Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ANDREA BIONDI
7 päivänä toukokuuta 2026 (1)
Asia C‑641/24 P
Unkari
vastaan
Euroopan komissio
Muutoksenhaku – Oikeus tutustua asiakirjoihin – Asetus N:o 1049/2001 – ERI-rahastot – Asetus N:o 1303/2013 – Toimenpideohjelma – Pyyntö
saada tutustua Unkarin ja komission väliseen kirjeenvaihtoon, joka koskee ehdotuspyyntöhanketta – Asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaisemisesta esitetyt Unkarin
vastalauseet – Komission päätös, jolla hylätään jäsenvaltion vastalauseet ja myönnetään oikeus tutustua asiakirjoihin – Jäsenvaltioiden legitiimien intressien suojelu – Perusteluvelvollisuus – Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohta – Soveltamisala – Toimielimessä vireillä oleva päätöksentekomenettely – Päätöksen käsite – Vireillä olevan päätöksentekomenettelyn vakavan, tosiasiallisen ja konkreettisen vahingoittamisen käsite
I       Johdanto
1.        Tällä valituksella Unkari vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 10.7.2024 antaman tuomion Unkari v. komissio,(2) jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen nostaman kanteen, jolla vaadittiin kumoamaan Euroopan komission 14.12.2021 tekemä päätös, jossa kolmannelle hakijalle annettiin Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001(3) nojalla oikeus tutustua Unkarin viranomaisten komissiolle osoittamaan kirjeenvaihtoon, joka koski Euroopan rakenne- ja investointirahastojen (jäljempänä ERI-rahastot) ohjelmasuunnittelun yhteydessä 1.1.2014–31.12.2023 väliselle ajalle laadittua ehdotuspyyntöhanketta(4) (jäljempänä riidanalainen päätös).
2.        Asian tausta esitetään valituksenalaisen tuomion 2–13 kohdassa. Se voidaan tiivistää seuraavasti.
3.        Kolmas osapuoli esitti 30.4.2021 komissiolle asetukseen N:o 1049/2001 perustuvan hakemuksen, jossa se pyysi saada tutustua ehdotuspyyntöä EFOP 2.2.5 koskevaan komission ja Unkarin viranomaisten väliseen viralliseen kirjeenvaihtoon kokonaisuudessaan. Niistä 11 asiakirjasta, joiden komissio katsoi kuuluvan asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen alaan, viisi asiakirjaa oli peräisin Unkarin viranomaisilta.(5)
4.        Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 ja 5 kohdassa säädetyssä kuulemismenettelyssä Unkarin viranomaiset ilmoittivat komissiolle 28.5.2021 päivätyllä kirjeellä vastustavansa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen perusteella sitä, että niiltä peräisin olevat asiakirjat annettaisiin tutustuttavaksi.(6) Unkarin viranomaiset totesivat, että koska ehdotuspyyntöä EFOP 2.2.5 koskeva päätöksentekomenettely oli edelleen vireillä, kyseisten asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaiseminen tässä vaiheessa olisi loukannut vakavasti yhdenvertaisen kohtelun, syrjimättömyyden ja avoimuuden periaatteita, koska mahdolliset etuudensaajat olisivat voineet tutustua tietoihin, joista olisi voinut olla niille vilpillistä kilpailuetua.
5.        Alun perin komissio kieltäytyi antamasta kolmannen hakijan tutustuttavaksi viittä Unkarin viranomaisilta peräisin olevaa asiakirjaa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen nojalla. Tämän jälkeen kyseinen kolmas hakija teki komissiolle uudistetun hakemuksen asetuksen N:o 1049/2001 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
6.        Uudistetun hakemuksen johdosta komission pääsihteeri kuuli 13.10.2021 uudelleen Unkarin viranomaisia ja ilmoitti niille, että tutkittuaan kaikkien asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa lueteltujen poikkeusten sovellettavuuden hän oli tullut siihen tulokseen, että tutustuminen Unkarin viranomaisilta peräisin oleviin ja asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen kohteena oleviin asiakirjoihin voitiin evätä ainoastaan henkilötietojen suojan perusteella. Uudistetun hakemuksen tutkimisen yhteydessä komissio yksilöi asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen alaan kuuluviksi neljä muuta Unkarin viranomaisilta peräisin olevaa asiakirjaa. Kyseiset viranomaiset toistivat kantansa, jonka mukaan niiltä peräisin olevia asiakirjoja ei pidä antaa tutustuttavaksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen perusteella.
7.        Komissio ratkaisi riidanalaisella päätöksellä, jonka se antoi tiedoksi Unkarille 15.12.2021 päivätyllä kirjeellä, kolmannen hakijan uudistetun hakemuksen ja antoi tämän hakijan tutustua riidanalaisiin asiakirjoihin,(7) joista oli poistettu henkilötiedot, koska komissio oli todennut, ettei Unkari ollut ensi arviolta osoittanut asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen sovellettavuutta.
8.        Unkari nosti 25.2.2022 unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, jossa se vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi Unkarin esittäneen kanteensa tueksi pääasiallisesti neljä kanneperustetta, joista ensimmäinen koski riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta, toinen vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista, kolmas asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan rikkomista ja neljäs asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan rikkomista.
9.        Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kolme ensimmäistä kanneperustetta perusteettomina ja katsoi, että neljäs kanneperuste oli jätettävä tutkimatta. Näin ollen se hylkäsi kanteen kokonaisuudessaan.
10.      Unkari teki 27.9.2024 valituksenalaisesta tuomiosta nyt käsiteltävän valituksen. Se vaatii, että unionin tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion, kumoaa 14.12.2021 tehdyn päätöksen ja velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
11.      Komissio vaatii, että valitus hylätään ja Unkari velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
II     Asian tarkastelu
12.      Valituksensa tueksi Unkari esittää neljä valitusperustetta. Ensimmäinen valitusperuste koskee riidanalaisen päätöksen perusteluvelvollisuuden laajuuden virheellistä arviointia, toinen vilpittömän yhteistyön periaatteen loukkaamista, kolmas asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa tulkittaessa tehtyjä oikeudellisia virheitä ja neljäs ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan rikkomista koskevaa kanneperustetta arvioitaessa tehtyä virhettä.
13.      Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tässä ratkaisuehdotuksessa käsitellään ainoastaan ensimmäistä ja kolmatta valitusperustetta.(8)
A       Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee riidanalaisen päätöksen perusteluvelvollisuuden laajuuden virheellistä arviointia
14.      Ensimmäisessä valitusperusteessaan Unkari lähinnä arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se arvioi virheellisesti
komissiolle
kuuluvan perusteluvelvollisuuden laajuuden,
kun se katsoi, kuten valituksenalaisen tuomion 25–29 ja 35–37 kohdasta yhdessä luettuina ilmenee, ettei komissio ollut
selittänyt
yhtäältä syitä, joiden vuoksi se antoi riidanalaiset asiakirjat tutustuttavaksi Unkarin viranomaisten vastalauseesta huolimatta (ensimmäinen osa), eikä toisaalta syitä, joiden vuoksi se poikkesi aikaisemmasta ratkaisukäytännöstään (toinen osa).
1.     Riidanalaisen päätöksen perustelujen tyhjentävyys ja mahdollisuus nojautua asiayhteyteen
a)     Yhteenveto asianosaisten argumenteista
15.      Unkari väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 27 kohdassa, että koska riidanalaista päätöstä, jolla hyväksyttiin kolmannen osapuolen hakemus saada tutustua riidanalaisiin asiakirjoihin, ei ollut osoitettu Unkarille ja koska sen tarkoituksena ei ollut evätä tutustumista riidanalaisiin asiakirjoihin, komissio ei ollut velvollinen selittämään kyseisessä päätöksessä tyhjentävästi syitä, joiden vuoksi se katsoi, että Unkarin pyyntö olla ilmaisematta näiden asiakirjojen sisältämiä tietoja ei ollut perusteltu.
16.      On ensiarvoisen tärkeää suojata jäsenvaltioiden intressejä. Näin ollen ei ole hyväksyttävää katsoa, että ainoan toimen, josta jäsenvaltio voisi nostaa kanteen tilanteessa, jossa Euroopan unionin toimielin aikoo ilmaista kyseiseltä jäsenvaltiolta peräisin olevien asiakirjojen sisältämät tiedot sen vastalauseesta huolimatta, ei tarvitse sisältää kaikkia syitä, joiden vuoksi kyseinen toimielin ei ole ottanut huomioon tätä vastalausetta. Päätöksellä, jolla asiakirjat annetaan tutustuttavaksi jäsenvaltion vastalauseesta huolimatta ja joka ei sisällä syitä, joiden vuoksi tämä vastalause on hylätty, ei anneta kyseiselle jäsenvaltiolle tilaisuutta käyttää tehokkaasti kanneoikeuttaan eikä unionin tuomioistuimelle tilaisuutta harjoittaa valvontaansa.
17.      Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 28 kohdassa, riidanalaisen päätöksen perusteluja ei voida täydentää viittaamalla asiayhteyteen, jossa kyseinen päätös tehtiin ja joka muodostuu 15.12.2021 päivätystä kirjeestä.
18.      Komissio katsoo, että valitusperusteen tämä osa on tehoton, koska Unkari ei riitauta valituksenalaisen tuomion 24 ja 25 kohtaa. Joka tapauksessa on niin, ettei unionin yleisen tuomioistuimen tehnyt päättelyssään minkäänlaista oikeudellista virhettä siltä osin kuin on kyse riidanalaisen päätöksen perustelujen riittävyydestä.
b)     Arviointi
19.      Aluksi on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin aivan oikein
muistutti valituksenalaisen tuomion 24 kohdassa perusteluvelvollisuutta koskevasta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan tämän velvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimi on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Samassa kohdassa unionin yleinen tuomioistuin myös perustellusti
totesi, että tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimen perustelut SEUT 296 artiklan toisen kohdan ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaiset vaatimukset, on otettava huomioon niiden sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.
20.      Ensinnäkin siitä Unkarin argumentista, jonka mukaan komission olisi pitänyt esittää tyhjentävät perustelut, on todettava, että se perustuu kyseisen oikeuskäytännön – jota ei kuitenkaan ole riitautettu(9) – ilmeisen virheelliseen tulkintaan. On nimittäin selvää, ettei toimen laatija ole velvollinen esittämään tyhjentäviä perusteluja ja että perusteluvelvollisuuden täyttyminen voidaan tarkastaa myös asian olosuhteiden ja asiayhteyden perusteella.
21.      Toiseksi siltä osin kuin on kyse 15.12.2021 päivätyn kirjeen ottamisesta huomioon
osana asiayhteyttä, jolla voidaan selventää riidanalaisen päätöksen perusteluja, katson, että asiayhteyteen viittaaminen oli
sitäkin tarpeellisempaa, koska Unkari ei ollut riidanalaisen päätöksen adressaatti.
22.      On nimittäin tärkeää muistuttaa, että käsiteltävän asian tosiseikat ovat tapahtuneet kolmenvälisessä suhteessa, jossa kolmas hakija on kääntynyt unionin toimielimen puoleen pyytääkseen saada tutustua asiakirjoihin, jotka ovat peräisin tietyltä jäsenvaltiolta, jota on siis kuultava.(10) Kun kyseinen toimielin on vahvistanut kantansa, se antaa sen tiedoksi kolmannelle hakijalle, joka on tietojen ilmaisemista koskevan päätöksen adressaatti, kuten valituksenalaisen tuomion 25 ja 27 kohdasta ilmenee.
23.      Riidanalaisessa päätöksessä, jota Unkari ei kiistä saaneensa tiedoksi, ilmoitettiin, että asiassa annettaisiin
täydentävä toimi. Kyseisen päätöksen 6 kohdassa, jonka otsikko on ”Disclosure against the explicit opinion of the author”, säädettiin seuraavaa: ”since the decision to grant partial access to documents – – is taken against the objections of the Hungarian national authorities, the European Commission will inform the authorities of the Member State of its decision to grant partial access to these documents – –. It will not grant such partial disclosure until a period of ten working days has elapsed from the formal notification of its decision to the Member State authorities
– –. This time period will allow the Hungarian national authorities to inform the European Commission whether they will object to the partial disclosure using the remedies available – –.”(11)
24.      Riidanalaisesta päätöksestä siis käy nimenomaisesti ilmi, että Unkarin viranomaisille oli tarkoitus ilmoittaa erikseen syyt, joiden vuoksi komissio ei ollut katsonut, että poikkeusta, johon ne olivat vedonneet, voitaisiin soveltaa. Siitä ilmenee myös, että riidanalaisen päätöksen tekemistä seuraavana päivänä lähetetyn kirjeen(12) tarkoituksena oli nimenomaan varmistaa Unkarin aseman säilyminen sille asetuksessa N:o 1049/2001 annettujen oikeuksien kannalta.
25.      Tästä seuraa, että Unkarin näkemys, jonka mukaan jäsenvaltioiden intressien suojaaminen edellyttää, että ainoalle hakijalle osoitetussa tietojen ilmaisemista koskevassa päätöksessä ilmoitetaan syyt, joiden vuoksi tiedot on ilmaistu asianomaisen jäsenvaltion vastalauseesta huolimatta, ei ole perusteltu.
26.      15.12.2021 päivätyn kirjeen olemassaolon vuoksi olisi ollut tarpeetonta velvoittaa komissio esittämään tietojen ilmaisemista koskevassa päätöksessä syyt, joiden vuoksi se katsoi, että asetuksessa N:o 1049/2001 säädettyjä tietojen ilmaisemista koskevia poikkeuksia – joihin kolmas hakija ei kaiken järjen mukaan ollut vedonnut – ei sovelleta.(13)
27.      Kolmanneksi valituksenalaisen tuomion 28 kohtaan sisältyvästä lausumasta, jonka mukaan 15.12.2021 päivätty kirje ”sisältää täsmällisemmän selvityksen syistä, joiden vuoksi komissio on katsonut, ettei asetuksen N:o 1049/2011 4 artiklan 3 kohdassa mainittua poikkeusta voitu soveltaa riidanalaisiin asiakirjoihin”, on todettava, että se perustuu unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen kirjeen sisällöstä tekemään yksityiskohtaiseen tarkasteluun, jonka lisäksi on otettava huomioon valituksenalaisen tuomion 29 kohdassa mainitut seikat, jotka viittasivat siihen, ettei ollut osoitettu, että toimielimen päätöksentekomenettelyn suojaa oli konkreettisesti ja tosiasiallisesti
vahingoitettu.
28.      Valituksenalaisessa tuomiossa esitetystä arvioinnista ilmenee siten selvästi, että unionin yleinen tuomioistuin todellakin varmisti, että Unkari oli 15.12.2021 päivätyn kirjeen – joka kuuluu siihen asiayhteyteen, jossa riidanalainen päätös tehtiin –, sisällön perusteella kyennyt ymmärtämään syyt, joiden vuoksi komissio oli lopulta ja asiaa tarkemmin harkittuaan antanut riidanalaiset asiakirjat kolmannen hakijan tutustuttavaksi ja katsonut, että poikkeusta, johon Unkari oli vedonnut vastustaakseen tätä, ei voitu soveltaa.
29.      Voin sitä paitsi vain todeta, että Unkarin unionin yleisessä tuomioistuimessa riidanalaisesta päätöksestä
nostaman kanteen sisältö vahvistaa, että se on kyennyt ymmärtämään syyt, joiden vuoksi komissio katsoi, ettei mainittua poikkeusta voitu soveltaa. Unkari ei siten voi väittää, ettei sille annettu tilaisuutta tutustua yksityiskohtaisesti seikkoihin, jotka johtivat riidanalaisen päätöksen tekemiseen.(14)
30.      Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
2.     Aikaisemman ratkaisukäytännön olemassaolo ja laajennettu perusteluvelvollisuus
a)     Yhteenveto asianosaisten argumenteista
31.      Unkari väittää lähinnä, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 37 kohdassa, komissio oli velvollinen selittämään syyt, joiden vuoksi riidanalaisessa päätöksessä, joka tehtiin vastauksena uudistettuun hakemukseen, oli poikettu sen alkuperäisestä päätöksestä. Unkari väittää osoittaneensa, että ehdotuspyyntöä EFOP 2.2.5 koskevien asiakirjoihin tutustumista koskevien hakemusten käsittelystä on olemassa vakiintunutta ratkaisukäytäntöä. Tällaisen käytännön olemassaolon vuoksi komission olisi kuulunut nimenomaisesti selostaa päättelyään, jos se aikoi poiketa tästä käytännöstä, mikä seuraa myös vilpittömän yhteistyön periaatteesta.
32.      Vastauskirjelmässään Unkari kiistää valituksenalaisen tuomion 32 ja 35–36 kohdassa mainitun oikeuskäytännön merkityksellisyyden. Unkari korostaa
käsiteltävän
tapauksen erityisluonnetta, joka perustuu siihen, että samoja osapuolia arvioidaan eri tavoin sekä kahdessa eri menettelyssä että yhdessä ja samassa menettelyssä samojen tosiseikkojen osalta. Komission olisi näin ollen pitänyt antaa tästä selvitys.
33.      Vaikka komissio ensimmäisen arviointinsa yhteydessä katsoi, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohtaan sisältyvää poikkeusta voitiin soveltaa, riidanalaisessa päätöksessä se on selvästikin muuttanut mieltään. Tämä komission päätöksessä tapahtunut perusteellinen suunnanmuutos tekee unionin yleisen tuomioistuimen mainitsemaan tuomioon Deutsche Telekom v. komissio tehdystä rinnastuksesta merkityksettömän.(15)
34.      Komissio puolestaan katsoo, että koska Unkari ei ole riitauttanut valituksenalaisen tuomion 33 kohtaa eikä osoittanut toisenlaisen aikaisemman ratkaisukäytännön olemassaoloa, ensimmäisen valitusperusteen tämä osa on todettava tehottomaksi ja joka tapauksessa perusteettomaksi.
b)     Arviointi
35.      Ensinnäkin siitä väitteestä, jonka mukaan on olemassa aikaisempaa komission
ratkaisukäytäntöä, Unkari pyrkii vetoamaan oikeuskäytäntöön, jonka mukaan komission on nimenomaisesti selostettava päättelyään, jos se poikkeaa huomattavasti aikaisemmasta ratkaisukäytännöstään ja jos sen päätös menee pidemmälle kuin aikaisemmat päätökset.(16) Se, että Unkarin argumenteilla pyritään saamaan aikaan se, että komission alkuperäisessä päätöksessään omaksumaa kantaa pidettäisiin ”vakiintuneena ratkaisukäytäntönä”, paljastaa, ettei
niissä ole otettu huomioon riidanalaisen päätöksen tekemiseen johtaneen menettelyn luonnetta.
36.      Asetuksen N:o 1049/2001 6–8 artiklassa käyttöön otettua menettelyä tarkasteltaessa nimittäin ilmenee, että se voi olla kaksivaiheinen.(17) Asiakirjoihin tutustumista koskeva hakemus on johtanut komission alkuperäiseen päätökseen (ensimmäinen vaihe).(18) Siinä komissio on suostunut
hyväksymään kolmannen hakijan tutustumishakemuksen osittain, minkä seurauksena
tämä hakija on esittänyt kyseisen asetuksen 7 artiklan 2 kohdan nojalla uudistetun hakemuksen (toinen vaihe), jossa on pyydetty komissiota arvioimaan kantaansa uudelleen.
37.      Tämän komission ja kolmannen hakijan välillä käydyn kahdenvälisen menettelyn rinnalla käydään komission ja sen jäsenvaltion, josta tutustuttavaksi pyydetyt asiakirjat ovat peräisin
kokonaan tai osittain,
välinen kuulemismenettely.(19) Vaikka nämä kaksi menettelyä käydään erillään, ne vaikuttavat toinen toisiinsa: komission kolmanteen hakijaan nähden omaksumaa kantaa voidaan täydentää sen jäsenvaltion, jota tietojen ilmaisemisesta
on kuultu, esittämillä huomautuksilla; myös kolmannen hakijan uudistetun hakemuksensa yhteydessä esittämät argumentit voivat saada komission muuttamaan kantaansa siihen, voidaanko asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädettyjä poikkeuksia soveltaa.
38.      Kuten unionin tuomioistuin on jo todennut, ”vastaus kyseisen [asetuksen N:o 1049/2001] 7 artiklan 1 kohdan mukaiseen alkuperäiseen asiakirjoihin tutustumista koskevaan hakemukseen on ainoastaan ensimmäinen kannanotto, josta ei lähtökohtaisesti voida nostaa kannetta – –. Tällainen vastaus antaa hakijalle asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn oikeuden uusia hakemus alkuperäisestä perustellusta epäämisestä huolimatta ja antaa asianomaiselle unionin toimielimelle mahdollisuuden harkita uudelleen alkuperäistä kantaansa ennen kuin se tekee lopullisen epäämispäätöksen, josta voidaan nostaa kanne unionin tuomioistuimissa, ja tarvittaessa korjata alkuperäisen epäämisen lainvastaisuudet”.(20)
39.      Kantaa, jonka komissio on ilmaissut alkuperäisen päätöksen vaiheessa, ei siis pidä tarkastella komission vakiintuneen ratkaisukäytännön ilmauksena.
40.      Kuten komissio korosti, olisi asetuksen N:o 1049/2001 yleisen systematiikan vastaista luonnehtia mitä tahansa
alkuperäistä kannanottoa vakiintuneeksi ratkaisukäytännöksi, koska kaikki asiakirjoihin tutustumista koskevat hakemukset on, jos kolmas osapuoli sitä vaatii, arvioitava järjestelmällisesti uudelleen päätöksen tekoajankohtana olemassa olevien oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen valossa.(21) Toisin sanoen komission päätöksentekomenettelyn dynaaminen luonne on – siltä osin kuin on kyse asiakirjoihin tutustumista koskevista hakemuksista – lähtökohtaisesti ristiriidassa sellaisen ajattelun kanssa, että komission käytäntö muotoutuisi jo pelkän alkuperäisen päätöksen perusteella.
41.      Lisäksi se, että alkuperäisille päätöksille annettaisiin vakiintuneen ratkaisukäytännön pätevyys, voisi johtaa uudistetusta hakemuksesta tehtävän päätöksen vaiheessa esitettyjen argumenttien pätevyyden ja siten myös kolmansien hakijoiden asetuksen N:o 1049/2001 mukaisten oikeuksien, joita niin ikään on tarkoitus suojella, rajoittamiseen.
42.      Unionin yleinen tuomioistuin saattoi siten oikeudellista virhettä tekemättä todeta valituksenalaisen tuomion 33 kohdassa, ettei Unkari voi ainoastaan viittaamalla
alkuperäiseen päätökseen, jolla siltä evättiin oikeus tutustua asiakirjoihin, osoittaa, että on olemassa vakiintunutta ratkaisukäytäntöä, josta komissio on poikennut riidanalaisessa päätöksessä.
43.      Kyseiseen 33 kohtaan ei
myöskään
liity mitään oikeudellista virhettä siltä osin kuin on kyse siitä, voitiinko asiakirjoihin tutustumista koskevalle hakemukselle, jonka viite on GESTDEM 2020/1513, antaa komission vakiintuneen ratkaisukäytännön pätevyys. Muistutettakoon, että 15.12.2021 päivätystä kirjeestä ilmenee, että riidanalaisen päätöksen tekemiseen johtanut asiakirjoihin tutustumista koskeva hakemus on jatkoa tälle ensimmäiselle tutustumishakemukselle.(22) Mielestäni sille olisi kuitenkin vaikea antaa tällaista pätevyyttä
ensinnäkin, koska ratkaisukäytännön vakiintuneisuus edellyttäisi tiettyä toistuvuutta, kun taas
asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen, jonka viite on GESTDEM 2020/1513, käsittelyn yhteydessä tehtyä alkuperäistä päätöstä on pidettävä irrallisena päätöksenä, ja toiseksi, koska komission päätöksen todellinen merkitys voidaan ymmärtää vain ottamalla huomioon komission kyseisestä
asiakirjoihin tutustumista koskevasta hakemuksesta tekemä lopullinen päätös, jolla kyseessä olevat asiakirjat lopulta annettiin tutustuttavaksi.
44.      Toiseksi siltä osin kuin on kyse väitteestä, jonka mukaan komissiolla on vakiintuneen ratkaisukäytännön olemassaolosta riippumatta
laajennettu perusteluvelvollisuus silloin, kun se tekee vahvistavan päätöksen, joka on kokonaan tai osittain ristiriidassa
sen alkuperäisen päätöksen kanssa, on todettava, ettei yksikään Unkarin
esittämä lainsäädäntöön tai oikeuskäytäntöön perustuva argumentti tue tällaista velvollisuutta.
45.      Unkari tyytyy väittämään, ettei unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 35 ja 36 kohdassa mainitsemalla oikeuskäytännöllä(23) ole merkitystä, koska kyse ei ole tilanteesta, joka voitaisiin rinnastaa siinä tarkoitettuun tilanteeseen. Mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee
kuitenkin vain, että alkuperäinen päätös on pelkkä alustava kannanotto, jolla tarjotaan hakijalle mahdollisuus
esittää uudistettu hakemus, ja että ainoastaan vahvistavalla päätöksellä, jolla aikaisempi kannanotto korvataan kokonaan, voidaan saada aikaan sellaisia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa hakijan etuihin, ja siksi vain se voi olla kumoamiskanteen kohteena. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 37 kohdassa esittämä päätelmä, jonka mukaan komissiolla oli velvollisuus perustella ainoastaan
vahvistavassa päätöksessä tekemänsä ratkaisu, vaikuttaa siten asianmukaiselta.
46.      Vilpittömän yhteistyön periaatteeseen liittyvistä argumenteista on todettava, että ne on tarvittaessa tutkittava siinä vaiheessa, kun unionin tuomioistuin käsittelee
toisen valitusperusteen, jota tämä kohdennettu ratkaisuehdotus ei koske.
47.      Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on hylättävä perusteettomana.
48.      Näin ollen ensimmäinen valitusperuste on kokonaisuudessaan perusteeton.
B       Kolmas valitusperuste, joka koskee asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa tulkittaessa tehtyjä oikeudellisia virheitä
49.      Kolmas valitusperuste jakautuu neljään osaan. Unkarin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen
olisi pitänyt todeta, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu komission päätöksentekomenettely, joka liittyi ehdotuspyyntöhankkeen viimeistelyyn, oli yhä vireillä (ensimmäinen osa). Unionin yleisen tuomioistuimen
olisi pitänyt myös katsoa, että riidanalaiset asiakirjat liittyivät
vireillä olevaan komission päätöksentekomenettelyyn, joka koski toimenpideohjelman muuttamista (toinen osa). Joka tapauksessa Unkari väittää, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös silloin, kun kyse on asetuksella N:o 1303/2013 säännellyn ehdotuspyyntöhankkeen viimeistelystä vastaavan kansallisen hallintoviranomaisen menettelystä (kolmas osa). Lopuksi Unkari väittää, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi, vireillä olevaa päätöksentekomenettelyä, joka liittyi kyseiseen hankkeeseen, oli tosiasiallisesti, vakavasti ja konkreettisesti vahingoitettu,
koska riidanalaisten asiakirjojen
sisältämien tietojen ilmaiseminen oli näytetty toteen (neljäs osa).
1.     Päätöksen käsite ja ehdotuspyyntöhanketta koskevan komission päätöksentekomenettelyn olemassaolo (ensimmäinen osa)
a)     Yhteenveto asianosaisten argumenteista
50.      Unkari arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta lähinnä siitä, että se omaksui liian muodollisen lähestymistavan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuun päätöksen käsitteeseen. Unkarin mukaan tämä muodollinen lähestymistapa on johtanut virheelliseen toteamukseen, jonka mukaan komission ei tarvinnut tehdä päätöstä ehdotuspyynnöstä EFOP 2.2.5 asetuksen N:o 1303/2013 nojalla.(24)
51.      Vaikka komissio ei muodollisesti teekään päätöstä, kyseinen toimielin vaikuttaa ratkaisevasti ehdotuspyyntöhankkeiden laatimiseen ja niiden konkreettiseen sisältöön, kun otetaan huomioon erityisesti sen mahdollisuus aloittaa tilintarkastus ja sulkea tietyt menot rahoituksen ulkopuolelle. On kansallisen hallintoviranomaisen edun mukaista noudattaa komissiolta saatuja ohjeita, eikä se teoreettinen mahdollisuus, että jäsenvaltio jättäisi huomiotta komission ehdotuspyyntöhankkeesta esittämät päätelmät, ole realistinen vaihtoehto.
52.      Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuodosta ei ilmene, missä muodossa komission on tehtävä päätöksensä. Unionin lainsäätäjä on käyttänyt päätöksen tekoajankohtaa pelkkänä ajallisena perusteena tämän ensimmäisen tilanteen erottamiseksi kyseisen säännöksen toisessa alakohdassa tarkoitetusta tilanteesta. Teleologiselta kannalta on todettava, että vaikka asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden on oltava mahdollisimman laaja, se ei kuitenkaan ole rajoittamaton. Näin ollen asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan soveltamisalaan kuuluvat kaikki päätöksentekomenettelyt riippumatta niiden muodosta ja siitä, onko ne konkretisoitu päätöksellä sanan muodollisessa merkityksessä vai ei. Päätöksen käsite on määriteltävä ennen muuta toiminnallisesti.
53.      Komission vaikuttamista kansallisen hallintoviranomaisen päätökseen tietojenvaihtojen, joita Unkarin ja komission ehdotuspyyntöhankkeesta käymä kirjeenvaihto ilmentää, kautta ei voida luonnehtia pelkäksi osallistumiseksi. Tästä on osoituksena se, että komissio ilmoitti yhden tällaisen tietojenvaihdon yhteydessä aikovansa sulkea pois unionin rahoituksen, jos Unkari ei noudata sen ehdotuksia.
54.      Niillä aloilla, joita unioni ja jäsenvaltiot hallinnoivat yhdessä, päätöksentekomenettelyt ovat päällekkäisiä, eikä eri tehtäviä ole mahdollista erottaa toisistaan. Kun komissio antaa lausuntonsa tietystä ehdotuspyyntöhankkeesta, sen ilmaisema kanta on rinnastettavissa ennakkotarkastukseen.
55.      Komissio vaatii, että kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa hylätään.
b)     Arviointi
56.      Muistutan, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että asiakirjaa, jonka toimielin on laatinut sisäiseen käyttöön tai joka on sen hallussa ja joka liittyy asiaan, josta toimielin ei ole tehnyt päätöstä, ei anneta tutustuttavaksi, jos asiakirjan sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi vakavasti toimielimen päätöksentekomenettelyä, jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä ilmaisemista.
57.      Vastatakseen argumentteihin, jotka sille esitettiin vireillä olevan komission päätöksentekomenettelyn olemassaolon osoittamiseksi, unionin yleinen tuomioistuin palautti mieliin asetuksen N:o 1049/2001(25) ytimessä olevat keskeiset periaatteet ja tutki sen jälkeen erityisen asiayhteyden, jossa riidanalaisia asiakirjoja oli vaihdettu. Nämä asiakirjat liittyvät sisäisten näkemysten vaihtamiseen ehdotuspyyntöhankkeesta, jota Unkarin viranomaiset olivat viimeistelemässä rahoituksen hakemiseksi ERI-rahastoista, joita hallinnoidaan yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa asetuksessa N:o 1303/2013 määritellyllä tavalla.(26)
58.      Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että tässä yhteydessä talousarvion toteuttamiseen liittyviä tehtäviä siirretään jäsenvaltioille ja että vaikka jäsenvaltiot ja komissio vastaavat ohjelmien hallinnosta ja valvonnasta, ne tekevät sen vastuualueidensa mukaisesti.(27) Jäsenvaltiot täyttävät hallinto-, valvonta- ja tarkastusvelvoitteensa.(28) Komission tehtävänä on puolestaan varmistaa, että jäsenvaltiot ovat perustaneet valvontajärjestelmät ja että nämä toimivat koko ohjelmien täytäntöönpanon ajan.(29) Jäsenvaltioiden on vastattava ohjelmien valmistelusta ja täytäntöönpanosta sekä niille annettujen tehtävien suorittamisesta.(30) Ehdotuspyyntöjen laatiminen ja julkaiseminen on jäsenvaltioiden nimeämien paikallisten toimintaryhmien vastuulla.(31) Kansallinen hallintoviranomainen laatii ja ottaa käyttöön ERI-rahastoista rahoitettavien toimien valinnassa käytettävät valintamenettelyt ja ‑perusteet, joiden on oltava seurantakomitean hyväksymiä.(32)
59.      Tästä oikeudellisesta kehyksestä unionin yleinen tuomioistuin päätteli, että asetuksella N:o 1303/2013 säännellyt ehdotuspyynnöt ovat yksinomaan jäsenvaltioiden vastuulla(33) ja että kyseisessä asetuksessa ”ei anneta komissiolle erityistä toimivaltaa kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluvan ehdotuspyynnön viimeistelymenettelyssä, joten komission – – ei tarvinnut tehdä päätöstä ehdotuspyynnöstä EFOP 2.2.5”.(34)
60.      Unkari ei riitauta tätä päätelmää ja myöntää, ettei komission tarvinnut tehdä muodollista päätöstä kyseisestä ehdotuspyynnöstä. Se kuitenkin väittää, että komission päätös voi olla luonteeltaan ”toiminnallinen”, sillä todellisuudessa komissio käyttää vaikutusvaltaa vaihtaessaan jäsenvaltioiden kanssa epämuodollisesti näkemyksiä ERI-rahastoja koskevista ehdotuspyyntöhankkeista.
61.      Tällaista lähestymistapaa ei voida hyväksyä.
62.      Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa
tarkoitettu päätöksentekomenettelyn käsite on ymmärrettävä siten, että se liittyy suoraan päätöksentekoon.(35) Kyseisessä säännöksessä tarkoitettu päätöksenteko edellyttää, että on olemassa tietty kohde, jota tuleva päätös koskee, ja näin on riippumatta siitä, hyväksytäänkö tietty yksilöitävissä oleva säädösehdotus lähitulevaisuudessa.(36) Se on myös todennut, että
jos katsottaisiin, ettei päätöstä vielä ole tehty ja että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu päätöksentekomenettely on näin ollen meneillään silloin, kun tällaisen menettelyn kohdetta ei ole määritetty, olisi se ristiriidassa sekä kyseisen säännöksen rakenteen että sen vaatimuksen kanssa, jonka mukaan tutustumisoikeuden epääminen on perusteltava kulloisenkin suojatun edun konkreettisella ja tosiasiallisella loukkauksella, joka on kohtuullisesti ennakoitavissa eikä täysin hypoteettinen.(37) Niin kauan kuin tulevan päätöksen tarkkaa kohdetta ei vielä ole määritetty, vaara siitä, että asetuksen N:o 1049/2001 nojalla pyydetyn asiakirjan sisältämien tietojen ilmaisemisesta aiheutuisi vahinkoa kyseisen päätöksen tekemiseen johtavalle päätöksentekomenettelylle, on näet lähtökohtaisesti hypoteettinen, koska todellisuudessa olisi mahdotonta tarkistaa, liittyykö kyseessä olevan asiakirjan sisältö tosiasiallisesti kyseiseen päätöksentekomenettelyyn.(38)
63.      On todettava, ettei unionin rahastojen organisointi- ja hallinnointitapojen sekamuotoisuus suinkaan helpota päätöksentekomenettelyn yksilöimistä. Asetuksessa N:o 1303/2013 pyritään kuitenkaan antamaan kullekin eri osapuolelle erilliset toimivaltuudet.(39)
64.      Käsiteltävässä tapauksessa ongelmana ei ole niinkään muodollisen päätöksen puuttuminen vaan se, ettei päätöksentekomenettelyn kohdetta, sellaisena kuin se Unkarin mukaan on olemassa, ole määritetty eikä voida määrittää.
65.      Yhtäältä, kuten komissio muistuttaa, ehdotuspyynnön viimeistely ei edellytä komission hyväksyntää, koska se kuuluu jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan asetuksessa N:o 1303/2013 tehdyn toimivallan jaon nojalla.
66.      Toisaalta argumenttia, jonka mukaan riidanalaisista asiakirjoista kuvastuva sisäisten näkemysten vaihto merkitsee komission ennakkotarkastuspäätöstä, ei voida hyväksyä: niin kauan kuin kansallinen hallintoviranomainen ei ole tehnyt päätöstä kyseisestä ehdotuspyynnöstä, komissio ei voi tehdä minkäänlaisia tarkastuksia. Niin kauan kuin kansallinen hallintoviranomainen ei ole tehnyt päätöstä, jossa vahvistetaan kyseessä olevan ehdotuspyynnön puitteet, komissio ei kykene muodostamaan mielipidettä eikä käyttämään sillä asetuksen N:o 1303/2013 mukaan olevaa päätöksentekovaltaa.
67.      Unkari ei näin ollen voi väittää, että komissio on vaikuttanut ehdotuspyynnön laatimismenettelyyn siinä määrin, että sen toiminta muistuttaa ennakkotarkastuspäätöstä, vaikka itse ehdotuspyynnön olemassaolosta ja sisällöstä ei vielä ole mitään varmuutta. Vastauskirjelmässään komissio väitti aivan oikein, että kansallisilla viranomaisilla on koko sisäisten näkemysten vaihtamiseen johtaneen kaltaisen epämuodollisen vuoropuhelun ajan vapaus päättää, noudattavatko ne komission ehdotuksia vai pitävätkö ne kiinni hankkeestaan, ja jopa luopua ERI-rahastojen rahoituksesta, mikä sitä paitsi ilmenee valituksenalaisen tuomion 90 kohdasta, jota Unkari ei riitauta.
68.      Myöskään argumentti, jonka mukaan sisäisten näkemysten vaihtaminen antaa kyseisille kansallisille viranomaisille mahdollisuuden täyttää komission odotukset välttyäkseen sen määräämiltä tulevilta rahoitusoikaisuilta, ei ole vakuuttava: millään tulevan päätöksenteon välttämiseksi käyttöön otetulla strategialla ei nimittäin voida tukea näkemystä siitä, että kyse on asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta vireillä olevasta päätöksentekomenettelystä.
69.      Siinäkin tapauksessa, että unionin yleisen tuomioistuimen noudattamasta, Unkarin ”muodolliseksi” luonnehtimasta lähestymistavasta, jota asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan tiukka tulkinta tukee,(40) olisi luovuttava – quod non – ja noudatettava Unkarin ehdottamaa ”toiminnallista” lähestymistapaa, tutustuttavaksi pyydettyjen asiakirjojen ja komission päätöksentekomenettelyn välinen yhteys on liian hypoteettinen ja epävarma, koska kyseistä menettelyä ei todellisuudessa pystytä yksilöimään. Ns. toiminnallisen lähestymistavan perusteella ei siis voitu todeta komission päätöksentekomenettelyn olemassaoloa.
70.      Menemättä vielä kolmannen kanneperusteen neljännen osan yhteydessä tehtävään arviointiin katson, että seuraava seikka kuvaa hyvin Unkarin puoltaman näkemyksen riittämättömyyttä: jos toiminnallisen näkemyksen katsottaisiin saavan etusijan, en ymmärrä, miten komission olisi mahdollista – kuten oikeuskäytännössä edellytetään – oikeuttaa päätös, jolla evätään tutustuminen asiakirjoihin, näyttämällä toteen, että tietojen ilmaiseminen aiheuttaisi
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa
suojatun edun vahingoittumisen vaaran, joka on kohtuullisesti ennakoitavissa eikä täysin hypoteettinen.
71.      Näin ollen kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
2.     Toimenpideohjelman muutospyyntöön  liittyvän vireillä olevan komission päätöksentekomenettelyn olemassaolo  (toinen osa)
a)     Yhteenveto asianosaisten argumenteista
72.      Unkari väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, kun se ei katsonut, että ehdotuspyynnön sisällöstä komission kanssa käyty kirjeenvaihto liittyi vireillä olevaan komission päätöksentekomenettelyyn, sillä tämä kirjeenvaihto on voinut koskea toimenpideohjelman muutospyyntöä, ja tällaisen muutoksen tekeminen edellyttää toimielimen päätöstä. Toimenpideohjelman muutospyyntö ei tule vireille vasta muodollisen muutospyynnön esittämisen jälkeen, vaan se tulee vireille käytännössä heti, kun sen sisällöstä on sovittu komission kanssa.
73.      Ennen tällaisen ohjelman muutospyynnön tekemistä komissio esittää usein huomautuksia, joita kyseinen jäsenvaltio noudattaa rahoitusoikaisujen riskin välttämiseksi. Unkari havainnollistaa näkemystään viittauksella komission kanssa 7.7.2017 ja 13.7.2021 käytyihin kahteen tietojenvaihtoon. Jäsenvaltio ei esitä muutosehdotusta komissiolle, ellei tämä ole ensin hyväksynyt sitä epämuodollisessa menettelyssä.
74.      Komissio väittää, että kolmannen valitusperusteen toinen osa on osittain jätettävä tutkimatta, koska valitusvaiheessa on yritetty esittää uutta todistusaineistoa, ja osittain hylättävä perusteettomana.
b)     Arviointi
75.      Unkarin argumentit kytkeytyvät kolmannen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä esitettyihin argumentteihin, sillä Unkari pyrkii uudelleen arvostelemaan unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se omaksui liian muodollisen lähestymistavan päätöksentekomenettelyyn kieltäytyessään katsomasta, että Unkarin ja komission välinen sisäisten näkemysten vaihto koskee toimenpideohjelman muutospyyntöön liittyvää päätöksentekomenettelyä.
76.      Ensinnäkään en voi olla ajattelematta, että Unkarin argumenteilla, joiden mukaan vireillä oleva päätöksenmenettely, johon riidanalaiset asiakirjat liittyvät, koskee joko ehdotuspyynnön viimeistelyä tai toimenpideohjelman muutospyyntöä, pyritään pikemminkin vakuuttamaan, että tulevan päätöksen kohde, jota koskevaa päätöksentekomenettelyä suojataan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti, on epämääräinen.
77.      Toiminnallisen lähestymistavan osalta viittaan joka tapauksessa soveltuvin osin kyseisen lähestymistavan rajoituksista tämän valitusperusteen ensimmäisen osan tarkastelun yhteydessä esittämääni arviointiin. Näin ollen kaikki komission vaikutuksen epämuodollisuudesta esitetyt argumentit on hylättävä.
78.      Huomautan myös, että unionin yleinen tuomioistuin myönsi, että komissio voi joutua tekemään päätöksen siinä tapauksessa, että toimenpideohjelmaa, johon ehdotuspyyntö kuuluu, muutetaan asetuksen N:o 1303/2013 30 artiklan 2 kohdan nojalla.(41) Se kuitenkin myös korosti, ettei komissiolle ollut riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana esitetty tällaista muutospyyntöä,(42) ja selitti syyt, joiden vuoksi se päätyi tähän toteamukseen, joten vaikuttaa siltä, että unionin yleisen tuomioistuimen päättely on perusteltu oikeudellisesti riittävällä tavalla.
79.      Siltä osin kuin on kyse Unkarin mainitsemista kahdesta tietojenvaihdosta, ja vaikka oletettaisiin, kuten komissio huomautti, että ne ovat merkityksellisiä ja riittäviä osoittamaan muutospyynnön olemassaolon – quod non –, on todettava komission tapaan, että niihin vetoamalla pyritään siihen, että unionin tuomioistuin arvioisi todisteita, joita ei ole ensin esitetty unionin yleiselle tuomioistuimelle. Ne eivät siis kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan valituksen yhteydessä.
80.      Kolmannen valitusperusteen toinen osa on siten osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.
3.     Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltaminen kansallisten viranomaisten, jotka vastaavat asetuksen N:o 1303/2013 mukaisten ehdotuspyyntöhankkeiden viimeistelystä, vireillä olevaan päätöksentekomenettelyyn (kolmas osa)
a)     Yhteenveto asianosaisten argumenteista
81.      Unkari väittää lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisellä alakohdalla ei pyritä suojaamaan jäsenvaltioiden legitiimejä intressejä ja ettei sitä voida soveltaa silloin, kun asetuksessa N:o 1303/2013 tarkoitettu kansallisten hallintoviranomaisten päätöksentekomenettely on vireillä. Unionin yleinen tuomioistuin on velvollinen tulkitsemaan kyseistä säännöstä tiukasti sen sanamuodon mukaan, vaikka laatijasäännön poistuttua herkän tasapainon hakeminen avoimuuden lisäämisen ja jäsenvaltioiden legitiimien intressien suojaamisen välillä edellyttäisi menemistä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuotoa pidemmälle.
82.      Unkarin mukaan unionin tuomioistuin on myöntänyt, että jäsenvaltiot voivat vedota tähän artiklaan omien päätöksentekomenettelyjensä säilyttämiseksi,(43) koska jäsenvaltioiden intressien suojaaminen on objektiivinen rajoitus, joka oikeuttaa kieltäytymään asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaisemisesta. Tällaisen rajoituksen suppea tulkinta voisi heikentää jäsenvaltioiden luottamusta toimielimiin ja aiheuttaa perusteetonta syrjintää toimielinten ja jäsenvaltioiden välillä. Vaikka jäsenvaltiot kääntyisivät epäselvissä tapauksissa komission puoleen rahoitusoikaisujen välttämiseksi, siitä, että unionin yleisen tuomioistuimen
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisestä alakohdasta tekemä tulkinta
vahvistettaisiin, seuraisi komission kanssa käytävän neuvottelumenettelyn tehokkuuden heikkeneminen, koska jäsenvaltiot saattaisivat komission kanssa tietoja vaihtaessaan julkistaa seikkoja, joista ne eivät tosiasiallisesti ole vielä tehneet päätöstä.
Jos jäsenvaltiot eivät voi suojata omien elintensä päätöksentekomenettelyjä, niillä ei ole mitään intressiä kääntyä komission puoleen kysymyksissä, joista niiden viranomaiset eivät ole vielä tehneet päätöstä. Tutustumisoikeus voitaisiin antaa sen jälkeen, kun kansalliset päätöksentekomenettelyt on saatu päätökseen.
83.      Komissio vaatii, että kolmannen valitusperusteen toinen osa hylätään perusteettomana.
b)     Arviointi
84.      Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 127 kohdassa, ettei asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa
säädettyä poikkeusta voida tulkita siten, että sillä suojataan myös kansallisten hallintoviranomaisten päätöksentekomenettelyä asetuksessa N:o 1303/2013 tarkoitetussa merkityksessä. Unionin yleinen tuomioistuin muistutti, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainitulla käsitteellä ”toimielin” tarkoitetaan sen 1 artiklan a alakohdan mukaan Euroopan parlamenttia, neuvostoa tai komissiota, kun taas kyseisen asetuksen 3 artiklan b alakohdasta ilmenee, että jäsenvaltiot ja yhteisön ulkopuoliset elimet kuuluvat käsitteen ”kolmas” alaan.(44) Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin tutki asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohdan sanamuodon ja sen tarkoituksen ja päämäärän(45) ennen kuin se muistutti, että 4 artiklassa tarkoitettuja poikkeuksia on tulkittava suppeasti.(46)
85.      Unkarin
tämän osan yhteydessä esittämillä argumenteilla ei pyritä kyseenalaistamaan tätä arviointia, joka sitä paitsi ilmentää täysin sitä vakiintunutta menettelytapaa, jota unionin tuomioistuimet noudattavat silloin, kun niiden on tulkittava unionin oikeuden säännöksiä. Unkari sitä vastoin väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt mennä
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan
sanamuotoa pidemmälle, koska jäsenvaltioiden legitiimien intressien suojaaminen on objektiivinen syy, joka oikeuttaa asettamaan tämän poikkeuksen niiden käytettäväksi, jotta ne voivat
suojata omia päätöksentekomenettelyjään, minkä voisi päätellä tuomiosta Ruotsi v. komissio.(47)
86.      Unkarin kanta
perustuu kyseisen tuomion virheelliseen tulkintaan.
87.      On nimittäin virheellistä vedota kyseisen oikeuskäytäntöön asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäinen alakohdan sellaisen tulkinnan tueksi, joka on niin laaja, että siitä tulee kyseisen säännöksen sanamuodon vastainen. Päätelmät, joita kyseisestä tuomiosta on tehtävä tämän asetuksen säännösten tulkitsemiseksi,
ovat ymmärrettäviä vain, jos niitä tarkastellaan
kyseisen asetuksen soveltamisalan rajoissa. Kun unionin tuomioistuin siis toteaa, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään aineellisesta poikkeuksesta
ja määritellään objektiiviset rajat sellaiselle yleiselle tai yksityiselle edulle, joka voi oikeuttaa asiakirjojen luovuttamisen epäämisen,(48) on selvää, että nämä rajat sisältyvät edelleen mainitun asetuksen soveltamisalaan ja että on otettava huomioon edellytykset, joiden on täytyttävä, jotta kyseistä säännöstä voitaisiin soveltaa. Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi, asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuna kyseisen asetuksen 1 artiklan a alakohdan valossa, ei voida soveltaa tilanteessa, jossa yhteisön ulkopuolisen elimen päätöksentekomenettely on edelleen vireillä. Asetuksen N:o 1049/2001 soveltamisala määräytyy siinä lueteltujen toimielinten eikä erityisten asiakirjaryhmien eikä jonkin näistä toimielimistä hallussa olevan asiakirjan laatijan perusteella.(49)
88.      Toisin kuin Unkari väittää, asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan
soveltamisalan tällaisella tulkinnalla ei tehdä tyhjäksi kyseisen asetuksen 4 artiklan 5 kohtaa. Tällä säännöksellä nimenomaan mahdollistetaan jäsenvaltion legitiimeinä pitämien intressien suojaaminen toimielimen päätöksentekomenettelyn aikana(50) antamalla sille mahdollisuus pyytää kyseistä toimielintä olemaan ilmaisematta tältä jäsenvaltiolta peräisin olevien asiakirjojen(51) sisältämiä tietoja. Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo kieltäytynyt pitämästä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 5 kohtaa minään lainvalintasääntönä kansallisten sääntöjen soveltamisen tai jäsenvaltioiden politiikan säilyttämiseksi niiltä saatuja asiakirjoja koskevan tutustumisoikeuden alalla
ja mainitussa asetuksessa tältä osin säädettyjen erityissääntöjen syrjäyttämiseksi.(52) Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 5 kohtaa rajoittavat 1–3 kohdassa luetellut aineelliset poikkeukset, ja sitä sovelletaan näiden poikkeuksien rajoissa.(53)
89.      Laajentamalla kyseisen asetuksen 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaa Unkarin toivomalla tavalla loukattaisiin selvästi unionin lainsäätäjän tahtoa rajoittaa se pelkästään sellaisiin asiakirjoihin, jotka liittyvät toimielimen päätöksentekomenettelyyn asetuksessa N:o 1049/2001 tarkoitetussa merkityksessä.
90.      Pelisäännöt ovat selvät, ja tämä koskee myös jäsenvaltioita. Sen vuoksi en yhdy Unkarin ilmaisemaan huoleen siitä, että luottamus jäsenvaltioiden ja komission väliseen viestintään heikkenee.(54) Tällainen huoli ei missään tapauksessa voi oikeuttaa
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan sellaista tulkintaa, joka menee sen sanamuotoa pidemmälle ja joka olisi myös, kuten unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti todennut, vastoin kyseisessä artiklassa säädettyä suppean tulkinnan vaatimusta.(55)
91.      Edellä esitetyn arvioinnin päätteeksi ei voida yksilöidä minkäänlaista oikeudellista
virhettä. Kolmannen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä
perusteettomana.
4.     Vireillä olevalle päätöksentekomenettelylle aiheutuneen tosiasiallisen, vakavan ja konkreettisen vahingon olemassaolo (neljäs osa)
a)     Yhteenveto asianosaisten argumenteista
92.      Unkari väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, ettei Unkari ollut osoittanut, että ehdotuspyyntöhankkeen EFOP 2.2.5
viimeistelyyn liittyvälle päätöksentekomenettelylle oli aiheutunut vakavaa, tosiasiallista ja konkreettista vahinkoa. Valittaja väittää, että kyseisten
asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaiseminen voisi vaarantaa kyseisen hankkeen viimeistelyn, sillä
se antaisi tietyille järjestöille sisäpiiritietoa, jonka avulla ne voisivat paremmin valmistella vastauksensa
ehdotuspyyntöön.
93.       Unkari riitauttaa myös valituksenalainen tuomion 137 kohtaan sisältyvän väitteen, joka sen mielestä pitää paikkansa vain osittain ja jonka mukaan ehdotuspyynnön EFOP 2.2.5 sisältö oli silloin, kun asiakirjoihin tutustumista koskeva hakemus esitettiin (kesäkuu 2021), yleisön saatavilla verkossa, vaikka Unkarin mukaan ehdotuspyyntöhanketta EFOP 2.2.5 oli muutettu (ehdotuspyyntöhanke EFOP 2.2.25) ja muutettu versio oli julkaistu vasta 28.10.2022.
94.      Komissio vaatii, että kolmannen valitusperusteen kolmas osa hylätään.
b)     Arviointi
95.      Kolmannen valitusperusteen kolmannessa osassa
pyydetään unionin tuomioistuinta siinä tapauksessa, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohtaa on sovellettava komission ja Unkarin väliseen ehdotuspyyntöhankkeen EFOP 2.2.5 viimeistelyä koskevaan kirjeenvaihtoon, lausumaan siitä, onko kyseessä päätöksentekomenettelyn vahingoittaminen, joka täyttää mainitussa säännöksessä asetetut edellytykset.
96.      Unionin yleinen tuomioistuin tutki ainoastaan lisäselvityksenä, täyttyikö tämä edellytys,(56) koska se oli todennut, ettei mitään vireillä olevaa komission päätöksentekomenettelyä ole
ja ettei poikkeusta, johon Unkari vetosi, voitu siten soveltaa. Koska ehdotan, että unionin tuomioistuin pysyttää valituksenalaisen tuomion tältä osin, sen ei lähtökohtaisesti tarvitse vastata kolmannen valitusperusteen tähän osaan.
97.      Jatkan kuitenkin tarkastelua ja huomautan,
että unionin yleinen tuomioistuin muistutti, että vain se, että asiakirja koskee etua, jota suojataan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, ei yksin riitä oikeuttamaan sen sisältämien tietojen ilmaisematta jättämistä,(57) sillä säädetyn poikkeuksen soveltaminen edellyttää, että osoitetaan, että kyseiseen asiakirjaan tutustuminen
on omiaan vahingoittamaan toimielimen päätöksentekomenettelyn suojaa konkreettisesti ja tosiasiallisesti ja että tämä vahingoittamisen vaara on kohtuudella ennustettavissa eikä puhtaasti hypoteettinen.(58) Unionin yleinen tuomioistuin myös totesi, että aiheutuvan vahingon on ylitettävä tietty vakavuuskynnys.(59)
98.      Tämä arviointimenetelmä on asiaa koskevan oikeuskäytännön mukainen. Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että jos toimielin päättää hylätä asiakirjoihin tutustumista hakemuksen jonkin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädetyn poikkeuksen perusteella, sen on lähtökohtaisesti selitettävä, millä tavoin tähän asiakirjaan tutustuminen voisi konkreettisesti ja tosiasiallisesti vahingoittaa
tällä poikkeuksella suojattua etua, ja
tällaisen vahingoittamisen riskin on oltava kohtuullisesti ennakoitavissa eikä se saa olla täysin hypoteettinen.(60) Samalla tavoin sellaisen henkilön, joka pyytää toimielintä, johon asetusta N:o 1049/2001 sovelletaan, soveltamaan jotakin kyseisistä poikkeuksista, on toimitettava ajoissa vastaavat selitykset kyseessä olevalle toimielimelle.(61) Tällaisen riskin olemassaolo on näytettävä toteen, eikä pelkkä väite, jonka tueksi ei esitetä mitään näyttöä, riitä siihen, että
poikkeusta katsottaisiin sovellettavan.(62)
99.      Unkari ei riitauta tätä standardia. Sen asiana oli näin ollen osoittaa unionin yleisessä tuomioistuimessa, että riidanalaisten asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaiseminen voisi tosiasiallisesti, vakavasti ja konkreettisesti vahingoittaa
ehdotuspyyntöhankkeen viimeistelyyn
liittyvää päätöksentekomenettelyä.
100. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei Unkarin esittämien perustelujen perusteella voitu määrittää, että riidanalaisten asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaiseminen voisi tällä tavoin vaikuttaa päätöksentekomenettelyyn.(63) Niiden Unkarin väitteiden tueksi, joiden mukaan riidanalaisten asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaiseminen vaarantaisi yhdenvertaisen kohtelun, syrjintäkiellon ja avoimuuden periaatteet, koska ehdotuspyynnön EFOP 2.2.5 mahdolliset etuudensaajat voisivat saada tietoja, joista voisi olla niille vilpillistä kilpailuetua, ei ollut näyttöä, sillä Unkari ei esittänyt mitään yksityiskohtaisia perusteluja eikä todisteita.(64) Unionin yleinen tuomioistuin tukeutui lisäksi komission analyysiin, jonka mukaan riidanalaisten asiakirjojen sisältämien tietojen ilmaiseminen ei voinut riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana vaarantaa ehdotuspyynnön EFOP 2.2.5 viimeistelyyn liittyvää vireillä olevaa päätöksentekomenettelyä, koska kyseisen ehdotuspyynnön sisältö oli kyseisenä ajankohtana yleisön saatavilla verkossa.(65)
101. Vaikka Unkari näyttää pyrkivän valitusvaiheessa riitauttamaan yleisluonteisilla väitteillä ratkaisun, johon unionin yleinen tuomioistuin on päätynyt, se ei siinä koskaan onnistu, koska sen perusteluissa ainoastaan toistetaan unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjä argumentteja.
102. Muilta osin Unkari väittää valituksenalaisen tuomion 137 kohdan osalta, että unionin yleisen tuomioistuimen toteamus, jonka mukaan ehdotuspyyntö oli saatavilla alkuperäisen hakemuksen ajankohtana, ”pitää paikkansa ainoastaan osittain”,(66) että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaa huomioon, että uusi ehdotuspyyntöhanke(67) oli julkaistu riidanalaisen päätöksen tekoajankohdan jälkeen, ja että jos riidanalaiset asiakirjat olisi annettu tutustuttavaksi, tietyt osapuolet olisivat voineet saada tietoja, joista olisi voinut olla niille kilpailuetua. Totean kuitenkin, ettei valituksenalainen tuomio sisällä minkäänlaista mainintaa tällaisesta argumentista, joten komissio pitää sitä perustellusti uutena argumenttina, joka ei kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan valituksen yhteydessä,(68) mitä Unkari ei näytä kiistävän.(69) Joka tapauksessa Unkari viittaa ainoastaan siihen mahdollisuuteen, että tutustumisoikeudesta koituu kilpailuetua, jota ei kuitenkaan tarkemmin täsmennetä. Myöskään tällainen täsmentämättömyys ei vaikuta täyttävän vakavan, tosiasiallisen ja konkreettisen vahingon osoittamiseksi vaadittavaa standardia.
103. Näin ollen kolmannen valitusperusteen neljäs ja viimeinen osa on hylättävä.
5.     Kolmatta valitusperustetta koskeva päätelmä
104. Näiden kolmannen valitusperusteen neljän osan tarkastelun perusteella on todettava, että kolmas valitusperuste on hylättävä
perusteettomana.
C       Ratkaisuehdotus
105. Kaikista edellä esitetyistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen ja kolmannen valitusperusteen.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      T‑104/22, EU:T:2024:467; jäljempänä valituksenalainen tuomio.
3      EYVL 2001, L 145, s. 43.
4      Kyseisen ehdotuspyyntöhankkeen, jonka tunnusnumero on ”EFOP 2.2.5” ja jonka otsikko on ”Laitoshoidosta lähipalveluihin siirtymisen parantaminen – laitoshoidon korvaaminen vuoteen 2023 mennessä” (jäljempänä ehdotuspyyntö EFOP 2.2.5), on laatinut hallintoviranomainen, jonka Unkarin viranomaiset
ovat nimenneet henkilöresurssien kehittämistä Unkarissa tällä hetkellä laitoksissa asuvien vammaisten henkilöiden laitostumisen estämiseksi koskevan toimenpideohjelman (EFOP)
täytäntöönpanoa varten. Komissio on hyväksynyt
EFOP:n Unkarin ehdotuksesta Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa, Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yhteisistä säännöksistä sekä Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa, koheesiorahastoa ja Euroopan meri- ja kalatalousrahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1303/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 320) mukaisesti.
5      Kyseessä on Unkarin viranomaisten 11.3.2020 lähettämä sähköpostiviesti, jossa on kaksi liitettä, sekä Unkarin viranomaisten komissiolle osoittamat neljä kirjettä, jotka on päivätty 19.6.2020, 6.8.2020, 5.1.2021 ja 14.4.2021.
6      Muistutettakoon, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3–5 kohdan sanamuoto on seuraavanlainen:
”3. Asiakirjaa, jonka toimielin on laatinut sisäiseen käyttöön tai jonka se on vastaanottanut ja joka liittyy asiaan, josta toimielin ei ole tehnyt päätöstä, ei anneta tutustuttavaksi, jos asiakirjan sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi vakavasti toimielimen päätöksentekomenettelyä, jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä ilmaisemista.
Tutustuttavaksi ei anneta asiakirjaa, joka sisältää sisäiseen käyttöön tarkoitettuja mielipiteitä osana asianomaisen toimielimen neuvotteluja ja alustavia keskusteluja päätöksen tekemisen jälkeenkään, jos asiakirjan sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi vakavasti toimielimen päätöksentekomenettelyä, jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä ilmaisemista.
4. Jos kyse on kolmannen asiakirjasta, toimielin kuulee tätä arvioidakseen, onko 1 tai 2 kohdassa säädettyä poikkeusta sovellettava, paitsi jos on selvää, että asiakirja on luovutettava tai sitä ei tule luovuttaa.
5. Jäsenvaltio voi pyytää toimielintä olemaan luovuttamatta kyseisestä jäsenvaltiosta peräisin olevaa asiakirjaa ilman jäsenvaltion etukäteen antamaa suostumusta.”
7      Eli komission alun perin yksilöimiin viiteen Unkarin viranomaisten asiakirjaan ja uudistetun hakemuksen vaiheessa yksilöityihin neljään
lisäasiakirjaan (jäljempänä riidanalaiset asiakirjat).
8      Unionin tuomioistuimen on aluksi vastattava komission argumenttiin, jonka mukaan unionin tuomioistuimen tehtävä olisi arvioida, täyttääkö valitus tutkittavaksi ottamisen edellytykset unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 ja 169 artiklan vaatimusten kannalta (ks. komission vastauskirjelmän 12 ja 13 kohta). Olen kuitenkin sitä mieltä, että koska komissio ei vetoa tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumiseen ja koska komission vastauskirjelmän sisällöstä ilmenee sen
kyenneen täysin ymmärtämään valituksessa esitetyt argumentit, valitus on otettava tutkittavaksi.
9      Unkari ei nimittäin näytä
kyseenalaistavan valituksenalaisen tuomion 24 kohdassa mainittua oikeuskäytäntöä, mikä vahvistetaan valituksen 24 kohdassa.
10      Ks. asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 ja 5 kohta.
11      Kursivointi tässä.
12      Joka perustuu komission työjärjestyksensä muuttamisesta 5.12.2001 tekemän päätöksen (EUVL 2001, L 345, s. 94) liitteessä olevien asetuksen N:o 1049/2001 täytäntöönpanoa koskevien säännösten 5 artiklan 5 ja 6 kohtaan.
13      Luottamuksellisuussyyt voisivat jopa
puoltaa sitä, että syyt, joiden vuoksi komissio aikoo antaa asiakirjat tutustuttavaksi jäsenvaltion esittämästä vastalauseesta huolimatta, annetaan aina tiedoksi erillään tietojen ilmaisemista koskevasta päätöksestä.
14      Ks. valituksen 29 kohta.
15      Tuomio 28.3.2017 (T‑210/15, EU:T:2017:224).
16      Ks. tuomio 29.9.2011, Elf Aquitaine v. komissio (C‑521/09 P, EU:C:2011:620, 155 kohta).
17      Ks. tuomio 29.7.2024, Validity v. komissio (C‑51/23 P, EU:C:2024:664, 49 ja 62 kohta).
18      Tai 16.6.2021 tehty päätös: ks. valituksenalaisen tuomion 7 kohta.
19      Ks. asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 ja 5 kohta.
20      Tuomio 29.7.2024, Validity v. komissio (C‑51/23 P, EU:C:2024:664, 49 kohta).
21      Ks. komission vastauskirjelmän 28 kohta.
22      Muistutan, että tämä tutustumishakemus, joka koski jo ehdotuspyyntöön EFOP 2.2.5 liittyviä asiakirjoja, hylättiin alkuperäisellä päätöksellä Unkarin vireillä olevan päätöksentekomenettelyn suojaan vedoten esittämien vastalauseiden perusteella. Tämä alkuperäinen päätös vahvistettiin uudistetun hakemuksen vaiheessa ennen kuin hakija nosti kumoamiskanteen unionin yleisessä tuomioistuimessa. Unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyn menettelyn aikana komissio päätti tarkastella vahvistavaa päätöstään uudelleen
ja antoi lopulta asiakirjat tutustuttavaksi, minkä johdosta unionin yleinen tuomioistuin totesi, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa (ks. määräys 22.11.2022, Validity v. komissio (T‑640/20, EU:T:2022:752)). Kaikki nämä seikat kerrataan 15.12.2021 päivätyssä kirjeessä.
23      Eli tuomio 28.3.2017, Deutsche Telekom v. komissio (T‑210/15, EU:T:2017:224).
24      Ks. valituksenalaisen tuomion 76 kohta.
25      Ks. valituksenalaisen tuomion
60–63 kohta.
26      Ks. valituksenalaisen tuomion
64–66 kohta.
27      Ks. valituksenalaisen tuomion
67 ja 68 kohta.
28      Ks. valituksenalaisen tuomion 69 kohta.
29      Ks. valituksenalaisen tuomion 70 kohta.
30      Ks. valituksenalaisen tuomion 71 kohta.
31      Ks. valituksenalaisen tuomion 72 kohta.
32      Ks. valituksenalaisen tuomion
73 ja 74 kohta.
33      Ks. valituksenalaisen tuomion 75 kohta.
34      Valituksenalaisen tuomion 76 kohta.
35      Mistä unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 82 kohdassa.
36      Ks. tuomio 16.1.2025, komissio v. Pollinis France (C‑726/22 P, EU:C:2025:17, 73 kohta).
37      Ks. tuomio 16.1.2025, komissio v. Pollinis France (C‑726/22 P, EU:C:2025:17, 63 kohta).
38      Ks. tuomio 16.1.2025, komissio v. Pollinis France (C‑726/22 P, EU:C:2025:17, 74 kohta).
39      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 58 kohta.
40      Ks. valituksenalaisen tuomion
80–86 kohta.
41      Ks. valituksenalaisen tuomion
97 ja 98 kohta.
42      Ks. valituksenalaisen tuomion 99 kohta.
43      Unkari vetoaa tältä osin 18.12.2007 annettuun tuomioon
Ruotsi v. komissio (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 57 kohta).
44      Ks. valituksenalaisen tuomion 109 kohta.
45      Ks. valituksenalaisen tuomion
110–112 kohta.
46      Ks. valituksenalaisen tuomion 113 kohta.
47      Tuomio 18.12.2007 (C‑64/05 P, EU:C:2007:802).
48      Ks. tuomio 18.12.2007, Ruotsi v. komissio (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 57 kohta).
49      Ks. tuomio 18.7.2017, komissio v. Breyer (C‑213/15 P, EU:C:2017:563, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50      Ks. tuomio 18.12.2007, Ruotsi v. komissio (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 83 kohta).
51      Eli sekä kyseisellä jäsenvaltiolla olevien asiakirjojen että asiakirjojen, jotka kyseinen jäsenvaltio on toimittanut kyseiselle toimielimelle: tuomio 18.12.2007, Ruotsi v. komissio (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 61 kohta).
52      Ks. tuomio 18.12.2007, Ruotsi v. komissio (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 65 kohta).
53      Ks. tuomio 18.12.2007, Ruotsi v. komissio (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 76 kohta).
54      Tähän on lisättävä, että sillä, ettei asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan soveltamisalaa laajenneta kansallisen hallintoviranomaisen päätöksentekomenettelyyn liittyviin asiakirjoihin, ei suinkaan rajoiteta jäsenvaltion mahdollisuutta
vedota tilanteessa, jossa poikkeusta
voidaan soveltaa, yleisiä tai yksityisiä etuja suojaavien tiettyjen kansallisten säännösten, jotka estäisivät asiakirjan luovuttamisen ja joihin jäsenvaltio vetoaisi, noudattamiseen, jota voitaisiin tällöin pitää etuna, joka on turvattava kyseisen säännöksen nojalla: ks. tuomio 18.12.2007, Ruotsi v. komissio (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, 84 kohta).
55      Ks. tuomio 17.10.2013, neuvosto v. Access Info Europe (C‑280/11 P, EU:C:2013:671, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), tuomio 8.6.2023, neuvosto v. Pech (C‑408/21 P, EU:C:2023:461, 33 kohta) ja tuomio 16.1.2025, komissio v. Pollinis France (C‑726/22 P, EU:C:2025:17, 62 kohta).
56      Ks. valituksenalaisen tuomion 129 kohta.
57      Ks. valituksenalaisen tuomion 130 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
58      Ks. valituksenalaisen tuomion 131 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
59      Ks. valituksenalaisen tuomion 132 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
60      Ks. tuomio 22.1.2020, MSD Animal Health Innovation ja Intervet international v. EMA (C‑178/18 P, EU:C:2020:24, 54 ja 93 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 16.1.2025, komissio v. Pollinis France (C‑726/22 P, EU:C:2025:17, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61      Ks. tuomio 22.1.2020, MSD Animal Health Innovation ja Intervet international v. EMA (C‑178/18 P, EU:C:2020:24, 188 kohta).
62      Ks. analogisesti tuomio 22.1.2020, MSD Animal Health Innovation ja Intervet international v. EMA (C‑178/18 P, EU:C:2020:24, 95 kohta).
63      Ks. valituksenalaisen tuomion 133 kohta.
64      Ks. valituksenalaisen tuomion 134 ja 135 kohta.
65      Ks. valituksenalaisen tuomion 137 kohta.
66      Ks. valituksen 124 kohta. Huomautan, että Unkari tulkitsee valituksenalaista tuomiota virheellisesti, koska unionin yleinen tuomioistuin ei siinä tarkoita alkuperäisen hakemuksen vaan riidanalaisen päätöksen päivämäärää.
67      EFOP 2.2.25.
68      Ks. tuomio 15.1.2026, XH v. komissio (Häirintä sairausloman aikana)
(C‑75/24 P, EU:C:2026:6, 177 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69      Ks. Unkarin vastauskirjelmän 44 kohta.