62018TO0334
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (viides jaosto)
21 päivänä heinäkuuta 2020 (
*1
)
Oikeudenkäyntimenettely – Oikeudenkäyntikulujen vahvistaminen – Tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttuminen
Asiassa T‑334/18 DEP,
Bodegas Altún, SL, kotipaikka Baños de Ebro (Espanja), edustajinaan asianajajat I. Temiño Ceniceros ja J. Oria Sousa-Montes,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO), asiamiehinään S. Palmero Cabezas ja H. O’Neill,
vastaajana,
jossa muuna osapuolena EUIPO:n valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä ja väliintulijana unionin yleisessä tuomioistuimessa on
Codorníu, SA, kotipaikka Esplugues de Llobregat (Espanja), edustajinaan asianajajat M. Ceballos Rodríguez ja E. Stoyanov Edissonov,
ja jossa unionin yleistä tuomioistuinta vaaditaan vahvistamaan oikeudenkäyntikulut, jotka väliintulijan on korvattava kantajalle 27.6.2019 annetun tuomion Bodegas Altún v. EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T-334/18, ei julkaistu, EU:T:2019:451) johdosta,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Spielmann (esittelevä tuomari) sekä tuomarit U. Öberg ja R. Mastroianni,
kirjaaja: E. Coulon,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tosiseikat, menettely ja asianosaisten vaatimukset
1
Kantaja Bodegas Altún, SL esitti 31.5.2013 Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) EU-tavaramerkin rekisteröintiä koskevan hakemuksen yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna [korvattuna Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1)]. Väliintulija Codorníu, SA teki 1.10.2013 asetuksen N:o 207/2009 41 artiklan (josta on tullut asetuksen 2017/1001 46 artikla) nojalla väitteen haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan. EUIPO:n väiteosasto totesi 28.11.2014, että haetun tavaramerkin ja aikaisemman tavaramerkin välillä oli sekaannusvaara. Kantaja valitti 22.1.2015 väiteosaston päätöksestä EUIPO:ssa asetuksen N:o 207/2009 58–64 artiklan (joista on tullut asetuksen 2017/1001 66–71 artikla) mukaisesti. EUIPO:n toinen valituslautakunta kumosi väiteosaston päätöksen 9.12.2015 tekemällään päätöksellä.
2
Väliintulija nosti EUIPO:n toisen valituslautakunnan 9.12.2015 tekemästä päätöksestä kumoamiskanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi kanteen 18.9.2017 antamallaan tuomiolla Codorníu v. EUIPO – Bodegas Altún (ANA DE ALTUN) (T-86/16, ei julkaistu, EU:T:2017:627), kumosi valituslautakunnan päätöksen ja määräsi EUIPO:n ja kantajan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan puolet väliintulijan oikeudenkäyntikuluista.
3
Tämän 18.9.2017 annetun tuomion ANA DE ALTUN (T-86/16, ei julkaistu, EU:T:2017:627) johdosta väite siirrettiin käsiteltäväksi EUIPO:n ensimmäiselle valituslautakunnalle, joka totesi 14.3.2018 tekemässään päätöksessä, että prosessiekonomisista syistä väite oli tutkittava asetuksen 2017/1001 8 artiklan 5 kohdan kannalta, ja hylkäsi kantajan tekemän valituksen.
4
Kantaja nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 31.5.2018 jättämällään kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin 14.3.2018 tehdyn EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan päätöksen kumoamista.
5
Unionin yleinen tuomioistuin kumosi 27.6.2019 antamallaan tuomiolla Bodegas Altún v. EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T-334/18, ei julkaistu, EU:T:2019:451) 14.3.2018 tehdyn EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan päätöksen ja määräsi EUIPO:n ja väliintulijan vastaamaan kunkin omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan puolet kantajan oikeudenkäyntikuluista.
6
Kantaja väittää, että se yritti sovittelemalla saada väliintulijalta korvausta asiassa, jossa annettiin 27.6.2019 tuomio ANA DE ALTUN (T-334/18, ei julkaistu, EU:T:2019:451), aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista, mutta että sovintoon ei päästy.
7
Kantaja teki unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 20.12.2019 jättämällään kirjelmällä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan pyynnön, jossa se vaati unionin yleistä tuomioistuinta ottamaan pyynnön tutkittavaksi ja vahvistamaan asiassa, jossa annettiin 27.6.2019 tuomio ANA DE ALTUN (T-334/18, ei julkaistu, EU:T:2019:451), hävinneiden asianosaisten korvattaviksi tulevien oikeudenkäyntikulujen määrän.
8
EUIPO esitti 18.2.2020 huomautuksensa kantajan tekemästä oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevasta pyynnöstä. Se kiisti, että kantaja oli ottanut siihen yhteyttä vaatiakseen korvausta oikeudenkäyntikuluista, ja vaati asiakysymyksen osalta, että unionin yleinen tuomioistuin vahvistaa korvattavien oikeudenkäyntikulujen määräksi 6000 euroa, joka EUIPO:n ja väliintulijan on korvattava samansuuruisin osuuksin.
9
Väliintulija esitti huomautuksensa 20.2.2020. Se väittää, että oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskeva pyyntö on jätettävä tutkimatta, koska oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta ei ole syntynyt työjärjestyksen 170 artiklassa tarkoitettua riitaa. Se väittää, että asianosaisten välinen riita on joka tapauksessa yhä vireillä ja ettei oikeudenkäyntikulujen osittainen vahvistaminen ole asianmukaista. Väliintulija vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin hylkää oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan pyynnön ja velvoittaa kantajan korvaamaan käsiteltävästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Toissijaisesti väliintulija vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin myös määrittää sille asiassa, jossa annettiin 18.9.2017 tuomio ANA DE ALTUN (T-86/16, ei julkaistu, EU:T:2017:627), aiheutuneiden oikeudenkäyntikulujen määrän.
10
Kantaja esitti 6.3.2020 huomautuksensa EUIPO:n ja väliintulijan huomautuksista, ja unionin yleinen tuomioistuin päätti, ettei niitä oteta asiakirja-aineistoon.
Oikeudellinen arviointi
11
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 170 artiklasta ilmenee, että jos oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta syntyy riita, unionin yleinen tuomioistuin ratkaisee asian määräyksellä, johon ei voida hakea muutosta, varattuaan sille asianosaiselle, jota pyyntö koskee, tilaisuuden esittää huomautuksensa.
12
Kyseisestä työjärjestyksen määräyksestä seuraa, että käsiteltävässä asiassa on tutkittava, onko oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta syntynyt riita ennen oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan pyynnön jättämistä (määräys 24.1.2017, Natorski ja Pokrywa v. EUIPO – PIS Opakowania (Oven osa), T‑251/14 DEP, ei julkaistu, EU:T:2017:39, 13 kohta).
13
Ensinnäkään, kuten EUIPO korostaa, asiakirja-aineistosta ei ilmene, että kantaja olisi ottanut siihen yhteyttä vaatiakseen sitä korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja että EUIPO:n kanssa olisi siten syntynyt riita oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
14
Näin ollen on riittävää todeta, että koska kantajan ja EUIPO:n välille ei ole syntynyt riitaa, joka koskisi korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrää tai niiden maksamista, kantajan pyyntö on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee EUIPO:ta.
15
Toiseksi kantaja väittää, että se yritti saada korvausta kyseisistä oikeudenkäyntikuluista sovittelemalla asiaa väliintulijan edustajan kanssa, mutta sovintoon ei päästy.
16
Väliintulija puolestaan väittää, että oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskeva pyyntö on jätettävä tutkimatta, koska kantaja ei ole vaatinut siltä kyseisten oikeudenkäyntikulujen maksamista.
17
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevassa pyynnössä ei – sen lisäksi, ettei siinä mainita vaaditun korvauksen määrää eikä mitään tietoja kyseisistä kuluista, vaan ainoastaan viitataan liitteeseen – viitata yhteenkään väliintulijan esittämään oikeudenkäyntikulujen maksuvaatimukseen.
18
Tietyistä asiakirja-aineiston tiedoista ilmenee, että kantaja ja väliintulija yrittivät päästä kyseessä olevia tavaramerkkejä koskevassa riidassa kokonaisvaltaiseen sovintoon, oikeudenkäyntikulut mukaan lukien.
19
Kuten edellä 12 kohdassa muistutettiin, on kuitenkin tärkeää selvittää, oliko pyynnön jättämisajankohtana vireillä oikeudenkäyntikulujen korvaamista ja erityisesti niiden määrää tai maksamista koskeva riita (ks. vastaavasti määräys 9.11.2017, Nestlé Unternehmungen Deutschland v. Lotte, C‑586/15 P-DEP, ei julkaistu, EU:C:2017:855, 9 ja 10 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20
Vaikka yhdessäkään unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen määräyksessä ei aseteta asianosaiselle velvollisuutta esittää todisteita väitteistään sen yhteydenoton yhteydessä, joka edeltää oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevaa pyyntöä (ks. vastaavasti määräys 20.6.2013, Marcuccio v. komissio, T‑16/09 P-DEP, ei julkaistu, EU:T:2013:330, 7 kohta), velalliselle on kuitenkin ennen oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskevan pyynnön jättämistä annettava mahdollisuus ilmaista näkemyksensä velkojan vaatimista oikeudenkäyntikuluista.
21
Vaikka kantaja ja väliintulija yrittivät käsiteltävässä tapauksessa päästä tavaramerkkiasiassa kokonaisvaltaiseen sovintoon, asiakirja-aineistosta ei ilmene, että kysymys oikeudenkäyntikuluista olisi esitetty väliintulijalle erikseen muusta sovittelusta niin, että sillä olisi ollut tilaisuus ilmaista näkemyksensä tästä kysymyksestä tietoisena kaikista asiaan vaikuttavista seikoista ja asiakysymyksestä käytävistä keskusteluista riippumatta.
22
Näin ollen se, että kantaja ja väliintulija eivät päässeet kokonaisvaltaiseen sovintoon, ei vielä yksinään riitä perusteeksi sen toteamiseen, että korvattavien oikeudenkäyntikulujen määrästä tai niiden maksamisesta oli syntynyt työjärjestyksen 170 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu riita.
23
Näin ollen on katsottava, että käsiteltävä pyyntö on jätettävä tutkimatta myös siltä osin kuin se koskee väliintulijaa.
24
Tästä seuraa, että koska oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta ei ollut syntynyt riitaa ennen oikeudenkäyntikulujen määrän vahvistamista koskevan pyynnön jättämistä, kyseinen pyyntö on jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
25
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
26
Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan sekä korvaamaan väliintulijalle tästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut väliintulijan vaatimusten mukaisesti.
27
Koska EUIPO ei ole vaatinut tästä menettelystä aiheutuneiden oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)
Oikeudenkäyntikulujen vahvistamista koskeva pyyntö jätetään tutkimatta.
2)
Bodegas Altún, SL vastaa tästä menettelystä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Codorníu, SA:n oikeudenkäyntikulut.
3)
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) vastaa tästä menettelystä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluistaan.
Annettiin Luxemburgissa 21 päivänä heinäkuuta 2020.
E. Coulon
kirjaaja
D. Spielmann
jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.