62018TJ0112_RES
Asia T-112/18
Pink Lady America LLC
vastaan
Yhteisön kasvilajikevirasto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 24.9.2019
Kasvilajikkeet – Mitättömyysmenettely – Cripps Pink -omenalajike – Asetuksen (EY) N:o 2100/94 10 ja 116 artikla – Uutuus – Poikkeava suoja-aika – Lajikkeen viljelemisen käsite – Kaupallinen arviointi – Asetuksen (EY) N:o 874/2009 76 artikla – Valituslautakunnalle liian myöhään toimitetut todisteet – Ensimmäisen kerran unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetyt todisteet
Maatalous – Yhtenäinen lainsäädäntö – Kasvilajikkeiden suoja – Perusteettomasti myönnetyn kasvinjalostajanoikeuden mitättömäksi julistaminen – Uutuuden puuttuminen – Poikkeava suoja-aika – Laskenta – Siirtymäsäännösten soveltaminen
(Neuvoston asetuksen N:o 2100/94 10 artiklan 1 ja 2 kohta, 116 artiklan 1 kohta ja 118 artikla)
(ks. 24–26, 29, 32 ja 34 kohta)
Maatalous – Yhtenäinen lainsäädäntö – Kasvilajikkeiden suoja – Perusteettomasti myönnetyn kasvinjalostajanoikeuden mitättömäksi julistaminen – Yhteisön kasvilajikeviraston harkintavalta – Suojatun lajikkeen tutkiminen uudelleen – Edellytykset – Vakavat epäilyt kasvinjalostajanoikeuden myöntämisen lainmukaisuudesta – Todistustaakka
(Neuvoston asetuksen N:o 2100/94 6, 7, 10, 20, 21, 54 ja 55 artikla; komission asetuksen N:o 874/2009 53 a artiklan 2 kohta)
(ks. 45–49 ja 53 kohta)
Maatalous – Yhtenäinen lainsäädäntö – Kasvilajikkeiden suoja – Perusteettomasti myönnetyn kasvinjalostajanoikeuden mitättömäksi julistaminen – Uutuuden puuttuminen – Lajikkeen viljelemisen käsite – Kaupallinen arviointi ei sisälly tähän käsitteeseen
(Neuvoston asetuksen N:o 2100/94 10 artikla)
(ks. 66–69 ja 73 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi 24.9.2019 antamallaan tuomiolla Pink Lady America v. CPVO – WAAA (Cripps Pink) (T-112/18) kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan yhteisön kasvilajikeviraston (CPVO) valituslautakunnan tekemä päätös, jolla oli hylätty kantajan vaatimus Cripps Pink -omenalajikkeelle myönnetyn kasvinjalostajanoikeuden julistamisesta mitättömäksi. Tuomiossaan unionin yleinen tuomioistuin esitti poikkeavan suoja-ajan laskentaa koskevia huomioita ja täsmensi, että kaupallinen arviointi jää lajikkeen kaupallisen hyödyntämisen käsitteen ulkopuolelle.
Käsiteltävässä asiassa Department of Agriculture and Food Western Australia jätti 29.8.1995 yhteisön kasvilajikevirastolle yhteisön kasvinjalostajanoikeutta koskevan hakemuksen. Lajike, jolle oikeutta haettiin, oli Cripps Pink -omenalajike, joka oli saatettu markkinoille kauppanimellä Pink Lady. Yhteisön kasvilajikevirasto myönsi tämän suojan. Kantaja, Pink Lady America LLC, kuitenkin vaati lajikkeelle myönnetyn yhteisön kasvinjalostajanoikeuden julistamista mitättömäksi sillä perusteella, että se ei täyttänyt asetuksen N:o 2100/94 (
1
) 10 artiklassa säädettyjä uutuuden edellytyksiä. Yhteisön kasvilajikeviraston valituslautakunta hylkäsi mitättömyysvaatimuksen, koska se katsoi, että kantaja ei ollut esittänyt todisteita, jotka osoittaisivat, että Cripps Pink -lajiketta oli hyödynnetty kaupallisesti unionin ulkopuolella ennen 29.8.1989 eli kuuden vuoden suoja-ajan aikana.
Yhtäältä kantaja väitti, että valituslautakunta oli tehnyt virheen, kun se oli soveltanut asetuksen N:o 2100/94 116 artiklassa tarkoitettua unionin sisäistä kaupallista toimintaa varten säädettyä kuuden vuoden poikkeavaa suoja-aikaa ottamatta ensin huomioon saman asetuksen 10 artiklan 2 kohdan säännöksiä. Toisaalta se kiisti valituslautakunnan uutuuden edellytyksen täyttymisestä tekemän arvioinnin.
Unionin yleinen tuomioistuin ensinnäkin muistutti, että perusasetuksen 116 artikla vaikuttaa siten, että se pidentää asetuksen N:o 2100/94 10 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyä suoja-aikaa, jota sovelletaan lajikkeen viljelemiseen unionin alueella, vuodesta ennen hakemuksen jättämistä neljään tai puiden osalta jopa kuuteen vuoteen ennen tämän asetuksen voimaantuloa, jos hakemuksen jättäminen on tapahtunut tätä päivää eli 1.9.1994 seuraavan vuoden aikana.
Koska kasvinjalostajanoikeutta koskeva hakemus oli jätetty asetuksen N:o 2100/94 voimaantuloa seuraavan vuoden aikana, siihen oli sovellettava kahta eri suoja-aikaa: ensinnäkin kuuden vuoden kautta ennen perusasetuksen voimaantuloa unionin sisällä tapahtuneeseen myyntiin ja luovutukseen ja toiseksi kuuden vuoden kautta ennen hakemuksen jättämistä tämän alueen ulkopuolella tapahtuneeseen myyntiin ja luovutukseen. Koska lajike saatettiin ensimmäisen kerran markkinoille unionissa vuonna 1992 Yhdistyneessä kuningaskunnassa, unionin yleinen tuomioistuin päätteli, että valituslautakunta ei tehnyt virhettä, kun se rajasi arviointinsa kantajan esittämien todisteiden vaikutuksista kysymykseen siitä, oliko riidanalaista lajiketta jalostajan toimesta myyty tai muutoin luovutettu kolmansille unionin alueen ulkopuolella ennen 29.8.1989.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin korosti, että asetuksen N:o 2100/94 10 artiklan 2 kohdassa on tarkoitus täsmentää ne olosuhteet, joissa tietyt oikeudelliset tilanteet kuuluvat tai eivät kuulu perusasetuksen 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun lajikkeen viljelemiseksi tapahtuvan luovutuksen käsitteen alaan, jotta voidaan määrittää, onko lajike uusi. Kyse ei siis ole kumulatiivisista edellytyksistä, joiden on täytyttävä, jotta luovutuksen ei katsottaisi estävän uutuutta. Koska käsiteltävässä asiassa ei ollut kyse mistään kyseisessä artiklassa mainitusta tilanteesta, unionin yleinen tuomioistuin päätteli, että valituslautakunta oli oikeutetusti jättänyt soveltamatta kyseistä säännöstä.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin muistutti uutuuden edellytyksen täyttymisen arvioinnista, että kantajan asiana oli esittää todisteet, joiden perusteella valituslautakunta saattoi katsoa, että uutuuden edellytys ei ollut täyttynyt kyseisen suojan myöntämishetkellä. Lisäksi siihen, että unionin ulkopuolella ennen suoja-aikaa tapahtunut myynti tai luovutus ei estä uutuutta, riittää, että myynti tai luovutus kolmansille ei ole tapahtunut jalostajan toimesta tai hänen suostumuksellaan ”lajikkeen viljelemiseksi”. (
2
)
Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi, että lajikkeen viljelemisen käsitteellä viitataan voittoa tavoittelevaan viljelemiseen, josta on osoituksena ”ilmeinen pyrkimys harjoittaa myyntiä”, mutta että se ei kata sellaisia kaupallisia kokeita, joissa lajikkeita arvioidaan kaupallisissa olosuhteissa, jotta voitaisiin määrittää niiden arvo asiakkaille. Kokonaisuutena tarkastellen todisteet vahvistivat kuitenkin sen, että jalostaja oli jakanut riidanalaista lajiketta vuonna 1985 ”kokeita ja arviointia varten”. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että valituslautakunta oli perustellusti todennut, että kaupallinen arviointi ei vastannut kaupallista hyödyntämistä ja että näin ollen kokeita varten ennen suoja-aikaa tapahtunut myynti tai luovutus ei estänyt uutuutta.
(
1
)	Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2100/94 (EYVL 1994, L 227, s. 1).
(
2
)	Asetuksen N:o 2100/94 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.