62002CC0372_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Esillä olevassa asiassa Bundessozialgericht (liittovaltion sosiaalioikeus), Saksa, on esittänyt useita kysymyksiä asetuksen N:o 1408/71(2) (jäljempänä asetus) 3, 13, 67 ja 71 artiklan tulkinnasta.
2. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään ottamaan kantaa ensinnäkin lainsäädäntöön, jota sovelletaan suurimman osan elämästään Saksassa asuneeseen Espanjan kansalaiseen, joka suoritettuaan yhdeksän kuukauden pituisen pakollisen asepalveluksen Espanjassa palasi Saksaan, jossa hän haki työttömyysetuutta, ja toiseksi siihen, edellytetäänkö asetuksessa tämän asepalvelusajan huomioon ottamista arvioitaessa hakijan oikeutta kyseiseen etuuteen.
3. Asian kannalta merkitykselliset asetuksen säännökset ovat 3 artikla (jossa vahvistetaan yhdenvertaisen kohtelun periaate), 13 artiklan 2 kohta (joka sisältää säännöt sovellettavan lainsäädännön määräytymisestä), 67 artikla (jossa vahvistetaan säännöt toisessa jäsenvaltiossa täyttyneiden vakuutus- tai työskentelykausien yhteenlaskemisesta tai huomioon ottamisesta määritettäessä oikeutta työttömyysetuuteen) ja 71 artikla (joka koskee työttömiä, jotka työskentelivät viimeksi muussa jäsenvaltiossa kuin asuinvaltiossaan). Näiden säännösten sanamuoto esitetään tarpeen mukaan niitä koskevan kysymyksen tai niitä koskevien kysymysten käsittelyn alussa.
4. Myös asetuksen N:o 574/72(3) 80 artiklalla on merkitystä asian käsittelyn kannalta. Kyseisessä asetuksessa säädetään asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä. Sen 80 artiklassa säädetään, että sovellettaessa asetuksen N:o 1408/71 67 artiklaa sen jäsenvaltion työvoimaviranomaisen, jonka lainsäädännön alainen henkilö viimeksi oli, on annettava todistus, jolla osoitetaan tämän henkilön osalta kyseisen lainsäädännön mukaan palkattuna työntekijänä täyttyneet vakuutus- tai työskentelykaudet.
Asiaa koskeva kansallinen lainsäädäntö
5. Arbeitsförderungsgesetzin (työllisyyden edistämisestä annettu laki, jäljempänä AFG) 100 §:ssä säädetään, että henkilöllä on oikeus työttömyysetuuteen, jos muun muassa odotusaika on täyttynyt. Lain 104 §:n mukaan odotusaika täyttyy, kun henkilö on kolmen vuoden vertailujakson aikana, joka edeltää välittömästi työttömyysjakson ensimmäistä päivää, jona muut työttömyysetuuden saamista koskevat edellytykset ovat täyttyneet, työskennellyt 360 päivän ajan sellaisten edellytysten mukaisesti, joiden perusteella hän on velvollinen maksamaan vakuutusmaksuja.
6. Lain 107 §:ssä säädetään, että asepalveluksen kaudet rinnastetaan työskentelyyn, jonka perusteella on velvollisuus maksaa vakuutusmaksuja.
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
7. Asian tosiseikat ovat ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan päätöksen mukaisesti seuraavat.
8. Hakija, joka on Espanjan kansalainen, syntyi Saksassa vuonna 1974, ja hänen varsinainen kotipaikkansa on siitä lähtien ollut Saksassa. Syyskuun 1991 ja heinäkuun 1994 välisenä aikana hän suoritti Madridissa energia-alan insinöörin koulutuksen. Hakija työskenteli 3.–31.8.1994 ja 3.11.1994–20.4.1995 sähköasentajana Saksassa. Hän lähti 21.4.1995 Espanjaan, jossa hän suoritti pakollisen asepalveluksen 18.5.1995–15.2.1996. Hän aloitti työt Saksassa jälleen 30.5.1996.
9. Asetuksen N:o 574/72  80 artiklan mukaisesti Espanjan sosiaaliturvalaitos antoi tammikuussa 1997 todistuksen, jonka mukaan hakijan osalta oli täyttynyt vakuutus- ja työskentelykausi 1.12.1991–4.12.1992.
10. Hakija ilmoittautui vastapuolelle työttömäksi 25.4.1996 lukien. Vastapuoli kieltäytyi myöntämästä työttömyysetuutta muun muassa sillä perusteella, että odotusaikaa koskeva edellytys ei täyttynyt, koska hakijan pakollinen asepalvelusaika Espanjassa ei merkinnyt työskentelyä, jonka perusteella on velvollisuus maksaa vakuutusmaksuja AFG:ssä tarkoitetulla tavalla.
11. Hakija nosti kanteen Hannoverin Sozialgerichtissä (sosiaalioikeus), joka hyväksyi kanteen. Landessozialgericht (ylempi sosiaalioikeus) pysytti kyseisen tuomioistuimen antaman tuomion. Vastapuoli valitti Bundessozialgerichtiin.
12. Bundessozialgericht toteaa, että kolmen vuoden pituinen vertailujakso kattaa ajanjakson 25.4.1993–24.4.1996. Tuona aikana hakija työskenteli Saksassa ja oli velvollinen maksamaan vakuutusmaksuja 3.8.1994–31.8.1994 sekä 3.11.1994–20.4.1995. Tämä merkitsee 198 päivän pituista työskentelyä, mikä on siis vähemmän kuin 360 päivää. Hakija voisi kuitenkin olla oikeutettu työttömyysetuuteen, mikäli hänen pakollinen asepalvelusaikansa 18.5.1995–15.2.1996 otettaisiin huomioon. Tähän ajanjaksoon ei voida vedota Saksan oikeuden nojalla odotusajan täyttymisen osoittamiseksi, mutta se on mahdollisesti otettava huomioon yhteisön oikeuden perusteella. Tämä edellyttää, että yhteisön oikeuden mukaan oli vastapuolen asiana myöntää työttömyysetuus ja että sen myöntämisedellytykset olivat täyttyneet. Se, onko asia näin, riippuu asetuksen N:o 1408/71 useiden eri säännösten tulkinnasta. Bundessozialgericht on tämän vuoksi lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisukysymyksiä.
13. Ennakkoratkaisukysymykset on esitetty kokonaisuudessaan tämän ratkaisuehdotuksen liitteenä. Niissä tuodaan esille lähinnä seuraavat kysymykset: ensinnäkin, onko asiassa sovellettava Espanjan vai Saksan lainsäädäntöä; toiseksi, onko hakijan asepalvelusaika 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua työskentelyä; kolmanneksi, mikäli näin on, voidaanko 67 artiklaa lähtökohtaisesti soveltaa yhdessä 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan kanssa; ja neljänneksi, mikäli näin on, edellytetäänkö 67 artiklassa hakijan Saksan lainsäädännön mukaisesti täyttämän viimeisen vakuutuskauden jälkeen suorittaman pakollisen asepalvelusajan huomioon ottamista. Kansallinen tuomioistuin kysyy lopuksi vielä, edellytetäänkö asetuksen 3 artiklassa asepalvelusajan huomioon ottamista, jos edellä mainituilla säännöksillä ei ole tätä vaikutusta.
14. Hakija, Saksan ja Portugalin hallitukset sekä komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Asiassa ei ole järjestetty suullista käsittelyä eikä sellaisen järjestämistä ole pyydetty.
Sovellettavan lainsäädännön määrittäminen
15. Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin pyrkii ennen kaikkea selvittämään, kuuluuko hakijan asemassa oleva henkilö Espanjan lainsäädännön alaisuuteen asetuksen 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla vai Saksan lainsäädännön alaisuuteen 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla.
Asetuksen 13 artikla
16. Asetuksen 13 artikla, jonka otsikkona on ”Yleiset säännöt”, on ensimmäinen säännös asetuksen N:o 1408/71  II osastossa, jonka otsikkona on ”Sovellettava lainsäädäntö”.
17. Asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa, sellaisena kuin se oli voimassa asian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, säädetään seuraavaa:
”Jollei 14 artiklan c alakohdasta [jolla ei ole merkitystä tässä tapauksessa] muuta johdu, henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Tämä lainsäädäntö määrätään tämän osaston säännösten mukaisesti.”
18. Asetuksen 13 artiklan 2 kohdassa on useita sääntöjä siitä, miten sovellettava lainsäädäntö määritetään tietyissä erityisissä olosuhteissa. Näitä sääntöjä todetaan sovellettavan, jollei muuta johdu 14–17 artiklasta, jotka muodostavat II osaston loppuosan ja sisältävät useita erityissäännöksiä, joista yksikään ei koske esillä olevaa tapausta.
19. Asetuksen 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”jäsenvaltion alueella työskentelevä henkilö on tämän jäsenvaltion lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella ja vaikka hänen työnantajanaan toimivan yrityksen tai yksityisen henkilön kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella”.
20. Asetuksen 13 artiklan 2 kohdan e alakohdassa säädetään seuraavaa:
”jäsenvaltion asevoimien palvelukseen tai siviilipalvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen. Jos tämän lainsäädännön mukaan oikeus riippuu vakuutuskausien täyttymisestä ennen tällaiseen ase- tai siviilipalvelukseen astumista tai siitä vapautumisen jälkeen, minkä tahansa muun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet otetaan huomioon tarpeellisessa määrin, samalla tavoin, kuin jos ne olisivat ensiksi mainitun valtion lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia. Asevoimien palvelukseen tai siviilipalvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja säilyttää palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan aseman”.
21. Asetuksen 13 artiklan 2 kohdan f alakohdassa, joka on lisätty asetukseen N:o 1408/71  29.7.1991 alkaen asetuksella N:o 2195/91,(4) säädetään seuraavaa:
”henkilö, johon jäsenvaltion lainsäädäntöä lakataan soveltamasta ilman, että toisen jäsenvaltion lainsäädäntö tulee sovellettavaksi häneen jonkin tämän kohdan edellä olevassa alakohdassa säädetyn säännön mukaisesti taikka jonkin artikloissa 14–17 säädetyn poikkeuksen tai erityissäännöksen perusteella, kuuluu sen jäsenvaltion lainsäädännön piiriin, jonka alueella hän asuu, yksinomaan tämän lainsäädännön määräysten mukaisesti”.
Asian arviointi
22. Mielestäni sovellettavan lainsäädännön määräytymisperusteena on pidettävä yksinomaan asetuksen II osastoa, jonka otsikkona on ”Sovellettava lainsäädäntö” ja jonka yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti todennut muodostavan ”täydellisen ja yhtenäisen lainvalintasääntöjen kokonaisuuden”.(5) Asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa todetaan nimenomaisesti seuraavaa: ”Jollei 14 artiklan c alakohdasta muuta johdu, henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Tämä lainsäädäntö määrätään tämän osaston säännösten mukaisesti.” Tämän vuoksi en voi hyväksyä komission väitettä, jonka mukaan sovellettava lainsäädäntö ei määräytyisi II osaston perusteella ja olisi määrättävä asetuksen muiden säännösten nojalla.
23. Myönnettäköön, että asetuksen muissa osastoissa on säännöksiä, joiden mukaan tietyissä olosuhteissa sovelletaan muun jäsenvaltion kuin II osaston nojalla sovellettavan jäsenvaltion lainsäädäntöä. Asetuksen systematiikka, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut, osoittaa kuitenkin selvästi, että tiettyyn sosiaaliturvaetuuksien hakijaan pääsääntöisesti sovellettava lainsäädäntö voidaan aina määrittää II osaston perusteella, vaikka tietyssä tilanteessa asetuksen jonkin erityisäännöksen mukaan voidaan soveltaa toisen jäsenvaltion lainsäädäntöä tiettyyn tarkoitukseen.
24. Esillä olevassa asiassa hakija i) työskenteli Saksassa 3.–31.8.1994 ja 3.11.1994–20.4.1995, jolloin häneen sovellettiin Saksan lainsäädäntöä 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla, ja ii) suoritti pakollisen asepalveluksen Espanjassa 18.5.1995–15.2.1996, jolloin häneen sovellettiin Espanjan lainsäädäntöä 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla. Asiassa on ratkaistava, mitä lainsäädäntöä sovelletaan tämän jälkeen, kun hän palasi Saksaan ja haki siellä työttömyysetuutta.
25. Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kuusijärvi antama tuomio,(6) joka koski 13 artiklan 2 kohdan f alakohtaa, näyttäisi antavan vastauksen tähän kysymykseen. Kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ”henkilöön, johon ei enää voida soveltaa mitään muuta asetuksen N:o 1408/71  13 artiklan 2 kohdan – – tai 14–17 artiklan mukaan määräytyvää lainsäädäntöä, sovelletaan [13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla] sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jossa hän asuu”. Kyseinen tilanne kuvaa selvästi esillä olevan asian hakijan tilannetta. Myös Saksan hallitus on tätä mieltä.
26. Vaikka Portugalin hallitus väittää, että Espanjan lainsäädäntöä on sovellettava 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla, väite näyttää koskevan ainoastaan asepalveluksen aikana sovellettavaa lainsäädäntöä, kun taas ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee sen jälkeen sovellettavaa lainsäädäntöä.
27. Komissio väittää, että 13 artiklan 2 kohdan f alakohtaa ei voida soveltaa asepalveluksen päättymisen jälkeen sen enempää kuin työpaikan menettämisenkään jälkeen: jos näin olisi, työtön henkilö voisi aina mennä asumaan toiseen jäsenvaltioon ja vaatia siellä työttömyysetuutta. Tämä näkemys on kuitenkin selvästi vastoin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Kuusijärvi antamaa tuomiota, jonka mukaan ”henkilöön, joka on lopettanut työnteon jäsenvaltiossa – –, sovelletaan 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaan – – joko sen valtion lainsäädäntöä, jossa hän aikaisemmin työskenteli, jos hän asuu siellä edelleen, tai sen valtion lainsäädäntöä, johon hän mahdollisesti on muuttanut asumaan”.(7)
28. Lisäksi on selvää, että yhteisöjen tuomioistuimen ei ollut ilmaisulla ”henkilö, joka on lopettanut työnteon”, tarkoitus rajoittaa tuomionsa soveltamisalaa henkilöihin, jotka ovat lopullisesti lopettaneet kaiken ammatillisen toiminnan. Asiassa Kuusijärvi Ruotsin ja Norjan hallitukset väittivät, että 13 artiklan 2 kohdan f alakohtaa voidaan soveltaa vain tällaisiin henkilöihin, kun taas ainoastaan väliaikaisesti työnteon lopettaneeseen henkilöön sovelletaan 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan perusteella edelleen sen jäsenvaltion lainsäädäntöä, jossa hän viimeksi työskenteli, siinäkin tapauksessa, että hän olisi muuttanut asumaan toiseen jäsenvaltioon. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että 13 artiklan 2 kohdan f alakohdasta ei ilmene mitään sellaista, joka viittaisi näin suppeaan soveltamisalaan. Sen sanamuoto on päinvastoin yleinen, jotta se kattaisi kaikki ne mahdolliset tilanteet, joissa jonkin jäsenvaltion lainsäädäntöä on lakattu soveltamasta tiettyyn henkilöön, olipa syy tähän mikä tahansa, eikä se näin ollen kata vain sitä tilannetta, että asianomainen henkilö on joko pysyvästi tai väliaikaisesti lopettanut työnteon määrätyssä jäsenvaltiossa.(8)
29. En ole mitenkään vakuuttunut siitä, että komission huoli olisi perusteltu. Vaikka 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan oikeusvaikutuksena on se, että jäsenvaltiossa työnteon lopettaneeseen ja toiseen jäsenvaltioon muuttaneeseen henkilöön sovelletaan viimeksi mainitun valtion lainsäädäntöä, tämä ei sinänsä anna tällaiselle henkilölle automaattista oikeutta saada työttömyysetuutta kyseisen valtion kustannuksella. Yhteisöjen tuomioistuin korosti asiassa Kuusijärvi antamassaan tuomiossa, että 13 artiklan 2 kohdalla pyritään ainoastaan määrittämään se kansallinen lainsäädäntö, jota sovelletaan tämän säännöksen a–f alakohdassa säädetyissä tilanteissa oleviin henkilöihin. Kyseisellä säännöksellä ei sinänsä pyritä määrittämään niitä edellytyksiä, jotka koskevat oikeutta tai velvollisuutta liittyä sosiaaliturvajärjestelmään tai sen osa-alueelle. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on useaan kertaan todennut, jäsenvaltioiden on itse lainsäädännössään määritettävä nämä edellytykset.(9) Kun jäsenvaltio asettaa työttömyysetuuden myöntämisedellytykseksi sen, että hakijan osalta on täyttynyt vakuutus- tai työskentelykausia, asetuksen 67 artiklassa edellytetään tämän valtion ottavan huomioon laskelmissaan tällaiset toisessa jäsenvaltiossa täyttyneet kaudet. Tätä edellytystä sovelletaan kuitenkin yleensä vain, jos hakijan osalta on ”viimeksi täyttynyt” tällaisia kausia jäsenvaltiossa, jossa hakemus tehdään.(10) Näin ollen en katso, että ehdottamallani 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan tulkinnalla voisi olla komission kuvailemia vaikutuksia.
30. Pidän huolestuttavampana kuitenkin mahdollisuutta, että 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan tulkinta, joka näytetään vahvistetun asiassa Kuusijärvi annetussa tuomiossa, voi sekoittaa asetuksen ja etenkin III osaston 6 luvun, jonka otsikkona on ”Työttömyysetuudet”, säännösten systematiikan. Kyseinen luku sisältää 67–71 artiklan. Kuten jäljempänä todetaan, 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdassa säädetään tiettyjen työttömien mahdollisuudesta saada työttömyysetuuksia toimivaltaisen ”valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän asuisi sen alueella”. Asetuksen 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdassa säädetään toisten työttömien mahdollisuudesta saada etuuksia sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jossa he asuvat. Asetuksen systematiikan ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on selvää, että toimivaltaisen valtion käsitteellä tarkoitetaan valtiota, jonka lainsäädäntöä sovelletaan asetuksen 13 artiklassa vahvistettujen yleisten säänt öjen perusteella.(11) Kun ennen 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan lisäämistä asetuksella N:o 2195/91(12) oikeuskäytännössä oli vakiintuneesti katsottu, että etuutta hakevaan työttömään oli sovellettava (13 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla) viimeisen työskentelyvaltion lainsäädäntöä,(13) ei ole kovin yllättävää, että yhteisöjen tuomioistuin on näitä säännöksiä tulkitessaan olettanut kyseisen valtion olevan yleensä toimivaltainen valtio työttömyysetuuksien osalta.(14) Jos 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan oikeusvaikutuksena on se, että muussa jäsenvaltiossa kuin viimeisessä työskentelyvaltiossa asuvaan työttömään on sovellettava asuinvaltion lainsäädäntöä, 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdalla ei olisi merkitystä ja 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohta olisi tarpeeton. Näin ollen voi olla tarpeen, että yhteisöjen tuomioistuin tekee esillä olevassa asiassa selväksi, että sen asiassa Kuusijärvi antamassa tuomiossa esittämä 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan tulkinta ei sovellu työttömyysetuutta koskeviin tapauksiin, joihin on edelleen sovellettava 13 artiklan 2 kohdan a alakohtaa tai vastaavasti tapauksen mukaan 13 artiklan 2 kohdan b–e alakohtaa. Siinä tapauksessa esillä olevan asian ratkaisuna olisi, että hakijaan sovellettava lainsäädäntö olisi 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan perusteella Espanjan lainsäädäntö.
31. Muihin esitettyihin kysymyksiin vastaamiseksi lähden siitä, että asiassa Kuusijärvi annetun tuomion mukaisesti sovellettavana lainsäädäntönä on 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan perusteella Saksan lainsäädäntö. Siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin aikoisi luonnehtia kyseistä tuomiota edellä esittämälläni tavalla, tarkastelen myös lyhyesti tilannetta siinä tapauksessa, että asiassa sovellettaisiin Espanjan lainsäädäntöä.
Asetuksen 71 artikla
Asian kannalta merkitykselliset säännökset
32. Asetuksen N:o 1408/71  1 artikla sisältää muun muassa seuraavat määritelmät:
”r) ’vakuutuskausilla’ tarkoitetaan maksukausia tai työskentelykausia tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausia, sen mukaan kuin ne on määritelty tai tunnustettu vakuutuskausiksi siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty tai niitä pidetään täytettyinä, ja kaikkia kausia, joita käsitellään sellaisina, jos niitä pidetään sanotun lainsäädännön mukaan vakuutuskausia vastaavina;
s) ’työskentelykausilla’ ja ’itsenäisen ammatinharjoittamisen kausilla’ tarkoitetaan kausia, jotka on sellaisiksi määritelty tai tunnustettu siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty, ja kaikkia kausia, joita käsitellään sellaisina, jos niitä pidetään sanotun lainsäädännön mukaan työskentelykausia tai itsenäisen ammatinharjoittamisen kausia vastaavina”.
33. Asetuksen 71 artiklan otsikkona on ”Työttömät, jotka viimeisen työskentelynsä aikana asuivat muussa jäsenvaltiossa kuin toimivaltaisessa valtiossa”. Kyseisen 71 artiklan 1 kohdan johdantokappale kuuluu seuraavasti:
”Työtön, joka aiemmin oli työssä ja joka viimeisen työskentelynsä aikana asui muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen jäsenvaltion alueella, saa etuudet seuraavien säännösten mukaisesti.”
34. Asetuksen 71 artiklan 1 kohdan a alakohta koskee rajatyöntekijöitä, ja siinä säädetään, että rajatyöntekijä, joka on osittain tai ajoittain työttömänä hänet työllistävästä yrityksestä, saa etuudet työskentelyvaltion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän asuisi tämän valtion alueella (71 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohta), kun taas rajatyöntekijä, joka on kokonaan työtön, saa etuudet asuinvaltion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän olisi ollut tämän lainsäädännön alainen viimeksi työskennellessään (71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohta).
35. Asetuksen 71 artiklan 1 kohdan b alakohta koskee muita työntekijöitä, jotka ennen työttömäksi tulemista asuivat ja työskentelivät eri jäsenvaltioissa. Kyseisen 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdassa säädetään, että tällainen henkilö, joka on edelleen käytettävissä työnsaantia varten valtiossa, jossa hän viimeksi työskenteli, saa etuudet tältä valtiolta, niin kuin hän asuisi sen alueella. Asetuksen 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Muu palkattu työntekijä kuin rajatyöntekijä, joka on kokonaan työtön ja joka asettuu työvoimaviranomaisten käytettäväksi työnsaantia varten sen jäsenvaltion alueella, jossa hän asuu, tai joka palaa tälle alueelle, saa etuudet tämän valtion lainsäädännön mukaisesti, niin kuin hän olisi viimeksi työskennellyt siellä – – .”
Onko pakollinen asepalvelus 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua työskentelyä?
36. Kysymyksillään 2 a ja 3 c aa kansallinen tuomioistuin on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuinta tulkitsemaan 71 artiklan 1 kohtaa ja ottamaan erityisesti kantaa siihen, voiko hakijan asepalvelus merkitä kyseisen säännöksen ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettua ”viimeistä työskentelyä” siten, että asiassa voidaan soveltaa 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohtaa.
37. Yhteisöjen tuomioistuin on useissa eri yhteyksissä katsonut 71 artiklalla olevan tarkoitus varmistaa, että siirtotyöläiset saavat työttömyysetuudet edellytyksillä, jotka mahdollisuuksien mukaan edistävät uuden työn hakemista. Tämä etuus ei ole vain rahallinen vaan sisältää työvoimaviranomaisten tarjoaman tuen uuden työn hakemisessa.(15) Ratkaiseva tekijä sovellettaessa artiklaa kokonaisuudessaan on kyseisen henkilön asuinpaikka muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka lainsäädäntöä häneen sovellettiin viimeisen työskentelynsä aikana.(16) Asetuksen 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan sen soveltamisalaan kuuluvat työttömät voivat valita toimivaltaisen valtion – joka tavallisesti olisi ollut 13 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla viimeinen työskentelyvaltio(17) – tarjoamien etuuksien ja asuinpaikan jäsenvaltion tarjoamien etuuksien välillä. Työntekijä, joka parhaiten tuntee mahdollisuudet saada uusi työpaikka, tekee tämän valinnan asettumalla joko viimeisen työskentelyvaltionsa työvoimaviranomaisten käytettäväksi (71 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohta) tai sen jäsenvaltion työvoimaviranomaisten käytettäväksi, jonka alueella hän asuu (71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohta).(18) Esillä olevassa asiassa hakija on halunnut valita jälkimmäisen vaihtoehdon.
38. Voitaisiin ajatella, että jos näkemykseni mukaisesti Saksan lainsäädäntöä voidaan soveltaa 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla, 71 artiklan 1 kohta ei vaikuttaisi esillä olevan asian ratkaisuun, sillä joka tapauksessa hakijan pitäisi saada etuudet sen valtion lainsäädännön mukaisesti, jossa hän asui niitä hakiessaan.
39. Tämä kanta merkitsee kuitenkin 67 ja 71 artiklan välisen suhteen sivuuttamista. Sovelletaanpa 71 artiklaa tai ei, työttömyysetuuden maksamisesta vastaavan laitoksen on laskettava yhteen työttömyys- tai vakuutuskaudet 67 artiklan mukaisesti, kuten jäljempänä(19) todetaan, minkä vuoksi esillä olevan asian ratkaisun kannalta on yhdentekevää (oletettaessa, että Saksan lainsäädäntöä voidaan soveltaa), sovelletaanko 71 artiklaa. Asetuksen 67 artiklan 3 kohdassa asetetusta edellytyksestä, jonka mukaan hakijan vakuutuskausi on ”viimeksi täyttynyt” (tässä tapauksessa) Saksan lainsäädännön mukaisesti, on kuitenkin nimenomaisesti luovuttu ”71 artiklan 1 kohdan – – b alakohdan ii alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa”. Tästä syystä hakijan saattaa olla tarpeen osoittaa, että hän kuuluu säännöksen soveltamisalaan.
40. Hakija ja Portugalin hallitus katsovat, että hakijan asepalvelusaika on 71 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettua ”työskentelyä”. Saksan hallitus ja komissio ovat eri mieltä.
41. Vaikka 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun työskentelyn käsitteen soveltamisala on mahdollista määrittää, mielestäni siitä ei ole mahdollista tehdä lopullista johtopäätöstä esillä olevan asian olosuhteissa. Tämä johtuu siitä, että vastaus kysymykseen riippuu viime kädessä Espanjan lainsäädännöstä, jonka tulkinta ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimelle. Vaikka työskentelyn käsitettä ei ole sellaisenaan määritelty asetuksessa, edellä kuvatut 71 artiklan 1 kohdan systematiikka ja tavoitteet viittaavat siihen, että ainakin tämän säännöksen tarkoituksen kannalta käsitteellä on erityinen soveltamisala, joka kattaa ainoastaan 1 artiklan s kohdassa tarkoitettuun työskentelykauteen liittyvän toiminnan ja siten ainoastaan kaudet, joita pidetään työskentelykausina tai niitä vastaavina siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty.
42. Tälle käsitykselle voidaan saada tukea myös asiassa Kuyken annetusta tuomiosta,(20) jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että 71 artiklaa ei voitu soveltaa työttömään, joka ei ollut harjoittanut toimintaa palkattuna työntekijänä tai sellaisena pidettävää toimintaa ja joka ei näin ollen ollut saanut oikeutta työttömyysetuuteen. Vaikka tämä kuvaus ei täysin vastaa esillä olevan hakijan tilannetta, sillä hakija oli työskennellyt ennen asepalveluksensa suorittamista, siitä saadaan kuitenkin apua tulkittaessa 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ”viimeisen työskentelyn” käsitettä viittaamalla 1 artiklan s kohdassa tarkoitettuun työskentelykauteen liittyvään toimintaan ja siten ainoastaan kausiin, joita pidetään työskentelykausina tai niitä vastaavina siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty.
43. Kansallinen tuomioistuin viittaa vastakkaisen kannan mahdolliseksi tueksi asiassa Grahame ja Hollanders annettuun tuomioon,(21) jonka mukaan pakollisen asepalveluksen kausia pidetään asetuksen liitteessä VI olevan J jakson 4 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitettuina ”ansiotyön kausina” tai ”vastaavina kausina”. Näissä säännöksissä vahvistettiin, että Alankomaat ottaa huomioon tällaiset kaudet, jotka ovat täyttyneet Alankomaissa ennen 1 päivää heinäkuuta 1967, eläkkeiden laskemista koskevaa asetuksen 46 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa.
44. Kyseisessä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin vetosi kuitenkin nimenomaisesti asetuksen 1 artiklan s kohdassa olevaan työskentelykausien määritelmään, totesi olevan kiistatonta, että kyseinen käsite vastaa 4 kohdan a ja c alakohdassa käytettyjä käsitteitä, ja katsoi, että pakollisen asepalveluksen kaudet on rinnastettu sosiaaliturvan kannalta työskentelykausiin sen lainsäädännön nojalla, jonka mukaisesti ne on suoritettu.(22)
45. Portugalin hallitus väittää, että 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan kolmannen virkkeen perusteella on sovellettava 71 artiklaa, kun työttömän viimeinen toiminta on ollut asepalvelusta. Kyseinen virke kuuluu seuraavasti: ”Asevoimien palvelukseen tai siviilipalvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja säilyttää palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan aseman.”
46. Tämä kanta näyttää kuitenkin olevan vastoin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Grahame ja Hollanders antamassaan tuomiossa(23) esittämää toteamusta, jonka mukaan kyseisessä ”virkkeessä käytetään pelkästään sosiaaliturva-asioissa sovellettavan lainsäädännön määrittämisen osalta toista perustetta, joka liittyy aikaisemman toiminnan laatuun, ja säädetään erityisesti, että [tällainen henkilö] säilyttää palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan aseman”. Kun 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan ensimmäisessä virkkeessä määritetään jäsenvaltio, jonka lainsäädäntöä sovelletaan, sen kolmannessa virkkeessä määritetään, sovelletaanko palkattuja työntekijöitä vai itsenäisiä ammatinharjoittajia koskevaa lainsäädäntöä.
47. Olen näin ollen edelleen sitä mieltä, että 71 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu ”työskentely” kattaa ainoastaan kaudet, joita pidetään työskentelykausina tai sitä vastaavina kausina siinä lainsäädännössä, jonka mukaan ne on täytetty. Menettelyä, jonka perusteella ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin voi ratkaista, pidetäänkö hakijan Espanjassa suorittamaa asepalvelusaikaa tällaisena Espanjan lainsäädännön mukaan, käsitellään jäljempänä 67 artiklan 1 kohdan tarkastelun yhteydessä.(24) Lisäksi asetuksen N:o 574/72(25) 84 artiklassa, jolla pannaan täytäntöön asetuksen N:o 1408/71  71 artikla, säädetään, että työttömyysetuuksia asetuksen N:o 1408/71  71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan säännösten mukaan hakevan on toimitettava 80 artiklassa säädetty todistus, jota käsitellään jäljempänä 69 ja 70 kohdassa.
48. Mikäli kyseisestä todistuksesta ilmenee, että hakijan Espanjassa suorittama asepalvelusaika oli todella ”työskentelyä” 71 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetulla tavalla, kyseistä säännöstä sovelletaan, jos tuona aikana hakija ”asui muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella”.
49. Kyseisenä aikana Espanjan lainsäädäntö oli 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla sovellettava lainsäädäntö. Espanja on näin ollen 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu toimivaltainen valtio.(26)
50. Kansallinen tuomioistuin ei ole pyytänyt yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua siitä, voidaanko hakijan katsoa asuneen Saksassa, kun hän suoritti asepalvelustaan Espanjassa, ja on aivan oikein todennut vastauksen tähän kysymykseen riippuvan siitä, onko hakijan intressien painopiste pysynyt kyseisenä aikana Saksassa.(27)
51. Katson näin ollen, että hakijan asepalvelusta on pidettävä 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”työskentelynä” ainoastaan, jos se on sellaiseksi määritelty tai tunnustettu Espanjan lainsäädännössä tai jos sitä sekä käsitellään sellaisena että pidetään kyseisen lainsäädännön mukaan sitä vastaavana asetuksen 1 artiklan s kohdassa tarkoitetulla tavalla.
52. Tarkastelen lopuksi lyhyesti tilannetta siinä tapauksessa, että hakijaan työttömyysetuuden hakemisajankohtana sovellettava lainsäädäntö olisi 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla Espanjan lainsäädäntö eikä 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla Saksan lainsäädäntö. Siinä tapauksessa, oletettaessa, että hänen pakollisen asepalveluksensa kausi merkitsi hänen ”viimeistä työskentelyään” 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdassa tarkoitetulla tavalla ja että kyseisenä ajanjaksona hän asui säännöksessä tarkoitetulla tavalla Saksassa, 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdassa annettaisiin hänelle silti vielä mahdollisuus saada etuuksia Saksan lainsäädännön perusteella Espanjan lainsäädännön sijaan. Jos sen sijaan hänen asepalveluksensa ei merkitsisi 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ”viimeistä työskentelyä”, kyseistä artiklaa ei sovellettaisi missään oloissa, sillä viimeinen työskentely olisi silloin tapahtunut Saksassa, jossa hän myös asui.
Asetuksen 67 artikla
Asian kannalta merkitykselliset säännökset
53. Asetuksen 1 artiklan a kohdan mukaan ”palkatulla työntekijällä” tarkoitetaan lähinnä henkilöä, joka on pakollisesti tai vapaaehtoisesti vakuutettu yhden tai useamman palkattujen työntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmän alan tai tässä asetuksessa tarkoitetun alan kattaman vakuutustapahtuman varalta.
54. Asetuksen 67 artiklassa, jonka otsikkona on ”Vakuutus- tai työskentelykausien yhteenlaskeminen”, säädetään seuraavaa:
”1) Sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen, jonka lainsäädännön mukaan edellytetään etuuksia koskevan oikeuden saamiseksi, säilyttämiseksi tai takaisinsaamiseksi vakuutuskausien täyttymistä, on otettava huomioon tarpeellisessa määrin vakuutus- tai työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia edellyttäen kuitenkin, että työskentelykaudet olisi laskettu vakuutuskausiksi, jos ne olisivat täyttyneet tämän lainsäädännön mukaan.
– –
3) Lukuun ottamatta 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja b alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuja tapauksia, 1 ja 2 kohdan säännösten soveltaminen edellyttää, että sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat viimeksi täyttyneet:
– 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa vakuutuskaudet ja
– 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa työskentelykaudet
sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan.”
Yhteisvaikutus 71 artiklan 1 kohdan kanssa
55. Kansallinen tuomioistuin haluaa kysymyksillään 2 b ja 3 c bb tietää, voidaanko 67 artiklan yhteenlaskemista koskevia säännöksiä soveltaa siinä tapauksessa, että hakija kuuluu 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan, vai sovelletaanko näiden säännösten sijaan 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäistä virkettä.
56. Kuten Portugalin hallitus perustellusti huomauttaa, 67 artiklan 1 kohta ei lakkaa olemasta sovellettava pelkästään sen vuoksi, että 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohtaa voidaan soveltaa. Tämä on mielestäni selvää näiden säännösten systematiikan ja sanamuodon perusteella.
57. Ensinnäkin 67 ja 71 artikla sisältyvät asetuksen III osastoon, jonka otsikkona on ”Eri etuusryhmiä koskevia erityissäännöksiä”. Tämän III osaston 6 luku koskee työttömyysetuuksia. Asetuksen 67 artikla sisältyy 1 jaksoon, jonka otsikkona on ”Yhteisiä säännöksiä”. Kyseisen III osaston 6 luvun 2 jakson otsikkona on ”Muuhun jäsenvaltioon kuin toimivaltaiseen valtioon lähtevät työttömät”. Siihen kuuluvat 69 artikla, ”Etuutta koskevan oikeuden säilyttämisen edellytykset ja rajoitukset”, ja 70 artikla, ”Etuuksien ja korvauksien suorittaminen”. Tämän 6 luvun viimeinen eli 3 jakso sisältää vain 71 artiklan. Tämän rakenteen vuoksi on selvää, että 67 artikla on kaikille 6 luvun jaksoille yhteinen säännös ja näin ollen sitä sovelletaan lähtökohtaisesti yhdessä 71 artiklan kanssa.
58. Toiseksi, 67 artiklan sanamuoto tukee tätä tulkintaa. Tämän 67 artiklan 3 kohdassa säädetään, että 67 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltaminen edellyttää, että asianomaisen henkilön osalta olisivat viimeksi täyttyneet vakuutus- tai työskentelykaudet sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan.(28) Tämä edellytys ei kuitenkaan koske ”71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja b alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuja tapauksia”. Tämä poikkeus olisi tarpeeton, jos 71 artiklan 1 kohtaa ei sovellettaisi yhdessä 67 artiklan kanssa.
59. Kolmanneksi, 67 artiklan 1 kohtaa sovelletaan jäsenvaltioihin, joiden lainsäädännön mukaan etuuksia koskevan oikeuden saaminen, säilyttäminen tai takaisinsaaminen edellyttää vakuutuskausien täyttymistä.(29) Tällaisen jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen on otettava huomioon tarpeellisessa määrin vakuutus- tai työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niin kuin ne olisivat sen soveltaman lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia. Tämä yhteenlaskemisena tunnettu menettely on toinen asetuksen N:o 1408/71 ja varsinkin EY 42 artiklan, jonka perusteella se on annettu, olennaisista periaatteista (toinen on etuuksien maksaminen missä tahansa Euroopan unionin alueella asuville). Asetuksen 71 artiklan 1 kohdassa, kuten edellä on todettu,(30) säädetään vain tiettyjen siirtotyöläisten, jotka viimeisen työskentelynsä aikana asuivat muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella, mahdollisuudesta ilmoittautua työttömäksi ja siten työttömyysetuuden hakijaksi asuinvaltiossaan viimeisen työskentelyvaltion sijaan. Siinä ei ole säännöksiä kyseisen etuuden laskemisesta. Jos 67 artiklaa ei voitaisi soveltaa, kun työttömyysetuutta haetaan 71 artiklan 1 kohdan nojalla, yhteenlaskemista ei edellytettäisi, mikä olisi vastoin asetuksen ja myös perustamissopimuksen systematiikkaa.
60. Yhteisöjen tuomioistuin on nimenomaisesti hyväksynyt ehdottamani tulkinnan asiassa Warmedam-Steggerda antamassaan tuomiossa,(31) jonka mukaan ”71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdalla ei sen soveltamisedellytysten täyttyessä ole mitään vaikutusta [67 artiklan 1 kohdan] yhteenlaskemista koskeviin sääntöihin, joissa määritettyjen edellytysten mukaisesti on otettava huomioon siirtotyöläisen osalta täyttyneet kaudet muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa etuuksien myöntämisestä vastaava toimivaltainen laitos sijaitsee”.
61. Näin ollen katson, että 67 artiklan yhteenlaskemista koskevia säännöksiä sovelletaan, jos hakija kuuluu 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan, edellyttäen tietenkin, että hänen tilanteessaan täyttyvät 67 artiklan 1 kohdan edellytykset, joita käsittelen seuraavaksi.
Asetuksen 67 artiklan 1 kohta
62. Kansallisen tuomioistuimen kysymykset 2 c ja 3 b koskevat ennen kaikkea sitä, onko hakijan asepalvelusta pidettävä 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”työskentelykautena, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä”.
63. Asetuksen 67 artiklan 1 kohdassa edellytetään jäsenvaltioiden, joihin sitä sovelletaan, ”laskevan yhteen” ”vakuutus- tai työskentelykaudet, jotka ovat täyttyneet palkattuna työntekijänä” toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan, niin kuin ne olisivat sen lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia.
64. Asetuksen 1 artiklan r ja s kohdan(32) perusteella kysymys siitä, onko tietty toimintakausi asetuksessa tarkoitettu ”vakuutuskausi” vai ”työskentelykausi”, riippuu siitä, millaisena tätä kautta pidetään lainsäädännössä, jonka mukaan se on täyttynyt.
65. Lisäksi vakuutus- tai työskentelykauden on pitänyt ”täyttyä palkattuna työntekijänä” ja siten asetuksen 1 artiklan a kohdassa tarkoitettuna sosiaaliturvajärjestelmässä vakuutettuna henkilönä, jotta 67 artiklan 1 kohdan yhteenlaskemista koskevia säännöksiä voidaan soveltaa.
66. Asiassa näyttäisi olevan selvää, että hakijan asepalvelusta ei pidetä siinä lainsäädännössä, jonka mukaan se on suoritettu – eli Espanjan lainsäädännössä – vakuutuskautena tai tällaista kautta vastaavana. Kansallisen tuomioistuimen kysymys rajoittuu näin ollen siihen, onko tämä asepalvelus 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”työskentelykausi, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä”. Mikäli näin on, edellyttäen, että hakija täyttää myös 67 artiklan 3 kohdassa asetetun edellytyksen (jota tarkastellaan jäljempänä(33) ) sikäli kuin se on sovellettavissa ja että asepalvelus olisi laskettu vakuutuskaudeksi, jos se olisi suoritettu Saksan lainsäädännön mukaisesti (kuten AFG:n 107 §:stä näyttää seuraavan), vastaajan on toimivaltaisena laitoksena otettava asepalvelusaika huomioon ratkaistessaan, onko Saksan laissa työttömyysetuuden saamiseksi edellytetty odotusaika täyttynyt hakijan osalta.
67. Portugalin hallituksen mielestä vastaajan on otettava hakijan asepalvelus huomioon. Kyseinen hallitus viittaa asiassa Warmedam-Steggerda annettuun tuomioon(34) ja väittää sen tukevan kantaa, jonka mukaan toimivaltaisen laitoksen, johon 67 artiklaa sovelletaan, ei ole tarkistettava, onko asepalvelusta pidetty vakuutus- tai työskentelykautena sen valtion lainsäädännössä, jonka mukaisesti se on suoritettu, vaan sen on tarkistettava, olisiko asepalvelusta pidetty vakuutuskautena, jos se olisi suoritettu toimivaltaisen laitoksen valtiossa eli Saksassa. Vastaus tähän kysymykseen on myöntävä.
68. En hyväksy tätä tulkintaa. Mielestäni Portugalin hallitus tarkastelee ainoastaan 67 artiklan 1 kohdan viimeistä edellytystä. Kyseisen edellytyksen mukaan työskentelykausia(35) ei voida laskea yhteen 67 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jollei niitä olisi laskettu vakuutuskausiksi, jos ne olisivat täyttyneet toimivaltaisen laitoksen lainsäädännön mukaan. Tämä on kuitenkin vain lisäedellytys. Tämän ohella on täytettävä 1 artiklan s kohdan määritelmästä seuraava edellytys eli se, että kyseistä työskentelykautta on pidetty sellaisena siinä jäsenvaltiossa, jossa se oli täyttynyt.
69. Saksan hallitus ja komissio väittävät, että Espanjan lainsäädännön mukaan asepalvelusta ei pidetä työskentelykautena. Siihen ei liity pakollista sosiaaliturvaa eikä se anna oikeutta sosiaaliturvaetuuksiin. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin ei tietenkään voi lausua jäsenvaltion kansallisen sosiaaliturvalainsäädännön vaikutuksesta, esillä olevassa asiassa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että Espanjan sosiaaliturvalaitos on antanut asetuksen N:o 574/72(36) 80 artiklan mukaisen todistuksen, jonka mukaan hakijan osalta vakuutus- ja työskentelykausi on täyttynyt vain 1.12.1991–4.12.1992. Kyseinen todistus annettiin tammikuussa 1997. Tämä viittaa siihen, että väite, jonka mukaan Espanjan lainsäädännön perusteella asepalvelusta ei pidetä työskentelykautena, pitää paikkansa.
70. Espanjan laitoksen antama todistus ei kuitenkaan ole ratkaiseva, koska hakijan asepalvelusajan merkitystä ei voida välttämättä johtaa siitä, ettei sitä ole mainittu, ja koska yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, ettei jäsenvaltion toimivaltaisen laitoksen asetuksen N:o 574/72 mukaisesti antamia todistuksia voida mitenkään esittää kiistattomina todisteina työttömyyttä koskevissa asioissa toimivaltaiselle toisen jäsenvaltion laitokselle tai tämän valtion tuomioistuimille.(37) Sekä viimeksi mainittu laitos että oikeudenkäyntimenettelyissä kansallinen tuomioistuin voivat edelleen vapaasti tarkistaa todistuksen sisällön.(38) Kuten komissio väittää, jos esillä olevassa asiassa vastaaja esittää epäilyksiä todistuksen perustana olevien seikkojen paikkansapitävyydestä ja siten siinä olevista maininnoista, Espanjan laitoksen on tarkasteltava uudelleen sitä, oliko todistuksen antaminen perusteltua, ja tarpeen vaatiessa peruutettava todistus.(39)
71. Asetuksen N:o 574/72  80 artiklassa edellytetään lisäksi, että todistuksessa täsmennetään ”aiemmin palkattuna työntekijänä täyttyneet vakuutus- tai työskentelykaudet” 67 artiklan 1 kohdan soveltamista varten. Jos Espanjan laitos todistaisi 80 artiklan mukaisesti, että hakijan asepalvelusaika merkitsee ”työskentelykautta”, sen täytyisi myös täsmentää, onko tämä kausi täyttynyt hakijan osalta ”palkattuna työntekijänä”.
72. Edellä esitetyn perusteella katson, että hakijan asepalvelusta on pidettävä 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”työskentelykautena, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä”, ainoastaan, jos i) se on sellaiseksi määritelty tai tunnustettu Espanjan lainsäädännössä tai jos sitä sekä käsitellään sellaisena että pidetään kyseisen lainsäädännön mukaan työskentelykautta vastaavana asetuksen 1 artiklan s kohdassa tarkoitetulla tavalla ja ii) hakija oli vakuutettu asetuksen 1 artiklan a kohdassa tarkoitetulla tavalla asepalvelusta suorittaessaan.
Asetuksen 67 artiklan 3 kohta
73. Kansallisen tuomioistuimen kysymys 3 a koskee lähinnä sitä, kuinka äskettäin vakuutuskauden on pitänyt täyttyä, jotta sen voidaan katsoa ”täyttyneen viimeksi” 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
74. Asetuksen 67 artiklan 3 kohdassa säädetään, että lukuun ottamatta 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja b alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuja tapauksia, 67 artiklan 1 kohdan yhteenlaskemista koskevan säännöksen soveltaminen edellyttää, että sen osalta, jonka etua asia koskee, olisivat ”viimeksi täyttyneet” vakuutuskaudet sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan.
75. On huomattava, että asetuksen 67 artiklan 3 kohtaa ei voida soveltaa 71 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja b alakohdan ii alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, koska näissä tapauksissa hakija pakostikin hakee työttömyysetuutta muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa hän viimeksi työskenteli,(40) eivätkä vakuutuskaudet ole siten ”viimeksi täyttyneet” hänen osaltaan sen lainsäädännön mukaisesti, jonka mukaan etuuksia haetaan.
76. Kysymyksellään 3 a kansallinen tuomioistuin haluaa tietää, onko sellaisen henkilön osalta, jonka viimeinen vakuutuskausi Saksassa päättyi yli vuotta aikaisemmin, minkä jälkeen hän suoritti yhdeksän kuukauden ajan pakollista asepalvelusta Espanjassa, ”viimeksi täyttynyt” vakuutuskaudet Saksan lain mukaan tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla. Sekä Saksan hallitus että komissio väittävät, että kysymykseen pitäisi vastata myöntävästi. Olen samaa mieltä.
77. Esillä olevassa asiassa kysymyksen muotoilun perusteella on selvää, että hakijan viimeinen vakuutuskausi Saksassa päättyi yli vuotta ennen työttömyysetuuden hakemista. Asetuksen 67 artiklan 3 kohdassa asetetun edellytyksen vuoksi 67 artiklan 1 kohtaa ei näin ollen voitaisi soveltaa, jos joko kulunut aika tai Espanjan asepalveluksen suorittaminen merkitsisi sitä, että kyseinen vakuutuskausi ei ollut ”viimeksi täyttynyt” ennen etuuden hakemista.
78. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että 67 artiklan 3 kohdassa asetetulla edellytyksellä on tarkoitus kannustaa työttömiä hakemaan työtä jäsenvaltiossa, jossa he viimeksi työskentelivät, ja antaa tämän valtion vastuulle työttömyysetuuden maksaminen.(41) Samanaikaisesti pyritään yhteisten työmarkkinoiden puuttuessa estämään työttömyyden vienti kannustamalla työttömiä hakemaan ensisijaisesti työtä siinä valtiossa, jossa he viimeksi työskentelivät.(42)
79. On tämän tavoitteen mukaista, että jäsenvaltio, jossa henkilö viimeksi työskenteli, on edelleen velvollinen maksamaan työttömyysetuutta henkilölle, jonka kaikkein viimeisin vakuutuskausi on täyttynyt tuossa valtiossa, riippumatta siitä, kuinka pitkä aika tämän vakuutuskauden täyttymisen ja työttömyysetuuden hakemisen välillä on kulunut, edellyttäen, ettei tällä välin jossakin muussa jäsenvaltiossa ole täyttynyt muita vakuutuskausia.
80. Asetuksen 67 artiklan 3 kohdan saksankielisessä versiossa käsitteestä ”viimeksi” (”lastly”) on tosin käytetty ilmaisua ”unmittelbar zuvor”, jonka sanatarkka vastine on ”välittömästi ennen”. Useissa muissa kieliversioissa käytetyillä ilmaisuilla on kuitenkin sama merkitys kuin englanninkielisellä ilmaisulla ”lastly” ja ranskankielisellä ilmaisulla ”en dernier lieu”, jotka viittaavat pikemminkin siihen, että kyseessä oleva kausi on viimeinen tällainen kausi ennen tiettyä päivää eikä välttämättä tällaista päivää välittömästi edeltävä kausi.(43)
81. Hakijan tällä välin Espanjassa suorittama asepalvelusaika merkitsee mielestäni sitä, että hänen aikaisempi vakuutuskautensa Saksassa ei ole ”täyttynyt viimeksi” 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla ainoastaan siinä tapauksessa, että asepalvelusaika on itsessään asetuksessa tarkoitettu ja siten 1 artiklan r kohdassa määritelty ”vakuutuskausi”. Kuten edellä on todettu,(44) kaikki osapuolet näyttävät katsovan, ettei tästä ole kysymys.
82. Katson näin ollen, että kun henkilön vakuutuskausi täyttyy jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti ja kun tämä henkilö hakee tämän jälkeen työttömyysetuutta kyseisessä valtiossa, tämä vakuutuskausi on ”täyttynyt viimeksi” 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, vaikka se ei olisi välittömästi edeltänyt etuuden hakemista, edellyttäen, ettei tällä välin ole täyttynyt muita vakuutuskausia.(45)
Yhteenveto kolmesta ensimmäisestä kysymyksestä
83. Tässä vaiheessa voi olla hyödyllistä esittää lyhyt yhteenveto siitä, miten olen päätellyt 13 artiklan 2 kohtaa, 67 artiklaa ja 71 artiklaa sovellettavan hakijan tapauksessa.
84. Mikäli asiassa Kuusijärvi annetun tuomion(46) mukaisesti sovellettava lainsäädäntö on 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla Saksan lainsäädäntö:
a) Jos asepalvelus oli 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua työskentelyä (mikä riippuu 1 artiklan s kohdan nojalla sen määrittelystä Espanjan lainsäädännön mukaan; tästä on esitettävä todistus asetuksen N:o 574/72 80 artiklan mukaisesti) ja
jos hakija asui asepalveluksensa aikana Saksassa 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut,(47) hän kuuluu 71 artiklan 1kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan ja on sen nojalla oikeutettu saamaan työttömyysetuutta Saksassa, vaikka hän olisi viimeksi työskennellyt toisessa jäsenvaltiossa.
b) Jos hakija kuuluu 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan, Saksan laitoksen on otettava huomioon hänen asepalvelusaikansa, kun se arvioi hänen oikeuttaan saada työttömyysetuutta, mikäli
i) se oli 1 artiklan a ja s kohdassa tarkoitettu ”työskentelykausi, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä”, jolloin on täytettävä lisäedellytys 71 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuulumiseksi jo täytetyn edellytyksen lisäksi; myös tämä kysymys on ratkaistava Espanjan oikeuden perusteella, ja siitä on esitettävä todistus 80 artiklan mukaisesti, ja
ii) se olisi laskettu vakuutuskautena, jos se olisi täyttynyt Saksan lainsäädännön mukaan 67 artiklan 1 kohdassa edellytetyllä tavalla.
c) Jos hakija ei kuulu 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan, hän voi kuitenkin hakea työttömyysetuutta Saksassa (koska sen lainsäädäntöä sovelletaan 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla). Saksan laitoksen on otettava huomioon asepalvelusaika, kun se arvioi hänen oikeuttaan saada työttömyysetuutta, edellyttäen,
i) että edellä b kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät ja
ii) että hänen osaltaan ovat ”viimeksi täyttyneet” vakuutuskaudet Saksan lainsäädännön mukaisesti 67 artiklan 3 kohdassa edellytetyllä tavalla.
85. Mikäli sovellettava lainsäädäntö on Espanjan lainsäädäntö 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan nojalla, analogisesti 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan kanssa 13 artiklan 2 kohdan a alakohtaa koskevan oikeuskäytännön perusteella: edellisen kappaleen a ja b kohdassa esitetyt johtopäätökset pysyvät ennallaan. Jos hakija ei kuulu 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan, hän ei kuitenkaan voi hakea työttömyysetuutta Saksassa mutta olisi voinut hakea sitä Espanjassa (jonka olisi 67 artiklan 1 kohdan mukaan periaatteessa pitänyt laskea yhteen aikaisemmin Saksassa täyttyneet vakuutus- ja/tai työttömyyskaudet edellyttäen, että hakijan osalta ovat ”viimeksi täyttyneet” vakuutuskaudet Espanjan lainsäädännön mukaisesti).
Yhdenvertaisen kohtelun periaate
86. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset.”
87. Neljännellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää, onko hakijalla siinä tapauksessa, että hänen asepalvelusaikaansa ei voida ottaa huomioon asetuksen työttömyysetuutta koskevien säännösten (eli 67 ja 71 artiklan) mukaan, oikeus tällaiseen etuuteen kyseisen artiklan tai jonkin muun yhteisön oikeuden yleisen säännöksen nojalla.
88. Hakija ja Portugalin hallitus väittävät, että hakija voi johtaa tällaisen oikeuden 3 artiklan 1 kohdan nojalla. Saksan hallitus ja komissio vastustavat näkemystä.
89. Portugalin hallitus perustaa kantansa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Mora Romero antamaan tuomioon.(48)
90. Kyseisessä asiassa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava niin, että ”kun jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään orvoneläkkeen maksamisen jatkamisesta yli 25 vuoden iän niiden etuuden saajien osalta, joiden koulutus on keskeytynyt asepalveluksen suorittamisen vuoksi, tämän jäsenvaltion on rinnastettava toisessa jäsenvaltiossa suoritettu asepalvelus sen oman lainsäädännön mukaisesti suoritettuun asepalvelukseen”.(49)
91. Mielestäni kyseisessä asiassa annettu ratkaisu ei sovellu esillä olevaan asiaan. Asia Mora Romero koski oikeutta orvoneläkkeeseen. Hakija, joka oli Espanjan kansalainen, sai tällaista etuutta Saksan lainsäädännön nojalla, jonka mukaan sitä maksetaan 25 ikävuoteen asti, ja tätä aikaa jatketaan asepalvelusta vastaavalla ajanjaksolla. Hakija suoritti asepalveluksen Espanjassa ennen kuin hän täytti 25 vuotta. Saksan toimivaltainen laitos lakkasi maksamasta hänelle orvoneläkettä, kun hän täytti 25 vuotta, ja kieltäytyi jatkamasta sitä asepalvelusta vastaavalla ajanjaksolla.
92. Vaikka sekä hakija että kyseinen etuus kuuluivat selvästi asetuksen soveltamisalaan, tilanne tuossa tapauksessa poikkesi kuitenkin aineellisesti esillä olevasta tapauksesta. Asiassa Mora Romero ei ollut mitään tilannetta koskevaa asetuksen erityistä säännöstä. Asetuksen ainoa orvoneläkkeeseen sovellettava yhteenlaskemista koskeva säännös (79 artikla) edellyttää pelkästään, että tällaista etuutta koskevan oikeuden saamista arvioitaessa otetaan huomioon toisessa jäsenvaltiossa kuolleen vanhemman vakuutus-, työskentely-, itsenäisen ammatinharjoittamisen tai asumiskaudet.
93. Koska asetuksessa ei ollut yhtään säännöstä, joka olisi koskenut hakijan tilannetta, jossa hän oli selvästi epäedullisemmassa asemassa kuin samassa tilanteessa oleva Saksan kansalainen, yhteisöjen tuomioistuimen oli tarkoituksenmukaista soveltaa 3 artiklan 1 kohdassa ilmaistua yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
94. Kyseistä säännöstä sovelletaan kuitenkin, ”jollei – – asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu”, ja toisin kuin asiassa Mora Romero, esillä olevassa asiassa asetukseen sisältyy erityisiä säännöksiä, nimittäin 67 ja 71 artikla, joiden tarkoituksena on säännellä sellaisen työttömän oikeutta työttömyysetuuksiin, jonka osalta vakuutus- tai työskentelykaudet ovat täyttyneet toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Kuten sekä Saksan hallitus että komissio huomauttavat, nämä erityiset säännökset syrjäyttävät 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun yleisen yhdenvertaisen kohtelun periaatteen.
95. Mikäli näin ei olisi, 67 artiklan 1 kohdan yksityiskohtaiset säännökset pitäisi kirjoittaa uudelleen ja erityisesti siinä käytettyä työskentelykauden määritelmää pitäisi muuttaa.
96. Voitaisiin väittää, että jos hakijalla ei ole oikeutta yhteenlaskemiseen 67 artiklan 1 kohdan mukaisesti, se osoittaa, että asetuksen systematiikassa on aukko, joka pitäisi täyttää 3 artiklan 1 kohtaan vetoamalla.
97. En hyväksy tätä kantaa. Se, että hakija ei kuulu 67 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, johtuu siitä, että hänen asevelvollisuusaikansa ei merkitse palkattuna työntekijänä täytettyä vakuutus- tai työskentelykautta kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla. Tämä johtuu siitä, että Espanjan lainsäädännössä ei tunnusteta asepalvelusta tällaiseksi kaudeksi. On täysin asetuksen systematiikan ja tavoitteiden mukaista, että asepalvelusaikaa, jota ei pidetä vakuutus- tai työskentelykautena tai vastaavana siinä lainsäädännössﾤ, jonka mukaan se on suoritettu, ei pidä laskea yhteen työttömyysetuuden saamiseksi.
98. Johtopäätös olisi mielestäni sama, jos asiassa vedottaisiin muihin yhdenvertaista kohtelua koskeviin yleisiin periaatteisiin, kuten esimerkiksi ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessä mainittuun EY 39 artiklan 2 kohdassa vahvistettuun periaatteeseen.
Ratkaisuehdotus
99. Siihen kysymykseen, sovelletaanko jäsenvaltiossa A työskennelleeseen henkilöön, joka suorittaa pakollisen asepalveluksen jäsenvaltiossa B ennen palaamistaan jäsenvaltioon A, jossa hän hakee työttömyysetuutta, jäsenvaltion A vai jäsenvaltion B lainsäädäntöä, annettava vastaus riippuu siitä, sovelletaanko työttömyysetuuden hakijoihin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑275/96, Kuusijärvi (Kok. 1998, s. I‑3419), antamassaan tuomiossa vahvistamaa sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohtaa koskevaa tulkintaa. Jos asiassa Kuusijärvi esitettyä tulkintaa voidaan soveltaa, tällainen henkilö kuuluu asuinvaltionsa jäsenvaltion A lainsäädännön alaisuuteen asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla. Jos tätä tulkintaa ei voida soveltaa, tällainen henkilö kuuluu jäsenvaltion B lainsäädännön alaisuuteen, koska se on valtio, jonka lainsäädännön alaisuuteen hän kuului asepalvelusaikanaan asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan nojalla.
100. Bundessozialgerichtin esittämiin jäljellä oleviin kysymyksiin pitäisi vastata seuraavasti:
1) Pakollista asepalvelusaikaa on pidettävä asetuksen N:o 1408/71  71 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettuna ”työskentelynä” ainoastaan, jos se on sellaiseksi määritelty tai tunnustettu siinä lainsäädännössä, jonka mukaisesti se on suoritettu, tai jos sitä sekä käsitellään sellaisena että pidetään kyseisen lainsäädännön mukaan työskentelykautta vastaavana asetuksen 1 artiklan s kohdassa tarkoitetulla tavalla.
2) Pakollista asepalvelusaikaa on pidettävä asetuksen N:o 1408/71  67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ”työskentelykautena, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä”, ainoastaan, jos i) se on määritelty tai tunnustettu Espanjan lainsäädännössä työskentelykaudeksi tai jos sitä sekä käsitellään sellaisena että pidetään kyseisen lainsäädännön mukaan työskentelykautta vastaavana asetuksen 1 artiklan s kohdassa tarkoitetulla tavalla, ja ii) hakija oli vakuutettu asetuksen 1 artiklan a kohdassa tarkoitetulla tavalla asepalvelusta suorittaessaan.
3) Asetuksen N:o 1408/71  67 artiklan 1 kohtaa sovelletaan hakijaan, joka kuuluu tämän asetuksen 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan soveltamisalaan.
4) Kun henkilön vakuutuskausi täyttyy jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti ja kun tämä henkilö hakee tämän jälkeen työttömyysetuutta kyseisessä valtiossa, tämä vakuutuskausi on ”täyttynyt viimeksi” asetuksen N:o 1408/71  67 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, vaikka se ei olisi välittömästi edeltänyt etuuden hakemista, edellyttäen, ettei tällä välin ole täyttynyt muita vakuutuskausia.
LIITE
Bundessozialgerichtin esittämät kysymykset
”1. Kuuluuko henkilö, joka vaatii yli kahden kuukauden kuluttua Espanjassa suorittamansa pakollisen asepalveluksen päättymisen jälkeen Saksan työttömyysvakuutusjärjestelmästä työttömyysetuuksia,
a) sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 (EYVL L 230, s. 6) ja muutettuna 25.6.1991 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2195/91 (EYVL L 206, s. 2) – jäljempänä asetus N:o 1408/71 – 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaan Espanjan lainsäädännön piiriin vai
b) asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan f alakohdan mukaan Saksan lainsäädännön piiriin?
2. Jos kysymykseen 1 a annetaan myöntävä vastaus:
a) Onko Espanjassa suoritettu pakollinen asepalvelus asetuksen N:o 1408/71  71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ’viimeinen työskentely – muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella’?
b) Jos kysymykseen 2 a annetaan myöntävä vastaus:
Vahvistetaanko asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisessä virkkeessä myös sääntö, jonka mukaan viimeinen, muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella täyttynyt työskentely on otettava huomioon työttömyysetuuksien osalta siten kuin se olisi täyttynyt asuinvaltiossa ilman, että asiassa olisi tarpeen varmistaa, että saman asetuksen 67 artiklan edellytykset täyttyvät?
c) Jos kysymykseen 2 b annetaan kieltävä vastaus:
Minkä edellytysten mukaisesti on sellainen pakollisen asepalveluksen suorittamisaika, joka (Espanjan) kansallisen oikeuden mukaan ei ole vakuutuskausi työttömyysvakuutusta koskevassa järjestelmässä eikä sellaiseksi vakuutuskaudeksi katsottava kausi, asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdan mukaan työskentelykausi, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan?
3. Jos kysymykseen 1 b annetaan myöntävä vastaus:
a) Onko sellaisen henkilön, joka on päättänyt viimeisen vakuutuskautensa Saksassa yli vuotta aikaisemmin ja suorittanut sen jälkeen yhdeksän kuukauden pituisen pakollisen asepalveluksen Espanjassa, osalta katsottava, että vakuutuskaudet ovat asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 3 artiklassa tarkoitetulla tavalla täyttyneet ’viimeksi’ Saksan oikeuden mukaan?
b) Jos kysymykseen 3 a annetaan myöntävä vastaus:
Minkä edellytysten mukaisesti on sellainen pakollisen asepalveluksen suoritusaika, joka (Espanjan) kansallisen oikeuden mukaan ei ole vakuutuskausi työttömyysvakuutusta koskevassa järjestelmässä eikä sellaiseksi vakuutuskaudeksi katsottava kausi, asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan 1 kohdan mukaan työskentelykausi, joka on täyttynyt palkattuna työntekijänä toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan? [Tämä kysymys vastaa kysymystä 2 c.]
c) Jos asetuksen N:o 1408/71  67 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa kantajaan (kysymykset 3 a ja 3 b):
aa) Onko Espanjassa suoritettu pakollinen asepalvelus asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ’[viimeinen työskentely] muun jäsenvaltion – – alueella’? [Tämä kysymys vastaa kysymystä 2 a.]
bb) Jos kysymykseen 3 c i annetaan myöntävä vastaus:
Vahvistetaanko asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan 1 kohdan b alakohdan ii alakohdan ensimmäisessä virkkeessä myös sääntö, jonka mukaan viimeinen, muun jäsenvaltion kuin toimivaltaisen valtion alueella täyttynyt työskentely on otettava huomioon työttömyysetuuksien osalta siten kuin se olisi ’täyttynyt’ asuinvaltiossa ilman, että asiassa olisi tarpeen varmistaa, että asetuksen N:o 1408/71 67 artiklan edellytykset täyttyvät? [Tämä kysymys vastaa kysymystä 2 b.]
4. Jos kantajan Saksan työttömyysvakuutusta koskevassa järjestelmässä työttömyysetuuksia koskevan oikeuden osalta ei asetuksen N:o 1408/71 71 artiklan eikä 67 artiklan mukaan ole otettava huomioon Espanjan pakollisen asepalveluksen kestoa, seuraako tällainen oikeus asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan yleisestä yhdenvertaisen kohtelun periaatteesta tai muista yhteisön oikeuden yleisistä määräyksistä ja säännöksistä?”
(1) .
(2)
–	Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71. Vuoden 1995 loppuun mennessä tehdyt muutokset tähän asetukseen sisältyvät asetuksen (ETY) N:o 1408/71 muuttamisesta ja saattamisesta ajan tasalle 2.12.1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 118/97 liitteen A osaan I (EYVL 1997, L 28, s. 1).
(3)
–	Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 574/72. Asetusteksti, sellaisena kuin se on vuoden 1995 lopussa, sisältyy edellä alaviitteessä 2 mainitun neuvoston asetuksen (EY) N:o 118/97 liitteen A osaan II.
(4)
–	Asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta 25.6.1991 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2195/91 (EYVL, L 206, s. 2).
(5)
–	Ks. esim. asia C‑275/96, Kuusijärvi, tuomio 11.6.1998 (Kok. 1998, s. I‑3419, 28 kohta).
(6)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 5, tuomion 33 kohta.
(7)
–	Tuomion 34 kohta.
(8)
–	Ks. 35 ja 39–50 kohta ja erityisesti 39 ja 40 kohta.
(9)
–	Tuomion 29 kohta.
(10)
–	Ks. 67 artiklan osalta vielä jäljempänä 54–82 kohta.
(11)
–	Ks. esim. asia 145/84, Cochet, tuomio 7.3.1985 (Kok. 1985, s. 801, 11 kohta) ja asia C‑454/93, Van Gestel, tuomio 29.6.1995 (Kok. 1995, s. I‑1707, 13 ja 14 kohta).
(12)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 4.
(13)
–	Asia 150/82, Coppola, tuomio 12.1.1983 (Kok. 1983, s. 43) ja asia 302/84, Ten Holder, tuomio 12.6.1986 (Kok. 1986, s. 1821).
(14)
–	Ks. esim. edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Cochet (tuomion 14 ja 15 kohta); asia C‑131/95, Huijbrechts, tuomio 13.3.1997 (Kok. 1997, s. I‑1409, 26 kohta) ja viimeksi asia C‑311/01, komissio v. Alankomaat, tuomio 6.11.2003 (32 kohta).
(15)
–	Ks. esim. asia 1/85, Miethe, tuomio 12.6.1986 (Kok. 1986, s. 1837, 16 kohta).
(16)
–	Asia 76/76, Di Paolo, tuomio 17.2.1977 (Kok. 1977, s. 315, 11 kohta).
(17)
–	Ks. edellä 30 kohta.
(18)
–	Ks. esim. edellä alaviitteessä 15 mainittu asia Miethe, tuomion 9 kohta ja edellä alaviitteessä 11 mainittu asia Van Gestel, tuomion 23 kohta.
(19)
–	55–61 kohdassa.
(20)
–	Asia 66/77, Kuyken, tuomio 1.12.1977 (Kok. 1977, s. 2311, 19 kohta).
(21)
–	Asia C‑248/96, Grahame ja Hollanders, tuomio 13.11.1997 (Kok. 1997, s. I‑6407, 31 kohta).
(22)
–	Tuomion 26 kohta.
(23)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 21, tuomion 31 kohta.
(24)
–	Ks. 69 ja 70 kohta.
(25)
–	Mainittu alaviitteessä 3.
(26)
–	Ks. alaviitteessä 11 mainittu oikeuskäytäntö.
(27)
–	Edellä alaviitteessä 16 mainittu asia Di Paolo, tuomion 17–22 kohta; ks. myös julkisasiamies Mancinin asiassa 41/84, Pinna, tuomio 15.1.1986 (Kok. 1986, s. 1), Kok. Ep. VIII, s. 369 antaman ratkaisuehdotuksen 9 kohta.
(28)
–	Tätä säännöstä tarkastellaan vielä jäljempänä; ks. 74–82 kohta.
(29)
–	Asetuksen 67 artiklan 2 kohdan rinnakkaiset säännökset koskevat jäsenvaltioita, joiden lainsäädännön mukaan tällainen oikeus edellyttää työskentelykausien eikä vakuutuskausien täyttymistä.
(30)
–	Ks. 37 kohta.
(31)
–	Asia 388/87, Warmedam-Steggerda, tuomio 12.5.1989 (Kok. 1989, s. 1203, 18 kohta).
(32)
–	Esitetty edellä 32 kohdassa.
(33)
–	Ks. 74–82 kohta.
(34)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 31, tuomion 21 kohta.
(35)
–	Tätä edellytystä ei sovelleta vakuutuskausiin: ks. asia 126/77, Frangiamore, tuomio 15.3.1978 (Kok. 1978, s. 725).
(36)
–	Mainittu alaviitteessä 3; asian kannalta merkitykselliset 80 artiklan säännökset on esitetty lyhyesti edellä 4 kohdassa.
(37)
–	Asia C‑102/91, Knoch, tuomio 8.7.1992 (Kok. 1992, s. I‑4341, 54 kohta).
(38)
–	Edellä alaviitteessä 37 mainittu asia Knoch, tuomion 53 kohta.
(39)
–	Asia C‑178/97, Banks ym., tuomio 30.3.2000 (Kok. 2000, s. I‑2005, 43 kohta).
(40)
–	Ks. edellä 33 ja 37 kohta.
(41)
–	Asia C‑62/91, Gray, tuomio 8.4.1992 (Kok. 1992, s. I‑2737, 12 kohta).
(42)
–	Edellä alaviitteessä 41 mainittu asia Gray, julkisasiamies Tesauron ratkaisuehdotuksen 5 kohta.
(43)
–	Esim. ”senest” (tanska), ”laatstelijk” (hollanti), ”da ultimo” (italia), ”en ultimo lugar” (espanja) ja ”senast” (ruotsi).
(44)
–	Ks. 66 kohta.
(45)
–	Mielestäni yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑175/00, Verwayen-Boelen, 4.3.2002 antama määräys (Kok. 2002, s. I‑2141) ei vaikuta ratkaisuehdotukseeni ja edellä olevaan asian tarkasteluun. Kyseisessä määräyksessä näytetään oletettavan, että hakijan vuodesta 1987 vuoteen 1995 kestänyt kausi Alankomaissa, jossa hän sai etuuksia mutta ei täyttänyt vakuutus- tai työskentelykausia, esti pitämästä hänen aikaisempaa työskentelykauttaan Belgiassa vuodesta 1977 vuoteen 1986 ”täytettynä viimeksi” Belgiassa 67 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, kun hän vuonna 1997 haki työttömyysetuutta Belgiassa, mutta yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan nimenomaisesti käsitellyt tätä kysymystä.
(46)
–	Mainittu edellä alaviitteessä 5.
(47)
– Viimeksi mainitusta seikasta ei ole esitetty kysymystä.
(48)
–	Asia C‑131/96, Mora Romero, tuomio 25.6.1997 (Kok. 1997, s. I‑3659).
(49)
–	Tuomion 36 kohta.