62007CC0560
ĢENERĀLADVOKĀTA DAMASO RUISA-HARABO KOLOMERA,
[DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER] SECINĀJUMI
sniegti 2009. gada 17. februārī (
1
)
Lieta C-560/07
Balbiino AS
pret
Põllumajandusminister
un
Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
“Igaunijas pievienošanās — Pārejas pasākumi — Lauksaimniecības produkti — Cukurs — Liekie krājumi — Regulas (EK) Nr. 1972/2003, Nr. 60/2004 un Nr. 832/2005”
I — Ievads
1.
Tallinna Halduskohus (Tallinas Administratīvā tiesa) ir uzdevusi Tiesai sešus prejudiciālus jautājumus par pārejas posma pasākumiem, kas veikti, lai atvieglotu desmit jaunu dalībvalstu pievienošanos Eiropas Savienībai 2004. gada 1. maijā.
2.
Jautājumi attiecas uz trīs Kopienu regulām, kuru mērķis ir mudināt valstu uzņēmējus atturēties no lauksaimniecības produktu lieko krājumu uzkrāšanas dēļ to iespējami traucējošās ietekmes uz kopīgo tirgu organizāciju. Šo ierobežojošo mehānismu būtība, īsumā sakot, izpaužas maksājuma noteikšanā par jaunajās dalībvalstīs esošajiem liekajiem krājumiem un atsevišķos gadījumos (cukurs, izoglikoze un fruktoze) — to iznīcināšanā.
3.
Saistībā ar [Eiropas Kopienu] 1994. gadā notikušo paplašināšanos Tiesa sprieda par līdzīgiem pasākumiem, kuru starpā bija arī maksājums par šādiem liekajiem lauksaimniecības produktu krājumiem (
2
). 2002. gada 15. janvāra spriedumā lietā Weidacher tika konstatēta Kopienu iestāžu plašā rīcības brīvība, lai sasniegtu kopējās lauksaimniecības politikas mērķus, un atzīts, ka Komisija bija tiesīga pieņemt attiecīgo tiesību normu, noraidot jebkādas iebildes par regulas spēkā neesamību samērīguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpuma dēļ (
3
).
4.
Spriedums lietā Weidacher pagaidām ir vienīgais precedents šajā jautājumā, tomēr tas nebūt nebūs pēdējais. Vienlaikus ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu un savrupi no tā sešas no desmit jaunajām dalībvalstīm ir apstrīdējušas trīs iepriekš minētās regulas un Komisijas lēmumu Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā. Šīs prasības joprojām atrodas izskatīšanas stadijā (
4
).
II — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesību akti
1) Pievienošanās akts (
5
)
5.
Saskaņā ar Pievienošanās akta 41. panta pirmo daļu pārejai uz kopējās lauksaimniecības politikas sistēmu paredzētos pasākumus Komisija veic “trīs gados pēc pievienošanās dienas” un tos piemēro tikai minētajā laikposmā.
6.
Pamatojoties uz iepriekš minēto Pievienošanās akta pantu, Komisija pieņēma trīs regulas.
2) Regula (EK) Nr. 1972/2003 (
6
)
7.
Regulā Nr. 1972/2003 paredzēta virkne pārejas noteikumu, “lai izvairītos no tirdzniecības novirzes riska, kas var ietekmēt lauksaimniecības tirgu kopīgo organizāciju tādēļ, ka 2004. gada 1. maijā Eiropas Savienībai pievienosies desmit jaunas valstis” (preambulas pirmais apsvērums).
8.
Preambulas trešajā apsvērumā ir norādīts uz vajadzību iekasēt preventīvus maksājumus par liekajiem lauksaimniecības produktu krājumiem jaunajās dalībvalstīs, jo novirzes, “kuru rezultātā var tikt pārtraukta tirgu organizācija, bieži vien ir saistītas ar produktiem, kurus pārvieto speciāli, rēķinoties ar paplašināšanu, un kuri nav attiecīgās valsts normālie krājumi”, pat ja “[l]iekie krājumi var izveidoties arī valsts ražošanas rezultātā”.
9.
Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 1. punktā noteikts, ka dalībvalstis, kurām nav stingrāku tiesību aktu, “par 2004. gada 1. maijā brīvā apgrozībā esošu produktu liekajiem krājumiem iekasē maksājumus no to īpašniekiem”.
10.
[Regulas] 4. panta 2. punktā noteikts, ka, nosakot katra uzņēmēja liekos krājumus, jaunajām [dalīb]valstīm jāņem vērā šādi trīs faktori: a) vidējie krājumi gados pirms pievienošanās; b) tirdzniecības modelis gados pirms pievienošanās un c) apstākļi, kādos krājumi izveidojušies.
11.
Saskaņā ar regulas 4. panta 4. punktu, lai minētos maksājumus piemērotu pareizi, jaunajām dalībvalstīm “nekavējoties” jāveic 2004. gada 1. maijā pieejamo krājumu uzskaite.
12.
Regula Nr. 1972/2003 stājās spēkā vienlaikus ar Pievienošanās līgumu un bija spēkā “līdz 2007. gada 30. aprīlim” (10. pants).
3) Regula (EK) Nr. 60/2004 (
7
)
13.
Regulā Nr. 60/2004 paredzēti īpaši noteikumi attiecībā uz cukura nozari, ņemot vērā ievērojamo traucējuma risku šīs nozares tirgos, ko rada spekulatīvas darbības (preambulas piektais apsvērums).
14.
Regulā Komisijas un dalībvalstu starpā sadalīti vairāki pienākumi.
15.
Komisijai “[v]ēlākais līdz 2004. gada 31. oktobrim” bija jānosaka katrai jaunajai dalībvalstij neapstrādāta cukura vai pārstrādes produktos esošā cukura, izoglikozes un fruktozes daudzumu, “ko uzskata par tādu, kas pārsniedz parasto pārejošo krājumu [kas pārsniedz par parastajiem pārejas krājumiem uzskatīto daudzumu] un kas ir jāizņem no tirgus uz jaunās dalībvalsts rēķina. Lai noteiktu šo pārpalikuma daudzumu, ņem vērā attīstību, kād[a] gadā pirms pievienošanās salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem notikusi šādos aspektos: a) cukura kā tāda vai pārstrādes produktos [neapstrādāta vai pārstrādes produktos esoša cukura], izoglikozes un fruktozes ievestie un izvestie daudzumi; b) cukura un izoglikozes ražošana, patēriņš un krājumi; c) apstākļi, kādos radušies krājumi” (regulas 6. panta 1. punkts).
16.
Jaunajām dalībvalstīm “[v]ēlākais līdz 2005. gada 30. aprīlim” bez Kopienas iejaukšanās bija jānodrošina tāda cukura vai izoglikozes daudzuma izņemšana no tirgus, kas vienāds ar 1. punktā minēto pārpalikuma daudzumu (6. panta 2. punkts). Šim mērķim kompetentajām valsts iestādēm līdz bija jāizveido sistēma, ar kuru galveno attiecīgo uzņēmēju līmenī nosaka ražotos vai tirgotos neapstrādāta cukura vai pārstrādes produktos esoša cukura, izoglikozes un fruktozes pārpalikuma daudzumus. Saskaņā ar regulas 6. panta 3. punktu šai sistēmai galvenokārt jābalstās “uz importa uzraudzību, fiskālo kontroli, apsekojumiem, kas pamatoti ar uzņēmumu pārskatiem un fiziskajiem krājumiem, [ietverot] tādus pasākumus kā riska garantijas”. Turklāt tiesību normā noteikts, ka “[i]dentifikācijas sistēma pamatojas uz riska novērtējumu, kurā pienācīgi ņem vērā jo īpaši šādus kritērijus: attiecīgo uzņēmēju darbības veids, noliktavu ietilpība, pasākumu līmenis [darbības vēriens]”.
4) Regula (EK) Nr. 832/2005 (
8
)
17.
Regulā Nr. 832/2005 Komisija noteica cukura, izoglikozes un fruktozes pārpalikuma daudzumus, kas katrai jaunajai dalībvalstij jāiznīcina.
B — Valsts tiesību akti
18.
Izpildot šo Kopienu tiesisko regulējumu, Igaunijas Parlaments 2004. gada 7. aprīlī pieņēma Likumu par lieko krājumu maksājumiem (Üleliigse laovaru tasu seadus, turpmāk tekstā — “ÜLTS”).
19.
2006. gada 5. oktobra spriedumā Riigikohus (Igaunijas [Augstākā] tiesa) par Regulai Nr. 1972/2003 pretrunā esošiem atzina vairākus ÜLTS noteikumus un par spēkā neesošu pasludināja iepriekš minētā ÜLTS 6. panta 1. punktu, jo uzskatīja, ka minētajā noteikumā paredzētais pienākums pārejas krājumu noteikšanā piemērot koeficientu 1,2 nenodrošinot pietiekami diferencētu attieksmi pret katru uzņēmēju. Turklāt Riigikohus nopēla arī ÜLTS 6. panta 2. punktu, jo uzskatīja, ka uzņēmējam, kura darbība nebija uzsākta līdz 2004. gadam vai kurš to veicis mazāk nekā četrus gadus, Kopienu tiesībās neesot paredzēts pienākums pierādīt, ka tā valdījumā esošie lauksaimniecības produktu krājumi atbilst šā paša produkta krājumiem, ko būtu parasti saražojis, pārdevis vai kā citādi par atlīdzību vai bez atlīdzības atsavinājis vai ieguvis.
20.
Pēc šā nolēmuma 2005. gada 16. jūnijā un Riigikogu (Igaunijas Parlaments) izdarīja būtiskus grozījumus ÜLTS redakcijā, kas stājās spēkā attiecīgi un .
21.
ÜLTS 7. panta 1. punktā precizēts, ka lieko krājumu apjomu nosaka, “no lauksaimniecības produkta krājumu daudzuma, kurš uzņēmēja valdījumā bija 2004. gada 1. maijā, atņemot pārejas krājumu daudzumu”. Grozījumu rezultātā šis pants tika papildināts ar 2. punktu, kurā noteikts, ka gadījumā, ja tas vajadzīgs, “lai sasniegtu Komisijas Regulas (EK) Nr. 1972/2003 vai Komisijas Regulas (EK) Nr. 60/2004 mērķus, visi uzņēmēja lauksaimniecības produkta krājumi tiek uzskatīti par liekajiem krājumiem”.
22.
ÜLTS 6. panta 1. punktā noteikts, ka “pārejas krājumus” aprēķina kā vidējo krājumu apjomu 1. maijā pēdējos četros gados pirms 2004. gada, to reizinot ar koeficientu 1,2. Šā panta 2. un 3. punktā paredzēta šīs aprēķina kārtības saudzējošāka piemērošana mazāk kā četrus gadus darbojušos uzņēmēju gadījumā.
23.
Tādējādi saskaņā ar 2. punktu, ja uzņēmējs pirms 2004. gada attiecīgajā nozarē nav darbojies vai ir darbojies mazāk nekā četrus gadus, tam ir jāpierāda, ka 2004. gada 1. maijā tā valdījumā esošie lauksaimniecības produktu krājumi atbilst daudzumam, kuru tas būtu parasti saražojis, pārdevis vai kā citādi par atlīdzību vai bez atlīdzības atsavinājis vai ieguvis.
24.
Grozījumu rezultātā minētais pants tika papildināts ar 3. punktu, kas attiecas uz uzņēmējiem, kuri nozarē darbojas mazāk nekā četrus gadus, bet vismaz vienu gadu, un ļauj pārejas krājumus aprēķināt, ņemot vērā vai nu savus vidējos krājumus pēdējo darbības gadu 1. maijā, reizinot ar koeficientu 1,2, vai arī apjomu, kāds tiem bijis 1. maijā pēdējā darbības gadā pirms 2004. gada, to reizinot ar 1,2.
25.
ÜLTS 10. panta 1. punktā pārejas krājumu un lieko krājumu noteikšana uzticēta Zemkopības ministrijai, pamatojoties uz subjektu norādītajām ziņām. Šā panta 2. punktā ļauts pēc uzņēmēja motivēta lūguma šajā novērtējumā ņemt vērā dažādus apstākļus kā, piemēram, attiecīgās sabiedrības ražošanas, apstrādes vai pārdošanas apjoma pieaugumu (ja tas ir radies iepriekšējā gada laikā un atspoguļots pēdējā pusgada saimnieciskajos rezultātos), lauksaimniecības produkta nogatavošanās laiku, apstākli, ka krājumi izveidojušies pirms 2003. gada trešā ceturkšņa, izvešanas vai pārdošanas apjoma samazināšanos ar uzņēmēju nesaistītu apstākļu dēļ vai citus no tā gribas neatkarīgus apstākļus.
26.
ÜLTS 23. pantā šie noteikumi tiek papildināti ar kārtību, kas ļauj pārskatīšanas ceļā pārejas krājumu apjomu paaugstināt; tādējādi to apjomu var paaugstināt, ja gadā pirms 2004. gada 1. maija ir pieaudzis ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjoms, ja vien šis pieaugums ir atspoguļots otrā pusgada saimnieciskajos rezultātos un turpinās laikā no līdz .
III — Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
27.
Prasītājs pamata lietā ir Igaunijas sabiedrība Balbiino AS, kas nodarbojas ar saldējumu un saldētu pārtikas produktu tirdzniecību.
28.
Ievērojot līdz ar Igaunijas pievienošanos Eiropas Savienībai sagaidāmās tirgus pārmaiņas, Balbiino labiekārtoja un paplašināja savas telpas, nodrošinoties ar jaunu noliktavu tādu izejvielu kā cukurs glabāšanai. Vienlaikus uzņēmums uzsāka darbību jaunā jomā, proti, saldētu pārtikas produktu vairumtirdzniecībā.
29.
Pēc vairāku procesuālu darbību veikšanas 2007. gada 19. aprīlī zemkopības ministrs noteica Balbiino pārejas krājumu un lieko krājumu apjomu divpadsmit lauksaimniecības produktu grupās, pamatojoties uz ÜLTS 6., 7. un 10. pantu redakcijā ar Riigikohus sprieduma rezultātā izdarītajiem grozījumiem.
30.
Par šiem liekajiem krājumiem Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (Nodokļu un muitas dienesta Nodokļu un muitas ziemeļu pārvalde) 2007. gada 30. aprīlī noteica maksājumu EEK 1243867 (apmēram EUR 77000).
31.
Šo paziņojumu par maksājuma aprēķinu un zemkopības ministra 2007. gada 19. aprīļa lēmumu Balbiino pārsūdzēja Tallinna Halduskohus, kura šaubās par ÜLTS saderīgumu ar Kopienu tiesībām pat tā redakcijā ar izdarītajiem grozījumiem. Tādēļ tā Tiesai saskaņā ar EKL 234. pantu ir uzdevusi šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)
Vai ar Eiropas Savienības tiesībām, it īpaši Komisijas Regulas Nr. 60/2004 6. panta 1. punktu, skatot to kopā ar Komisijas Regulas Nr. 832/2005 preambulas trešo apsvērumu, kā arī Komisijas Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 1. un 2. punktu, netiek pieļauts kāda uzņēmēja uzkrāto lieko krājumu apjomu noteikt tādējādi, ka no liekajiem krājumiem (kā pārejas krājumi) automātiski tiek atskaitīts vidējais uzņēmēja krājumu apjoms, kāds tas ir 1. maijā, par pēdējiem, bet ne vairāk kā četriem, darbības gadiem pirms 2004. gada 1. maija, to reizinot ar koeficientu 1,2?
Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša, vai atbilde būtu citāda, ja, nosakot pārejas krājumu un lieko krājumu apjomu, varētu tikt ņemts vērā arī uzņēmēja ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjoma pieaugums, attiecīgo lauksaimniecības produktu nogatavošanās laiks, krājumu veidošanās laiks, kā arī citi no uzņēmēja gribas neatkarīgi apstākļi?
2)
Vai lauksaimniecības produktu krājumu kopuma, kas uzņēmēja valdījumā ir bijis 2004. gada 1. maijā, uzskatīšana par tā liekajiem krājumiem atbilst Eiropas Savienības tiesību, it īpaši Komisijas Regulas Nr. 1972/2003, mērķim?
3)
Vai ar Eiropas Savienības tiesībām, it īpaši Komisijas Regulas Nr. 1972/2003 4. pantu, kā arī Komisijas Regulas Nr. 60/2004 6. pantu, tad, ja uzņēmējs savu darbību ar atbilstošo lauksaimniecības produktu ir uzsācis mazāk nekā gadu pirms 2004. gada 1. maija, netiek pieļauts, ka šim uzņēmējam pašam ir jāpierāda, ka tā valdījumā esošo lauksaimniecības produkta krājumu apjoms atbilst lauksaimniecības produkta krājumu apjomam, kuru tas būtu parasti saražojis, pārdevis vai kā citādi par atlīdzību vai bez atlīdzības atsavinājis vai ieguvis?
Ja atbilde uz jautājumu ir apstiprinoša, vai atbilde būtu citāda, ja iestādei neatkarīgi no uzņēmēja pierādīšanas pienākuma ir pienākums, balstoties uz iesniegto paziņojumu par atbilstošu lauksaimniecības produktu, uzņēmēja pārejas krājumu un lieko krājumu noteikšanā ņemt vērā tā ražošanas, apstrādes vai pārdošanas apjoma, kā arī krājumu pieaugumu pēc 2004. gada 1. maija?
4)
Vai ar Komisijas Regulas Nr. 1972/2003, kā arī Komisijas Regulas Nr. 60/2004 mērķi maksājuma iekasēšana par liekajiem krājumiem ir saderīga arī tad, ja 2004. gada 1. maijā uzņēmējam tiek konstatēti liekie krājumi, taču tas pierāda, ka no lieko krājumu pārdošanas pēc tas nav guvis faktisku peļņu, kas izteikta cenu starpībā?
5)
Vai Komisijas Regulas Nr. 60/2004 6. panta 3. punktu, saskaņā ar kuru, nosakot cukura, izoglikozes un fruktozes liekos krājumus, cita starpā ņem vērā noliktavu ietilpību, var interpretēt tādējādi, ka tad, ja uzņēmēja noliktavu ietilpība gadā pirms pievienošanās ir palielinājusies, tas ir pamats, lai 2004. gada 1. maijā uzņēmēja īpašumā esošos lauksaimniecības produkta liekos krājumus samazinātu neatkarīgi no uzņēmēja saimnieciskās darbības, kā arī no tā lauksaimniecības produktu pārstrādes apjoma un lauksaimniecības produktu krājumu apjoma saimnieciskās darbības gados pirms, kā arī divus gadus pēc ?
6)
Vai ar Komisijas Regulas Nr. 1972/2003 10. pantu netiek pieļauts no uzņēmēja maksājumu par liekajiem krājumiem ar paziņojumu par maksājuma aprēķinu pieprasīt tad, ja paziņojums par maksājuma aprēķinu ir izdots regulas spēkā esamības laikā (2007. gada 30. aprīlī), bet saskaņā ar valsts tiesībām uzņēmējam tas kļuvis saistošs tikai pēc tam, kad Komisijas regula zaudējusi spēku, un valsts tiesībās termiņš krājumu maksājuma piedziņai nav paredzēts?”
IV — Tiesvedība Tiesā
32.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā reģistrēts 2007. gada 18. decembrī.
33.
Rakstveida apsvērumus iesniedza prasītājs pamata lietā, Igaunijas un Lietuvas valdības, kā arī Komisija.
34.
2008. gada 18. decembrī notikušajā tiesas sēdē mutvārdu apsvērumu paušanai piedalījās un Balbiino AS, Igaunijas un Kipras Republiku, kā arī Komisijas pārstāvji.
V — Iepriekšējs jautājums: Kopienu regulu piemērojamība
35.
Tallinna Halduskohus Tiesai uzdevusi sešus prejudiciālus jautājumus par Kopienu Regulām Nr. 1972/2003, Nr. 60/2004 un Nr. 832/2005. Tomēr uzņēmums, kas ir prasītājs pamata lietā, apgalvo, ka saskaņā ar spriedumu lietā Skoma-Lux (
9
) šīs regulas tam neesot bijušas piemērojamas, jo pievienošanās dienā nebija oficiāli publicētas igauņu valodā.
36.
Spriedumā lietā Skoma-Lux Tiesa noteica, ka gadījumā, ja Kopienu tiesību norma nav tikusi publicēta Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī jaunās dalībvalsts valodā, Pievienošanās akta 58. pants neļauj “pret dalībvalsts privātpersonu piemērot Kopienu tiesisko regulējumu, [..] pat ja šīs personas varējušas uzzināt par šīs regulas esamību ar citu līdzekļu palīdzību”, piemēram, iepazīstoties ar redakciju, kas elektroniskā formātā publicēta EUR-Lex interneta vietnē.
37.
Tomēr minētā judikatūra uz šo lietu attiecas tikai nedaudz, jo Kopienu regulas Igaunijā tika ieviestas ar likumu pirms pievienošanās. Kā jau esmu norādījis, Igaunijas Parlaments pieņēma ÜLTS2004. gada 7. aprīlī, paredzot maksājumu par lauksaimniecības produktu liekajiem krājumiem un nosakot tā aprēķināšanas kārtību saskaņā ar Regulas Nr. 1972/2003 4. panta attiecīgi 1. un 2. punktu.
38.
Spriedumā lietā Skoma-Lux Tiesa parūpējās paskaidrot, ka apstāklis, ka gadījumā, ja Kopienu regula nav tikusi publicēta kādā no oficiālajām valodām, tā nav piemērojama attiecīgās dalībvalsts privātpersonām, tomēr neietekmē to, ka “tās normas kā daļa no acquis communautaire ir saistošas attiecīgajai dalībvalstij no pievienošanās brīža”  (
10
). Tādējādi regula ir spēkā un Igaunijas Republika nevar izvairīties no sava pienākuma paredzēt maksājumu par lauksaimniecības produktu liekajiem krājumiem, aizbildinoties ar to, ka Kopienu regula, kurā tas noteikts, nav publicēta Oficiālajā Vēstnesī tās valsts valodā.
39.
Tādējādi pret ÜLTS nav nekas iebilstams (
11
), un tādēļ tas attiecībā uz igauņiem ir piemērojams un pilda Kopienu regulu “dzensiksnas” funkciju. Tā ir vismaz attiecībā uz Kopienu regulējuma noteikumiem, kas uzskatāmi par “ietvertiem” valsts tiesībās, proti, noteikumiem, kas, nebūdami publicēti, nav radījuši pienākumus privātpersonām, tos rada valsts tiesību akta ceļā.
40.
Sprieduma lietā Skoma-Lux judikatūra šajā lietā būtu piemērojama tikai attiecībā uz Kopienu regulu noteikumiem, kas palikuši neietverti ÜLTS. Šādā gadījumā attiecīgo noteikumu piemērošanu liegtu apstākis, ka tie nav tikuši publicēti igauņu valodā. Tomēr tikai un vienīgi valsts tiesai jāveic šī pārbaude un jāizlemj, vai kādas Kopienu tiesiskā regulējuma daļas nav ietvertas valsts tiesību aktā un tādēļ nav piemērojamas attiecībā pret privātpersonām.
41.
Tādēļ jautājums par minēto regulu publikācijas neesamība igauņu valodā jāizvērtē iesniedzējtiesai, spriežot par pamata lietu, tomēr tas neietekmē prejudiciālo jautājumu pieņemamību. Tiesai tiek vaicāts, vai ar tādu tiesību aktu kā ÜLTS ir veikta pareiza un Kopienu regulām atbilstoša transpozīcija, un šis jautājums ir atbilstošs, jo, lai arī iepriekš minētie Kopienu tiesību akti netiek piemēroti attiecībā uz Igaunijas valstspiederīgajiem, tajos ir radīti pienākumi jaunajai dalībvalstij. Tallinas tiesai valsts tiesību akti jāizvērtē, ievērojot Kopienu tiesību aktus un it īpaši Tiesas to interpretācijai noteiktos kritērijus.
VI — Prejudiciālo jautājumu vērtējums
A — Lieko krājumu aprēķina metodes īpatnības
1) Daži vispārīgi apsvērumi
42.
Pirmajos piecos prejudiciālajos jautājumos Tiesai tiek lūgts skaidrojums par nosacījumiem, kurus jaunajām dalībvalstīm saskaņā ar Kopienu Regulām Nr. 1972/2003, Nr. 60/2004 un Nr. 832/2005 jāievēro lauksaimniecības produktu lieko krājumu aprēķinā.
43.
No pirmo divu regulu redakcijas izriet, ka jaunās dalībvalstis ir tiesīgas veikt izpildes pasākumus: noteikt un iekasēt maksājumu par liekajiem krājumiem, dažos gadījumos (cukura nozare) tos likvidēt un iepriekš noteikt to apjomu.
44.
Regulās dalībvalstīm ne vien īpaši uzticēts tās īstenot, bet tās apveltītas arī ar pietiekami plašu rīcības brīvību šā uzdevuma izpildei. Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 2. punktā un Regulas Nr. 60/2004 6. panta 3. punktā uzskaitīti kritēriji pārpalikuma daudzumu noteikšanai, tomēr ļauts ņemt vērā arī citus faktorus, kā katra dalībvalsts atzīst par vajadzīgu. Tādēļ šis uzskaitījums nav izsmeļošs, lai arī tajā noteikto faktoru noskaidrošana ir obligāta.
45.
Turklāt iepriekš minētajās regulās tiek paredzēta elastīga aprēķina metode, kas visnotaļ labi pielāgojama katra uzņēmēja un katra produkta īpatnībām. Tādēļ tajās nav sīki izklāstīta kārtība, bet gan vienīgi noteikts gaužām vispārīgu kritēriju minimums: “tirdzniecības modelis”, “apstākļi, kādos radušies krājumi”, “attiecīgo uzņēmēju darbības veids” un “pasākumu līmenis [darbības vēriens]” (pēdējie divi attiecībā uz cukuru).
46.
Ar šīm pamata sastāvdaļām dalībvalstīm bija jāizveido visaptveroša novērtējuma mehānisms, kurā ietilptu dažādas sastāvdaļas, katrai no kurām būtu savs īpatsvars.
47.
Katrā ziņā Kopienu tiesiskais regulējums darbojas kā robežlīnija un mēraukla valsts tiesību aktiem, ko pieņem katra dalībvalsts, kuras ieviešanas un izpildes pilnvaras nedz apdraud regulu mērķus, nedz groza to noteikumus, nedz pārsniedz tajās atļauto (
12
).
48.
Atbilde uz pirmajiem pieciem Tallinna Halduskohus jautājumiem balstās uz iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem.
2) Pirmais un piektais prejudiciālais jautājums
a) Pirmais prejudiciālais jautājums
49.
Ar pirmo prejudiciālo jautājumu Tallinas Administratīvā tiesa vaicā Tiesai, vai Regulas Nr. 60/2004 6. panta 1. punktā, Regulas Nr. 832/2005 preambulas trešajā apsvērumā un Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 1. un 2. punktā aizliegts uzņēmēja uzkrāto lieko krājumu apjomu noteikt, no tā valdījumā 2004. gada 1. maijā faktiski esošajiem krājumiem atņemot tā saucamos pārejas krājumus, ko aprēķina kā vidējo krājumu apjomu 1. maijā pēdējos četros gados pirms pievienošanās, to reizinot ar 1,2. Ja atbilde uz pirmo jautājuma daļu būtu apstiprinoša, tā vēlas noskaidrot, vai iznākums būtu atšķirīgs, ja šajā aprēķinā tiktu ņemts vērā “uzņēmēja ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjoma pieaugums, attiecīgā lauksaimniecības produkta nogatavošanās laiks, krājumu veidošanās laiks, kā arī citi no uzņēmēja gribas neatkarīgi apstākļi”  (
13
).
50.
Lai pirmajā prejudiciālajā jautājumā sniegtās informācijas raibajā kopumā viestu kārtību, aplīkojamajā lieko krājumu aprēķina procedūrā jāizšķir trīs pamatposmi: no konkrētā laikā uzkrātajiem krājumiem iegūto vidējo rādītāju izmantošana, vispārēja koeficienta piemērošana un rezultāta izsvēršana atbilstoši no uzņēmēja gribas neatkarīgiem faktoriem.
i) Vidējo rādītāju aprēķināšana, pamatojoties uz informāciju par krājumiem konkrētā brīdī
51.
Ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu un šīs lietas dalībnieku apsvērumiem tiek paustas šaubas par to, vai ar Kopienu tiesībām ir saderīga lieko krājumu aprēķināšanas kārtība, kas balstīta uz katra uzņēmuma krājumiem noteiktā dienā.
52.
Šāda kārtība ir paredzēta ÜLTS, un to īsumā var izteikt ar šādu matemātisku formulu:
Liekie krājumi = (krājumi 01/05/2004) — (krājumu vidējie rādītāji, , un ) x 1,2 (
14
)
53.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 2. punktu, lai noteiktu katra īpašnieka liekos krājumus, citu faktoru starpā izvērtē “vidējos krājumus gados pirms pievienošanās”. Tādējādi Kopienu tiesību aktos tiek noteikts pienākums lieko krājumu aprēķinā izmantot agrāko informāciju par krājumiem, tomēr dalībvalstīm atstāta zināma ieskatu brīvība atsaucei izmantojamo rādītāju, kā arī gadu skaita un vidējo rādītāju aprēķināšanas metodes konkretizēšanā.
54.
Prasītājs pamata lietā rakstveida apsvērumos pauž viedokli, ka, ņemot vērā krājumu daudzumu tikai četros konkrētos brīžos (1. maijā četros gados pirms pievienošanās), tiekot iegūti ne visai precīzi atspoguļojoši rezultāti, jo uzņēmējs nezināja, ka tā [noliktavu] stāvoklis attiecīgajās dienās tiks izmantots par tā “parasto krājumu” rādītāju. Tas piebilst, ka Balbiino saimnieciskā darbība, it īpaši saistībā ar saldējuma tirdzniecību, ir cikliska un šis apstāklis liek šos produktus uzkrāt lielākā daudzumā tieši mēnešos pirms vasaras iestāšanās. 1. maijs ir tieši šajā periodā, kad notiek gatavošanās aktīvās tirdzniecības sezonai.
55.
Pārliecinošs nešķiet neviens no Balbiino izvirzītajiem argumentiem. Atsaucoties uz vienlīdzīgas attieksmes principu, pret šo rādītāju izmantošanu nevar iebilst, jo, lai arī tie, izsakoties grāmatvedības terminoloģijā, ne vienmēr “ticami atspoguļo” to, kas parasti atrodas katra uzņēmēja noliktavā, iespēja iegūto informāciju papildināt atbilstoši katra uzņēmēja konkrētiem apstākļiem ļauj gūt taisnīgāku iznākumu.
56.
Tādēļ uzskatu, ka Kopienu tiesības neliedz pārejas krājumus aprēķināt atbilstoši krājumu vidējam rādītājam 2000., 2001., 2002. un 2003. gada 1. maijā.
ii) Pārejas krājumu izsvēršana ar vienveidīgu koeficientu 1,2
57.
Tallinas tiesa turklāt vaicā, vai, pārejas krājumu izsvēršanā paredzot vienveidīgu koeficientu 1,2, tiek ievērotas Kopienu tiesības, atgādinot, ka Riigikohus2006. gada 5. oktobra spriedumā noteikusi, ka šis koeficients ir pretrunā Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 2. punktam, jo neļauj veikt diferencēšanu atbilstoši katra uzņēmēja apstākļiem.
58.
Riigikohus viedoklim piekrīt Balbiino un Komisija, kuras rakstveida apsvērumos norādīts, ka saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu pret atšķirīgos apstākļos esošiem lieko krājumu turētājiem nevar attiekties vienādi.
59.
Igaunijas valdība norādīja, ka koeficients 1,2 paredzēts, lai ņemtu vērā straujo ekonomisko izaugsmi, ko Igaunija piedzīvojusi gados pirms pievienošanās (
15
). Šo gadu krājumu vidējo rādītāju reizinot ar 1,2, pieauga visu uzņēmēju pārejas krājumi, atbilstoši mazinoties to liekajiem krājumiem.
60.
Manuprāt, kandidātvalsts tautsaimniecības stāvokļa novērtēšanai paredzēta koeficienta piemērošana nav pretrunā Kopienu tiesiskā regulējuma mērķiem. Turklāt Regulā Nr. 1972/2003 paredzēts pienākums izvērtēt attiecīgās dalībvalsts ekonomisko stāvokli kopumā, jo tās 4. panta 2. punktā ir noteikts ņemt vērā “tirdzniecības modeli gados pirms pievienošanās”. Šis formulējums, manuprāt, attiecas uz izmaiņām, kādas notikušas attiecīgās valsts tirdzniecības apgrozījumā (
16
).
61.
Šis koeficients neapdraud arī Kopienu tiesiskā regulējuma īstenošanu, jo ļauj precīzāk noteikt Savienības tautsaimniecību apdraudošo lieko krājumu apjomu. Pārejas krājumu paaugstināšana atspoguļo sekas, kas parasti izriet no ekonomiskās izaugsmes, kas rodas, gaidot pievienošanos: jo dinamiskāka tautsaimniecība, jo lielāki krājumu apjomi.
62.
Savienības paplašināšanās rada ne vien acīmredzamus spekulatīvas darbības draudus, kuri būtu jānovērš, bet arī tiesisku paļaušanos uz saimniecisko attīstību un dinamiskuma pieaugumu tirgos, un tādēļ šķiet visai saprātīgi, ka uzņēmēji sagatavojas, lai to sagaidītu vislabākajos apstākļos. Kopienu regulu mērķis ir vienīgi novērst krājumu pārliekas uzkrāšanas sekas, taču īpaši liels krājumu apjomu pieaugums gados pirms pievienošanās ir paplašināšanās dabiskas sekas un tas jāņem vērā, lai mazinātu traucējumus, ko liekie krājumi rada normālā lauksaimniecības produktu tirgu darbībā.
63.
Tāpat uzskatu, ka šo koeficientu nekas neliedz piemērot arī no vienlīdzīgas attieksmes principa viedokļa, jo tas ir tikai viens no sarežģītās lieko krājumu aprēķināšanas metodes elementiem. Iespēja modulēt iznākumu, ievērojot pārējos apstākļus — kā izklāstīts turpinājumā —, novērš jebkuras aizdomas par nevienlīdzīgu attieksmi.
iii) No uzņēmēja gribas neatkarīgu faktoru novērtējums
64.
Uz šo pēdējo prejudiciālā jautājuma aspektu iesniedzējtiesa norāda pakārtotajā jautājumā, iespējams, lai varētu labāk izspriest, vai ÜLTS pēc izdarītajiem grozījumiem atbilst Kopienu tiesiskajam regulējumam. Tomēr jauno dalībvalstu aprēķina metode jāizvērtē visaptveroši, ņemot vērā visus faktorus kopumā. Vispārpiemērojama koeficienta izmantošana un vidējā rādītāja aprēķināšana, pamatojoties uz informāciju par krājumiem četrās konkrētās dienās, nav atraujamas no pārējām katras dalībvalsts procedūras īpatnībām. Lai izveidotu sistēmu lieko krājumu noteikšanai, ar tām vien nepietiek, tomēr nekas nav iebilstams pret to izmantošanu, ja, kā paredzēts Kopienu tiesiskajā regulējumā, tās papildina citi elementi iegūtā iznākuma pielāgošanai.
65.
Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 2. punktā jaunajām [dalīb]valstīm uzlikts pienākums, nosakot ar maksājumu apliekamos liekos krājumus, ņemt vērā vidējos krājumus gados pirms pievienošanās, tirdzniecības modeli attiecīgajā laikā un apstākļus, kādos krājumi radušies.
66.
Tādējādi “uzņēmēja ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjoma pieaugums, attiecīgā lauksaimniecības produkta nogatavošanās laiks, krājumu veidošanās laiks, kā arī citi no uzņēmēja gribas neatkarīgi apstākļi” ir ar kontekstu saistītas norādes, kas viegli pielāgojamas minētajā tiesību normā izmantotajiem jēdzieniem.
67.
Tomēr, ar šo apstākļu uzskaitījumu vien, pat kopā ar tā beigās pievienoto noteikumu, kas aptver pārējās situācijas, nepietiek, lai izpildītu Kopienu tiesību aktus.
68.
Papildus tam kā obligāta mēraukla jāņem vērā uzņēmēja noliktavu ietilpība, lai arī tā nav ietverta izklāstītajā uzskaitījumā, jo šī ietilpība ir saistīta ar uzņēmēja lēmumu. Kopienu regulās tomēr noteikts, ka jānovērtē attiecīgā subjekta noliktavu palielinājums vai samazinājums.
69.
Tā tas izriet, pirmkārt, no Regulas Nr. 1972/2003 4. panta 2. punkta c) apakšpunkta, jo tas ir apstāklis, kas būtiski nosaka krājumu veidošanās gaitu, un, otrkārt, no Regulas Nr. 60/2004 6. panta 3. punkta, kurā noteikts, ka cukura, izoglikozes vai fruktozes lieko krājumu apjomu noteikšanas sistēmā jāņem vērā “noliktavu ietilpība”. Turklāt Regulas Nr. 832/2005 preambulas trešajā apsvērumā atkārtoti noteikts, ka Komisijas veiktajā cukura, izoglikozes un fruktozes pārpalikuma daudzumu aprēķinā ir ņemti vērā “īpašie apstākļi, kuros radušies krājumi”. Abi pēdējie no minētajiem noteikumiem, protams, attiecas tikai uz cukura nozari saistībā ar krājumu iznīcināšanu, tomēr tajos rodams svarīgs kritērijs, pēc kā interpretēt regulējumu, kas vispārīgi attiecas uz visiem lauksaimniecības produktiem.
b) Piektais prejudiciālais jautājums
70.
Ievērojot, ka piektais prejudiciālais jautājums, kurā iesniedzējtiesa šaubās par šīs noliktavu ietilpības veidu un apjomu, ir saistīts ar aplūkotajiem aspektiem, lielākas skaidrības labad to iztirzāšu nākamo.
71.
[Iesniedzējtiesa] vēlas noskaidrot vai iepriekš minēto Regulas Nr. 60/2004 noteikumu var interpretēt tādējādi, ka uzņēmēja noliktavu ietilpības pieaugums gadā pirms pievienošanās ļauj samazināt lauksaimniecības produktu liekos krājumus, kas atradās tā valdījumā 2004. gada 1. maijā, neatkarīgi no tā saimnieciskās darbības, lauksaimniecības produkta apstrādes apjoma un atbilstošajiem krājumiem saimnieciskajos gados pirms un divos gados pēc minētās dienas.
72.
Jautājums izriet no apstākļa, ka Balbiino pamata lietā apstrīdētajā zemkopības ministra 2007. gada 30. marta lēmumā bija apgalvots, ka uzņēmuma noliktavu ietilpības palielināšanās laikā no 2000. līdz 2003. gadam, uzceļot jaunas noliktavas, neatspoguļojās uzglabāto produktu (it īpaši cukura) apstrādes apjoma proporcionālā pieaugumā, kas liecināja, ka Balbiino parasti neiegādājas un neuzglabā lielus cukura krājumus (
17
). Tādēļ iegūtā lieko krājumu apjoma izsvēršanā netika ņemta vērā informācija par jaunajām noliktavu telpām.
73.
Vēlreiz jānorāda uz Kopienu likumdevēja vēlmi radīt visaptveroša novērtējuma mehānismu, kurā kopīgai izvērtēšanai apvienoti dažādi faktori. Noliktavu ietilpība nav izņēmums. Kopienu tiesiskais regulējums (konkrēti, Regula Nr. 60/2004 attiecībā uz cukura nozari) liek to “pienācīgi” ņemt vērā, aprēķinot katra uzņēmēja liekos krājumus, tomēr tas nenozīmē, ka ikviens šīs ietilpības pieaugums automātiski radītu attiecīgā uzņēmēja lieko krājumu samazinājumu.
74.
Nevajadzētu aizmirst, ka Kopienu tiesiskais regulējums ir vērsts gan uz lieko krājumu uzkrāšanas novēršanu, gan lielās spekulatīvās tirdzniecības darbībās iesaistīto uzņēmēju noteikšanu (Regulas Nr. 60/2004 preambulas astotais apsvērums). Tādēļ attiecīgā subjekta noliktavu ietilpības izmaiņas var mainīt tā parasto krājumu apjoma novērtējumu, ja vien lielāka preču apjoma uzglabāšana ir atspoguļojusies arī ar šīm precēm saistītās darbības vērienā.
c) Slēdziens
75.
Tādēļ uzskatu, ka Kopienu regulās nav aizliegts uzņēmēja lieko krājumu apjomu noteikt, no tā valdījumā 2004. gada 1. maijā faktiski esošajiem krājumiem atņemot tā saucamos pārejas krājumus, ko aprēķina kā vidējo krājumu apjomu 1. maijā pēdējos četros gados pirms pievienošanās, to reizinot ar 1,2, ja vien šajā aprēķinā tiek ņemts vērā uzņēmēja ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjoma pieaugums, attiecīgā lauksaimniecības produkta nogatavošanās laiks, krājumu veidošanās laiks, noliktavu ietilpība, kā arī citi no tā gribas neatkarīgi apstākļi.
76.
Attiecībā uz noliktavu ietilpību Regulas Nr. 60/2004 6. panta 3. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka šīs ietilpības pieaugums gadā pirms pievienošanās ļauj samazināt lauksaimniecības produktu liekos krājumus, kas atradās uzņēmēja valdījumā, neatkarīgi no tā saimnieciskās darbības, lauksaimniecības produktu apstrādes apjoma un atbilstošajiem krājumiem saimnieciskajos gados pirms 2004. gada 1. maija un divos gados pēc minētās dienas.
3) Otrais prejudiciālais jautājums
77.
Ar otro prejudiciālo jautājumu Tallinas Administratīvā tiesa vēlas noskaidrot, vai visu kāda lauksaimniecības produkta krājumu, kas uzņēmēja valdījumā atradušies 2004. gada 1. maijā, uzskatīšana par tā liekajiem krājumiem atbilst Regulai Nr. 1972/2003.
78.
Manuprāt, atbildei būtu jābūt apstiprinošai.
79.
Kā jau norādīts, Regulas Nr. 1972/2003 pārejas posma pasākumu mērķis ir novērst, ka tādu produktu, kuri nav valsts, kas gaida pievienošanos, parastie krājumi, mākslīga pārvietošana vai pārmērīga valstī saražoto preču uzkrāšana šādā pašā sakarā radītu tirdzniecības novirzes, kuru rezultātā var tikt traucētas tirgus organizācijas (
18
).
80.
Tāpat regulā tiek paredzēta šo lieko krājumu aprēķināšanas kārtība, kurā kopīgi jāizsver virkne faktoru, tostarp apstākļi, kādos krājumi izveidojušies, un tirdzniecības modelis gados pirms pievienošanās.
81.
Tādēļ Kopienu tiesiskais regulējums neliedz visus kādas sabiedrības krājumus uzskatīt par liekajiem krājumiem zināmos apstākļos, piemēram, ja saistībā ar konkrēto produktu veiktās saimnieciskās darbības vēriens ir niecīgs.
82.
Igaunijas valdība izklāsta pamata lietas faktus, kuros radies šis prejudiciālais jautājums. 2004. gada 1. maijāBalbiino piederēja 1346 kilogrami kamambēra [camembert] siera un 1338 kilogrami brī [brie] siera. Iepriekšējos mēnešos uzņēmums bija pārdevis 1,8% kamambēra un 2% brī, ko tas bija iegādājies šajā laikā. Turpretim divos turpmākajos gados pēc pievienošanās (laikā no līdz ) tas neiegādājās nevienu pašu kilogramu kāda no abiem sieriem, un visi krājumi, kas tam bija 2004. gadā, tika pārdoti līdz 2005. gada beigām.
83.
Šī situācija parāda, ka visu preces krājumu kopums, kas atrodas kāda uzņēmuma valdījumā pievienošanās brīdī, var tikt uzskatīts par liekajiem krājumiem, ja pastāv apstākļi, kas norāda, ka uzkrājums veikts spekulēšanai, piemēram, tāpēc, ka darījumam nav sekojusi samērīga realizācijas darbība un nav saglabāta apgāde.
84.
Prasītājs apgalvo, ka ikvienam uzņēmējam ir tiesības pēc saviem ieskatiem pirkt un pārdot jebkuru preci, kā arī veikt darījumus vai tirgoties ar jebkādām precēm. Taču tirgus brīvība, protams, ir ierobežota Kopienu tiesībās. Šajos apstākļos uzņēmēji valstī, kas kandidē uz pievienošanos Savienībai, drīkst uzkrāt lauksaimniecības produktu krājumus, tomēr iespēja, ka liekie krājumi var tikt iznīcināti (cukura gadījumā) vai aplikti ar maksājumu, tos var atturēt šādi rīkoties.
85.
Tādēļ visu kāda lauksaimniecības produkta krājumu, kas uzņēmēja valdījumā atradušies 2004. gada 1. maijā, uzskatīšana par tā liekajiem krājumiem atbilst Regulas Nr. 1972/2003 mērķim, ja pastāv iepriekš aprakstītie apstākļi.
4) Trešais prejudiciālais jautājums
86.
Trešais prejudiciālais jautājums attiecas uz pierādīšanas pienākumu lauksaimniecības produktu lieko krājumu aprēķināšanā. Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1972/2003 4. pantam un Regulas Nr. 60/2004 6. pantam pretrunā nav tāda kārtība, saskaņā ar kuru uzņēmējam, kas darbību ar attiecīgo lauksaimniecības produktu ir uzsācis mazāk nekā gadu pirms pievienošanās, jāpierāda, ka 2004. gada 1. maijā tā valdījumā esošo krājumu apjoms atbilst krājumu apjomam, kuru tas būtu parasti saražojis, pārdevis vai kā citādi par atlīdzību vai bez atlīdzības atsavinājis vai ieguvis (
19
).
87.
Nevienā no abām iepriekš minētajām regulām nav noteikumu par onus probandi. Šī klusēšana ļauj dalībvalstīm regulēt šo jautājumu pēc saviem ieskatiem atbilstoši savām valsts tiesībām ar nosacījumu, ka tas neapdraud Kopienu tiesiskā regulējuma mērķus.
88.
Turklāt šķiet loģiski, ka, tā kā valsts rīcībā nav salīdzinošās informācijas, lai noteiktu “parasto” krājumu apjomu, to apliecinošie rādītāji ir jāpamato pašam subjektam.
89.
Uz pirmo jautājuma daļu atbildot noliedzoši, otrā daļa nav jāiztirzā.
5) Ceturtais prejudiciālais jautājums
90.
Ar ceturto prejudiciālo jautājumu tiek vaicāts, vai maksājuma noteikšana par liekajiem krājumiem ir saderīga ar iepriekš minētajām Kopienu regulām pat tad, ja 2004. gada 1. maijā uzņēmējam tiek konstatēti liekie krājumi, taču tas pierāda, ka no pārdošanas pēc tas nav guvis faktisku labumu cenas starpībā.
91.
Tādējādi jānoskaidro, vai, lai noteiktu maksājumu par liekajiem krājumiem, uzņēmējam jābūt guvušam kādu labumu.
92.
Regulās par to nav izvirzīts neviens nosacījums, un tas kalpo par visnotaļ skaidru norādi; no to burtiskās redakcijas izriet, ka maksājuma mērķis ir nevis sodīt spekulantu, bet gan novērst, ka iespējama šāda veida darbība nepienācīgi kropļotu lauksaimniecības produktu tirgus. Tomēr šā maksājuma mērķis ir ne vien izlīdzināt peļņu, ko gūst uzņēmēji ar liekajiem krājumiem, kas iegādāti par zemām cenām, bet arī novērst krājumu veidošanu spekulatīvā nolūkā (
20
).
93.
Tādēļ preventīvais pasākums jāpiemēro attiecībā uz ikvienu darbību, kas iespējami spēj radīt šādus traucējumus, neatkarīgi no uzņēmēja panāktā ienesīguma.
B — Regulas spēka zaudēšanas ietekme uz valsts pasākumiem saistībā ar maksājumu
94.
Novēršoties no lauksaimniecības produktu lieko krājumu noteikšanas kārtības, Tallinas tiesa noslēgumā lūdz interpretēt Regulas Nr. 1972/2003 10. pantu, saskaņā ar kuru tiesību aktu piemēro līdz 2007. gada 30. aprīlim. Dilemma radusies tāpēc, ka, lai gan paziņojums par maksājuma aprēķinu Balbiino saistībā ar tās liekajiem krājumiem tika izdots regulas spēkā esamības laikā () (
21
), saskaņā ar valsts tiesībām tas nebija izpildāms līdz nākamajai dienai un turklāt tajā nebija noteikts piedziņas termiņš.
95.
Manuprāt, Igaunijas tiesību normām par nodokļu parādu piedziņu šajā jautājumā nav nozīmes. Kā uzsver Komisija, no pievienošanās dienas līdz regulas spēkā esamības beigām pagājušo trīs gadu laikā [dalīb]valstīm vajadzējis noteikt maksājumu iekasēšanu par liekajiem krājumiem, noteikt to apjomu un īpašniekus, aprēķinot maksājumus. Nav nozīmes apstāklim, ka dažādu iemeslu (piemēram, valsts tiesību īpatnību vai nepabeigtu procedūru sakarā ar paziņojumu par maksājuma aprēķinu apstrīdēšanu) dēļ kāda no uzliktajām summām nav iekasēta. Pretējā gadījumā attiecīgie subjekti viegli varētu manipulēt ar minēto termiņu.
96.
Kavēšanās iekasēšanā neapdraud ne tiesisko drošību (jo maksājuma aprēķinam bija jābūt nosūtītam līdz 2007. gada 30. aprīlim), ne Kopienu tiesiskā regulējuma mērķus, jo tā preventīvā iedarbība attiecībā uz lieko krājumu veidošanu tiek nodrošināta, ja vien šajā termiņā tiek pieņemts valsts tiesību akts un uzsākta maksājuma noteikšanas procedūra.
97.
Tādēļ ar Regulas Nr. 1972/2003 10. pantu netiek atņemts spēks paziņojumam par maksājuma aprēķinu attiecībā uz liekajiem krājumiem, kas pieņemts 2007. gada 30. aprīlī, lai arī saskaņā ar valsts tiesībām attiecībā uz uzņēmēju tas stājās spēkā tikai pēc šī datuma un termiņš tā piedziņai nav paredzēts.
VII — Secinājumi
98.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Tallinna Halduskohus prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt, nosakot, ka:
1)
Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regulas Nr. 60/2004, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos, 6. panta 3. punktā, Komisijas Regulas Nr. 832/2005 par cukura, izoglikozes un fruktozes pārpalikuma daudzumu noteikšanu Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā preambulas trešajā apsvērumā un Komisijas Regulas (EK) Nr. 1972/2003 par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās dēļ, 4. panta 1. un 2. punktā nav aizliegts uzņēmēja lieko krājumu daudzumu noteikt, no tā valdījumā esošajiem krājumiem atņemot tā saucamos pārejas krājumus, ko aprēķina kā vidējo krājumu apjomu 1. maijā pēdējos četros gados pirms pievienošanās, to reizinot ar 1,2, ja vien šajā aprēķinā tiek ņemts vērā uzņēmēja ražošanas, pārstrādes vai pārdošanas apjoma pieaugums, attiecīgā lauksaimniecības produkta nogatavošanās laiks, krājumu veidošanās laiks un uzņēmēja noliktavu ietilpība, kā arī citi no tā gribas neatkarīgi apstākļi.
Attiecībā uz noliktavu ietilpību Regulas Nr. 60/2004 6. panta 3. punktu nevar interpretēt tādējādi, ka šīs ietilpības pieaugums gadā pirms pievienošanās ļauj samazināt lauksaimniecības produktu liekos krājumus, kas atradās uzņēmēja valdījumā, neatkarīgi no tā saimnieciskās darbības, lauksaimniecības produktu apstrādes apjoma un atbilstošajiem krājumiem saimnieciskajos gados pirms 2004. gada 1. maija un divos gados pēc minētās dienas;
2)
visu lauksaimniecības produkta krājumu, kas uzņēmēja valdījumā atradušies 2004. gada 1. maijā, uzskatīšana par tā liekajiem krājumiem atbilst Regulai Nr. 1972/2003, ja pastāv apstākļi, kas norāda, ka to uzkrājums veikts spekulēšanas nolūkā;
3)
nedz Regulas Nr. 1972/2003 4. pantam, nedz Regulas Nr. 60/2004 6. pantam nav pretrunā tāda kārtība, saskaņā ar kuru uzņēmējam, kas darbību ar atbilstošo lauksaimniecības produktu ir uzsācis mazāk nekā gadu pirms pievienošanās, jāpierāda, ka 2004. gada 1. maijā tā krājumu apjoms atbildis lauksaimniecības produktu krājumu apjomam, kuru tas būtu parasti saražojis, pārdevis vai kā citādi par atlīdzību vai bez atlīdzības atsavinājis vai ieguvis;
4)
ar Regulu Nr. 1972/2003 un Regulu Nr. 60/2004 maksājuma noteikšana par liekajiem krājumiem ir saderīga pat tad, ja 2004. gada 1. maijā uzņēmējam tiek konstatēti liekie krājumi, taču tas pierāda, ka no pārdošanas pēc minētās dienas tas nav guvis faktisku labumu cenas starpībā;
5)
Regulas Nr. 1972/2003 10. pants neliedz no uzņēmēja pieprasīt maksājumu par liekajiem krājumiem ar paziņojumu par maksājuma aprēķinu, kas izdots regulas spēkā esamības laikā (2007. gada 30. aprīlī), lai arī saskaņā ar valsts tiesībām attiecībā uz uzņēmēju tas stājās spēkā tikai pēc regulas atcelšanas un valsts tiesībās nav paredzēts termiņš maksājuma piedziņai.
(
1
)	Oriģinālvaloda — spāņu.
(
2
)	It īpaši Komisijas 1994. gada 19. decembra Regula (EK) Nr. 3108/94 par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Austrijas, Somijas un Zviedrijas pievienošanās dēļ (OV L 328, 42. lpp.).
(
3
)	Spriedums lietā C-179/00 (Recueil, I-501. lpp., tostarp 19. punkts).
(
4
)	Tās ir lietas T-257/04 Polija/Komisija; T-258/04 Polija/Komisija; T-300/05 Kipra/Komisija; T-316/05 Kipra/Komisija; T-324/05 Igaunija/Komisija; T-247/07 Slovākija/Komisija; T-248/07 Čehijas Republika/Komisija un T-262/07 Lietuva/Komisija.
(
5
)	Akts par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV L 236, 33. lpp.).
(
6
)	Komisijas 2003. gada 10. novembra Regula par pārejas posma pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecību Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanās dēļ (OV L 293, 3. lpp.).
(
7
)	Komisijas 2004. gada 14. janvāra Regula, ar ko nosaka pārejas posma pasākumus cukura nozarē sakarā ar Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas pievienošanos (OV L 9, 8. lpp.).
(
8
)	Komisijas 2005. gada 31. maija Regula par cukura, izoglikozes un fruktozes pārpalikuma daudzumu noteikšanu Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā (OV L 138, 3. lpp.).
(
9
)	2007. gada 11. decembra spriedums lietā C-161/06 (Krājums, I-10841. lpp.).
(
10
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Skoma-Lux, 59. punkts.
(
11
)	Jebkādas uz valsts tiesībām pamatotas iebildes attiecībā uz ÜLTS spēkā esamību vai piemērojamību (piemēram, par apgalvoto novēloto publicēšanu, uz kuru uzņēmums norādījis rakstveida apsvērumu 22. un 23. punktā) ceļamas tikai valsts tiesā.
(
12
)	Jautājumā par dalībvalstu rīcības brīvību Kopienu regulu piemērošanā un izpildē skat. 1978. gada 30. novembra spriedumu lietā 31/78 Bussone (Recueil, 2429. lpp., 16. punkts), spriedumu lietā C-313/99 Mulligan u.c. (Recueil, I-5719. lpp., 33. punkts) un spriedumu lietā C-55/06 Arcor (Krājums, I-2931. lpp., 140. punkts).
(
13
)	Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu šajā jautājumā atbilstīgo Kopienu tiesību normu starpā minēts Regulas Nr. 60/2004 6. panta 1. punkts. Tomēr pareizāk būtu atsaukties uz minētā panta 3. punktu, jo jāvērtē katra uzņēmēja lieko krājumu aprēķināšanas metodes pareizība, nevis kā 1. punktā jānosaka katras dalībvalsts pārpalikuma daudzums kopumā.
(
14
)	Izsvērtais vidējais rādītājs, kas ir šīs atņemšanas atlikums, tiek dēvēts par “pārejas krājumiem”.
(
15
)	Pārtikas nozares ražošanas apjomi 2004. gadā salīdzinājumā ar 2000. gadu bija pieauguši par 20,7%.
(
16
)	Saistībā ar 1994. gada paplašināšanos pieņemtās Regulas Nr. 3108/94 redakcija bija skaidrāka. Tās 4. panta 2. punktā bija norādīts uz vajadzību ņemt vērā “tirdzniecības plūsmas, kas konstatētas [gados pirms pievienošanās]”.
(
17
)	Balbiino AS cukura krājumi līdz 2004. gadam svārstījās tikai robežās no 0,9% līdz 2,4% no gada pārstrādes apjoma, jo uzņēmējam nebija pietiekami plašu noliktavu telpu, lai varētu glabāt vajadzīgo cukura daudzumu, un arī 2005. gada 1. maijā tie nepārsniedza 3,0% no attiecīgā gada pārstrādes apjoma (laikā no līdz ), proti, 9,7 reizes mazāk nekā .
(
18
)	Regulas preambulas trešais apsvērums.
(
19
)	Pārsteidz, ka vienīgais ÜLTS pants, kurā paredzēta šeit izskatītajai kārtībai līdzīga kārtība, attiecas uz uzņēmējiem, kas darbojas nevis mazāk kā vienu gadu, bet gan mazāk kā četrus gadus (6. panta 2. punkts), kas gan nekādi neietekmē piedāvāto atbildi.
(
20
)	Šādi saistībā ar Regulu Nr. 3108/94 tika noteikts iepriekš minētajā spriedumā lietā Weidacher, 22. punkts.
(
21
)	Paziņojums par maksājuma aprēķinu tika iesniegts pasta dienestā tajā pašā dienā, proti, 30. aprīlī.