62011CC0630_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. V projednávaných věcech by měl Soudní dvůr rozhodnout, zda pro účely posouzení slučitelnosti vnitrostátní regionální podpory s vnitřním trhem je podání žádosti o podporu před uskutečněním prací nepominutelnou podmínkou důkazu o motivačním účinku, a tedy o nezbytnosti podpory.
2. V těchto věcech podaly kasační opravné prostředky HGA Srl a další(2) (C-630/11 P), Regione autonoma della Sardegna (C-631/11 P), Timsas Srl(3) (C-632/11 P) a Grand Hotel Abi d’Oru SpA(4) (C-633/11 P) (dále jen společně „navrhovatelé“), které navrhují zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 20. září 2011, Regione autonoma della Sardegna a další v. Komise (T-394/08, T-408/08, T-453/08 a T-454/08)(5), kterým Tribunál zamítl jejich žaloby znějící na zrušení rozhodnutí Komise 2008/854/ES ze dne 2. července 2008 o režimu podpory „regionální zákon č. 9 z roku 1998 – zneužití podpory N 272/98“ C 1/04 (ex NN 158/03 a CP 15/2003)(6) .
3. Evropská komise měla ve sporném rozhodnutí za to, že státní podpory poskytnuté podle italského regionálního zákona v rozporu s povinností podat žádost o podporu před zahájením prací, která je stanovena v pokynech k vnitrostátní regionální podpoře(7), jsou z tohoto důvodu neslučitelné s vnitřním trhem.
4. Vzhledem k tomu, že je tato problematika základním prvkem diskuse, zaměřím se v tomto stanovisku pouze na tento právní aspekt sporu, jelikož mám za to, že ostatní ustanovení napadeného rozsudku nelze zpochybnit.
I – Relevantní právní rámec
5. Pokyny upravily postup Komise při uplatňování výjimek uvedených v čl. 107 odst. 3 SFEU.
6. Komise zveřejnila pokyny pro vnitrostátní regionální podporu v roce 1998. Bod 4.2 poslední pododstavec pokynů z roku 1998 stanoví, že „režimy podpory [musí] stanovit, že před zahájením práce na projektu musí být předložena žádost o podporu“.
7. Bod 6.1 pokynů stanoví:
„[…] vyhodnotí Komise slučitelnost regionální podpory se společným trhem na základě těchto pokynů, jakmile je bude možné použít. Avšak návrhy na podporu, které byly oznámeny dříve, než byly tyto pokyny sděleny členským státům, a o nichž ještě Komise neučinila konečné rozhodnutí, budou vyhodnoceny na základě kritérií platných v době oznámení.“
II – Skutkový základ sporu
8. Dne 10. března 1998 byly v Úředním věstníku Evropských společenství zveřejněny nové pokyny k vnitrostátní regionální podpoře vyhotovené Komisí. Vzhledem k problematice, na kterou se toto stanovisko výlučně zaměřuje, je užitečné připomenout znění bodu 4.2 těchto pokynů, které vyžaduje, aby režimy podpory zahrnovaly požadavek, že žádost o podporu musí být podána před zahájením práce na projektu.
9. Dne 11. března 1998 přijal Regione autonoma della Sardegna regionální zákon č. 9 o pobídkách k renovaci a úpravě hotelových zařízení a ustanoveních, která mění a doplňují regionální zákon č. 40 ze dne 14. září 1993 [legge regionale n° 9, incentivi per la riqualificazione e l’adeguamento delle strutture alberghiere e norme modificative e integrative della legge regionale 14 settembre 1993, n. 40 (interventi creditizi a favore dell’industria alberghiera)](8), který poskytoval hotelovým podnikům na Sardinii (Itálie) podpory na počáteční investice a jenž nabyl účinnosti dne 5. dubna 1998.
10. Italské orgány oznámily Komisi tento původní režim regionální podpory, který byl upraven zákonem č. 9/1998, dopisem ze dne 6. května 1998.
11. V návaznosti na žádost Komise o doplňující informace italské orgány sdělily Komisi dopisem ze dne 22. června 1998, že předpisy provádějící původní režim podpory budou přijaty až po jejím případném schválení uvedeného režimu.
12. Dopisem ze dne 28. září 1998 informovaly italské orgány Komisi o tom, že poskytnutí podpor se může týkat pouze projektů, které mají být realizovány „následně“, a že tato podmínka bude potvrzena v prováděcích předpisech k zákonu č. 9/1998.
13. V dopise ze dne 12. listopadu 1998 rozhodla Komise o schválení režimu regionální podpory(9), přičemž měla za to, že tento režim je slučitelný s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise v tomto rozhodnutí o schválení mimo jiné uvedla, že žádosti o financování musí být podány před zahájením realizace projektů.
14. Poté dne 29. dubna 1999 přijal Regione autonoma della Sardegna vyhlášku č. 285 provádějící zákon č. 9/1998(10) . Tato vyhláška stanovila, že původní režim podpor má být uplatňován v rámci výzvy k předkládání žádostí, že se přiznané podpory musí vztahovat na projekty, které budou realizovány po podání takových žádostí, a že výdaje způsobilé k proplacení musí být vynaloženy až po podání uvedených žádostí. Přechodná ustanovení však obsahovala ustanovení, které v rozporu s pokyny z roku 1998, jež byly vydány více než před rokem, stanovilo, že ve fázi první aplikace vyhlášky č. 285/1999 jsou za způsobilé považovány výdaje a zásahy vynaložené nebo provedené po 5. dubnu 1998, dni nabytí účinnosti zákona č. 9/1998.
15. Dne 27. července 2000 přijal Regione autonoma della Sardegna usnesení č. 33/3 (deliberazione n° 33/3), kterým se zrušuje vyhláška č. 285/1999 z důvodů formálních vad, a usnesení č. 33/4 (deliberazione n° 33/4), kterým byla stanovena nová prováděcí pravidla k původnímu režimu podpory, která tentokrát jednoznačně respektovala ustanovení posledního pododstavce bodu 4.2 pokynů z roku 1998, jelikož „přechodné“ ustanovení bylo zrušeno.
16. Téhož dne přijal Regione autonoma della Sardegna usnesení č. 33/6 (deliberazione n° 33/6), které stanovilo, že vzhledem k tomu, že zveřejnění vyhlášky č. 285/1999, která obsahovala ustanovení neodpovídající pravidlům unijního práva, mohlo u potenciálních příjemců podpory vyvolat očekávání, že všechny práce provedené po 5. dubnu 1998 budou považovány za způsobilé, je třeba při prvním použití zákona č. 9/1998 zohlednit práce provedené po tomto datu, pokud byly předmětem žádosti o podporu v rámci první každoroční výzvy k podávání žádostí.
17. V dopise ze dne 2. listopadu 2000, který byl odpovědí na dotaz Komise týkající se slučitelnosti stávajících režimů podpor s pokyny z roku 1998, které jsou použitelné od 1. ledna 2000, italské orgány potvrdily Komisi, že dodržely zásadu nezbytnosti podpory a uvedly usnesení č. 33/4, které výslovně stanoví, že výdaje jsou způsobilé tehdy, pokud jsou vynaloženy po podání žádosti o podpory, aniž však zmínily usnesení č. 33/06.
18. Když dne 29. prosince 2000 Regione autonoma della Sardegna zveřejnil první výzvu k podání žádostí, požádala Komise dopisem ze dne 28. února 2001 italské orgány o doplňující informace týkající se způsobu, jakým byla v rámci mechanismu výzvy splněna podmínka, že žádost o podpory musí být podána před zahájením práce na projektu.
19. V dopise ze dne 25. dubna 2001 italské orgány znovu potvrdily, že režim podpor je v souladu s pokyny z roku 1998, přičemž znovu přiložily usnesení č. 33/4, aniž se však zmínily o usnesení č. 33/6.
20. V návaznosti na stížnost na zneužití původního režimu podpor, požádala Komise italské orgány o doplňující informace a dne 22. března 2003 tyto orgány poprvé zmínily usnesení č. 33/6.
21. Poté dne 3. února 2004 přijala Komise rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení upraveného v čl. 108 odst. 2 SFEU, které se týkalo zneužití původního režimu podpor(11) . Vzhledem k tomu, že měla za to, že italské orgány nesplnily povinnost obsaženou ve schvalovacím rozhodnutí ani podmínky stanovené v pokynech z roku 1998, dospěla k závěru, že mohlo dojít ke zneužití původního režimu podpor ve smyslu článku 16 nařízení (ES) č. 659/1999(12) a vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti podpor poskytnutých na investiční projekty zahájené před podáním žádosti o podporu.
22. Italské orgány předložily svá vyjádření Komisi dne 19. dubna 2004 a 25. června 2005 a Grand Hotel Abi d’Oru dne 30. dubna 2004.
23. Dne 22. listopadu 2006 Komise oznámila Italské republice své rozhodnutí opravit a rozšířit probíhající řízení C 1/2004 podle čl. 108 odst. 2 SFEU(13) . Komise v tomto rozhodnutí mimo jiné uvedla, že usnesení č. 33/6 nebylo v rozhodnutí o zahájení zmíněno, ačkoliv právě na základě tohoto usnesení, a nikoliv na základě usnesení č. 33/4, byly poskytnuty podpory 28 podnikům na investiční projekty zahájené před podáním žádosti o podporu. Komise kromě toho uvedla, že se pojem „zneužití podpory“ ve smyslu článku 16 nařízení č. 659/1999, na který rozhodnutí o zahájení odkazuje, vztahuje na případy, kdy příjemce schválené podpory využívá tuto podporu v rozporu s podmínkami rozhodnutí o přiznání, a nikoli na případy, kdy členský stát změnou stávajícího režimu podpor zavádí novou protiprávní podporu [čl. 1 písm. c) a f) nařízení č. 659/1999].
24. Komise přijala sporné rozhodnutí, v němž dospěla k závěru, že režim podpory, tak jak je skutečně prováděn, nerespektuje rozhodnutí o schválení a podporu na projekty, jejichž realizace byla zahájena před podáním jakékoli žádosti o podporu, je tedy nutné považovat za protiprávní.
25. Výrok sporného rozhodnutí zní takto:
„Článek 1
Státní podpory poskytnuté podle regionálního zákona č. 9 z roku 1998, v [Italské republice] protiprávně provedeného na základě [usnesení] č. 33/6 a [první výzvy k podání žádostí], jsou neslučitelné se společným trhem, pokud příjemce podpory nepředložil žádost o podporu v rámci tohoto režimu před zahájením prací vztahujících se k počátečnímu investičnímu projektu.
[…]“
III – Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
26. Žaloby na úplnou nebo částečnou neplatnost sporného rozhodnutí podaly návrhy došlými kanceláři Tribunálu dne 16. září 2008 Region autonoma della Sardegna, dne 25. září 2008 SF Turistico Immobiliare Srl, dne 3. října 2008 Timsas a dne 6. října 2008 Grand Hotel Abi d’Oru.
27. Tito navrhovatelé podle napadeného rozsudku uplatňovali několik žalobních důvodů, včetně toho, který nás zde zajímá, a sice žalobního důvodu vycházejícího ze zjevně nesprávného posouzení existence motivačního účinku. Tvrdili, že Komise nesprávně posoudila motivační účinek s ohledem na vlastnosti místního trhu a ve světle subjektivního pojetí podpůrných mechanismů ze strany hospodářských subjektů. V tomto ohledu předložili několik argumentů vycházejících z nepoužitelnosti pokynů z roku 1998, ustanovení týkajících se předchozích podpor, vnitrostátního legislativního kontextu, jistoty, kterou měly podniky od přijetí zákona č. 9/1998 o možnosti využít podpor tímto zákonem stanovených, jakož i z konkrétní situace nebo chování příjemců sporných podpor.
28. Poté, co Tribunál v bodech 213 až 215 napadeného rozsudku připomněl, že prosté konstatování skutečnosti, že žádost o podporu předchází zahájení realizace projektu, představuje jednoduché, relevantní a přiměřené kritérium umožňující Komisi předpokládat existenci motivačního účinku, uvedl, že v rámci tohoto žalobního důvodu již nejde o zpochybnění tohoto kritéria, ale pouze o zkoumání toho, zda navrhova telé prokázali v projednávaném případě existenci okolností, které mohou zajistit motivační účinek sporného režimu, a to i v případě nepodání žádosti před zahájením realizace dotčených projektů(14) .
29. Tribunál odmítl argumenty navrhovatelů související s jejich konkrétní situací nebo chováním a poté posoudil argumenty vztahující se obecně ke spornému režimu.
30. Pokud jde o argument, podle něhož samo nabytí účinnosti zákona č. 9/1998 dávalo podnikům jistotu možnosti využít podpory, Tribunál připomněl, že posouzení slučitelnosti podpor nebo režimu podpor s vnitřním trhem spadá do výlučné pravomoci Komise, jejíž činnost je přezkoumatelná unijním soudem(15), a že při neexistenci rozhodnutí Komise o této slučitelnosti nemůže pouhé přijetí právních předpisů upravujících zavedení režimu podpor dát potenciálním příjemcům tohoto režimu jistotu, že budou moci využít podpor stanovených uvedenými předpisy(16) .
31. Tribunál z toho vyvodil, že tak tomu je v případě ustanovení zákona č. 9/1998. Uvedl kromě toho, že přijetí rozhodnutí o schválení každopádně ukončilo jakoukoliv případnou naději, kterou mohli chovat potenciální příjemci, pokud jde o přípustnost projektů zahájených před podáním žádostí o podporu, jelikož toto rozhodnutí výslovně vyloučilo poskytnutí podpor v rámci režimu zavedeného zákonem č. 9/1998 na takové projekty(17) .
32. Tribunál žaloby zamítl a rozhodl, že nahradí náklady řízení Komise, s výjimkou nákladů, které Komise vynaložila na základě vedlejšího účastenství, a že ponesou vlastní náklady řízení.
IV – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
33. Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 29. března 2012 byly věci C-630/11 P a C-633/11 P spojeny v souladu s článkem 54 jednacího řádu Soudního dvora pro účely ústní části řízení a rozsudku.
34. Společnost HGA a další, jakož i Regione autonoma della Sardegna navrhují, aby Soudní dvůr:
– zrušil nebo změnil napadený rozsudek;
– zrušil sporné rozhodnutí.
35. Timsas a Grand Hotel Abi d’Oru navrhují, aby Soudní dvůr:
– zrušil napadený rozsudek;
– zrušil sporné rozhodnutí;
– uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení a nákladů řízení v prvním stupni.
36. Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
– zamítl kasační opravné prostředky;
– uložil navrhovatelům náhradu nákladů tohoto řízení a nákladů řízení v prvním stupni.
V – Ke kasačním opravným prostředkům
A – Argumentace navrhovatelů týkající se důvodu vycházejícího ze zjevně nesprávného posouzení existence motivačního účinku
37. Společnost HGA a další ve svém čtvrtém důvodu kasačního opravného prostředku a Regione autonoma della Sardegna ve svém prvním důvodu kasačního opravného prostředku vytýkají Tribunálu, že porušil zásady nezbytnosti a motivačního účinku. Napadený rozsudek je podle nich stižen protiprávností v rozsahu, v němž měl Tribunál za to, že k vyloučení motivačního účinku a nezbytnosti a priori stačí použít kritérium spočívající v podání žádosti o podporu před zahájením realizace projektů, které je podle něj relevantní a vhodné pro účely posouzení motivačního účinku režimu podpor(18) . Tribunál měl podle nich rozhodnout, že nelze mít za to, že k vyloučení motivačního a nezbytného charakteru podpory postačuje samotná skutečnost, že žádost o podporu nebyla podána před zahájením realizace projektů.
38. Společnost HGA a další, jakož i Regione autonoma della Sardegna tvrdí, že Komise mohla při svém posouzení slučitelnosti podpory zohlednit jiné okolnosti, jelikož podání žádosti před poskytnutím podpory není povinností stanovenou právními předpisy, nýbrž pouhým posuzovacím kritériem.
39. Společnost HGA a další, jakož i Regione autonoma della Sardegna odkazují zaprvé na okolnost, že navrhovatelé nabyli jistotu, že obdrželi podporu již před podáním své žádosti vzhledem k tomu, že nesporně splňovali všechny podmínky stanovené v zákoně č. 9/1998.
40. Zadruhé HGA a další, jakož i Regione autonoma della Sardegna tvrdí, že skutečnost, že věděli, že podmínky pro použití čl. 107 odst. 3 písm. a) nebo c) SFEU byly splněny, prokazuje, že zde existoval motivační účinek.
41. Zatřetí se dovolávají skutečnosti, že mohli realizovat renovační programy v rámci jiných režimů podpor, než byl režim stanovený zákonem č. 9/1998.
42. Regione autonoma della Sardegna dále tvrdí, že vzhledem k tomu, že pokyny z roku 1998 byly vypracovány současně se zákonem č. 9/1998, nemohly je podniky zohlednit a že až do přijetí rozhodnutí o schválení dříve platný systém nevyžadoval, aby žádost o podporu byla podána před zahájením realizace projektu.
43. Konečně, HGA a další, Regione autonoma della Sardegna, jakož i Timsas se opírají o rozsudek Graphischer Maschinenbau v. Komise(19), podle něhož Komise nemůže jen ze skutečnosti, že práce byly zahájeny před oznámením podpory, kterou mají být financovány, vyvodit, že podpora nesplňuje kritérium týkající se motivace(20) .
44. Komise tvrdí, že všechny argumenty navrhovatelů jsou neopodstatněné nebo nepřípustné.
B – Posouzení
45. Je třeba nejprve uvést, že výše uvedený rozsudek Graphischer Maschinenbau v. Komise nelze nijak použít na projednávanou věc.
46. Tento rozsudek, kterého se dovolává HGA a další, Regione autonoma della Sardegna, jakož i Timsas a podle něhož nelze z pouhé skutečnosti, že práce byly zahájeny před oznámením podpory, kterou mají být financovány, vyvodit, že tato podpora nesplňuje kritérium týkající se motivace(21), není použitelný v projednávaných věcech, jelikož ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek, byl kontext zcela odlišný, neboť se v této věci jednalo o pokyny Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích(22) . Dotčený podnik, který se nacházel v takové hospodářské situaci, že potřeboval, aby mu byla poskytnuta podpora na restrukturalizaci k tomu, aby zajistil svou životaschopnost, nemohl vyčkávat s prováděním svého programu restrukturalizace za účelem jeho návratu k životaschopnosti až do doby, než bude mít absolutní jistotu, že mu tato podpora bude vyplacena.
47. Je třeba dále uvést, že sdílím stejný názor jako Komise ve své kasační odpovědi, že HGA a další, jakož i Regione autonoma della Sardegna, vykládají napadený rozsudek nesprávně.
48. Tvrdí totiž – ačkoli Tribunál uvedl opak – že nelze mít za to, že k vyloučení motivačního a nezbytného charakteru podpory postačuje jen skutečnost, že žádost o podporu nebyla podána před zahájením realizace projektů.
49. Připomínám přitom, že poté, co Tribunál zdůraznil, že kritérium podání žádosti o podporu před zahájením realizace investičního projektu představuje jednoduché, relevantní a přiměřené kritérium, umožňující Komisi předpokládat existenci motivačního účinku(23), dodal, že je třeba přezkoumat, zda navrhovatelé prokázali, že sporný režim může zaručit motivační účinek, a to i v případě nepodání žádosti před zahájením realizace investičního projektu(24) .
50. Tribunál tak posoudil jednotlivé okolnosti dovolávané navrhovateli a dospěl k závěru, že nemohly zajistit motivační účinek režimu podpor.
51. Nedospěl proto k závěru – ačkoli navrhovatelé tvrdí opak – že kritérium týkající se nepodání žádosti o podporu před zahájením prací musí nutně vést k vyloučení motivačního účinku a neexistuje možnost prokázat opak.
52. Přestože navrhovatelé nesprávně vykládají relevantní části napadeného rozsudku, nic to nemění na tom, že důvodem, který uplatňují, mají v úmyslu zpochybnit posouzení Tribunálu týkající se skutečnosti, zda existoval motivační účinek podpory, či nikoliv.
53. Ve své analýze považuje Tribunál kritérium týkající se předložení žádosti o podporu před zahájením realizace projektů za domněnku o existenci motivačního účinku, a nikoliv za nepominutelnou podmínku nezbytnosti podpory.
54. I když souhlasím s výsledkem, k němuž nakonec dospěl Tribunál, a sice se zamítnutím návrhu navrhovatelů, mám nicméně za to, že se ve svém odůvodnění dopustil nesprávného právního posouzení, které je třeba v zájmu budoucích řízení opravit.
55. Podpora musí být poskytnuta v souladu s určitými základními zásadami, včetně zásady nezbytnosti podpory, aby mohla být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU.
56. Obecně platí, že s výhradou přezkumu v plné jurisdikci, který má v případě žalob vykonávat Tribunál, má jedině Komise pravomoc posoudit slučitelnost podpory s vnitřním trhem. Komise musí na základě posouzení obecného schématu navrhovaného systému ve vztahu ke sledovanému cíli určit její celkovou přípustnost.
57. Soudní dvůr v rozsudku Philip Morris Holland v. Komise(25) potvrdil zásadu nezbytnosti podpory. Podle této zásady nemohou být podpory, bez nichž by údajně sledovaný cíl byl přesto splněn, prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem(26) .
58. Motivační účinek zamýšlené podpory na podniky je tedy vlastně jen konkrétním projevem její nezbytnosti. Byly podniky motivovány k účasti na projektech právě podporou schválenou Komisí? Jak tedy charakterizovat tento motivační účinek? A to co nejméně zpochybnitelným způsobem, jelikož je důkazem nezbytnosti podpory, která je základní podmínkou slučitelnosti zamýšleného režimu se Smlouvou.
59. Komise objektivně formulovala zásadu nezbytnosti podpory v pokynech z roku 1998. Tyto pokyny přispívají k zajištění transparentnosti, předvídatelnosti a právní jistoty jednání Komise(27) .
60. Mám tak za to, že například v případě, že několik režimů podpor týkajících se téhož regionu existuje vedle sebe, následují po sobě nebo se překrývají, je kritérium podání žádosti před zahájením realizace projektů, které podle mého názoru již svou povahou odkazuje na konkrétní režim schválený Komisí(28), kritériem, jež vylučuje jakoukoliv pochybnost, spor nebo právní nejistotu. Poznamenávám ostatně, že toto kritérium v žádném případě nepůsobí podnikům újmu, neboť podání žádosti před zahájením realizace projektů vede k tomu, že pokud je tato podmínka splněna, je automaticky prokázána nezbytnost, která je základní podmínkou, aniž je ji možné v tomto ohledu zpochybnit.
61. Jak Tribunál správně uvádí v bodě 208 napadeného rozsudku, z úvodní části pokynů z roku 1998 vyplývá, že tyto pokyny obecně a abstraktním způsobem stanoví kritéria, která Komise uplatňuje za účelem posouzení slučitelnosti regionálních podpor s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. a) a c) SFEU, a v důsledku toho zajišťují právní jistotu členských států poskytujících takové podpory. Podmínka stanovená v bodě 4.2 těchto pokynů, podle níž musí režimy podpor stanovit, že před zahájením práce na projektu musí být podána žádost o podporu, se použije na všechny podpory, na které se vztahují uvedené pokyny, bez ohledu na jejich předmět, podobu nebo částku a mám za to, že zcela vyhovuje požadavku jistoty a zohledňuje konkrétní povahu úlohy Komise, která vyplývá z povahy věci.
62. Tribunál tedy v bodě 215 napadeného rozsudku správně uvádí, že cílem použití kritéria podle tohoto bodu 4.2 je určit, zda má podpora motivační účinek, a tedy je nezbytná, v situaci, kdy není možné plně posoudit všechny hospodářské aspekty investičních rozhodnutí budoucích příjemců podpory. V tomto ohledu uvádí, že z bodu 2 druhého až čtvrtého pododstavce pokynů z roku 1998 vyplývá, že Komise v zásadě schvaluje regionální podpory pouze ve formě režimů podpor, neboť má za to, že jednotlivé podpory ad hoc
nesplňují podmínku, že je třeba zaručit rovnováhu mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu. Tribunál dále uvádí, že při přezkumu slučitelnosti oznámeného režimu podpor s vnitřním trhem jsou přitom konkrétní okolnosti jednotlivých potenciálních příjemců režimu a konkrétních projektů Komisi z povahy věci neznámé. Tribunál z toho vyvozuje, že Komise musí při posuzování slučitelnosti režimu podpory s vnitřním trhem vycházet z kritérií, která jsou buď na konkrétních okolnostech budoucích příjemců nezávislá, nebo pro všechny budoucí příjemce jednotná. Požadavek, aby žádost o podporu předcházela zahájení realizace podporovaného projektu, umožňuje zajistit, aby dotčený podnik jasně projevil vůli využít dotčeného režimu podpory před zahájením realizace uvedeného projektu. To tudíž umožňuje zabránit tomu, aby nebyly dodatečně podávány žádosti na projekty, jejichž realizace byla zahájena nezávisle na existenci režimu podpory.
63. Z výše uvedených úvah, se kterými se ztotožňuji, vyplývá, že Komise byla oprávněna zavést objektivní kritérium pro určení existence motivačního účinku a že přijaté kritérium, a sice podání žádosti o podporu před zahájením realizace projektů, představuje přiměřený a relevantní prostředek pro zjištění motivačního účinku podpory, a nikoliv pouhou domněnku.
64. Kromě toho Tribunál v bodě 169 napadeného rozsudku uvádí, že jak z postupu před zahájením soudního řízení probíhajícího mezi Komisí a Regione autonoma della Sardegna, tak z chování posledně uvedeného před Tribunálem vyplývá, že dotčený si byl podmínky týkající se podání žádosti o podporu před zahájením prací vědom. Tribunál totiž uvádí, že – jak Komise právem zdůrazňuje – Regione autonoma della Sardegna nikdy, ani ve své korespondenci s Komisí, ani u Tribunálu, nepopřel, že se zavázal poskytovat podporu výlučně na projekty zahájené po podání žádosti o podporu.
65. Implicitní uznání, že podmínka podat žádost o podporu před zahájením realizace projektů, je nepominutelná, je podle mého názoru potvrzeno korespondencí mezi Komisí a italskými orgány v průběhu postupu předcházejícího soudnímu řízení. Z této korespondence je zřejmé, že se Komise několikrát dotázala italských orgánů na dodržování zásady nezbytnosti podpory a tyto orgány vždy potvrdily, že dodržují kritérium podání žádosti před zahájením realizace projektů(29) . V rámci uvedené korespondence, která se uskutečnila ve smyslu čl. 4 odst. 3 SEU, který stanoví, že podle zásady loajální spolupráce se Unie a členské státy navzájem respektují a pomáhají si při plnění úkolů vyplývajících ze Smluv, místo toho, aby italské orgány vyjednaly dohodu s Komisí o přechodném režimu zavedeném usnesením č. 33/6, jednoduše skrývaly jeho existenci. Italské orgány si byly plně vědomy, že přijetí vyhlášky č. 285/1999 a usnesení č. 33/6 je rozporu s rozhodnutím o schválení, neboť – jak uvádí Tribunál v bodě 168 napadeného rozsudku – v části rozhodnutí o schválení věnované popisu schváleného režimu totiž Komise zcela jednoznačně uvedla, že „[p]odniky musí podat žádost o financování před zahájením realizace investičního projektu“.
66. S ohledem na výše uvedené mám tedy za to, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož neměl rozhodnout, jak učinil v bodech 215 a 226 napadeného rozsudku – že kritérium podání žádosti před zahájením realizace projektů je jednoduchým, relevantním a přiměřeným kritériem umožňujícím Komisi se domnívat, že existuje motivační účinek, ale měl rozhodnout, že podání žádosti o podporu před zahájením realizace projektů je po schválení podpory Komisí nepominutelnou podmínkou nezbytnosti podpory. Skutečnost, že tato podmínka je nepominutelná, by mohla být zpochybněna a umožnit zkoumání i jiných okolností pouze tehdy, pokud by v rámci posuzování slučitelnosti konkrétního režimu podpor, mohly vést dokumenty (korespondence, prohlášení, rozhodnutí, oznámení atd.), jejichž původcem je pouze Komise, k omylu ohledně použitelnosti nebo podmínek použitelnosti ustanovení bodu 4.2 posledního pododstavce pokynů z roku 1998 na dotčený režim. Mám za to, že toto posouzení je potvrzeno dalšími opatřeními upravenými Komisí v pokynech k regionální podpoře na období 2007–2013(30) .
67. Přestože se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, nemůže však konstatování tohoto nesprávného právního posouzení vést ke zrušení napadeného rozsudku.
68. Je totiž třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že vykazuje-li odůvodnění rozsudku Tribunálu znaky porušení unijního práva, avšak jeho výrok se z jiných právních důvodů jeví jako opodstatněný, musí být kasační opravný prostředek zamítnut(31) .
69. Tudíž vzhledem k tomu, že zamítnutí žaloby na neplatnost Tribunálem je odůvodněno neexistencí motivačního účinků a jinými důvody týkajícími se žalobních důvodů, které jsem nepřezkoumával, mám za to, že nesprávné právní posouzení v bodech 215 a 226 napadeného rozsudku nemůže mít za následek neplatnost tohoto rozsudku(32) .
70. Mám tedy za to, že kasační opravné prostředky musí být zamítnuty.
VI – K nákladům řízení
71. Článek 184 odst. 2 jednacího řádu stanoví, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný nebo je-li tento opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení. Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 2 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a navrhovatelé neměli ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedeným uložit náhradu nákladů řízení.
VII – Závěry
72. S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr rozhodl takto:
„1) Kasační opravné prostředky se zamítají.
2) HGA Srl a dalším, Regione autonoma della Sardegna, Timsas Srl a Grand Hotel Abi d’Oru SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.“
(1) .
(2)  – Dále jen „HGA a další“.
(3)  – Dále jen „Timsas“.
(4)  – Dále jen „Grand Hotel Abi d’Oru“.
(5) – Sb. rozh. s. II-6255, dále jen „napadený rozsudek“.
(6)  – Úř. věst. L 302, s. 9, dále jen „sporné rozhodnutí“.
(7)  – Úř. věst. 1998, C 74, s. 9, dále jen „pokyny z roku 1998“.
(8)  – Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna
č. 9 ze dne 21. března 1998, dále jen „zákon č. 9/1998“.
(9)  – Dále jen „rozhodnutí o schválení“.
(10)  – Bolletino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna
č. 15 ze dne 8. května 1999, dále jen „vyhláška č. 285/1999“.
(11)  – Úř. věst. C 79, s. 4, dále jen „rozhodnutí o zahájení“.
(12)  – Nařízení Rady ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [108 SFEU] (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
(13)  –
Úř. věst. 2007, C 32, s. 2.
(14)  – Bod 226 napadeného rozsudku.
(15)  – Rozsudky ze dne 22. března 1977, Steinike & Weinlig (78/76, Recueil, s. 595, bod 9); ze dne 21. listopadu 1991, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires a Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon (C-354/90, Recueil, s. I-5505, bod 14) a ze dne 18. července 2007, Lucchini (C-119/05, Sb. rozh. s. I-6199, bod 52).
(16)  – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. září 1990, Komise v. Německo (C-5/89, Recueil, s. I-3437, bod 14), a ze dne 14. ledna 1997, Španělsko v. Komise (C-169/95, Recueil, s. I-135, bod 51).
(17)  – Body 233 a 234 napadeného rozsudku.
(18)  – Bod 226 napadeného rozsudku.
(19)  – Rozsudek ze dne 14. května 2002 (T-126/99, Recueil, s. II-2427).
(20)  – Bod 43.
(21)  – Tamtéž.
(22)  – Úř. věst. C 283, 1997, s. 2.
(23)  – Bod 215 napadeného rozsudku.
(24)  – Bod 226 napadeného rozsudku.
(25)  – Rozsudek ze dne 17. září 1980 (730/79, Recueil, s. 2671).
(26)  – Bod 17.
(27)  – Rozsudek ze dne 7. března 2002, Itálie v. Komise (C-310/99, Recueil, s. I-2289, bod 52).
(28)  – Není mi totiž jasné, jak by žádost o schválení, kterou Komise neschválila, mohla mít nějaký motivační účinek vzhledem k tomu, že je jen návrhem.
(29)  – Body 12 a 17 až 19 tohoto stanoviska.
(30)  – Úř. věst. 2006, C 54, s. 13.
(31)  – Rozsudek ze dne 19. dubna 2012, Artegodan v. Komise (C-221/10 P, bod 94 a citovaná judikatura).
(32)  – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. dubna 2007, Alcon v. OHIM (C-412/05 P, Sb. rozh. s. I-3569, bod 41 a citovaná judikatura).