Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
16 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano siviili- ja kauppaoikeuden alalla – Asetus (EU) N:o 1215/2012 – Erityinen toimivalta – 8 artiklan 1 alakohta – Useampia vastaajia – Kanteet, joiden välillä on ”niin läheinen liittymä”, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa – Käsite ”niin läheinen liittymä” – Perusvastaajan käsite – SEUT 101 artiklan rikkominen – Direktiivi 2014/104/EU – Kartellin aiheuttamien vahinkojen korvaaminen – Yrityksen käsite – Emoyhtiön ja tytäryhtiön vastuu – Komission päätös – Kansallisen kilpailuviranomaisen päätös – Euroopan talousalueen (ETA) ulkopuolella aiheutunut vahinko
Yhdistetyissä asioissa C‑672/23 ja C‑673/23,
joissa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvista kahdesta ennakkoratkaisupyynnöstä, jotka Gerechtshof Amsterdam (Amsterdamin ylioikeus, Alankomaat) on esittänyt 19.9.2023 tekemillään päätöksillä, jotka ovat saapuneet unionin tuomioistuimeen 13.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asioissa
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water ja
Oman Electricity Transmission Company SAOC
vastaan
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA ja
Nexans France SAS (C‑672/23),
ja
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA ja
Toscana Ondulati SpA
vastaan
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG ja
Unilever Italy Holdings Srl (C‑673/23),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Biltgen (esittelevä tuomari), varapresidentti T. von Danwitz, joka hoitaa ensimmäisen jaoston tuomarin tehtäviä, sekä tuomarit I. Ziemele, A. Kumin ja S. Gervasoni,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Lamote,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 23.1.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, GCC Interconnection Authority, Kuwait Ministry of Electricity and Water ja Oman Electricity Transmission Company SAOC, edustajanaan J. W. de Jong, advocaat,
–        Prysmian Netherlands BV, Draka Holding BV, Prysmian Cavi e Sistemi Srl ja Prysmian SpA, edustajinaan R. T. Bolland, J. S. Kortmann, A. van Vugt ja R. Wesseling, advocaten,
–        Pirelli & C SpA, edustajinaan P. N. Malanczuk, E. Mattioli, M. J. Schaufeli ja J. P. van der Klein, advocaten, sekä I. Perego ja M. Roberti, avvocati,
–        The Goldman Sachs Group Inc., edustajanaan D. A. M. H. W Strik, advocate,
–        ABB BV, ABB Holdings BV, ABB AB ja ABB Ltd, edustajinaan W. Knibbeler, M. H. J. M. Immerzeel, E. Di Pangrazio, A. Schurink ja M. Sinninghe Damsté, advocaten,
–        Nexans Nederland BV, Nexans Cabling Solutions BV, Nexans Participations SA, Nexans SA ja Nexans France SAS, edustajinaan H. M. Cornelissen, A. Knigge ja R. van Dijken, advocaten,
–        Smurfit Kappa Europe BV, Smurfit International BV ja Smurfit Kappa Italia SpA, edustajinaan O. W. Brouwer, E. Di Pangrazio, A. Schurink ja M. Sinninghe Damsté, advocaten,
–        DS Smith Italy BV, DS Smith plc, DS Smith Packaging Italia SpA, DS Smith Holding Italia SpA ja Toscana Ondulati SpA,
edustajinaan M. G. Bredenoord-Spoek, J. K. de Pree ja S. J. The, advocaten,
–        Unilever Europe BV, Unilever Supply Chain Company AG ja Unilever Italy Holdings Srl, edustajinaan R. J. G. Lamberti, C. C. A. van Rest ja H. J. Vanderveen, advocaten,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään S. Noë, W. Wils ja C. Zois,
kuultuaan julkisasiamiehen 3.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 (EUVL 2012, L 351, s. 1) 8 artiklan 1 alakohdan tulkintaa.
2        Nämä pyynnöt on esitetty kahdessa asiassa, joissa vastakkain ovat yhtäältä asiassa C‑672/23 Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, GCC Interconnection Authority, Kuwait Ministry of Electricity and Water sekä Oman Electricity Transmission Company SAOC (nämä neljä yritystä jäljempänä yhdessä ”EWAGB ym.”) ja Prysmian Netherlands BV, Draka Holding BV, Prysmian Cavi e Sistemi Srl, Pirelli & C Spa, Prysmian SpA, The Goldman Sachs group Inc., ABB BV, ABB Holdings BV, ABB AB, ABB Ltd., Nexans Nederland BV, Nexans Cabling Solutions BV, Nexans Participations SA, Nexans SA sekä Nexans France SAS (nämä 15 yhtiötä jäljempänä yhdessä ”Draka ym.”) ja toisaalta asiassa C‑673/23 Smurfit Kappa Europe BV, Smurfit International BV, Smurfit Kappa Italia SpA, DS Smith Italy BV, DS Smith plc, DS Smith Packaging Italia SpA, DS Smith Holding Italia SpA sekä Toscana Ondulati SpA (nämä kahdeksan yhtiötä jäljempänä yhdessä ”Smurfit Kappa ym.”) ja Unilever Europe BV, Unilever Supply Chain Company AG sekä Unilever Italy Holdings Srl (nämä kolme yhtiötä jäljempänä yhdessä ”Unilever ym.”) ja joissa on kyse sen tuomioistuimen määrittämisestä, joka on alueellisesti toimivaltainen käsittelemään kanteet, jotka on nostettu Draka ym:n ja Smurfit Kappa ym:n yhteisvastuun toteamiseksi ja niiden velvoittamiseksi korvaamaan SEUT 101 artiklan ja Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3; jäljempänä ETA-sopimus) rikkomisesta aiheutuneet vahingot.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus N:o 1215/2012
3        Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 15, 16 ja 21 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(15)      Tuomioistuimen toimivaltaa koskevien sääntöjen ennustettavuuden olisi oltava hyvä, ja niiden olisi perustuttava periaatteeseen, jonka mukaan toimivaltainen tuomioistuin määräytyy pääsääntöisesti vastaajan kotipaikan perusteella. Vastaajan kotipaikan tuomioistuimen olisi aina oltava toimivaltainen, lukuun ottamatta joitakin tarkoin rajattuja tapauksia, joissa riita-asian kohteen tai osapuolten sopimusvapauden vuoksi jokin muu liittymäperuste on oikeutettu. Oikeushenkilöiden kotipaikka olisi määriteltävä itsenäisesti yhteisten sääntöjen avoimuuden lisäämiseksi ja toimivaltaristiriitojen välttämiseksi.
(16)      Moitteettoman lainkäytön helpottamiseksi tai tuomioistuimen ja riita-asian läheisen liittymän vuoksi olisi oltava vaihtoehtoisia toimivaltaperusteita vastaajan kotipaikan mukaan määräytyvän toimivaltaperusteen lisäksi. Läheisellä liittymällä olisi taattava oikeusvarmuus ja vältettävä mahdollisuus siitä, että vastaaja haastetaan sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimeen, johon hän ei kohtuudella ole voinut odottaa joutuvansa. Tämä on tärkeää erityisesti silloin, kun riita-asia koskee sopimukseen perustumattomia velvoitteita, jotka johtuvat yksityisyyden tai henkilöön liittyvien oikeuksien loukkauksesta, esimerkiksi kunnianloukkauksesta.
– –
(21)      Lainkäytön yhdenmukaisuus edellyttää, että rinnakkaiset oikeudenkäynnit saadaan mahdollisimman vähiin ja että voidaan varmistaa, ettei eri jäsenvaltioissa anneta keskenään ristiriitaisia tuomioita. Olisi säädettävä selkeästä ja tehokkaasta järjestelmästä vireilläolon ja toisiinsa liittyvien kanteiden ratkaisemiseksi sekä vireilletuloajankohdan määrittämisessä esiintyvien kansallisten erojen välttämiseksi. Kyseinen ajankohta olisi tämän asetuksen soveltamista varten määritettävä itsenäisesti.”
4        Asetuksen II luku, jonka otsikko on ”Toimivalta”, sisältää kymmenen jaksoa. Kyseisen luvun 1 jakso, jonka otsikko on ”Yleiset säännökset”, sisältää asetuksen 4–6 artiklan.
5        Asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kanne sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka jäsenvaltiossa, nostetaan hänen kansalaisuudestaan riippumatta tuon jäsenvaltion tuomioistuimessa, jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu.”
6        Asetuksen N:o 1215/2012 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos henkilön kotipaikka on jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa ainoastaan tämän luvun 2–7 jakson säännösten nojalla.”
7        Asetuksen 8 artiklan 1 alakohdassa, joka sisältyy II luvun 2 jaksoon, jonka otsikko on ”Erityinen toimivalta”, säädetään seuraavaa:
”Jos henkilöllä on kotipaikka jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne myös
jos asiassa on useampia vastaajia, sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä jollakin vastaajista on kotipaikka, edellyttäen, että kanteiden välillä on niin läheinen liittymä, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin tuomioihin”.
8        Asetuksen 63 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovellettaessa yhtiön tai muun oikeushenkilön kotipaikka on paikkakunta, missä sillä on
a)      sääntömääräinen kotipaikka;
b)      keskushallinto; tai
c)      pääasiallinen toimipaikka.”
Direktiivi 2014/104/EU
9        Tietyistä säännöistä, joita sovelletaan jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta kansallisen lainsäädännön nojalla nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin 26.11.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/104/EU (EUVL 2014, L 349, s. 1) johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”[SEUT] 101 ja [SEUT] 102 artiklassa on kyse oikeusjärjestyksen perusteista, joita olisi sovellettava tehokkaasti kaikkialla [Euroopan] unionissa sen varmistamiseksi, että kilpailu sisämarkkinoilla ei vääristy.”
10      Direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde ja soveltamisala”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt kilpailuviranomaisten suorittaman kilpailusääntöjen täytäntöönpanon ja kansallisissa tuomioistuimissa käsiteltäviin vahingonkorvauskanteisiin perustuvan kilpailusääntöjen täytäntöönpanon yhteensovittamiseksi.”
11      Direktiivin 2 artiklan, jonka otsikko on ”Määritelmät”, 2, 3 ja 6 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
– –
2)      ’rikkomiseen syyllistyneellä’ yritystä tai yritysten yhteenliittymää, joka on syyllistynyt kilpailuoikeuden rikkomiseen;
3)      ’kansallisella kilpailuoikeudella’ kansallisen oikeuden säännöksiä, joilla on samat pääasialliset tavoitteet kuin SEUT 101 ja [SEUT] 102 artiklalla ja joita sovelletaan samaan asiaan rinnakkain unionin kilpailuoikeuden kanssa [SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston] asetuksen (EY) N:o 1/2003 [(EYVL 2003, L 1, s. 1)] 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti, lukuun ottamatta kansallisen oikeuden säännöksiä, joissa määrätään rikosoikeudellisia seuraamuksia luonnollisille henkilöille, paitsi siltä osin kuin tällaiset rikosoikeudelliset seuraamukset ovat keino panna täytäntöön yrityksiin sovellettavat kilpailusäännöt;
– –
6)      ’vahinkoa kärsineellä osapuolella’ henkilöä, jolle on aiheutunut kilpailuoikeuden rikkomisesta vahinkoa”.
12      Direktiivin 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus täyteen korvaukseen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka on kärsinyt vahinkoa kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta, voi vaatia ja saada täyden korvauksen kyseisestä vahingosta.
2.      Täydellä korvauksella saatetaan vahinkoa kärsinyt henkilö asemaan, jossa se olisi ollut, jos kilpailuoikeuden rikkomista ei olisi tapahtunut. Tätä varten sen on katettava oikeus korvaukseen todellisesta vahingosta ja saamatta jääneestä voitosta sekä koron maksaminen.
3.      Tämän direktiivin mukainen täysi korvaus ei saa johtaa liialliseen korvaukseen, oli sitten kyseessä rankaiseva, moninkertainen tai muu vahingonkorvaus.”
13      Direktiivin 2014/104 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Kansallisten päätösten vaikutus”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kilpailuoikeuden rikkominen, joka on todettu kansallisen kilpailuviranomaisen tai muutoksenhakutuomioistuimen lopullisella päätöksellä, katsotaan peruuttamattomasti vahvistetuksi niiden kansallisissa tuomioistuimissa SEUT 101 tai [SEUT] 102 artiklan taikka kansallisen kilpailuoikeuden nojalla nostettua vahingonkorvauskannetta varten.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos 1 kohdassa tarkoitettu lopullinen päätös tehdään toisessa jäsenvaltiossa, kyseinen lopullinen päätös voidaan esittää kansallisissa tuomioistuimissa kansallisen lainsäädännön mukaisesti ainakin alustavana näyttönä siitä, että kilpailuoikeuden rikkominen on tapahtunut, ja että tarvittaessa sitä voidaan arvioida osapuolten toimittamien muiden todisteiden ohella.
3.      Tämä artikla ei rajoita SEUT 267 artiklan mukaisia kansallisten tuomioistuinten oikeuksia ja velvollisuuksia.”
14      Direktiivin 11 artiklan, jonka otsikko on ”Yhteisvastuu”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset, jotka ovat rikkoneet kilpailuoikeutta yhteisellä toiminnalla, vastaavat kilpailuoikeuden rikkomisen aiheuttamasta vahingosta yhteisvastuullisesti siten, että kukin kyseisistä yrityksistä on velvollinen korvaamaan vahingon kokonaisuudessaan ja vahinkoa kärsineellä osapuolella on oikeus vaatia miltä tahansa kyseisistä yrityksistä täyttä korvausta, kunnes se on saanut täyden korvauksen.”
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Asia C‑672/23
15      Euroopan komissio totesi SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.39610 – Voimakaapelit) 2.4.2014 antamassaan päätöksessä C(2014) 2139 final, että meren- ja maanalaisten voimakaapeleiden markkinoilla oli lähes maailmanlaajuinen kartelli, johon olivat osallistuneet seuraavat 26 oikeushenkilöä:
–        Ranskaan sijoittautuneet Nexans ja Nexans France
–        Italiaan sijoittautuneet Prysmian SpA ja Prysmian Cavi e Sistemi ja niiden entiset emoyhtiöt Pirelli & C ja The Goldman Sachs Group
–        J-Power Systems Corporation ja yhteisyrityksen emoyhtiöt Hitachi Metals Ltd ja Sumitomo Electric Industries Ltd
–        VISCAS Corporation ja yhteisyrityksen emoyhtiöt Furukawa Electric Co. Ltd ja Fujikura Ltd
–        ABB AB (aiemmin), jonka oikeudet ovat siirtyneet Ruotsiin sijoittautuneelle ABB AB:lle, ja Sveitsiin sijoittautunut ABB Ltd ABB AB:n emoyhtiönä
–        Brugg Kabel AG ja Kabelwerke Brugg AG Holding
–        Silec Cable SAS, sen nykyinen emoyhtiö General Cable Corporation ja sen aiempi emoyhtiö Safran SA
–        EXSYM Corporation ja yhteisyrityksen emoyhtiöt SWCC Showa Holdings Co. Ltd ja Mitsubishi Cable Industries Ltd.
–        LS Cable & System Ltd
–        Taihan Electric Wire Co. Ltd
–        nkt cables GmbH ja NKT Holding A/S.
16      Komissio katsoi, että mainitut yhtiöt olivat osallistuneet 18.2.1999 ja 29.1.2009 välisenä aikana monenvälisiin ja kahdenvälisiin tapaamisiin ja yhteydenpitoon tarkoituksenaan jakaa markkinat ja asiakkaat maanalaisiin ja merenalaisiin voimakaapeleihin liittyvien hankkeiden alalla tietyillä alueilla. Komission mukaan kyseiset kollusiiviset käytännöt muodostivat SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan jatkuvan rikkomisen.
17      Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain, Kuwait Ministry of Electricity and Water ja Oman Electricity Transmission Company ovat julkisia yrityksiä, joista ensiksi mainittu vastaa Bahrainissa sijaitsevien, toiseksi mainittu Kuwaitissa sijaitsevien ja viimeiseksi mainittu Omanissa sijaitsevien suurjänniteverkkojen kehittämisestä, hallinnoinnista ja ylläpidosta. GCC Interconnection Authority omistaa Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvoston osapuolina olevien valtioiden eli Yhdistyneiden arabiemiraattien, Bahrainin kuningaskunnan, Saudi-Arabian kuningaskunnan, Omanin sulttaanikunnan, Qatarin valtion ja Kuwaitin valtion kansalliset sähköverkot yhdistävän yhteenliitäntäinfrastruktuurin ja hallinnoi sitä.
18      EWAGB ym. nostivat rechtbank Amsterdamissa (Amsterdamin alioikeus, Alankomaat) vahvistuskanteen, jossa ne vaativat yhtäältä sen toteamista, että Draka ym. ovat yhteisvastuussa niihin nähden kyseessä olevaan kartelliin osallistumisensa vuoksi, ja toisaalta sitä, että Draka ym. velvoitetaan yhteisvastuullisesti maksamaan niille vahingonkorvauksen, jonka määrä on määritettävä myöhemmin ja jolla on tarkoitus korvata vahinko, jonka EWAGB ym. katsovat itselleen aiheutuneen kyseisestä kartellista Euroopan talousalueen (ETA) ulkopuolella.
19      Kyseinen vahvistuskanne nostettiin useita sellaisia pääasian vastaajayhtiöitä vastaan, jotka kuuluvat konserneihin Prysmian Cavi e Sistemi, ABB AB (aiemmin) ja Nexans. Osa näistä vastaajayhtiöistä on sijoittautunut Alankomaihin mutta rechtbank Amsterdamin tuomiopiirin ulkopuolelle ja loput Alankomaiden ulkopuolelle. Kaikki nämä vastaajayhtiöt ovat suoraan tai välillisesti niiden yritysten kokonaan omistamia tytäryhtiöitä, joiden komissio on katsonut osallistuneen kyseessä olevaan kartelliin. Komissio totesi päätöksessään, että Prysmian Cavi e Sistemi, ABB AB (aiemmin) ja Nexans France olivat osallistuneet kartelliin, ja katsoi Prysmianin, Pirelli & C:n, The Goldman Sachs Groupin, ABB Ltd:n ja Nexansin olevan ylöspäin kohdentuvassa vastuussa mainittujen kartelliin osallistuneiden yhtiöiden (välillisinä) emoyhtiöinä. Nexans Participations ja Alankomaihin sijoittautuneet yhtiöt Prysmian Netherlands, Draka Holding, ABB BV, ABB Holdings, Nexans Nederland ja Nexans Cabling Solutions eivät olleet kyseisen päätöksen adressaatteja. Kaikki nämä Alankomaiden oikeuden mukaan perustetut vastaajayhtiöt ovat suoraan tai välillisesti Prysmian Cavi e Sistemin, ABB Ltd:n ja Nexansin kokonaan omistamia tytäryhtiöitä.
20      Amsterdamiin sijoittautunut Draka Holding on ainoa vastaajayhtiöistä, jonka kotipaikka sijaitsee rechtbank Amsterdamin tuomiopiirissä ja joka on tämän johdosta vastaaja, jonka perusteella tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, toimivalta määritetään (jäljempänä perusvastaaja). Kyseinen yhtiö on Prysmian Cavi e Sistemin, joka omistaa myös Prysmian Netherlandsin koko osakepääoman, tytäryhtiö. Draka Holding ja muut Alankomaihin sijoittautuneet yhtiöt eivät olleet komission 2.4.2014 antaman päätöksen adressaatteja.
21      Rechtbank Amsterdam totesi antamassaan vahvistustuomiossa olevansa asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohdan nojalla toimivaltainen käsittelemään kanteet, jotka on nostettu kaikkia Alankomaihin sijoittautuneita vastaajayhtiöitä vastaan. Kyseinen tuomioistuin totesi sitä vastoin, ettei se ollut toimivaltainen käsittelemään Alankomaiden ulkopuolelle sijoittautuneita vastaajayhtiöitä vastaan nostettuja kanteita, sillä sen mukaan asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdasta eikä muustakaan oikeudellisesta perustasta voida johtaa kansainvälistä toimivaltaa. Mainittu tuomioistuin katsoi nimittäin, ettei Alankomaihin sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden ja Alankomaiden ulkopuolelle sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden välillä ollut riittävän läheistä liittymää, että olisi ollut perusteltua, että sama tuomioistuin ratkaisee kanteet ristiriitaisten ratkaisujen välttämiseksi.
22      EWAGB ym. valittivat mainitusta vahvistustuomiosta Gerechtshof Amsterdamiin (Amsterdamin ylioikeus, Alankomaat), joka on nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
23      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että koska Alankomaihin sijoittautuneet vastaajayhtiöt eivät riitauttaneet rechtbank Amsterdamin tuomiota, ne ovat tunnustaneet viimeksi mainitun tuomioistuimen sisäisen alueellisen toimivallan käsitellä kanne sekä rechtbank Amsterdamin alueelliseen tuomiopiiriin sijoittautuneen Draka Holdingin että myös kaikkien niiden mainittujen yhtiöiden osalta, jotka ovat sijoittautuneet Alankomaihin mutta rechtbank Amsterdamin alueelliseen tuomiopiirin ulkopuolelle. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää seuraavaksi, että kansallisten menettelysääntöjen mukaan sisäistä alueellista toimivaltaa koskeviin ratkaisuihin ei voida hakea muutosta, joten on katsottava, että rechtbank Amsterdamilla on sisäinen alueellinen toimivalta kaikkien Alankomaihin sijoittautuneiden vastaajayhtiöiden osalta.
24      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kuitenkin, onko yhtäältä Draka Holdingia tai muita Alankomaihin sijoittautuneita vastaajayhtiöitä vastaan nostetun kanteen ja toisaalta Alankomaiden ulkopuolelle sijoittautuneita vastaajayhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden välillä asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu riittävän läheinen liittymä.
25      Tässä tilanteessa Gerechtshof Amsterdam on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      a)      Onko asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu läheinen liittymä olemassa
i)      yhtäältä kanteen, joka on nostettu sellaista perusvastaajaa vastaan, joka ei ole komission kartellipäätöksen adressaatti mutta jonka katsotaan olevan alaspäin kohdentuvassa vastuussa unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon todetusta rikkomisesta yksikkönä, jonka väitetään kuuluvan eurooppalaisessa kilpailuoikeudessa tarkoitettuun yritykseen, ja
ii)      toisaalta sellaisen kanteen välillä, joka on nostettu
–        sellaista kanssavastaajaa vastaan, joka on päätöksen adressaatti, ja/tai
–        sellaista kanssavastaajaa vastaan, joka ei ole päätöksen adressaatti ja jonka osalta väitetään, että se kuuluu oikeudellisena yksikkönä yritykseen, joka on päätöksen mukaan julkisoikeudellisesti vastuussa unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon rikkomisesta?
Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä,
1.      onko perusvastaaja, jonka katsotaan olevan alaspäin kohdentuvassa vastuussa, ainoastaan omistanut ja hallinnoinut osakkeita kartellin aikana,
2.      – jos neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymykseen vastataan myöntävästi – onko perusvastaaja, jonka katsotaan olevan alaspäin kohdentuvassa vastuussa, osallistunut kartellin kohteena olevien tavaroiden tuotantoon, jakeluun, myyntiin ja/tai toimitukseen ja/tai kartellin kohteena olevien palvelujen tarjoamiseen,
3.      onko kanssavastaaja, joka on päätöksen adressaatti, luokiteltu päätöksessä
i)      tosiasialliseksi kartelliin osallistujaksi – siinä merkityksessä, että se on tosiasiallisesti osallistunut todettuun sääntöjenvastaiseen sopimukseen tai sopimuksiin ja/tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, taikka
ii)      oikeudelliseksi yksiköksi, joka kuuluu yritykseen, jonka katsotaan olevan julkisoikeudellisessa vastuussa unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon rikkomisesta,
4.      onko kanssavastaaja, joka ei ole päätöksen adressaatti, tosiasiallisesti tuottanut, jaellut, myynyt ja/tai toimittanut kartellin kohteena olevia tavaroita ja/tai palveluja,
5.      kuuluvatko perusvastaaja ja kanssavastaaja samaan yritykseen vai eivät,
6.      ovatko kantajat suoraan tai välillisesti ostaneet tavaroita ja/tai palveluita tai ottaneet niitä vastaan toimituksina perusvastaajalta ja/tai kanssavastaajalta?
b)      Onko ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymykseen vastaamisen kannalta merkitystä sillä, onko ennakoitavissa, että asianomainen kanssavastaaja haastetaan kyseisen perusvastaajan osalta toimivaltaiseen tuomioistuimeen? Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko ennakoitavuus erillinen arviointiperuste asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohtaa sovellettaessa? Onko ennakoitavuus lähtökohtaisesti olemassa, kun otetaan huomioon unionin tuomioistuimen 6.10.2021 antama tuomio Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800)? Missä määrin ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymyksessä mainitut olosuhteet 1–6 vaikuttavat esillä olevassa tapauksessa sen ennakoitavuuteen, että kanssavastaaja haastetaan perusvastaajan osalta toimivaltaiseen tuomioistuimeen?
2)      Onko tuomioistuimen toimivallan määrittämisessä otettava huomioon myös perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen menestymismahdollisuus? Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, riittääkö sen toteaminen, ettei etukäteen voida sulkea pois kanteen hyväksymisen mahdollisuutta?
3)      a)      Sisältääkö unionin oikeudessa vahvistettu jokaiselle kuuluva oikeus vahingonkorvaukseen unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon todetun rikkomisen johdosta oikeuden vaatia korvausta ETA:n ulkopuolella aiheutuneesta vahingosta?
b)      Onko (siviilioikeudellisissa) kartellivahinkoasioissa sovellettava tai voidaanko niissä soveltaa kilpailuoikeudessa hyväksyttyä olettamaa, jonka mukaan emoyhtiöillä (joille on määrätty sakko) on ratkaiseva vaikutusvalta tytäryhtiöiden taloudelliseen toimintaan (Akzo-olettama)?
c)      Täyttääkö väliyhtiönä toimiva holding-yhtiö, joka ainoastaan hallinnoi ja omistaa osakkeita, Sumal-oikeuskäytännössä vahvistetun toisen vaatimuksen (sellaisen taloudellisen toiminnan harjoittaminen, jolla on konkreettinen yhteys siihen rikkomiseen, josta emoyhtiön on katsottu olevan vastuussa)?
4)      a)      Voivatko asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohtaa sovellettaessa samaan jäsenvaltioon sijoittautuneet eri vastaajat olla (yhdessä) perusvastaajana?
b)      Nimetäänkö alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohdassa suoraan ja välittömästi, eikä kansallista oikeutta sovelleta?
c)      Jos neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymykseen vastataan kieltävästi – eli siten, että vain yksi vastaaja voi olla perusvastaaja – ja neljännen ennakkoratkaisukysymyksen b alakysymykseen vastataan myöntävästi – eli siten, että asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohdassa nimetään suoraan alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin eikä kansallista oikeutta sovelleta, onko [mainittua säännöstä] sovellettaessa mahdollista siirtää asia sisäisesti vastaajan kotipaikan tuomioistuimeen samassa jäsenvaltiossa?”
Asia C‑673/23
26      Autorità garante della concorrenza e del mercato (kilpailu- ja markkinaviranomainen, Italia) (jäljempänä AGCM) antoi 17.7.2019 päätöksen, jossa se totesi, että useat yritykset – Smurfit Kappa Italia ja Toscana Ondulati mukaan lukien – olivat syyllistyneet kahteen toisistaan erilliseen SEUT 101 artiklan ja Italian kilpailulain 15 ja 31 §:n rikkomiseen.
27      AGCM katsoi mainitussa päätöksessä yhtäältä, että kyseiset yritykset olivat 2.2.2004 ja 30.3.2017 välisenä aikana osallistuneet kartelliin Italian aaltopahvimarkkinoilla pyrkimyksenään vaikuttaa kyseisen tuotteen myyntihintoihin ja kannustaa muita yrityksiä osallistumaan kyseiseen kartelliin. AGCM katsoi toisaalta, että pahvipakkausten pääasialliset valmistajat olivat 7.9.2005 ja 30.3.2017 välisenä aikana osallistuneet pakkausmateriaaleja koskevaan kartelliin pyrkimyksenään vääristää kilpailua Italian pahvipakkausmarkkinoilla. AGCM totesi myös, että pakkausmateriaalikartellilla oli ollut aaltopahvikartellia tukeva tehtävä.
28      Milanoon (Italia) sijoittautunut Smurfit Kappa Italia, Vimercateen (Italia) sijoittautunut DS Smith Holding Italia ja Capannoriin (Italia) sijoittautunut Toscana Ondulati olivat kyseisen päätöksen, josta ilmenee Smurfit Kappa Italian ja Toscana Ondulatin osallistuminen kartelliin, adressaatteja. Myös DS Smith Holding Italian katsottiin olevan ylöspäin kohdentuvassa vastuussa kyseisestä kartellista välillisenä emoyhtiönä. Pääasian muut vastaajayhtiöt, jotka kuuluvat konserneihin Smurfit Kappa Italia ja Toscana Ondulati, eivät sitä vastoin olleet mainitun päätöksen adressaatteja.
29      Unilever-konserniin kuuluvat Unilever ym. ostivat kilpailusääntöjen rikkomisjakson aikana kartelliin osallistuneilta yhtiöiltä raaka-aineita, pakkausmateriaaleja ja aaltopahvipakkauksia Unileverin eurooppalaisille tuotantolaitoksille. Unilever ym. katsovat kärsineensä vahinkoa kartelliin osallistuneilta yhtiöiltä ostamiensa tuotteiden hinnannousun, keinotekoisesti korotettujen hintatasojen säilyttämisen (ylihinnoittelu) ja niiden jälkivaikutusten johdosta, jotka kartellilla oli markkinoihin.
30      Unilever ym. nostivat tämän johdosta rechtbank Amsterdamissa vahvistuskanteen, jossa ne vaativat sen toteamista, että Smurfit Kappa ym. ovat yhteisvastuussa niihin nähden kyseessä olevaan kartelliin osallistumisensa vuoksi. Unilever ym. vaativat lisäksi, että Smurfit Kappa ym. velvoitetaan yhteisvastuullisesti maksamaan niille vahingonkorvausta, jonka määrä on määritettävä myöhemmin ja jolla on tarkoitus korvata vahinko, jonka Unilever ym. katsovat itselleen aiheutuneen kyseisestä kartellista.
31      Smurfit Kappa Internationalia, jolla on ainoana vastaajista kotipaikka rechtbank Amsterdamin tuomiopiirissä, pidetään perusvastaajana. Kyseinen yhtiö ei ollut AGCM:n 17.7.2019 antaman päätöksen adressaatti. Smurfit Kappa International on Irlantiin sijoittautuneen Smurfit Kappa Groupin, jota pääasian oikeudenkäynti ei koske, väliyhtiönä toimiva holdingtytäryhtiö ja Smurfit Kappa Europen emoyhtiö. Smurfit Kappa Europe omistaa tytäryhtiönsä Smurfit Kappa Italian, joka on yksi AGCM:n 17.7.2019 antaman päätöksen adressaatteina olevista yhtiöistä, koko osakekannan.
32      Rechtbank Amsterdam totesi antamassaan vahvistustuomiossa olevansa alueellisesti toimivaltainen sekä Alankomaissa että kansainvälisesti käsittelemään paitsi Alankomaihin myös Alankomaiden ulkopuolelle sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostetut kanteet.
33      Kyseinen tuomioistuin katsoi nimittäin yhtäältä olevansa toimivaltainen käsittelemään Smurfit Internationalia, joka on siinä käsiteltävän asian vastaajayhtiöistä ainoa, joka on sijoittautunut Amsterdamiin (Alankomaat) ja näin ollen mainitun tuomioistuimen tuomiopiiriin, vastaan nostetun kanteen mutta myös kaikkia Alankomaihin sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostetut kanteet sillä perusteella, että kyseisten kanteiden välillä oli yhteys, jonka johdosta niiden käsitteleminen yhdessä oli perusteltua tehokkuussyistä. Kyseinen tuomioistuin katsoi toisaalta, että kaikkia Alankomaihin sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden ja Alankomaiden ulkopuolelle sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden välillä oli riittävän läheinen liittymä, että oli perusteltua, että sama tuomioistuin antaa tuomion ristiriitaisten ratkaisujen välttämiseksi.
34      Smurfit Kappa ym. valittivat mainitusta tuomiosta Gerechtshof Amsterdamiin, joka on nyt esillä olevassa asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
35      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa, että Alankomaihin sijoittautuneet yhtiöt eivät riitauttaneet alioikeudessa rechtbank Amsterdamin toimivaltaisuutta ja että kansallisten menettelysääntöjen mukaan sisäistä alueellista toimivaltaa koskeviin ratkaisuihin ei voida hakea muutosta ensiksi mainitussa tuomioistuimessa. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan on näin ollen katsottava, että rechtbank Amsterdam on toimivaltainen käsittelemään paitsi Smurfit Internationalia – joka on nyt käsiteltävässä asiassa ainoa rechtbank Amsterdamin tuomiopiiriin sijoittautunut yhtiö ja joka on sijoittautumispaikkansa vuoksi perusvastaajan asemassa, vaikka se ei ole AGCM:n antaman päätöksen adressaatti –, myös kaikkia siinä vireillä olevan asian Alankomaihin sijoittautuneita vastaajayhtiöitä vastaan nostetut kanteet.
36      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin epävarma, onko rechtbank Amsterdam kansainvälisesti toimivaltainen Alankomaiden ulkopuolelle sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden osalta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii lähinnä, onko yhtäältä Smurfit Internationalia ja/tai muita Alankomaihin sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostetun kanteen ja toisaalta Alankomaiden ulkopuolelle sijoittautuneita yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden välillä asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu riittävän läheinen liittymä.
37      Tässä tilanteessa Gerechtshof Amsterdam on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      a)      Onko asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu läheinen liittymä olemassa
i)      yhtäältä kanteen, joka on nostettu sellaista perusvastaajaa vastaan, joka ei ole kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen adressaatti mutta jonka katsotaan olevan ylöspäin kohdentuvassa vastuussa unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon todetusta rikkomisesta yksikkönä, jonka väitetään kuuluvan eurooppalaisessa kilpailuoikeudessa tarkoitettuun yritykseen – –, ja
ii)      toisaalta sellaisen kanteen välillä, joka on nostettu
–        sellaista kanssavastaajaa vastaan, joka on päätöksen adressaatti, ja/tai
–        sellaista kanssavastaajaa vastaan, joka ei ole päätöksen adressaatti ja jonka osalta väitetään, että se kuuluu oikeudellisena yksikkönä yritykseen, joka on päätöksen mukaan julkisoikeudellisesti vastuussa unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon rikkomisesta?
Onko tässä yhteydessä merkitystä sillä,
1.      onko perusvastaaja, jonka katsotaan olevan ylöspäin kohdentuvassa vastuussa, ainoastaan omistanut ja hallinnoinut osakkeita kartellin aikana,
2.      – jos neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymykseen vastataan myöntävästi – onko perusvastaaja, jonka katsotaan olevan ylöspäin kohdentuvassa vastuussa, osallistunut kartellin kohteena olevien tavaroiden tuotantoon, jakeluun, myyntiin ja/tai toimitukseen ja/tai kartellin kohteena olevien palvelujen tarjoamiseen,
3.      onko perusvastaajan kotipaikka siinä jäsenvaltiossa, jossa kansallinen kilpailuviranomainen on (vain) todennut unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon rikkomisen kansallisilla markkinoilla,
4.      onko kanssavastaaja, joka on päätöksen adressaatti, luokiteltu päätöksessä
i)      tosiasialliseksi kartelliin osallistujaksi – siinä merkityksessä, että se on tosiasiallisesti osallistunut todettuun sääntöjenvastaiseen sopimukseen tai sopimuksiin ja/tai yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin, taikka
ii)      oikeudelliseksi yksiköksi, joka kuuluu yritykseen, jonka katsotaan olevan julkisoikeudellisessa vastuussa unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon rikkomisesta,
5.      onko kanssavastaaja, joka ei ole päätöksen adressaatti, tosiasiallisesti tuottanut, jaellut, myynyt ja/tai toimittanut kartellin kohteena olevia tavaroita ja/tai palveluja,
6.      kuuluvatko perusvastaaja ja kanssavastaaja samaan yritykseen vai eivät,
7.      ovatko kantajat suoraan tai välillisesti ostaneet tavaroita ja/tai palveluita tai ottaneet niitä vastaan toimituksina perusvastaajalta ja/tai kanssavastaajalta?
b)      Onko ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymykseen vastaamisen kannalta merkitystä sillä, onko ennakoitavissa, että asianomainen kanssavastaaja haastetaan kyseisen perusvastaajan osalta toimivaltaiseen tuomioistuimeen? Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko ennakoitavuus erillinen arviointiperuste asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohtaa sovellettaessa? Onko ennakoitavuus lähtökohtaisesti olemassa, ottaen huomioon unionin tuomioistuimen 6.10.2021 antama tuomio Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800)? Missä määrin ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymyksessä mainitut olosuhteet 1–6 vaikuttavat esillä olevassa tapauksessa sen ennakoitavuuteen, että kanssavastaaja haastetaan perusvastaajan osalta toimivaltaiseen tuomioistuimeen?
2)      Onko tuomioistuimen toimivallan määrittämisessä otettava huomioon myös perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen menestymismahdollisuus? Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi, riittääkö sen toteaminen, ettei etukäteen voida sulkea pois kanteen hyväksymisen mahdollisuutta?
3)      Onko (siviilioikeudellisissa) kartellivahinkoasioissa sovellettava tai voidaanko niissä soveltaa kilpailuoikeudessa hyväksyttyä olettamaa, jonka mukaan emoyhtiöillä (joille on määrätty sakko) on ratkaiseva vaikutusvalta tytäryhtiöiden taloudelliseen toimintaan (Akzo-olettama)?
4)      a)      Voivatko asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohtaa sovellettaessa samaan jäsenvaltioon sijoittautuneet eri vastaajat olla (yhdessä) perusvastaajana?
b)      Nimetäänkö alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohdassa suoraan ja välittömästi, eikä kansallista oikeutta sovelleta?
c)      Jos neljännen ennakkoratkaisukysymyksen a alakysymykseen vastataan kieltävästi – eli siten, että vain yksi vastaaja voi olla perusvastaaja – ja neljännen ennakkoratkaisukysymyksen b alakysymykseen vastataan myöntävästi – eli siten, että asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohdassa nimetään suoraan alueellisesti toimivaltainen tuomioistuin eikä kansallista oikeutta sovelleta, onko asetuksen [N:o 1215/2012] 8 artiklan 1 alakohtaa sovellettaessa mahdollista siirtää asia sisäisesti vastaajan kotipaikan tuomioistuimeen samassa jäsenvaltiossa?”
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
38      Unionin tuomioistuimen presidentin 18.1.2024 tekemällä päätöksellä asiat C‑672/23 ja C‑673/23 yhdistettiin unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 54 artiklan mukaisesti suullista käsittelyä ja asian lopulliseksi ratkaisuksi annettavaa tuomiota varten.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäisten kysymysten a alakysymykset
39      Aluksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (tuomio 15.7.2021, Ministrstvo za obrambo, C‑742/19, EU:C:2021:597, 31 kohta).
40      Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevista päätöksistä ilmenee nyt käsiteltävissä asioissa, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensimmäisten kysymystensä a alakysymyksillä, jotka on muotoiltu sisällöiltään samankaltaisiksi asioissa C‑672/23 ja C‑673/23, ovatko tietyt kyseisille asioille ominaiset olosuhteet omiaan osoittamaan, että yhtäältä sellaista perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen, joka ei ole asiassa C‑673/23 kyseessä olevan kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksen tai asiassa C‑672/23 kyseessä olevan unionin kilpailuviranomaisen päätöksen adressaatti mutta jonka katsotaan myös olevan ylös- tai alaspäin kohdentuvassa vastuussa todetusta rikkomisesta yksikkönä, jonka väitetään kuuluvan yritykseen, jonka katsotaan kyseisessä päätöksessä olevan vastuussa unionin kilpailuoikeuden rikkomisesta, ja toisaalta kanssavastaajia – olivatpa ne mainitun päätöksen adressaatteja tai eivät – vastaan nostettujen kanteiden välillä on asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu riittävän läheinen liittymä, johon rechtbank Amsterdamin kansainvälinen toimivalta käsitellä kanteet voidaan perustaa.
41      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti, onko tällaisen liittymän olemassaolon arvioinnin kannalta merkitystä tietyillä olosuhteilla, kuten ensinnäkin sillä, että perusvastaaja pelkästään pitää osuuksia hallussaan ja hallinnoi niitä, toiseksi sillä, että perusvastaaja mahdollisesti osallistuu kartellin kohteena olevien tavaroiden tuotantoon, jakeluun, myyntiin ja/tai toimitukseen tai kartellin kohteena olevien palvelujen tarjoamiseen, kolmanneksi sillä, onko perusvastaaja sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, jossa kilpailuoikeuden rikkominen on todettu, neljänneksi sillä, luonnehditaanko kyseessä olevan päätöksen adressaattina olevaa kanssavastaajaa osalliseksi rikkomiseen vai rikkomisesta vastuussa olevaan yritykseen kuuluvaksi yksiköksi, viidenneksi sillä, onko kanssavastaaja, joka ei ole kyseessä olevan päätöksen adressaatti, tosiasiallisesti tuottanut, jaellut, myynyt ja/tai toimittanut kartellin kohteena olevia tavaroita tai tarjonnut kartellin kohteena olevia palveluja, kuudenneksi sillä, kuuluvatko perusvastaaja ja kanssavastaaja samaan yritykseen, ja seitsemänneksi sillä, ovatko kantajat suoraan tai välillisesti ostaneet tavaroita tai ottaneet vastaan toimituksina palveluja perusvastaajalta ja/tai kanssavastaajalta.
42      Tässä tilanteessa on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisten kysymystensä a alakysymyksillä lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että yhtäältä sellaista perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen, jonka ei ole katsottu olevan vastuussa komission tai kansallisen kilpailuviranomaisen toteamasta SEUT 101 artiklan ja ETA‑sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta, ja toisaalta sellaisia yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden, joiden osalta on olemassa vahvoja viitteitä siitä, että ne kuuluvat unionin kilpailuoikeudessa tarkoitettuihin yrityksiin, joiden on katsottu olevan vastuussa kyseisestä rikkomisesta, välillä voi olla mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”.
43      Aluksi on muistutettava, että siltä osin kuin asetuksella N:o 1215/2012 kumottiin ja korvattiin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1), jolla puolestaan korvattiin tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehty yleissopimus (EYVL 1972, L 299, s. 32), sellaisena kuin se oli muutettuna peräkkäisillä yleissopimuksilla uusien jäsenvaltioiden liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen, unionin tuomioistuimen tulkinta kyseisten oikeudellisten välineiden säännöksistä ja määräyksistä koskee myös asetusta N:o 1215/2012, mikäli näiden säännösten ja määräysten voidaan katsoa ”vastaavan” toisiaan (tuomio 15.7.2021, Volvo ym., C‑30/20, EU:C:2021:604, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44      Näin on yhtäältä asetuksen N:o 44/2001 6 artiklan 1 alakohdan ja toisaalta asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan osalta, sillä kyseiset säännökset on muotoiltu sisällöiltään samankaltaisiksi, joten mainittujen säännösten voidaan katsoa ”vastaavan” toisiaan tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla (ks. vastaavasti tuomio 15.7.2021, Volvo ym., C‑30/20, EU:C:2021:604, 29 kohta ja tuomio 13.2.2025, Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, 24 kohta).
45      Asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohdan mukaan kanne sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka jäsenvaltiossa, nostetaan tuon jäsenvaltion tuomioistuimessa. Mainitun asetuksen 63 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kyseistä asetusta sovellettaessa yhtiön tai muun oikeushenkilön kotipaikka on paikkakunta, missä sillä on sääntömääräinen kotipaikka, keskushallinto tai pääasiallinen toimipaikka. On kuitenkin niin, että mainitussa 4 artiklan 1 kohdassa säädetään vastaajan kotipaikan jäsenvaltion tuomioistuinten toimivaltaa koskevasta säännöstä, ”jollei” asetuksen N:o 1215/2012 muista säännöksistä muuta johdu. On näet niin, että vaikka tämä toimivaltasääntö on kyseisen asetuksen johdanto-osan 15 perustelukappaleen mukaisesti pääsääntö, asetuksessa säädetään joistakin poikkeuksista (ks. vastaavasti tuomio 25.2.2025, BSH Hausgeräte, C‑339/22, EU:C:2025:108, 29 ja 30 kohta). Niihin kuuluvat muun muassa 8 artiklassa säädetyt poikkeukset tähän pääsääntöön toisiinsa liittyvien kanteiden osalta.
46      Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa säädetään tältä osin, että jos henkilöllä on kotipaikka jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne, jos asiassa on useampia vastaajia, sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä jollakin vastaajista on kotipaikka, edellyttäen, että kanteiden välillä on ”niin läheinen liittymä”, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin ratkaisuihin.
47      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseisen asetuksen säännöksiä on tulkittava itsenäisesti käyttäen perustana sen järjestelmää ja tavoitteita (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2023, BNP Paribas, C‑567/21, EU:C:2023:452, 43 kohta).
48      Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa ilmaistun erityistä toimivaltaa koskevan säännön tarkoituksena on mainitun asetuksen johdanto-osan 16 ja 21 perustelukappaleen mukaisesti helpottaa moitteetonta lainkäyttöä, saada rinnakkaisia oikeudenkäyntejä koskeva riski mahdollisimman vähiin ja estää se, että eri jäsenvaltioissa annetaan ristiriitaisia ratkaisuja sen johdosta, että kanteet on käsitelty eri oikeudenkäynneissä (ks. vastaavasti tuomio 7.9.2023, Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49      Koska tällä erityistä toimivaltaa koskevalla säännöllä poiketaan asetuksen N:o 1215/2012 4 artiklan 1 kohdassa vahvistetusta pääsäännön mukaisesta vastaajan kotipaikan tuomioistuimen toimivaltaisuudesta, sitä on tulkittava suppeasti eikä sen voida tulkita koskevan muita kuin kyseisessä asetuksessa nimenomaisesti tarkoitettuja tilanteita (tuomio 7.9.2023, Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50      Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa sovellettaessa on tarkistettava, liittyvätkö saman kantajan eri vastaajia vastaan nostamat kanteet toisiinsa siten, että niiden tutkiminen yhdessä on tarpeen, jotta vältettäisiin se, että kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä johtaisi ristiriitaisiin ratkaisuihin. Tällaisen yhteyden olemassaoloa on arvioitava kaikkien käsiteltävän asian olosuhteiden ja erityisesti ristiriitaisia ratkaisuja
koskevan riskin kannalta.
51      Tästä on todettava, että jotta ratkaisuja voitaisiin pitää keskenään ristiriitaisina, on sen lisäksi, että ratkaisut eroavat toisistaan, oltava niin, että ero liittyy samaan tosiseikastoon ja samaan oikeudelliseen tilanteeseen (tuomio 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52      Unionin tuomioistuin on kuitenkin katsonut, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa vahvistettua sääntöä ei voida tulkita siten, että siinä annettaisiin kantajalle mahdollisuus nostaa kanne useampia vastaajia vastaan vain, jotta toimivaltaa ei olisi sellaisen valtion tuomioistuimilla, jossa jollakin näistä vastaajista on kotipaikka, ja siten kiertää tähän säännökseen sisältyvää toimivaltasääntöä luomalla tai säilyttämällä keinotekoisesti mainitun säännöksen soveltamista koskevat edellytykset (tuomio 7.9.2023, Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53      Näin ollen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava saman oikeudellisen tilanteen ja saman tosiseikaston olemassaoloa ottamalla huomioon kaikki sen käsiteltäväksi saatetun asian kannalta merkitykselliset seikat pääasioissa ensimmäisessä oikeusasteessa vastaajina olleita eri henkilöitä vastaan esitettyjen kannevaatimusten osalta ja varmistuttava siitä, että vain sellaista kanssavastaajaa, jonka kotipaikka on asiaa käsittelevän tuomioistuimen toimivallan perusteena, vastaan esitettyjen kannevaatimusten tarkoituksena ei ole täyttää keinotekoisesti asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan soveltamista koskevia edellytyksiä (ks. vastaavasti tuomio 7.9.2023, Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, 42 ja 45 kohta).
54      Tästä näkökulmasta on muistutettava ensinnäkin, että saman tosiseikaston ja saman oikeudellisen tilanteen olemassaoloa koskeva edellytys täyttyy muun muassa silloin, kun useampaa komission päätöksellä todettuun unionin kilpailusääntöjen yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkuvaan rikkomiseen osallistunutta yritystä vastaan on nostettu kanteita, jotka perustuvat niiden osallistumiseen tähän rikkomiseen, vaikka ne ovat osallistuneet kyseessä olevan kartellin täytäntöönpanoon ajallisesti ja maantieteellisesti eri tavalla (ks. vastaavasti tuomio 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, 21 kohta).
55      Unionin tuomioistuin on myös todennut, että se, että emoyhtiön ja sen tytäryhtiön yhteisvastuuta unionin oikeuden kilpailusääntöjen rikkomisesta ei ole todettu komission lopullisessa päätöksessä, ei ole esteenä asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan soveltamiselle tällaisiin kanteisiin (ks. vastaavasti tuomio 13.2.2025, Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, 30 kohta).
56      Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa sovelletaan sekä emoyhtiötä että sen tytäryhtiötä, jonka kanssa ensiksi mainittu muodostaa taloudellisen kokonaisuuden, vastaan nostettuihin kanteisiin, jotka perustuvat siihen, että viimeksi mainittu on osallistunut kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksellä todettuun unionin oikeuden kilpailusääntöjen rikkomiseen (ks. vastaavasti tuomio 13.2.2025, Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, 33 kohta).
57      On toiseksi muistutettava vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenevän myös, että kun on osoitettu, että emoyhtiö ja sen tytäryhtiö kuuluvat samaan taloudelliseen kokonaisuuteen ja muodostavat näin ollen yhden ainoan unionin oikeuden kilpailusäännöissä tarkoitetun yrityksen, se, että on olemassa tällainen rikkomiseen syyllistynyt taloudellinen kokonaisuus, on itsessään ratkaiseva peruste sille, että jompikumpi yrityksen muodostavista yhtiöistä on vastuussa yrityksen kilpailua rajoittavasta toiminnasta. Tältä osin yrityksen käsite ja sitä kautta taloudellisen kokonaisuuden käsite johtavat suoraan lain nojalla yhteisvastuuseen niiden yksiköiden välillä, jotka muodostavat taloudellisen kokonaisuuden rikkomishetkellä (tuomio 13.2.2025, Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee kolmanneksi, että kun oikeudellisesti toisistaan erilliset henkilöt ovat järjestäytyneet konserniksi, ne muodostavat yhden ja saman yrityksen, kun ne eivät päätä itsenäisesti toiminnastaan relevanteilla markkinoilla vaan – kun otetaan erityisesti huomioon ne taloudelliset, organisatoriset ja oikeudelliset siteet, jotka yhdistävät ne emoyhtiöön – niihin kohdistuvat tässä tarkoituksessa sen vaikutukset, että kyseinen johtava yksikkö käyttää tosiasiallisesti ratkaisevaa vaikutusvaltaa (tuomio 12.5.2022, Servizio Elettrico Nazionale ym., C‑377/20, EU:C:2022:379, 108 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
59      Tältä osin on muistutettava, että sellaisessa erityistapauksessa, jossa emoyhtiö omistaa suoraan tai välillisesti kokonaan tai lähes kokonaan tytäryhtiönsä, joka on rikkonut kilpailusääntöjä, on olemassa kumottavissa oleva olettama, jonka mukaan emoyhtiö käyttää tosiasiallisesti ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiönsä toimintaan (tuomio 26.10.2017, Global Steel Wire ym. v. komissio, C‑457/16 P ja C‑459/16 P–C‑461/16 P, EU:C:2017:819, 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
60      Ratkaisevan vaikutusvallan tosiasiallista käyttämistä koskevan olettaman perustana ei nimittäin ole se, että emoyhtiö omistaa tytäryhtiön kokonaan tai lähes kokonaan, vaan se, missä määrin emoyhtiö käyttää tytäryhtiössään määräysvaltaa tämän omistuksen johdosta (tuomio 27.1.2021, The Goldman Sachs Group v. komissio, C‑595/18 P, EU:C:2021:73, 35 kohta).
61      Vaikka se, että yhtiö omistaa toisen yhtiön lähes kokonaan, on hyvin vahva indisio tällaisesta määräysvallasta, ei kuitenkaan voida varmuudella sulkea pois sitä, etteikö yhdellä tai useammalla muulla henkilöllä voisi olla yksin tai yhdessä päätösvalta, koska muun muassa yhtiön omistus on voitu erottaa äänioikeuksista (tuomio 12.5.2022, Servizio Elettrico Nazionale ym., C‑377/20, EU:C:2022:379, 110 kohta).
62      Muodostaakseen tytäryhtiönsä kanssa yhden ja saman yrityksen emoyhtiön on käytettävä määräysvaltaa tytäryhtiönsä käyttäytymiseen, mikä voidaan näyttää toteen joko osoittamalla, että emoyhtiöllä on kyky käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiön käyttäytymiseen ja että se on lisäksi tosiasiallisesti käyttänyt tätä vaikutusvaltaa, tai osoittamalla, että kyseinen tytäryhtiö ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan soveltaa olennaisilta osin emoyhtiön sille antamia ohjeita, kun otetaan huomioon näitä kahta oikeudellista yksikköä yhdistävät taloudelliset, organisatoriset ja oikeudelliset siteet (tuomio 12.5.2022, Servizio Elettrico Nazionale ym., C‑377/20, EU:C:2022:379, 111 kohta).
63      Unionin tuomioistuin on myös todennut, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että sellaisten kanteiden osalta, joilla vaaditaan, että emoyhtiö ja sen tytäryhtiö velvoitetaan yhteisvastuullisesti korvaamaan vahinko, joka on aiheutunut siitä, että tytäryhtiö on rikkonut kilpailusääntöjä, emoyhtiön kotipaikan tuomioistuin, jossa kanteet on nostettu, tukeutuu kansainvälisen toimivaltansa osoittamiseksi olettamaan, jonka mukaan silloin, kun emoyhtiö omistaa suoraan tai välillisesti kilpailusääntöjä rikkoneen tytäryhtiön kokonaan tai lähes kokonaan, sillä on ratkaiseva vaikutusvalta tytäryhtiöön, kunhan vastaajilta ei viedä mahdollisuutta vedota todisteisiin, jotka viittaavat joko siihen, että emoyhtiö ei omista tytäryhtiötään suoraan tai välillisesti kokonaan tai lähes kokonaan, tai siihen, että tämä olettama olisi kuitenkin kumottava (tuomio 13.2.2025, Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, 47 kohta).
64      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee neljänneksi tytäryhtiön vastuusta SEUT 101 artiklan 1 kohdan rikkomiseen, johon emoyhtiön on todettu syyllistyneen, että kyseisestä rikkomisesta vahinkoa kärsinyt voi pyrkiä siihen, että pikemminkin kyseisen emoyhtiön tytäryhtiön kuin emoyhtiön todetaan olevan vahingonkorvausvastuussa. Tytäryhtiön vastuu voi kuitenkin syntyä ainoastaan, jos vahinkoa kärsinyt näyttää toteen joko tukeutuen komission tai kansallisen kilpailuviranomaisen etukäteen tekemään päätökseen tai muulla tavalla yhtäältä sen, että kyseinen tytäryhtiö ei rikkomishetkellä päättänyt itsenäisesti markkinakäyttäytymisestään vaan sovelsi olennaisilta osin emoyhtiönsä ohjeita, kun otetaan huomioon näitä kahta yksikköä yhdistävät taloudelliset, organisatoriset ja oikeudelliset siteet, minkä vuoksi ne muodostavat saman taloudellisen kokonaisuuden ja näin ollen saman SEUT 101 artiklassa tarkoitetun yrityksen, joka on syyllistynyt sääntöjenvastaiseen menettelyyn, ja toisaalta sen, että mainitun tytäryhtiön taloudellisen toiminnan ja sen rikkomisen, josta emoyhtiön on katsottu olevan vastuussa, kohteen välillä oli konkreettinen yhteys (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 51 kohta).
65      On lisättävä, että SEUT 101 artiklassa tarkoitettu yrityksen käsite on toiminnallinen käsite, ja se taloudellinen kokonaisuus, joka muodostaa yrityksen, on yksilöitävä kyseessä olevan sääntöjenvastaisen menettelyn kohteen näkökulmasta. Jälkikäteen toteutetuilla uudelleenjärjestelyillä, luovutuksilla tai muilla oikeudellisilla tai organisatorisilla muutoksilla ei ole tältä osin merkitystä (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions ym., C‑724/17, EU:C:2019:204, 46 kohta ja tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 46 kohta).
66      Näin ollen sama emoyhtiö voi kuulua useisiin taloudellisiin kokonaisuuksiin, jotka muodostuvat kyseessä olevan taloudellisen toiminnan perusteella siitä itsestään ja samaan konserniin kuuluvien tytäryhtiöiden eri yhdistelmistä. Muussa tapauksessa tällaiseen konserniin kuuluvan tytäryhtiön saatettaisiin katsoa olevan vastuussa kilpailusääntöjen rikkomisista, joihin on syyllistytty sellaisen taloudellisen toiminnan yhteydessä, jolla ei ole mitään yhteyttä sen omaan toimintaan, ja joissa se ei ollut mukana edes välillisesti (tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 47 kohta).
67      Tältä osin on niin, että vaikka unionin tuomioistuin on katsonut, että yksiköitä, joiden on korvattava SEUT 101 artiklassa kielletystä kartellista tai menettelytavasta aiheutunut vahinko, ovat juuri ne kyseisessä määräyksessä tarkoitetut yritykset, jotka ovat osallistuneet kyseiseen kartelliin tai menettelytapaan, kilpailua rajoittavasta menettelystä vahinkoa kärsineelle annettua mahdollisuutta vedota vahingonkorvauskanteen yhteydessä pikemminkin tytäryhtiön vastuuseen kuin emoyhtiön vastuuseen ei voida automaattisesti käyttää mitä tahansa emoyhtiön tytäryhtiötä vastaan (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions ym., C‑724/17, EU:C:2019:204, 32 kohta ja tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 46 kohta).
68      Jotta voidaan siis todeta, että emoyhtiö ja jokin sen tytäryhtiöistä muodostavat taloudellisen kokonaisuuden, kantajan on näytettävä tämän tuomion 64 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti toteen paitsi se, että näiden yhtiöiden välillä on taloudellisia, organisatorisia ja oikeudellisia siteitä, myös se, että mainitun tytäryhtiön taloudellisen toiminnan ja sen rikkomisen, josta emoyhtiön on katsottu olevan vastuussa, kohteen välillä on konkreettinen yhteys.
69      Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 74 kohdassa, näin on etenkin silloin, kun emoyhtiön tai ylemmän tason emoyhtiön kilpailunvastainen sopimus koskee samoja tavaroita kuin ne, joita tytäryhtiö tai tytäryhtiön tytäryhtiö myy, tai kun tytäryhtiö tai tytäryhtiön tytäryhtiö tuottaa, myy, toimittaa tai jakelee kyseisiä tavaroita ja tarjoaa kartellin kohteena olevia palveluja.
70      Tilanteessa, jossa komissio tai kansallinen kilpailuviranomainen ei ole todennut sääntöjenvastaista menettelyä SEUT 101 artiklan nojalla tekemässään päätöksessä, sellaisen emoyhtiön, jota moititaan kilpailusääntöjen rikkomisesta, tytäryhtiöllä on oikeus kiistää paitsi kuulumisensa samaan yritykseen kuin emoyhtiö myös väitetyn rikkomisen olemassaolo (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 60 kohta).
71      Sillä, onko perusvastaajan kotipaikka siinä jäsenvaltiossa, jossa kansallinen kilpailuviranomainen on todennut unionin oikeudessa määrätyn kartellikiellon rikkomisen kansallisilla markkinoilla, ei ole yksistään vaikutusta siihen, onko mainittua perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen ja muita vastaajia vastaan nostettujen kanteiden välillä asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”.
72      Kuten julkisasiamies totesi lisäksi ratkaisuehdotuksensa 75 kohdassa, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat muut seikat, etenkään asianomaisten yhtiöiden nimeäminen kartelliin osallistuneiksi yhtiöiksi komission tai kansallisen kilpailuviranomaisen päätöksissä, eivät liity kanteiden välistä läheistä liittymää koskevan perusteen olemassaoloon sinänsä vaan niillä on merkitystä ainoastaan tällaisen liittymän olemassaolon toteennäyttämisen kannalta.
73      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäisten kysymysten a alakysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä sellaista perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen, jonka ei ole katsottu olevan vastuussa komission tai kansallisen kilpailuviranomaisen toteamasta SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta, ja toisaalta sellaisia yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden, joiden osalta on olemassa vahvoja viitteitä siitä, että ne kuuluvat unionin kilpailuoikeudessa tarkoitettuihin yrityksiin, joiden on katsottu olevan vastuussa kyseisestä rikkomisesta, välillä voi olla mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”.
Ensimmäisten kysymysten b alakysymykset
74      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisten kysymystensä b alakysymyksillä, joiden sanamuoto on sama asioissa C‑672/23 ja C‑673/23, lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että arvioitaessa, onko useita vastaajia vastaan nostettujen kanteiden välillä mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”, on otettava huomioon itsenäisenä edellytyksenä se, oliko kanssavastaajan kannalta ennakoitavissa, että sitä vastaan nostetaan kanne perusvastaajan kotipaikkakunnan tuomioistuimessa.
75      Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan sanamuodon perusteella se, oliko kanssavastaajan kannalta ennakoitavissa, että sitä vastaan nostetaan kanne perusvastaajan kotipaikkakunnan tuomioistuimessa, ei ole itsenäinen toimivaltaa koskeva edellytys. Kyseisessä säännöksessä asetetaan ainoastaan sen soveltamisen edellytykseksi se, että kanteiden välillä on ”niin läheinen liittymä”, että kanteiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa.
76      Asetuksen N:o 1215/2012 johdanto-osan 15 ja 16 perustelukappaleesta ilmenee kuitenkin, että tuomioistuinten toimivallan ennustettavuus on yksi toimivaltasääntöjen tavoitteista, ja tämän ennustettavuuden on mahdollistettava sekä se, että kantaja kykenee vaivattomasti yksilöimään sen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi hän voi saattaa asiansa, että se, että vastaaja pystyy kohtuullisesti ennakoimaan, missä tuomioistuimessa häntä vastaan voidaan nostaa kanne.
77      Näin tavoitellulla ennustettavuudella pyritään oikeusvarmuuden tavoitteeseen vahvistamalla unioniin sijoittautuneiden henkilöiden oikeussuojaa (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, FTI Touristik (Kansainvälinen tekijä), C‑774/22, EU:C:2024:646, 33 kohta).
78      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että ennustettavuutta koskeva vaatimus ei ole itsenäinen edellytys asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa asetettujen edellytysten lisäksi. Mainittu vaatimus täyttyy, jos vastaajat ovat voineet ennakoida riskin siitä, että heitä vastaan nostetaan kanne jäsenvaltiossa, jossa ainakin yhdellä niistä on kotipaikka (ks. vastaavasti tuomio 1.12.2011, Painer, C‑145/10, EU:C:2011:798, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
79      Oikeusvarmuuden periaate edellyttää erityisesti, että erityistä toimivaltaa koskevia sääntöjä tulkitaan siten, että tavanomaisen valveutunut vastaaja voi kohtuullisesti ennakoida, missä muussa tuomioistuimessa kuin sen valtion tuomioistuimessa, jossa hänen kotipaikkansa on, häntä vastaan voidaan nostaa kanne (tuomio 13.7.2006, Reisch Montage, C‑103/05, EU:C:2006:471, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
80      Kuten julkisasiamies lähinnä totesi ratkaisuehdotuksensa 81–84 kohdassa, ennakoitavuus on toimivaltasääntöjä sääntelevä yleinen periaate, jota konkretisoidaan edellytyksillä, jotka on otettava huomioon arvioitaessa sitä, onko olemassa asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua läheistä liittymää. Kyseisessä säännöksessä käytettyjä ilmaisuja ei siten voida tulkita tavalla, joka olisi ristiriidassa kyseisen periaatteen kanssa. Mainittua periaatetta noudatetaan erityisesti silloin, kun tilanteet, joissa ”niin läheinen liittymä” on olemassa, ovat yleisesti ottaen vastaajan selvitettävissä. Tältä osin riittää, että valveutunut ja huolellinen vastaaja voi kohtuullisesti ennakoida, missä muussa tuomioistuimessa kuin sen valtion tuomioistuimessa, jossa hänen kotipaikkansa on, häntä vastaan voidaan nostaa kanne. Erityisesti kilpailuoikeudellisissa vahingonkorvauskanteissa näin on silloin, kun vastaaja on osallistunut yrityksen osana SEUT 101 artiklan yhtenä kokonaisuutena pidettävään rikkomiseen. Vastaajan on katsottava luoneen tällaisella osallistumisella läheisen liittymän muiden rikkomiseen osallistuneiden kanssa ja voivan kohtuudella ennakoida, että häntä vastaan saatetaan nostaa kanne mainitun yrityksen jonkin toisen jäsenen kotipaikan tuomioistuimessa.
81      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäisten kysymysten b alakysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että arvioitaessa, onko useita vastaajia vastaan nostettujen kanteiden välillä mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”, sen ennakoitavuus kanssavastaajan kannalta, että sitä vastaan nostetaan kanne perusvastaajan kotipaikkakunnan tuomioistuimessa, ei ole itsenäinen edellytys mutta on kuitenkin otettava huomioon yleisenä periaatteena mainitussa säännöksessä säädettyä erityistä toimivaltaa koskevaa sääntöä sovellettaessa.
Asioissa C‑672/23 ja C‑673/23 esitetyt toiset kysymykset, asiassa C‑672/23 esitetyn kolmannen kysymyksen a–c alakysymykset ja asiassa C‑673/23 esitetty kolmas kysymys
82      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee asioissa C‑672/23 ja C‑673/23 esittämillään toisilla kysymyksillä, asiassa C‑672/23 esittämänsä kolmannen kysymyksen a–c alakysymyksillä ja asiassa C‑673/23 esittämällään kolmannella kysymyksellä unionin tuomioistuimelta lähinnä, missä määrin asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa tulkittaessa on otettava huomioon tietyt pääasioiden kanteiden perusteltavuutta koskevat seikat. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti, onko perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen menestymismahdollisuus otettava huomioon erityisesti silloin, kun kanteessa vaaditaan korvausta ETA:n ulkopuolella aiheutuneesta vahingosta, ja voidaanko tätä varten pitää indisiona kilpailuoikeudessa hyväksytyn olettaman, jonka mukaan emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa, soveltamista ja sitä, että väliyhtiönä toimiva holdingyhtiö, joka ainoastaan omistaa ja hallinnoi osuuksia, täyttää edellytyksen, jonka mukaan kyseisen yhtiön taloudellisen toiminnan ja sen rikkomisen, josta emoyhtiön on katsottu olevan vastuussa, kohteen välillä on konkreettinen yhteys.
83      Koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua kansainvälistä toimivaltaa koskeva kysymys, tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitut pohdinnat ovat kyseisten asioiden ratkaisujen kannalta hyödyllisiä vain siltä osin kuin ne koskevat tämän toimivallan määrittämistä. Tämän vuoksi unionin tuomioistuimen on tämän tuomion 39 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen.
84      Tässä tilanteessa on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee asioissa C‑672/23 ja C‑673/23 esittämillään toisilla kysymyksillä, asiassa C‑672/23 esittämänsä kolmannen kysymyksen a–c alakysymyksillä ja asiassa C‑673/23 esittämällään kolmannella kysymyksellä, jotka on käsiteltävä yhdessä, lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että arvioitaessa, onko useita vastaajia vastaan nostettujen kanteiden välillä mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä” olemassa, on otettava huomioon perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen menestymismahdollisuus erityisesti silloin, kun kanteessa vaaditaan korvausta ETA:n ulkopuolella aiheutuneesta vahingosta, osoituksena siitä, että kantaja ei ole luonut keinotekoisesti kyseisen säännöksen soveltamista koskevia edellytyksiä.
85      Ensinnäkin on muistutettava, että tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, ei kansainvälisen toimivallan tarkistusvaiheessa arvioi, onko kanne otettava tutkittavaksi tai onko se perusteltu, vaan se toteaa ainoastaan ne liittymät tuomioistuinvaltioon, jotka asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan nojalla ovat perusteena sen toimivallalle (tuomio 13.2.2025, Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, 41 kohta).
86      Oikeusvarmuuden tavoite vaatii näet, että kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, voi ratkaista oman toimivaltaisuutensa ilman, että sen täytyisi tutkia pääasia (ks. vastaavasti tuomio 28.1.2015, Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, 61 kohta ja tuomio 29.7.2024, FTI Touristik (Kansainvälinen tekijä), C‑774/22, EU:C:2024:646, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
87      Toiseksi on todettava unionin tuomioistuimen kuitenkin katsoneen, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa ei voida tulkita siten, että siinä annettaisiin kantajalle mahdollisuus nostaa kanne useampia vastaajia vastaan vain, jotta toimivaltaa ei olisi sellaisen valtion tuomioistuimilla, jossa jollakin näistä vastaajista on kotipaikka, ja siten kiertää kyseisessä säännöksessä säädettyä toimivaltasääntöä luomalla tai säilyttämällä keinotekoisesti mainitun säännöksen soveltamista koskevat edellytykset (tuomio 7.9.2023, Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
88      Unionin tuomioistuin on tältä osin katsonut, että toimivaltasääntöjen kiertämisen mahdollisuus on poissuljettu, jos kutakin vastaajaa vastaan nostettujen kanteiden välillä on niiden nostamisen yhteydessä läheinen liittymä eli jos niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin ratkaisuihin (ks. analogisesti tuomio 11.10.2007, Freeport, C‑98/06, EU:C:2007:595, 52 ja 54 kohta; tuomio 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, 28 kohta ja tuomio 7.9.2023, Beverage City Polska, C‑832/21, EU:C:2023:635, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
89      Tästä seuraa, että kun on kyse samassa tuomioistuimessa nostetuista kanteista, jotka liittyvät asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetulla tavalla toisiinsa, asiaa käsittelevä tuomioistuin voi todeta kyseisen toimivaltasäännön kiertämisen tai väärinkäytön vain, mikäli on olemassa näyttöä, jonka perusteella tuomioistuin voi päätellä, että kantaja on luonut tai säilyttänyt keinotekoisesti kyseisen säännöksen soveltamista koskevat edellytykset (ks. analogisesti tuomio 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, 29 kohta).
90      Tähän ei riitä se, että perusvastaajaa vastaan nostettu kanne vaikuttaa perusteettomalta. Kyseisen kanteen on nostamisajankohtanaan oltava selvästi täysin perusteeton tai keinotekoinen tai vailla mitään todellista intressiä kantajan kannalta (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2006, Reisch Montage, C‑103/05, EU:C:2006:471, 31 ja 32 kohta).
91      Kuten julkisasiamies lähinnä totesi ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa, perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen ilmeinen perusteettomuus voi olla osoitus siitä, että kantaja on luonut keinotekoisesti asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan soveltamista koskevat edellytykset.
92      Kolmanneksi siitä, voidaanko perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen menestymismahdollisuus ottaa huomioon indisiona arvioitaessa sitä, oliko kantajan tarkoituksena asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa säädetyn toimivaltasäännön kiertäminen, on aluksi muistutettava, että direktiivin 2014/104 1 artiklan 1 kohdan, 2 artiklan 6 alakohdan ja 3 artiklan 1 kohdan mukaan luonnollisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä, joka on kärsinyt vahinkoa SEUT 101 artiklassa tarkoitetusta kilpailuoikeuden rikkomisesta, on oltava oikeus vaatia ja saada täysi korvaus kyseisestä vahingosta, jos tämän vahingon ja SEUT 101 artiklassa kielletyn kartellin tai menettelytavan välillä on syy‑yhteys (ks. mm. tuomio 12.12.2019, Otis Gesellschaft ym., C‑435/18, EU:C:2019:1069, 22, 23 ja 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
93      Jos sisämarkkinoilla on toteutettu kartelli, unionin toimivalta soveltaa kilpailusääntöjään tällaiseen käyttäytymiseen perustuu kansainvälisessä oikeudessa yleisesti tunnustettuun alueperiaatteeseen (ks. vastaavasti tuomio 27.9.1988, Ahlström Osakeyhtiö ym. v. komissio, 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 ja 125/85–129/85, EU:C:1988:447, 17 ja 18 kohta).
94      Unionin kilpailuoikeuden tehokas soveltaminen koko sisämarkkinoilla on tältä osin – kuten direktiivin 2014/104 johdanto-osan ensimmäisestä perustelukappaleesta ilmenee – välttämätöntä kilpailun vääristymisen estämiseksi kyseisillä markkinoilla. Kansallisissa tuomioistuimissa nostettavat vahingonkorvauskanteet voivat huomattavasti edistää toimivan kilpailun ylläpitämistä unionissa (tuomio 14.6.2011, Pfleiderer, C‑360/09, EU:C:2011:389, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
95      Merkitystä ei ole sillä, että vahinko, jonka korvaamista vaaditaan, on aiheutunut unionin alueen ulkopuolella, mikäli vahingolla on syy-yhteys moitittuun kilpailua rajoittavaan toimintaan.
96      Näin ollen pelkästään sen seikan perusteella, että vahinko, johon vedotaan sellaisen jäsenvaltion tuomioistuimessa nostetun kanteen tueksi, jolla vaaditaan korvausta kartellin aiheuttamasta vahingosta, on aiheutunut ETA:n ulkopuolella, ei voida katsoa siinä vaiheessa, kun tarkastellaan asiaa käsittelevän tuomioistuimen kansainvälistä toimivaltaa, että kyseinen kanne on ilmeisen perusteeton.
97      Seuraavaksi on muistutettava, että siltä osin kuin on kyse sen olettaman soveltamisesta, jonka mukaan emoyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiön taloudellisessa toiminnassa, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että unionin kilpailusäännöissä tarkoitetulla yrityksen käsitteellä ei voi olla eri ulottuvuutta sen mukaan, onko kyse sakkojen määräämisestä vai vahingonkorvauskanteiden nostamisesta kyseisten kilpailusääntöjen rikkomisen vuoksi (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions ym., C‑724/17, EU:C:2019:204, 47 kohta).
98      Yhtäältä se, että viranomaiset panevat täytäntöön unionin kilpailusääntöjä (public enforcement), ja toisaalta unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuvat vahingonkorvauskanteet (private enforcement) muodostavat nimittäin osan yhden kokonaisuuden muodostavaa kilpailusääntöjen täytäntöönpanojärjestelmää, jolla pyritään sanktioimaan yritysten kilpailua rajoittava käyttäytyminen ja ehkäisemään ennalta, että yritykset ryhtyvät käyttäytymään tällä tavalla (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, 37 kohta).
99      Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan nojalla tehtyjen komission päätösten riitauttamisen yhteydessä kehitettyä emoyhtiön ratkaisevaa vaikutusvaltaa ja vastuuta koskevaa olettamaa voidaan soveltaa myös tapauksessa, jossa luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö, joka väittää kärsineensä vahinkoa yhtiön osallistumisesta unionin oikeuden kilpailusääntöjen rikkomiseen, on nostanut kanteen sellaista toista yhtiötä vastaan, joka omistaa ensin mainitun yhtiön kokonaan tai lähes kokonaan (ks. vastaavasti tuomio 13.2.2025, Athenian Brewery ja Heineken, C‑393/23, EU:C:2025:85, 39 kohta).
100    Tästä seuraa, että kumottavissa olevaa olettamaa, jonka mukaan emoyhtiö, joka omistaa suoraan tai välillisesti kokonaan tai lähes kokonaan tytäryhtiönsä, käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa tytäryhtiöönsä, voidaan soveltaa unionin kilpailusääntöjen rikkomisesta johtuvien vahingonkorvauskanteiden yhteydessä. Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan mukaisen kansainvälisen toimivallan tarkistamiseksi riittää, että kansallinen tuomioistuin pelkästään toteaa, että kyseistä vahingonkorvauskannetta nostettaessa ei ole poissuljettua, että kyseessä olevat vastaajat kuuluvat samaan yritykseen kilpailuoikeudellisessa mielessä.
101    Väliyhtiönä toimivan holdingyhtiön, joka ainoastaan hallinnoi ja omistaa yhtiöosuuksia, taloudellisen toiminnan ja ylemmän tason emoyhtiön rikkomisen kohteen välisen konkreettisen yhteyden olemassaolosta on lopuksi todettava, että – kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 62 kohdassa – tällainen holdingyhtiö erikseen tarkasteltuna ainoastaan omistaa ja hallinnoi osakkeita eikä sellaisenaan osallistu markkinoille.
102    Pelkästään se seikka, että henkilö, jonka syyksi tytäryhtiön menettely luetaan, on holdingyhtiö, ei kuitenkaan ole esteenä tälle syyksilukemiselle (ks. vastaavasti tuomio 11.7.2013, komissio v. Stichting Administratiekantoor Portielje, C‑440/11 P, EU:C:2013:514, 43 kohta ja tuomio 18.7.2013, Schindler Holding ym. v. komissio, C‑501/11 P, EU:C:2013:522, 101–116 kohta).
103    Kuten tämän tuomion 57–63 kohdasta ilmenee, väliyhtiönä toimivan holdingyhtiön voidaan katsoa olevan vastuussa tytäryhtiönsä taloudellisesta toiminnasta silloin, kun siitä huolimatta, että tytäryhtiö on erillinen oikeushenkilö, tämä ei päätä itsenäisesti markkinakäyttäytymistään vaan noudattaa olennaisilta osin emoyhtiönsä antamia ohjeita. Näin on erityisesti silloin, kun väliyhtiönä toimivan holdingyhtiön tytäryhtiö, jossa tämä holdingyhtiö käyttää ratkaisevaa vaikutusvaltaa, harjoittaa taloudellista toimintaa, jolla on konkreettinen yhteys ylemmän tason emoyhtiön rikkomisen kohteeseen.
104    Edellä esitetyn perusteella asioissa C‑672/23 ja C‑673/23 esitettyihin toisiin kysymyksiin, asiassa C‑672/23 esitetyn kolmannen kysymyksen a–c alakysymyksiin ja asiassa C‑673/23 esitettyyn kolmanteen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että arvioitaessa, onko useita vastaajia vastaan nostettujen kanteiden välillä mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”, ei ole otettava huomioon perusvastaajaa vastaan nostetun kanteen menestymismahdollisuutta. Menestymismahdollisuus voidaan kuitenkin ottaa huomioon indisiona siitä, että kantaja ei ole luonut keinotekoisesti kyseisen säännöksen soveltamista koskevia edellytyksiä. Pelkästään se seikka, että vahinko, johon vedotaan kartelliin perustuvan vahingonkorvauskanteen yhteydessä jäsenvaltion tuomioistuimessa, on aiheutunut ETA:n ulkopuolella, ei merkitse sitä, että kannetta on pidettävä ilmeisen perusteettomana kyseisen tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan tarkistamisen yhteydessä.
Neljänsien kysymysten b alakysymykset
105    Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljänsien kysymystensä b alakysymyksillä, joiden sanamuoto on sama asioissa C‑672/23 ja C‑673/23, lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että kyseisen säännöksen perusteella määräytyy jäsenvaltion tuomioistuimen, jonka tuomiopiirissä perusvastaajalla on kotipaikka, sekä kansainvälinen että alueellinen toimivalta.
106    Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan mukaan on niin, että ”jos henkilöllä on kotipaikka jäsenvaltiossa, häntä vastaan voidaan nostaa kanne myös, jos asiassa on useampia vastaajia, sen paikkakunnan tuomioistuimessa, missä jollakin vastaajista on kotipaikka, edellyttäen, että kanteiden välillä on niin läheinen liittymä, että niiden käsitteleminen ja ratkaiseminen yhdessä on toivottavaa, jotta kanteiden käsitteleminen eri oikeudenkäynneissä ei johtaisi ristiriitaisiin tuomioihin”. Kyseisessä säännöksessä tarkoitetaan näin ollen asianomaisen jäsenvaltion oikeudessa yksilöityä tuomioistuinta, jonka alueella jollakin vastaajista on kotipaikka.
107    Unionin tuomioistuin on katsonut, että viittaus asianosaisen kotipaikan tuomioistuimeen on ymmärrettävä yhtäältä siten, että sillä osoitetaan jäsenvaltio, jonka tuomioistuimet ovat toimivaltaisia, ja toisaalta siten, että sekä kansainvälinen että alueellinen toimivalta annetaan suoraan ja välittömästi sen paikkakunnan tuomioistuimelle, missä vahinko aiheutui (ks. vastaavasti tuomio 3.5.2007, Color Drack, C‑386/05, EU:C:2007:262, 30 kohta; tuomio 15.7.2021, Volvo ym., C‑30/20, EU:C:2021:604, 33 kohta; tuomio 30.6.2022, Allianz Elementar Versicherung, C‑652/20, EU:C:2022:514, 37, 38 ja 42 kohta ja tuomio 29.7.2024, FTI Touristik (Kansainvälinen tekijä), C‑774/22, EU:C:2024:646, 42 kohta).
108    Kun sitä vastoin asetuksessa N:o 1215/2012 viitataan – muun muassa kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa, 7 artiklan 6 alakohdassa ja 11 artiklan 1 alakohdan a alakohdassa – jäsenvaltion tuomioistuimiin, tämä ilmaisu koskee ainoastaan kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinten kansainvälistä toimivaltaa (ks. vastaavasti tuomio 30.6.2022, Allianz Elementar Versicherung, C‑652/20, EU:C:2022:514, 37, 38 ja 42 kohta ja tuomio 29.7.2024, FTI Touristik (Kansainvälinen tekijä), C‑774/22, EU:C:2024:646, 42 kohta).
109    Siitä, mikä tuomioistuin on näin yksilöidyssä jäsenvaltiossa toimivaltainen, on todettava, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan sanamuodosta, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, sinällään ilmenee, että kyseisessä säännöksessä annetaan suoraan ja välittömästi sekä kansainvälinen että alueellinen toimivalta sen paikkakunnan tuomioistuimelle, missä jollakin vastaajista on kotipaikka.
110    Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 92 kohdassa, tämä tulkinta on saanut tukea 27.9.1968 tehtyä yleissopimusta koskevasta M. P. Jenardin selvityksestä (EYVL 1979, C 59, s. 44), josta ilmenee kyseisen yleissopimuksen 6 artiklan 1 kohdasta, joka vastaa asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa, että mainitussa määräyksessä vahvistettu toimivaltasääntö on ymmärrettävä siten, että sen mukaan toimivaltainen tuomioistuin on sen paikkakunnan tuomioistuin, missä jollakin vastaajista on kotipaikka.
111    Tällainen tulkinta täyttää myös hyvän oikeudenkäytön vaatimukset, koska se mahdollistaa tehokkaan prosessinjohdon asian käsittelyssä ja näytön vastaanottamisen ja arvioinnin yhdessä ainoassa tuomioistuimessa ja myös sen vaaran välttämisen, että asioissa annettaisiin ristiriitaisia ratkaisuja (ks. vastaavasti tuomio 2.12.2025, Stichting Right to Consumer Justice ja Stichting App Stores Claims, C‑34/24, EU:C:2025:936, 73 kohta).
112    On todettava, että kun otetaan huomioon kilpailuoikeuden alaan kuuluvien asioiden erityispiirteet ja erityisesti se, että vahingonkorvauskanteiden nostaminen kilpailuoikeuden rikkomisen johdosta edellyttää lähtökohtaisesti monitahoista tosiseikkojen ja taloudellisten seikkojen arviointia, yksilöllisten vaatimusten yhdistäminen on omiaan helpottamaan sekä vahinkoa kärsineiden henkilöiden vahingonkorvausoikeuden käyttämistä että asiaa käsittelevän tuomioistuimen tehtävää. Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdan asiayhteydessä kilpailuoikeuden säännösten rikkomisen johdosta nostettuihin vahingonkorvauskanteisiin sovellettavien sääntöjen tekninen monitahoisuus voi siten oikeuttaa toimivallan keskittämisen (ks. vastaavasti tuomio 2.12.2025, Stichting Right to Consumer Justice ja Stichting App Stores Claims, C‑34/24, EU:C:2025:936, 74 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
113    Edellä esitetyn perusteella neljänsien kysymysten b alakysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisen säännöksen perusteella määräytyy jäsenvaltion tuomioistuimen, jonka tuomiopiirissä perusvastaajalla on kotipaikka, sekä kansainvälinen että alueellinen toimivalta.
Neljänsien kysymysten c alakysymykset
114    Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljänsien kysymystensä c alakysymyksillä lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että jäsenvaltion tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on alun perin saatettu mainitun säännöksen nojalla mutta joka katsoo, ettei se ole alueellisesti toimivaltainen käsittelemään perusvastaajaa vastaan nostettua kannetta, luopuu asian käsittelystä sellaisen toisen samassa jäsenvaltiossa sijaitsevan tuomioistuimen hyväksi, joka on kansallisessa oikeudessa nimetty alueellisesti toimivaltaiseksi.
115    Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää tältä osin pitävänsä epätodennäköisenä, että Draka Holding ja Smurfit Kappa International olisivat perusvastaajia siinä vireillä olevissa asioissa. Kyseisen tuomioistuimen mukaan perusvastaajia ovat muut vastaajat, jotka ovat sijoittautuneet Alankomaihin mutta rechtbank Amsterdamin tuomiopiirin ulkopuolelle.
116    Tältä osin on muistutettava, että asetuksella N:o 1215/2012 pyritään siviili- ja kauppaoikeuden alan oikeudellisen yhteistyön alalla vahvistamaan tuomioistuimen toimivaltaa ja tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen yksinkertaistettua ja tehokkaampaa järjestelmää oikeudellisen yhteistyön helpottamiseksi, jotta myötävaikutetaan sellaisen unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä (tuomio 6.10.2021, TOTO ja Vianini Lavori, C‑581/20, EU:C:2021:808, 67 kohta).
117    Mistään kyseisen asetuksen säännöksestä ei ilmene, että mainittu asetus olisi esteenä sille, että jäsenvaltion tuomioistuin luopuu asian käsittelystä jonkin toisen samassa jäsenvaltiossa sijaitsevan tuomioistuimen hyväksi.
118    Kyseisellä asetuksella ei pyritä yhdenmukaistamaan jäsenvaltioiden sisäisiä menettelysääntöjä vaan jakamaan tuomioistuimen toimivalta ratkaista siviili- ja kauppaoikeudelliset asiat jäsenvaltioiden välisissä suhteissa (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2021, TOTO ja Vianini Lavori, C‑581/20, EU:C:2021:808, 68 kohta).
119    Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että menettelysääntöjen osalta on viitattava asiaa käsittelevän tuomioistuimen kansallisessa oikeudessa sovellettaviin menettelysääntöihin edellyttäen, ettei näiden sääntöjen soveltaminen heikennä asetuksen N:o 1215/2012 tehokasta vaikutusta (ks. vastaavasti tuomio 7.3.1995, Shevill ym., C‑68/93, EU:C:1995:61, 36 kohta).
120    Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 97 kohdassa, tästä seuraa, että tuomioistuin, joka katsoo sisäistä alueellista toimivaltaa koskevien kansallisten sääntöjen mukaisesti, ettei se ole toimivaltainen, voi kyseisten sääntöjen nojalla luopua asian käsittelystä sellaisen tuomioistuimen hyväksi, jonka se katsoo olevan toimivaltainen, mikäli tällä luopumisella ei vaaranneta asetuksen N:o 1215/2012 tehokasta soveltamista erityisesti siltä osin kuin on kyse kyseisen asetuksen 8 artiklan 1 alakohdassa säädetystä erityistä toimivaltaa koskevasta säännöstä.
121    Edellä esitetyn perusteella neljänsien kysymysten c alakysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on alun perin saatettu mainitun säännöksen nojalla mutta joka katsoo, ettei se ole alueellisesti toimivaltainen käsittelemään perusvastaajaa vastaan nostettua kannetta, luopuu asian käsittelystä sellaisen toisen samassa jäsenvaltiossa sijaitsevan tuomioistuimen hyväksi, jolla on toimivalta käsitellä kyseinen kanne, kunhan mainittu luopuminen toteutetaan kansallisten menettelysääntöjen mukaisesti eikä heikennä kyseisen asetuksen tehokasta vaikutusta.
Neljänsien kysymysten a alakysymykset
122    Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljänsien kysymystensä a alakysymyksillä, joiden sanamuoto on sama asioissa C‑672/23 ja C‑673/23, lähinnä, onko asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että useita samaan jäsenvaltioon sijoittautuneita vastaajia voidaan pitää yhdessä perusvastaajana mainittua säännöstä sovellettaessa.
123    Tässä yhteydessä on muistutettava, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että ennakkoratkaisupyynnön esittämisen oikeutuksena ei ole intressi saada neuvoa-antavia lausuntoja yleisistä tai hypoteettisista kysymyksistä vaan se, että pyyntö on olennaisesti tarpeen unionin oikeutta koskevan asian todelliseksi ratkaisemiseksi (tuomio 3.10.2019, A ym., C‑70/18, EU:C:2019:823, 73 kohta).
124    Rechtbank Amsterdamin alueellinen toimivalta pääasioissa ei kuitenkaan riipu siitä, voidaanko useita samaan jäsenvaltioon sijoittautuneita vastaajia pitää yhdessä asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettuna perusvastaajana. Neljänsien kysymysten a alakysymyksiin annettavalla vastauksella ei siis voi olla vähäisintäkään vaikutusta pääasioiden lopputulokseen, joten näitä kysymyksiä on pidettävä ilmeisen merkityksettöminä pääasioiden ratkaisun kannalta.
125    Näin ollen neljänsien kysymysten a alakysymyksiin ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
126    Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)      Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12.12.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että yhtäältä sellaista vastaajaa vastaan nostetun kanteen, jonka perusteella tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, toimivalta määritetään ja jonka ei ole katsottu olevan vastuussa Euroopan komission tai kansallisen kilpailuviranomaisen toteamasta SEUT 101 artiklan ja Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen 53 artiklan rikkomisesta, ja toisaalta sellaisia yhtiöitä vastaan nostettujen kanteiden, joiden osalta on olemassa vahvoja viitteitä siitä, että ne kuuluvat unionin kilpailuoikeudessa tarkoitettuihin yrityksiin, joiden on katsottu olevan vastuussa kyseisestä rikkomisesta, välillä voi olla mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”.
2)      Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että arvioitaessa, onko useita vastaajia vastaan nostettujen kanteiden välillä mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”, sen ennakoitavuus kanssavastaajan kannalta, että sitä vastaan nostetaan kanne sellaisen vastaajan kotipaikkakunnan tuomioistuimessa, jonka perusteella tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, toimivalta määritetään, ei ole itsenäinen edellytys mutta on kuitenkin otettava huomioon yleisenä periaatteena mainitussa säännöksessä säädettyä erityistä toimivaltaa koskevaa sääntöä sovellettaessa.
3)      Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että arvioitaessa, onko useita vastaajia vastaan nostettujen kanteiden välillä mainitussa säännöksessä tarkoitettu ”niin läheinen liittymä”, ei ole otettava huomioon vastaajaa, jonka perusteella tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, toimivalta määritetään, vastaan nostetun kanteen menestymismahdollisuutta. Menestymismahdollisuus voidaan kuitenkin ottaa huomioon indisiona siitä, että kantaja ei ole luonut keinotekoisesti kyseisen säännöksen soveltamista koskevia edellytyksiä. Pelkästään se seikka, että vahinko, johon vedotaan kartelliin perustuvan vahingonkorvauskanteen yhteydessä jäsenvaltion tuomioistuimessa, on aiheutunut ETA:n ulkopuolella, ei merkitse sitä, että kannetta on pidettävä ilmeisen perusteettomana kyseisen tuomioistuimen kansainvälisen toimivallan tarkistamisen yhteydessä.
4)      Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että kyseisen säännöksen perusteella määräytyy jäsenvaltion tuomioistuimen, jonka tuomiopiirissä sellaisella vastaajalla on kotipaikka, jonka perusteella tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, toimivalta määritetään, sekä kansainvälinen että alueellinen toimivalta.
5)      Asetuksen N:o 1215/2012 8 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia on alun perin saatettu mainitun säännöksen nojalla mutta joka katsoo, ettei se ole alueellisesti toimivaltainen käsittelemään sellaista vastaajaa vastaan nostettua kannetta, jonka perusteella tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asia on saatettu, toimivalta määritetään, luopuu asian käsittelystä sellaisen toisen samassa jäsenvaltiossa sijaitsevan tuomioistuimen hyväksi, jolla on toimivalta käsitellä kyseinen kanne, kunhan mainittu luopuminen toteutetaan kansallisten menettelysääntöjen mukaisesti eikä heikennä kyseisen asetuksen tehokasta vaikutusta.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: hollanti.