ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 15. januára 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Štátna pomoc – Odvetvie poľnohospodárstva – Nariadenie (EÚ) č. 1408/2013 – Pomoc de minimis – Dohľad – Členský štát, ktorý stanovuje poskytnutie a vyplatenie pomoci de minimis bez toho, aby vyžadoval osobitné vyhlásenie od podniku, ktorý žiada o pomoc, pokiaľ ide o výšku a povahu štátnej pomoci, ktorú prípadne získal počas obdobia troch fiškálnych rokov – Predloženie samoosvedčenia týkajúceho sa takejto pomoci “
Vo veci C‑615/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) z 19. septembra 2024 a doručený Súdnemu dvoru 20. septembra 2024, ktorý súvisí s konaním:
Ambito territoriale di caccia Ancona 2
proti
Azienda Agricola Camarzano di RK,
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predseda siedmej komory F. Schalin (spravodajca), sudcovia M. Gavalec a Z. Csehi,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Ambito territoriale di caccia Ancona 2, v zastúpení: M. Fioretti, avvocato,
–        talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci L. Vignato, avvocato dello Stato, a P. Passolunghi, procuratore dello Stato,
–        bulharská vláda, v zastúpení: T. Mitova a R. Stojanov, splnomocnení zástupcovia,
–        Európska komisia, v zastúpení: I. Georgiopoulos a C. Molinari, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 a článku 6 ods. 1 a 2 nariadenia Komisie (EÚ) č. 1408/2013 z 18. decembra 2013 o uplatňovaní článkov 107 a 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie na pomoc de minimis v sektore poľnohospodárstva (Ú. v. EÚ L 352, 2013, s. 9).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Azienda Agricola Camarzano di RK (ďalej len „Azienda Agricola“), poľnohospodárskym podnikom, a Ambito territoriale di caccia Ancona 2 (Územný poľovný revír Ancona 2, Taliansko) (ďalej len „ATC“) vo veci návrhu na náhradu škody spôsobenej voľne žijúcou zverou na organických plodinách tvrdej pšenice podniku Azienda Agricola v roku 2014.
Právny rámec
3        Odôvodnenia 1, 20 a 21 nariadenia č. 1408/2013 znejú:
„(1)      Štátne financovanie, ktoré spĺňa kritériá stanovené v článku 107 ods. 1 zmluvy, predstavuje štátnu pomoc a podľa článku 108 ods. 3 zmluvy sa musí [Európskej k]omisii notifikovať. Podľa článku 109 zmluvy však Rada [Európskej únie] môže určiť kategórie pomoci, ktoré sú od tejto notifikačnej povinnosti oslobodené. V súlade s článkom 108 ods. 4 zmluvy Komisia môže prijať nariadenia týkajúce sa týchto kategórií štátnej pomoci. Nariadením [Rady] (ES) č. 994/98 [zo 7. mája 1998 o uplatňovaní článkov 107 a 108 ZFEÚ na určité kategórie horizontálnej štátnej pomoci (Ú. v. ES L 142, 1998, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 312)] Rada v súlade s článkom 109 zmluvy rozhodla, že pomoc de minimis
môže tvoriť jednu z takýchto kategórií. Na základe uvedenej skutočnosti sa pomoc de minimis
poskytnutá jedinému podniku počas určitého časového obdobia, ktorá neprevyšuje určitú stanovenú sumu, považuje za pomoc, ktorá nespĺňa všetky kritériá stanovené v článku 107 ods. 1 zmluvy, a teda sa na ňu nevzťahuje notifikačný postup.
…
(20)      … Členské štáty by… pri poskytovaní pomoci de minimis
mali informovať príslušný podnik o výške poskytnutej pomoci de minimis a o skutočnosti, že ide o pomoc de minimis, pričom by sa mali výslovne odvolať na toto nariadenie. Členské štáty by mali mať povinnosť dohliadať na poskytnutú pomoc, aby sa zabezpečilo, že nebudú prekročené príslušné stropy a že budú dodržané pravidlá kumulácie. Na účely splnenia tejto povinnosti by príslušný členský štát mal pred poskytnutím takejto pomoci získať od podniku vyhlásenie o inej pomoci de minimis, na ktorú sa vzťahuje toto nariadenie alebo iné predpisy o pomoci de minimis a ktorú podnik prijal počas príslušného fiškálneho roka a počas dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokov. Členské štáty by mali mať aj alternatívnu možnosť zriadiť centrálny register s úplnými informáciami o poskytnutej pomoci de minimis, na základe ktorého by sa kontrolovalo, že akékoľvek nové poskytnutie pomoci neprekračuje príslušný strop.
(21)      Každý členský štát by mal pred poskytnutím novej pomoci de minimis
overiť, či sa novou pomocou de minimis v danom členskom štáte neprekročí strop pomoci de minimis
ani vnútroštátna horná hranica a či boli dodržané ostatné podmienky uvedené v tomto nariadení.“
4        Článok 3 tohto nariadenia, nazvaný „Pomoc de minimis“, stanovuje:
„1.      Opatrenia pomoci sa považujú za opatrenia, ktoré nespĺňajú všetky kritériá v článku 107 ods. 1 zmluvy, a preto sú oslobodené od notifikačnej povinnosti stanovenej v článku 108 ods. 3 zmluvy, ak spĺňajú podmienky stanovené v tomto nariadení.
2.      Celková výška pomoci de minimis, ktorú členský štát poskytol jedinému podniku, nepresiahne 15 000 [eur] v priebehu obdobia troch fiškálnych rokov.
3.      Kumulatívna výška pomoci de minimis, ktorú členský štát poskytuje podnikom pôsobiacim v prvovýrobe poľnohospodárskych výrobkov v období troch fiškálnych rokov, nesmie presiahnuť vnútroštátnu hornú hranicu stanovenú v prílohe.
4.      Pomoc de minimis
sa považuje za poskytnutú v okamihu, keď podnik nadobudne na základe uplatniteľného vnútroštátneho právneho režimu právny nárok na získanie pomoci, a to bez ohľadu na dátum vyplatenia pomoci de minimis
podniku.
…
7.      Ak by sa poskytnutím novej pomoci de minimis
presiahol strop stanovený v odseku 2 alebo vnútroštátna horná hranica uvedená v odseku 3, na nijakú časť takejto novej pomoci sa nevzťahujú výhody spojené s týmto nariadením.
…“
5        Článok 6 nariadenia č. 1408/2013, nazvaný „Dohľad“, stanovuje:
„1.      Ak má členský štát v úmysle poskytnúť určitému podniku pomoc de minimis
podľa tohto nariadenia, písomne informuje uvedený podnik o predpokladanej výške pomoci vyjadrenej ako ekvivalent hrubého grantu a o tom, že ide o pomoc de minimis, pričom výslovne uvedie odkaz na toto nariadenie, jeho názov a údaje o jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.… Pred poskytnutím pomoci by členský štát mal získať v písomnej alebo elektronickej podobe vyhlásenie od príslušného podniku o akejkoľvek inej pomoci de minimis
prijatej na základe tohto nariadenia alebo na základe iných predpisov o pomoci de minimis
počas predchádzajúcich dvoch fiškálnych rokov a počas prebiehajúceho fiškálneho roka.
2.      V prípadoch, keď členský štát zriadil centrálny register pomoci de minimis s úplnými informáciami o každej pomoci de minimis, ktorú poskytol akýkoľvek orgán v danom členskom štáte, odsek 1 sa prestane uplatňovať od okamihu, keď register bude zachytávať obdobie troch fiškálnych rokov.
3.      Členský štát poskytne novú pomoc de minimis v súlade s týmto nariadením až po tom, ako si overí, že táto pomoc nezvýši celkový objem pomoci de minimis
poskytnutej príslušnému podniku nad úroveň stropu stanoveného v článku 3 ods. 2 a vnútroštátnej hornej hranice uvedenej v článku 3 ods. 3 a že sú splnené všetky podmienky stanovené v tomto nariadení.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
6        Dňa 28. júna 2014 Azienda Agricola predložil ATC prostredníctvom osobitného formulára, ktorý ATC poskytol, naliehavú žiadosť o vypracovanie znaleckého posudku na účely náhrady škôd, ktoré boli spôsobené voľne žijúcou zverou na jeho poľnohospodárskych plodinách, podľa článku 34 legge della Regione Marche n. 7. – Norme per la protezione della fauna selvatica e per la tutela dell’equilibrio ambientale e disciplina dell’attività venatoria (regionálny zákon č. 7 o pravidlách na ochranu voľne žijúcej zveri a na ochranu environmentálnej rovnováhy a na reguláciu poľovníckej činnosti), z 5. januára 1995.
7        Dňa 4. júla 2014 znalec v odbore agronómia, poverený ATC, vykonal obhliadku na mieste a konštatoval, že Azienda Agricola utrpel škodu spôsobenú voľne žijúcou zverou vo výške 1 000 eur.
8        Napriek záverom tohto znalca Azienda Agricola nedostal náhradu škody, a preto v tomto zmysle zaslal ATC výzvu na zaplatenie. Ten upozornil na vlastnú nemožnosť zaplatiť v krátkom čase náhradu škody, pretože Regione Marche (región Marche, Taliansko) mu neposkytol finančné prostriedky potrebné na tento účel, ale pri tejto príležitosti neinformoval Azienda Agricola o tom, že požadovaná náhrada má povahu de minimis, ani ho nepožiadal, aby predložil vyhlásenie týkajúce sa prípadného prijatia inej pomoci de minimis
počas prebiehajúceho fiškálneho roka a dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokov.
9        Dňa 19. januára 2016 Azienda Agricola podal žalobu na Giudice di pace di Jesi (Zmierovací súd Jesi, Taliansko) a navrhol, aby bola ATC uložená povinnosť zaplatiť mu náhradu predmetnej škody. Keďže Giudice di pace di Jesi (Zmierovací súd Jesi) vyhovel tomuto návrhu okamžite vykonateľným uznesením, ATC podal proti tomuto uzneseniu odpor, v ktorom okrem iného uviedol, že Azienda Agricola nemá nárok na náhradu škody, keďže nepodal vyhlásenie o prípadnom poskytnutí ďalšej pomoci de minimis
počas prebiehajúceho fiškálneho roka a dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokov.
10      Giudice di pace di Jesi (Zmierovací súd Jesi) potvrdil tento platobný rozkaz a zamietol odpor podaný ATC. Domnieval sa, že získanie vyhlásenia o prípadnom prijatí inej pomoci de minimis
počas prebiehajúceho fiškálneho roka a dvoch predchádzajúcich rokov nepredstavuje nevyhnutnú podmienku na vyplatenie pomoci, keďže dodržiavanie pravidiel v oblasti kumulácie pomoci de minimis
stanovených v nariadení č. 1408/2013 možno konštatovať aj pri kontrole tejto pomoci prostredníctvom osobitného registra zriadeného štátom.
11      Tribunale di Ancona (súd v Ancone, Taliansko), na ktorý sa obrátil ATC, potvrdil rozsudok Giudice di pace di Jesi (Zmierovací súd Jesi), pričom okrem iného rozhodol, že Azienda Agricola nemožno považovať za povinného dodržať postup stanovený v článku 6 nariadenia č. 1408/2013, keďže regionálna právna úprava platná v čase podania žiadosti o náhradu škody, ktorú podal Azienda Agricola, nestanovovala podanie vyhlásenia o prípadnom prijatí ďalšej pomoci de minimis
počas prebiehajúceho fiškálneho roka a dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokov. Podľa tohto súdu rozdiel medzi právnou úpravou Únie a regionálnou právnou úpravou viedol k situácii objektívnej a zjavnej neistoty.
12      ATC následne podal proti rozsudku Tribunale di Ancona (súd v Ancone) kasačný opravný prostriedok na Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorým navrhol rozsudok zrušiť. Na tento účel uviedol, že tento súd porušil právo Únie v oblasti štátnej pomoci tým, že nezabezpečil koordináciu medzi právnymi normami na základe ich právnej sily, pretože zásady potvrdené v nariadení Únie, ktoré je priamo uplatniteľné, musia mať prednosť pred všetkými odporujúcimi vnútroštátnymi ustanoveniami.
13      Azienda Agricola tvrdí, že konal v súlade s formálnymi náležitosťami stanovenými regionálnou právnou úpravou a že neuplatnenie nariadenia č. 1408/2013 možno pripísať ATC, ktorý nevykonal žiadnu kontrolnú činnosť a nikdy ho nevyzval na predloženie samoosvedčenia o prípadnej pomoci de minimis
prijatej počas troch rokov predchádzajúcich podaniu žiadosti o náhradu škody.
14      V tejto súvislosti vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti, ktoré má v súvislosti s výkladom nariadenia č. 1408/2013. Pýta sa, či v roku 2014 bol Azienda Agricola na to, aby bol oprávnený na náhradu škody spôsobenej voľne žijúcou zverou na svojich plodinách, povinný pod hrozbou zamietnutia jeho žiadosti o náhradu škody predložiť „samoosvedčenie“ týkajúce sa pomoci de minimis
prijatej počas predchádzajúcich fiškálnych rokov. V tejto súvislosti sa pýta na dôsledky, ktoré treba vyvodiť zo skutočnosti, že ATC jednak nepožiadal Azienda Agricola o predloženie takéhoto dokumentu a že jednak v čase následnej kontroly bolo preukázané, že strop stanovený týmto nariadením nebol prekročený.
15      Za týchto podmienok Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.      Majú sa [článok 3 v spojení s článkom 6 ods. 1 a 2] nariadenia č. 1408/2013 vykladať v tom zmysle, že bránia možnosti členského štátu upraviť poskytovanie štátnej pomoci de minimis
pre poľnohospodárstvo a vyplácať túto pomoc v prvých troch rokoch nasledujúcich po zriadení vnútroštátnych databáz, a v každom prípade dovtedy, kým vedenie týchto databáz nebude úplné a kompletné, ak žiadajúci podnik nepredloží osobitné vyhlásenie o rozsahu a povahe ďalšej štátnej pomoci prijatej v referenčnom období troch fiškálnych rokov?
2.      Najmä, pokiaľ ide o vyššie uvedené obdobie, predstavuje predloženie čestného vyhlásenia týkajúceho sa prípadných príspevkov prijatých v predchádzajúcich troch rokoch nevyhnutný predpoklad podania žiadosti o náhradu škody a existencie nároku na štátnu pomoc, alebo možno čestné vyhlásenie tiež oprávnene predložiť až vo fáze dohľadu, čiže po prijatí štátnej pomoci?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
16      Svojou prvou otázkou vnútroštátny súd žiada o výklad článku 3 a článku 6 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1408/2013.
17      V tejto súvislosti treba uviesť, že v oblasti dohľadu povahy pomoci de minimis
sa článok 6 ods. 2 tohto nariadenia týka prípadu, keď členský štát zriadil centrálny register pomoci de minimis s úplnými informáciami o každej pomoci poskytnutej jeho jednotlivými orgánmi. Ako však vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, Talianska republika zriadila centrálny register pomoci až 12. augusta 2017, teda po podaní žiadosti o pomoc, o ktorú ide vo veci samej, v dôsledku čoho v prejednávanej veci nevzniká otázka uplatnenia a výkladu tohto ustanovenia.
18      Treba tiež pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora skutočnosť, že vnútroštátny súd predložil otázku s odkazom len na určité ustanovenia práva Únie, nebráni tomu, aby Súdny dvor poskytol tomuto súdu všetky prvky výkladu, ktoré môžu byť potrebné na rozhodnutie veci, ktorú prejednáva, či už na ne v predložených otázkach odkázal, alebo nie. V tejto súvislosti prináleží Súdnemu dvoru získať zo všetkých informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia jeho rozhodnutia, prvky práva Únie, ktoré si vyžadujú výklad so zreteľom na predmet sporu (rozsudok zo 7. marca 2017, X a X, C‑638/16 PPU, EU:C:2017:173, bod 39, ako aj citovaná judikatúra).
19      Vzhľadom na predmet sporu vo veci samej a otázky vnútroštátneho súdu treba na účely poskytnutia užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu vyložiť článok 6 ods. 3 nariadenia č. 1408/2013, podľa ktorého členský štát poskytne novú pomoc de minimis v súlade s týmto nariadením až po tom, ako si overí, že táto pomoc nezvýši celkový objem pomoci de minimis
poskytnutej príslušnému podniku nad úroveň stropu stanoveného v článku 3 ods. 2 uvedeného nariadenia a vnútroštátnej hornej hranice uvedenej v článku 3 ods. 3 tohto istého nariadenia a že sú splnené všetky podmienky stanovené v uvedenom nariadení.
20      Treba preto konštatovať, že svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 3 a článok 6 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1408/2013 majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje poskytovanie a vyplácanie pomoci de minimis v prospech poľnohospodárstva počas obdobia prvých troch rokov po zriadení centrálneho registra pomoci na vnútroštátnej úrovni, a nevyžaduje si osobitné vyhlásenie od podniku, ktorý žiada o pomoc, pokiaľ ide o výšku a povahu inej štátnej pomoci prijatej podnikom v prebiehajúcom fiškálnom roku a v dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokoch.
21      Na jednej strane je potrebné uviesť, že články 3 a 6 nariadenia č. 1408/2013 treba postaviť do celkového kontextu tohto nariadenia, ktorého cieľom je umožniť odchýliť sa pri štátnej pomoci s obmedzenou výškou od pravidla, podľa ktorého musí byť každá pomoc pred jej poskytnutím notifikovaná Komisii (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. októbra 2020, INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, bod 26 a citovanú judikatúru).
22      Okrem toho treba uviesť, že vzhľadom na to, že nariadenie č. 1408/2013 obsahuje výnimku zo všeobecného pravidla stanovujúceho notifikáciu každej novej štátnej pomoci, majú sa články 3 a 6 tohto nariadenia vykladať doslovne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. októbra 2020, INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, bod 27).
23      Tento výklad si vyžaduje zohľadnenie nielen znenia týchto ustanovení, ale aj kontextu, do ktorého patria, a cieľov a účelu aktu, ktorého sú súčasťou (rozsudok z 28. októbra 2020, INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, bod 28 a citovaná judikatúra).
24      Zo znenia článku 3 ods. 1 nariadenia č. 1408/2013 vyplýva, že toto nariadenie sa uplatňuje iba v prípade, že sú splnené všetky podmienky, ktoré sú v ňom stanovené. Pokiaľ ide o článok 6 ods. 3 uvedeného nariadenia, zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že členský štát dbá na to, aby strop stanovený v článku 3 ods. 2 toho istého nariadenia nebol pred poskytnutím pomoci de minimis
prekročený.
25      Z uvedeného vyplýva, že pokiaľ centrálny register uvedený v článku 6 ods. 2 nariadenia č. 1408/2013 nie je funkčný v dotknutom členskom štáte počas obdobia troch fiškálnych rokov, získanie vyhlásenia uvedeného v článku 6 ods. 1 tohto nariadenia predstavuje v rámci uvedeného nariadenia nevyhnutnú podmienku na poskytnutie novej pomoci de minimis. Takéto vyhlásenie je zásadné, keďže dotknutému členskému štátu umožňuje overiť, či požadovaná pomoc patrí do pôsobnosti toho istého nariadenia, a teda zistiť, či pomoc je, alebo nie je oslobodená od notifikačnej povinnosti.
26      Takýto výklad je tiež potvrdený vzhľadom na kontext, do ktorého patria tieto ustanovenia, a na cieľ nariadenia č. 1408/2013.
27      Na jednej strane, pokiaľ ide o tento kontext, z odôvodnení 20 a 21 nariadenia č. 1408/2013 vyplýva, že získanie vyhlásenia uvedeného v článku 6 ods. 1 tohto nariadenia patrí do rámca povinnosti dohľadu, ktorú treba splniť pred poskytnutím predmetnej pomoci.
28      Na druhej strane, pokiaľ ide o cieľ nariadenia č. 1408/2013, jeho cieľom je znížiť administratívnu záťaž podnikov, Komisie a členských štátov, vychádzajúc zo zásady, že pomoc vo výške, ktorá nepresahuje strop de minimis, nijako neovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi a nenarúša hospodársku súťaž (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. októbra 2020, INAIL, C‑608/19, EU:C:2020:865, bod 41).
29      V tejto súvislosti, ako vyplýva z odôvodnenia 1 nariadenia č. 1408/2013, dôvodom oslobodenia od notifikačnej povinnosti štátnej pomoci je obmedzená výška pomoci, ktorú možno poskytnúť jedinému podniku počas určitého obdobia na základe tohto nariadenia. Aby však bolo možné využiť takúto výnimku, je potrebné najprv overiť, či počas tohto obdobia nebol prekročený strop de minimis.
30      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať, že článok 3 a článok 6 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1408/2013 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje poskytovanie a vyplácanie pomoci de minimis v prospech poľnohospodárstva pred úplným a kompletným zriadením centrálneho registra pomoci na vnútroštátnej úrovni, a nevyžaduje si osobitné vyhlásenie od podniku, ktorý žiada o pomoc, pokiaľ ide o výšku a povahu inej štátnej pomoci prijatej podnikom v prebiehajúcom fiškálnom roku a v dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokoch.
O druhej otázke
31      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 3 a článok 6 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1408/2013 majú vykladať v tom zmysle, že predloženie vyhlásenia o prípadnej pomoci prijatej počas obdobia troch rokov pred úplným zriadením kompletne funkčného centrálneho registra pomoci na vnútroštátnej úrovni je podmienkou prípustnosti podania žiadosti o pomoc a poskytnutia pomoci, alebo či takéto vyhlásenie možno získať neskôr, a teda po získaní tejto pomoci.
32      Ako vyplýva z preskúmania prvej otázky, vyhlásenie uvedené v článku 6 ods. 1 nariadenia č. 1408/2013 predstavuje, pokiaľ sa toto ustanovenie neprestalo uplatňovať podľa článku 6 ods. 2 tohto nariadenia, podmienku poskytnutia novej pomoci de minimis v prospech poľnohospodárstva v zmysle článku 3 a článku 6 ods. 3 uvedeného nariadenia.
33      Pokiaľ ide o podanie žiadostí o pomoc a vyhlásenie týkajúce sa prípadnej skôr získanej pomoci, treba konštatovať, že nariadenie č. 1408/2013 neobsahuje nijakú procesnú požiadavku, pokiaľ ide o spôsob a dátum, kedy sa toto vyhlásenie musí vyžiadať, alebo poskytnúť. Jediné požiadavky uvedené v článku 6 ods. 1 tohto nariadenia sa týkajú skutočnosti, že uvedené vyhlásenie musí byť získané „pred poskytnutím pomoci“ a že musí uvádzať pomoc, ktorú dotknutý podnik získal počas dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokov a počas prebiehajúceho fiškálneho roka.
34      Treba však konštatovať, že takéto požiadavky sa týkajú uplatniteľnosti režimu stanoveného uvedeným nariadením, ale nepredstavujú podmienky prípustnosti podania žiadosti o pomoc. Takéto vyhlásenie teda možno predložiť v neskoršom štádiu správneho konania týkajúceho sa žiadosti o pomoc, pokiaľ toto vyhlásenie bolo na žiadosť dotknutého členského štátu získané pred poskytnutím pomoci.
35      Z uvedeného vyplýva, že predloženie vyhlásenia nie je podmienkou prípustnosti žiadosti o pomoc. V prípade neexistencie centrálneho registra pomoci de minimis
vzťahujúceho sa na obdobie troch fiškálnych rokov však toto vyhlásenie predstavuje podmienku poskytnutia, a teda vyplatenia pomoci, čo znamená, že takéto vyhlásenie je potrebné pred poskytnutím pomoci, a nie po ňom.
36      Okrem toho, hoci sa konanie o žiadosti o pomoc v zásade riadi vnútroštátnym právom, treba pripomenúť, že z článku 6 ods. 1 nariadenia č. 1408/2013 v spojení s odôvodnením 20 tohto nariadenia vyplýva, že prináleží dotknutému členskému štátu, aby získal čestné vyhlásenie, pokiaľ je to potrebné, na to, aby mohol overiť, či sú splnené podmienky na uplatnenie uvedeného nariadenia. V tejto súvislosti treba ešte spresniť, že ak pomoc nebola poskytnutá, najmä z dôvodu nepodania žiadosti o takéto vyhlásenie, príslušný orgán môže so spätnou účinnosťou požadovať takéto vyhlásenie, aby posúdil, či pomoc ešte možno poskytnúť.
37      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 3 a článok 6 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1408/2013 sa majú vykladať v tom zmysle, že predloženie vyhlásenia o prípadnej pomoci prijatej počas obdobia troch rokov pred úplným zriadením kompletne funkčného centrálneho registra pomoci na vnútroštátnej úrovni nie je podmienkou prípustnosti podania žiadosti o pomoc, ale že takéto vyhlásenie predstavuje podmienku poskytnutia pomoci, v dôsledku čoho ho musí členský štát získať pred poskytnutím takejto pomoci.
O trovách
38      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
1.      Článok 3 a článok 6 ods. 1 a 3 nariadenia Komisie (EÚ) č. 1408/2013 z 18. decembra 2013 o uplatňovaní článkov 107 a 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie na pomoc de minimis v sektore poľnohospodárstva
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje poskytovanie a vyplácanie pomoci de  minimis v prospech poľnohospodárstva pred úplným zriadením kompletne funkčného centrálneho registra pomoci na vnútroštátnej úrovni, a nevyžaduje si osobitné vyhlásenie od podniku, ktorý žiada o pomoc, pokiaľ ide o výšku a povahu inej štátnej pomoci prijatej podnikom v prebiehajúcom fiškálnom roku a v dvoch predchádzajúcich fiškálnych rokoch.
2.      Článok 3 a článok 6 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1408/2013
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
predloženie vyhlásenia o prípadnej pomoci prijatej počas obdobia troch rokov pred úplným zriadením kompletne funkčného centrálneho registra pomoci na vnútroštátnej úrovni nie je podmienkou prípustnosti podania žiadosti o pomoc, ale že takéto vyhlásenie predstavuje podmienku poskytnutia pomoci, v dôsledku čoho ho musí členský štát získať pred poskytnutím takejto pomoci.
Podpisy
*      Jazyk konania: taliančina.