UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 28. apríla 2025 (*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Spoločný systém zdaňovania vzťahujúci sa na spoločnosti – Smernica 2009/133/ES – Vnútroštátna právna úprava, ktorá ukladá osobitný odvod z kapitálových ziskov z prevodu aktív medzi obchodnými spoločnosťami so sídlom v tom istom členskom štáte – Článok 4 ods. 1 a článok 9 – Požiadavka nezdaňovania kapitálových ziskov z prevodu aktív – Čisto vnútroštátna situácia – Právomoc Súdneho dvora “
Vo veci C‑201/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Najvyššieho správneho súdu Slovenskej republiky z 29. februára 2024 a doručený Súdnemu dvoru 13. marca 2024, ktorý súvisí s konaním:
A.En. Slovensko s.r.o.
proti
Úradu pre vybrané hospodárske subjekty,
Finančnému riaditeľstvu Slovenskej republiky,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predseda šiestej komory A. Kumin, sudcovia I. Ziemele (spravodajkyňa) a S. Gervasoni,
generálny advokát: A. Rantos,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky, v zastúpení: J. Kiss,
–        slovenská vláda, v zastúpení: E. V. Larišová a A. Lukáčik, splnomocnení zástupcovia,
–        Európska komisia, v zastúpení: A. Ferrand, R. Lindenthal a W. Roels, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude rozhodnutá odôvodneným uznesením v súlade s článkom 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vyhlásil toto
Uznesenie
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 ods. 1 a článku 9 smernice Rady 2009/133/ES z 19. októbra 2009 o spoločnom systéme zdaňovania, uplatniteľnom pri zlučovaní, rozdeľovaní, čiastočnom rozdeľovaní, prevode aktív a výmene akcií spoločností rôznych členských štátov a pri premiestnení sídla SE alebo SCE medzi členskými štátmi (Ú. v. EÚ L 310, 2009, s. 34).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou A.En. Slovensko s.r.o. na jednej strane a Úradom pre vybrané hospodárske subjekty a Finančným riaditeľstvom Slovenskej republiky (spoločne ďalej len „finančná správa“) na druhej strane vo veci uplatnenia osobitného odvodu na kapitálové zisky vyplývajúce z nepeňažných vkladov spoločnosti A.En. Slovensko do niektorých zo svojich dcérskych spoločností so sídlom na Slovensku.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2009/133
3        Článok 1 smernice 2009/133 stanovuje:
„Každý členský štát uplatňuje túto smernicu pri:
a)      zlučovaní, rozdeľovaní, čiastočnom rozdeľovaní, prevode aktív a výmene akcií, pri ktorom sa zúčastňujú spoločnosti z dvoch alebo viacerých členských štátov;
…“
4        Článok 4 tejto smernice v odseku 1 uvádza:
„Zlúčenie, rozdelenie alebo čiastočné rozdelenie nevedie k zdaneniu kapitálových ziskov vypočítaných ako rozdiel medzi reálnou hodnotou prevedených aktív a pasív a ich hodnotou na daňové účely.“
5        Podľa článku 9 uvedenej smernice články 4, 5 a 6 sa uplatnia na prevod aktív.
Rokovací poriadok Súdneho dvora
6        Článok 53 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora v odseku 2 stanovuje:
„Ak Súdny dvor zjavne nie je príslušný rozhodnúť o veci alebo ak sú návrh alebo žaloba zjavne neprípustné, po vypočutí generálneho advokáta môže kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.“
7        Článok 94 tohto rokovacieho poriadku stanovuje:
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania okrem znenia prejudiciálnych otázok položených Súdnemu dvoru obsahuje:
a)      stručné zhrnutie predmetu sporu, ako aj relevantné skutočnosti, ktoré zistil vnútroštátny súd, alebo aspoň zhrnutie skutkového stavu, z ktorého prejudiciálne otázky vychádzajú;
b)      znenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré možno v danom prípade použiť, a prípadne príslušnú vnútroštátnu judikatúru;
c)      uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj súvislosti, ktoré vnútroštátny súd vidí medzi týmito ustanoveniami a svojou právnou úpravou uplatniteľnou vo vnútroštátnom konaní.“
Slovenské právo
8        Podľa § 3 ods. 1 zákona č. 235/2012 Z. z. o osobitnom odvode z podnikania v regulovaných odvetviach a o zmene a doplnení niektorých zákonov v príslušnom znení relevantnom pre spor vo veci samej (ďalej len „zákon o osobitnom odvode“):
„Regulovanou osobou je osoba alebo organizačná zložka zahraničnej osoby, ktorá:
a)      má oprávnenie na výkon činnosti v oblasti:
1.      energetiky na základe povolenia vydaného Úradom pre reguláciu sieťových odvetví podľa osobitného predpisu,
…,
b)      predpokladá, že bude činnosť v oblasti podľa písmena a) vykonávať celé odvodové obdobie…
…“
9        Podľa § 5 ods. 1 tohto zákona:
„Základom odvodu je výsledok hospodárenia vykázaný za to účtovné obdobie, v ktorom regulovaná osoba má oprávnenie na výkon činnosti v oblasti podľa § 3 ods. 1 písm. a), vynásobený koeficientom podľa odseku 5; tento základ odvodu sa použije pri výpočte odvodu na účel zúčtovania odvodov podľa § 9 k tým odvodovým obdobiam, ktoré patria do účtovného obdobia, za ktoré bol výsledok hospodárenia vykázaný.“
10      Podľa § 17d zákona č. 595/2003 Z. z. o dani z príjmov v znení relevantnom pre spor vo veci samej (ďalej len „zákon o dani z príjmov“):
„1.      Do základu dane vkladateľa nepeňažného vkladu, ktorým je individuálne vložený majetok, podnik alebo jeho časť, a ktorý zisťuje základ dane podľa § 17 ods. 1 písm. b) alebo písm. c), sa v zdaňovacom období, v ktorom dôjde k splateniu nepeňažného vkladu,
a)      nezahrnuje rozdiel medzi hodnotou nepeňažného vkladu započítanou na vklad spoločníka… a hodnotou nepeňažného vkladu v účtovníctve_… pričom prijímateľ nepeňažného vkladu prevezme vložený majetok a záväzky v pôvodných cenách podľa osobitného predpisu… a hmotný majetok a nehmotný majetok v pôvodných cenách podľa § 25,
…“
11      Podľa § 17d ods. 7 zákona o dani z príjmov sa § 17d ods. 1 uplatní aj vtedy, ak predmetom nepeňažného vkladu je individuálne vložený majetok, ktorým je cenný papier alebo obchodný podiel alebo podnik alebo jeho časť, ktorý vkladá vkladateľ nepeňažného vkladu so sídlom na území Slovenskej republiky prijímateľovi nepeňažného vkladu do členského štátu Európskej únie alebo štátu, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore, pričom tento majetok, podnik alebo jeho časť zostáva funkčne spojený so stálou prevádzkarňou prijímateľa nepeňažného vkladu umiestnenou na území Slovenskej republiky a prijímateľ nepeňažného vkladu prevezme nepeňažný vklad v pôvodných cenách. Ak u prijímateľa nepeňažného vkladu nezostáva majetok, podnik alebo jeho časť funkčne spojený so stálou prevádzkarňou umiestnenou na území Slovenskej republiky, vkladateľ nepeňažného vkladu postupuje podľa § 17b.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
12      A.En. Slovensko je regulovanou osobou v zmysle zákona o osobitnom odvode a vykonáva regulovanú činnosť spôsobilú podliehať tomuto odvodu. Je členom skupiny A.En., ktorú tvoria podniky so sídlom vo viacerých členských štátoch Únie pôsobiace v odvetviach výroby elektrickej energie a obchodu s ňou, plynárenstva a teplárenstva.
13      V priebehu mesiacov október až december 2017 došlo k zmene štruktúry tejto skupiny, v rámci ktorej A.En. Slovensko uskutočnila niekoľko nepeňažných vkladov do niektorých zo svojich dcérskych spoločností so sídlom na Slovensku.
14      Finančná správa rozhodnutím z 19. júla 2019 určila spoločnosti A.En. Slovensko nedoplatok zo zúčtovania osobitného odvodu vo výške 701 222,40 eura za rok 2017.
15      A.En. Slovensko podala voči tomuto rozhodnutiu námietku, v ktorej najmä uviedla, že jej výsledok hospodárenia pred zdanením za rok 2017 bol tvorený hlavne ziskom z činnosti nepatriacej do regulovanej činnosti, a to z finančnej činnosti, a že tento výsledok predstavoval len jednorazovú účtovnú operáciu z tejto finančnej činnosti, ktorá neviedla k jej finančnému obohateniu, ale išlo iba o vnútropodnikovú reorganizáciu skupiny, do ktorej patrí táto spoločnosť. Základ osobitného odvodu a samotná výška osobitného odvodu preto nemali byť vypočítané z výsledku hospodárenia, ktorý nie je dosiahnutý z výnosov z regulovanej činnosti.
16      Keďže finančná správa zamietla túto námietku, A.En. Slovensko podala správnu žalobu na Krajský súd v Bratislave.
17      Tento súd túto žalobu zamietol rozsudkom z 2. júla 2020, pričom pri preskúmaní žalobného dôvodu založeného na rozpore rozhodnutí, ktorých zrušenie sa navrhovalo, so smernicou 2009/133, zdôraznil výlučnú právomoc členských štátov prijať opatrenia týkajúce sa verejných financií, za aké považoval aj zavedenie osobitného odvodu, ktorého cieľom nie je zabrániť daňovým únikom a dvojitému zdaneniu, ale ozdraviť verejné financie. S ohľadom na odlišný účel tohto odvodu v porovnaní s cieľmi smernice 2009/133 Krajský súd v Bratislave uviedol, že nie je odôvodnený záver, že zákon o osobitnom odvode by sa mal aj vo vzťahu k vnútroštátnym transakciám vykladať súladne s touto smernicou.
18      A.En. Slovensko podala proti tomuto rozsudku kasačnú sťažnosť na Najvyšší správny súd Slovenskej republiky, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom okrem iného uviedla, že Najvyšší súd Slovenskej republiky v rozhodnutí z 31. júla 2019 zaujal názor, že osobitný odvod má charakter priamej dane a patrí do vecnej pôsobnosti smernice 2009/133.
19      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pripomína, že Súdny dvor už rozhodol, že osobitný odvod má povahu všeobecného daňového opatrenia, a konkrétnejšie, priamej dane z celkových výnosov podnikov vykonávajúcich regulované činnosti, keďže po prvé v súlade s dôvodovou správou k zákonu o osobitnom odvode sleduje rozpočtový cieľ zamedzenia zhoršovania deficitu verejných financií a boja proti hospodárskej kríze, po druhé uplatňuje sa na podniky pôsobiace v oblasti regulovaných činností, teda nielen na podniky v odvetví energetiky, ale aj v početných ďalších odvetviach hospodárstva, a po tretie neuplatňuje sa na samotné dodávanie elektriny ako takej, ale zaťažuje celkový výsledok hospodárenia dotknutého regulovaného subjektu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2019, Slovenské elektrárne, C‑376/18, EU:C:2019:1068, bod 38).
20      Preto je podľa neho po prvé nastolená otázka, či je v súlade s cieľmi sledovanými smernicou 2009/133, aby regulovaná osoba podľa zákona o osobitnom odvode bola zaťažovaná týmto odvodom, aj pokiaľ ide o časť hospodárskeho výsledku vo forme výnosu dosiahnutého z neregulovanej činnosti. V prejednávanej veci totiž ide o kapitálový zisk vzniknutý v dôsledku transakcie v podobe prevodu aktív vkladajúcej spoločnosti do dcérskych spoločností, spĺňajúcej podmienky a definičné znaky prevodu aktív tak, ako ich definuje článok 2 písm. d) smernice 2009/133, a to v situácii, keď na jednej strane takýto druh výnosu podľa smernice 2009/133 nemá podliehať zdaneniu, avšak na strane druhej osobitný odvod zaťažuje celkový výsledok hospodárenia vkladajúcej spoločnosti.
21      Po druhé vnútroštátny súd uvádza, že ak požiadavka neutrality v zmysle smernice 2009/133 znamená, že kapitálové zisky vyplývajúce z prevodu aktív nesmú podliehať ani slovenskej dani z príjmu, ani inému plneniu, ktoré má rovnaké účinky ako daň z príjmu, ako je osobitný odvod, je nastolená otázka, či možno túto požiadavku nezdanenia uplatniť aj na čisto vnútroštátne transakcie, ako je tá v prejednávanej veci.
22      Vnútroštátny súd sa domnieva, že z rozsudku z 18. septembra 2019, Ministre de l’Action et des Comptes publics (Kapitálový zisk v súvislosti s výmenou cenných papierov) (C‑662/18 a C‑672/18, EU:C:2019:750), vyplýva, že ak je vnútroštátna úprava prevodu aktív v zmysle nezdaňovania kapitálových ziskov z tohto vzniknutých totožná so znením článku 4 ods. 1 smernice 2009/133, je možné sa dovolávať jej účinkov aj v prípade čisto vnútroštátneho charakteru transakcie. Podľa neho rozsudok z 27. apríla 2023, Banca A (Uplatnenie smernice o zlučovaní na čisto vnútroštátnu situáciu) (C‑827/21, EU:C:2023:355), zdôrazňuje povinnosť vnútroštátneho súdu v prípade sporu týkajúceho sa čisto vnútroštátnej operácie skúmať a uprednostniť vnútroštátnu právnu úpravu, ak je táto odlišná od úpravy obsiahnutej v príslušnej smernici alebo ak ide o operáciu, ktorá svojím charakterom ani nepatrí do pôsobnosti takejto smernice.
23      Pre vnútroštátny súd teda vzniká otázka, či sa v prípade kladnej odpovede Súdneho dvora na prvú položenú otázku vôbec možno dovolávať článku 4 ods. 1 smernice 2009/133 v spojení s článkom 9 tejto smernice vo vzťahu k transakcii, ktorá prebehla medzi spoločnosťami so sídlom na Slovensku, pričom zisk z nej podľa vnútroštátneho práva podlieha plneniu s účinkami priamej dane, ako je osobitný odvod, avšak nepodlieha slovenskej dani z príjmov v súlade s § 17d zákona o dani z príjmov.
24      Za týchto okolností Najvyšší správny súd Slovenskej republiky rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 4 ods. 1 v spojení s článkom 9 [smernice 2009/133] vykladať v tom zmysle, že je s ním v rozpore taká vnútroštátna právna úprava (zákon o osobitnom odvode), ktorá zaťažuje osobitným odvodom aj kapitálový zisk vzniknutý z transakcie (prevodu aktív) medzi spoločnosťami so sídlom [na Slovensku]?
2.      Možno sa dovolávať účinku článku 4 ods. 1 v spojení s článkom 9 [smernice 2009/133] spočívajúceho v nezdaňovaní kapitálových ziskov z prevodu aktív vypočítaných ako rozdiel medzi reálnou hodnotou prevedených aktív a pasív a ich hodnotou na daňové účely aj v prípade vnútroštátnej transakcie realizovanej medzi spoločnosťami so sídlom v tom istom členskom štáte, ak vnútroštátna právna úprava kapitálový zisk vzniknutý z takejto transakcie zaťažuje plnením, ktoré má účinky zdanenia (rozumej osobitný odvod)?“
O právomoci Súdneho dvora
25      Podľa článku 53 ods. 2 rokovacieho poriadku ak Súdny dvor zjavne nie je príslušný rozhodnúť o veci alebo ak sú návrh alebo žaloba zjavne neprípustné, po vypočutí generálneho advokáta môže kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
26      Toto ustanovenie je potrebné uplatniť v prejednávanej veci.
27      Podľa článku 1 písm. a) smernice 2009/133 sa táto smernica uplatňuje okrem iného na prevody aktív len vtedy, ak sa na nich zúčastňujú spoločnosti z dvoch alebo viacerých členských štátov.
28      V dôsledku toho transakcia prevodu aktív dotknutá vo veci samej nepatrí priamo do pôsobnosti smernice 2009/133.
29      V súlade s článkom 267 ZFEÚ je Súdny dvor príslušný rozhodnúť v prejudiciálnych otázkach o výklade Zmlúv, ako aj aktov prijatých inštitúciami Únie. V rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, upravenej v tomto článku, prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, aby s prihliadnutím na osobitosti konkrétneho prípadu posúdil nevyhnutnosť prejudiciálneho konania na vydanie svojho rozsudku, ako aj relevantnosť otázok položených Súdnemu dvoru. V dôsledku toho, pokiaľ sa otázky položené vnútroštátnymi súdmi týkajú výkladu ustanovenia práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 29. júla 2024, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, bod 41 a citovaná judikatúra).
30      S prihliadnutím na túto judikatúru Súdny dvor niekoľkokrát vyhlásil, že má právomoc rozhodovať o návrhoch na začatie prejudiciálneho konania týkajúcich sa ustanovení práva Únie v situáciách, v ktorých sa skutkový stav nachádzal mimo rozsahu priamej pôsobnosti tohto práva, avšak v ktorých sa tieto ustanovenia práva Únie stali uplatniteľné z dôvodu odkazu uvedeného na ne vo vnútroštátnom práve. V týchto prípadoch, v ktorých, aj napriek tomu, že všetky okolnosti veci samej nepatria do priamej pôsobnosti práva Únie, sa ustanovenia stali uplatniteľné prostredníctvom vnútroštátneho právneho poriadku, ktorý prispôsobil riešenia čisto vnútroštátnych situácií riešeniam upraveným právom Únie (rozsudok z 29. júla 2024, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, bod 42 a citovaná judikatúra).
31      Pokiaľ totiž vnútroštátna právna úprava prispôsobuje riešenia situácií, ktoré sú čisto vnútroštátnymi záležitosťami, riešeniam upraveným právom Únie, napríklad s cieľom predísť výskytu diskriminácie vlastných štátnych príslušníkov alebo prípadného skreslenia hospodárskej súťaže alebo zabezpečiť jednotný postup v porovnateľných situáciách, existuje jednoznačný záujem Únie na tom, aby sa s cieľom predísť budúcim rozdielom vo výklade vykladali ustanovenia alebo pojmy prebraté z práva Únie jednotným spôsobom bez ohľadu na podmienky, za ktorých sa majú uplatniť. Výklad ustanovení práva Únie Súdnym dvorom v čisto vnútroštátnych situáciách je tak odôvodnený tým, že tieto ustanovenia sú na základe vnútroštátneho práva uplatniteľné na takéto situácie priamo a nepodmienene, aby sa zabezpečila rovnosť zaobchádzania s vnútroštátnymi situáciami a so situáciami upravenými právom Únie (rozsudok z 29. júla 2024, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, bod 43 a citovaná judikatúra).
32      Ak sa vnútroštátny súd obráti na Súdny dvor v súvislosti so situáciou, ktorá nepatrí do priamej pôsobnosti práva Únie, Súdny dvor nemôže usudzovať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania týkajúci sa výkladu ustanovení tohto práva je pre vnútroštátny súd nevyhnutný na to, aby mohol prijať rozhodnutie vo veci samej, pokiaľ vnútroštátny súd neuvedie aj iné skutočnosti ako to, že sporná vnútroštátna právna úprava sa bez rozdielu uplatňuje na situácie upravené predmetnými ustanoveniami práva Únie a na čisto vnútroštátne situácie [rozsudky z 27. apríla 2023, Banca A (Uplatnenie smernice o zlučovaní na čisto vnútroštátnu situáciu), C‑827/21, EU:C:2023:355, bod 45, a z 29. júla 2024, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, bod 44, ako aj citovaná judikatúra].
33      Konkrétne skutočnosti, ktoré umožňujú preukázať, že ustanovenia práva Únie sa stali uplatniteľnými priamo a nepodmienene na základe vnútroštátneho práva, aby sa zabezpečilo rovnaké zaobchádzanie s vnútroštátnymi situáciami a so situáciami upravenými právom Únie, musia vyplývať z rozhodnutia vnútroštátneho súdu [rozsudky z 27. apríla 2023, Banca A (Uplatnenie smernice o zlučovaní na čisto vnútroštátnu situáciu), C‑827/21, EU:C:2023:355, bod 46, a z 29. júla 2024, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, bod 45, ako aj citovaná judikatúra].
34      Na tento účel vnútroštátnemu súdu prináleží, aby v súlade s článkom 94 rokovacieho poriadku ozrejmil, akú súvislosť má spor, ktorý prejednáva, napriek jeho čisto vnútroštátnej povahe, s ustanoveniami práva Únie, na základe ktorej je výklad požadovaný v prejudiciálnom konaní nevyhnutný na vyriešenie tohto sporu. Tieto požiadavky sú okrem toho pripomenuté v bode 15 Odporúčaní pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálneho konania (Ú. v. EÚ C, C/2024/6008), ktorého znenie je v podstate zhodné so znením bodu 15 odporúčaní uverejnených v roku 2019 (Ú. v. EÚ C 380, 2019, s. 1) [pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. apríla 2023, Banca A (Uplatnenie smernice o zlučovaní na čisto vnútroštátnu situáciu), C‑827/21, EU:C:2023:355, bod 47, a z 29. júla 2024, LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, bod 46, ako aj citovaná judikatúra].
35      V prejednávanej veci vnútroštátny súd neuvádza, že na základe vnútroštátneho práva by sa mali ustanovenia smernice 2009/133 priamo a nepodmienene uplatňovať na vnútroštátne situácie, najmä prostredníctvom ustanovení, ktorými bola prebratá táto smernica, pokiaľ ide o osobitný odvod. Návrh na začatie prejudiciálneho konania totiž neobsahuje nič o úmysle slovenského zákonodarcu rozšíriť v tejto súvislosti pravidlá vyplývajúce zo smernice 2009/133 aj na vnútroštátne situácie.
36      Je pravda, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania možno vyvodiť, že prevody aktív vo vnútroštátnych situáciách nepodliehajú slovenskej dani z príjmu. Okrem toho z tohto návrhu a zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že počas správneho konania sa finančná správa domnievala, že osobitný odvod možno odpočítať od základu dane z príjmu, čo vedie k tomu, že prípadne by bolo možné identifikovať určitú súvislosť medzi osobitným odvodom a touto daňou.
37      Rozsah a význam takejto súvislosti, ktoré vnútroštátny súd nevysvetlil, však predstavujú otázku vnútroštátneho práva, ktoré Súdnemu dvoru neprislúcha vykladať. Navyše finančná správa a slovenská vláda vo svojich písomných pripomienkach spochybnili existenciu a povahu takejto súvislosti. V každom prípade vzhľadom na to, že vnútroštátny súd neposkytol jasné a presné informácie, Súdny dvor nemôže vyvodzovať úmysly slovenského zákonodarcu pri prijímaní osobitného odvodu z rozhodnutí, ktoré prijal v oblasti dane z príjmu.
38      Okrem toho, hoci vnútroštátny súd poukazuje, ako vyplýva z bodu 22 tohto uznesenia, na rozsudky Súdneho dvora vyhlásené v súvislosti so situáciami, v ktorých sa ustanovenia práva Únie stali priamo a nepodmienene uplatniteľné na základe vnútroštátneho práva, aby sa zabezpečilo rovnaké zaobchádzanie s vnútroštátnymi situáciami a so situáciami upravenými právom Únie [rozsudok z 18. septembra 2019, Ministre de l’Action et des Comptes publics (Kapitálový zisk v súvislosti s výmenou cenných papierov), C‑662/18 a C‑672/18, EU:C:2019:750], ako aj v súvislosti so situáciami, v ktorých to tak nebolo [rozsudok z 27. apríla 2023, Banca A (Uplatnenie smernice o zlučovaní na čisto vnútroštátnu situáciu), C‑827/21, EU:C:2023:355], tento vnútroštátny súd nespresnil, na ktorý z týchto dvoch prípadov sa podľa jeho názoru vzťahuje vnútroštátna právna úprava týkajúca sa osobitného odvodu.
39      Vzhľadom na vyššie uvedené treba na základe článku 53 ods. 2 rokovacieho poriadku konštatovať, že Súdny dvor zjavne nemá právomoc odpovedať na otázky, ktoré položil Najvyšší správny súd Slovenskej republiky.
40      Treba však pripomenúť, že vnútroštátny súd má naďalej možnosť podať nový návrh na začatie prejudiciálneho konania a poskytnúť Súdnemu dvoru všetky relevantné informácie, ktoré mu umožnia rozhodnúť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. septembra 2019, Călin, C‑676/17, EU:C:2019:700, bod 41 a citovanú judikatúru).
O trovách
41      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Súdny dvor Európskej únie zjavne nemá právomoc odpovedať na otázky, ktoré položil Najvyšší správny súd Slovenskej republiky rozhodnutím z 29. februára 2024 (vec C‑201/24).
V Luxemburgu 28. apríla 2025
Tajomník
Predseda komory
A. Calot Escobar
A. Kumin
*      Jazyk konania: slovenčina.