62005CJ0396_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I de förenade målen C‑396/05, C‑419/05 och C‑450/05,
angående tre beslut att begära förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, från Sozialgericht Berlin (Tyskland) (C‑396/05 och C‑419/05) och Landessozialgericht Berlin-Brandenburg (Tyskland) (C‑450/05), av den 27 september respektive den 11 november 2005 som inkom till domstolen den 14 november, den 28 november respektive den 19 december 2005, i målen
Doris Habelt (C‑396/05),
Martha Möser (C‑419/05),
Peter Wachter (C‑450/05)
mot
Deutsche Rentenversicherung Bund,
meddelar
DOMSTOLEN (stora avdelningen)
sammansatt av ordföranden V. Skouris, avdelningsordförandena P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts och L. Bay Larsen samt domarna J.N. Cunha Rodrigues (referent), K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó. Caoimh och P. Lindh,
generaladvokat: V. Trstenjak,
justitiesekreterare: handläggaren B. Fülöp,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 6 mars 2007,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Martha Möser, genom R.-G. Müller, Rechtsanwalt,
– Deutsche Rentenversicherung Bund, genom R. Meyer och A. Pflüger, båda i egenskap av ombud,
– Tysklands regering, genom M. Lumma, C. Schulze-Bahr och C. Blaschke, samtliga i egenskap av ombud,
– Italiens regering, genom I.M. Braguglia, i egenskap av ombud, biträdd av W. Ferrante, avvocato dello Stato,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom V. Kreuschitz och I. Kaufmann-Bühler, båda i egenskap av ombud,
och efter att den 28 juni 2007 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Respektive begäran om förhandsavgörande avser giltigheten av bilagorna 3 och 6 till rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1) (nedan kallad förordning nr 1408/71).
2. Respektive begäran har framställts i mål mellan klagandena vid de nationella domstolarna och Deutsche Rentenversicherung Bund (federal pensionsförsäkringsmyndighet) (nedan kallad Rentenversicherung) avseende den sistnämndas beslut att, i samband med utbetalningen av förmåner vid ålderdom, inte beakta avgiftsperioder som Doris Habelt (mål C‑396/05) fullgjort i Sudetenland, från januari år 1939 till april år 1945, Martha Möser (mål C‑419/05) fullgjort i Pommern, från den 1 april 1937 till den 1 februari 1945, under en period då dessa territorier, som inte ingår i nuvarande Förbundsrepubliken Tyskland, utgjorde en del av de territorier där Tyska Rikets lagar om social trygghet tillämpades, samt Peter Wachter (mål C‑450/05) fullgjort i Rumänien, från september år 1953 till oktober år 1970, med anledning av att klagandena i målen vid de nationella domstolarna är bosatta i en annan medlemsstat än Förbundsrepubliken Tyskland.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
3. I artikel 2.1 i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Denna förordning gäller anställda och egenföretagare, som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater och som är medborgare i en medlemsstat eller är statslösa eller flyktingar bosatta inom en medlemsstats territorium, samt deras familjemedlemmar och efterlevande.”
4. I artikel 4 i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”1. Denna förordning gäller all lagstiftning om följande grenar av social trygghet:
…
c) Förmåner vid ålderdom.
d) Förmåner till efterlevande.
…
2. Denna förordning gäller alla allmänna och särskilda system för social trygghet, oavsett om de bygger på avgiftsplikt eller inte, och system där en arbetsgivare eller en redare har ansvar för förmåner som nämns i punkt 1.
2a. Denna förordning gäller också särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som utges enligt en annan lagstiftning eller andra system än de som avses i punkt 1 eller som inte omfattas på grund av punkt 4, när sådana förmåner har till syfte
a) antingen att täcka de risker som omfattas av de försäkringsgrenar som anges i punkt 1 a h, i stället för eller som tillägg till andra förmåner, eller
b) att uteslutande ge särskilt skydd för handikappade.
…
4. Denna förordning gäller inte social eller medicinsk hjälp, förmåner till offer för krig eller dess följder eller särskilda system för offentligt anställda och personer som behandlas som sådana.”
5. I artikel 5 i samma förordning föreskrivs följande:
”I förklaringar som skall anmälas och offentliggöras enligt artikel 97 skall medlemsstaterna närmare ange den lagstiftning och de system som avses i artikel 4.1 och 4.2, de särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som avses i artikel 4.2a, de minimiförmåner som avses i artikel 50 samt de förmåner som avses i artik[larna] 77 och 78.”
6. I artikel 6 i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Om något annat inte följer av bestämmelserna i artiklarna 7, 8 och 46.4, skall denna förordning, både vad gäller de personer och de sakområden som den behandlar, ersätta bestämmelserna i alla konventioner om social trygghet mellan
a) två eller flera medlemsstater inbördes, eller
b) minst två medlemsstater och en eller flera andra stater i den mån behandlingen av frågor enligt konventionen inte skall ske under medverkan av en institution i någon av de sistnämnda staterna.”
7. I punkt 2 i förordningens artikel 7, som har rubriken ”Internationella bestämmelser som inte påverkas av denna förordning”, föreskrivs följande:
”Utan hinder av bestämmelserna i artikel 6 skall följande fortfarande gälla:
…
c) bestämmelserna i de konventioner om social trygghet som anges i bilaga III.”
8. I punkt 35 ”Tyskland-Österrike” e, i avsnitt A ‚med rubriken ”Bestämmelser i de konventioner om social trygghet som fortsätter vara tillämpliga trots vad som sägs i artikel 6 i denna förordning (artikel 7.2 c i förordningen)”, i bilaga 3 till förordning nr 1408/71, föreskrivs följande:
”Artikel 4.1 i konventionen [om social trygghet mellan Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Österrike av den 22 december 1966 (nedan kallad den tysk-österrikiska konventionen från år 1966)] såvitt avser tysk lagstiftning, enligt vilken olycksfall (och arbetssjukdomar) som inträffar utanför Tysklands territorium inte ger anledning till betalning av förmåner eller endast ger anledning till betalning av förmåner på vissa villkor när de förmånsberättigade är bosatta utanför Tysklands territorium, i de fall då
i) förmån redan är beviljad eller kunde beviljas den 1 januari 1994,
ii) personen i fråga har stadigvarande bosatt sig i Österrike före den 1 januari 1994 och utbetalning av pension från en pensions- eller olycksfallsförsäkring börjar före den 31 december 1994.
Detta gäller även för perioder under vilka en annan pension, inklusive efterlevandepension, som ersätter den första, har utbetalats när perioderna följer på varandra utan avbrott.”
9. I punkt 35 ”Tyskland-Österrike” e, i avsnitt B, med rubriken ”Bestämmelser i de konventioner om social trygghet som inte är tillämpliga på alla personer som omfattas av förordningen (artikel 3.3 i förordningen)”, i bilaga 3 till förordning nr 1408/71, återges det ovan angivna innehållet i punkt 35 e i avsnitt A i bilaga 3.
10. I artikel 10.1 första stycket i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Om något annat inte föreskrivs i denna förordning får kontantförmåner vid invaliditet, ålderdom eller till efterlevande, … vilka förvärvats enligt en eller flera medlemsstaters lagstiftning inte minskas, ändras, innehållas, dras in eller konfiskeras med anledning av att mottagaren är bosatt inom en annan medlemsstat än den där institutionen med ansvar för betalningen finns.”
11. I artikel 10a i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Utan hinder av bestämmelserna i artikel 10 och avdelning III skall personer för vilka denna förordning gäller erhålla de särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner som avses i artikel 4.2a, uteslutande inom den medlemsstats territorium där de är bosatta i enlighet med lagstiftningen i den staten under förutsättning att förmånerna är förtecknade i bilaga II a. Förmånerna skall utges och bekostas av institutionen på bosättningsorten.”
12. I artikel 89 i samma förordning föreskrivs följande:
”Särskilda regler för tillämpningen av vissa medlemsstaters lagstiftning finns i bilaga VI.”
13. I punkt 1 ”Tyskland” i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71, föreskrivs följande:
”Bestämmelserna i artikel 10 i förordningen skall inte påverka de bestämmelser, enligt vilka olycksfall (och arbetssjukdomar) som inträffar utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium och perioder som fullgjorts utanför detta territorium, inte leder till eller endast under vissa förhållanden leder till utbetalning av förmåner när förmånstagarna är bosatta utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium.”
14. I artikel 94 ”Övergångsbestämmelser för anställda” i samma förordning föreskrivs följande:
”1. Ingen rätt skall förvärvas enligt denna förordning för en period före den 1 oktober 1972 eller för den dag då förordningen började gälla inom den berörda medlemsstatens territorium eller inom en del av den statens territorium.
2. Alla försäkringsperioder och i förekommande fall alla anställnings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning före den 1 oktober 1972 eller före den dag då förordningen började gälla inom denna medlemsstats territorium eller inom en del av den statens territorium skall beaktas vid fastställande av rätt till förmåner enligt denna förordning.
3. Om något annat inte följer av bestämmelserna i punkt 1 skall rätt till förmåner enligt denna förordning förvärvas även om rätten hänför sig till ett försäkringsfall som inträffade före den 1 oktober 1972 eller före den dag då förordningen började gälla inom den berörda medlemsstatens territorium eller inom en del av den statens territorium.
…”
Den tysk-österrikiska konventionen från år 1966
15. I artikel 4.1 första meningen i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966 föreskrivs följande:
”Om något annat inte anges i denna konvention skall bestämmelser i en stat som har anslutit sig till konventionen enligt vilka rätt till, beviljande och utbetalning av kontantförmåner är beroende av att förmånstagaren är bosatt i staten, inte tillämpas på de personer som avses i artikel 3 [tyska och österrikiska medborgare] som är bosatta i den andra konventionsstaten.”
Konventionen om social trygghet mellan Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Österrike av den 4 oktober 1995
16. I artikel 14.2 b i den konvention om social trygghet som ingicks av Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Österrike den 4 oktober 1995 (BGBl. 1998 II, s. 313), vilken trädde i kraft den 1 oktober 1998 (BGBl. 1998 II, s. 2544) (nedan kallad den tysk-österrikiska konventionen från år 1995), föreskrivs följande:
”2. Följande bestämmelser fortsätter att gälla:
…
b Artikel 4.1 i [den tysk-österrikiska konventionen från år 1966], såvitt avser tysk lagstiftning, enligt vilken olycksfall (och arbetssjukdomar) som inträffar utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium, liksom perioder vilka har fullgjorts utanför detta territorium, inte ger rätt till utbetalning av förmåner eller endast ger rätt till utbetalning av förmåner på vissa villkor när de förmånsberättigade är bosatta utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium, och i de fall då
i) förmånerna redan är beviljade eller kunde beviljas den dag då förordningen trädde i kraft i förhållande till de båda konventionsstaterna,
ii) personen i fråga stadigvarande hade bosatt sig i Republiken Österrike innan förordningen trädde i kraft i förhållande till de båda konventionsstaterna och utbetalning från en pensions- eller olycksfallsförsäkring började inom tolv månader från och med den dag förordningen trädde i kraft i förhållande till de båda konventionsstaterna. Detta gäller även för perioder under vilka en annan pension, inklusive efterlevandepension, har utbetalats när perioderna följer på varandra utan avbrott.”
Den tyska sociallagen
17. I 110 § punkterna 2 och 3 i band 6 i sociallagen – lagstadgad pensionsförsäkring (Sozialgesetzbuch 6 – Gesetzliche Rentenversicherung) (nedan kallad SGB 6), föreskrivs följande:
”2.
Pensionärer som är stadigvarande bosatta utomlands uppbär denna ersättning om något annat inte anges i de följande bestämmelserna om ersättning till pensionärer som är bosatta utomlands.
3.
Bestämmelserna i detta stycke är endast tillämpliga om något annat inte anges i överstatliga eller mellanstatliga bestämmelser.”
18. I 113 § SGB 6 föreskrivs följande:
”1.
Personliga pensionspoäng beräknas på grundval av:
1. Pensionspoäng för avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium,
…
Avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium är avgiftsperioder under vilka avgifter betalats in i enlighet med tysk lag efter den 8 maj 1945 och jämförbara avgiftsperioder enligt kapitel 5 i denna lag.
2.
Tillägg till personliga pensionspoäng i fråga om berättigades barnpensioner beräknas endast på grundval av avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
3.
Personliga pensionspoäng för pensionärer som inte har medborgarskap i ett land i vilket förordning (EEG) nr 1408/71 är tillämplig beaktas till 70 procent.”
19. I 114 § SGB 6 föreskrivs följande:
”1) Vid beräkningen av personliga pensionspoäng för pensionärer med medborgarskap i ett land i vilket förordning (EEG) nr 1408/71 är tillämplig skall dessutom följande beaktas:
1. Pensionspoäng som är hänförliga till perioder under vilka avgifter inte har erlagts,
2. Extra pensionspoäng för perioder under vilka reducerade avgifter har erlagts.
3. Avdrag på pensionspoäng vid kompensationsfördelning av pensionsrättigheter eller delning av pension i den mån som pensionspoängen är hänförliga till perioder under vilka avgifter inte har erlagts eller utgör extra pensionspoäng för perioder under vilka reducerade avgifter har erlagts.
De pensionspoäng som fastställts enligt första stycket skall beaktas enligt det förhållande i vilket pensionspoäng för avgiftsperioder som fullgjorts på förbundsrepublikens territorium och pensionspoäng som fastställts med tillämpning av 272 § punkt 1 moment 1 och 272 § punkt 3 första meningen står till alla pensionspoäng som är hänförliga till avgiftsperioder, inklusive anställningsperioder enligt [lag om pensionsrättigheter som grundar sig på avgifter som har betalats in i utlandet (Fremdrentengesetz) (nedan kallas FRG].
2) Tillägg till personliga pensionspoäng i fråga om barnpensioner för berättigade som är medborgare i en stat i vilken förordning EEG nr 1408/71 är tillämplig beräknas dessutom på grundval av
1. perioder under vilka avgifter inte har erlagts, enligt det förhållande som avses i punkt 1 andra meningen, och
2. perioder som skall beaktas och som fullgjorts i Tyskland.”
20. I 247 § punkt 3 första meningen i kapitel V SGB 6 föreskrivs följande:
”Perioder under vilka obligatoriska eller frivilliga avgifter har betalats in i enlighet med de försäkringslagar som var i kraft i Tyska Riket betraktas också som avgiftsperioder.”
21. I 271 § i kapitel V SGB 6 föreskrivs följande:
”Följande perioder skall jämställas med avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium:
Perioder under vilka
1. obligatoriska avgifter för anställning eller verksamhet som egenföretagare i landet, eller
2. frivilliga avgifter avseende en period under vilken den berörda har stadigvarande bosättning inom landets territorium eller utanför tillämpningsområdet för Tyska Rikets försäkringslagar,
har betalats in i enlighet med de försäkringslagar som var i kraft i Tyska Riket före den 9 maj 1945. Tid som har ägnats åt vård av barn (Kindererziehungszeiten) betraktas som avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium om barnet har vuxit upp i Förbundsrepubliken Tyskland.”
22. I 272 § i kapitel V SGB 6 föreskrivs följande:
”1) Vid beräkningen av personliga pensionspoäng för pensionärer med medborgarskap i ett land i vilket förordning (EEG) nr 1408/71 är tillämplig, som är födda före den 19 maj 1950 och som stadigvarande bosatte sig utomlands före den 19 maj 1990 skall dessutom följande beaktas.
1. Pensionspoäng för avgiftsperioder enligt FRG, vilka dock inte får överstiga antalet pensionspoäng för avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
2. Tilläggsförmåner för avgiftsperioder enligt FRG, vilka dock inte får överstiga storleken av tilläggsförmånen för avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
3. Avdrag på pensionspoäng vid kompensationsfördelning av pensionsrättigheter eller delning av pension när pensionspoängen är hänförlig till avgiftsperioder enligt FRG enligt det förhållande i vilket lönepoäng för avgiftsperioder enligt FRG som är begränsade enligt punkt 1 står till alla lönepoäng för denna period.
4. Tillägg till personliga pensionspoäng i fråga om berättigades barnpensioner från avgiftsperioder enligt FRG enligt det förhållande som nämns i punkt 3.
2) Pensionspoäng för avgiftsperioder enligt FRG, som enligt första stycket därutöver skall beaktas med tillämpning av punkt 1 på grund av pensionspoäng (Öst) anses som pensionspoäng (Öst).
3) Vid beräkning av pensionärers pensionspoäng enligt första stycket, vilka inte får överstiga antalet pensionspoäng för avgiftsperioder som fullgjorts på Förbundsrepubliken Tysklands territorium, beaktas även avgiftsperioder som fullgjorts på Tyska Rikets territorium. Vid beräkningen av lönepoäng från en tilläggsförmån, från ett avdrag vid kompensationsfördelning av pensionsrättigheter eller delning av pension och för tillägg vid barnpension skall avgiftsperioder som fullgjorts på Tyska Rikets territorium beaktas som avgiftsperioder enligt FRG.”
23. I 14 § FRG föreskrivs följande:
”De rättigheter och skyldigheter som tillkommer dem som är berättigade enligt detta avsnitt regleras av de allmänna bestämmelser som gäller i Förbundsrepubliken Tyskland, om inte annat följer av bestämmelserna nedan.”
Målen vid de nationella domstolarna och giltighetsfrågorna
Mål C‑396/05
24. Av beslutet om hänskjutande framgår att Doris Habelt är född den 30 januari 1923 i Eulau (Jilové) i Sudetenland (dåvarande Tjeckoslovakien, numera Republiken Tjeckien) och är tysk medborgare.
25. Från januari år 1939 till maj år 1946 arbetade hon i Eulau. Vad avser perioden från den 1 januari 1939 till den 30 april 1945 betalade hon in obligatoriska avgifter i enlighet med de ålderspensionslagar som var i kraft i Tyska Riket, nämligen lagen om socialförsäkring för anställda (Angestelltenversicherungsgesetz), till Reichsversicherungsanstalt für Angestellte (Tyska Rikets pensionsförsäkringskassa för anställda) (nedan kallad RfA). Denna kassa, vilken var belägen i Berlin, var det behöriga försäkringsorganet efter att Sudetenland hade annekterats av Tyska Riket. Mellan den 5 maj 1945 och den 13 maj 1946 var Doris Habelt skyldig att erlägga socialförsäkringsavgifter i Tjeckoslovakien. Efter att ha utvisats från Sudetenland bosatte hon sig i Förbundsrepubliken Tyskland.
26. Sedan den 1 februari 1988 erhåller Doris Habelt ålderspension från Bundesversicherungsanstalt für Angestellte (den tyska federala försäkringskassan för anställda) (nedan kallad Bundesversicherungsanstalt), vilken i oktober år 2005 ersattes av Rentenversicherung. Utöver tid som ägnats åt vård av barn och frivilliga inbetalningar grundade sig denna ålderspension inledningsvis på de obligatoriska sociala avgifter som betalats in av Doris Habelt på grund av verksamhet som utövats i Sudetenland mellan den 1 januari 1939 och den 30 april 1945 samt på avgiftsperioder som hade fullgjorts utomlands enligt FRG för verksamhet som utövats mellan den 5 maj 1945 och den 13 maj 1946 och som omfattades av den obligatoriska försäkringen i Tjeckoslovakien.
27. Efter det att Doris Habelt hade flyttat till Belgien den 1 augusti 2001 gjorde Bundesversicherungsanstalt en ny beräkning av hennes pension och beviljade henne en månatlig pension på 204,50 DEM (104,56 euro) brutto med verkan från den 1 december 2001. Detta innebar att hennes pension sattes ned med 438,05 DEM (223,96 euro) per månad.
28. Doris Habelt begärde omprövning men Bundesversicherungsanstalt vidhöll sitt beslut om ny pensionsberäkning. Enligt nämnda kassa skall specialbestämmelserna om utbetalning i 113 § punkt 1 moment 1 SGB 6 beaktas när lagstadgad ålderspension utbetalas till pensionsberättigade som är stadigvarande bosatta i utlandet. Enligt denna bestämmelse skall de skattskyldigas personliga pensionspoäng omräknas till pensionspoäng för avgiftsperioder som har fullgjorts på Tysklands territorium, det vill säga avgiftsperioder för vilka avgifter har betalats in i enlighet med tysk lag som trädde i kraft efter år 1945 och jämförbara avgiftsperioder enligt kapitel V SGB 6.
29. Enligt Bundesversicherungsanstalt hade de avgiftsperioder som Doris Habelt fullgjort mellan januari år 1939 och april år 1945 för arbete i Sudetenland inte betalats in i enlighet med tysk lag som trädde i kraft efter år 1945. 271 § SGB 6, i vilken det anges när avgifter som har betalats in före den 9 maj 1945 skall anses vara hänförliga till avgiftsperioder som fullgjorts i Förbundsrepubliken Tyskland i den mening som avses i 113 § punkt l moment l SGB 6, bedömdes därmed vara tillämplig.
30. Bundesversicherungsanstalt anförde i detta hänseende att perioder under vilka obligatoriska avgifter har betalats in för anställning eller verksamhet som egenföretagare i Tyskland enligt Tyska Rikets lagar om ålderspension som var i kraft före den 9 maj 1945, enligt 271 § SGB 6, också utgör avgiftsperioder som fullgjorts på tyskt territorium. Med ”Tyskland” skall emellertid inte tillämpningsområdet för Tyska Rikets försäkringslagar förstås, utan endast nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium. Obligatoriska avgifter som har betalats in i enlighet med Tyska Rikets ålderspensionslagar för anställning eller verksamhet som egenföretagare på det område där nämnda lagar var tillämpliga, men utanför nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium, utgör således inte avgifter som har betalats in på tyskt territorium. Så är fallet med de avgifter som Doris Habelt betalade in mellan januari år 1939 och april år 1945 med tillämpning av Tyska Rikets bestämmelser. Sudetenland befann sig nämligen inte på nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
31. Då Doris Habelt stadigvarande bosatte sig utomlands efter den 19 maj 1990 kan hon enligt Bundesversicherungsanstalt inte heller med framgång åberopa 272 § SGB 6.
32. Efter det att Doris Habelts begäran om omprövning inte föranledde någon ändring, överklagade hon den 23 mars 2002 vid Sozialgericht Berlin. På en fråga från Sozialgericht Berlin om betydelsen för Doris Habelts situation av att Sudetenlands territorium sedan den 1 maj 2004 utgör en del av Europeiska unionens territorium, svarade Bundesversicherungsanstalt att Republiken Tjeckiens anslutning till unionen saknar betydelse i det aktuella fallet. Enligt punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 kan inga förmåner betalas ut i en medlemsstat på grundval av pensionspoäng för avgiftsperioder som fullgjorts på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga eller för perioder som fullgjorts enligt FRG.
33. Sozialgericht Berlin anser att den situation som är aktuell i målet omfattas av det personliga, materiella och tidsmässiga tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71.
34. Såvitt Sozialgericht Berlin kunde bedöma är den aktuella inskränkningen i den i EG‑fördraget föreskrivna principen att sociala trygghetsförmåner får medföras utomlands inte motiverad. Nämnda domstol vilandeförklarade därför målet och ställde följande fråga till EG‑domstolen:
”Är bestämmelsen i avsnitt D (tidigare C) ’Tyskland’ i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 förenlig med gemenskapsrättsliga bestämmelser av högre dignitet, närmare bestämt principen om fri rörlighet (i förevarande fall principen att förmåner kan medföras utomlands i artikel 42 EG), i den mån som bestämmelsen utesluter utbetalning av pension som hänför sig till avgiftsperioder som fullgjorts på Tyska Rikets territorium?”
Mål C‑419/05
35. Martha Möser är född den 2 januari 1923 i Pniewo (Pommern) och är tysk medborgare. Hon flydde år 1946 från den ryska ockupationszonen och bosatte sig på nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium. Sedan den 1 februari 1988 erhåller hon ålderspension från Bundesversicherungsanstalt. Inledningsvis beräknades nämnda pension bland annat på grundval av perioder (den 1 april 1937 till den 1 februari 1945) under vilka den berörda gjort obligatoriska inbetalningar för verksamhet i Pommern. Nämnda verksamhet bedrevs på ett område i vilket Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga och som i dag utgör en del av Republiken Polen.
36. Efter det att Martha Möser hade flyttat till Spanien den 1 juli 2001 fastställdes hennes ålderspension på nytt med verkan från den 1 september 2001. Nedsättningen av pensionen med 143,15 euro per månad motiverades med att de avgiftsperioder som fullgjorts utanför nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium inte kunde beaktas eftersom hon är bosatt i utlandet. Martha Möser är sedan den 1 juni 2004 bosatt i Förenade kungariket.
37. Efter att vid flera tillfällen ha anmodat Bundesversicherungsanstalt att fatta ett beslut med avseende på hennes begäran om omprövning väckte Martha Möser den 17 maj 2002 en passivitetstalan vid den hänskjutande domstolen. I beslut av den 14 juli 2003 vidhöll Bundesversicherungsanstalt vid omprövning sitt beslut.
38. Den 9 augusti 2003 överklagade Martha Möser vid den hänskjutande domstolen och yrkade upphävande av ovannämnda beslut. Den hänskjutande domstolen beslutade på grundval av samma överväganden som i mål C‑396/05, och efter att ha konstaterat att inte heller Martha Möser kan göra gällande en rätt till utbetalning av ålderspension från det polska pensionsförsäkringssystemet, att vilandeförklara målet och ställa samma fråga till EG‑domstolen som i mål C‑396/05.
Mål C‑450/05
39. Peter Wachter är född i Rumänien år 1936. Han är österrikisk medborgare och har status som fördriven i den mening som avses i den tyska lagen om fördrivna personer och flyktingar (Bundesvertriebenengesetz) (nedan kallad BVG).
40. Peter Wachter flyttade år 1970 från Rumänien till Österrike i syfte att bosätta sig och arbeta där. Han är sedan flytten bosatt i Österrike. I ett beslut från november år 1995 godkände Bundesversicherungsanstalt med tillämpning av FRG de anställnings- och avgiftsperioder som Peter Wachter hade fullgjort i Rumänien mellan september år 1953 och oktober år 1970 såsom obligatoriska avgiftsperioder inom ramen för den tyska ålderspensionsförsäkringen. Beslutet motiverades med att Peter Wachter har status som fördriven i den mening som avses i BVG.
41. I juni år 1999 ansökte Peter Wachter om utbetalning av ålderspension från den 1 augusti 1999 med hänvisning till att han fyllde 63 år denna dag. Ansökan avslogs med motiveringen att pension som grundar sig på perioder som har fullgjorts vid en utländsk kassa och som beviljas enligt FRG inte betalas ut i utlandet. Något annat följde inte heller av de gemenskapsförordningar som hade ersatt den tysk-österrikiska konventionen från år 1966.
42. Peter Wachter överklagade avslagsbeslutet till Sozialgericht Berlin som avslog överklagandet i dom av den 9 juli 2001.
43. I överklagandet av denna dom till Landessozialgericht Berlin-Brandenburg gjorde Peter Wachter gällande att han, enligt den tysk-österrikiska konventionen från 1966, i egenskap av österrikisk medborgare bosatt i Österrike, till den 31 december 1993 hade samma ställning som en tysk medborgare bosatt i Tyskland. Nämnda konvention upphävdes emellertid den 1 januari 1994 då den ersattes av förordning nr 1408/71, vilket resulterade i att principen om likställande av olika länders territorium i konventionen i fortsättningen endast tillämpas på vissa villkor vilka Peter Wachter inte uppfyller (punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71 samt punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till denna förordning).
44. Peter Wachter gjorde gällande att tillämpningen av förordning nr 1408/71 innebär att han ges en mindre förmånlig ställning än vad som tidigare var fallet. Detta strider mot principen om fri rörlighet för personer.
45. Den hänskjutande domstolen har angett att pension som grundar sig på perioder som fullgjorts enligt FRG enligt tillämplig tysk rätt inte kan betalas ut i utlandet. Enligt artikel 4.1 första meningen i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966 kunde pensioner som grundar sig på avgiftsperioder som fullgjorts enligt FRG emellertid betalas ut i utlandet. Principen om likställande av olika länders territorium tillämpades således utan inskränkningar, då nämnda konvention förbjöd tillämpning av tyska bestämmelser enligt vilka pensioner i ett sådant fall inte fick medföras utomlands (110 § punkt 2, 113 § punkt 1 och 272 § SGB 6).
46. Den hänskjutande domstolen frågar sig huruvida tillämpningen, sedan den 1 januari 1994, på Republiken Österrike av förordning nr 1408/71, genom vilken samtliga bilaterala konventioner automatiskt upphävdes, är förenlig med den fria rörlighet som garanteras i fördraget.
47. Den hänskjutande domstolen har tillagt att principen om likställande av olika länders territorium i och för sig föreskrivs i artikel 10 i förordning nr 1408/71. Denna sätts emellertid ur kraft genom bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 om avgiftsperioder som fullgjorts på delar av det territorium på vilket Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga eller perioder som fullgjorts enligt FRG.
48. Det finns emellertid ett undantag från inskränkningen i principen att sociala trygghetsförmåner kan medföras utomlands. Undantaget avser just artikel 4.1 första meningen i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966. Punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71 innehåller en uppräkning av de bestämmelser i konventioner om social trygghet som skall fortsätta att gälla trots artikel 6 i förordningen respektive de bestämmelser i nämnda konventioner som skall fortsätta att gälla och som inte är tillämpliga på alla personer som omfattas av förordningen. Peter Wachter uppfyller emellertid inte villkoren för att kunna åberopa den tysk-österrikiska konventionen från år 1966.
49. Det är enligt den hänskjutande domstolen inte uteslutet att bestämmelserna i punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 samt i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71, åtminstone i den situation som är aktuell i målet vid den nationella domstolen, strider mot principen om fri rörlighet för personer och, i synnerhet, mot principen att sociala trygghetsförmåner kan medföras utomlands i artikel 42 EG. Nämnda bestämmelser innebär nämligen att den berörda inte kan uppbära ålderspension i en annan medlemsstat i den mån som pensionen uteslutande grundar sig på avgiftsperioder som fullgjorts i enlighet med FRG.
50. Under dessa omständigheter beslutade Landessozialgericht Berlin-Brandenburg att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till EG‑domstolen:
”Är punkt 35 e (Tyskland–Österrike) i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning (EEG) nr 1408/71 samt punkt 1 i avsnitt C (Tyskland) i bilaga 6 till samma förordning förenliga med gemenskapsrättsliga bestämmelser av högre dignitet, i synnerhet principen om fri rörlighet i artikel 39 EG jämförd med artikel 42 EG?”
51. I en skrivelse av den 2 februari 2006 gjorde den hänskjutande domstolen följande preciseringar till frågan:
”1. Med punkt 35 e ’Tyskland–Österrike’ i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning (EEG) nr 1408/71 – nu punkt 83 enligt den nya numrering i bilagorna till förordning (EEG) nr 1408/71 som föranleddes av EU:s utvidgning den 1 maj 2004 – avses den lydelse som gällde till och med ikraftträdandet av förordning (EG) nr 647/2005 den 5 maj 2005. Bestämmelsen i bilagan motsvaras av artikel 14.2 b i den tysk-österrikiska konventionen från år 1995, vilken med hänsyn till det gällande rättsläget år 1999 (försäkringsfall vid 63 års ålder) avses i frågan.
2. Punkt 1 i avsnitt C ’Tyskland’ i bilaga 6 till förordning (EEG) nr 1408/71 motsvaras av punkt 1 i avsnitt D (Tyskland) i bilaga 6 till förordning (EEG) nr 1408/71 enligt den nya bokstavering som föranleddes av EU:s utvidgning den 1 maj 2004.”
Prövning av giltighetsfrågorna
Giltighetsfrågan i målen C‑396/05 och C‑419/05
52. Enligt punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 skall artikel 10 i denna förordning, i vilken principen om bortseende från krav på bosättning föreskrivs, inte påverka de bestämmelser, enligt vilka perioder som fullgjorts utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium, inte leder till eller endast under vissa förhållanden leder till utbetalning av förmåner när förmånstagarna är bosatta utanför nämnda territorium.
53. Den hänskjutande domstolen har ställt sin andra fråga för att få klarhet i huruvida bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 är förenliga med den fria rörligheten för personer, och i synnerhet med artikel 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts mellan åren 1937 och 1945 på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga och som är belägna utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium enligt nämnda bestämmelser, under de omständigheter som är aktuella i målen vid den nationella domstolen, kan underkastas kravet att förmånstagaren skall vara bosatt i nämnda medlemsstat.
54. Domstolen skall till att börja med undersöka huruvida den situation som klagandena i målen vid den nationella domstolen befinner sig i omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71.
55. Domstolen konstaterar inledningsvis att personer som befinner sig i Doris Habelts och Martha Mösers situation enligt artikel 94.2 i förordning nr 1408/71, i fråga om fastställande av rätten till förmåner enligt denna förordning, i förevarande fall från den 1 februari 1988, kan åberopa alla försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt tysk lagstiftning innan denna förordning trädde i kraft (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 7 februari 2002 i mål C‑28/00, Kauer, REG 2002, s. I‑1343, punkterna 22 och 46).
56. Det är för övrigt klarlagt att Doris Habelt och Martha Möser, som är pensionerade arbetstagare och anslutna till det tyska systemet för social trygghet, ingår i den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71, såsom det definieras i förordningens artikel 2.1. I nämnda artikel anges att förordningen bland annat gäller ”anställda och egenföretagare, som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater och som är medborgare i en medlemsstat”.
57. Enligt domstolens rättspraxis skall nämligen personer som i enlighet med en eller flera medlemsstaters lagstiftning uppbär pension genom att vara anslutna till ett system för social trygghet, oavsett om de är yrkesverksamma eller inte, omfattas av förordningens bestämmelser om anställda (se bland annat dom av den 5 mars 1998 i mål C‑194/96, Kulzer, REG 1998, s. I‑895, punkt 24).
58. Rentenversicherung och den tyska regeringen har emellertid bestritt att de aktuella förmånerna omfattas av det materiella tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71. De har gjort gällande att nämnda förmåner utgör ”förmåner till offer för krig eller dess följder”, vilka är undantagna från förordningens tillämpningsområde enligt artikel 4.4. Rentenversicherung och den tyska regeringen har i detta hänseende hänvisat till domstolens dom av den 31 mars 1977 i mål 79/76, Fossi (REG 1977, s. 667), och av den 22 februari 1979 i mål 144/78, Tinelli (REG 1979, s. 757), enligt vilka de förmåner som är aktuella i målen vid den nationella domstolen får undantas från tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71.
59. Rentenversicherung och den tyska regeringen har uppgett att domstolen i dessa domar, vilka rörde pensioner vid olycksfall och förmåner på grund av invaliditet som var hänförliga till avgiftsperioder som hade fullgjorts före år 1945 på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga, men som inte ingår i Förbundsrepubliken Tysklands territorium, fastställde att nämnda pensioner och förmåner inte skulle betraktas som sociala trygghetsförmåner. Domstolen tog därvid hänsyn till att de behöriga försäkringsorganen till vilka de berörda personerna hade varit anslutna inte längre existerade eller var belägna utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium, att syftet med de aktuella tyska lagbestämmelserna var att mildra vissa situationer som uppkommit i samband med den nationalsocialistiska regimen och andra världskriget och slutligen att utbetalningen av förmåner till egna medborgare som är bosatta utomlands är en bedömningsfråga.
60. Enligt Rentenversicherung och den tyska regeringen skall dessa överväganden fortfarande beaktas. De dåvarande socialförsäkringsorganen, däribland RfA, upplöstes till följd av att gränser flyttades och befolkningsgrupper förflyttades under och efter andra världskriget. Förmåner som är hänförliga till dessa perioder kan inte längre betalas ut av dessa organ. De relevanta bestämmelserna i SGB 6, i synnerhet 271 § och 272 §, utgör särskilda bestämmelser som har antagits med tanke på följderna av nämnda krig. Pensionsförmåner som är hänförliga till dessa perioder utgör förmåner som Förbundsrepubliken Tyskland betalar ut på grund av sitt historiska ansvar. Nämnda medlemsstat har emellertid därvid alltid krävt att de berörda personerna skall vara stadigvarande bosatta i Tyskland och att de fortsätter att vara bosatta där efter det att de pensionerats.
61. Domstolen godtar inte detta resonemang.
62. Enligt artikel 4.1 c och d i förordning nr 1408/71 gäller förordningen lagstiftning om grenar av social trygghet avseende förmåner vid ålderdom och förmåner till efterlevande i egenskap av sociala trygghetsförmåner.
63. En förmån kan anses vara en social trygghetsförmån om den beviljas förmånstagaren – utan någon individuell och skönsmässig bedömning av dennes personliga behov – på grundval av en situation som definieras i lag och den hänför sig till någon av de risker som uttryckligen anges i artikel 4.1 i förordning nr 1408/71 (se bland annat dom av den 21 februari 2006 i mål C‑286/03, Hosse, REG 2006, s. I‑1771, punkt 37).
64. Såsom domstolen upprepade gånger har fastställt kan syftet med artiklarna 39 EG och 42 EG inte uppnås om arbetstagarna på grund av att de utövar sin rätt till fri rörlighet förlorar de sociala trygghetsförmåner som lagstiftningen i en medlemsstat garanterar dem, i synnerhet när dessa förmåner utgör en motprestation för avgifter som de har erlagt (se bland annat dom av den 8 mars 2001 i mål C‑215/99, Jauch, REG 2001, s. I‑1901, punkt 20).
65. Gemenskapslagstiftaren kan i och för sig, inom ramen för genomförandet av artikel 42 EG, anta bestämmelser enligt vilka vissa förmåner är undantagna från tillämpningsområdet för nämnda genomförandeåtgärder. Sådana bestämmelser, som de som avses i artikel 4.4 i förordning nr 1408/71, skall likväl tolkas strikt (se bland annat domen i det ovannämnda målet Hosse, punkt 37). Detta innebär att bestämmelserna bara kan tillämpas på förmåner som uppfyller de villkor som ställs i bestämmelserna. I artikel 4.4 i nämnda förordning undantas förmåner till offer för krig eller dess följder från förordningens tillämpningsområde.
66. Såsom framgår av besluten om hänskjutande följer det av 247 § punkt 3 första meningen SGB 6 att de avgiftsperioder som fullgjorts av klagandena i målen vid den nationella domstolen på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga under de aktuella perioderna inte erkänns som sådana med anledning av kriget, utan med anledning av att avgifter har betalats in i enlighet med de tyska lagarna om ålderspension. I likhet med pensioner som grundar sig på perioder som fullgjorts på nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium finansieras de förmåner som är aktuella i målen vid den nationella domstolen med avgifter som betalas in av yrkesverksamma försäkringstagare (153 § SGB 6).
67. Utbetalningen av sådana förmåner till förmånstagare som är bosatta utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium är inte heller underkastad någon skönsmässig bedömning, redan av den anledningen att det i 272 § punkterna 1 och 3 SGB 6 anges att pensioner som är hänförliga till avgiftsperioder som fullgjorts på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga som regel skall betalas ut i utlandet när pensionärerna är födda före den 19 maj 1950 och stadigvarande bosatte sig utomlands före den 19 maj 1990.
68. Med beaktande av syftet med och villkoren för beviljandet av de förmåner som är aktuella i målen vid den nationella domstolen kan nämnda förmåner således inte anses vara sådana förmåner till offer för krig eller dess följder som avses i artikel 4.4 i förordning nr 1408/71.
69. Med beaktande av de kännetecken som nämns i punkterna 66 och 67 ovan skall nämnda förmåner följaktligen anses utgöra sådana förmåner vid ålderdom och förmåner till efterlevande som avses i artikel 4.1 c och d i förordning nr 1408/71.
70. I motsats till vad Rentenversicherung och den tyska regeringen har anfört föranleder den omständigheten att RfA upplöstes efter andra världskriget inte domstolen att göra någon annan bedömning. Detta gäller oberoende av vad som har hänt med det kapital som betalats in till RfA och organets tillgångar, då det har fastställts att avgifterna betalades in med tillämpning av tyska lagar om ålderspension i den mening som avses i 247 § punkt 3 moment 1 SGB 6.
71. Till detta kommer att personer som under de aktuella perioderna i likhet med klagandena i målen vid den nationella domstolen var försäkrade hos RfA, men som till skillnad från de sistnämnda hade bosättning på nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium, inte berörs av det ifrågasatta kravet på bosättning, trots att socialförsäkringsavgifterna i båda fallen har betalats in till RfA som därefter har upplösts.
72. Slutsatsen i punkt 69 i förevarande dom bekräftas av Förbundsrepubliken Tysklands förklaring enligt artikel 5 i förordning nr 1408/71 (EUT C 210, 2003, s. 1), i vilken, i punkt I, avseende den lagstiftning och de system som avses i artikel 4.1 och 4.2 i denna förordning, i avsnitt 3 a, om det lagstadgade systemet för pensionsförsäkring, band 6 i sociallagen av 18 december 1989, i vilken 247 § SGB 6 återfinns, nämns.
73. I den mån som de aktuella personernas situation omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71 skall det noteras att bortseendet från kravet på bosättning skall garanteras enligt artikel 10 i nämnda förordning ”[o]m något annat inte föreskrivs i denna förordning”.
74. Såsom domstolen redan har konstaterat föreskrivs det i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 att bestämmelserna i artikel 10 i förordningen inte skall påverka de bestämmelser enligt vilka perioder som fullgjorts utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium inte leder till eller endast under vissa förhållanden leder till utbetalning av förmåner när förmånstagarna är bosatta utanför detta territorium.
75. Domstolen skall således för det andra undersöka huruvida nämnda bestämmelse i bilaga 6, såsom den hänskjutande domstolen har frågat, strider mot artikel 42 EG genom att, under omständigheterna i målen vid den nationella domstolen, i samband med utbetalning av förmåner vid ålderdom, underkasta beaktandet av avgiftsperioder som fullgjorts på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga villkoret att förmånstagaren skall vara bosatt på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
76. Det är klarlagt att de berördas ålderspensioner har sänkts kraftigt till följd av att de har flyttat och bosatt sig i en annan medlemsstat än Förbundsrepubliken Tyskland.
77. Rentenversicherung och den tyska regeringen har gjort gällande att det hinder av den fria rörligheten för personer som är resultatet härav motiveras av strävan att säkerställa integrationen i Förbundsrepubliken Tyskland för personer som flytt från de östra delarna av Tyska Riket samtidigt som nämnda hinder gör att medlemsstaten kan skydda sig mot svårhanterliga ekonomiska följder av RfA:s upplösning till följd av det stora antalet potentiella förmånstagare. Dessa är nästan omöjliga att överblicka på grund av andra världskriget, då stora delar av Östeuropa kontrollerades av Tyskland. Denna personkrets kan inte rimligtvis avgränsas på grundval av något annat objektivt kriterium än bosättningen.
78. Det skall noteras att bestämmelserna i förordning nr 1408/71 om bortseende från kravet på bosättning utgör genomförandeåtgärder för artikel 42 EG som vidtagits för att genomföra den fria rörlighet för arbetstagare vilken garanteras i artikel 39 EG inom den sociala trygghetens område (se bland annat domen i det ovannämnda målet Jauch, punkt 20, och av den 11 september 2007 i mål C‑287/05, Hendrix, REG 2007, s. I‑0000, punkt 52). Domstolen har tillika fastställt att bestämmelserna i förordning nr 1408/71 som syftar till att säkerställa att den ansvariga staten betalar ut sociala trygghetsförmåner även när den försäkrade, som uteslutande har arbetat i sin ursprungsstat, är bosatt eller flyttar till en annan medlemsstat, definitivt bidrar till säkerställandet av den fria rörligheten för arbetstagare enligt artikel 39 EG, men även för unionsmedborgare inom Europeiska gemenskapen enligt artikel 18 EG (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 23 november 2000 i mål C‑135/99, Elsen, REG 2000, s. I‑10409, punkt 35).
79. Såsom Europeiska gemenskapernas kommission med rätta har anfört innebär de tyska myndigheternas beslut, att vid beräkningen av förmåner vid ålderdom inte beakta de avgifter som klagandena i målen vid den nationella domstolen betalade in under de ifrågasatta perioderna, att de berördas möjlighet att utöva sin rätt till fri rörlighet inom unionen uppenbart försvåras eller att de helt fråntas denna möjlighet. Detta utgör således ett hinder för nämnda frihet.
80. Domstolen skall undersöka om det kan finnas sakliga skäl för nämnda beslut.
81. Vad avser de särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som nämns i bilaga IIa till förordning nr 1408/71 har domstolen fastställt att gemenskapslagstiftaren inom ramen för genomförandet av artikel 42 EG får anta bestämmelser som avviker från principen att sociala trygghetsförmåner kan medföras utomlands. Såsom domstolen redan har slagti fast kan medlemsstaten underkasta beviljandet av förmåner som är nära knutna till sociala förhållanden villkoret att förmånstagaren skall vara bosatt i den stat där den behöriga myndigheten finns (se bland annat dom av den 27 september 1988 i mål 313/86, Lenoir, REG 1988, s. 5391, punkt 16, svensk specialutgåva, volym 9, s. 683, av den 4 november 1997 i mål C‑20/96, Snares, REG 1997, s. I‑6057, punkt 42, och av den 6 juli 2006 i mål C‑154/05, Kersbergen-Lap och Dams-Schipper,
REG 2006, s. I‑6249, punkt 33).
82. Så är uppenbarligen inte fallet med sociala trygghetsförmåner vilka, i likhet med de förmåner som är aktuella i målen vid den nationella domstolen, kan hänföras till artikel 4.1 i förordning nr 1408/71. Nämnda förmåner förefaller inte vara knutna till de sociala förhållanden som är utmärkande för den medlemsstat som inrättade förmånerna, och beviljandet av desamma kan således inte underkastas ett krav på bosättning. Om den behöriga medlemsstaten under dessa omständigheter tilläts åberopa integration i staten till stöd för införandet av ett krav på bosättning, så skulle detta direkt strida mot unionens grundläggande mål att främja personers rörlighet inom densamma och deras integration i andra medlemsstater.
83. Domstolen har visserligen redan slagit fast att sådana hinder kan vara motiverade om det finns en risk för att den ekonomiska balansen i det sociala trygghetssystemet allvarligt rubbas (se bland annat dom av den 28 april 1998 i mål C‑158/96, Kohll, REG 1998, s. I‑1931, punkt 41). Den tyska regeringen har emellertid inte visat på vilket sätt den omständigheten att förmånstagare bosätter sig utanför Tysklands gränser, såsom i målen vid den nationella domstolen, kan innebära ökade kostnader för det sociala trygghetssystemet i Tyskland.
84. Det strider således mot artikel 42 EG att med tillämpning av punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 underkasta beviljandet av en sådan förmån vid ålderdom som den som är aktuell i målen vid den nationella domstolen villkoret att förmånstagaren skall vara bosatt i den behöriga staten.
85. Med hänsyn till vad som har anförts ovan skall den ställda frågan besvaras på följande sätt. Bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 är inte förenliga med den fria rörligheten för personer, och i synnerhet inte med artikel 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts mellan åren 1937 och 1945 på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga och som är belägna utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium, enligt nämnda bestämmelser under de omständigheter som är aktuella i målen vid den nationella domstolen, kan underkastas kravet att förmånstagaren skall vara bosatt i denna medlemsstat.
Giltighetsfrågan i mål C‑450/05
86. Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i huruvida bestämmelserna i punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71 är förenliga med artiklarna 39 EG och 42 EG samt huruvida bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till samma förordning är förenliga med den fria rörligheten för personer, och i synnerhet med artikel 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts enligt FRG mellan åren 1953 och 1970 i Rumänien enligt nämnda bestämmelser, under de omständigheter som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, kan underkastas kravet att förmånstagarna skall vara bosatta på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
Giltigheten av bestämmelserna i punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71
87. Enligt artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71 skall bestämmelserna i de konventioner om social trygghet som anges i bilaga 3 till denna förordning fortfarande gälla, utan hinder av artikel 6 i samma förordning, enligt vilken nämnda förordning, både vad gäller de personer och de sakområden som den behandlar, i princip ersätter konventioner om social trygghet mellan två eller flera medlemsstater inbördes.
88. I enlighet med punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71 fortsätter artikel 4.1 i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966 att gälla om förmånen redan är beviljad eller kunde beviljas den 1 januari 1994 eller om personen i fråga stadigvarande har bosatt sig i Österrike före den 1 januari 1994 och utbetalning av pension från en pensions- eller olycksfallsförsäkring började före den 31 december 1994. Tysk lagstiftning påverkas av att nämnda artikel 4.1 kan tillämpas utan hinder av artikel 6 i förordning nr 1408/71. Enligt den hänskjutande domstolen ger försäkringsperioder som fullgjorts utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium enligt tysk lagstiftning inte anledning till betalning av förmåner eller endast anledning till betalning av förmåner på vissa villkor när de förmånsberättigade är bosatta utanför Tysklands territorium.
89. Dessa bestämmelser i nämnda bilaga 3 motsvarar bestämmelserna i artikel 14.2 b i den tysk-österrikiska konventionen från år 1995, som trädde i kraft den 1 oktober 1998, enligt vilka artikel 4.1 i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966 fortfarande gäller i de fall som räknas upp i nämnda bilaga.
90. Såsom den hänskjutande domstolen har påpekat omfattas den situation som Peter Wachter befinner sig i, vilken inte passar in på något av alternativen i de relevanta bestämmelserna i SGB 6 för att ha rätt till utbetalning i utlandet av de förmåner som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, inte heller av något av ovannämnda fall. Peter Wachter har nämligen endast rätt till ålderspension sedan den 1 augusti 1999.
91. Vid den hänskjutande domstolen har Peter Wachter uppgett att han fram till den 1 januari 1994, det datum då förordning nr 1408/71 trädde i kraft för Republiken Österrikes vidkommande (se punkt 94 i förevarande dom), med stöd av artikel 4.1 första meningen i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966 omfattas av bortseendet från kravet på bosättning häri. Tillämpningen av förordning nr 1408/71 innebar emellertid att förordningen, i enlighet med artikel 6 häri, ersatte nämnda konvention.
92. Det stämmer visserligen att det föreskrivs i artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71 att bestämmelserna i de konventioner om social trygghet som anges i bilaga 3 fortfarande skall gälla utan hinder av artikel 6 i nämnda förordning. Såsom angetts ovan uppfyller Peter Wachter emellertid inte alla villkor i punkt 35 e i avsnitten A och B i nämnda bilaga för att omfattas av artikel 4.1 första meningen i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966 och därmed ha rätt till utbetalning av förmåner vid ålderdom enligt FRG när han inte är bosatt på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
93. För att besvara den hänskjutande domstolens fråga skall domstolen undersöka huruvida en sådan situation som den som klaganden i målet vid den nationella domstolen befinner sig i, i motsats till vad som har gjorts gällande av Rentenversicherung och den tyska regeringen, omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71.
94. Det skall inledningsvis noteras att förordning nr 1408/71 för Republiken Österrikes vidkommande blev tillämplig den 1 januari 1994 genom avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet av den 2 maj 1992 (EGT L 1, 1994, s. 3) och att nämnda förordning sedan den 1 januari 1995 är tillämplig på denna medlemsstat i dess egenskap av unionsmedlem.
95. Med stöd av artikel 94.2 i förordning nr 1408/71 kan en person i Peter Wachters situation åberopa att samtliga försäkrings-, anställnings- och bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning före den dag då förordningen började gälla skall beaktas vid fastställande av rätt till förmåner enligt nämnda förordning.
96. Såsom framgår av punkterna 56 och 57 i förevarande dom ingår en person som Peter Wachter, som är pensionerad österrikisk arbetstagare och uppbär förmåner vid ålderdom enligt tysk lagstiftning, i den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71, såsom detta definieras i artikel 2.1. I nämnda artikel anges att förordningen bland annat gäller ”anställda och egenföretagare, som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater och som är medborgare i en medlemsstat”.
97. Den omständigheten att Peter Wachter, efter att ha lämnat Rumänien, bosatte sig i Österrike år 1970 utan att varken ha arbetat eller varit bosatt i någon annan medlemsstat påverkar inte denna slutsats, då han bland annat har åberopat rätt till ålderspension med stöd av lagstiftningen i en annan medlemsstat än den i vilken han är bosatt (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 10 maj 2001 i mål C‑389/99, Rundgren, REG 2001, s. I‑3731, punkt 35).
98. Rentenversicherung och den tyska regeringen har bestritt att de förmåner som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, vilka grundar sig på FRG, omfattas av det materiella tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71 med hänvisning till att de utgör ”förmåner till offer för krig eller dess följder”. Sådana förmåner är enligt artikel 4.4 undantagna från nämnda förordnings tillämpningsområde.
99. Den tyska regeringen har i detta hänseende anfört att avgiftsperioder som fullgjorts vid en utländsk pensionsförsäkringskassa kan betraktas som försäkringsperioder som fullgjorts i Tyskland, om den försäkrade har fördrivits eller repatrierats enligt BVG. Detta gäller bland annat personer som i egenskap av tyska medborgare eller personer med tyskt ursprung var bosatta i de tyska territorierna i öst eller i utlandet och som utvisades eller tvingades fly från sina hem i samband med andra världskriget.
100. Dessa föreskrifter skall enligt den tyska regeringen tillämpas när det är fråga om tyska minoriteter som är bosatta i Östeuropa eller Centralasien vilka drabbades särskilt hårt under och efter andra världskriget. Förbundsrepubliken Tyskland har påtagit sig ett särskilt ansvar för dessa personers öden. Ansvaret yttrar sig dels i att de berörda personerna kan välja att bosätta sig i sina dåvarande hemländer eller att återvända till Tyskland med stöd av lagstadgade integrationsbestämmelser, dels i stöd för hemsända personers integration i samhället.
101. FRG utgör enligt den tyska regeringen en del av nämnda integrationsåtgärder, och de berörda personerna jämställs i princip med personer som förvärvsarbetat i Tyskland. De avgiftsperioder som de berörda fullgjort vid utländska pensionsförsäkringskassor integreras med tyska pensionsrättigheter, och de berörda beviljas pension på samma nivå som tyska pensioner.
102. Denna integration är nödvändig, antingen på grund av att de behöriga utländska försäkringsorganen inte accepterar att pensioner medförs utomlands eller på grund av att de medförda utländska pensionerna inte räcker för att täcka de berörda personernas behov i Tyskland. Förmåner som grundar sig på perioder som fullgjorts enligt FRG skall ge den berörda en extra garanti på ålderdomen, antingen genom att ersätta eller komplettera utländska pensioner, mot de risker som är kopplade till den socioekonomiska situationen i Tyskland.
103. Beviljandet av förmåner som är hänförliga till perioder som fullgjorts enligt FRG i Tyskland är enligt den tyska regeringen inte heller beroende av att de berörda personerna har gjort inbetalningar till den tyska pensionsförsäkringskassan. Förbundsrepubliken ersätter pensionskassorna för de utgifter som de haft med anledning av dessa förmåner. Ersättningen betalas ut med stöd av 291b § SGB 6 och finansieras med offentliga medel. Förmånerna utgör i praktiken ersättning för olägenheter som uppstått till följd av det nationalsocialistiska styret och kriget. Samtidigt utgör de juridiskt sett en slags social trygghetsförmån för att underlätta den berörda gruppens integration, såväl mentalt som ekonomiskt.
104. Dessa lagbestämmelser är historiskt betingade och utgör en del av arbetet med att mildra konsekvenserna av kriget. Nämnda förmåner grundar sig för övrigt på integrationsprincipen och erkännandet av fördrivning, samt på önskan att mildra de negativa följderna härav. Förmånerna svarar emellertid inte mot inbetalningar som gjorts till ett organ som är beläget på nuvarande Förbundsrepubliken Tysklands territorium. Nämnda integrationsidé är fortfarande aktuell, mer än sextio år efter andra världskrigets slut.
105. Den tyska regeringen menar att de kriterier som fastställts i domarna i de ovannämnda målen Fossi och Tinelli följaktligen fortfarande är användbara. De ifrågasatta pensionerna, som är hänförliga till bestämmelserna om fördrivna personer och vars syfte, oaktat den tid som har förflutit, fortfarande är att integrera personer som drabbats av krigets följder i det tyska samhället, skall enligt dessa kriterier betraktas som ”förmåner till offer för krig eller dess följder”.
106. Domstolen godtar inte detta resonemang.
107. Såsom anges i punkt 63 i förevarande dom kan en förmån anses vara en social trygghetsförmån om den beviljas förmånstagaren – utan någon individuell och skönsmässig bedömning av dennes personliga behov – på grundval av en situation som definieras i lag och den hänför sig till någon av de risker som uttryckligen anges i artikel 4.1 i förordning nr 1408/71.
108. Av domstolens rättspraxis, vilken det erinrats om i punkt 65 i förevarande dom, framgår dessutom att sådana bestämmelser som de som avses i artikel 4.4 i förordning nr 1408/71 skall tolkas strikt.
109. När det rör sig om förmåner som grundar sig på avgiftsperioder vilka fullgjorts enligt FRG har avgifter visserligen, till skillnad från vad som är fallet med de förmåner som är aktuella i de ovan behandlade målen C‑396/05 och C-419/05, inte betalats in med stöd av tysk lag om ålderspension. Detta innebär emellertid inte att förmåner som grundar sig på perioder som fullgjorts enligt FRG inte kan utgöra sådana förmåner som avses i artikel 4.1 i förordning nr 1408/71.
110. Det är klarlagt att syftet med FRG är att integrera försäkringstagare som har fullgjort avgiftsperioder i den mening som avses i denna lag i det tyska lagstadgade pensionssystemet. Sådana försäkringstagare behandlas nämligen som om de fullgjort dessa försäkringsperioder i Tyskland.
111. Även om det förekommer situationer i vilka förmåner som betalas ut med stöd av FRG kan anses vara ägnade att mildra svåra situationer som uppkommit till följd av det nationalsocialistiska styret och andra världskriget, så är detta inte fallet i en sådan situation som Peter Wachters situation.
112. Till detta kommer att bedömningen av om de ifrågasatta förmånerna skall betalas ut till förmånstagare som inte är bosatta på Förbundsrepubliken Tysklands territorium inte är skönsmässig, redan av den anledningen att det i 272 § punkterna 1 och 2 SGB 6 föreskrivs att pensioner som grundar sig på avgiftsperioder som fullgjorts enligt FRG som regel skall betalas ut i utlandet när pensionären är född före den 19 maj 1950 och stadigvarande bosatte sig utomlands före den 19 maj 1990.
113. Bortsett från att avgifter har betalats in till försäkringsorgan i tredjeland, kan de ifrågasatta förmånerna inte anses utgöra sådana förmåner till offer för krig eller dess följder som avses i artikel 4.4 i förordning nr 1408/71.
114. De aktuella förmånerna skall följaktligen, med beaktande av de kännetecken som domstolen redogjort för i punkterna 110–112 i förevarande dom, i likhet med de aktuella förmånerna i de ovan behandlade målen C‑396/05 och C‑419/05, anses utgöra förmåner vid ålderdom och till efterlevande i den mening som avses i artikel 4.1 c och d i förordning nr 1408/71. Detta betyder att förordning nr 1408/71 i princip är tillämplig och i synnerhet artikel 10 i nämnda förordning, enligt vilken bortseende från krav på bosättning skall garanteras ”[o]m något annat inte föreskrivs i denna förordning”.
115. Såsom redan har konstaterats föreskrivs det i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 att bestämmelserna i artikel 10 i förordningen inte skall påverka de bestämmelser enligt vilka perioder som fullgjorts utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium inte leder till eller endast under vissa förhållanden leder till utbetalning av förmåner när förmånstagarna är bosatta utanför detta territorium.
116. En person som befinner sig i Peter Wachters situation har således inte rätt till utbetalning av de ifrågasatta förmånerna när han eller hon är bosatt utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium. För det första kan en medlemsstat enligt punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 kräva att förmånstagaren är bosatt på medlemsstatens territorium för att perioder som fullgjorts utanför medlemsstatens territorium skall beaktas. För det andra kan den berörda inte kräva bortseende från kravet på bosättning med tillämpning av artikel 4.1 i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966. En sådan situation som Peter Wachters situation täcks nämligen inte av punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71. För det tredje återger artikel 14 i den tysk-österrikiska konventionen från 1995 endast de ovannämnda bestämmelserna i bilaga 3.
117. Den hänskjutande domstolen frågar sig om en sådan situation inte innebär att bestämmelserna i nämnda bilaga 3 är oförenliga med artiklarna 39 EG och 42 EG, då den förlust av förmåner vid ålderdom enligt FRG som drabbar en förmånstagare i Peter Wachters situation är resultatet av att artikel 4.1 första meningen i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966 inte är tillämplig på grund av att den tysk-österrikiska konventionen från år 1995, vilken är tillämplig sedan den 1 oktober 1998, och förordning nr 1408/71 trätt i kraft i Österrike.
118. I punkterna 22, 23 och 29 i dom av den 7 februari 1991 i mål C‑227/89, Rönfeldt (REG 1991, s. I‑323; svensk specialutgåva, volym 11, s. 9), har domstolen fastställt att det visserligen klart framgår av artiklarna 6 och 7 i förordning nr 1408/71 att kravet på att bestämmelser i konventioner om social trygghet som ingåtts mellan medlemsstater skall ersättas av förordning nr 1408/71 är av tvingande natur och att några andra undantag än dem som uttryckligen föreskrivs i den förordningen inte tillåts. Icke desto mindre skall det prövas om det är förenligt med principen om fri rörlighet för arbetstagare som fastställs i artiklarna 39 EG och 42 EG, att på detta sätt ersätta sådana bestämmelser när följden av detta blir att arbetstagarna, när det gäller vissa av deras rättigheter, försätts i en mindre förmånlig situation än enligt det tidigare systemet. Nämnda artiklar skall nämligen tolkas så att de utgör hinder för att berörda arbetstagare förlorar sociala trygghetsförmåner till följd av att konventioner som gäller mellan två eller flera medlemsstater och som har inkorporerats i deras nationella rätt inte är tillämpliga efter ikraftträdandet av förordning nr 1408/71.
119. Domstolen har vid ett senare tillfälle preciserat att denna princip likväl inte kan tillämpas på arbetstagare som utövat rätten att röra sig fritt först efter det att nämnda förordning trädde i kraft (se bland annat dom av den 9 november 1995 i mål C‑475/93, Thévenon, REG 1995, s. I‑3813, punkt 28).
120. Det är klarlagt i målet vid den nationella domstolen att Peter Wachter flyttade till Österrike i avsikt att bosätta sig och arbeta där innan förordning nr 1408/71 hade trätt i kraft i denna medlemsstat. Bestämmelserna i nämnda förordning har, med vissa undantag, ersatt bestämmelserna i den tysk-österrikiska konventionen från år 1966. Det är inte godtagbart att denna omständighet, i förekommande fall, berövar en person som befinner sig i Peter Wachters situation de rättigheter och förmåner som han eller hon hade enligt nämnda konvention.
121. Det faktum att en sådan person inte har flyttat mellan två medlemsstater, utan arbetade och bodde i Rumänien innan han bosatte sig och började arbeta i Österrike utan att någonsin ha bott eller arbetat i en annan medlemsstat, utgör inte hinder för att tillämpa artiklarna 39 EG och 42 EG.
122. Såsom domstolen har slagit fast i punkt 15 i dom av den 30 april 1996 i mål C‑214/94, Boukhalfa (REG 1996, s. I‑2253), kan gemenskapsrättsliga bestämmelser tillämpas på yrkesverksamhet utanför gemenskapens territorium under förutsättning att arbetsförhållandet har ett tillräckligt nära samband med detta territorium (se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 12 juli 1984 i mål 237/83, Prodest, REG 1984, s. 3153, punkt 6, av den 27 september 1989 i mål 9/88, Lopes da Veiga, REG 1989, s. 2989, punkt 15, och av den 29 juni 1994 i mål C‑60/93, Aldewereld, REG 1994, s. I‑2991, punkt 14). Denna princip skall tolkas så, att den även omfattar de fall i vilka arbetsförhållandet har ett tillräckligt samband med en medlemsstats lagstiftning och följaktligen med de relevanta gemenskapsrättsliga reglerna.
123. Så är fallet med en situation som den som är aktuell i målet vid den nationella domstolen. För det första jämställs de avgiftsperioder som den berörda fullgjorde i Rumänien till och med år 1970 med avgiftsperioder i den mening som avses i tysk lagstiftning. Skälet härför är den berördas ställning som fördriven i den mening som avses i BVG. För det andra är bestämmelserna om fri rörlighet för personer tillämpliga på en sådan situation som den Peter Wachter befinner sig i: Peter Wachter flyttade till Österrike år 1970 för att bosätta sig och arbeta där. Samtidigt hade han enligt den tysk-österrikiska konventionen från år 1966, vid uppnådd pensionsålder år 1999, rätt till tyska förmåner vid ålderdom på grundval av perioder som fullgjorts enligt FRG.
124. Under dessa omständigheter finner domstolen att förlusten av rätten till förmåner vid ålderdom enligt den tysk-österrikiska konventionen från år 1966, med tillämpning av punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71 och den tysk-österrikiska konventionen från år 1995, trots att den berörda flyttade till Österrike innan förordning nr 1408/71 trädde i kraft i denna medlemsstat, strider mot artiklarna 39 EG och 42 EG.
125. Den första delen av frågan skall därmed besvaras på följande sätt. Bestämmelserna i punkt 35 e i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71 är inte förenliga med artiklarna 39 EG och 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts enligt FRG mellan åren 1953 och 1970 i Rumänien, enligt nämnda bestämmelser under de omständigheter som är aktuella i målet vid den nationella domstolen där förmånstagaren bor i Österrike, kan underkastas kravet att förmånstagaren skall vara bosatt på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
Giltigheten av punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71
126. Det är klarlagt att den omständigheten att Peter Wachter valt att bosätta sig och arbeta i en annan medlemsstat än Förbundsrepubliken Tyskland föranledde myndigheternas beslut att, vid beräkningen av den berördas ålderspension, inte beakta avgiftsperioder som denne fullgjort mellan september år 1953 och oktober 1970 i Rumänien. Detta beslut, vilket är förenligt med bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71, försvårar eller till och med omöjliggör den berördas utövande av rätten till fri rörlighet inom unionen och utgör därmed ett hinder för nämnda frihet.
127. Rentenversicherung och den tyska regeringen har till stöd för detta beslut i princip åberopat samma skäl som åberopats i de ovan behandlade målen C‑396/05 och C‑419/05, vilka gäller avgiftsperioder som fullgjorts på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga (se punkt 77 i förevarande dom).
128. Av de skäl som anges i punkterna 81 och 82 i förevarande dom, och eftersom den tyska regeringen inte har visat att beaktandet av de ifrågasatta avgifterna vid beräkningen av de förmåner vid ålderdom som är aktuella i målet vid den nationella domstolen har en betydande inverkan på finansieringen av systemet för social trygghet i Tyskland, skall nämnda resonemang underkännas.
129. Den andra delen av frågan skall därmed besvaras på följande sätt. Bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C i bilaga 6 till förordning nr 1408/71 är inte förenliga med den fria rörligheten för personer, och i synnerhet inte med artikel 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts enligt FRG mellan åren 1953 och 1970 i Rumänien, enligt nämnda bestämmelser under de omständigheter som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, kan underkastas kravet att förmånstagaren skall vara bosatt på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
Rättegångskostnader
130. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målen vid de nationella domstolarna utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på de nationella domstolarna att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (stora avdelningen) följande:
1) Bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C ”Tyskland” i bilaga 6 till rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, är inte förenliga med den fria rörligheten för personer, och i synnerhet inte med artikel 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts mellan åren 1937 och 1945 på delar av det territorium där Tyska Rikets lagar om social trygghet var tillämpliga och som är belägna utanför Förbundsrepubliken Tysklands territorium, enligt nämnda bestämmelser under de omständigheter som är aktuella i målen vid den nationella domstolen, kan underkastas kravet att förmånstagaren skall vara bosatt i denna medlemsstat.
2) Bestämmelserna i punkt 35 ”Tyskland-Österrike” e, i avsnitten A och B i bilaga 3 till förordning nr 1408/71, i dess ändrade lydelse, är inte förenliga med artiklarna 39 EG och 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts enligt lagen om pensionsrättigheter som grundar sig på avgifter som har betalats in i utlandet (Fremdrentengesetz) mellan åren 1953 och 1970 i Rumänien, enligt nämnda bestämmelser under de omständigheter som är aktuella i målet vid den nationella domstolen där förmånstagaren bor i Österrike, kan underkastas kravet att förmånstagaren skall vara bosatt på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.
3) Bestämmelserna i punkt 1 i avsnitt C ”Tyskland” i bilaga 6 till förordning nr 1408/71, i dess ändrade lydelse, är inte förenliga med den fria rörligheten för personer, och i synnerhet inte med artikel 42 EG, i den mån som beaktandet, vid utbetalningen av förmåner vid ålderdom, av avgiftsperioder som fullgjorts enligt lagen om pensionsrättigheter som grundar sig på avgifter som har betalats in i utlandet mellan åren 1953 och 1970 i Rumänien, enligt nämnda bestämmelser under de omständigheter som är aktuella i målet vid den nationella domstolen, kan underkastas kravet att förmånstagaren skall vara bosatt på Förbundsrepubliken Tysklands territorium.