62023CJ0654_RES
Asia C‑654/23
Inteligo Media SA
vastaan
Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
(Ennakkoratkaisupyyntö – Curtea de Apel București)
Unionin tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 13.11.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Henkilötietojen käsittely ja yksityisyyden suoja sähköisen viestinnän alalla – Direktiivi 2002/58/EY – 13 artiklan 1 ja 2 kohta – Ei-toivottu viestintä – Suoramarkkinointitarkoituksessa suoritetun viestinnän käsite – Sähköisten yhteystietojen saaminen ”tuotteen tai palvelun myynnin yhteydessä” – Verkkoalustalle rekisteröityminen, joka antaa pääsyn lisäsisältöön – Tiedotteen lähettäminen päivittäin sähköpostitse – Asetus (EU) 2016/679 – 6 artikla – Käsittelyn lainmukaisuus – 95 artikla – Suhde direktiiviin 2002/58/EY
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Henkilötietojen käsittely ja yksityisyyden suoja sähköisen viestinnän alalla – Direktiivi 2002/58 – Ei-toivottu viestintä – Suoramarkkinointitarkoituksessa suoritetun viestinnän käsite – Sähköisten yhteystietojen saaminen tuotteen tai palvelun myynnin yhteydessä – Verkkoalustalle rekisteröityminen, joka antaa oikeuden tutustua maksutta tiettyihin sisältöihin ja saada tiedotteen – Sähköpostitse lähetettävä maksuton tiedote, joka sisältää hyperlinkkejä maksullisiin artikkeleihin – Kuuluminen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/58, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, 13 artiklan 1 ja 2 kohta)
(ks. 40–63 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Televiestintäala – Henkilötietojen käsittely ja yksityisyyden suoja sähköisen viestinnän alalla – Direktiivi 2002/58 – Ei-toivottu viestintä – Sähköpostin käyttö suoramarkkinointitarkoituksiin – Asetuksessa 2016/679 säädettyjä käsittelyn lainmukaisuuden edellytyksiä ei voida soveltaa
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2016/679 johdanto-osan 173 perustelukappale, 6 artiklan 1 kohta ja 95 artikla; Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/58, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, 13 artiklan 2 kohta)
(ks. 65–69 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Curtea de Apel București (Bukarestin ylioikeus, Romania) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmensi sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin (
1
) 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja ”suoramarkkinointitarkoituksessa” suoritetun viestinnän ja ”tuotteen tai palvelujen myynnin yhteydessä” saatujen sähköisten yhteystietojen käsitteitä sellaisen verkkoalustalle rekisteröitymisen yhteydessä, joka antaa oikeuden saada sähköisen tiedotteen. Unionin tuomioistuin täsmensi myös kyseisen direktiivin ja yleisen tietosuoja-asetuksen (
2
) välistä suhdetta siltä osin kuin on kyse kyseisen direktiivin 13 artiklassa tarkoitetun ei-toivotun viestinnän yhteydessä suoritetun henkilötietojen käsittelyn lainmukaisuuden edellytyksistä.
Inteligo Media julkaisee verkkolehtijulkaisua avocatnet.ro, jossa tiedotetaan suurelle yleisölle, joka ei ole oikeusalan asiantuntija, Romanian lainsäädännön päivittäisistä muutoksista. Kyseinen yhtiö otti heinäkuussa 2018 käyttöön maksullisen tilausjärjestelmän osan lukijoilleen tarjoamansa sisällön osalta. Inteligo Media antoi pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana tutustua kuukaudessa maksutta tiettyyn enimmäismäärään artikkeleita, joiden lukemisen jälkeen kyseessä olevan käyttäjän piti luoda ilmainen käyttäjätili Inteligo Median verkkoalustalle. Kyseisen palvelun tilaaminen antoi käyttäjälle oikeuden tutustua tiettyyn määrään lisäartikkeleita kuukaudessa ja saada maksutta sähköpostitse päivittäisen tiedotteen, joka sisälsi yhteenvedon julkaisun artikkeleissa käsitellystä uudesta lainsäädännöstä ja hyperlinkkejä kyseisiin artikkeleihin. Käyttäjällä oli myös mahdollisuus tutustua maksua vastaan kaikkiin julkaisun artikkeleihin. Käyttäjät pystyivät kieltäytymään kyseisen tiedotteen vastaanottamisesta ja lisäksi peruuttamaan tilauksen koska tahansa.
Romanian tietosuojaviranomainen (jäljempänä valvontaviranomainen) laati syyskuussa 2019 rikkomusta koskevan pöytäkirjan, jossa Inteligo Medialle määrättiin seuraamusmaksu. Valvontaviranomainen katsoi, että kyseinen yhtiö ei ollut pystynyt osoittamaan, että sillä oli ollut nimenomainen suostumus tietyltä käyttäjämäärältä niitä koskevien henkilötietojen (sähköpostiosoite, salasana, käyttäjänimi) käsittelyyn, ja että se oli käsitellyt kyseisiä alun perin kyseessä olevan sopimuksen täyttämiseksi kerättyjä henkilötietoja yhteensopimattomalla tavalla mainitun tarkoituksen kanssa, sillä se oli käsitellyt niitä tiedotteen lähettämistä varten.
Tribunalul București (Bukarestin alioikeus, Romania) hyväksyi joulukuussa 2021 antamallaan ratkaisulla osittain Inteligo Median valituksen, jossa vaadittiin valvontaviranomaisen laatiman rikkomusta koskevan pöytäkirjan kumoamista. Kyseinen tuomioistuin nimittäin alensi mainitulle yhtiölle määrätyn seuraamusmaksun määrää mutta pysytti pöytäkirjassa olevan hallinnollista rikkomusta koskevan toteamuksen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, johon alioikeuden ratkaisusta valitettiin, pohtii pääasiassa kyseessä olevan henkilötietojen käsittelyn oikeusperustaa ja edellytyksiä, joiden on täytyttävä, jotta tällaista käsittelyä voidaan pitää sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin ja yleisen tietosuoja-asetuksen kannalta lainmukaisena. Kyseisen tuomioistuimen mukaan on selvennettävä muun muassa, millä edellytyksillä käyttäjän sähköpostiosoite voidaan katsoa saaduksi sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa ”tuotteen tai palvelujen myynnin yhteydessä”, ja kyseisessä 13 artiklassa olevan suoramarkkinoinnin käsitteen soveltamisalaa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin totesi ensinnäkin, että sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksiä on tarkoitus soveltaa ainoastaan suoramarkkinointitarkoituksessa suoritettuun viestintään.
Unionin tuomioistuin tarkasteli näin ollen aluksi, oliko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella tiedotteella kyseisen direktiivin 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu suoramarkkinointitarkoitus. Unionin tuomioistuin muistutti myös, että kyseisessä säännöksessä oleva ”suoramarkkinointitarkoituksessa” suoritetun viestinnän käsite kattaa viestinnän, jolla on kaupallinen tarkoitus ja joka on osoitettu suoraan ja yksilöllisesti kuluttajalle (
3
).
Unionin tuomioistuin totesi, että pääasiassa kyseessä oleva viestintä koostuu sähköpostin muodossa päivittäin levitettävästä tiedotteesta, joka sisältää yhteenvedon verkkojulkaisun artikkeleissa käsitellystä uudesta lainsäädännöstä ja hyperlinkkejä kyseisiin artikkeleihin. Unionin tuomioistuimen mukaan se seikka, että mainitulla viestinnällä on myös informatiivinen sisältö, ei voi merkitä sitä, että tällainen viestintä pitäisi jättää sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetussa suoramarkkinointitarkoituksessa suoritetun viestinnän käsitteen ja siten kyseisen säännöksen soveltamisalan ulkopuolelle.
Unionin tuomioistuin katsoi päinvastoin, että tällaisella viestinnällä pyritään houkuttelemaan kyseessä olevia käyttäjiä tutustumaan lehden julkaisijan tarjoamaan maksulliseen sisältöön kannustamalla käyttäjiä lukemaan koko se määrä artikkeleita, jonka kyseessä olevalla verkkoalustalla voi lukea maksutta, ja tekemään täyden tilauksen. Mainitulla viestinnällä pyritään siten edistämään kyseisen sisällön myyntiä, joten sillä on kaupallinen tarkoitus. Koska lisäksi kyseinen sähköpostin muodossa levitettävä viestintä ilmestyy suoraan vastaanottajiensa yksityisen sähköpostin saapuneet-kansioon, unionin tuomioistuin katsoi, että tällainen viestintä suoritetaan suoramarkkinointitarkoituksessa (
4
) riippumatta siitä, voidaanko tätä tarkoitusta päätellä pelkästään kyseisen viestinnän sisällöstä tai viestinnän lähettäjän tarjouksen rakenteesta.
Unionin tuomioistuin totesi, että tätä suoramarkkinointitarkoituksessa suoritetun viestinnän käsitteen tulkintaa tukevat kyseisen käsitteen asiayhteys ja sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin tavoitteet.
Unionin tuomioistuin totesi tältä osin, että sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 1 kohdassa säädetään periaatesäännöstä, jonka mukaan kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvan ei-toivotun viestinnän lähettämisen edellytyksenä on ennakkosuostumuksen saaminen tällaisen viestinnän vastaanottajilta. Suostumuksen puuttuessa tällainen viestintä on sallittua ainoastaan, jos mainitun direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät. Kyseisessä säännöksessä edellytetään aluksi, että kyseessä olevan viestinnän lähettäjä saa vastaanottajilta heidän sähköpostiinsa liittyviä yhteystietoja tuotteen tai palvelujen myynnin yhteydessä henkilötietojen suojaa koskevan unionin säännöstön (
5
) mukaisesti. Kyseisiä yhteystietoja voidaan käyttää suoramarkkinointitarkoituksiin sillä edellytyksellä, että kyse on lähettäjän omien vastaavien tuotteiden ja palvelujen suoramarkkinoinnista. Yhteystietojen käyttäminen edellyttää lopuksi, että vastaanottajilla on selkeästi ja nimenomaisesti yhteystietojen ottamisen ja jokaisen viestin yhteydessä mahdollisuus veloituksetta ja helposti kieltää tällainen yhteystietojensa käyttö, mikäli vastaanottaja ei ole jo alun perin kieltänyt sitä.
Lisäksi sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 4 kohdassa kielletään sellaisen sähköpostin lähettäminen suoramarkkinointitarkoituksessa, jossa peitetään tai salataan sen lähettäjän henkilöllisyys, jonka puolesta viesti on lähetetty, tai joka on direktiivin 2000/31 (
6
) vastainen tai jossa ei ole voimassa olevaa osoitetta, johon vastaanottaja voi lähettää pyynnön siitä, että kyseinen viestintä lopetetaan, tai jossa pyritään ohjaamaan vastaanottajat sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin 6 artiklan vastaisille verkkosivustoille.
Unionin tuomioistuin täsmensi, että kaikilla mainituilla takeilla pyritään saavuttamaan sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin tavoitteet, joihin kuuluu tilaajien suojaaminen ei-toivottujen suoramarkkinointitarkoituksiin käytettävien viestintämuotojen, erityisesti automaattisten puhelujen, telekopioiden, sähköpostiviestien sekä lyhytsanomapalvelujen aiheuttamilta yksityisyyden loukkaamisilta. Muunlainen tulkinta saattaisi heikentää kyseisen direktiivin 13 artiklan tehokasta vaikutusta ja kyseenalaistaa mainitulla direktiivillä tavoitellun yksityisyyden suojan tason. Unionin tuomioistuin totesi näin ollen, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen viestinnän on katsottava olevan suoritettu sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetussa suoramarkkinointitarkoituksessa.
Unionin tuomioistuin tutki toiseksi, onko tiedotteita saavien käyttäjien sähköiset yhteystiedot saatu kyseisen direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa ”tuotteen tai palvelujen myynnin yhteydessä”.
Unionin tuomioistuin korosti yhtäältä, että yleisesti hyväksytyn määritelmän mukaan käsite ”myynti” voi kattaa ainoastaan transaktiot, joihin sisältyy korvauksen maksaminen. Kyseisen direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa ei toisaalta tehdä mitään eroa sen osalta, minkätyyppisestä palvelusta on kyse. Unionin tuomioistuin muistutti sähköisestä kaupankäynnistä annetun direktiivin soveltamisalaan kuuluvista palveluista, että korvausta palvelun tarjoajan taloudellisen toimintansa yhteydessä tarjoamasta palvelusta eivät välttämättä maksa sen vastaanottajat. Näin on muun muassa silloin, kun palvelun tarjoaja tarjoaa maksutta suorittamansa palvelun myymiensä tavaroiden tai tarjoamiensa palvelujen mainostamiseksi, koska kyseisen toiminnan kustannukset sisällytetään silloin näiden tavaroiden tai palvelujen myyntihintaan (
7
). Näitä toteamuksia voidaan soveltaa sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 2 kohdan tulkinnassa.
Unionin tuomioistuin katsoi, että käsitellyssä asiassa oli kyse tästä, sillä Inteligo Media oli saanut kyseessä olevien käyttäjien sähköiset yhteystiedot siinä yhteydessä, kun kyseiset käyttäjät loivat Inteligo Median verkkoalustalle maksutta käyttäjätilin. Käyttäjät saivat kyseisen palvelun tilaamisella oikeuden tutustua maksutta tiettyyn määrään kyseessä olevan julkaisun artikkeleita ja saada kyseessä olevan tiedotteen. Tällaisella palvelulla on ennen kaikkea mainostarkoitus, joka on Inteligo Median tarjoaman maksullisen sisällön mainostaminen, ja kyseisen palvelun kustannukset on sisällytetty mainitun sisällön hintaan.
Unionin tuomioistuin katsoi tässä tilanteessa, että kyseisen palveluntarjoajan tarjoaman täyden tilauksen myyntihintaan sisällytetty pääasiassa kyseessä olevan kaltainen välillinen korvaus täyttää ”myynnin” käsitteeseen erottamattomasti kuuluvan vaatimuksen, joka on maksu vastikkeena palvelusta. Unionin tuomioistuimen mukaan on näin ollen niin, että sen transaktion, jonka yhteydessä Inteligo Media sai käyttäjien sähköiset yhteystiedot, kaltainen transaktio voi kuulua sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivissä tarkoitetun ”palvelujen myynnin” käsitteen alaan.
Unionin tuomioistuin lisäsi, että tämä tulkinta on sen asiayhteyden mukainen, jossa kyseistä käsitettä käytetään, ja sen säännöstön tavoitteiden mukainen, jonka osa käsite on. Unionin tuomioistuin täsmensi tältä osin ensinnäkin, että vaikka kyseisen direktiivin 13 artiklan 2 kohtaa on tulkittava suppeasti, kyseisen säännöksen sanamuoto ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että mainitussa säännöksessä tarkoitettua myyntiä koskevasta transaktiosta edellytetyn korvauksen voi maksaa muu henkilö kuin myynnin kohteena olevan tuotteen tai palvelun vastaanottaja. Mainitun säännöksen sanamuodosta ilmenee päinvastoin, että unionin lainsäätäjä on edellyttänyt ainoastaan, että käyttäjien sähköiset yhteystiedot saadaan ”tuotteen tai palvelujen myynnin yhteydessä”.
Unionin tuomioistuin huomautti toiseksi, että sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 2 kohdassa olevien ilmaisujen tulkinnan on joka tapauksessa oltava kyseisen säännöksen tavoitteen mukainen. Unionin tuomioistuimen mukaan on siten niin, ettei mainitun säännöksen suppeaa tulkintaa koskevaa tarvetta voida ymmärtää siten, että kyseisiä ilmaisuja voidaan tulkita niin, että ne menettäisivät tehokkaan vaikutuksensa. Unionin tuomioistuin huomautti kyseisen säännöksen tavoitteesta, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut säätää poikkeuksesta 13 artiklan 1 kohdassa olevaan periaatteeseen, kun kyseessä olevien käyttäjien sähköiset yhteystiedot on saatu ”olemassa olevan asiakassuhteen yhteydessä”, enempää tätä suhdetta luonnehtimatta (
8
).
Vaikuttaa siten siltä – jollei niistä selvityksistä, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä, muuta johdu –, että sekä edellytys, jonka mukaan kyseessä olevien käyttäjien sähköiset yhteystiedot on oltava hankittu ”tuotteen tai palvelujen myynnin yhteydessä”, että edellytys kyseessä olevan markkinoinnin kohteena olevan palvelun vastaavuudesta täyttyvät käsitellyssä asiassa. Edellä esitetyn perusteella unionin tuomioistuin totesi, että sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 1 ja 2 kohtaa on tulkittava siten, että verkkojulkaisun julkaisija saa käyttäjän sähköpostiosoitteen mainitun 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa ”tuotteen tai palvelun myynnin yhteydessä”, kun kyseinen käyttäjä luo julkaisijan verkkoalustalle maksutta käyttäjätilin, joka antaa hänelle oikeuden tutustua maksutta tiettyyn määrään kyseisen julkaisun artikkeleita, saada maksutta sähköpostitse päivittäin tiedotteen, joka sisältää yhteenvedon julkaisun artikkeleissa käsitellystä uudesta lainsäädännöstä ja hyperlinkkejä kyseisiin artikkeleihin, ja saada maksua vastaan oikeuden tutustua julkaisun muihin artikkeleihin ja analyyseihin. Tällaisen tiedotteen lähettäminen on sähköpostin käyttöä 13 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa vastaavien tuotteiden ja palvelujen suoramarkkinoinnissa.
Unionin tuomioistuin täsmensi toiseksi sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin ja yleisen tietosuoja-asetuksen välistä suhdetta siltä osin kuin on kyse ei-toivotun viestinnän yhteydessä suoritetun henkilötietojen käsittelyn lainmukaisuuden edellytyksistä.
Unionin tuomioistuin totesi, että yleisen tietosuoja-asetuksen 95 artiklan nimenomaisen sanamuodon mukaan on niin, että kyseisellä asetuksella ei aseteta luonnollisille henkilöille tai oikeushenkilöille lisävelvoitteita sellaisen käsittelyn osalta, joka liittyy yleisesti saatavilla olevien sähköisten viestintäpalvelujen tarjoamiseen yleisissä viestintäverkoissa unionissa, suhteessa sellaisiin seikkoihin, joiden osalta niiden on noudatettava direktiivissä 2002/58 säädettyjä erityisiä velvoitteita, joilla on sama tavoite. Yleisestä tietosuoja-asetuksesta (
9
) ilmenee lisäksi, että kyseistä asetusta olisi sovellettava kaikkiin sellaisiin perusoikeuksien ja ‑vapauksien suojelua henkilötietojen käsittelyssä koskeviin seikkoihin, joihin ei sovelleta sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivissä säädettyjä erityisiä velvoitteita, joilla on sama tavoite, rekisterinpitäjää koskevat velvoitteet ja luonnollisten henkilöiden oikeudet mukaan lukien. Kyseisen direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa säädetään kuitenkin tyhjentävästi käsittelyn edellytyksistä ja tarkoituksista sekä rekisteröidyn oikeuksista. Kyseisessä säännöksessä asetetaan lisäksi rekisterinpitäjälle yleisen tietosuoja-asetuksen 95 artiklassa tarkoitettuja ”erityisiä velvoitteita”.
Sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluvan viestinnän yhteydessä suoritetun henkilötietojen käsittelyn lainmukaisuus voidaan näin ollen todeta kyseisen säännöksen perusteella, eikä lainmukaisuutta ole tarpeen arvioida yleisessä tietosuoja-asetuksessa asetettujen käsittelyn lainmukaisuuden edellytysten kannalta (
10
). Unionin tuomioistuin totesi edellä esitetyn perusteella, että kun rekisterinpitäjä käyttää kyseisen direktiivin 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti käyttäjän sähköpostiosoitetta osoittaakseen kyseiselle käyttäjälle ei-toivottua viestintää, yleisen tietosuoja-asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjä käsittelyn lainmukaisuuden edellytyksiä ei voida soveltaa.
(
1
)	Henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla 12.7.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/58/EY (sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivi) (EYVL 2002, L 201, s. 37).
(
2
)	Luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) (EUVL 2016, L 119, s. 1).
(
3
)	Tuomio 25.11.2021, StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, 47 kohta).
(
4
)	Sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin 13 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
(
5
)	Yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24.10.1995 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 95/46/EY (EYVL 1995, L 281, s. 31) tai tapauksen mukaan yleinen tietosuoja-asetus.
(
6
)	Tietoyhteiskunnan palveluja, erityisesti sähköistä kaupankäyntiä, sisämarkkinoilla koskevista tietyistä oikeudellisista näkökohdista 8.6.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/31/EY (”Direktiivi sähköisestä kaupankäynnistä”) (EYVL 2000, L 178, s. 1) 6 artikla.
(
7
)	Tuomio 15.9.2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, 41 ja 42 kohta).
(
8
)	Sähköisen viestinnän tietosuojadirektiivin johdanto-osan 41 perustelukappale.
(
9
)	Yleisen tietosuoja-asetuksen johdanto-osan 173 perustelukappale.
(
10
)	Yleisen tietosuoja-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan a–f alakohta.