62019CJ0265_RES
Vec C‑265/19
Recorded Artists Actors Performers Ltd
proti
Attorney General a i.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal High Court (Írsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 8. septembra 2020
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Duševné vlastníctvo – Práva súvisiace s autorským právom – Smernica 2006/115/ES – Článok 8 ods. 2 – Používanie zvukových záznamov v Únii – Právo výkonných umelcov na primeranú odmenu, ktorá sa rozdelí s výrobcami zvukových záznamov – Uplatniteľnosť na príslušníkov tretích štátov – Zmluva o umeleckých výkonoch a zvukových záznamoch – Články 4 a 15 – Výhrady oznámené tretími štátmi – Obmedzenia práva na primeranú odmenu, ktoré môžu vyplývať pre štátnych príslušníkov tretích štátov v Únii na základe reciprocity – Článok 17 ods. 2 a článok 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie – Základné právo na ochranu duševného vlastníctva – Požiadavka, podľa ktorej akékoľvek obmedzenie musí byť ustanovené zákonom, rešpektovať podstatu základného práva a byť primerané – Rozdelenie právomocí na stanovenie týchto obmedzení medzi Úniu a členské štáty – Rozdelenie právomocí vo vzťahoch s tretími štátmi – Článok 3 ods. 2 ZFEÚ – Výlučná právomoc Únie“
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2006/115 – Používanie zvukových záznamov v Únii – Právo výkonných umelcov na primeranú odmenu, ktorá sa rozdelí s výrobcami zvukových záznamov – Uplatňovanie len na príslušníkov členských štátov Európskeho hospodárskeho priestoru – Neprípustnosť
[Zmluva Svetovej organizácie duševného vlastníctva o umeleckých výkonoch a zvukových záznamoch, článok 15 ods. 1; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/115, článok 8 ods. 2]
(pozri body 54 – 61, 68, 75, bod 1 výroku)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2006/115 – Používanie zvukových záznamov v Únii – Právo výkonných umelcov na primeranú odmenu, ktorá sa rozdelí s výrobcami zvukových záznamov – Uplatniteľnosť na príslušníkov tretích štátov – Uplatniteľnosť na štátnych príslušníkov zmluvných strán Zmluvy Svetovej organizácie duševného vlastníctva o umeleckých výkonoch a zvukových záznamoch – Vnútroštátne zaobchádzanie
[Zmluva Svetovej organizácie duševného vlastníctva o umeleckých výkonoch a zvukových záznamoch, článok 4 ods. 1 a článok 15 ods. 1; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/115, článok 8 ods. 2)
(pozri body 62 – 67)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2006/115 – Používanie zvukových záznamov v Únii – Právo výkonných umelcov na primeranú odmenu, ktorá sa rozdelí s výrobcami zvukových záznamov – Výhrady oznámené tretími štátmi – Zásada reciprocity – Potreba zachovať spravodlivé podmienky participácie na obchodných vzťahoch hudobného priemyslu – Cieľ všeobecného záujmu – Obmedzenie práva na jedinú primeranú odmenu – Podmienky – Výlučná právomoc Únie
[Zmluva Svetovej organizácie duševného vlastníctva o umeleckých výkonoch a zvukových záznamoch, článok 15 ods. 1 a 3; článok 3 ods. 2 ZFEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 17 ods. 2 a článok 52 ods. 1; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/115, článok 8 ods. 2]
(pozri body 78 – 91, bod 2 výroku)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2006/115 – Používanie zvukových záznamov v Únii – Právo výkonných umelcov na primeranú odmenu, ktorá sa rozdelí s výrobcami zvukových záznamov – Rozdelenie odmeny medzi výrobcu a výkonného umelca – Priznanie odmeny len výrobcovi s vylúčením umelca – Neprípustnosť
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/115, článok 8 ods. 2)
(pozri body 93 – 96, bod 3 výroku)
Zhrnutie
Recorded Artists Actors Performers Ltd (RAAP) je organizáciou kolektívnej správy práv výkonných umelcov, zatiaľ čo Phonographic Performance (Ireland) Ltd (PPI) je organizáciou kolektívnej správy práv výrobcov zvukových záznamov. Tieto spoločnosti uzavreli zmluvu, v ktorej boli upravené pravidlá, podľa ktorých musia byť v Írsku splatné poplatky za verejný prenos diel v baroch a na iných miestach prístupných verejnosti, alebo za vysielanie hudobných nahrávok, po tom, ako ich používatelia týchto diel zaplatili PPI, rozdelené aj s výkonnými umelcami a na tento účel PPI časť z nich prevedie spoločnosti RAAP. Účastníci sa nezhodujú v otázke pôsobnosti tejto zmluvy, pokiaľ ide o poplatky zaplatené spoločnosti PPI vzťahujúce sa na hudbu interpretovanú umelcom, ktorý nie je štátnym príslušníkom členského štátu Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) ani v členskom štáte EHP nemá bydlisko. V tejto súvislosti sa RAAP domnieva, že všetky splatné poplatky musia byť rozdelené bez ohľadu na štátnu príslušnosť či pobyt umelca. Ak by sa postupovalo v súlade s názorom spoločnosti RAAP, výkonní umelci z tretích štátov by boli odmeňovaní v Írsku v každom prípade, zatiaľ čo podľa PPI, ktorá v tejto súvislosti vychádza z írskeho práva, by to tak nemalo byť, pretože írski výkonní umelci nedostávajú v tretích štátoch primeranú odmenu.
Vo svojom rozsudku Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19) z 8. septembra 2020 Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore rozhodol, že v rámci používania zvukových záznamov v Únii smernica 2006/115 (
1
) bráni tomu, aby členský štát umelcom, ktorí sú príslušníkmi tretích štátov z pohľadu EHP, odopieral právo na jedinú primeranú odmenu. Okrem toho Súdny dvor spresnil, že výhrady oznámené tretími štátmi podľa Zmluvy Svetovej organizácie duševného vlastníctva (WIPO) o umeleckých výkonoch a zvukových záznamoch (WPPT) (
2
) neobmedzujú samy osebe právo týchto umelcov z tretích štátov na jedinú primeranú odmenu v Únii. Hoci takéto obmedzenia môžu byť zavedené normotvorcom Únie, ak sú v súlade s právom duševného vlastníctva chráneným článkom 17 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), smernica 2006/115 takéto obmedzenie neobsahuje a bráni teda tomu, aby členský štát obmedzil uvedené právo vo vzťahu k výkonným umelcom a výrobcom, ktorí sú štátnymi príslušníkmi tretích štátov. Navyše Súdny dvor zdôraznil, že uvedená smernica tiež bráni tomu, aby odmenu získal len výrobca dotknutého zvukového záznamu bez toho, aby sa rozdelila aj výkonnému umelcovi, ktorý prispel k tomuto zvukovému záznamu.
Súdny dvor po prvé uviedol, že právom na jedinú primeranú odmenu sa v práve Únie zabezpečuje uplatnenie článku 15 ods. 1 WPPT (
3
), a toto právo nemôže byť vnútroštátnym zákonodarcom vyhradené výlučne štátnym príslušníkom členských štátov EHP.
V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že článok 8 ods. 2 smernice 2006/115, ktorý priznáva v rámci práv súvisiacich s autorským právom právo kompenzačného charakteru, stanovuje povinnosť zabezpečiť odmenu, ktorá je spravodlivá a ktorá sa rozdelí medzi výrobcu zvukového záznamu a výkonného umelca. Táto povinnosť sa uplatní, ak k použitiu zvukového záznamu alebo jeho rozmnoženiny dochádza v Únii. Smernica však nestanovuje nijakú podmienku, podľa ktorej by mal byť výkonný umelec alebo výrobca zvukového záznamu štátnym príslušníkom členského štátu EHP, ako ani inú podmienku spojitosti s týmto územím, akou by bolo bydlisko, pobyt alebo miesto výkonu tvorivej alebo umeleckej činnosti.
Podľa Súdneho dvora z kontextu a cieľov smernice 2006/115, ako aj z prednosti medzinárodných dohôd uzavretých Úniou vyplýva, že článok 8 ods. 2 uvedenej smernice sa má vykladať v čo najväčšej možnej miere v súlade s WPPT. Súdny dvor v tejto súvislosti zdôraznil, že táto medzinárodná dohoda, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Únie, zaväzuje v zásade Úniu a jej členské štáty, aby priznali právo na jedinú primeranú odmenu aj štátnym príslušníkom iných zmluvných strán WPPT. Táto povinnosť vyplýva z článku 15 ods. 1 WPPT, ako aj z vnútroštátneho zaobchádzania zaručeného článkom 4 WPPT a článkom 4 Rímskeho dohovoru (
4
).
Po druhé Súdny dvor spresnil, že výhrady oznámené tretími štátmi podľa článku 15 ods. 3 WPPT nevedú ako také v Únii k obmedzeniam práva na jedinú primeranú odmenu vo vzťahu k štátnym príslušníkom týchto tretích štátov. Súdny dvor síce konštatoval, že vzhľadom na zásadu reciprocity zakotvenú vo Viedenskom dohovore (
5
) nie sú Únia a jej členské štáty povinné priznať neobmedzené právo na jedinú primeranú odmenu. Podľa Súdneho dvora potreba zachovať spravodlivé podmienky participácie v hudobnom priemysle môže odôvodniť obmedzenie práva na jedinú primeranú odmenu.
Toto právo súvisiace s autorským právom však predstavuje právo duševného vlastníctva, ktoré je chránené článkom 17 ods. 2 Charty. Akékoľvek obmedzenie výkonu tohto práva musí teda byť jasne a presne stanovené zákonom v súlade s článkom 52 Charty. Podľa Súdneho dvora samotná existencia výhrady podľa WPPT túto požiadavku nespĺňa. Preto iba normotvorcovi Únie, ktorý má v tejto oblasti výlučnú vonkajšiu právomoc, prináleží, aby rozhodol o takomto obmedzení.
Po tretie Súdny dvor rozhodol, že zo samotného znenia článku 8 ods. 2 smernice 2006/115 vyplýva, že tak výkonní umelci, ako aj výrobcovia zvukových záznamov majú právo na jedinú primeranú odmenu, pričom táto odmena sa medzi nimi „rozdelí“. Toto ustanovenie teda bráni tomu, aby právo členského štátu vylučovalo výkonného umelca z práva na jedinú primeranú odmenu.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/115/ES z 12. decembra 2006 o nájomnom práve a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 28).
(
2
)	V súlade s článkom 15 ods. 3 WPPT.
(
3
)	Článok 15 ods. 1 WPPT stanovuje, že výkonní umelci a výrobcovia zvukových záznamov majú právo na jedinú primeranú odmenu za vysielanie alebo akýkoľvek verejný prenos zvukových záznamov uverejnených na obchodné účely.
(
4
)	Medzinárodný dohovor o ochrane výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a rozhlasových organizácií, podpísaný v Ríme 26. októbra 1961.
(
5
)	Viedenský dohovor o zmluvnom práve z 23. mája 1969 (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zv. 1155, s. 331).