62022TO0628
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (kuudes jaosto)
21 päivänä kesäkuuta 2023 (
*1
)
Kumoamiskanne – Ympäristö – Delegoitu asetus (EU) 2022/1214 – Taksonomia – Fossiiliseen kaasuun ja ydinenergiaan liittyvät taloudelliset toiminnot – Kuuluminen kestäviin taloudellisiin toimintoihin – Parlamentin jäsen – Toimi ei koske kantajaa suoraan – Tutkimatta jättäminen
Asiassa T‑628/22,
René Repasi, kotipaikka Karlsruhe (Saksa), edustajinaan asianajajat H.‑G. Kamann ja D. Fouquet sekä professorit F. Kainer ja M. Nettesheim,
kantajana,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään F. Erlbacher, A. Nijenhuis ja G. von Rintelen,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. J. Costeira sekä tuomarit P. Zilgalvis (esittelevä tuomari) ja E. Tichy-Fisslberger,
kirjaaja: V. Di Bucci,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Kantaja René Repasi vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan, että delegoidun asetuksen (EU) 2021/2139 muuttamisesta tiettyjen energia-alojen taloudellisten toimintojen osalta ja delegoidun asetuksen (EU) 2021/2178 muuttamisesta kyseisiä taloudellisia toimintoja koskevien tiettyjen tietojen antamisen osalta 9.3.2022 annettu komission delegoitu asetus (EU) 2022/1214 (EUVL 2022, L 188, s. 1; jäljempänä riidanalainen asetus) kumotaan.
Asian tausta
2
Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto antoivat kestävää sijoittamista helpottavasta kehyksestä ja asetuksen (EU) 2019/2088 muuttamisesta 18.6.2020 asetuksen (EU) 2020/852 (EUVL 2020, L 198, s. 13), jossa vahvistetaan kriteerit sen määrittämiseksi, pidetäänkö jotakin taloudellista toimintaa ympäristön kannalta kestävänä, jotta voidaan määrittää sijoituksen ympäristökestävyyden aste.
3
Asetuksen 2020/852 3 artiklassa määritellään ympäristön kannalta kestäviä taloudellisia toimintoja koskevat kriteerit kyseisen asetuksen 9 artiklassa asetetun kuuden ympäristötavoitteen valossa.
4
Asetuksen 2020/852 4 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin on sovellettava kyseisen asetuksen 3 artiklassa säädettyjä kriteerejä määrittääkseen pidetäänkö taloudellista toimintaa ympäristön kannalta kestävänä kaikissa sellaisissa toimenpiteissä, joissa finanssimarkkinatoimijoille tai liikkeeseenlaskijoille asetetaan ympäristön kannalta kestävinä saataville asetettuja rahoitustuotteita tai yritysjoukkovelkakirjalainoja koskevia vaatimuksia.
5
Asetuksen 2020/852 9 artiklan mukaan ympäristötavoitteilla tarkoitetaan ilmastonmuutoksen hillintää, ilmastonmuutokseen sopeutumista, vesivarojen ja merten luonnonvarojen kestävää käyttöä ja suojelua, siirtymistä kiertotalouteen, ympäristön pilaantumisen ehkäisemistä ja vähentämistä, sekä biologisen monimuotoisuuden ja ekosysteemien suojelua ja ennallistamista.
6
Lisäksi asetuksen 2020/852 johdanto-osan 41 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Siirtyminen edellyttää ilmastoneutraalin energian käytön ja jo nyt vähähiilisiin taloudellisiin toimintoihin ja aloihin tehtävien sijoitusten lisäämisen lisäksi kasvihuonekaasupäästöjen huomattavaa vähentämistä muissa taloudellisissa toiminnoissa ja aloilla, joilla ei ole teknisesti ja taloudellisesti toteuttamiskelpoisia vähähiilisiä vaihtoehtoja. Kyseisten taloudellisten siirtymätoimintojen olisi pidettävä edistävän merkittävästi ilmastonmuutoksen hillintää, jos niiden kasvihuonekaasupäästöt ovat huomattavasti pienemmät kuin alalla tai toimialalla keskimäärin, jos ne eivät haittaa vähähiilisten vaihtoehtojen kehittämistä ja käyttöönottoa eivätkä aiheuta lukkiutumista omaisuuseriin, jotka eivät sovi yhteen ilmastoneutraaliuden tavoitteen kanssa, kun otetaan huomioon kyseisten omaisuuserien taloudellinen elinkaari. Kyseisten taloudellisten siirtymätoimintojen teknisillä arviointikriteereillä olisi varmistettava, että kyseisillä siirtymätoiminnoilla päästään uskottavasti kohti ilmastoneutraaliutta, ja niitä olisi mukautettava vastaavasti säännöllisin väliajoin.”
7
Siltä osin kuin on kyse taloudellisista siirtymätoiminnoista, asetuksen 2020/852 10 artiklan 3 kohdassa säädetään, että Euroopan komissio antaa delegoidun säädöksen kyseisen asetuksen 23 artiklan mukaisesti vahvistaakseen ensinnäkin sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä tiettyä taloudellista toimintaa pidetään tätä asetusta sovellettaessa ilmastonmuutoksen hillintää merkittävästi edistävänä, ja vahvistaakseen toiseksi kutakin asiaankuuluvaa ympäristötavoitetta varten sellaiset tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, aiheuttaako taloudellinen toiminta, jonka osalta tekniset arviointikriteerit on vahvistettu, merkittävää haittaa yhdelle tai useammalle kyseisistä tavoitteista.
8
Komissio antoi 4.6.2021 delegoidun asetuksen (EU) 2021/2139 asetuksen 2020/852 täydentämisestä vahvistamalla tekniset arviointikriteerit, joilla määritetään, millä edellytyksillä taloudellista toimintaa pidetään ilmastonmuutoksen hillintää tai ilmastonmuutokseen sopeutumista merkittävästi edistävänä ja aiheuttaako kyseinen taloudellinen toiminta merkittävää haittaa millekään muulle ympäristötavoitteelle (EUVL 2021, L 442, s. 1).
9
Asetuksessa 2021/2139 vahvistetaan tekniset arviointikriteerit, jotka kattavat useita talouden aloja ja toimintoja, joilla voidaan edistää ilmastonmuutoksen hillintää ja ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevia tavoitteita. Siinä säädetään kutakin toimintaa varten tekniset arviointikriteerit, jotka ovat joko määrällisiä tai laadullisia ja joilla määritetään, edistääkö luokiteltu toiminta ilmastonmuutoksen hillintää ja ilmastonmuutokseen sopeutumista koskevia tavoitteita merkittävästi ja aiheuttaako kyseinen toiminta merkittävää haittaa muille asetuksessa 2020/852 säädetyille tavoitteille.
10
Komissio antoi 9.3.2022 riidanalaisen asetuksen, jonka tarkoituksena on muun muassa vahvistaa tekniset arviointikriteerit tiettyjen ydinenergia- ja kaasualan toimintojen sisällyttämiseksi asetuksen 2020/852 10 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin siirtymätoimintoihin.
11
Kantaja on Euroopan parlamentin jäsen.
Asianosaisten vaatimukset
12
Kantaja vaatii pääasiallisesti, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen asetuksen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
13
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
jättää kanteen tutkimatta ja
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
14
Oikeudenkäyntiväitettä koskevissa huomautuksissaan kantaja vaatii, että oikeudenkäyntiväite hylätään.
Oikeudellinen arviointi
15
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdassa määrätään, että unionin yleinen tuomioistuin voi vastaajan pyynnöstä lausua oikeudenkäyntiväitteestä pääasian käsittelyä aloittamatta. Mainitun työjärjestyksen 130 artiklan 6 kohdan mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi päättää, että kyseisen hakemuksen käsittelyssä aloitetaan suullinen vaihe.
16
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että sillä on asiakirja-aineiston perusteella riittävät tiedot asiasta, ja päättää, että asian käsittelyn suullista vaihetta ei ole syytä aloittaa.
17
Komissio väittää, että riidanalainen asetus ei koske kantajaa suoraan.
18
Komissio väittää pääasiallisesti, että kanneoikeuden myöntäminen kantajalle olisi ristiriidassa toimielinten välisen tasapainon, enemmistöpäätöksiä koskevan demokraattisen periaatteen, ja yleisen kanneoikeuden (actio popularis) poissulkemisen kanssa.
19
Komissio lisää, että periaatteeseen, joka koskee oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, ja jäsenvaltioiden yhteisen valtiosääntöperinteen kunnioittamiseen ei voida vedota sen tueksi, että kantajalle myönnettäisiin kanneoikeus, jotta tämä voisi vedota parlamentin valtaoikeuksien loukkaamiseen.
20
Kantaja väittää pääasiallisesti, että parlamentin jäsenen oikeudellinen asema antaa hänelle unionin oikeuden ja edustuksellisen demokratian periaatteen nojalla ääni- ja aloiteoikeuden, oikeuden osallistua tavalliseen lainsäädäntömenettelyyn, prosessuaalisia oikeuksia, jotka koskevat toimivaltaa ja menettelyä koskevien määräysten noudattamista, sekä oikeuden puolustaa parlamentin demokraattista toimivaltaa.
21
Kantaja korostaa, että sen tunnustaminen, että hänellä on parlamentin jäsenenä asiavaltuus, johtaisi – toisin kuin komissio väittää – toimielinten välisen tasapainon suojaamiseen, koska kanneoikeudella voidaan valvoa, että säädösten hyväksymismenettelyn valinta ei ole parlamentin jäsenten oikeuksien vastainen, hyväksymättä kuitenkaan yleistä kanneoikeutta (actio popularis).
22
Siten kantaja väittää lähinnä, että antaessaan riidanalaisen asetuksen komissio ylitti sille SEUT 290 artiklan nojalla siirretyn vallan antaa delegoituja säädöksiä, joten riidanalaisella asetuksella loukattiin parlamentin lainsäädäntövaltaa ja näin ollen kantajan oikeuksia parlamentin jäsenenä. Tästä kantaja päättelee, että riidanalaisen asetuksen on katsottava koskevan häntä suoraan ja erikseen.
23
Tässä yhteydessä on muistutettava, että SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrätään kahdesta tapauksesta, joissa luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä katsotaan olevan asiavaltuus nostaa kanne toimesta, jota ei ole osoitettu sille. Tällaisen kanteen nostaminen on mahdollista yhtäältä sillä edellytyksellä, että tuo toimi koskee luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä suoraan ja erikseen. Luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi toisaalta nostaa kanteen sääntelytoimesta, joka ei edellytä täytäntöönpanotoimenpiteitä, jos kyseinen toimi koskee sitä suoraan (tuomio 19.12.2013Telefónica v. komissio, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 19 kohta ja tuomio 13.3.2018, Industrias Químicas del Vallés v. komissio, C‑244/16 P, EU:C:2018:177, 39 kohta).
24
Kahden kriteerin on täytyttävä kumulatiivisesti sen edellytyksen osalta, jonka mukaan kanteen kohteena olevan toimen on koskettava suoraan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla, eli ensinnäkin, että riidanalaisella toimenpiteellä on välittömiä vaikutuksia yksityisen oikeusasemaan, ja toiseksi, ettei se jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen täytäntöönpano, ollenkaan harkintavaltaa, jolloin täytäntöönpano on luonteeltaan puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan unionin lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien sääntöjen soveltamista (ks. vastaavasti tuomio 5.5.1998, Glencore Grain v. komissio, C‑404/96 P, EU:C:1998:196, 41 kohta ja tuomio 6.11.2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. komissio, komissio v. Scuola Elementare Maria Montessori ja komissio v. Ferracci, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 42 kohta).
25
On myös muistutettava, että tavallista lainsäätämisjärjestystä noudatettaessa parlamentti ja neuvosto hyväksyvät SEUT 289 artiklan mukaan yhdessä asetuksen, direktiivin tai päätöksen komission ehdotuksesta (ks. tuomio 14.4.2015, neuvosto v. komissio, C‑409/13, EU:C:2015:217, 69 kohta).
26
Lisäksi SEUT 290 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että komissiolle voidaan lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyllä toimella siirtää toimivalta antaa muita kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviä, soveltamisalaltaan yleisiä toimia, joilla täydennetään tai muutetaan lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyn toimen tiettyjä, muita kuin sen keskeisiä osia. Tuon määräyksen toisen alakohdan mukaan lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyssä toimessa, jolla toimivalta siirretään, on nimenomaisesti määriteltävä toimivallan siirron tavoitteet, sisältö, soveltamisala ja kesto. Tämä vaatimus merkitsee sitä, että siirretyn toimivallan antaminen koskee sellaisten sääntöjen vahvistamista, jotka muodostavat osan lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyllä perustoimella määriteltyä säännöstöä (tuomio 17.3.2016, parlamentti v. komissio, C‑286/14, EU:C:2016:183, 30 kohta).
27
SEUT 290 artiklassa annetun toimivallan siirtämistä koskevan mahdollisuuden tarkoituksena on se, että lainsäätäjä voi keskittyä lainsäädännön keskeisiin osiin sekä sellaisiin muihin kuin keskeisiin osiin, joista se katsoo tarkoituksenmukaiseksi säätää, antaen komissiolle tehtävän täydentää tiettyjä lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyn toimen muita kuin keskeisiä osia tai muuttaa tällaisia osia sille myönnetyn toimivallan siirtämisen puitteissa (tuomio 17.3.2016, parlamentti v. komissio, C‑286/14, EU:C:2016:183, 54 kohta).
28
Tästä seuraa, että kyseessä olevaa alaa koskevat olennaiset säännöt on hyväksyttävä perussäännöstössä, eivätkä ne voi olla delegoinnin kohteena (ks. vastaavasti tuomio 5.9.2012, parlamentti v. neuvosto, C‑355/10, EU:C:2012:516, 64 kohta ja tuomio 10.9.2015, parlamentti v. neuvosto, C‑363/14, EU:C:2015:579, 46 kohta).
29
Lisäksi on niin, että siirretyn toimivallan on joka tapauksessa noudatettava valtuutussäädöksen keskeisiä osia ja oltava lainsäätämisjärjestyksessä hyväksytyllä perussäädöksellä määritellyn säännöstön mukainen (tuomio 11.5.2017, Dyson v. komissio, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, 53 kohta).
30
Tässä yhteydessä on syytä muistuttaa, että oikeuskäytännöstä ilmenee, että parlamentin toimi, joka vaikuttaa parlamentin jäsenten parlamentaaristen tehtävien hoitamisen ehtoihin, on toimi, joka vaikuttaa suoraan heidän oikeusasemaansa (ks. vastaavasti tuomio 29.6.2004, Front national v. parlamentti, C‑486/01 P, EU:C:2004:394, 35 kohta ja tuomio 2.10.2001, Martinez ym. v. parlamentti, T‑222/99, T‑327/99 ja T‑329/99, EU:T:2001:242, 60–65 kohta).
31
Tämä oikeuskäytäntö koskee kuitenkin parlamentin sisäistä järjestäytymistä koskevia toimenpiteitä, jotka vaikuttavat suoraan sen jäseniin, eikä sitä voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa, jossa parlamentin lainsäädäntövallan väitetty loukkaaminen voi vaikuttaa ainoastaan välillisesti niihin oikeuksiin, joihin kantaja vetoaa parlamentin jäsenenä.
32
Vaikka komissio olisi riidanalaisen asetuksen antaessaan ylittänyt sille SEUT 290 artiklan nojalla siirretyn vallan antaa delegoituja säädöksiä, tällainen parlamentin lainsäädäntövallan loukkaaminen vaikuttaisi edellä 20 kohdassa mainittuihin kantajan oikeuksiin ainoastaan välillisesti. Kaikkia kantajan oikeuksia, jotka liittyvät parlamentin lainsäädäntövallan käyttöön, voidaan nimittäin käyttää ainoastaan parlamentin sisäisissä menettelyissä.
33
Toisin kuin kantaja väittää, ei siis voida katsoa, että parlamentin valtaoikeuksien loukkaaminen vaikuttaisi suoraan parlamentin jäsenten oikeusasemaan edellä 24 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
34
Näin ollen ei voida katsoa, että riidanalaisen asetuksen antamisen olisi suoraan vaikuttanut oikeuteen osallistua tavalliseen lainsäädäntömenettelyyn, oikeuteen, joka koskee toimivaltaa ja menettelyä koskevien määräysten noudattamista, oikeuteen puolustaa parlamentin demokraattista toimivaltaa, ääni- ja aloiteoikeuteen sekä poliittisen vaikutusvallan käyttämiseen tarkoitettuun osallistumisoikeuteen, joihin kantaja vetoaa.
35
Edustuksellisen demokratian periaate ja oikeusvaltioperiaate, joihin kantaja vetoaa, eivät voi asettaa kyseenalaiseksi tätä päätelmää. Kuten SEUT 263 artiklan toisesta kohdasta ilmenee, parlamentilla on oikeus nostaa kanne unionin säädöksistä, joten kyseisten periaatteiden noudattaminen taataan perussopimuksissa määrätyllä oikeussuojakeinoja koskevalla järjestelmällä.
36
Samasta syystä ei voida hyväksyä kantajan tulkintaa, jonka mukaan säädösten, jotka vaikuttavat toimivaltasääntöihin, lainsäädäntömenettelyn perustavanlaatuisiin määräyksiin tai vallan väärinkäyttöä merkitseviin säädöksiin, olisi katsottava koskevan suoraan parlamentin jäseniä.
37
Lopuksi on todettava, että siitä syystä, että kantajan väitteet toimielinten välisestä tasapainosta tai vähemmistön oikeudesta oikeussuojaan eivät voi osoittaa, että riidanalainen asetus vaikuttaisi suoraan hänen oikeusasemaansa, ne on myös hylättävä.
38
Siltä osin kuin kantajan väitteet on ymmärrettävä siten, että niissä kehotetaan unionin yleistä tuomioistuinta myöntämään parlamentin jäsenille erityinen kanneoikeus, joka ei riipu SEUT 263 artiklassa asetetuista edellytyksistä ja jolla pyritään puolustamaan parlamentin demokraattista toimivaltaa ja muodostamaan keino asiakysymyksen riitauttamiseen, riittää, kun todetaan, että EUT-sopimuksessa ei määrätä tällaisesta kanteesta ja että unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei ole luoda sellaisia kanteen nostamista koskevia menettelyjä, joista ei ole määrätty perussopimuksissa (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 45 kohta).
39
Kanne on siis jätettävä tutkimatta.
40
Näin ollen lausunnon antaminen Ranskan tasavallan väliintulohakemuksesta raukeaa työjärjestyksen 142 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Oikeudenkäyntikulut
41
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
42
Koska kantaja on hävinnyt asian, hänet on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
43
Työjärjestyksen 144 artiklan 10 kohdan mukaan Ranskan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
44 Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
on määrännyt seuraavaa:
1)
Kanne jätetään tutkimatta.
2)
Lausunnon antaminen Ranskan tasavallan väliintulohakemuksesta raukeaa.
3)
Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
4)
Ranskan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Annettiin Luxemburgissa 21 päivänä kesäkuuta 2023.
V. Di Bucci
kirjaaja
M. J. Costeira
jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.