62008CO0553
TIESAS RĪKOJUMS (astotā palāta)
2009. gada 2. decembrī (
*1
)
Lieta C-553/08 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2008. gada 15. decembrī iesniedza
Powerserv Personalservice GmbH
, Sanktpeltene [Sankt Pölten] (Austrija), ko pārstāv B. Kuhare [B. Kuchar], Rechtsanwältin,
prasītāja,
pārējiem lietas dalībniekiem esot šādiem:
Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB), ko pārstāv G. Šneiders [G. Schneider], pārstāvis,
atbildētājs pirmajā instancē,
Manpower Inc.
, Milvoki [Milwaukee] (Amerikas Savienotās Valstis), ko pārstāv A. Brisons [A. Bryson], barrister, ko pilnvarojusi V. Mārslenda [V. Marsland], solicitor,
persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē.
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja K. Toadere [C. Toader], tiesneši K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans] un P. Kūris [P. Kūris] (referents),
ģenerāladvokāts J. Mazaks [J. Mazák],
sekretārs R. Grass [R Grass],
uzklausījusi ģenerāladvokātu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Ar savu apelācijas sūdzību Powerserv Personalservice GmbH (turpmāk tekstā — “Powerserv”) lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 15. oktobra spriedumu lietā T-405/05 Powerserv Personalservice/ITSB — Manpower (“MANPOWER”) (Krājums, II-2883. lpp.; turpmāk tekstā — “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru šī tiesa noraidīja Powerserv prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2005. gada 22. jūlija lēmumu lietā R 499/2004-4 (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
2
Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) 7. pantā ar virsrakstu “Absolūti atteikuma pamatojumi” ir noteikts:
“1.   Nereģistrē:
[..]
b)
preču zīmes, kam nav atšķirīgu īpašību [atšķirtspējas];
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, preču ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas ģeogrāfisko izcelsmi vai laiku, un citas preču un pakalpojumu īpašības;
[..]
2.   Šā panta 1. punktu piemēro arī tad, ja pamatojums reģistrācijas atteikumam pastāv tikai kādā Kopienas daļā.
3.   Šā panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktu nepiemēro, ja preču zīme tās izmantošanas rezultātā ir kļuvusi atšķirīga [ieguvusi atšķirtspēju] attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, par ko reģistrācija pieteikta.”
3
Šīs regulas 51. panta 1. un 2. punktā ar virsrakstu “Absolūts spēkā neesamības pamats” ir paredzēts:
“1.   Kopienas preču zīmi paziņo [atzīst] par spēkā neesošu, ja Birojā iesniegts attiecīgs iesniegums, vai pamatojoties uz pretprasību lietas izskatīšanas procesā par pārkāpumu:
a)
ja Kopienas preču zīme ir reģistrēta, pārkāpjot 5. vai 7. panta noteikumus;
b)
ja pieteikuma iesniedzējs, iesniedzot pieteikumu par preču zīmi, ir rīkojies ļaunprātīgi.
2.   Ja Kopienas preču zīme ir reģistrēta, pārkāpjot 7. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunkta prasības, to tomēr var nepaziņot [neatzīt] par spēkā neesošu, ja tās izmantošanas rezultātā tā ir ieguvusi atšķirīgumu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, uz ko tā ir reģistrēta.”
4
Šī pašas regulas 74. panta 1. punktā ar virsrakstu “Faktu pārbaude, ko Birojs veic pēc savas iniciatīvas” ir noteikts:
“Lietas izskatīšanas procesa laikā [ITSB] izskata faktus pēc savas iniciatīvas, tomēr lietas izskatīšanas procesos, kas attiecas uz relatīvu pamatu reģistrācijas noraidīšanai, [ITSB] aprobežojas ar faktu, pierādījumu un argumentu [pamatu un prasību], ko puses iesniegušas, pārbaudi.”
5
Regula Nr. 40/94 ir atcelta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp), kas stājās spēkā 2009. gada 13. aprīlī. Tomēr uz izskatāmo lietu, ņemot vērā lietas apstākļu norises laiku, attiecas Regula Nr. 40/94.
Prāvas rašanās fakti
6
1996. gada 26. martā sabiedrība Manpower Inc. (turpmāk tekstā — “Manpower”) iesniedza ITSB Kopienas vārdiskas preču zīmes “MANPOWER” reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz precēm, kas ietilpst 9., 16., 35., 41. un 42. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un kuras attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam:
—
“audiokasetes; audiovizuālās apmācības aparāti; audio kompaktdiski; video kompaktdiski; datoru programmatūra; datorprogrammas; magnetofoni; videolentes; videomagnetofoni; visu iepriekš minēto produktu sastāvdaļas”, kas ietilpst 9. klasē;
—
“grāmatas; iespieddarbi; rokasgrāmatas; žurnāli; publikācijas; pārklāšanas plēves; apmācības materiāli; izglītības materiāli; visu iepriekš minēto produktu sastāvdaļas”, kas ietilpst 16. klasē;
—
“nodarbinātības aģentūru pakalpojumi; personāla līzinga pakalpojumi”, kas ietilpst 35. klasē;
—
“Konferenču un semināru organizēšana un vadīšana; filmu projektoru un piederumu noma; video, audio un kinofilmu ierakstu noma; izstāžu organizēšana; video un audio ierakstu ražošana; izglītības, apmācības, mācību un tālākizglītības pakalpojumi, visi ir saistīti ar biroja, ražošanas, vadības un tehnisko darbinieku apmācību un novērtēšanu; informācijas un konsultāciju pakalpojumi attiecībā uz iepriekš minētajiem pakalpojumiem”, kas ietilpst 41. klasē;
—
“profesionālo konsultāciju un ekspertu pakalpojumi personāla novērtēšanas un profesionālās orientācijas jomā, personības testi, psiholoģiskie testi un padomi saistībā ar karjeru; personības testu un psiholoģisko testu pakalpojumi; padomi saistībā ar profesionālo orientāciju; personu novērtēšana, lai noteiktu to profesionālo kompetenci; profesionālo psiholoģisko testu pakalpojumi; datoru programmatūras projektēšana un izstrādāšana; konsultāciju pakalpojumi saistībā ar personāla novērtēšanu, attīstību un pārvaldi; pagaidu mājvietas; ar iepriekš minētajiem pakalpojumiem saistītie informācijas, padomdevēja un atskaišu sagatavošanas pakalpojumi; sagādes pakalpojumi”, kas ietilpst 42. klasē.
7
Sākotnēji reģistrācijas pieteikums tika noraidīts, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, taču, ņemot vērā preču zīmes īpašnieka iesniegtos pierādījumus par izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju, tās beidzot 2000. gada 13. janvārī tika reģistrētas un 2000. gada 28. februārī publicētas Kopienas Preču Zīmju biļetenā.
8
2000. gada 27. oktobrīPowerserv iesniedza pieteikumu par minētās preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu, balstoties uz Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punktu, pamatojot ar to, ka preču zīme esot tikusi reģistrēta, pārkāpjot šīs regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 7. panta 3. punktu, un ka dokumenti, kas tika iesniegti, lai pamatotu apgalvojumu, ka preču zīme izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju, nepierādot šādu atšķirtspēju visās nozīmīgajās Kopienas daļās.
9
Ar ITSB Anulēšanas nodaļas 2004. gada 29. aprīļa lēmumu šis pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu tika noraidīts. ITSB Anulēšanas nodaļa uzskatīja, ka reģistrācijas atteikuma pamatojums, kas saistīts ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ir piemērojams tikai tajās dalībvalstīs, kurās oficiālā valoda ir angļu valoda, proti, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajā Karalistē un Īrijā, tiktāl, ciktāl vārds “manpower” esot aprakstošs tikai angļu valodā un patērētāji no citām dalībvalstīm to neuztveršot kā aprakstošu. Taču attiecībā uz Apvienoto Karalisti un Īriju Manpower esot pierādījusi, ka minētā preču zīme izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju. Šajā sakarā ITSB Anulēšanas nodaļa ņēma vērā arī pierādījumus, kas attiecās uz periodu pēc preču zīmes reģistrācijas.
10
ITSB Apelāciju ceturtā padome 2005. gada 22. jūlijā noraidīja apelācijas sūdzību par minēto lēmumu. Tā secināja, ka preču zīmes reģistrācija bija jāatsaka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, jo tai piemīt aprakstošs raksturs astoņās dalībvalstīs, proti, Apvienotajā Karalistē, Īrijā, Vācijā, Austrijā, Nīderlandē, Zviedrijā, Somijā, kā arī Dānijā. Tomēr Apelāciju padome atzina, ka šajās astoņās dalībvalstīs preču zīme pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniegšanas brīdī bija ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā. Turklāt Apelāciju padome par konkrēto iesaistīto sabiedrības daļu uzskatīja iespējamos pagaidu personāla darba devējus un šādā darbā strādājošas personas.
Process Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
11
2005. gada 14. novembrīPowerserv cēla prasību Pirmās instances tiesā, lūdzot atcelt pārsūdzēto lēmumu, prasības pamatojumam norādot divus prasības pamatus. Pirmais pamats bija saistīts ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta pārkāpumu, jo reģistrētajai preču zīmei neesot piemitusi atšķirtspēja un tā esot bijusi aprakstoša tām precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem bija veikta reģistrācija visā Kopienā, proti, arī dalībvalstīs, par kurām Apelāciju padome secināja, ka tā nav aprakstoša. Otrais pamats bija saistīts ar tās pašas regulas 51. panta 2. punkta un 74. panta 1. punkta pārkāpumu.
12
Manpower iestājās lietā šajā instancē un lūdza Pirmās instances tiesu grozīt pārsūdzēto lēmumu tādējādi, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts neliedz reģistrēt preču zīmi “MANPOWER” tiktāl, ciktāl tā nav aprakstoša nevienā no astoņām šajā lēmumā minētajām dalībvalstīm, proti, Dānijas Karalistē, Vācijas Federatīvajā Republikā, Īrijā, Nīderlandes Karalistē, Austrijas Republikā, Zviedrijas Karalistē, Somijas Republikā un Apvienotajā Karalistē.
13
Pēc tam, kad tā pārsūdzētā sprieduma 56. punktā bija konstatējusi, ka, lai noteiktu reģistrētās preču zīmes iespējami aprakstošo raksturu, jāatbild uz jautājumu, vai vārdu “manpower” var, parasti izmantojot, raugoties no konkrētās sabiedrības daļas viedokļa, izmantot, lai apzīmētu — vai nu tieši, vai ar norādi uz vienu no to būtiskajām īpašībām — preces vai pakalpojumus, kas ir aizsargāti ar preču zīmi, un šī sprieduma 57. punktā —, ka konkrēto sabiedrības daļu veido visi iedzīvotāji darbspējīgā vecumā, Pirmās instances tiesa šī sprieduma 58. punktā norādīja, ka Apelāciju padome pamatoti ir secinājusi, ka šis vārds ir aprakstošs Apvienotajā Karalistē un Īrijā attiecībā uz nodarbinātības aģentūru pakalpojumiem vai personāla līzinga aģentūru pakalpojumiem.
14
Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 66. punktā atzina arī vārda “manpower” aprakstošo raksturu attiecībā uz vairumu preču un pakalpojumu, ko aizsargā preču zīme un kas ietilpst 9., 16., 41. un 42. klasē, pēdējās divās dalībvalstīs.
15
Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 79. un 80. punktā secināja, ka vārdam “manpower” tāpat ir aprakstošs raksturs attiecībā uz visiem pakalpojumiem un precēm, kas ar to pašu preču zīmi ir aizsargāti Vācijā un Austrijā.
16
Taču pārsūdzētā sprieduma 89. punktā Pirmās instances tiesa konstatēja, ka, izņemot apstākli, ka Apelāciju padome nav ņēmusi vērā konkrēto sabiedrības daļu kopumā, tā nav arī pierādījusi, ka angļu valoda ir tikusi lietota, pat ja tas tā ir tikai alternatīvi valsts valodai, lai vērstos pie sabiedrībai, ko tā ir ņēmusi vērā, piederošajām personām. Turklāt šī sprieduma 90. punktā tā secināja, ka Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka Nīderlandē, Zviedrijā, Dānijā un Somijā preču zīme saistībā ar attiecīgajiem pakalpojumiem un precēm ir aprakstoša.
17
Turpretim apstrīdētā sprieduma 91. punktā Pirmās instances tiesa secināja, ka attiecībā uz pārējām Kopienas dalībvalstīm, kurās nerunā angļu valodā, Apelāciju padome pamatoti ir konstatējusi, ka reģistrētā preču zīme tajās nav aprakstoša.
18
Tā rezultātā Pirmās instances tiesa šī sprieduma 94. punktā grozīja pārsūdzēto lēmumu tādējādi, ka minētā preču zīme, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta Nīderlandē, Zviedrijā, Dānijā un Somijā, nav aprakstoša, tādējādi daļēji apmierinot Manpower prasību. Līdz ar to tā kā nepamatotu noraidīja pirmo Powerserv izvirzīto pamatu.
19
Attiecībā uz otro Powerserv izvirzīto pamatu Pirmās instances tiesa, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 123. punktā uzskatīja, ka šis pamats pārsūdzētā sprieduma grozīšanas dēļ ir kļuvis spēkā neesošs tiktāl, ciktāl tas attiecas uz preču zīmes izmantošanu Nīderlandē, Zviedrijā, Dānijā un Somijā.
20
Pēc tam, kad Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 130.–132. punktā bija atgādinājusi apstākļus, kuri kompetentajai iestādei jāņem vērā, lai novērtētu, vai preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā, tā minētā sprieduma 135., 139. un 140. punktā secināja, ka Apelāciju padome pamatoti ir secinājusi, ka preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja Apvienotajā Karalistē, Īrijā, Vācijā un Austrijā ir pierādīta.
21
Turklāt minētā sprieduma 144. punktā Pirmās instances tiesa nosprieda, ka preču zīmes iegūtā atšķirtspēja attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, ir jāpaplašina attiecībā uz citās klasēs ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem, kas aizsargāti ar preču zīmi.
22
Visbeidzot, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 146. punktā nosprieda, ka Apelāciju padome pamatoti ir ņēmusi vērā pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniegšanas datumu kā atbilstošo datumu, lai novērtētu izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju, un ka tā, nenonākot pretrunās pamatojumā, ne arī pieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, būtu varējusi ņemt vērā apstākļus, kuri, lai gan tie bija iestājušies pēc datuma, kad iesniegts pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu, ļāva izdarīt secinājumus par situāciju, kādā tā bija šajā datumā.
23
Ņemot vērā iepriekš minēto, Pirmās instances tiesa grozīja apstrīdēto lēmumu tādējādi, ka Kopienas preču zīme “MANPOWER” Nr. 76059 “attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta Nīderlandē, Zviedrijā, Somijā un Dānijā, nav aprakstoša”, taču saglabāja šī lēmuma rezolutīvo daļu, noraidot kā Powerserv prasību, tā arī Manpower pretprasību.
Lietas dalībnieku prasījumi
24
Powerserv, pirmkārt, lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu, kā arī Kopienas preču zīmi “MANPOWER” atzīt par spēkā neesošu attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, kas ar to apzīmēti, pakārtoti tā lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz neiesniegtajiem pierādījumiem par nepieciešamo attiecīgās preču zīmes atšķirtspēju, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Pirmās instances tiesā un katrā ziņā piespriest ITSB un Manpower segt savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzināt Powerserv izdevumus, kas radušies gan procesā ITSB, gan tiesvedībā Pirmās instances tiesā un Tiesā.
25
ITSB lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest Powerserv atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
26
Manpower, persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un pretapelācijas sūdzības ietvaros lūdz grozīt apstrīdēto lēmumu šajā lietā tādējādi, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais šķērslis reģistrācijai netiek piemērots nevienā dalībvalstī vai, pakārtoti, ka minētais šķērslis nav piemērojams ne Vācijā, ne Austrijā. Tā turklāt lūdz piespriest Powerserv atlīdzināt tiesvedībā radušos izdevumus.
Par apelācijas sūdzībām
27
Saskaņā ar Reglamenta 119. pantu, ja apelācija kopumā vai daļā ir acīmredzami nepieņemama vai nepamatota, Tiesa jebkurā laikā, rīkojoties pēc tiesneša referenta ziņojuma un ģenerāladvokāta uzklausīšanas, ar motivētu rīkojumu var noraidīt apelāciju vai kādu tās daļu, neuzsākot mutvārdu procesu.
28
Pamatojot savu apelācijas sūdzību, Powerserv izvirza divus pamatus, kas saistīti, pirmkārt ar to, ka preču zīme “MANPOWER” ir aprakstoša visā Kopienas teritorijā attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē, un, otrkārt, ar to, ka nav pierādījumu par šīs preču zīmes atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas rezultātā, kas būtu notikusi šīs pašas regulas 7. panta 3. punkta izpratnē.
29
Saistībā ar savu pretapelācijas sūdzību Manpower izvirza pamatu, kas saistīts ar minētās regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pārkāpumu.
30
Ņemot vērā sekas, kas saistītas ar attiecīgās preču zīmes aprakstošā rakstura esamības vai neesamības atzīšanu, vispirms ir jāizskata pretapelācijas sūdzība, bet pēc tam — Powerserv iesniegtā apelācijas sūdzība.
Par pretapelācijas sūdzību
Manpower argumenti
31
Ar savu pretapelācijas sūdzību Manpower vēlas panākt, lai tiktu atzīts, ka vārdam “manpower” nav aprakstoša rakstura Apvienotajā Karalistē, Īrijā, Vācijā, kā arī Austrijā un attiecīgi — visā Kopienā.
32
Ar savu pirmo pamatu Manpower norāda, ka attiecībā uz reģistrētās preču zīmes aprakstošo raksturu Apvienotajā Karalistē un Īrijā vārds “manpower” tādā nozīmē, kā to pieņēmusi Pirmās instances tiesa, proti, “darbaspēks”, nav aprakstošs raugoties no darbinieku viedokļa, bet tāds ir no darba devēja viedokļa. Turklāt, tā kā atbilstošie pakalpojumi esot nodarbinātības aģentūras gan darba devējiem, gan darba ņēmējiem, būtu bijis jāsecina, ka vārds “manpower” konkrētajā sabiedrības daļā Apvienotajā Karalistē un Īrijā ļauj uzreiz un bez jebkāda cita konteksta uztvert to kā šo pakalpojumu aprakstu.
33
Ar savu otro pamatu Manpower attiecībā uz minētās preču zīmes aprakstošo raksturu Vācijā un Austrijā apgalvo, ka Apelāciju padome ir konstatējusi, ka vārds “manpower” ikdienas saziņā tiek lietots vācu darījumu valodā. Pārsūdzētā sprieduma 77. un 79. punktā Pirmās instances tiesa no tā esot secinājusi, ka šis jēdziens ir ieviesies vācu valodā, kas esot bijis kļūdaini.
34
Pirmās instances tiesa faktiski esot paplašinājusi konkrēto sabiedrības daļu, un līdz ar to Apelācijas padomes izvērstie konstatējumi, kas attiecās uz šaurāku konkrēto sabiedrības daļu, neesot bijuši pietiekami plašākai konkrētās sabiedrības daļai. Tādējādi pierādījumi, uz ko balstījusies Apelāciju padome, nav bijuši pietiekami, lai pierādītu, ka vārds “manpower” ir ieviesies vācu valodā. Līdz ar to Pirmās instances tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka šis vārds ir aprakstošs visiem iedzīvotājiem darbspējīgā vecumā Vācijā un Austrijā. Lielākais, šo secinājumu varētu atzīt attiecībā uz personām, kuras izmanto atbilstošos pakalpojumus.
Tiesas vērtējums
35
Attiecībā uz pirmo pamatu, kas saistīts ar to vārda “manpower” nozīmi, ko Pirmās instances tiesa ir pieņēmusi attiecīgajam vārdiskajam apzīmējumam, piešķirot tam tikai aprakstošu raksturu, raugoties vienīgi no darba devēja viedokļa, bet ne no darba ņēmēja viedokļa, ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 58. punktā Pirmās instances tiesa ir pievienojusies kā ITSB Apelāciju padomes, tā arī Anulēšanas nodaļas sniegtajām vārda “manpower” nozīmes definīcijām, kā rezultātā tā ir atzinusi vienu no šī vārda nozīmēm, kura neaprobežojas tikai ar “darbaspēku”.
36
Šajos apstākļos, pārsūdzētā sprieduma 61.–63. punktā veicot detalizētu visu sniegto pierādījumu par pamata vārda “manpower” dažādajām nozīmēm pārbaudi, Pirmās instances tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kas liktu apšaubīt minētā sprieduma 58. punktā ietverto vērtējumu un kas Tiesā katrā ziņā varētu tikt apšaubīta saistībā ar apelāciju.
37
Šajos apstākļos pretapelācijas sūdzības pirmais pamats ir jānoraida kā acīmredzami nepamatots.
38
Attiecībā uz otro pamatu Manpower būtībā apgalvo, ka pastāv pretruna starp to, ka Pirmās instances tiesa ir apstiprinājusi Apelāciju padomes nostāju, atzīstot, ka vārds “manpower” ir ieviesies vācu darījumu valodā, un to, ka tā ir paplašinājusi konkrēto sabiedrības daļu salīdzinājumā ar Apelāciju padomes izmantoto, no jauna neizskatot šo vārdu saistībā ar paplašinātu sabiedrības daļu.
39
Šajā sakarā ir jākonstatē, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 57. punktā konkrēto sabiedrības daļu ir definējusi kā visus iedzīvotājus darbspējīgā vecumā, savukārt Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 16. punktā bija noteikusi, ka, pirmkārt, vārds “manpower” ir pazīstams nozīmīgai daļai attiecīgo patērētāju, proti, iespējamajiem pagaidu personāla darba devējiem un šādā darbā strādājošajām personām Apvienotajā Karalistē, Īrijā, Vācijā, Austrijā, un, otrkārt, ka “personāla līzinga aģentūru pakalpojumi ir adresēti ne tikai personām, kas meklē darbu, bet arī darba devējiem, kas meklē personālu”.
40
No tā izriet, ka Manpower pamatoti uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir izmantojusi plašāku konkrēto sabiedrības daļu salīdzinājumā ar Apelāciju padomes izmantoto.
41
Tomēr pretēji Manpower apgalvotajam Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 79. un 80. punktā ir pareizi ņēmusi vērā mērķsabiedrības izmaiņas, novērtējot pierādījumus.
42
Faktiski Pirmās instances tiesa, pamatojoties uz dažādiem pierādījumiem, lai parādītu jēdziena vispārējo nozīmi vācu valodā, minētajā 79. punktā varēja secināt, ka visi vāciski runājošie patērētāji kopumā, nevis tikai daļa no šiem patērētājiem uztver vārdu “manpower”.
43
Līdz ar to, konstatējot, ka konkrētā sabiedrības daļa, kā to Pirmās instances tiesa bija definējusi no jauna, uztver preču zīmi “MANPOWER” kā tādu, kas apraksta ar to apzīmētās preces un pakalpojumus, Pirmās instances tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un Manpower izvirzītais otrais pamats ir jānoraida kā acīmredzami nepamatots.
44
Tādējādi, ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, Manpower pretapelācijas sūdzība ir noraidāma.
Par apelācijas sūdzības pirmo pamatu, kas saistīts ar to, ka preču zīmei “MANPOWER” Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē ir aprakstošs raksturs visā Kopienas teritorijā un attiecībā uz visām precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta
Lietas dalībnieku argumenti
45
Powerserv būtībā norāda, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 69. un nākamajos punktos uzskatot, ka vārdiskajam apzīmējumam “MANPOWER” nav aprakstoša rakstura citās Kopienas dalībvalstīs, izņemot Apvienoto Karalisti, Īriju, Vāciju un Austriju.
46
Powerserv apgalvo, ka jautājums ir par to, vai vārds “manpower” ir ieviesies ikdienas sarunvalodā un līdz ar to ir kļuvis par asimilētu anglicismu, kas ir saprotams konkrētajai sabiedrības daļai. Šajā sakarā šī sabiedrība uzskata, ka ir jānoraida kā nepamatoti apstrīdētā sprieduma 76. punktā Pirmās instances tiesas izmantotie ierobežojumi, aprobežojoties ar “angļu valodu kā speciālo valodu”, un tās apgalvojumi, ka “tomēr, ja, vēršoties pie šīs sabiedrības, angļu valoda šajā kontekstā faktiski netiek izmantota, vienīgi konkrētajā sabiedrībā vai ievērojamā tās daļā izplatītas angļu valodas zināšanas nebūs pietiekamas”. Turklāt Pirmās instances tiesa nav norādījusi iemeslu, kādēļ būtu jānoliedz šo dalībvalstu iedzīvotāju zināšanas, tostarp pamatzināšanas angļu valodā. Pirmās instances tiesa tādējādi nonākot pretrunā savai pašas judikatūrai (2001. gada 5. aprīļa spriedums lietā T-87/00 Bank für Arbeit und Wirtschaft/ITSB (“EASYBANK”), Recueil, II-1259. lpp.).
47
ITSB uzskata, ka šis pamats nav pieņemams, jo konkrētās sabiedrības daļas valodas zināšanu novērtējums ir faktisks jautājums, kas nav pakļauts Tiesas pārbaudei apelācijas ietvaros.
48
Manpower apgalvo, ka nepastāv pretruna starp Pirmās instances tiesas analizēto hipotēzi un iepriekš minēto spriedumu lietā Bank für Arbeit und Wirtschaft/ITSB (“EASYBANK”) tiktāl, ciktāl tas attiecas uz dalībvalstīm, kurās runā angliski. Turklāt Manpower uzskata, ka apgalvojumiem par procentuālo personu daļu, kas Kopienā runā angļu valodā, kuru tās ir apguvušas, nav nozīmes, ievērojot, ka ir maz ticams, ka tie, kuru angļu valodas zināšanas ir tikai pamata līmenī, zinātu vārda “manpower” nozīmi.
Tiesas vērtējums
49
Šajā sakarā vispirms ir jāatgādina, ka apelācijas sūdzību, kā tas izriet no EKL 225. panta un Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas, iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Līdz ar to vienīgi Vispārējai tiesai ir kompetence konstatēt un novērtēt atbilstošos faktiskos apstākļus, kā arī pierādījumu elementus. Faktu un pierādījumu vērtējums, izņemot gadījumus, kad tie tiek sagrozīti, kā tāds nav Tiesas pārbaudei pakļauts tiesību jautājums apelācijas ietvaros (skat. 2006. gada 18. jūlija spriedumu lietā C-214/05 Rossi/ITSB, Krājums, I-7057. lpp., 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
Tāpat jāatgādina, ka preču zīmes aprakstošais raksturs Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē ir jānovērtē, pirmkārt, attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir pieteikta reģistrācija, un, otrkārt, attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļas uztveri (2003. gada 6. maija spriedums lietā C-104/01 Libertel, Recueil, I-3793. lpp., 62. punkts).
51
Šajā sakarā ir jākonstatē, ka Powerserv izvirzītais pamats būtībā ir vērsts uz to, lai tiktu apšaubīts Pirmās instances tiesas pārsūdzētā sprieduma 58.–94. punktā veiktais vērtējums attiecībā uz konkrētās sabiedrības daļas vērtējumu vārdam angļu valodā. Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 79. punktā ir uzskatījusi, ka Vācijā un Austrijā vārds “manpower” ir ieviesies vācu darījumu valodā, kamēr tā paša sprieduma 84. punktā tā ir nospriedusi, ka tas tā nav attiecībā uz citām dalībvalstīm, kurās runā angliski. Turklāt Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 89. punktā ir konstatējusi, ka Dānijā, Nīderlandē, Zviedrijā un Somijā — kā Apelāciju padome nebija konstatējusi — angļu valoda tiek lietota, lai arī tikai kā alternatīva valsts valodai, savukārt attiecībā uz citām dalībvalstīm, kurās nerunā angliski, tā ir apstiprinājusi Apelāciju padomes nostāju, ka angļu valoda tiek izmantota ar zināmu atturību.
52
Pirmās instances tiesa, šādi nospriežot, ir sniegusi faktu vērtējumus, ko, izņemot faktu sagrozīšanas gadījumu, kas nav ticis apgalvots šajā gadījumā, nevar apstrīdēt apelācijas kārtībā.
53
Tādējādi pirmais pamats, ko izvirzījusi Powerserv, pamatojot savu sūdzību, ir jānoraida kā acīmredzami nepieņemams.
Par apelācijas sūdzības otro pamatu, kas saistīts ar pierādījumu, ka reģistrētā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta izpratnē, neesamību
54
Šis pamats būtībā sastāv no četrām daļām, kas saistītas, pirmkārt, ar to, ka Pirmās instances tiesas izmantotā noteiktās sabiedrības daļas definīcija prasa jaunu “pierādījumu” novērtējumu, otrkārt, ar to, ka Pirmās instances tiesa prettiesiski uz Īriju attiecinājusi preču zīmes atšķirtspēju, kas pastāvēja Apvienotajā Karalistē, tieši nepārbaudot situāciju pirmajā no dalībvalstīm, treškārt, ar to, ka Pirmās instances tiesa ir atļāvusi paplašināt preču zīmes atšķirtspēju, ko preču zīme ir ieguvusi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, attiecinot tos uz citām precēm un pakalpojumiem, un, ceturtkārt, ar Pirmās instances tiesas pieļautu kļūdu, piemērojot Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
Par otrā pamata pirmo daļu, kas saistīta ar to, ka Pirmās instances tiesas veiktā konkrētās sabiedrības daļas definīcija prasa “pierādījumu” pārbaudi no jauna
— Lietas dalībnieku argumenti
55
Powerserv norāda, ka pretēji Apelācijas padomei Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 57. punktā nav ierobežojusi konkrēto sabiedrības daļu kā tikai specializēto sabiedrības daļu, bet ir to paplašinājusi gandrīz līdz visiem Kopienas piecpadsmit dalībvalstu iedzīvotājiem. Šāda konkrētās sabiedrības daļas paplašināšana prasot jaunu to pierādījumu novērtēšanu, ar kuriem Kopienas preču zīmes īpašniece cenšas pierādīt atšķirtspējas iegūšanu. Minētā sabiedrība uzskata, ka Pirmās instances tiesai būtu bijis jāatceļ Apelāciju padomes lēmums un jānodod lieta atpakaļ izskatīšanai, vismaz attiecībā uz minētās sabiedrības definīciju Apvienotajā Karalistē, Īrijā, Vācijā un Austrijā.
56
ITSB apgalvo, ka šis iebildums ir nepamatots tiktāl, ciktāl Pirmās instances tiesa pati faktisko apstākļu novērtēšanas gaitā ir pārbaudījusi pierādījumus. Pārsūdzētā sprieduma 132.–141. punktā katrs pierādījums esot detalizēti pārbaudīts, un Pirmās instances tiesa esot nonākusi pie secinājuma, ka pat plašākas konkrētās sabiedrības daļas izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja ir pierādīta spriedumā aplūkotajās dalībvalstīs.
57
Manpower norāda, ka Pirmās instances tiesa nav analizējusi jautājumu par to, vai preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju tikai darījumu vidē. Tā esot norādījusi plašāku sabiedrības daļu, un pierādījumi esot novērtēti attiecībā uz to. Turklāt Pirmās instances tiesas izmantotais formulējums neļaujot secināt, ka atšķirtspēja izmantošanas rezultātā ir iegūta vienīgi no darījumu sabiedrības viedokļa. Manpower secina, ka pierādījumu pārvērtēšana nav bijusi nepieciešama attiecībā uz paplašināto konkrēto sabiedrības daļu, ne arī attiecībā uz darījumu sabiedrību, jo Apelāciju padome jau esot veikusi minēto pierādījumu pārbaudi.
— Tiesas vērtējums
58
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, skatot to kopsakarā ar šī paša panta 2. punktu, preču zīmes reģistrācija ir jāatsaka, ja tā sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas to padara aprakstošu kādā Kopienas daļā.
59
Turklāt saskaņā ar minētās regulas 7. panta 3. punktu šī paša panta 1. punkta b) apakšpunktu nepiemēro, ja preču zīme tās izmantošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko ir pieteikta reģistrācija (šajā sakarā skat. Tiesas 2006. gada 22. jūnija spriedumu lietā C-25/05 P Storck/ITSB, Krājums, I-5719. lpp., 82. punkts).
60
No tā izriet, ka atbilstoši Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punktam preču zīmi var reģistrēt tikai tad, ja ir sniegti pierādījumi, ka izmantošanas rezultātā tā ir ieguvusi atšķirtspēju Kopienas daļā, kurā šai preču zīmei šī panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē atšķirtspēja ab initio ir bijusi (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Storck/ITSB, 83. punkts).
61
Šajā sakarā jākonstatē, ka attiecībā uz Apvienoto Karalisti, Īriju, Vāciju un Austriju Pirmās instances tiesa ir uzskatījusi, ka vārdam “manpower” ir aprakstošs raksturs, taču ka tas izmantošanas rezultātā ir ieguvis atšķirtspēju, tādējādi apstiprinot Apelāciju padomes veikto vērtējumu. Taču, kā tas ir atgādināts šī rīkojuma 40. punktā, Pirmās instances tiesa ir grozījusi konkrētās sabiedrības daļas definīciju, attiecinot to uz visiem iedzīvotājiem darbspējīgā vecumā.
62
Vienlaikus, pretēji Powerserv norādītajam, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 132.–141. punktā, pamatojoties uz visiem atbilstošajiem pierādījumiem, tostarp attiecībā uz šādi definēto konkrēto sabiedrības daļu, ir novērtējusi atšķirtspēju, ko reģistrētā preču zīme izmantošanas rezultātā ir ieguvusi attiecībā uz šo konkrēto sabiedrības daļu.
63
Līdz ar to Powerserv izvirzītā otrā pamata pirmā daļa, kas saistīta ar to, ka Pirmās instances tiesai, definējot konkrēto sabiedrību, no jauna bija jānovērtē “pierādījumi”, ir jānoraida kā acīmredzami nepamatota.
Par otrā pamata otro daļu, kas saistīta ar to, ka Pirmās instances tiesa prettiesiski ir paplašinājusi Apvienotās Karalistes preču zīmes atšķirtspējas konstatējumu attiecībā uz Īriju, detalizēti nepārbaudot preču zīmes situāciju šajā dalībvalstī (turpmāk tekstā — “paplašināšanās efekts”)
— Lietas dalībnieku argumenti
64
Powerserv uzskata, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 138. un 139. punktā prettiesiski ir apstiprinājusi Apelāciju padomes nostāju, atzīstot preču zīmes iespējamās reputācijas “paplašināšanās efektu” no Apvienotās Karalistes uz Īriju. Pirmās instances tiesa neesot norādījusi šādas pieejas pamatojumu. Uzskatīt, ka šāds “efekts” pastāv, nozīmētu nonākt pretrunā kā Pirmās instances tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru visiem reģistrācijas atteikuma pamatojumiem visur, kur tie pastāv, ir jābūt atspēkotiem (Pirmās instances tiesas 2000. gada 30. marta spriedums lietā T-91/99 Ford Motor/ITSB (“OPTIONS”), Recueil, II-1925. lpp.), tā arī Tiesas judikatūrai, saskaņā ar kuru reģistrācijas atteikuma pamatojumus var atspēkot, vienīgi veicot stingru un pilnīgu pārbaudi (iepriekš minētais spriedums lietā Libertel).
65
ITSB norāda, ka iespēja, ka preču zīmes izmantošanas rezultātā atšķirtspēja paplašinās no vienas dalībvalsts uz otru, kā tāda neatbilst šādas atšķirtspējas stingras un pilnīgas pārbaudes prasībām. Turpretim Powerserv apgalvojums, ka Pirmās instances tiesa ir pamatojusies uz šādu “paplašināšanās efektu”, ir nepamatots un ietver apstākļu sagrozīšanu. Proti, esot skaidrs, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 138. un nākamajos punktos tāpat ir veikusi specifisku novērtējumu attiecībā uz preču zīmes atšķirtspēju, kas iegūta izmantošanas rezultātā Īrijā, saistībā ar ilgstošu preču zīmes izmantošanu šajā dalībvalstī, Manpower apgrozījumu, kā arī pierādījumiem, kas izriet no žurnālos un telefongrāmatās esošajām reklāmām.
66
Manpower norāda, ka pretēji Apelāciju padomei Pirmās instances tiesa nav ņēmusi vērā “paplašināšanās efektu”, bet ir balstījusies uz minētās preču zīmes ilgo izmantošanas periodu Īrijā, uz Manpower finanšu līdzekļu apgrozījumu, kā arī uz pierādījumiem, kas izriet no žurnālos un telefongrāmatās ievietotās reklāmas.
— Tiesas vērtējums
67
Ir jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 138. punktā Pirmās instances tiesa ir vienīgi izklāstījusi Apelāciju padomes nostāju pārsūdzētajā lēmumā.
68
Savukārt minētā sprieduma 139. punktā Pirmās instances tiesa ir uzskatījusi, ka, ņemot vērā lietā esošos dokumentus, preču zīmes ilgstoša izmantošana Īrijā un apgrozījums, kā arī pierādījumi par reklāmu žurnālos un telefongrāmatās ļauj objektīvi secināt, ka, konstatējot personas, kas iestājusies lietā, preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju Īrijā, Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu vērtējumā. Ir jāpiebilst, ka, ņemot vērā lietas apstākļus, Apelāciju padomei nevar pārmest, ka tā nav ņēmusi vērā visus apstākļus. No tā izriet, ka Pirmās instances tiesa ne tikvien ir balstījusies uz “paplašināšanās efektu”, bet arī veikusi detalizētu preču zīmes izmantošanas pārbaudi Īrijā.
69
Līdz ar to Powerserv izvirzītā otrā pamata otrā daļa ir acīmredzami nepamatota.
Par otrā pamata trešo daļu, kas saistīta ar Pirmās instances tiesas veiktā atzinuma par preču zīmes atšķirtspējas, kas iegūta izmantošanas rezultātā, paplašināšanu attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, un citām precēm un pakalpojumiem
— Lietas dalībnieku argumenti
70
Powerserv apgalvo, ka Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 144. punktā nepareizi ir atzinusi atšķirtspējas, ko reģistrētā preču zīme ieguvusi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, paplašināšanu, attiecinot to uz citām ar šo preču zīmi aizsargātajām precēm un pakalpojumiem, proti, tiem, kas ietilpst 9., 16., 41. un 42. klasē.
71
Tādējādi Powerserv apgalvo, ka “darbā iekārtošanas darbība” un “personāla darbā iekārtošana” ir divi pilnīgi atšķirīgi pakalpojumu veidi, kuri ilgu laiku Austrijā ir bijuši aizliegti. Manpower uzskata, ka tā nodrošina tikai darbā iekārtošanas pakalpojumus, bet ne darbā iekārtošanas darbības. Tostarp attiecībā uz 9., 16., 41. un 42. klasi Pirmās instances tiesai neesot ticis iesniegts neviens dokuments, un tā esot vienīgi norādījusi, ka apzīmējums “MANPOWER” ir vai nu izdomāts, vai arī “tas var tikt uztverts kā tāds, kas norāda uz šo preču un pakalpojumu saturu, kāds tiek lietots nodarbinātības aģentūrā”. Visbeidzot, Powerserv uzskata, ka šīs reputācijas, kas pierādīta attiecībā uz speciāliem pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, paplašināšana attiecībā uz citām klasēm atbilstoši Nicas nolīguma nosacījumiem šīs tiesvedības ietvaros ir pretrunā iepriekš minētajam spriedumam lietā Libertel.
72
Turklāt attiecībā uz 35. klasi Powerserv apstrīd nodarbinātības aģentūru pakalpojumu un personāla līzinga pakalpojumu reputāciju, kā arī to, ka konkrētā sabiedrības daļa grāmatas, kompaktdiskus un citas līdzīgas preces, kas apzīmētas ar reģistrēto preču zīmi, asociē ar Manpower.
73
ITSB apgalvo, ka attiecībā uz 35. klasi nevar uzskatīt par ticamu tik ierobežojošu personāla līzinga un nodarbinātības aģentūru pakalpojumu nošķiršanu — šīs divas darbības bieži pārklājas.
74
Saistībā ar citām precēm un pakalpojumiem apgalvojums, saskaņā ar kuru Pirmās instances tiesa esot paplašinājusi reģistrētās preču zīmes iegūto atšķirtspēju attiecībā uz 35. klasē ietilpstošajiem pakalpojumiem, attiecinot to uz citām šīs preču zīmes aptvertajām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 41. un 42. klasē, esot kļūdains un acīmredzami nepamatots. Pārsūdzētā sprieduma 143. punktā Pirmās instances tiesa neesot veikusi automātisku atšķirtspējas paplašināšanu, bet esot ņēmusi vērā, ka uzņēmums faktiski izmanto attiecīgās preces un pakalpojumus saistībā ar šo preču zīmi.
75
Manpower apgalvo, ka Powerserv neņem vērā apstākli, ka Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais šķērslis 9., 16., 41. un 42. klasē ietilpstošajām precēm un pakalpojumiem ir piemērojams tikai saistībā ar darbā iekārtošanas aģentūru pakalpojumu sniegšanu.
— Tiesas vērtējums
76
Ir jāatgādina, ka apzīmējuma kā preču zīmes reģistrācija vienmēr tiek lūgta attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir minēti reģistrācijas pieteikumā. Tādējādi preču zīmes atšķirtspēja ir jāvērtē, pirmkārt, saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem reģistrācija tiek lūgta, un, otrkārt, saistībā ar konkrētās sabiedrības daļas uztveri (šajā sakarā skat. Tiesas 2002. gada 18. jūnija spriedumu lietā C-299/99 Philips, Recueil, I-5475. lpp., 59. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Libertel, 75. punkts).
77
Attiecībā uz preču zīmes, kas reģistrēta attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, izmantošanas rezultātā iegūtās atšķirtspējas paplašināšanu, attiecinot to uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 41. un 42. klasē, ir jānorāda, ka Pirmās instances tiesa pēc pamatotās Apelāciju padomes argumentācijas izklāstīšanas — būtībā par to, ka vārdam “manpower” ir otra nozīme personāla līzinga pakalpojumu jomā_– pārsūdzētā sprieduma 144. punktā uzskatīja, ka Apelāciju padome ir pamatoti secinājusi, ka šīs preču zīmes attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, atšķirtspēja, kas iegūta izmantošanas rezultātā, ir jāpaplašina, attiecinot to uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 41. un 42. klasē.
78
Powerserv Pirmās instances tiesai izteiktais, tās izvirzītā otrā pamata trešajā daļā ietilpstošais pārmetums, ka Pirmās instances tiesa vienīgi paplašinājusi 35. klases reputāciju, attiecinot to uz precēm un pakalpojumiem, faktiski ir vērsts uz to, lai Tiesa Pirmās instances tiesas faktisko vērtējumu aizstātu ar savu vērtējumu.
79
Iepriekš minētais attiecas arī uz reputācijas, kāda ir pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, vērtējumu.
80
Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 133.–141. punktā ir konstatējusi, ka reģistrētās preču zīmes izmantošanas rezultātā iegūtā atšķirtspēja ir pierādīta Apvienotajā Karalistē, Īrijā, Vācijā un Austrijā attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē.
81
Turklāt Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 143.–145. punktā ir norādījusi, ka minētās preču zīmes, kas attiecas uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35. klasē, iegūto atšķirtspēju vajadzēja paplašināt, attiecinot to uz ar šo preču zīmi aizsargātajām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst citās klasēs, ievērojot, ka tā ir aprakstoša tikai attiecībā uz dažām precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 9., 16., 41. un 42. klasē, un ka tādējādi patērētāji vārdu “manpower” var uztvert kā norādi par šo preču un pakalpojumu izcelsmes vietu.
82
Šādi Pirmās instances tiesas konstatējumi ir faktu vērtējumi. Taču saskaņā ar šī rīkojuma 49. punktā atgādināto judikatūru apelācijas sūdzību iesniedz tikai par tiesību jautājumiem un šādi vērtējumi nevar, izņemot faktu sagrozīšanas gadījumus, tikt pakļauti Tiesas pārbaudei saistībā ar apelācijas sūdzību.
83
Tā kā šajā gadījumā nav apgalvots, ka tieši būtu sagrozīts kāds no Pirmās instances tiesas izvirzītajiem faktiem vai pierādījumiem, otrā pamata trešā daļa ir jānoraida kā acīmredzami nepieņemama.
Par otrā pamata ceturto daļu, kas saistīta ar kļūdu tiesību piemērošanā, piemērojot Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu
— Lietas dalībnieku argumenti
84
Powerserv apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 127. punktā Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka reģistrēto preču zīmi, par kuru bija iesniegti pierādījumi par izmantošanas rezultātā iegūto atšķirtspēju, nevar atzīt par spēkā neesošu, piemērojot Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ja vien tas neattiecas uz preču zīmi, kas reģistrēta pretēji šīs regulas 7. panta normām. Šāda Pirmās instances tiesas nostāja liekot uzskatīt, ka ir pilnīgi neiespējami apstrīdēt preču zīmi, kurai a priori nepiemīt atšķirtspēja, bet kura ir reģistrēta, pamatojoties uz nepietiekamiem reputācijas pierādījumiem.
85
ITSB apgalvo, ka otrā pamata ceturtā daļa ir acīmredzami nepamatota. Preču zīmi, kas ir reģistrēta, pamatojoties uz pierādījumiem par iegūtu atšķirtspēju izmantošanas rezultātā, nevar atzīt par spēkā neesošu, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
86
Manpower piekrīt Pirmās instances tiesas nostājai un norāda, ka Powerserv vispār nav ņēmusi vērā minētā panta 2. punktu.
— Tiesas vērtējums
87
No Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta izriet, ka fakts, ka preču zīme attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, par kuriem bijis iesniegts reģistrācijas pieteikums, ir ieguvusi atšķirtspēju izmantošanas rezultātā, liedz piemērot absolūtu atteikuma pamatojumu saskaņā ar minētā panta 1. punkta a)–c) apakšpunktu.
88
Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 51. panta 1. punktu preču zīmi var atzīt par spēkā neesošu tad, ja tā reģistrēta, pārkāpjot šīs regulas 7. panta normas.
89
Savukārt Regulas Nr. 40/94 51. panta 2. punkts, kurā noteikts izņēmums absolūtajiem spēkā neesamības pamatiem, kas paredzēti minētā 51. panta 1. punktā, ir jāinterpretē sašaurināti, un tādējādi tas nevar būt pamats argumentācijai pēc analoģijas minētās regulas 7. panta 3. punkta interpretācijas ietvaros (2009. gada 11. jūnija spriedums lietā C-542/07 P Imagination Technologies/ITSB, Krājums, I-4937. lpp., 54. punkts).
90
Pretēji Powerserv apgalvotajam Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 127. punktā nav nospriedusi, ka preču zīme, kurai a priori nepiemīt atšķirtspēja, bet kura ir reģistrēta, pamatojoties uz pietiekamas reputācijas pierādījumu, nevar būt jelkāda strīda priekšmets.
91
Proti, Pirmās instances tiesa ir vienīgi atgādinājusi, ka Regulas Nr. 40/94 51. panta attiecīgās 1. un 2. punkta piemērošanas jomas ir atšķirīgas. Tādējādi 1. punktā nav ļauts prasīt par spēkā neesošu atzīt preču zīmi, kas ieguvusi atšķirtspēju tādas izmantošanas rezultātā, kas notikusi pirms reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas, jo šāda preču zīme nav reģistrēta pretēji šīs regulas 7. panta normām. Runājot par šī paša panta 2. punktu, tas attiecas vienīgi uz preču zīmēm, kas atšķirtspēju ieguvušas tādas izmantošanas rezultātā, kura notikusi pēc to reģistrācijas, pat ja reģistrācija būtu veikta, neievērojot minētās regulas 7. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktu, un šī iemesla dēļ tiktu atzīta par spēkā neesošu.
92
Līdz ar to otrā pamata ceturtā daļa ir jānoraida kā acīmredzami nepamatota.
93
No visa iepriekš minētā izriet, ka Powerserv iesniegtā apelācijas sūdzība ir jānoraida kā daļēji acīmredzami nepieņemama un daļēji acīmredzami nepamatota.
Par tiesāšanās izdevumiem
94
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tā kā ITSB un Manpower ir lūguši piespriest Powerserv atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējai spriedums ir nelabvēlīgs, tad tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
1)
Powerserv Personalservice GmbH iesniegto apelācijas sūdzību noraidīt;
2)
Manpower Inc. pretapelāciju noraidīt;
3)
Powerserv Personalservice GmbH atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — vācu.