62023CC0233
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
LAILE MEDINE
od 5. rujna 2024. (
1
)
Predmet C‑233/23
Alphabet Inc.,
Google LLC,
Google Italy Srl
protiv
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
uz sudjelovanje:
Enel X Italia Srl,
Enel X Way Srl
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Tržišno natjecanje – Članak 102. UFEU‑a – Zlouporaba vladajućeg položaja – Digitalna tržišta – Odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da drugom poduzetniku omogući pristup platformi ili digitalnoj infrastrukturi – Uvjeti iz presude Bronner – Primjenjivost – Objektivno opravdanje – Potreba da poduzetnik u vladajućem položaju razvije softverski predložak – Ograničenja u vremenu i resursima – Definicija silaznog ili susjednog tržišta”
I. Uvod
1.
Ovaj zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 102. UFEU‑a.
2.
Zahtjev je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija) u postupku između društava Alphabet Inc., Google LLC i Google Italy Srl, s jedne strane (
2
), i tijela Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, s druge strane (
3
). Predmet tog postupka je valjanost rješenja kojim je AGCM utvrdio da je Google zlouporabio svoj vladajući položaj na tržištu, konkretno time što svoju aplikaciju Android Auto nije učinio kompatibilnom s aplikacijom za usluge povezane s punjenjem električnih automobila koju je razvio Enel X Italia Srl (
4
).
3.
Kao i većina slučajeva koji se tiču članka 102. UFEU‑a, i predmetni će slučaj od Suda zahtijevati da, zasjedajući u velikom vijeću, odredi tanku – i često kontroverznu – liniju između legitimnih i nelegitimnih oblika tržišnog natjecanja koje koriste poduzetnici u vladajućem položaju. Sud će u tu svrhu, a s obzirom na to da se slučaj javlja u kontekstu aktualnog razvoja digitalnih tržišta, morati pažljivo razmotriti potrebu za očuvanjem otvorenosti tih tržišta i istodobnim osiguravanjem odgovarajućih poticaja za inovacije.
4.
To je posebno delikatno ako se u obzir uzme činjenica da se, u predmetnom slučaju, zahtjev za pristup odnosi na platformu koja je osmišljena i dizajnirana da se oslanja na aplikacije trećih strana koje su namijenjene pružanju, unutar vozila, usluga namijenjenih udobnoj i sigurnoj vožnji. Shodno tomu, prvo pitanje koje Sud mora razmotriti jest je li predmetni slučaj obuhvaćen tradicionalnom sudskom praksom koja se primjenjuje na odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da odobri pristup – to jest presudom u predmetu Bronner (
5
) – kojoj je cilj, prema navodu samog Suda, uspostaviti pravičnu ravnotežu između razmatranja koja se odnose na tržišno natjecanje i razmatranja koja se odnose na poticaje.
5.
Osim toga, u predmetnom slučaju, kako bi se osigurala interoperabilnost aplikacija trećih strana i Android Auta, Google prvo treba razviti softverski model, tzv. predložak, što od njega iziskuje angažman vlastitih financijskih i ljudskih resursa u tu svrhu. Sud će stoga morati zauzeti stajalište o tome zahtijevaju li obveze u pogledu pristupa, u smislu interoperabilnosti, od poduzetnika u vladajućem položaju aktivno djelovanje kao što je razvoj potrebnog softvera. Ako Sud zaključi da zahtijevaju, usto će morati odrediti ograničenja tih obveza i uvjete koji se primjenjuju u takvoj situaciji.
6.
Naposljetku, važno je imati na umu da će se o predmetnom slučaju odlučivati nakon stupanja na snagu Akta o digitalnim tržištima (ADT) (
6
), što neizbježno otvara pitanje, veoma često u predmetnom pravnom području, bi li se interoperabilnost, kako Google neprestano ističe, legitimnije osigurala zakonodavnim putem nego li sankcijama utemeljenima na odredbama Ugovora koje se odnose na tržišno natjecanje.
II. Činjenično stanje i postupak
7.
Google je osmislio i razvio Android OS, operativni sustav otvorenog koda za mobilne uređaje Android. Taj je sustav besplatan i svatko ga može izmijeniti bez odobrenja.
8.
Google je 2015. predstavio Android Auto, aplikaciju za mobilne uređaje s operativnim sustavom Android. Ona korisnicima omogućuje da preko integriranog zaslona u automobilu pristupe određenim aplikacijama na svojem pametnom telefonu. Kako bi osigurao interoperabilnost svake aplikacije s Android Autom i izbjegao tomu namijenjena dugotrajna i skupa ispitivanja, Google nudi rješenja u obliku predložaka za cijele kategorije aplikacija. Ti predlošci trećim razvojnim inženjerima omogućuju da izrade verzije svoje aplikacije koje su kompatibilne s Android Autom. Krajem 2018. navedeni predlošci bili su dostupni samo za medijske aplikacije i aplikacije za razmjenu poruka. Google je osim toga razvio verzije svojih aplikacija za karte i navigaciju (tj. Google Maps i Waze) koje su bile kompatibilne s Android Autom te je u pojedinim slučajevima omogućio izradu individualiziranih aplikacija bez prethodnog predloška.
9.
Enel X pruža usluge punjenja električnih vozila. On je usto dio grupe Enel, koja upravlja s više od 60 % stanica za punjenje dostupnih u Italiji. U svibnju 2018. Enel X pokrenuo je JuicePass, aplikaciju koja nudi niz značajki za punjenje električnih vozila. Konkretno, ta aplikacija korisnicima omogućuje (i) pretraživanje i rezervaciju stanica za punjenje na karti i njihovu rezervaciju; (ii) prebacivanje pretraživanja u aplikaciju Google Maps kako bi se omogućila navigacija do odabrane stanice za punjenje; i (iii) pokretanje, prekid i praćenje punjenja te njegovo plaćanje. JuicePass je dostupan korisnicima pametnih telefona Android te se može preuzeti s Google Playa.
10.
Enel X je u rujnu 2018. od Googlea zatražio da JuicePass učini kompatibilnim s Android Autom. Međutim, Google je to odbio navevši da su, zbog nepostojanja konkretnog predloška, medijske aplikacije i aplikacije za razmjenu poruka jedine aplikacije trećih kompatibilne s Android Autom. Nakon drugog zahtjeva Enela X u prosincu 2018., Google je svoje odbijanje opravdao sigurnosnim razlozima i potrebom da se resursi potrebni za razvoj novog predloška razumno raspodijele.
11.
Enel X je 12. veljače 2019. podnio izvješće AGCM‑u u kojem je tvrdio da Googleovo postupanje čini povredu članka 102. UFEU‑a. Google je u međuvremenu, nakon što je AGCM pokrenuo postupak, objavio verziju predloška za izradu beta (eksperimentalnih) aplikacija za punjenje električnih automobila koje bi bile kompatibilne s Android Autom. Međutim, AGCM je smatrao dvojbenim hoće li ta verzija omogućiti integraciju svih bitnih značajki JuicePassa u Android Auto.
12.
AGCM je rješenjem od 27. travnja 2021. utvrdio da Googleovo postupanje, koje se, prema mišljenju tog tijela, očitovalo u stvaranju prepreka objavi i odgađanju objave JuicePassa na Android Autu, čini zlouporabu vladajućeg položaja u smislu članka 102. UFEU‑a.
13.
Konkretnije, AGCM je smatrao da je Android Auto neophodan proizvod za kreatore aplikacija namijenjenih vozačima. On omogućuje korisničko iskustvo kojem, u smislu jednostavnosti korištenja i sigurnosti putovanja, kao tehničkom rješenju za interoperabilnost mobilnih aplikacija i automobilskih sustava za informiranje i zabavu nema ravnih. AGCM je usto utvrdio da je Google svojim postupanjem htio pogodovati svojoj aplikaciji Google Maps na štetu drugih aplikacija koje bi joj mogle konkurirati, primjerice u području usluga elektičnog punjenja kao što je slučaj s JuicePassom. Naposljetku, AGCM je zaključio da je Googleovo postupanje više od dvije godine proizvodilo štetne učinke na tržištu, u smislu da je potrošačima ograničavalo izbor, za što, prema mišljenju tog tijela, nije bilo objektivnog opravdanja.
14.
S obzirom na ta razmatranja, AGCM je naložio Googleu da objavi konačnu verziju predloška za razvoj aplikacije za električno punjenje te da uvede sve značajke koje je Enel X odredio kao bitne za omogućavanje potpune kompatibilnosti JuicePassa s Android Autom. Usto je izrekao Googleu novčanu kaznu u iznosu od 102084433,91 eura.
15.
Google je AGCM‑ovo rješenje prvo pobijao pred Tribunaleom amministrativo regionale del Lazio (Okružni upravni sud u Laciju, Italija), koji je odbio tužbu u cijelosti. Potom je podnio žalbu Consigliu di Stato (Državno vijeće), sudu koji je uputio zahtjev.
16.
Google pred Consigliom di Stato (Državno vijeće) tvrdi da AGCM nije pravilno ispitao uvjete za ocjenjivanje čini li odbijanje pristupa zlouporabu, kako proizlaze iz sudske prakse Suda EU‑a. Osobito se poziva na presudu Općeg suda u predmetu Microsoft (
7
). Google usto kritizira AGCM zato što potonji u spornom rješenju nije definirao mjerodavno silazno tržište niti je dokazao njegov vladajući položaj na tom tržištu. AGCM i Enel X odbacuju te argumente i u bitnome se pozivaju na obrazloženje rješenja o kojem je riječ u glavnom postupku.
17.
Kako bi donio odluku u glavnom postupku, Consiglio di Stato (Državno vijeće) smatra da su mu potrebne smjernice u pogledu tumačenja članka 102. UFEU‑a, a ponajviše uvjeta iz presude Bronner, koji se primjenjuju na odbijanje pristupa infrastrukturi poduzetnika u vladajućem položaju. Prema tim uvjetima, takvo se odbijanje smatra zlouporabom ako (i) se zahtjev za pristup odnosi na proizvod ili uslugu koji su neophodni za obavljanje djelatnosti na susjednom tržištu; (ii) je vjerojatno da će odbijanje pristupa isključiti svako tržišno natjecanje na tom tržištu; i ako se (iii) odbijanje pristupa ne može objektivno opravdati. Consiglio di Stato (Državno vijeće) u bitnome dvoji o tome opravdavaju li posebnosti funkcionalnih digitalnih tržišta odstupanje od tih uvjeta u slučaju poput predmetnog ili, u najmanju ruku, njihovo fleksibilno tumačenje. Taj sud usto ima dvojbe u pogledu načina na koji tijela nadležna za tržišno natjecanje trebaju definirati mjerodavna tržišta u takvom slučaju.
18.
U tim okolnostima, Consiglio di Stato (Državno vijeće) prekinuo je postupak i Sudu uputio sljedeća prethodna pitanja:
1.
Treba li u skladu s člankom 102. UFEU‑a zahtjev neophodnosti proizvoda kojem je odbijen pristup tumačiti na način da pristup mora biti neophodan za obavljanje određene djelatnosti na susjednom tržištu ili je dovoljno da pristup bude neophodan za praktičnije korištenje proizvodima ili uslugama poduzetnika koji traži pristup, posebno u slučaju u kojem je funkcija proizvoda na koji se odbijanje odnosi u suštini da olakša i učini praktičnijom uporabu već postojećih proizvoda ili usluga?
2.
Je li, kad je riječ o postupanju koje se kvalificira kao odbijanje pružanja pristupa, moguće utvrditi postojanje zlouporabe u smislu članka 102. UFEU‑a u kontekstu u kojem je, unatoč uskraćivanju zatraženog pristupa proizvodu, (i) poduzetnik koji traži pristup već aktivan na tržištu i svejedno je nastavio rasti tijekom cijelog razdoblja navodne zlouporabe te su (ii) drugi operatori koji se natječu s poduzetnikom koji traži pristup proizvodu nastavili djelovati na tržištu?
3.
Treba li članak 102. UFEU‑a, u kontekstu zlouporabe koja se očituje u odbijanju omogućavanja pristupa navodno neophodnom proizvodu ili usluzi, tumačiti na način da nepostojanje proizvoda ili usluge u trenutku zahtjeva za pružanje pristupa treba uzeti u obzir kao objektivno opravdanje za takvo odbijanje ili da je barem tijelo nadležno za tržišno natjecanje obvezno, na temelju objektivnih elemenata, provesti analizu vremena koje je poduzetniku u vladajućem položaju potrebno kako bi razvio proizvod ili uslugu za koje se traži pristup, ili da se pak od poduzetnika u vladajućem položaju može zahtijevati, s obzirom na odgovornost koju ima na tržištu, da obavijesti tražitelja pristupa o vremenskom okviru potrebnom za razvoj proizvoda?
4.
Treba li članak 102. UFEU‑a tumačiti na način da se poduzetnika u vladajućem položaju koji upravlja digitalnom platformom može obvezati da izmijeni svoje proizvode ili da izradi nove kako bi onima koji to zahtijevaju omogućio pristup tim proizvodima? Je li u tom slučaju poduzetnik u vladajućem položaju obvezan uzeti u obzir opće tržišne zahtjeve ili zahtjeve pojedinačnog poduzetnika koji traži navodno neophodan pristup ulaznom proizvodu ili barem, s obzirom na posebnu odgovornost koju ima na tržištu, prethodno utvrditi objektivne kriterije za ispitivanje zahtjeva koji su mu upućeni i njihovo razvrstavanje prema prioritetima?
5.
Treba li članak 102. UFEU‑a, u kontekstu zlouporabe koja se očituje u odbijanju omogućavanja pristupa navodno neophodnom proizvodu ili usluzi, tumačiti na način da je tijelo nadležno za tržišno natjecanje obvezno prethodno definirati i utvrditi mjerodavno silazno tržište na koje se zlouporaba odnosi te može li ono biti samo potencijalno?”
19.
Tajništvo Suda je zahtjev za prethodnu odluku zaprimilo 13. travnja 2023. Talijanska vlada, grčka vlada, Europska komisija i stranke glavnog postupka podnijele su pisana očitovanja. Rasprava je održana 23. travnja 2024., a na njoj je sudjelovalo i Nadzorno tijelo EFTA‑e (Europsko udruženje slobodne trgovine).
III. Ocjena
20.
Consiglio di Stato (Državno vijeće) svojim pitanjima traži pojašnjenje u pogledu tumačenja članka 102. UFEU‑a, a osobito u pogledu sudske prakse Suda EU‑a koja se odnosi na slučajeve u kojima poduzetnik u vladajućem položaju odbija drugom poduzetniku koji djeluje na susjednom tržištu pružiti pristup svojoj infrastrukturi. Consiglio di Stato (Državno vijeće) ta pitanja postavlja s obzirom na posebnosti koje su, prema navodima tog suda, svojstvene funkcioniranju digitalnih tržišta.
21.
Konkretnije, Consiglio di Stato (Državno vijeće) pita, kao prvo, treba li, s obzirom na funkciju Android Auta kao i trenutno stanje razvoja digitalnih tržišta, uvjet neophodnosti infrastrukture kojoj se traži pristup smatrati ispunjenim kada taj pristup nije strogo bitan za susjedno tržište, ali korištenje proizvoda i usluga na tom tržištu čini praktičnijim u smislu sigurnosti i udobnosti.
22.
Kao drugo, Consiglio di Stato (Državno vijeće) pita može li se odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži pristup smatrati zlouporabom prema uvjetima iz presude Bronner ako poduzetnik koji traži pristup kao i drugi gospodarski subjekti nastave djelovati i rasti na susjednom tržištu unatoč nedostatku pristupa.
23.
Kao treće, Consiglio di Stato (Državno vijeće) u biti pita može li poduzetnik u vladajućem položaju zbog nepostojanja nužnog elementa za omogućavanje traženog pristupa – primjerice, softverskog predloška – objektivno opravdano odbiti pristup. Podredno, taj sud pita mora li tijelo nadležno za tržišno natjecanje, na temelju objektivnih kriterija, provesti analizu vremena koje je potrebno za razvoj tog elementa ili je pak na poduzetniku u vladajućem položaju, s obzirom na odgovornost koju ima na tržištu, da obavijesti tražitelja pristupa o vremenu koje je za to potrebno.
24.
Kao četvrto, Consiglio di Stato (Državno vijeće) pita obvezuje li članak 102. UFEU‑a poduzetnika u vladajućem položaju koji upravlja digitalnom platformom da, kada primi zahtjev za pristup, izmijeni svoj proizvod kako bi omogućio taj pristup. Taj se sud u tom pogledu pita treba li poduzetnik u vladajućem položaju, s obzirom na taj položaj, prednost dati općim tržišnim zahtjevima ili zahtjevima tražitelja pristupa te treba li prethodno utvrditi objektivne kriterije za ispitivanje zahtjeva za pristup i njihovo razvrstavanje prema prioritetima.
25.
Kao peto, Consiglio di Stato (Državno vijeće) želi doznati treba li članak 102. UFEU‑a, u kontekstu zlouporabe koja se očituje u odbijanju pristupa navodno neophodnom proizvodu ili usluzi, tumačiti na način da je tijelo nadležno za tržišno natjecanje obvezno prethodno konkretno definirati mjerodavno silazno tržište na koje se zlouporaba odnosi.
26.
U narednim ću točkama ovog mišljenja razmatrati, prije svega, treba li uvjete koje je Sud utvrdio u presudi Bronner smatrati primjenjivima na slučaj poput onog koji se razmatra u glavnom postupku. Iako se niti jedno prethodno pitanje ne odnosi izričito na to, riječ je o glavnoj dvojbi koju je sud koji je uputio zahtjev izrazio u odluci kojom je taj zahtjev uputio. To je i temeljna pretpostavka na kojoj počivaju prva dva prethodna pitanja, zbog čega su stranke u tom pogledu vodile podrobnu raspravu pred Sudom. Nakon toga ću se, s obzirom na to razmatranje, osvrnuti na pitanja suda koji je uputio zahtjev, pri čemu ću zajedno analizirati prvo i drugo pitanje, s jedne strane, i treće i četvrto pitanje, s druge strane. Peto pitanje ću zasebno ocijeniti.
A.
Primjenjivost uvjeta iz presude Bronner. Prvo i drugo pitanje
27.
Članak 102. UFEU‑a zabranjuje to da jedan poduzetnik ili više njih zlouporabi vladajući položaj na unutarnjem tržištu ili njegovu znatnom dijelu i proglašava takvu zlouporabu nespojivom s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj bi to moglo utjecati na trgovinu među državama članicama (
8
). To može obuhvaćati, pod određenim okolnostima, slučajeve u kojima poduzetnik u vladajućem položaju odbija surađivati s drugim poduzetnikom ili, konkretnije, u kojima poduzetnik u vladajućem položaju odbija drugom poduzetniku koji djeluje na susjednom tržištu pružiti pristup svojem proizvodu, usluzi ili infrastrukturi (
9
).
28.
Kako je već spomenuto, slučajevi u kojima poduzetnik u vladajućem položaju odbija surađivati s drugim poduzetnikom ili mu pružiti pristup obično se razmatraju s obzirom na sudsku doktrinu koju je Sud uveo u presudi Bronner (
10
). Prema toj presudi, za utvrđivanje postojanja zlouporabe u smislu članka 102. UFEU‑a moraju biti ispunjena tri uvjeta. Ti uvjeti nalažu, kao prvo, da se traženi pristup odnosi na proizvod ili uslugu koji su neophodni za obavljanje gospodarske djelatnosti na susjednom tržištu; kao drugo, mora biti vjerojatno da će odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži pristup isključiti svako tržišno natjecanje na tom tržištu; i, kao treće, odbijanje ne smije biti moguće objektivno opravdati (
11
).
29.
Logikom na kojoj počiva kvalifikacija odbijanja pristupa kao zlouporabe prvi se bavio nezavisni odvjetnik F. G. Jacobs, upravo u svojem mišljenju u predmetu Bronner (
12
). Na njegovu se pravnu analizu, više od dvadeset godina nakon što je objavljena, još uvijek pozivaju pravni radovi s autoritetom o dotičnoj problematici, posebice kako bi ilustrirali da nametanje poduzetnicima u vladajućem položaju obveza u pogledu pristupa na temelju članka 102. UFEU‑a treba ostati strogo ograničeno (
13
).
30.
Nezavisni odvjetnik F. G. Jacobs u tom je mišljenju utvrdio da pravo odabira poslovnih partnera i pravo slobodnog raspolaganja vlastitom imovinom čine općepriznata načela u pravima država članica, pri čemu u nekima imaju i ustavni status. Zadiranja u ta prava stoga zahtijevaju podrobno opravdanje (
14
). Osim toga, prema njegovu mišljenju, mogućnost poduzetnika u vladajućem položaju da zadrži plodove svojih velikih ulaganja u načelu dugoročno pogoduje tržišnom natjecanju i interesima potrošača. U suprotnom, taj poduzetnik ne bi imao dovoljno poticaja da nastavi razvijati djelotvorne proizvode ili usluge (
15
). Nezavisni odvjetnik F. G. Jacobs istaknuo je i da, nasuprot tomu, odbijanje pristupa u nekim slučajevima može i kratkoročno i dugoročno isključiti ili značajno smanjiti tržišno natjecanje na štetu potrošača (
16
).
31.
Ističem da je Sud u svojoj sudskoj praksi izričito prihvatio pristup nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa, posljednji put u presudi donesenoj u predmetu Slovak Telecom, u kojoj je utvrdio da prisiljavanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži pristup ugrožava slobodu ugovaranja i pravo vlasništva tog poduzetnika. Poduzetnici u vladajućem položaju zato u načelu moraju imati mogućnost odbiti pristup svojem proizvodu, usluzi ili infrastrukturi koje su razvili za vlastite potrebe (
17
). Uostalom, ti poduzetnici u vladajućem položaju ne bi bili toliko spremni ulagati u djelotvorne proizvode ili postrojenja ako bi već na puki zahtjev svojih konkurenata mogli biti prisiljeni s njima dijeliti dobit od vlastitih ulaganja (
18
).
32.
Iz navedenog proizlazi da je u okviru analize, na temelju članka 102. UFEU‑a, slučaja u kojem poduzetnik u vladajućem položaju odbija pružiti pristup u konačnici potrebno voditi računa o osjetljivoj ravnoteži između, s jedne strane, interesa konkurenata i potrošača za odgovarajuć razvoj susjednog tržišta i plodnog tržišnog natjecanja na tom tržištu i, s druge strane, poštovanja slobode ugovaranja i prava vlasništva poduzetnika u vladajućem položaju kao načina da ga se adekvatno potakne na djelotvorno obavljanje njegovih djelatnosti (
19
). Prema navodima suda, presuda Bronner tu osjetljivu ravnotežu nastoji ostvariti postavljanjem triju gore navedenih uvjeta (
20
).
33.
Međutim, analiza nedavne sudske prakse Suda, u slučajevima u kojima ga se tražilo da protumači uvjete iz presude Bronner, pokazuje da je područje primjene tih uvjeta poprilično ograničeno. Kako je nezavisna odvjetnica J. Kokott objasnila u svojem nedavnom mišljenju u predmetu Google Shopping (
21
), ti uvjeti predstavljaju iznimku te nisu općeprikladni za utvrđivanje postojanja zlouporabe u svakom slučaju koji se odnosi na pristup (
22
).
34.
U tom je smislu važno istaknuti da je Sud jasno dao do znanja da su postavljanje tih uvjeta u presudi Bronner opravdavale specifične okolnosti tog slučaja, koje su se očitovale u odbijanju poduzetnika u vladajućem položaju da konkurentu pruži pristup infrastrukturi koju je prvonavedeni razvio za potrebe vlastite djelatnosti. Sud je to posebno naglasio ne samo u gore navedenom predmetu Slovak Telekom (
23
), nego i u relativno nedavnoj presudi u predmetu Baltic Rail (
24
). Iz potonje presude nedvosmisleno proizlazi da su uvjeti iz presude Bronner primjenjivi samo na slučajeve u kojima je relevantna infrastruktura razvijena za potrebe vlastite djelatnosti poduzetnika u vladajućem položaju te služi samo njemu, a ne ijednom konkurentu (
25
).
35.
Iz navedenog slijedi, prema sudskoj praksi Suda, da je za utvrđivanje primjenjivosti uvjeta iz presude Bronner na slučaj odbijanja pristupa potrebno razlučiti je li infrastruktura kojoj se traži pristup namijenjena isključivo vlastitoj djelatnosti poduzetnika u vladajućem položaju te tome da je isključivo on koristi i u njoj uživa, kako bi zadržao koristi od ulaganja koja je izvršio za razvoj te infrastrukture. Nasuprot tomu, ti se uvjeti ne bi trebali primjenjivati kada je relevantna infrastruktura otvorena drugim gospodarskim subjektima na tržištu, što, prema navodu Suda, može biti posljedica primjene regulatornih obveza, kao što je bio slučaj u presudi u predmetu Slovak Telekom (
26
). Nedvojbeno, to posebno mora vrijediti kad je riječ o infrastrukturi koja je namjerno osmišljena kako bi je koristili treći gospodarski subjekti.
36.
Iz opisa koji je sud koji je uputio zahtjev izložio u odluci kojom je taj zahtjev uputio u tom pogledu proizlazi da se predmetni slučaj odnosi na zahtjev koji je Googleu uputila treća strana koja je htjela da aplikacija koju je razvila postane kompatibilna s Android Autom. Osim toga, prema tom opisu, Android Auto je alat za „projiciranje pametnog telefona” koji korisnicima moblnih uređaja koji imaju operativni sustav Android omogućuje pristup određenim aplikacijama na njihovim pametnim telefonima preko integriranog zaslona u automobilu. On iz te perspektive ispunjava funkciju platforme, što je kvalifikacija koju će, istina, sud koji je uputio zahtjev morati ispitati kada bude odlučivao o meritumu glavnog postupka, ali koja se, sudeći prema formulaciji prethodnih pitanja, čini točnom u očima tog suda (
27
).
37.
Osim toga, važno je istaknuti da Android Auto, poput mnogih drugih platformi ili digitalne infrastrukture, stvara vrijednost osiguravajući da njegovi korisnici imaju pristup širokom rasponu interoperabilnih i komplementarnih proizvoda i usluga (
28
). On je zapravo i zamišljen kako bi trećim stranama ne samo omogućio, nego ih i potaknuo, da razviju verzije vlastitih aplikacija koje bi s njim bile kompatibilne (
29
). Sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu objašnjava, pozivajući se na rješenje AGCM‑a, da se htjelo da Android Auto bude u središtu „ekosustava” (
30
), što u računalstvu aludira na operativni model u kojem vlasnik digitalne platforme podatke i usluge dijeli s vanjskim kreatorima aplikacija u službi zajednice korisnika (
31
).
38.
Iz toga proizlazi da, kako ističu talijanska vlada i Komisija, platformu kojoj se u predmetnom slučaju traži pristup, kako je sud koji je uputio zahtjev opisuje, nije moguće smatrati razvijenom za potrebe vlastite djelatnosti poduzetnika u vladajućem položaju u smislu sudske prakse navedene u točki 34. ovog mišljenja niti rezerviranom za njegovu isključivu uporabu. Naprotiv, Android Auto namjerno je otvoren i zamišljen na način da ga se slobodno dijeli i da bude na raspolaganju trećim stranama, u skladu s Googleovim ciljem da privuče što je moguće više „automobilskih aplikacija” kako bi vozači uživali što je moguće veću pomoć dok se usredotočuju na vožnju (
32
).
39.
To kao glavnu posljedicu podrazumijeva to da ravnoteža interesa i poticaja koja vrijedi za činjenični scenarij poput onog na koji se odnosila presuda Bronner ne odgovara glavnim obilježjima predmetnog slučaja. Drugim riječima, moguće obeshrabrivanje kreatora i vlasnika platforme u obavljanju njegovih djelatnosti ili u daljnjim ulaganjima nije posljedica prisiljavanja tog subjekta da pruži pristup aplikaciji koju je razvila treća strana. Kako ću objasniti u nastavku, taj rizik od obeshrabrivanja može biti uzrokovan samo neodgovarajućim odvagivanjem objektivnog opravdanja kojim taj subjekt objašnjava zašto je odbio pristup, što smatram stvarnim fokusom analize koju treba provesti u slučaju poput onog koji se razmatra u glavnom postupku.
40.
Stoga smatram da se test primijenjen u presudi Bronner, kako je izražen kroz uvjete postavljene u toj presudi, ne može primijeniti u predmetnom slučaju, što je stajalište s kojim se, prema svemu sudeći, slaže sud koji je uputio zahtjev te koje su usto iznijeli talijanska i grčka vlada te Komisija.
41.
Protivno tom pristupu, Google se poziva na presudu Općeg suda u predmetu Microsoft. Kako je općepoznato, taj se predmet odnosio na primjenu nekadašnjeg članka 82. UEZ‑a (sada članak 102. UFEU‑a) na odbijanje otkrivanja tehnoloških standarda pokrivenih pravima intelektualnog vlasništva (
33
). Opći sud je u svojoj presudi u bitnome prihvatio analizu koju je Komisija provela u pobijanoj odluci, a kojom je utvrđeno da je Microsoft smanjio interoperabilnost proizvodâ konkurenata i njegova vladajućeg operativnog sustava Windows. Opći sud je pritom razložio uvjete koji su u sudskoj praksi Suda prethodno postavljeni za potrebe utvrđivanja zlouporabe u slučajevima odbijanja pristupa (
34
).
42.
Međutim, presuda Microsoft odnosila se na obvezno licenciranje pravâ intelektualnog vlasništva, što, slično kao u slučaju materijalne imovine, izaziva probleme koji su relativno ekvivalentni, u smislu interesa i poticaja, onima opisanima u vezi s predmetom Bronner (
35
). Stoga, čak i ako bi se predmet u kojem je donesena presuda Microsoft načelno moglo smatrati ilustracijom odbijanja pristupa digitalnoj infrastrukturi, činjenica je da operativnom sustavu o kojem je bila riječ u tom predmetu nije bio glavni cilj da bude dostupan ostalim kreatorima softvera, što je glavna razlika u odnosu na platformu poput one o kojoj je riječ u predmetnom slučaju.
43.
To je, povrh okolnosti da Sud, zbog izostanka žalbe, nije imao priliku zauzeti stajalište o pristupu koji je Opći sud usvojio u predmetu Microsoft, razlog zbog kojeg smatram da se Sud ne bi trebao voditi tom presudom kao valjanim presedanom za potrebe donošenja odluke u predmetnom slučaju.
44.
Naravno, može se tvrditi da nepostojanje konkretnog predloška koji bi osigurao interoperabilnost Android Auta i aplikacija za punjenje električnih automobila pokazuje Googleovu želju da te usluge rezervira za sebe. Međutim, taj argument jednostavno nije uvjerljiv s obzirom na značajke Android Auta, kako su opisane u točkama 36. i 37. ovog mišljenja. Osim toga, samo bih istaknula da se čini da Google takav argument nije iznio ni pred sudom koji je uputio zahtjev, sudeći prema tekstu odluke kojom je taj zahtjev upućen, ni pred Sudom. Google odbijanje pristupa zapravo objašnjava poteškoćama, u smislu sigurnosti te ograničenja u vremenu i resursima, povezanima s razvojem softverskog predloška koji bi osigurao interoperabilnost Android Auta i aplikacije treće osobe.
45.
S obzirom na navedeno, predlažem da Sud zaključi da, ako poduzetnik u vladajućem položaju trećim gospodarskim subjektima stavlja na raspolaganje platformu koja je zamišljena i osmišljena tako da se oslanja na aplikacije tih gospodarskih subjekata, nije potrebno razmatrati, za potrebe utvrđivanja zlouporabe u smislu članka 102. UFEU‑a, jesu li ispunjeni uvjeti koje je Sud razradio u presudi Bronner. To posebno vrijedi za uvjete koji se odnose na, s jedne strane, neophodnost traženog pristupa za susjedno tržište i, s druge strane, isključenje svakog tržišnog natjecanja na tom tržištu.
46.
Umjesto toga, analizu treba usredotočiti, u tu istu svrhu, na pitanje isključuje li, opstruira ili odgađa poduzetnik u vladajućem položaju koji je vlasnik te platforme traženi pristup za aplikaciju koju je razvila treća strana te ima li to postupanje pritom štetne učinke na tržišno natjecanje na štetu potrošača, a ne može se objektivno opravdati (
36
). Kako grčka vlada i Komisija ističu, ti se štetni učinci na tržišno natjecanje mogu sastojati u, primjerice, odgađanju uvođenja na susjedno tržište proizvoda ili usluge koji barem potencijalno konkuriraju proizvodu ili usluzi koje može pružati poduzetnik u vladajućem položaju, ograničavajući na taj način poticaje za inovacije i tehnološki razvoj i izbore potrošačâ.
47.
Kada govorimo o predmetnom slučaju, s obzirom na to da se prvim dvama prethodnim pitanjima traže smjernice u pogledu tumačenja prvih dvaju uvjeta iz presude Bronner, na niti jedno od njih, prema mojemu mišljenju, Sud ne treba odgovoriti vodeći se njihovom formulacijom. Uostalom, sud prilikom ocjenjivanja merituma predmetnog slučaja ne treba razmatrati (i) može li se uvjet koji se odnosi na neophodnost traženog pristupa smatrati ispunjenim ako taj pristup čini korištenje proizvoda ili usluga na susjednom tržištu praktičnijim u smislu sigurnosti i udobnosti putovanja niti (ii) može li se, u bitnome, odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži pristup smatrati zlouporabom u smislu članka 102. UFEU‑a ako tržišno natjecanje nije zaustavljeno na susjednom tržištu.
48.
Nasuprot tomu, kada je riječ o prvom prethodnom pitanju, pozivam Sud, zbog razloga koji su već izloženi u prethodnim točkama ovog mišljenja, da doktrinu utvrđenu u presudi Bronner proglasi irelevantnom za potrebe slučaja poput predmetnog. Sud koji je uputio zahtjev u toj se ocjeni treba usredotočiti na elemente navedene u točki 46. ovog mišljenja, što bi u bitnome dovelo do utvrđenja čini li Googleovo odbijanje pristupa Android Autu opstrukciju ili odgodu pristupa u pogledu proizvoda ili usluge koji barem potencijalno konkuriraju drugim uslugama koje Google pruža preko te platforme, osobito uslugama povezanima s punjenjem električnih vozila, pod uvjetom da to postupanje može uzrokovati štetne učinke potrošačima i osim ako se ono ne može objektivno opravdati.
49.
Kada je riječ o drugom prethodnom pitanju, predlažem da mu Sud pristupi iz drugog kuta. Naime, smatram da je moguće odgovoriti može li odbijanje pristupa štetno utjecati na tržišno natjecanje u kontekstu iste pretpostavke – to jest pretpostavke da je poduzetnik koji je zatražio pristup nastavio djelovati na susjednom tržištu te je poboljšao svoj tržišni položaj unatoč tomu što nije imao traženi pristup (
37
).
50.
Na to se pitanje zapravo može odgovoriti s obzirom na postojeću sudsku praksu, ponajprije s obzirom na presudu Servizio Elettrico Nazionale (
38
).
51.
Iz te presude te iz ustaljene sudske prakse na koju se u njoj upućuje proizlazi da je cilj članka 102. UFEU‑a izbjeći postupanja poduzetnika u vladajućem položaju koja, sredstvima ili resursima koji se ne temelje na zaslugama, stvaraju prepreke održavanju postojećeg stupnja tržišnog natjecanja na tržištu ili razvoju tog tržišnog natjecanja (
39
).
52.
Osim toga, kvalifikacija prakse poduzetnika u vladajućem položaju kao zloporabne ne zahtijeva dokazivanje, u slučaju prakse tog poduzetnika usmjerene na istiskivanje njegovih konkurenata s predmetnog tržišta, da je njezin rezultat postignut i, slijedom toga, dokazivanje konkretnog učinka istiskivanja na tržište. Naime, člankom 102. UFEU‑a nastoji se sankcionirati činjenica da jedan poduzetnik ili više njih zlorabe vladajući položaj na unutarnjem tržištu ili njegovu znatnom dijelu, neovisno o tome je li se takvo iskorištavanje pokazalo uspješnim ili ne (
40
).
53.
Posljedično, protivno Googleovoj pretpostavci, činjenica da je na danom tržištu održan isti stupanj tržišnog natjecanja unatoč zloporabnom postupanju poduzetnika u vladajućem položaju, pa čak i da je ono naraslo, ne znači nužno da to postupanje ne može štetno utjecati na tržišno natjecanje. Prvo, nezakonitost postupanja poduzeća u vladajućem položaju u konačnici ne može ovisiti o sposobnosti drugih subjekata na tržištu da ublaže štetne učinke takvog postupanja. Drugo, dovoljno je istaknuti da je u nedostatku zloporabnog postupanja tržišno natjecanje moglo još više narasti te da se, primjerice, udio drugih gospodarskih subjekata na tom tržištu usto mogao povećati više nego što se povećao.
54.
Nadalje, pozivanje poduzetnika u vladajućem položaju na činjenicu da nije došlo do isključenja tržišnog natjecanja ne može se smatrati dovoljnom da isključi primjenu članka 102. UFEU‑a. Iako ta činjenica može sugerirati da dotično postupanje nije moglo uzrokovati navodno isključenje tržišnog natjecanja, ona mora biti dopunjena drugim dokazima koji bi pokazivali da je nepostojanje stvarnog isključenja tržišnog natjecanja doista bilo posljedica činjenice da dotično postupanje nije bilo sposobno imati takav učinak (
41
).
55.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da okolnost da su, unatoč odbijanju pristupa Android Autu, drugi gospodarski subjekti nastavili djelovati pa čak i rasti ne znači sama po sebi da to odbijanje nije moglo štetno utjecati na tržišno natjecanje. Sud koji je uputio zahtjev mora ispitati je li postupanje poduzetnika u vladajućem položaju moglo stvoriti prepreku održavanju ili razvoju tržišnog natjecanja, uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti slučaja te neovisno o tome je li taj ograničavajući učinak stvarno nastupio (
42
).
56.
S obzirom na navedeno, u pogledu prvog prethodnog pitanja zaključujem da članak 102. UFEU‑a treba tumačiti na način da uvjeti iz presude Bronner nisu primjenjivi ako poduzetnik u vladajućem položaju platformu kojoj se traži pristup nije razvio isključivo za svoje potrebe, već ju je osmislio i izradio s ciljem da se ona oslanja na aplikacije trećih strana. U takvoj situaciji nije potrebno dokazati neophodnost te platforme za susjedno tržište. Nasuprot tomu, poduzetnik zlorabljuje svoj vladajući položaj ako se ponaša na način koji isključuje, opstruira ili odgađa mogućnost aplikacije treće strane da pristupi platformi, pod uvjetom da to postupanje može proizvesti štetne učinke na tržišno natjecanje na štetu potrošača te da se ne može objektivno opravdati. Taj se štetan utjecaj može očitovati u odgodi uvođenja na susjedno tržište proizvoda ili usluge koji barem potencijalno konkuriraju proizvodu ili usluzi koje može pružiti poduzetnik u vladajućem položaju.
57.
Kada je riječ o drugom prethodnom pitanju, članak 102. UFEU‑a treba tumačiti na način da okolnost da su poduzetnik koji je zatražio pristup i drugi gospodarski subjekti nastavili djelovati na susjednom tržištu te da su poboljšali svoj tržišni položaj unatoč tomu što nisu imali zatraženi pristup digitalnoj platformi ne znači sama po sebi da odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži pristup nije moglo štetno utjecati na tržišno natjecanje te da ga stoga nije moguće smatrati zlouporabom. Sud koji je uputio zahtjev mora ispitati je li postupanje poduzetnika u vladajućem položaju moglo stvoriti prepreku održavanju ili razvoju tržišnog natjecanja, uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti slučaja te neovisno o tome je li taj ograničavajući učinak stvarno nastupio.
B.
Treće i četvrto pitanje
58.
Nakon što sam iznijela stajalište koje bi Sud, prema mojemu mišljenju, trebao usvojiti u pogledu prvog i drugog prethodnog pitanja, sada ću zajedno razmotriti treće i četvrto prethodno pitanje. Ona se u bitnome odnose na objektivno opravdanje na koje se poduzetnik u vladajućem položaju može pozvati kada odbija pristup platformi koju je razvio, proizvodeći time učinke poput onih opisanih u točki 46. ovog mišljenja. Oba se ta pitanja usto odnose na teret dokazivanja koji taj poduzetnik u vladajućem položaju ili tijela nadležna za tržišno natjecanja snose u tom slučaju.
59.
Za početak je važno istaknuti da se treće i četvrto pitanje temelje na Googleovim navodima da je za pružanje traženog pristupa Android Autu prvo bilo potrebno razviti predložak za aplikacije povezane s uslugama punjenja električnih vozila. Taj predložak nije postojao u trenutku podnošenja zahtjeva za pristup, a on je, prema Googleovu navodu, bio neophodan za sigurno korištenje Android Auta. Google usto ističe da taj predložak nije bilo moguće izraditi unutar prvotno zatraženih rokova zbog, među ostalim, potrebe da se za to angažiraju odgovarajući resursi i zbog izbijanja pandemije bolesti COVID-19.
60.
Iako članak 102. UFEU‑a nema odredbe ekvivalentne članku 101. stavku 3. UFEU‑a, koji ublažava tim ugovorom predviđenu zabranu sporazuma koji štetno utječu na tržišno natjecanje (
43
), sudska praksa Suda omogućuje poduzetnicima u vladajućem položaju da objektivno opravdaju svoje postupanje iako to postupanje prima facie čini zlouporabu (
44
).
61.
To znači da poduzetnici u vladajućem položaju koje se optužuje za zlouporabu mogu pokušati objektivno opravdati svoje postupanje (
45
). Ako u tome uspiju, zabrana iz članka 102. UFEU‑a neće se na njih primjenjivati. Oni u tu svrhu mogu, među ostalim, nastojati dokazati da je njihovo postupanje objektivno nužno (
46
), što je uvjet koji prati i obveza da dotično postupanje bude proporcionalno (
47
).
62.
Kao prvo, sud koji je uputio zahtjev pita Sud mora li se nepostojanje predloška u trenutku podnošenja zahtjeva za pristup uzeti u obzir kao objektivno opravdanje za odbijanje pristupa ili se pak od poduzetnika u vladajućem položaju može zahtijevati da razvije taj predložak kako bi omogućio pristup svojoj digitalnoj platformi. U bitnome, za potrebe tog pitanja mora se utvrditi opseg obveza koje poduzetnik u vladajućem položaju mora ispuniti kada mu treći kreator aplikacija podnese zahtjev za pristup njegovoj platformi.
63.
Kako sam navela u uvodu ovog mišljenja (
48
), jedan od najdelikatnijih problema koje Sud mora razriješiti u predmetnom slučaju jest zahtijevaju li obveze u pogledu pristupa, radi omogućavanja interoperabilnosti, od poduzetnika u vladajućem položaju da aktivno rade na, primjerice, razvoju potrebnog softvera, to jest predloška. Potvrdan odgovor Suda na to pitanje značio bi ne samo da poduzetnik u vladajućem položaju mora omogućiti pristup svojoj platformi kako bi ispunio obveze koje mu nameće članak 102. UFEU‑a, nego i da mora posvetiti svoje vrijeme i resurse kako bi osigurao taj pristup.
64.
U tom je pogledu važno podsjetiti na to da se, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, svaku iznimku od pravila prava Unije mora usko tumačiti (
49
), što vrijedi mutatis mutandis prilikom ocjenjivanja objektivnog opravdanja za potrebe članka 102. UFEU‑a (
50
). U kontekstu odbijanja pristupa platformi poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, a pod uvjetom da to odbijanje štetno utječe na tržišno natjecanje, kako se govorilo u prvom dijelu ovog mišljenja, uvažiti se mogu samo okolnosti koje ugrožavaju funkcioniranje i svrhu te platforme.
65.
U predmetnom slučaju to implicira, prije svega, da kada je poduzetniku u vladajućem položaju tehnički nemoguće razviti predložak, nepostojanje takvog predloška može samo po sebi postati objektivno opravdanje. Tomu je, kako Komisija ističe, tako i kada bi pružanje pristupa kroz taj predložak moglo u tehničkom smislu utjecati na rad te platforme ili kada bi se ono protivilo njezinu ekonomskom modelu ili svrsi. Nasuprot tomu, ako razvoj takvog predloška nije nemoguć te pružanje pristupa ne utječe na rad platforme niti se pristup protivi njezinu ekonomskom modelu ili svrsi, strogo i izravno odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži pristup, zbog nepostojanja predloška, činilo bi zlouporabu u smislu članka 102. UFEU‑a.
66.
Osim toga, treba imati na umu da ni puka činjenica da je predložak teško razviti, na što se Google u bitnome poziva, ne opravdava kruto odbijanje pristupa. Kako je navedeno u točki 61. ovog mišljenja, u tom slučaju treba provesti ocjenu nužnosti i proporcionalnosti, uzimajući u tu svrhu u obzir sve okolnosti ili vanjske čimbenike povezane s odbijanjem. (Teške) okolnosti s kojima se poduzetnik u vladajućem položaju mora nositi kad je riječ o razvoju tog predloška moraju se odvagnuti upravo u okviru tog područja primjene, a osobito prilikom razmatranja proporcionalnosti odbijanja.
67.
Ističem da je među strankama nesporno da je razvoj softverskog predloška zaista nužan za osiguravanje interoperabilnosti aplikacije treće strane i platforme kao što je Android Auto. U odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku zapravo je navedeno da se ti predlošci, na kojima bi se trebale temeljiti cijele kategorije aplikacija, moraju razviti kako bi se izbjegla dugotrajna i skupa ispitivanja koja bi inače bila potrebna za osiguravanje kompatibilnosti svake pojedinačne aplikacije s Android Autom. Usto, to je zadaća koju može obaviti jedino Google, kao vlasnik te platforme (
51
). To, podložno konkretnoj ocjeni od strane suda koji je uputio zahtjev, prema svemu sudeći znači da je kriterij nužnosti kao dio ocjene objektivnog opravdanja očito zadovoljen, jer nema dvojbe da se razvoj predloška ne može izbjeći ako se želi zajamčiti siguran pristup aplikaciji poput one društva Enel X Androida Autu.
68.
Nasuprot tomu, proporcionalnost odbijanja potrebno je, prema mojemu mišljenju, dodatno razmotriti. Upravo je u tom kontekstu opravdanje povezano s ograničenjima u vremenu i resursima za razvoj softverskog predloška na koje se poziva poduzetnik u vladajućem položaju relevantno kako bi se osiguralo da tržišta ostanu otvorena, a da se pritom očuvaju odgovarajući poticaji za tog poduzetnika.
69.
Kada je riječ o vremenskim ograničenjima, sud koji je uputio zahtjev pita se je li tijelo nadležno za tržišno natjecanje obvezno, na temelju objektivnih čimbenika, provesti analizu vremena koje je poduzetniku u vladajućem položaju potrebno kako bi razvio softverski predložak koji će osigurati pristup platformi kojoj se traži pristup ili je pak na poduzetniku u vladajućem položaju da, s obzirom na odgovornost koju ima na tržištu, obavijesti tražitelja pristupa o vremenskom okviru potrebnom za razvoj tog predloška.
70.
U tom pogledu treba podsjetiti na to da je, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, iako teret dokazivanja okolnosti koje čine povredu članka 102. UFEU‑a snose tijela nadležna za tržišno natjecanje, bilo na razini Unije ili na nacionalnoj razini, na poduzetniku u vladajućem položaju da iznese eventualno objektivno opravdanje te da ga potkrijepi argumentima i dokazima (
52
). Sud je dodatno utvrdio da poduzetnik u vladajućem položaju, koji snosi prvotni teret dokazivanja, mora pružiti konkretne dokaze, a ne samo neodređene, općenite ili teoretske argumente (
53
).
71.
Logično, čimbenici na temelju kojih poduzetnik u vladajućem položaju tvrdi da je njegovo postupanje bilo objektivno opravdano moraju biti oni kojima se vodio u vrijeme tog postupanja (
54
). Posljedično, analiza konkretnih razloga odbijanja javlja se kao važan element pri utvrđivanju je li poduzetnik u vladajućem položaju svoje postupanje doista temeljio na opravdanju koje ističe. Ako je taj zahtjev ispunjen, tada je na tijelu nadležnom za tržišno natjecanje, želi li utvrditi postojanje zlouporabe vladajućeg položaja, da pokaže da argumenti i dokazi koje poduzetnik iznosi nisu uvjerljivi te da stoga istaknuto opravdanje nije moguće prihvatiti (
55
).
72.
U vezi s predmetnim slučajem važno je istaknuti da, kao prvo, poduzetnik u vladajućem položaju ne može pred tijelom nadležnim za tržišno natjecanje odbijanje pristupa objektivno opravdati pukim isticanjem vremenskih ograničenja. Naprotiv, taj poduzetnik, kako sud koji je uputio zahtjev sugerira u svojem pitanju, mora dokazati da je gospodarskog subjekta koji traži pristup obavijestio o vremenu potrebnom za razvoj tog predloška. Taj razvoj može trajati onoliko koliko je objektivno potrebno te ne mora nužno odmah započeti. Nadalje, teška situacija kao što je pandemija bolesti COVID-19, na koju se Google poziva, može biti čimbenik koji valja uzeti u obzir. Kao drugo, ako tijelo nadležno za tržišno natjecanje dokaže da poduzetnik u vladajućem položaju nije adekvatno odredio vremenski okvir potreban za razvoj predloška, objektivno opravdanje neće činiti obranu spornog postupanja (
56
). Naposljetku, podrazumijeva se da odgovarajući sud može sve te elemente naknadno provjeriti.
73.
Sličan se pristup može upotrijebiti u pogledu resursa koje poduzetnik u vladajućem položaju mora angažirati za razvoj predloška kako bi osigurao interoperabilnost aplikacije treće strane i platforme. U stvarnosti, rasprava o ograničenjima u ljudskim i financijskim resursima za razvoj predloška, kako tvrdi Google. rasprava je o troškovima koje taj razvoj iziskuje i o tome tko ih treba snositi.
74.
Za početak bih istaknula da obveza poduzetnika u vladajućem položaju da osigura pristup platformi i u tu svrhu razvije predložak ne znači, kako je već objašnjeno u ovom mišljenju, da taj poduzetnik nužno mora snositi troškove tog razvoja. To je bitno kako bi se zajamčilo, prije svega, da primjena članka 102. UFEU‑a i obveze omogućavanja interoperabilnosti koje iz njega proizlaze ni na koji način ne odvrate poduzetnika u vladajućem položaju kao prvotnog kreatora i vlasnika platforme od inoviranja.
75.
Iz navedenog proizlazi da poduzetnik u vladajućem položaju mora imati mogućnost da ograničenja kad je riječ o resursima istakne kao objektivno opravdanje za to što nije razvio predložak za aplikaciju treće strane. Međutim, za prihvaćanje tog opravdanja važno je, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 70. i 71. ovog mišljenja, da poduzetnik u vladajućem položaju omogući poduzetniku koji traži pristup da prvonavedenom plati odgovarajuću naknadu, u bitnome nakon procjene troškova razvoja potrebnog predloška. Ako se poduzetnik u vladajućem položaju puko poziva na ograničenja u resursima bez stavljanja te mogućnosti na raspolaganje, uvjeti za prihvaćanje objektivnog opravdanja, nisu, prema mojemu mišljenju, ispunjeni (
57
). Ako poduzetnik koji traži pristup troškove smatra neprikladnima ili neproporcionalnima, tijelo nadležno za tržišno natjecanje, želi li zaključiti da je riječ o zlouporabi vladajućeg položaja, mora dokazati da argumenti i dokazi na kojima poduzetnik u vladajućem položaju temelji svoj izračun troškova nisu uvjerljivi te da opravdanje koje on ističe stoga nije moguće prihvatiti.
76.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je za prihvaćanje objektivnog opravdanja temeljenog na ograničenjima u vremenu i resursima na koje se poziva poduzetnik u vladajućem položaju potrebno ispitati, u skladu s razmatranjima iznesenima u prethodnim točkama ovog mišljenja, ispunjava li ono uvjete nužnosti i proporcionalnosti.
77.
Ostaje pitanje može li i okolnost da je poduzetnik u vladajućem položaju istodobno zaprimio više zahtjeva za pristup biti objektivno opravdanje za potrebe članka 102. UFEU‑a. To je ujedno jedna od dvojbi suda koji je uputio zahtjev, koji se pita mora li, u tom kontekstu, poduzetnik u vladajućem položaju, s obzirom na posebnu odgovornost koju ima na tržištu, prethodno utvrditi objektivne kriterije za ispitivanje zahtjeva koji mu se upućuju i njihovo razvrstavanje prema prioritetima.
78.
Istaknula bih da spomenutu posebnu odgovornost poduzetnika u vladajućem položaju, kako je potvrđena u ustaljenoj sudskoj praksi Suda (
58
), ne treba precijeniti u okviru analize argumenata kojima taj poduzetnik opravdava odbijanje pristupa platformi koju je razvio. Naime, Sud bi mogao zaključiti, kako se već govorilo u ovom mišljenju, da ta odgovornost opravdava obvezu u pogledu pristupa, pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi navedeni u točki 46. ovog mišljenja. Međutim, kako tvrdi Google, ako ne postoji regulatorna obveza u vezi s tim, ta odgovornost ne može sama po sebi činiti temelj za uspostavu obveze predviđanja i prethodnog utvrđivanja objektivnih kriterija za razmatranje usporednih zahtjeva za pristup.
79.
To je posebno relevantno u slučaju poput predmetnog, u kojem, prema mojemu mišljenju, prihvaćanje opravdanja na koje se poduzetnik u vladajućem položaju poziva ne može ovisiti o postojanju ili nepostojanju prethodno utvrđenih objektivnih kriterija. Istina, nepostojanje tih kriterija, u kontekstu u kojem postoji više istodobnih zahtjeva za pristup, može biti element koji valja uzeti u obzir prilikom ocjenjivanja zloporabnosti postupanja koje se stavlja na teret poduzetniku u vladajućem položaju ako je zbog njihova nepostojanja došlo preduge odgode pristupa ili do nejednakog postupanja prema usporednim tražiteljima pristupa. Međutim, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne proizlazi da se to dogodilo u predmetnom slučaju, što znači da nepostojanje tih kriterija ne može samo po sebi činiti temelj za utvrđivanje postojanja zlouporabe.
80.
S obzirom na prethodnu analizu, u pogledu trećeg prethodnog pitanja zaključujem da članak 102. UFEU‑a treba tumačiti na način da se postupanje poduzetnika u vladajućem položaju koje se očituje u odbijanju trećem gospodarskom subjektu pristupa platformi poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku može objektivno opravdati ako je traženi pristup tehnički nemoguć ili može u tehničkom smislu utjecati na rad platforme ili se protivi njezinu ekonomskom modelu ili svrsi. Puka činjenica da poduzetnik u vladajućem položaju, kako bi omogućio pristup toj platformi, mora, uz odobrenje tog pristupa, razviti softverski predložak uzimajući u obzir posebne potrebe gospodarskog subjekta koji traži pristup ne može sama po sebi opravdati odbijanje pristupa, pod uvjetom da se poduzetniku u vladajućem položaju omogući dovoljno vremena za taj razvoj te da on za to dobije odgovarajuću naknadu. Poduzetnik u vladajućem položaju mora gospodarskog subjekta koji traži pristup obavijestiti o obama navedenim elementima nakon što primi zahtjev za pristup.
81.
Što se tiče četvrtog pitanja, članak 102. UFEU‑a treba tumačiti na način da on ne može sam po sebi činiti temelj obveze prethodnog utvrđivanja objektivnih kriterija za razmatranje zahtjevâ za pristup platformi. Nepostojanje tih kriterija može samo u kontekstu u kojem postoji više istodobnih zahtjeva za pristup biti element koji valja uzeti u obzir prilikom ocjenjivanja zloporabnosti postupanja koje se stavlja na teret poduzetniku u vladajućem položaju, pod uvjetom da je zbog njihova nepostojanja došlo do preduge odgode pristupa ili do nejednakog postupanja prema usporednim tražiteljima pristupa.
C.
Peto pitanje
82.
Sud koji je uputio zahtjev svojim petim pitanjem u biti pita treba li članak 102. UFEU‑a, u kontekstu zlouporabe koja se očituje u odbijanju omogućavanja pristupa platformi, tumačiti na način da je tijelo nadležno za tržišno natjecanje obvezno definirati mjerodavno silazno tržište na koje se zlouporaba odnosi te može li ono biti samo potencijalno.
83.
Kao što je općepoznato, u kontekstu primjene članka 102. UFEU‑a, za utvrđenje vladajućeg položaja prvo nužno prethodno definirati mjerodavni proizvod ili tržište u zemljopisnom smislu na kojem poduzetnik o kojem je riječ ima taj položaj. U slučaju postupanja koje se očituje u odbijanju pristupa infrastrukturi to se uglavnom odnosi na uzlazno tržište na kojem se infrastruktura nalazi. Ta kategorija slučajeva također zahtijeva identifikaciju susjednog (silaznog) tržišta na kojem poduzeće koje zahtijeva pristup namjerava djelovati i na kojem mogu nastupiti štetni učinci postupanja poduzetnika u vladajućem položaju na tržišno natjecanje. (
59
)
84.
Imajući to na umu, kad je riječ o susjednom tržištu, sudska praksa Suda utvrđuje da je dostatno da bude identificirano potencijalno ili čak hipotetsko tržište (
60
). Doista, nužno bi moglo biti samo identificirati „dvije različite faze proizvodnje” i njihovu stvarnu povezanost (
61
).
85.
Stoga, kako pravilno primjećuju talijanska vlada i Komisija, ne postoji obveza sveobuhvatnog definiranja relevantnog silaznog tržišta prilikom ocjene toga je li postupanje poduzeća u vladajućem položaju moglo ograničiti tržišno natjecanje, osobito u slučaju postupanja koje se sastojalo od odbijanja pristupa. Točno je da se, u tim slučajevima, sposobnost ograničavanja tržišnog natjecanja načelno mora ocijeniti s obzirom na tržište na kojem bi se štetni učinci za tržišno natjecanje mogli pojaviti, a to je uglavnom tržite koje je silazno ili susjedno u odnosu na uzlazno tržište kojem je poduzetnik u vladajućem položaju odbio pristup. Međutim, smatram da to ne zahtijeva nužno definiranje mjerodavnog tržišta u proizvodnom i zemljopisnom smislu u skladu s Obavijesti Komisije o definiciji mjerodavnog tržišta za potrebe prava tržišnog natjecanja Unije (
62
) i za određivanje njegova opsega, kako Google u bitnome navodi. Dovoljno je da tijelo nadležno za tržišno natjecanje dokaže da postupanje o kojem je riječ može štetno utjecati na tržišno natjecanje kad je riječ o proizvodima i uslugama koji su konkurentni, makar to bilo samo potencijalno tržišno natjecanje.
86.
Čini mi se da to posebno vrijedi kada dotično tržište još nije razvijeno ili se brzo razvija te njegov opseg stoga još nije potpuno definiran u trenutku navodne zlouporabe. Tada se definiranje mjerodavnog tržišta može pokazati veoma teškim i dovesti do špekulacija. Stoga se čini dovoljnim da tijelo nadležno za tržišno natjecanje pažljivo ispita značajke i opseg mjerodavnog tržišta te da ih propisno uzme u obzir u svojoj analizi mogućih učinaka spornog postupanja.
87.
U vezi s predmetnim slučajem trebam istaknuti, sukladno opisu iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, da se Googleovo postupanje prema svemu sudeći odnosi na tržište u razvoju. Uz napomenu da je na sudu koji je uputio zahtjev da razmotri to pitanje, istaknula bih da je AGCM u svojem rješenju prvo razmatrao sektor aplikacija za usluge električnog punjenja. Potom je definirao „prostor tržišnog natjecanja za usluge električnog punjenja putem aplikacija” u kojem se, prema njegovu mišljenju, aplikacije za usluge električnog punjenja tržišno natječu s aplikacijama za navigaciju te je istaknuo nekoliko elemenata koji upućuju na postojanje, u najmanju ruku potencijalnog, tržišnog natjecanja između tih dviju kategorija aplikacija. Ta su razmatranja potom uzeta u obzir u kasnijoj analizi mogućnosti Googleova postupanja da izazove štetne učinke na tržišno natjecanje o kojima je riječ.
88.
Kad je riječ o petom prethodnom pitanju, stoga zaključujem da članak 102. UFEU‑a treba tumačiti na način da tijelo nadležno za tržišno natjecanje, kada poduzetnik u vladajućem položaju odbija pristup platformi poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, nije obvezno, u skladu s Obavijesti o definiciji mjerodavnog tržišta, iscrpno definirati tržište na kojem će odbijanje pristupa vjerojatno štetno utjecati na tržišno natjecanje. Dovoljno je da tijelo nadležno za tržišno natjecanje dokaže da je postupanje o kojem je riječ moglo štetno utjecati na tržišno natjecanje kad je riječ o proizvodima i uslugama koji su konkurentni.
IV. Zaključak
89.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem da Sud na prethodna pitanja koja je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija) odgovori na sljedeći način:
1.
Kad je riječ o prvom prethodnom pitanju, članak 102. UFEU‑a
treba tumačiti na način da uvjeti utvrđeni u presudi od 26. studenoga 1998., Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569), nisu primjenjivi ako poduzetnik u vladajućem položaju platformu kojoj se traži pristup nije razvio isključivo za svoje potrebe, već ju je osmislio i izradio s ciljem da se ona oslanja na aplikacije trećih strana. U takvoj situaciji nije potrebno dokazati neophodnost te platforme za susjedno tržište. Nasuprot tomu, poduzetnik zlorabljuje svoj vladajući položaj ako se ponaša na način koji isključuje, opstruira ili odgađa pristup aplikaciji koju je razvio treći gospodarski subjekt toj platformi, pod uvjetom da to postupanje može proizvesti štetne učinke na tržišno natjecanje na štetu potrošača te da se ne može objektivno opravdati.
2.
Kad je riječ o drugom prethodnom pitanju, članak 102. UFEU‑a
treba tumačiti na način da okolnost da su poduzetnik koji je zatražio pristup i drugi gospodarski subjekti nastavili djelovati na susjednom tržištu te da su poboljšali svoj tržišni položaj unatoč tomu što nisu imali zatraženi pristup digitalnoj platformi ne znači sama po sebi da odbijanje poduzetnika u vladajućem položaju da pruži pristup nije moglo štetno utjecati na tržišno natjecanje te da ga stoga nije moguće smatrati zlouporabom. Sud koji je uputio zahtjev mora ispitati je li postupanje poduzetnika u vladajućem položaju moglo stvoriti prepreku održavanju ili razvoju tržišnog natjecanja, uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti slučaja te neovisno o tome je li taj ograničavajući učinak stvarno nastupio.
3.
Kad je riječ o trećem prethodnom pitanju, članak 102. UFEU‑a
treba tumačiti na način da se postupanje poduzetnika u vladajućem položaju koje se sastoji u odbijanju trećem gospodarskom subjektu pristupa platformi poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku može objektivno opravdati ako je traženi pristup tehnički nemoguć ili može u tehničkom smislu utjecati na rad platforme ili se protivi njezinu ekonomskom modelu ili svrsi. Puka činjenica da poduzetnik u vladajućem položaju, kako bi omogućio pristup toj platformi, mora, uz odobrenje tog pristupa, razviti softverski predložak uzimajući u obzir posebne potrebe gospodarskog subjekta koji traži pristup ne može sama po sebi opravdati odbijanje pristupa, pod uvjetom da se poduzetniku u vladajućem položaju omogući dovoljno vremena za taj razvoj te da on za to dobije odgovarajuću naknadu. Poduzetnik u vladajućem položaju mora gospodarskog subjekta koji traži pristup obavijestiti o obama navedenim elementima nakon što primi zahtjev za pristup.
4.
Kad je riječ o četvrtom prethodnom pitanju, članak 102. UFEU‑a
treba tumačiti na način da on ne može sam po sebi činiti temelj obveze prethodnog utvrđivanja objektivnih kriterija za razmatranje zahtjevâ za pristup platformi. Nepostojanje tih kriterija može samo u kontekstu u kojem postoji više istodobnih zahtjeva za pristup biti element koji valja uzeti u obzir prilikom ocjenjivanja zloporabnosti postupanja koje se stavlja na teret poduzetniku u vladajućem položaju, pod uvjetom da je zbog njihova nepostojanja došlo do preduge odgode pristupa ili do nejednakog postupanja prema usporednim tražiteljima pristupa.
5.
Kad je riječ o petom prethodnom pitanju, članak 102. UFEU‑a
treba tumačiti na način da tijelo nadležno za tržišno natjecanje, kada poduzetnik u vladajućem položaju odbija pristup platformi poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, nije obvezno, u skladu s Obavijesti Komisije o definiciji mjerodavnog tržišta za potrebe prava tržišnog natjecanja Unije (C/2024/1645), iscrpno definirati tržište na kojem će odbijanje pristupa vjerojatno štetno utjecati na tržišno natjecanje. Dovoljno je da tijelo nadležno za tržišno natjecanje dokaže da je postupanje o kojem je riječ moglo štetno utjecati na tržišno natjecanje kad je riječ o proizvodima i uslugama koji su konkurentni.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Google Italy Srl je talijansko društvo kći društva Google LLC, koje je pak u vlasništvu društva Alphabet Inc. Ta ću tri društva, koja su žalitelji u glavnom postupku, radi jednostavnosti zajedno nazivati „Google”.
(
3
)	Talijansko Tijelo za zaštitu tržišnog natjecanja i tržišta (u daljnjem tekstu: AGCM)
(
4
)	U daljnjem tekstu: Enel X
(
5
)	Presuda od 26. studenoga 1998., Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569) (u daljnjem tekstu: presuda Bronner ili uvjeti iz presude Bronner)
(
6
)	Uredba (EU) 2022/1925 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. rujna 2022. o pravednim tržištima s mogućnošću neograničenog tržišnog natjecanja u digitalnom sektoru i izmjeni direktiva (EU) 2019/1937 i (EU) 2020/1828 (Akt o digitalnim tržištima) (SL 2022., L 265, str. 1.)
(
7
)	Vidjeti, među ostalim, presudu od 17. rujna 2007., Microsoft/Komisija (T‑201/04, EU:T:2007:289) (u daljnjem tekstu: presuda Microsoft)
(
8
)	Presuda od 25. ožujka 2021., Slovak Telekom/Komisija (C‑165/19 P, EU:C:2021:239, t. 40.) (u daljnjem tekstu: presuda u predmetu Slovak Telekom)
(
9
)	Za podrobno objašnjenje pravnih i gospodarskih razloga za odbijanje suradnje, vidjeti O’Donoghue R. KC i Padilla J., The Law and Economics of Article 102 TFEU, Bloomsbury, 2020., stranicu 509. i sljedeće stranice.
(
10
)	Presuda Bronner, t. 41. Vidjeti također presudu od 29. travnja 2004., IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257), presudu od 17. veljače 2011., TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83), presudu od 10. srpnja 2014., Telefónica i Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062), presudu u predmetu Slovak Telekom, presudu od 25. ožujka 2021., Deutsche Telekom/Komisija (C‑152/19 P, EU:C:2021:238), presudu od 12. svibnja 2022., Servizio Elettrico Nazionale i dr. (C‑377/20, EU:C:2022:379), i presudu od 12. siječnja 2023., Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12) (u daljnjem tekstu: presuda u predmetu Baltic Rail).
(
11
)	Prvi i drugi uvjet ponekad se navode obratnim redoslijedom.
(
12
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u predmetu Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264)
(
13
)	Vidjeti, među ostalim, Whish R. i Bailey D., Competition Law, 10. izdanje, Oxford University Press, 2021., str. 772. i 773.
(
14
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u predmetu Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264, t. 56.)
(
15
)	Ibid. (t. 57. i 62.)
(
16
)	Ibid. (t. 61.)
(
17
)	Presuda u predmetu Slovak Telekom (t. 46.)
(
18
)	Ibid. (t. 47.)
(
19
)	Vidjeti, u tom pogledu, presudu u predmetu Baltic Rail (t. 86.). Vidjeti također presudu od 10. studenoga 2021., Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping) (T‑612/17, EU:T:2021:763, t. 217.).
(
20
)	Ibid.
(
21
)	Vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Google i Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14). Presuda u tom predmetu još nije donesena u trenutku pisanja ovog mišljenja.
(
22
)	Ibid. (točka 83. i sljedeće točke)
(
23
)	Presuda u predmetu Slovak Telekom/Komisija, t. 45.
(
24
)	Presuda u predmetu Baltic Rail, t. 80.
(
25
)	Ibid. (t. 80. i 82.)
(
26
)	Za kritičku analizu tog pristupa, među ostalim vidjeti O’Donoghue R. KC i Padilla J, op. cit., str. 585. i Muscat A. „Testing for abusive refusals to supply in EU competition law: Past, present and future”, European Competition Law Review, 42(5), 2021., str. 256. do 268.
(
27
)	Vidjeti, osobito, četvrto prethodno pitanje, u kojem se koristi izraz „poduzetnik u vladajućem položaju koji upravlja digitalnom platformom”. Vidjeti također Googleovu definiciju „Android Auta” na adresi https://source.android.com/docs/automotive/start/what_automotive, iz koje proizlazi da je riječ o „platformi”.
(
28
)	Shier G. i Byrne T., „Economic Principles”, u Wiggers M., Struijlaart R. A. i Dibbits J. (urednici), Digital Competition Law in Europe, Kluwer Law International, 2023., str. 17.
(
29
)	Vidjeti, u tom pogledu, smjernice za osiguravanje kvalitete za Android Auto, koje kreatori aplikacija moraju slijediti za taj proizvod, a koje su dostupne na https://transparency.google/our‑policies/product‑terms/android‑auto/.
(
30
)	Vidjeti također „Building an ecosystem”, dostupno na https://developer.android.com/cars
(
31
)	Vidjeti Mens. T., De Roover C. i Cleve A. (urednici), Software Ecosystems. Tooling and Analytics, Springer, 2023., str. 6.
(
32
)	Vidjeti Googleov cilj da poboljša korisničko iskustvo i pomogne kreatorima aplikacija da sa svojim automobilskim aplikacijama dosegnu više vozača preko Android Auta, izložen na https://android‑developers.googleblog.com/2020/08/android‑for‑cars.html#:~:text=We%20launched%20Android%20Auto%20for_cars%20in%20the%20coming%20months.
(
33
)	Vidjeti Andreangeli A., „Case note on T‑201/04, Microsoft v Commission, Judgment of 17 September 2007”, Common Market Law Review, sv. 45., br. 3, 2008., str. 863., i O’Donoghue R. KC i Padilla J., op. cit., str. 534. i 535.
(
34
)	Presuda Microsoft, t. 647. i 648.
(
35
)	Vidjeti točke 30. i 31. ovog mišljenja.
(
36
)	Vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetu Google i Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, t. 89.).
(
37
)	Google pred sudom koji je uputio zahtjev kao jedan od svojih glavnih argumenata, kako je opisan u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, navodi da Android Auto i aplikacija kao što je JuicePass međusobno ne konkuriraju, što znači da odbijanje pristupa ne može, u svakom slučaju, dovesti do utvrđenja da postoje štetni učinci na tržišno natjecanje i da je ono isključeno. Međutim, drugo prethodno pitanje ne odnosi se na tu problematiku, nego na to može li se postojanje štetnih učinaka na tržišno natjecanje isključiti ako su prisutne okolnosti opisane u tom pitanju. Stoga smatram da se Sud ne treba uzeti u obzir Googleov argument, već da ga sud koji je uputio zahtjev treba meritorno ocijeniti.
(
38
)	Presuda od 12. svibnja 2022., Servizio Elettrico Nazionale i dr. (C‑377/20, EU:C:2022:379)
(
39
)	Ibid. (t. 44.)
(
40
)	Ibid. (t. 53. i navedena sudska praksa) i presuda od 19. siječnja 2023., Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, t. 41.)
(
41
)	Ibid. (t. 56. i 72. i navedena sudska praksa)
(
42
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 17. veljače 2011., TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83, t. 64).
(
43
)	Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika F. G. Jacobsa u predmetu Syfait i dr. (C‑53/03, EU:C:2004:673, t. 71. i 72.).
(
44
)	Presuda od 27. ožujka 2012., Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 40. i navedena sudska praksa). Vidjeti i Komunikaciju Komisije – Smjernice o provedbenim prioritetima Komisije u primjeni članka [102. UFEU‑a] u vezi sa zlouporabom vladajućeg položaja isključivanjem konkurenata s tržišta (SL 2009., C 45, str. 7., u daljnjem tekstu: Smjernice Komisije, t. 28. do 31.).
(
45
)	Za potrebe kritičke analize vidjeti Castillo de la Torre, F. i Gippini Fournier, E., Evidence, Proof and Judicial Review in EU Competition Law, Edward Elgar Publishing, 2024., str. 243. do 247.
(
46
)	Vidjeti presudu od 27. ožujka 2012., Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 41.). Od te presude kao objektivno opravdanje može poslužiti i činjenica da postupanje poduzetnika u vladajućem položaju ima značajna povećanja učinkovitosti koja nadmašuju negativne učinke na tržišno natjecanje štetne za potrošače. Međutim, s obzirom na opis predmetnog slučaja koji je pružio sud koji je uputio zahtjev, takvo opravdanje ovdje nije relevantno.
(
47
)	Vidjeti Whish R. i Bailey D., op. cit., str. 220., i Van der Vijver T._„Article102 TFEU: How to claim the application of objective justifications in the case of prima facie dominance abuses?”, Journal of European Competition Law & Practice, sv. 4., izdanje 2., Oxford University Press, 2013., str. 121. do 133. Vidjeti također Smjernice Komisije, t. 28.
(
48
)	Vidjeti točku 5. ovog mišljenja.
(
49
)	Vidjeti, u tom pogledu, presude od 5. rujna 2019., Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:668, t. 43.), i od 9. studenoga 2017., AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, t. 24.).
(
50
)	Akademici ističu da Komisija u svojim odlukama i Sud u svojoj sudskoj praksi koriste strog pristup objektivnim opravdanjima. Vidjeti O’Donoghue R. KC i Padilla J., op. cit., str. 658.
(
51
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 6. listopada 1994., Tetra Pak/Komisija (T‑83/91, EU:T:1994:246, t. 138.), koja je u žalbenom postupku potvrđena presudom od 14. studenoga 1996., Tetra Pak/Komisija (C‑333/94 P, EU:C:1996:436, t. 37.).
(
52
)	Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 27. ožujka 2012., Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, t. 42.). Vidjeti također presudu Microsoft (t. 688.).
(
53
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr. (C‑307/18, EU:C:2020:52, t. 166.). Vidjeti i presudu u predmetu Microsoft (t. 698.) i presudu od 14. rujna 2022., Google i Alphabet/Komisija (Google Android) (T‑604/18, EU:T:2022:541, t. 616.).
(
54
)	Vidjeti, u tom pogledu, Whish R. i Bailey D., op. cit., str. 223.
(
55
)	Presuda Microsoft (t. 688.)
(
56
)	Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 9. rujna 2009., Clearstream/Komisija (T‑301/04, EU:T:2009:317, t. 106.), u kojoj je Opći sud zaključio da puka činjenica da je poduzetnik u vladajućem položaju morao izvršiti značajne izmjene u računalnim sustavima, podrobne pripreme i brojna ispitivanja kako bi omogućio pristup nije sama po sebi opravdavala dvogodišnju odgodu pružanja pristupa.
(
57
)	Iako se dvojbe suda koji je uputio zahtjev ne odnose izričito na način na koji treba izračunati troškove razvoja predloška, važno je imati na umu da se troškovi moraju strogo ticati razloga kojima se opravdava potreba za predloškom i vremena potrebnog za razvoj tog predloška. Na iznos naknade koju poduzetnik koji traži pristup mora platiti mogu utjecati i drugi čimbenici, kao što je razvoj individualizirane aplikacije umjesto predloška koji bi poslužio širokoj kategoriji aplikacija. Naposljetku, važno je uzeti u obzir korist koju bi poduzetnik u vladajućem položaju mogao imati od uvođenja novog predloška i stoga nove kompatibilne aplikacije u svoju platformu.
(
58
)	Vidjeti, među ostalim, presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632_t. 135. i navedenu sudsku praksu).
(
59
)	Presuda u predmetu Microsoft (t. 355.)
(
60
)	Presuda od 29. travnja 2004., IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, t. 44.)
(
61
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 29. travnja 2004., IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, t. 45.).
(
62
)	Vidjeti Obavijest Komisije o definiciji mjerodavnog tržišta za potrebe prava tržišnog natjecanja Unije (C/2024/1645) (u daljnjem tekstu: Obavijest Komisije o definiciji mjerodavnog tržišta)