62001CC0208_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I - Inledning
1. I förevarande mål skall domstolen i huvudsak klargöra om en verkställande direktör i ett jordbruksföretags dödsfall faller under begreppet force majeure i den mening som avses i artikel 12 i förordning (EG) nr 1294/96, vilket skulle innebära att åsidosättandet av en deklarationsskyldighet inte medför de rättsföljder som föreskrivs i förordningen.
II - Tillämpliga bestämmelser
A - Rådets förordning (EEG) nr 822/87 av den 16 mars 1987 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin
2. I artikel 3 i förordning nr 822/87 föreskrivs bland annat att producenter av druvmust och vin varje år skall deklarera de mängder som producerats från den senaste skörden. Vidare skall producenter av druvmust och vin och andra handelsidkare än detaljister deklarera sina lager.
B - Kommissionens förordning (EG) nr 1294/96 av den 4 juli 1996 med tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EEG) nr 822/87 såvitt gäller skörde-, produktions- och lagerdeklarationer avseende produkter inom vinsektorn
3. I artikel 6.1 i denna tillämpningsförordning föreskrivs att den berörda näringsidkaren i enlighet med bestämmelserna i grundförordningen skall "deklarera de lager av koncentrerad druvmust, renad koncentrerad druvmust och vin som de innehar per den 31 augusti". I artikel 11.2 föreskrivs att dessa deklarationer "skall lämnas senast den 7 september för de kvantiteter som innehas per den 31 augusti".
4. I artikel 12 fastställs de straffsanktioner som skall påföras i de fall när den föreskrivna fristen för deklarationen inte iakttas på följande sätt:
"Personer som skall lämna in skörde-, produktions-, saluförings-, behandlings- eller lagerdeklarationer och som inte har lämnat in dessa deklarationer vid de tidpunkter som anges i artikel 11 skall, utom i fall av force majeure, inte omfattas av de åtgärder som föreskrivs i artiklarna 32, 38, 41, 45 och 46 i förordning (EEG) nr 822/87 för innevarande och närmast därpå följande regleringsår.
Om de frister som avses i första stycket överskrids med högst fem arbetsdagar skall de belopp som skall utbetalas för innevarande regleringsår minskas med 15 %. Om fristerna överskrids med högst tio arbetsdagar skall beloppen minskas med 30 %."
III - Faktiska omständigheter och frågorna
5. Av beslutet om hänskjutande kan utläsas att den hänskjutande domstolen, när den ställt sina frågor för förhandsavgörande, har utgått från att "de faktiska omständigheter som klagandena har angett är riktiga". Mot denna bakgrund kan de faktiska omständigheterna beskrivas på följande sätt.
6. Bolaget Herederos Damian Parras C.B. är ett familjeföretag som drivs med samäganderätt och vars enda verkställande direktör tidigare var Adelina Parras Medinas make Antonio Moreno López.
7. Denne avled den 28 juli 1997 oväntat under sin semester.
8. Den lagerdeklaration som enligt artikel 11.2 i förordning nr 1294/96 skulle ha lämnats in den 7 september 1997 lämnades in först den 17 september samma år.
9. Förvaltningsmyndigheterna, närmare bestämt Delegación Provincial de Cuidad Real, beslutade den 27 oktober 1997 med stöd av artikel 12 i förordning nr 1294/97 att de belopp som skulle utbetalas under innevarande verksamhetsår skulle minskas med 30 procent, såsom en åtgärd enligt förordning nr 822/87.
10. Consejería de Agricultura y Medio Ambiente de la Junta de Comunidades de Castilla-Lancha avslog genom beslut av den 23 mars 1998 systrarna Isabel och Adelina Parras Medinas (nedan kallade klagandena), vilka numera driver företaget med samäganderätt, överklagande av beslutet.
11. Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha, vid vilken detta mål är anhängigt, är tveksam till hur de tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelserna skall tolkas och har därför genom beslut av den 3 april 2001 ställt följande frågor till domstolen för förhandsavgörande:
1. Skall begreppet force majeure i artikel 12 i förordning (EG) nr 1294/96 tolkas så, att även sådana oförutsebara och betydande händelser som, på sätt som beskrivs i detta beslut, gör att det kan uteslutas att vårdslöshet förelegat vad gäller iakttagandet av nämnda frist faller under begreppet?
2. För det fall det är nödvändigt för att besvara frågan ovan, har de följder som föreskrivs i ovannämnda artikel 12 sanktions- eller straffkaraktär och medför det i så fall att begreppet force majeure måste tolkas extensivt?
IV - Rättslig bedömning
12. Den sedan år 1962 gradvis införda gemensamma ordningen för vinmarknaden har i första hand till syfte att uppnå och säkerställa en balans mellan efterfrågan och produktion. I detta syfte använder man sig av olika interventioner på marknaden och av förvaltning av vinodlingspotentialen.
13. Till åtgärderna för intervention på marknaden hör stöd till privat lagring, stöd till destillering samt stöd till användning av druvsaft för andra syften än vinproduktion.
14. Genomförandet av de föreskrivna interventionsåtgärderna förutsätter särskilt att skörde-, produktions- och lagerdeklarationer lämnas. Enligt fjärde skälet i förordning nr 1294/96 bör en tidsfrist inom vilken deklarationer skall lämnas fastställas för att underlätta förvaltningen av marknaden. Fristen för lämnande av lagerdeklarationer framgår av artikel 11.2 i förordning nr 1294/96.
15. Om sådana deklarationer lämnas efter utgången av fristen medför det, förutom vid sådana fall av force majeure som avses i artikel 12 i förordning nr 1294/96, olika rättsföljder beroende på hur allvarligt åsidosättandet av deklarationsskyldigheten är. Med de förevarande frågorna vill hänskjutande domstol i huvudsak få klarhet i hur begreppet force majeure skall tolkas i detta sammanhang.
16. Det är därför lämpligt att först behandla domstolens rättspraxis avseende begreppet force majeure.
A - Domstolens rättspraxis avseende begreppet force majeure
17. Det skall inledningsvis anges att ett fall av force majeure innebär att den rättsföljd som föreskrivs för fall av åsidosättande av en skyldighet eller för fall när ett villkor inte uppfylls uteblir. Detta bortfall av vissa rättsföljder motiveras av att de omständigheter som medför att ett fall av force majeure föreligger är ovanliga. Mot bakgrund av detta blir det tydligt att force majeure-regeln har nära samband med proportionalitetsprincipen, eftersom den innebär att en viss bestämd regel inte måste tillämpas i de fall där tillämpningen kan anses vara oproportionerlig.
18. Kommissionen anser att en restriktiv tolkning skall ske på grund av att force majeure-regeln är av undantagskaraktär. Den hänskjutande domstolen anser däremot att någon sådan regel inte finns i domstolens rättspraxis.
19. Enligt fast rättspraxis har "begreppet force majeure inte ... samma innebörd inom gemenskapsrättens olika tillämpningsområden och ... begreppets betydelse [skall] därför bestämmas mot bakgrund av det rättsliga sammanhang i vilket det är meningen att det skall få verkningar". På grund av denna relativa betydelse av begreppet force majeure fann domstolen att begreppet inte kunde begränsas till fall av absolut omöjlighet: "... begreppet force majeure ... begränsas [inte] till en absolut omöjlighet utan ... omfattar [också] onormala omständigheter som är utanför importörens eller exportörens kontroll, vars följder trots iakttagandet av all nödvändig omsorg bara skulle ha kunnat undvikas till priset av mycket stora uppoffringar. Detta begrepp är tillräckligt flexibelt, inte bara med avseende på den händelse som exportören åberopar utan även med avseende på de försiktighetsåtgärder som denne skulle ha behövt vidta för att bemästra situationen och omfattningen av de uppoffringar som han därför skulle ha varit tvungen att acceptera."
20. Av denna allmänna redogörelse för begreppet force majeure kan samtidigt utläsas att begreppet i fast rättspraxis tolkats på så sätt, att det omfattar såväl ett objektivt som ett subjektivt kriterium. Det objektiva kriteriet avser onormala och oförutsebara händelser "som stödmottagaren inte kan påverka". Av en jämförelse mellan olika språkversioner blir det tydligt att den sista meningen avser just händelsens främmande karaktär. Det subjektiva kriteriet avser en bedömning av hur den person som åberopar force majeure har handlat: "Det subjektiva kriteriet innefattar skyldigheten att begränsa följderna av ovanliga händelser med användning av alla lämpliga medel (med undantag för oproportionerligt stora uppoffringar)."
21. Denna definition av begreppet force majeure såsom en sammansättning av ett objektivt och ett subjektivt kriterium kvarstår i huvudsak oförändrad sedan domarna av den 17 december 1970.
B - Tillämpning i målet vid den nationella domstolen
22. Begreppet force majeure i den mening som avses i artikel 12 i förordning nr 1294/96 skall i målet vid den nationella domstolen således tolkas mot bakgrund av den ovan beskrivna rättsliga ramen. Jag har i detta hänseende redan pekat på betydelsen av att de föreskrivna deklarationerna lämnas inom föreskriven frist. Jag anser därför i princip att stränga krav bör ställas för att det skall kunna anses vara fråga om ett fall av force majeure i den mening som avses i artikel 12 i förordning nr 1294/96.
23. Med utgångspunkt i det faktiska förhållande som den hänskjutande domstolen lagt till grund för sin prövning, nämligen att den avlidne ensam var verkställande direktör i jordbruksföretaget, kan det avseende det objektiva kriteriet i begreppet force majeure konstateras att en sådan verkställande direktörs oväntade dödsfall skall anses utgöra en onormal och i princip oförutsebar händelse som den deklarationsskyldige av naturliga skäl inte har kunnat påverka. Visserligen utgör ett dödsfall per definition en i högsta grad personlig händelse och innefattar således inte något främmande element i mer begränsad innebörd. Det kan icke desto mindre i allmänhet anses att ett dödsfall är något som sker oberoende av de berörda parternas vilja och ett dödsfall kan i normalfallet, på grund av att det inträffar plötsligt, anses vara oförutsebart.
24. Frågan huruvida det i målet vid den nationella domstolen är fråga om ett fall av force majeure skall i enlighet därmed avgöras med hänsyn till det subjektiva kriteriet och således genom en bedömning av den deklarationsskyldiges handlande och hans möjligheter att på ett lämpligt sätt bemästra situationen.
25. Kommissionen har med rätta påpekat att det ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva om omständigheterna i det enskilda fallet innebär att detta faller under begreppet force majeure. Förutsatt att den avlidne faktiskt var den enda verkställande direktören i jordbruksföretaget (vilket den förvaltningsmyndighet som är motpart i målet vid den nationella domstolen uppenbarligen bestrider), måste den nationella domstolen pröva om dennes död kan anses ha varit oväntad under de då rådande förhållandena och om den därmed var oförutsebar för arvtagarna. Om dödsfallet inte var möjligt att förutse, blir nämligen följden att det var omöjligt för arvtagarna att på ett lämpligt sätt förbereda övertagandet av rörelsen.
26. Vad gäller frågan om oförutsebarhet måste den nationella domstolen också pröva om arvtagarna har iakttagit tillräcklig omsorg under tiden mellan dödsfallet och den tidpunkt då deklarationsfristen löpte ut. I detta avseende bör hänsyn tas till tidsperioden mellan dödsfallet, den dag då deklarationen skulle ha lämnats och den faktiska deklarationstidpunkten. Det torde kunna uteslutas att ett fall av force majeure föreligger om den nationella domstolen exempelvis kommer fram till att det sinnestillstånd som rått till följd av de familjära banden till den avlidne och mot bakgrund av att åtgärder i samband med dödsboförvaltningen vidtagits inte är tillräckliga för att förklara den tio dagar långa förseningen med att lämna deklarationen mot bakgrund av att dödsfallet skett mindre än två månader dessförinnan.
C - Den andra frågan
27. Den andra frågan har endast ställts för det fall den är nödvändig för att besvara den första frågan. Av övervägandena ovan framgår emellertid att den rättsliga kvalificeringen av bestämmelsen i artikel 12 i förordning nr 1294/96 inte påverkar tolkningen av den, vilket innebär att den andra frågan inte tycks vara nödvändig för att besvara den första frågan.
28. Som komplettering kan anges att det i princip inte tycks finnas några betänkligheter mot att låta de rättsföljder som föreskrivs i de fall där deklarationsskyldigheten inte alls eller otillräckligt har uppfyllts vara oberoende av frågan om skuld. I detta sammanhang skall också påpekas att bestämmelserna i artikel 12 i förordning nr 1294/96 inte avser jordbrukaren i denna egenskap, utan i stället i hans egenskap av stödmottagare. Den behöriga myndighet som beviljar stöd bör därför i princip ha möjlighet att villkora ett beviljande av fördelar med att vissa bestämda villkor skall uppfyllas.
V - Förslag till avgörande
29. Mot bakgrund av det ovanstående föreslår jag därför att domstolen skall besvara Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Manchas fråga på följande sätt:
Begreppet force majeure i artikel 12 i förordning (EG) nr 1294/96 skall tolkas så, att det omfattar oförutsebara och onormala omständigheter som är oberoende av berörda parters vilja, vars följder trots iakttagandet av all nödvändig omsorg bara skulle ha kunnat undvikas till priset av oproportionerligt stora uppoffringar. Ett dödsfall utgör i princip en onormal omständighet som är oberoende av berörda parters vilja. Det ankommer på den nationella domstolen att pröva om övriga förutsättningar är uppfyllda i det enskilda fallet. Om en avliden person var den enda verkställande direktören i jordbruksföretaget ankommer det därför på den nationella domstolen att i ett mål sådant som det vid den nationella domstolen pröva om dödsfallet kan anses ha varit oväntat för arvtagarna och om de arvtagare som leder företaget har iakttagit tillräcklig omsorg mot bakgrund av de konkreta omständigheterna i fallet, särskilt med hänsyn till deras ställning i familjen och företaget samt till den tid som förflöt mellan dödsfallet, den dag då deklarationen skulle ha lämnats och den faktiska deklarationstidpunkten.