Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
MACIEJ SZPUNAR
föredraget den 26 februari 2026(1)
Mål C‑234/25
Sky Österreich Fernsehen GmbH
mot
Verein für Konsumenteninformation
(begäran om förhandsavgörande från Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike))
” Begäran om förhandsavgörande – Konsumentskydd – Konsumenträttigheter – Undantag från ångerrätten – Förlust av ångerrätten – Digital tjänst – Digitalt innehåll – Abonnemang på en strömningstjänst – Klassificering av en sådan tjänst ”
I.      Inledning
1.        På senare år har bredare kretsar börjat använda plattformar för direktuppspelning (nedan kallat strömning), samtidigt som utbudet av sådana plattformar har vuxit avsevärt. I dag är ett stort antal plattformar tillgängliga för konsumenterna, och det innehåll som erbjuds har blivit mer omfattande. Även om de enskilda plattformarna tvivelsutan skiljer sig åt i viss mån, är en del väsentliga kännetecken gemensamma för dem alla.
2.        Tillhandahållandet av en strömningstjänst resulterar exempelvis alltid i att konsumenten får tillgång till innehåll såsom videor eller musikaliska verk för att kunna titta eller lyssna på dessa. Innehållet lagras på en server som konsumenterna kan få åtkomst till från sin slutanvändarenhet via en hyperlänk eller en applikation. Då kan de titta eller lyssna, i realtid eller på begäran, på ett verk som de har valt ut bland det innehåll som ställs till förfogande via internet, i enlighet med de villkor som gäller för deras abonnemang och beroende på vilket utbud som finns.
3.        Oftast innebär tillhandahållandet av en strömningstjänst också att konsumenten kan ladda ned det utvalda innehållet och därmed titta eller lyssna på detta även utan internetuppkoppling. Då sparas det utvalda verket på ett lagringsmedium som tillhör konsumenten, och denne kan sedan titta eller lyssna på verket även när han eller hon saknar internetuppkoppling, i allmänhet under en begränsad tid efter vilken det inte längre är möjligt att få åtkomst till det ifrågavarande innehållet i form av nedladdat material, även om innehållet fortfarande är tillgängligt online.
4.        Utbudet av innehåll som kan tittas eller lyssnas på visas dessutom vanligtvis på plattformen på ett sätt som är anpassat till varje enskild konsument, exempelvis genom att det finns listor över material som konsumenten håller på att titta eller lyssna på eller skräddarsydda rekommendationer som grundar sig på tidigare konsumerat innehåll.
5.        Sådana plattformar står i centrum för förevarande mål, som ger EU-domstolen anledning att avgöra huruvida en strömningstjänst är att betrakta som ”digitalt innehåll” eller som en ”digital tjänst” i den mening som avses i direktiv 2011/83/EU.(2)
6.        Detta är inte enbart en terminologisk fråga. I det direktivet föreskrivs nämligen en ångerrätt som i princip gäller i 14 dagar, och den ångerrätten kan enligt direktivet upphöra före utgången av den fristen vid tillhandahållande av en ”digital tjänst” men inte vid tillhandahållande av ”digitalt innehåll”.
II.    Tillämpliga bestämmelser
A.      Unionsrätt
1.      Direktiv 2019/770
7.        Skälen 19 och 57 i direktiv (EU) 2019/770(3) har följande lydelse:
”(19)      Direktivet bör ta upp problem rörande olika kategorier av digitalt innehåll och digitala tjänster och tillhandahållande av dessa. För att sörja för en snabb teknisk utveckling och bibehålla den framtidssäkrade karaktären hos begreppet digitalt innehåll eller digital tjänst bör detta direktiv omfatta bland annat datorprogram, applikationer, videofiler, ljudfiler, musikfiler, digitala spel, e‑böcker eller andra e‑publikationer och även digitala tjänster som möjliggör skapande, behandling eller lagring av samt tillgång till data i digital form, inbegripet hyrprogram såsom video- och ljuddelning och annan fillagring, ordbehandling eller spel som erbjuds i molnbaserad datortjänstmiljö och sociala medier. Eftersom det finns många olika sätt att tillhandahålla digitalt innehåll och digitala tjänster, exempelvis överföring via ett fysiskt medium, nedladdning via egen utrustning, strömmande via nätet, tillgång till lagringskapacitet för digitalt innehåll eller möjlighet att använda sociala medier, bör detta direktiv vara tillämpligt oavsett vilket medium som används för överföringen av, eller för att ge tillgång till, det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Detta direktiv bör dock inte vara tillämpligt på internetanslutningstjänster.
…
(57)      Digitalt innehåll eller digitala tjänster kan också tillhandahållas konsumenter kontinuerligt under en tidsperiod. Kontinuerligt tillhandahållande kan omfatta fall där näringsidkaren gör en digital tjänst tillgänglig för konsumenter under en viss eller en obestämd tidsperiod, till exempel ett tvåårigt avtal om molnlagring eller ett tillsvidaremedlemskap i en plattform för sociala medier. Särskiljande för denna kategori är att det digitala innehållet eller den digitala tjänsten är tillgänglig eller åtkomlig för konsumenter endast under avtalets fastställda löptid eller så länge som tillsvidareavtalet är i kraft. Det är därför motiverat att näringsidkaren i sådana fall bör vara ansvarig endast för bristande avtalsenlighet som uppstår under den tidsperioden. Det bör inte nödvändigtvis krävas långvarigt tillhandahållande för att det ska vara fråga om kontinuerligt tillhandahållande. När det rör sig om fall som strömmande via nätet av ett videoklipp bör detta betraktas som kontinuerligt tillhandahållande under en tidsperiod, oavsett den audiovisuella filens faktiska längd. Fall där specifika delar av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten görs tillgängliga periodiskt eller vid flera tillfällen under avtalets fastställda löptid eller så länge som tillsvidareavtalet är i kraft bör också anses utgöra kontinuerligt tillhandahållande under en tidsperiod, till exempel när det i avtalet föreskrivs att en kopia av ett antivirusprogram kan användas i ett år och kommer att uppdateras automatiskt första dagen i varje månad under denna period, eller att näringsidkaren kommer att tillhandahålla uppdateringar varje gång nya inslag i ett digitalt spel blir tillgängliga, och att konsumenterna har tillgång eller åtkomst till det digitala innehållet eller den digitala tjänsten endast under avtalets fastställda löptid eller så länge som tillsvidareavtalet är i kraft.”
8.        I leden 1 och 2 i artikel 2 (”Definitioner”) i det direktivet stadgas följande:
”I detta direktiv avses med
1)      digitalt innehåll: data som framställs och tillhandahålls i digital form,
2)      digital tjänst:
a)      en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller
b)      en tjänst som gör det möjligt att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller andra användare av den tjänsten,”
9.        I punkt 5 g i artikel 3 (”Tillämpningsområde”) i nämnda direktiv föreskrivs följande:
”5.      Detta direktiv ska inte tillämpas på avtal om
…
g)      tillhandahållande av digitalt innehåll om innehållet görs tillgängligt för allmänheten på annat sätt än genom signalöverföring som en del av ett framförande eller evenemang, såsom digitala filmvisningar”.
10.      I artikel 5 (”Tillhandahållande av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten”) i samma direktiv stadgas följande:
”1.      Näringsidkaren ska tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten till konsumenten. Såvida inte parterna har kommit överens om något annat ska näringsidkaren tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten utan onödigt dröjsmål efter avtalets ingående.
2.      Näringsidkaren ska anses ha fullgjort sin tillhandahållandeskyldighet när
a)      konsumenten, eller den fysiska eller virtuella funktion som konsumenten valt för ändamålet, ges tillgång eller åtkomst till det digitala innehållet eller ett medel som är lämpligt för att få tillgång till eller ladda ned det digitala innehållet,
b)      den digitala tjänsten görs tillgänglig för konsumenten eller för den fysiska eller virtuella funktion som konsumenten har valt för ändamålet.”
2.      Direktiv (EU) 2019/2161
11.      Skälen 30 och 38 i direktiv (EU) 2019/2161(4) har följande lydelse:
”(30)      Definitionerna av digitalt innehåll och digitala tjänster i [direktiv 2011/83] bör anpassas till definitionerna i [direktiv 2019/770]. Digitalt innehåll som omfattas av [direktiv 2019/770] täcker ett enda tillhandahållande, en rad enskilda tillhandahållanden eller kontinuerligt tillhandahållande över en tidsperiod. Det bör inte nödvändigtvis krävas långvarigt tillhandahållande för att det ska vara fråga om kontinuerligt tillhandahållande. När det rör sig om fall såsom strömmande via nätet av ett videoklipp bör detta betraktas som kontinuerligt tillhandahållande under en tidsperiod, oavsett den audiovisuella filens faktiska längd. Det kan därför vara svårt att göra åtskillnad mellan vissa typer av digitalt innehåll och digitala tjänster, eftersom båda kan omfatta kontinuerligt tillhandahållande från näringsidkaren under avtalets löptid. Exempel på digitala tjänster är video- och ljuddelningstjänster och annan fillagring, ordbehandling eller spel som erbjuds i molntjänster, molnlagring, webbaserad e‑post, sociala medier och molnapplikationer. Tjänsteleverantörens kontinuerliga engagemang berättigar tillämpningen av bestämmelserna om ångerrätt i [direktiv 2011/83] som gör det möjligt för konsumenter att prova tjänsten och, under en 14-dagarsperiod från det att avtalet ingåtts, besluta om de vill behålla den eller inte. Många avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium kännetecknas av att näringsidkaren genom ett enda tillhandahållande tillhandahåller konsumenten digitalt innehåll bestående av en eller flera specifika delar, t.ex. specifika musik- eller videofiler. Avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium fortsätter att omfattas av undantaget från ångerrätten som anges i artikel 16 första stycket m i [direktiv 2011/83], enligt vilket konsumenten förlorar sin ångerrätt när avtalets utförande inleds, såsom nedladdning eller strömning av innehållet, på villkor att konsumenten har gett sitt uttryckliga förhandssamtycke till att utförandet ska påbörjas innan ångerfristen löper ut och medgett att konsumentens ångerrätt därigenom går förlorad. I fall där det är tveksamt huruvida avtalet är ett avtal om tjänster eller ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium bör reglerna om ångerrätten för tjänster vara tillämpliga.
…
(38)      I artikel 16 första stycket m i [direktiv 2011/83] föreskrivs ett undantag från ångerrätten i fråga om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium om konsumenten på förhand gett sitt uttryckliga förhandssamtycke till att utförandet inleds innan ångerfristen löpt ut och medgett att konsumentens ångerrätt därigenom går förlorad. I artikel 14.4 b i det direktivet föreskrivs en avtalsenlig sanktion när detta krav inte uppfylls av näringsidkaren, nämligen att konsumenten inte behöver betala för det digitala innehåll som konsumerats. Kravet på att erhålla konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och medgivande är därför endast relevant för digitalt innehåll som tillhandahålls mot att ett pris betalas. Det är därför nödvändigt att ändra artikel 16 första stycket m så att kravet på näringsidkare att erhålla konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och medgivande endast är tillämpligt på avtal som innebär en betalningsskyldighet för konsumenten.”
3.      Direktiv 2011/83
12.      Direktiv 2011/83 har ändrats genom direktiv 2019/2161. Fristen för införlivande löpte ut den 28 november 2021 och de nationella införlivandebestämmelserna ska ha tillämpats från och med den 28 maj 2022.
13.      I artikel 2 i direktiv 2011/83, i dess lydelse enligt direktiv 2019/2161, stadgas följande:
”I detta direktiv gäller följande definitioner:
…
6)      tjänsteavtal: varje avtal som inte är ett köpeavtal, där näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla en tjänst, inbegripet en digital tjänst, till konsumenten.
…
11)      digitalt innehåll: digitalt innehåll enligt definitionen i artikel 2.1 i [direktiv 2019/770].
…
16)      digital tjänst: en digital tjänst enligt definitionen i artikel 2.2 i [direktiv 2019/770].
…”
14.      I artikel 14 (”Konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtal”) i det direktivet, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 2019/2161, föreskrivs följande:
”…
2a.      Vid frånträde av avtalet ska konsumenten avhålla sig från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att tillgängliggöra detta för tredje parter.
3.      I de fall en konsument utövar sin ångerrätt efter att ha lämnat in en begäran i enlighet med artiklarna 7.3 eller 8.8 ska konsumenten betala näringsidkaren ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet. Det proportionella beloppet som konsumenten ska betala till näringsidkaren ska beräknas utgående från det sammanlagda pris som överenskommits i avtalet. Om det sammanlagda priset är oskäligt högt ska det proportionella beloppet beräknas utgående från marknadsvärdet av det som levererats.
4.      Konsumenten ska inte stå för några kostnader för
…
b)      tillhandahållande, helt eller delvis, av digitalt innehåll som inte tillhandahålls på ett fysiskt medium
i)      om inte konsumenten gett sitt uttryckliga förhandssamtycke till att tjänsterna börjar utföras före utgången av den 14- eller 30-dagarsperiod som avses i artikel 9,
ii)      om inte konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad i och med att konsumenten ger sitt samtycke, eller
iii)      om inte näringsidkaren gett bekräftelse i enlighet med artikel 7.2 eller 8.7.
…”
15.      I artikel 16 i nämnda direktiv, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 2019/2161, stadgas följande:
”Medlemsstaterna får inte tillåta den ångerrätt som anges i artiklarna 9–15 när det gäller distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler med avseende på följande:
a)      Tjänsteavtal efter det att tjänsten fullständigt utförts men, om avtalet innebär en betalningsskyldighet för konsumenten, enbart om tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad efter det att näringsidkaren fullständigt utfört avtalet.
…
i)      Tillhandahållande av plomberade ljud- eller plomberade bildinspelningar eller datorprogram vars plombering brutits av konsumenten.
j)      Tillhandahållande av tidningar och tidskrifter, med undantag för avtal om prenumeration på sådana publikationer.
…
m)      Avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium om utförandet inletts och, om avtalet innebär en betalningsskyldighet för konsumenten, om
i)      konsumenten har lämnat ett uttryckligt förhandssamtycke till att utförandet inleds under ångerfristen,
ii)      konsumenten medgett att ångerrätten därigenom går förlorad, och
iii)      näringsidkaren gett bekräftelse i enlighet med artikel 7.2 eller 8.7.
…”
B.      Österrikisk rätt
16.      I 3 § Bundesgesetz über Fernabsatz- und außerhalb von Geschäftsräumen geschlossene Verträge (Fern- und Auswärtsgeschäfte -Gesetz – FAGG) (federala lagen om distansförsäljning och avtal utanför fasta affärslokaler)(5) anges följande definitioner:
”…
4.      digitala prestationer: digitalt innehåll eller digitala tjänster,
5.      digitalt innehåll: data som framställs och tillhandahålls i digital form, även sådana som utvecklas i enlighet med konsumentens anvisningar,
6.      digital tjänst:
a)      en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller
b)      en tjänst som gör det möjligt att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller andra användare av den tjänsten,
i båda fallen även sådana tjänster som utvecklas i enlighet med konsumentens anvisningar.
…”
17.      I 18 § Bundesgesetz über Fern- und Auswärtsgeschäfte, vars rubrik lyder ”Undantag från ångerrätten”, föreskrivs följande:
”(1)      Konsumenten saknar ångerrätt i samband med distansavtal och avtal utanför fasta affärslokaler som rör
1.      tjänster, om näringsidkaren har utfört tjänsten fullständigt, varvid ångerrätten i fall där konsumenten enligt avtalet har en skyldighet att betala bortfaller endast om näringsidkaren dessutom har börjat fullgöra avtalet med konsumentens uttryckliga förhandssamtycke och konsumenten
a)      antingen har bekräftat, innan tjänsten började tillhandahållas, att han eller hon hade fått kännedom om att ångerrätten skulle gå förlorad när avtalet hade fullgjorts fullständigt
b)      eller uttryckligen har begärt att näringsidkaren ska göra ett besök för att utföra reparationsarbeten,
…
11.      tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium, om näringsidkaren har börjat fullgöra avtalet, varvid ångerrätten i fall där konsumenten enligt avtalet har en skyldighet att betala bortfaller endast om
a)      konsumenten uttryckligen har godtagit att fullgörandet av avtalet inleds före ångerfristens utgång,
b)      konsumenten har bekräftat att han eller hon har fått kännedom om att ångerrätten går förlorad om avtalet börjar fullgöras i förtid, och
c)      näringsidkaren har tillhandahållit konsumenten en kopia eller bekräftelse enligt 5 § 2 eller 7 § 3.
…”
III. Målet vid den nationella domstolen, tolkningsfrågan och förfarandet vid EU-domstolen
18.      Sky Österreich Fernsehen GmbH (nedan kallat Sky Österreich) är ett i Österrike etablerat privat tv-bolag som där bland annat erbjuder strömningstjänster. Det digitala innehåll som ställs till förfogande för kunderna att titta på återfinns på en server som kunderna kan få åtkomst till från sin slutanvändarenhet via en länk eller en applikation. De program som ingår i en kunds abonnemang kan denne titta på via internet, antingen i realtid eller på begäran. Beroende på vem som har licensierat de aktuella nyttjanderättigheterna kan det även finnas möjlighet att ladda ned innehåll. Kunderna kan då spara digitalt innehåll på ett eget lagringsmedium och titta på det även när de saknar internetåtkomst. Kunderna kan endast titta på nedladdat material en gång, och de har 48 timmar på sig från det att de börjar titta på det.
19.      Den som önskar teckna ett abonnemang på strömningstjänster online måste godta följande avtalsvillkor genom att klicka på det:
”Vid beställning av ett abonnemang: Jag har tagit del av Sky X:s information om ångerrätt. Jag godtar att Sky börjar fullgöra avtalet innan ångerfristen på 14 dagar har löpt ut och att jag i och med detta förlorar min ångerrätt om jag har tecknat ett abonnemang.”
20.      Verein für Konsumenteninformation (nedan kallad VKI), en konsumentskyddssammanslutning, anser att denna information till konsumenterna om ångerrätten är otillräcklig. Ett strömningsabonnemang utgör enligt VKI en ”digital tjänst”, varför det inte är förrän tjänsten har utförts fullständigt som ångerrätten bortfaller om konsumenten har godtagit att han eller hon förlorar nämnda rätt vid den aktuella tidpunkten. Sky Österreich anser däremot att strömningstjänsten utgör ”digitalt innehåll” och att ångerrätten därför bortfaller så snart avtalet har börjat fullgöras.
21.      VKI väckte talan i domstol och yrkade att Sky Österreich skulle föreläggas att upphöra med att använda det ovannämnda avtalsvillkoret i sina affärsförbindelser med konsumenter. Talan ogillades i första instans, men domstolen i andra instans biföll sedan VKI:s överklagande och ändrade domen från första instans genom att uttala att Sky Österreichs strömningstjänst var att anse som en ”digital tjänst” för vilken ångerrätten inte kunde bortfalla så snart avtalet hade börjat fullgöras utan först när tjänsten hade utförts fullständigt.
22.      Sky Österreich överklagade i sin tur till Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike), som är hänskjutande domstol i förevarande mål. Denna domstol är osäker på vilka kriterier som ska användas för att avgöra huruvida avtal om strömningstjänster som innefattar prestationer jämförbara med dem som tillhandahålls av Sky Österreich ska anses utgöra avtal om digitalt innehåll eller avtal om digitala tjänster.
23.      Enligt den hänskjutande domstolen uppfyller den prestation som tillhandahålls av Sky Österreich villkoret om att data ska ”framställas och tillhandahållas i digital form”, vilket betyder att den motsvarar definitionen av ”digitalt innehåll”. Den hänskjutande domstolen noterar också att ”strömning” endast betecknar ett förfarande för överföring av data som gör det möjligt att titta eller lyssna på dessa data under överföringens gång. Emellertid anser den hänskjutande domstolen att samma prestation även kan anses innebära att man ”lagrar eller får tillgång till uppgifter i digital form” och således kan betraktas som en ”digital tjänst”, i all synnerhet med tanke på att denna prestation inte utförs genom ett enda tillhandahållande och att den i allmänhet åtföljs av en motsvarande uppdatering av utbudet och av individuella rekommendationer grundade på den berörda användarens beteende samt att avtalet i princip ingås för att det ska gälla under viss tid.
24.      Mot bakgrund av ovanstående har Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen) beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EU-domstolen:
”Ska artikel 16 m jämförd med artikel 2 led 11 i [direktiv 2011/83] tolkas så, att det utgör en leverans av ’digitalt innehåll’, i den mening som avses i dessa bestämmelser, att tillhandahålla strömningstjänster där det digitala innehållet, som ställs till förfogande för att kunna tittas på, finns på en server till vilken kunderna, via en länk eller applikation, erbjuds åtkomst för sin slutanvändarenhet på vilken de sedan över internet kan se de program som omfattas av deras abonnemang, både i realtid och på begäran, alternativt ladda ned det digitala innehållet på ett eget minne och oberoende av online-åtkomst se programmen en gång inom 48 timmar?”
25.      Skriftliga yttranden har inkommit från VKI och Sky Österreich, från den italienska och den polska regeringen och från Europeiska kommissionen. Muntlig förhandling har inte hållits.
IV.    Bedömning
26.      Den hänskjutande domstolen har i allt väsentligt ställt sin enda tolkningsfråga för att få klarhet i huruvida artikel 2 led 11 och artikel 16 m i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att en strömningstjänst inom ramen för vilken det innehåll som ställs till konsumentens förfogande återfinns på en server som kunderna kan få åtkomst till via en hyperlänk eller en applikation, för att sedan kunna titta på innehållet i realtid, på begäran eller offline efter nedladdning, utgör ett tillhandahållande av ”digitalt innehåll” med avseende på vilket det kan tänkas att den ångerrätt under 14 dagar som föreskrivs i det direktivet under vissa omständigheter inte är tillämplig.
27.      Sky Österreich har gjort gällande att den tjänst som bolaget tillhandahåller ska anses innebära att det levereras ”digitalt innehåll” med avseende på vilket det är möjligt att föreskriva att konsumenternas ångerrätt under 14 dagar inte är tillämplig, under förutsättning att konsumenten informeras om detta och godtar att han eller hon går miste om sin ångerrätt. Alla andra som har yttrat sig anser däremot att en sådan streamingtjänst som den som är i fråga i det nationella målet utgör en ”digital tjänst” på vilken undantaget från ångerrätten enligt artikel 16 m i direktiv 2011/83 inte kan vara tillämpligt, varför konsumenterna bör ha 14 dagar på sig att i förekommande fall avsäga sig sitt abonnemang.
A.      Begreppen digitalt innehåll och digital tjänst
28.      Begreppen ”digitalt innehåll” och ”digital tjänst” definieras i artikel 2 led 11 respektive artikel 2 led 16 i direktiv 2011/83, där det hänvisas till definitionerna i artikel 2 leden 1 respektive
2 i direktiv 2019/770.
29.      Vid tolkningen av dessa bestämmelser ska enligt fast rättspraxis inte endast deras lydelse beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som de ingår i.(6)
1.      Bokstavstolkning
30.      I artikel 2 led 11 respektive artikel 2 led 16 i direktiv 2011/83 definieras ”digitalt innehåll” som ”data som framställs och tillhandahålls i digital form” medan ”digital tjänst” definieras som en tjänst som antingen ”gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form” eller ”gör det möjligt att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller andra användare av den tjänsten”.
31.      Det måste konstateras att lydelsen av direktiv 2011/83 inte gör det möjligt att exakt slå fast vad som är att betrakta som digitalt innehåll och vad som är att betrakta som en digital tjänst. I linje med vad den hänskjutande domstolen har framhållit, kan en strömningstjänst samtidigt anses utgöra både en ”leverans av digitalt innehåll”, med tanke på att en sådan tjänst innebär att data framställda i digital form ställs till förfogande så att de kan tittas på, och ett ”tillhandahållande av en digital tjänst” som ger konsumenten möjlighet att få tillgång till uppgifter och tillfälligt lagra dessa.
32.      Unionslagstiftaren har för övrigt medgett att det fortfarande kan vara oklart huruvida ett avtal är ett tjänsteavtal eller ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium.(7)
33.      För att det ska vara möjligt att dra en rågång mellan digitalt innehåll i den mening som avses i artikel 2 led 11 i direktiv 2011/83, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 2019/2161, och digitala tjänster i den mening som avses i artikel 2 led 16 i samma direktiv, behöver det därför göras en systematisk och teleologisk tolkning av dessa bestämmelser.
2.      Systematisk tolkning
34.      För det första är det således inte möjligt att enbart med ledning av lydelsen av artikel 2 leden 11 och 16 i direktiv 2011/83 avgöra exakt vad som är att hänföra till begreppet ”digitalt innehåll” respektive till begreppet ”digital tjänst”. Jag anser dock att direktiven 2011/83 och 2019/2161 – i synnerhet skälen i dessa –innehåller användbara indikationer.
35.      I
skäl 19 i ursprungsversionen av direktiv 2011/83 räknas det upp ett antal exempel på digitalt innehåll: ”datorprogram, applikationer, spel, musik, videor eller texter, oavsett om åtkomsten skett genom nedladdning, direktuppspelning, från ett fysiskt medium eller på vilket annat sätt som helst”. Digitala tjänster exemplifieras i skäl 30 i direktiv 2019/2161 med ”video- och ljuddelningstjänster och annan fillagring, ordbehandling eller spel som erbjuds i molntjänster, molnlagring, webbaserad e‑post, sociala medier och molnapplikationer”.
36.      I nämnda skäl 30 i direktiv 2019/2161 vidgår lagstiftaren förvisso ännu en gång att ”[d]et kan … vara svårt att göra åtskillnad mellan vissa typer av digitalt innehåll och digitala tjänster”, men lagstiftaren ger ändå, med hjälp av de olika exemplen, vissa indikationer på vad som kännetecknar ett tillhandahållande av ”digitalt innehåll”,
i motsats till ett tillhandahållande av en ”digital tjänst”. För att något ska anses utgöra digitalt innehåll krävs närmare bestämt att det ska röra sig om ett enskilt tillhandahållande som är begränsat i tiden och med avseende på det innehåll som ställs till förfogande, medan en digital tjänst förutsätter en viss varaktighet och ett engagemang från näringsidkarens sida, vilket innebär att prestationen inte blir fullständig enbart genom tillhandahållandet av ett visst innehåll.
37.      Detsamma går också att utläsa ur de klargöranden som lagstiftaren på liknande sätt har redovisat i skälen i direktiven 2011/83, 2019/770 och 2019/2161. Där anges nämligen att digitalt innehåll ”täcker ett enda tillhandahållande, en rad enskilda tillhandahållanden eller kontinuerligt tillhandahållande över en tidsperiod”,(8) medan en digital tjänst förutsätter ett ”kontinuerlig[t] engagemang” från tjänsteleverantörens sida.(9) Enligt min åsikt är det detta som är det avgörande kriteriet när det gäller att fastställa vad som är att hänföra till begreppet ”digitalt innehåll” respektive begreppet ”digital tjänst”.
38.      Som kommissionen har framhållit, visar ett kontinuerligt engagemang från tjänsteleverantörens sida på en viss dynamik, både såvitt avser det innehåll som ställs till förfogande och såvitt avser de prestationer som erbjuds i samband med att nämnda innehåll ställs till förfogande. Annorlunda uttryckt kan tillhandahållandet av en digital tjänst inte – till skillnad från tillhandahållandet av digitalt innehåll – inskränka sig till att något ställs till förfogande på ett punktuellt och begränsat sätt.
39.      För det andra anser jag att denna tolkning
bekräftas av artikel 2 leden 11 och 16 i direktiv 2011/83 jämförd med artikel 16 m i samma direktiv, där det anges att ångerrätten under vissa omständigheter inte är tillämplig på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll.
40.      Bakgrunden till det aktuella undantaget från ångerrätten är nämligen att en konsument som köper digitalt innehåll vet exakt vilket innehåll han eller hon avser att titta eller lyssna på, eftersom det rör sig om ett punktuellt och specifikt erbjudande. När konsumenten väl har tittat eller lyssnat på det innehåll som har ställts till förfogande, är det innehållet dessutom inte längre av mer än begränsat intresse för honom eller henne, eftersom det har konsumerats i sin helhet. Således finns det inte någon period under vilken konsumenten kan provanvända det innehåll som ställs till förfogande.
41.      Så är däremot inte fallet för en digital tjänst. Näringsidkarens engagemang och de prestationer som erbjuds i samband med att visst innehåll ställs till förfogande gör det nämligen fullt befogat med en ångerrätt i det fallet. Inom ramen för ett abonnemang på en strömningsplattform kan kunden alltså ”provanvända” plattformen för att få kännedom om vilka verk som erbjuds på denna, hur lättanvänd den är, vilka olika möjligheter att titta eller lyssna på innehåll som erbjuds och i vilken mån plattformen kan individanpassas utifrån konsumerat innehåll. I ett sådant fall handlar det följaktligen inte enbart om att konsumera ett visst tillhandahållet innehåll utan i stället om att undersöka huruvida den samlade tjänst som näringsidkaren erbjuder passar konsumenten. Är så inte fallet, kan konsumenten utöva sin ångerrätt.
42.      I alla händelser framgår det av den lösning som EU-domstolen valde i sin dom i målet PE Digital(10) att artikel 16 m i direktiv 2011/83 utgör ett undantag från ångerrätten och att den bestämmelsen – i egenskap av unionsrättslig bestämmelse som begränsar de rättigheter som tillerkänns i konsumentskyddssyfte – ska tolkas restriktivt.(11) Annorlunda uttryckt får begreppet ”digitalt innehåll”, som föranleder tillämpning av undantaget från ångerrätten, inte ges en vid tolkning utan måste, som jag ser saken, inskränkas till punktuella tillhandahållanden. Om en tjänst går utöver ett sådant tillhandahållande ska den således klassificeras som en ”digital tjänst” i den mening som avses i artikel 2 led 16 i det ovannämnda direktivet.
43.      Därför anser jag att det följer av en systematisk tolkning av artikel 2 leden 11 och 16 och artikel 16 m i direktiv 2011/83 att en sådan strömningstjänst som den som är i fråga i det aktuella fallet inte innebär ett tillhandahållande av ”digitalt innehåll”.
44.      Den slutsatsen får också stöd i en teleologisk tolkning av dessa bestämmelser.
3.      Teleologisk tolkning
45.      Direktiv 2011/83 syftar till att skapa ”en god balans mellan en hög konsumentskyddsnivå och konkurrenskraftiga företag”.(12)
46.      Syftet med ångerrätten är, som EU-domstolen har uttalat, att skydda konsumenten i det särskilda fallet med distansavtal, där konsumenten inte har någon faktisk möjlighet att se varan eller få kännedom om tjänstens särdrag före avtalets ingående. Ångerrätten ska således kompensera konsumenten för den nackdel som uppstår vid ett distansavtal genom att konsumenten ges en lämplig betänketid under vilken han eller hon kan undersöka och prova den förvärvade varan.(13)
47.      Syftet med det undantag från ångerrätten som föreskrivs i artikel 16 m i direktiv 2011/83 är i stället att skydda näringsidkaren i fall där det innehåll som denne erbjuder är känt och kan konsumeras omedelbart. I ett sådant fall får konsumenten, som den italienska regeringen har framhållit, alla fördelar av prestationen i samband med att denna äger rum. Dessutom är det, som Sky Österreich har gjort gällande, i fallet med digitalt innehåll inte möjligt att tillgodose näringsidkarens rättigheter genom att återställa den tidigare situationen, utan om konsumenten får ångra sig i efterhand innebär detta i slutändan att näringsidkaren tillhandahåller det digitala innehållet gratis.
48.      Under dessa omständigheter är det just den vidare beskaffenheten hos en ”digital tjänst” – med innebörden att näringsidkaren är konstant engagerad, vilket denne inte är vid ett rent tillhandahållande av ”digitalt innehåll” – som motiverar att konsumenten ska kunna utöva sin ångerrätt om han eller hon efter att ha provat tjänsten inte är nöjd med denna. Och på motsatt sätt är det den särskilda och specifika beskaffenheten hos ett ”digitalt innehåll” som motiverar att konsumenten inte ska kunna provanvända sådant innehåll, med tanke på att konsumenten innan han eller hon får tillgång till det aktuella innehållet vet exakt vilken prestation som han eller hon kommer att erhålla.
49.      Således ger även en granskning av de mål som eftersträvas med direktiv 2011/83, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 2019/2161, vid handen att en sådan strömningstjänst som den som är i fråga i det aktuella fallet inte utgör ett tillhandahållande av ”digitalt innehåll” som kan tänkas falla utanför tillämpningsområdet för den ångerrätt under en 14-dagarsperiod som föreskrivs i det direktivet.
B.      Möjligheter till missbruk
50.      Jag anser inte att den slutsatsen påverkas av Sky Österreichs argument att möjligheten att teckna abonnemang nödvändigtvis kommer att missbrukas om konsumenterna kan utöva sin ångerrätt i förhållande till abonnemang på en sådan strömningstjänst som den som är i fråga i det nationella målet.
51.      Sky Österreich har i detta sammanhang påpekat att toppar i antalet abonnemang på strömningstjänsten infaller bland annat i samband med att den första eller sista säsongen av populära serier görs tillgänglig samt i samband med avgörande matcher i fotbollsmästerskap. Om konsumenterna hade möjlighet att säga upp sitt abonnemang omedelbart efter att ha konsumerat ett visst innehåll, skulle de enligt Sky Österreich kunna titta på det innehållet nästintill gratis.
52.      Möjligheten till sådant missbruk har emellertid, som kommissionen också har påpekat, uttryckligen beaktats av lagstiftaren i artikel 14.3 i direktiv 2011/83, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 2019/2161, där det stadgas att ”[i] de fall en konsument utövar sin ångerrätt, … ska konsumenten betala näringsidkaren ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som tillhandahållits, fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att han utövar sin ångerrätt, jämfört med samtliga prestationer som föreskrivs i avtalet”.
53.      Den lösningen är även tillämplig på fall där en konsument säger upp sitt abonnemang på en strömningsplattform. Näringsidkaren ska alltså erhålla en ersättning som motsvarar det innehåll som har ställts till förfogande under den period då konsumenten har haft tillgång till plattformen.
54.      Enligt Sky Österreich är en sådan ersättning emellertid inte tillräcklig mot bakgrund av EU-domstolens praxis med innebörden att det, vid fastställandet av det proportionella belopp som konsumenten ska betala till näringsidkaren när konsumenten uttryckligen har begärt att avtalet ska börja fullgöras under ångerfristen men sedan frånträder avtalet, i princip ska tas hänsyn till det i avtalet överenskomna priset för samtliga tjänster som omfattas av samma avtal, varvid det belopp som ska betalas ska beräknas proportionellt i förhållande till tiden.(14) Om man räknar så, tar man enligt Sky Österreich inte hänsyn till att det innehåll som erbjuds kan ha olika värde, exempelvis att slutfasen av en idrottstävling kan ha ett annat ekonomiskt värde än en tv-serie med dagliga avsnitt.
55.      Det måste beaktas att konsumenterna kan frestas att utöva sin ångerrätt enbart i syfte att kunna få tillgång till visst attraktivt innehåll liksom att en sådan proportionell beräkning i förhållande till tiden som föreskrivs i rättspraxis kan tänkas resultera i att den ersättning som näringsidkaren får inte blir skälig.
56.      Jag vill emellertid framhålla att det i artikel 14.3 i direktiv 2011/83 föreskrivs att det ska betalas ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som har tillhandahållits, utan att det sägs något om den tid under vilken de ifrågavarande tjänsterna har tillhandahållits. Vidare anser jag att den lösning som EU-domstolen valde i domen i målet PE Digital(15) är motiverad mot bakgrund av att det ekonomiska värdet av den erbjudna tjänsten i det målet – en dejtningswebbplats – var stabilt och konstant. Med andra ord var det inte mer lockande för en konsument att teckna sig för den tjänsten vid en viss tidpunkt i syfte att kunna ta del av ett visst innehåll.
57.      Mot bakgrund av detta anser jag att den lösningen inte utan vidare kan överföras till frågan om vilken ekonomisk ersättning som ska betalas av en konsument som har utövat sin ångerrätt efter att ha tecknat ett abonnemang på en strömningsplattform. Som jag ser saken, är det vid fastställandet av sådan ersättning möjligt att ta hänsyn inte endast till längden på den period då konsumenten har varit abonnent på plattformen utan även till det ekonomiska värdet av det innehåll som har ställts till förfogande för konsumenten och som denne har tittat på.(16)
58.      Därför står jag fast vid den slutsats som jag har redovisat i punkt 49 i detta förslag till avgörande.
V.      Förslag till avgörande
59.      Mot bakgrund av det ovan anförda sammantaget föreslår jag att EU-domstolen ska besvara tolkningsfrågan från Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen, Österrike) enligt följande:
Artikel 2 leden 11 och 16 och artikel 16 m i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/2161 av den 27 november 2019,
ska tolkas så,
att en strömningstjänst inom ramen för vilken det innehåll som ställs till konsumentens förfogande återfinns på en server som kunderna kan få åtkomst till via en hyperlänk eller en applikation, för att sedan kunna titta på innehållet i realtid, på begäran eller offline efter nedladdning, inte innebär ett tillhandahållande av ”digitalt innehåll”.
1      Originalspråk: franska.
2      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG (EUT L 304, 2011, s. 64).
3      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (EUT L 136, 2019, s. 1).
4      Europaparlamentets och rådets direktiv av den 27 november 2019 om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler (EUT L 328, 2019, s. 7).
5      BGBl. I nr 109/2022.
6      Dom av den 17 november 1983, Merck (292/82, EU:C:1983:335, punkt 12), dom av den 22 december 2022, Sambre & Biesme och Commune de Farciennes (C‑383/21 och C‑384/21, EU:C:2022:1022, punkt 54), dom av den 15 januari 2026, AVR-Afvalverwerking (C‑692/23, EU:C:2026:4, punkt 37) och dom av den 15 januari 2026, Ambito territoriale di caccia Ancona 2 (C-615/24, EU:C:2026:10, punkt 23).
7      Skäl 30 i direktiv 2019/2161.
8      Skäl 30 i direktiv 2019/2161.
9      Skäl 30 i direktiv 2019/2161.
10      Dom av den 8 oktober 2020 (C‑641/19, EU:C:2020:808).
11      Dom av den 8 oktober 2020, PE Digital (C‑641/19, EU:C:2020:808, punkt 43).
12      Skäl 4 i direktiv 2011/83 och skäl 2 i direktiv 2019/770.
13      Dom av den 23 januari 2019, Walbusch Walter Busch (C‑430/17, EU:C:2019:47, punkt 45).
14      Dom av den 8 oktober 2020, PE Digital (C‑641/19, EU:C:2020:808).
15      Dom av den 8 oktober 2020 (C‑641/19, EU:C:2020:808).
16      I detta hänseende förefaller det mig som om det skulle vara enklare att beräkna det ekonomiska värdet av ett visst innehåll om detta innehåll även gick att köpa eller hyra utanför abonnemang. En näringsidkare som erbjuder sådana möjligheter avstår visserligen från att enbart ingå mer långvariga avtal med konsumenter, men å andra sidan blir det möjligt att exakt bestämma värdet av distribuerat innehåll.