsstaternas konstitutionella identitet skulle anses göra förbudet berättigat?
3)
Ska artiklarna 2, 4.2 och 4.3, jämförd med artikel 19 FEU och artikel 267 FEUF tolkas så, att en dom från en medlemsstats konstitutionsdomstol [det vill säga Trybunał Konstytucyjny (Konstitutionsdomstolen)], varigenom ett domstolsavgörande från en medlemsstats domstol i sista instans [det vill säga Sąd Najwyższy (Högsta domstolen)] förklaras vara oförenlig med konstitutionen, inte utgör hinder för en bedömning av denna domstols oavhängighet och oberoende eller en prövning av frågan huruvida det är fråga om en domstol som har inrättats enligt lag i den mening som avses i unionsrätten, varvid det ska beaktas att Sąd Najwyższys (Högsta domstolen) dom syftade till att följa EU-domstolens dom om att bestämmelserna i [konstitutionen] jämte tillämpliga lagar (nationell lagstiftning) inte ger konstitutionsdomstolen [det vill säga Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen)] behörighet att kontrollera domstolsavgöranden, inbegripet resolutioner om enhetlig tolkning när tolkningen av antagna lagbestämmelser skiljer sig åt, som antas i enlighet med artikel 83 i [lagen om Högsta domstolen], samt att Trybunał Konstytucyjny (Författningsdomstolen) på grund av sin nuvarande sammansättning inte är en domstol som har inrättats enligt lag i den mening som avses i artikel 6.1 i [konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknats i Rom den 4 november 1950]?”
Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till prövning
30
Enligt artikel 53.2 i domstolens rättegångsregler får domstolen, om det är uppenbart att en begäran eller en ansökan inte kan tas upp till prövning, efter att ha hört generaladvokaten, när som helst avgöra målet genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat, utan vidare handläggning.
31
Denna bestämmelse ska tillämpas i förevarande mål.
32
Det framgår i detta avseende av domstolens fasta praxis att det förfarande som har införts genom artikel 267 FEUF utgör ett medel för samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna, genom vilket EU-domstolen tillhandahåller de nationella domstolarna de uppgifter om unionsrättens tolkning som de behöver för att kunna avgöra de mål som de ska pröva. En begäran om förhandsavgörande är dock inte till för att möjliggöra rådgivande yttranden i allmänna eller hypotetiska frågor, utan för att tillgodose behov knutna till det faktiska avgörandet av ett mål (dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny, C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
33
Såsom framgår av själva ordalydelsen i artikel 267 FEUF ska det begärda förhandsavgörandet vara ”nödvändigt” för att den hänskjutande domstolen ska kunna ”döma i saken” i det mål som är anhängigt vid den (dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny, C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 45 och där angiven rättspraxis).
34
Domstolen har således vid upprepade tillfällen erinrat om att det av såväl ordalydelsen som systematiken i artikel 267 FEUF framgår att förfarandet med förhandsavgörande förutsätter att ett mål faktiskt är anhängigt vid den nationella domstolen och att den nationella domstolen inom ramen för detta mål ska meddela ett avgörande med avseende på vilket förhandsavgörandet kan beaktas (dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny, C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 46 samt där angiven rättspraxis).
35
I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att något mål inte är anhängigt vid tvistemålsavdelningen vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen), i en sammansättning bestående av samtliga ledamöter. Såsom framgår av de nationella bestämmelser som den hänskjutande domstolen har hänvisat till, särskilt artikel 83 § 1 och artikel 87 § 1 i lagen om Högsta domstolen, ska ovannämnda sammansättning, när den ska pröva rättsfrågor som hänskjutits av den förste presidenten med stöd av den första av dessa två artiklar, i syfte att undanröja tolkningsskillnader mellan domstolar i lägre instans, meddela ett allmänt beslut som får verkan av rättsprincip, utan att det är nödvändigt att avgöra någon tvist mellan parterna.
36
Genom skrivelse av den 25 oktober 2022 preciserade den hänskjutande domstolen för övrigt att det inom ramen för detta förfarande inte var möjligt att identifiera ”parterna i tvisten” och att varken förste ordföranden eller riksåklagaren hade ställning som ”part”.
37
Den hänskjutande domstolen angav visserligen i skrivelse av den 19 maj 2023 att riksåklagaren, i enlighet med lagen om Högsta domstolen, hade underrättats om datumet för och varit närvarande vid sammanträdet där samtliga ledamöter på tvistemålsavdelningen vid Sąd Najwyższy (Högsta domstolen) deltog (ovan punkt 17).
38
Förfarandet vid den nationella domstolen syftar emellertid inte till att avgöra en tvist mellan två parter, utan till att erhålla ett allmänt beslut med verkan av rättsprincip.
39
Under dessa omständigheter tillgodoser begäran om förhandsavgörande inom ramen för detta förfarande inte något behov som är knutet till det faktiska avgörandet av en verklig tvist mellan parterna.
40
Härav följer att det är uppenbart att begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till prövning.
Rättegångskostnader
41
Eftersom förfarandet i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader som uppkommit för att avge yttrande till EU-domstolen är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tionde avdelningen) följande:
Det är uppenbart att den begäran om förhandsavgörande som framställts av Sąd Najwyższy (Högsta domstolen, Polen) genom beslut av den 2 september 2021 inte kan tas upp till prövning.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: polska.