62024CC0034
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2025 m. kovo 27 d. (
1
)
Byla C-34/24
Stichting Right to Consumer Justice,
Stichting App Stores Claims
prieš
Apple Distribution International Ltd,
Apple Inc.
(Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi parduodant per interneto platformą – Teisminis bendradarbiavimas civilinėse ir komercinėse bylose – Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimas – Teismo tarptautinė jurisdikcija – Teritorinė jurisdikcija – Žalą sukėlusio įvykio vieta – Žalos atsiradimo vieta – Atstovaujamieji ieškiniai – Nacionalinės proceso teisės norma dėl bylų koncentracijos viename teisme“
1.
Byloje, kurioje pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, nagrinėjami dviejų Nyderlanduose buveinę turinčių fondų (
2
) ieškiniai, pareikšti prieš Apple Inc. ir jos Europoje veikiančią patronuojamąją bendrovę Apple Distribution International Ltd. (
3
).
2.
Fondai ieškovai atitinkamus atstovaujamuosius ieškinius (
4
) pareiškė pagal Wet afwikkeling massaschade in collectieve actie (
5
). Juose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo jie prašo pripažinti, kad Apple Inc. ir Apple Ireland atliko konkurencijos teisei prieštaraujančius veiksmus, ir priteisti iš jų kompensaciją.
3.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs ne su bylos esme, o tik su sprendimą byloje turinčio priimti Nyderlandų teismo (arba prireikus teismų) jurisdikcija.
I. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė. Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 (
6
)
4.
7 straipsnio 2 punkte nustatyta:
„Asmeniui, kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškinys kitoje valstybėje narėje gali būti pareikštas:
2)
bylose dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto – vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismuose[.]“
B.
Nacionalinė teisė
5.
Svarbūs yra WAMCA, Burgerlijk Wetboek (Civilinis kodeksas; toliau – BW) 3:305a straipsnis ir Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (Civilinio proceso kodeksas; toliau – Rv) 1–14, 209, 220 straipsniai, 1018c straipsnio 3 dalis, 1018d straipsnio 1 dalis ir 1018e straipsnio 1–3 dalys.
II. Faktinės aplinkybės, byla ir prejudiciniai klausimai
A.
Bylos aplinkybės: App Store veikla
6.
Toliau išdėstytos aplinkybės iš esmės yra nurodytos sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
7.
Apple gamina įvairius nešiojamuosius įrenginius (kaip antai iPhone ar iPad), kuriuose veikia iš anksto įdiegta operacinė sistema (iOS). Operacinę sistemą iOS sukūrė ir valdo bendrovė Apple.
8.
Apple įrenginiams, naudojantiems iOS, skirtą taikomąją programinę įrangą (toliau – programėlės) galima įsigyti (
7
) vadinamojoje Apple parduotuvėje App Store.
9.
App Store yra Apple sukurta ir valdoma programėlių pardavimo platforma. Nuo 2009 m. programėlės sistemingai diegiamos Apple įrenginiuose, kuriuose įdiegtos naujos iOS versijos.
10.
App Store siūlomos nemokamos ir mokamos programėlės. Vienos jų yra originalios, t. y. sukurtos Apple, kitas sukūrė tretieji asmenys (toliau – kūrėjai). Byla, kurioje pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, susijusi tik su antrosios rūšies programėlėmis.
11.
Tam tikrose programėlėse yra integruotų skaitmeninių produktų, t. y. funkcijų, paslaugų ar produktų, kuriuos galima atblokuoti arba įsigyti programėlėje, pavyzdžiui, prenumeratos, žaidimų priedų ir kt.
12.
Mokėjimai parduotuvėje App Store už programėles (arba programėlėse esančius produktus) (
8
), kurios nėra nemokamos, iš esmės atliekami per 2009 m. įdiegtą mokėjimo sistemą (in-app purchase; toliau – IAP).
13.
Apple įrenginiuose iš esmės galima naudoti App Store esančias programėles: iš kitų šaltinių atsisiųstos programėlės „neveikia arba bent jau veikia ne taip gerai“ (
9
).
14.
Norėdami naudotis App Store, Apple įrenginių naudotojai turi susikurti Apple paskyrą (kurią sudaro unikalus naudotojo vardo ir slaptažodžio derinys), dar vadinamą Apple ID.
15.
Naudojimuisi App Store ir pirkimui iš jos taikomos Apple daugialypės terpės paslaugų teikimo sąlygos. Iš App Store perkančių Europos naudotojų atveju Apple Ireland veikia kaip programėlės tiekėjo atstovas.
16.
Galimybė įsigyti programėlių iš App Store skiriasi pagal šalį. App Store turi kiekvienai šaliai numatytą internetinę parduotuvę, kuri naudojama pagal naudotojo nustatymus ir yra konkrečiai pritaikyta tai šaliai.
17.
Taigi, kai naudotojas, kurio Apple ID kaip šalis ar regionas nurodyti Nyderlandai, nori įsigyti produktą iš App Store, jis paprastai nukreipiamas į Nyderlandų internetinę parduotuvę (toliau – App Store NL) (
10
). Tam, kad pakeistų su savo Apple paskyra susietą šalį, naudotojas turi sutikti su naujomis sąlygomis, taip pat turėti naujoje šalyje galiojantį mokėjimo būdą.
18.
App Store yra (vienintelė) galimybė kūrėjams siūlyti savo programėles Apple įrenginių naudotojams. Šiuo tikslu su Apple Inc. jie turi sudaryti sutartį („Developer Program License Agreement“). Už metinį mokestį kūrėjas dalyvauja Apple kūrėjų programoje ir gauna iOS programinės įrangos ir jos programėlių licencijas.
19.
Kūrėjai savo programėles siūlo Apple, kuri sprendžia, ar įtraukti jas į App Store. Jeigu jos įtraukiamos, tampa licencijuotomis programėlėmis, kurias skaitmeniniu būdu pasirašo Apple.
20.
Jeigu kūrėjas ima mokestį už programėlę, jis turi laikytis platinimo sąlygų: būtent jis įsipareigoja užtikrinti, kad naudotojai, pirkdami programėlę, naudotųsi IAP mokėjimo sistema. Tuo tikslu jis sudaro atskirą susitarimą su Apple.
21.
Apple programėles siūlo įsigyti tik parduotuvėje App Store, veikdama kaip kūrėjų atstovė. Tai reiškia, kad ji veiklą vykdo savo sąskaita ir sudaro susitarimus savo vardu, tačiau galiausiai veikia kitų asmenų naudai. Kiekvienas kūrėjas išlieka atsakingas kilus ginčui dėl jo programėlių veikimo.
22.
Už programėlę mokėtiną mokestį naudotojas sumoka Apple, kuri jį surenka per IAP mokėjimo sistemą. Paprastai Apple nuo sumokėtos sumos atskaito 30 %, kaip komisinį mokestį; jei produkto naudojimo laikotarpis pratęsiamas, šis mokestis gali būti 15 %. Atskaičiusi komisinį mokestį, likutį Apple perveda kūrėjui.
B.
Byla prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme
23.
Fondai ieškovai veikia visų Apple produktų ir paslaugų naudotojų (vartotojų ir verslo klientų), kuriems produktų ir paslaugų buvo pasiūlyta arba kurie jų įsigijo App Store NL, naudai. Jų atstovaujamieji ieškiniai buvo pareikšti 2021 ir 2022 m.
24.
Ieškovai Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) iš esmės prašo:
–
pripažinti, kad Apple Inc. ir Apple Ireland veikė neteisėtai programinės įrangos, veikiančios iOS sistemoje, programėlių naudotojų atžvilgiu, ir
–
priteisti iš atsakovų kartu sumokėti kompensaciją.
25.
Grįsdami savo reikalavimus jie nurodo:
–
Apple užima dominuojančią padėtį iOS sistemoje veikiančių programėlių platinimo rinkoje ir mokėjimo už šias programėles sistemoje (IAP),
–
Apple piktnaudžiauja dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį (
11
), ir
–
piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, t. y. pernelyg didelių komisinių mokesčių nuo programėlių pardavimo App Store kainos, gautos per IAP mokėjimo sistemą, rinkimas, yra neteisėtas veiksmas naudotojų atžvilgiu.
26.
Apple neigia, kad Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas) turi jurisdikciją. Ji mano, kad ši jurisdikcija negali būti grindžiama Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktu, nes įtariamo žalą sukėlusio įvykio vieta buvo ne Nyderlanduose. Šio įvykio vieta negali būti Amsterdamas, nes joks konkretus įvykis neįvyko išimtinai ar konkrečiai Amsterdame arba Nyderlanduose.
27.
Be to, Apple teigia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas jurisdikciją turi tik Amsterdame gyvenančių arba Amsterdame per App Store NL apsiperkančių naudotojų atžvilgiu. Pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą toks teismas neturi tarptautinės ir teritorinės jurisdikcijos nagrinėti su visais kitais naudotojais susijusių reikalavimų.
28.
2023 m. rugpjūčio 16 d. tarpiniame sprendime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl Apple Ireland konstatavo, kad byla patenka į Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį.
29.
Šiuo tikslu jis nusprendė, kad taikant Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą Nyderlandų teismai turi tarptautinę jurisdikciją tiek pagal žalą sukėlusio įvykio vietą, tiek pagal žalos atsiradimo vietą. Vis dėlto neaišku, kuris iš jų turi teritorinę jurisdikciją.
30.
Tame pačiame sprendime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad jam kyla abejonių dėl poveikio, kurį turi aplinkybė, kad juridinis asmuo pagal BW 3:305a straipsnį atstovaujamuosius ieškinius pareiškė remdamasis savo įstatais (t. y. ne kaip pareigūnas, įgaliotasis atstovas ar teisių perėmėjas). Jis nėra tikras, kad ši aplinkybė gali turėti įtakos teritorinės jurisdikcijos nustatymui pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą.
31.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad jeigu būtų pripažinta, jog Nyderlanduose teritorinė jurisdikcija nagrinėti atstovaujamąjį ieškinį yra paskirstyta įvairiems apylinkių teismams, pagal nacionalinės teisės nuostatas bylas vis tiek būtų galima nagrinėti viename teisme. Vis dėlto jam taip pat neaišku, ar tai atitinka Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą.
C.
Prejudiciniai klausimai
32.
Tokiomis aplinkybėmis Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas) pateikė Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„Pirmasis klausimas (žalą sukėlusio įvykio vieta)
a)
Kuri vieta turi būti laikoma žalą sukėlusio įvykio vieta, kaip ji suprantama pagal [Reglamento Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktą, tokiu atveju kaip šis, kai įtariamas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį, vyko visoje valstybėje narėje parduodant prekes per Apple valdomą interneto platformą, o Apple Ireland veikė kaip išskirtinė platintoja ir kūrėjo komisionierė, imanti komisinį mokestį nuo pirkimo kainos? Ar šiuo atžvilgiu svarbu, kad interneto platforma iš esmės yra pasiekiama visame pasaulyje?
b)
Ar turi reikšmės tai, kad šioje byloje ieškinius pagal [BW] 3:305a straipsnį pareiškė juridinis asmuo, kurio tikslas – pagal savo įstatus atstovauti daugelio naudotojų, gyvenančių skirtingose valstybės narės teismų veiklos teritorijose (Nyderlanduose – arrondissementen), kolektyviniams interesams?
c)
Jeigu, remiantis pirmojo klausimo a punktu (ir (arba) b punktu), teritorinę jurisdikciją turi ne vienas, o keli atitinkamos valstybės narės nacionaliniai teismai, ar pagal [Reglamento Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktą draudžiama taikyti nacionalinę (proceso) teisę, pagal kurią galima kreiptis tik į vieną tos valstybės narės teismą?
Antrasis klausimas (žalos atsiradimo vieta)
a)
Ar tokiu atveju, kaip šis, kai įtariama žala atsirado dėl programėlių ir programėlėse esančių skaitmeninių produktų pirkimo per Apple valdomą interneto platformą (App Store), kurios atžvilgiu Apple Ireland veikia kaip išskirtinė platintoja ir kūrėjų komisionierė, imanti komisinį mokestį nuo pirkimo sumos (ir kai įvyko ir įtariamas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį, ir įtariamas kartelių draudimo pažeidimas, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį), ir kai neįmanoma nustatyti pirkimo vietos, kriterijus žalos atsiradimo vietai nustatyti pagal [Reglamento Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktą gali būti tik naudotojo nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta? Ar yra kitų kriterijų, pagal kuriuos galima nustatyti jurisdikciją turintį teismą šioje situacijoje?
b)
Ar šiuo atžvilgiu turi reikšmės tai, kad šioje byloje ieškinius pagal BW 3:305a straipsnį pareiškė juridinis asmuo, kurio tikslas – pagal savo įstatus atstovauti daugelio naudotojų, gyvenančių skirtingose valstybės narės teismų veiklos teritorijose (Nyderlanduose – arrondissementen), kolektyviniams interesams?
c)
Jeigu, remiantis antrojo klausimo a punktu (ir (arba) b punktu), teritorinę jurisdikciją turi atitinkamos valstybės narės nacionalinis teismas, kuris yra kompetentingas nagrinėti ieškinius, susijusius tik su dalimi naudotojų toje valstybėje narėje, o ieškiniai, susiję su kita dalimi naudotojų, patenka į kitų tos pačios valstybės narės teismų teritorinę jurisdikciją, ar pagal [Reglamento Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 punktą draudžiama taikyti nacionalinę (proceso) teisę, pagal kurią leidžiama kreiptis tik į vieną tos valstybės narės teismą?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
33.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2024 m. sausio 18 d.
34.
Rašytines pastabas pateikė fondai ieškovai, Apple Inc. ir Apple Ireland, Nyderlandų ir Portugalijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija. Visi jie, išskyrus Portugalijos vyriausybę, dalyvavo 2024 m. gruodžio 10 d. surengtame teismo posėdyje.
IV. Analizė
35.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja bylą, kurioje du fondai, ginantys įvairių naudotojų interesus, pateikė dvejopą reikalavimą Apple atžvilgiu: pripažinti, kad padarytas pažeidimas dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, ir įpareigoti pažeidimą padariusias įmones sumokėti kompensaciją.
36.
Atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas jau nusprendė, jog turi tarptautinę jurisdikciją priimti sprendimą byloje (
12
). Dabar šis teismas nori išsiaiškinti, ar taip pat turi teritorinę jurisdikciją, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą.
37.
Manau, kad visų pirma reikia priminti tam tikrus svarbius šio straipsnio ypatumus, išaiškintus Teisingumo Teismo. Paskui, atsižvelgdamas į tas pastabas, nagrinėsiu atsakymą į klausimus.
A.
Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas
38.
Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte nustatyta specialiosios jurisdikcijos taisyklė. Pagal šį punktą ieškovas deliktine arba kvazideliktine atsakomybe grindžiamą ieškinį gali pareikšti vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teisme.
39.
Frazė „vieta, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis“ apima „arba <...> žalos atsiradimo vietą, arba <...> žalą sukėlusio įvykio vietą“, kai šios vietos nesutampa (
13
). Teisinėje literatūroje (ir pačiame sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą) šios sąvokos dažnai vadinamos atitinkamai „Erfolgsort“ ir „Handlungsort“. Ieškovas turi pasirinkti vieną iš jų. Vis dėlto teismo vieta nėra nustatoma taip, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos nukentėjusiajam (
14
).
40.
Tokia specialioji taisyklė turi būti aiškinama siaurai (
15
).
41.
Be to, specialiąją taisyklę reikia aiškinti savarankiškai, todėl negalima remtis nacionalinės teisės sąvokomis arba sąsajos veiksnio nustatymą sieti su materialinėje nacionalinėje teisėje įtvirtintais vertinimo kriterijais (
16
). Vadinasi, yra nesvarbios „aplinkybės, būdingos taikytinoje nacionalinėje teisėje numatytai ieškinio rūšiai“ (
17
).
42.
Motyvai, dėl kurių Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte numatytą kriterijų, išdėstyti šio reglamento 16 konstatuojamojoje dalyje ir yra esminiai Teisingumo Teismui jį aiškinant (
18
):
–
pagal šį kriterijų nustatytas teismas yra itin glaudžiai susijęs su byla dėl geografinio objektyvių elementų (
19
) artumo. Šie elementai padės įrodyti nusikalstamos veikos padarymo faktą ir jos pasekmes, taigi tinkamai įvykdyti teisingumą (
20
),
–
įvykdžius veikas, ieškovas dėl to paties artumo galės lengvai nustatyti jurisdikciją turintį teismą (
21
). Atsakovė teigia, kad šį teismą taip pat galima numatyti iki veikų padarymo, nes jo buvimo vieta atitinka pačios atsakovės veiklos (įtariamo pažeidimo) vietą (
22
).
43.
Iš Teisingumo Teismo pateikto Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimo matyti, kad pagal šią nuostatą vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismui tiesiogiai ir nedelsiant suteikiama ir tarptautinė, ir teritorinė jurisdikcija (
23
).
44.
Teisingumo Teismas tvirtina, kad valstybės narės „negali taikyti kitokių jurisdikcijos suteikimo kriterijų“ nei tie, kurie numatyti minėto 7 straipsnio 2 punkte (
24
).
45.
Ši jurisprudencija yra suformuota, joje pateikti ją pagrindžiantys argumentai (
25
) ir atrodo, kad ji atitinka teisės aktų leidėjo valią. Pripažinimas, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte tiesiogiai nurodytas tarptautinę ir teritorinę jurisdikciją turintis teismas, iš tiesų atitinka teisės aktų leidėjo valią, išreikštą priimant šį teisės aktą. Nuo to laiko padaryti teksto pakeitimai nekelia abejonių dėl šios valios.
B.
1 prejudicinio klausimo a punktas ir 2 prejudicinio klausimo a punktas
46.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, kuris teismas tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė šioje byloje, turi teritorinę jurisdikciją pagal žalą sukėlusio įvykio vietą (1 klausimo a punktas) ir žalos atsiradimo vietą (2 klausimo a punktas). Šiuose dviejuose klausimuose kol kas neminimos problemos, susijusios su atstovaujamųjų ieškinių poveikiu (su jomis susiję 1 klausimo b punktas ir 2 klausimo b punktas).
1. Vieta, kurioje įvyko (įtariamą) žalą sukėlęs įvykis
a) Įvykis, dėl kurio atsirado žala
47.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas daro prielaidą, kad žala naudotojams (logiška, kad sprendimo dėl jos buvimo jis dar nepriėmė) kilo dėl Apple veiksmų, kuriuos fondai ieškovai kvalifikuoja kaip piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, kaip tai suprantama pagal SESV 102 straipsnį.
48.
Iš esmės šie veiksmai susiję su tuo, kad Apple, naudodamasi savo dominuojančia padėtimi, nustatė pernelyg didelius komisinius mokesčius App Store skirtų programėlių kūrėjams. Šių mokesčių suma vėliau perkeliama naudotojams ir kaina, kurią jie turi mokėti atsisiųsdami programėles iš App Store NL, padidėja.
49.
Neginčijama, kad apskritai antikonkurenciniai veiksmai, kai įmonė piktnaudžiauja savo dominuojančia padėtimi, gali sukelti žalą. Nagrinėdamas ieškinį dėl žalos, patirtos dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, atlyginimo Teisingumo Teismas savo Sprendime flyLAL-Lithuanian Airlines rėmėsi šią žalą sukėlusio įvykio vieta (
26
).
50.
Manau, kad principas, jog taikant Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą žalą sukėlusiu lemiamu įvykiu laikomi veiksmai, atlikti piktnaudžiaujant dominuojančia padėtimi, apskritai yra teisėtas: skiriasi jo įgyvendinimas in casu.
51.
Taikydamas šį principą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas žalą sukėlusiu įvykiu laiko programėlių pardavimą parduotuvėje App Store NL, kurioje Apple veikia kaip išimtinė platintoja ir kūrėjų atstovė ir atskaito komisinius mokesčius nuo naudotojų sumokėtos kainos (
27
).
52.
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Nyderlandų, kaip neteisėtų veiksmų paveiktos rinkos, teismai gali turėti tarptautinę jurisdikciją, atsižvelgiant į tai, kad pardavimai vykdomi (taip pat ir) šioje šalyje.
53.
Nesu visiškai įsitikinęs, kad nagrinėjamos bylos aplinkybėmis toks žalą sukėlusio įvykio pasirinkimas yra tinkamiausias (
28
). Vis dėlto kaip darbine prielaida remsiuosi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pasirinktu įvykiu.
b) Vieta, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis
54.
Pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą yra sunku nustatyti vietą, kurioje programėlės buvo parduodamos per App Store NL. Jeigu pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir mano, kad pardavimo vieta yra Nyderlandai, viename iš savo klausimų (2 klausimo a punkte) jis pripažįsta, kad „neįmanoma nustatyti pirkimo vietos“.
55.
Visų pirma pažymėsiu, kad šiomis aplinkybėmis būtų galima taikyti tą pačią išeitį, kurią Teisingumo Teismas jau leido taikyti kituose sprendimuose. Kai labai sunku arba neįmanoma nustatyti žalą sukėlusio įvykio vietos, pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą ieškovas gali kreiptis į teismą, turintį jurisdikciją pagal žalos atsiradimo vietą (
29
).
56.
Žinau, kad kitais atvejais Teisingumo Teismas yra pasirinkęs kitokį kelią ir, siekdamas išsaugoti Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte numatytą galimybę, atmeta aiškinimus, dėl kurių ieškovui „pernelyg sudėtinga“ arba „neįmanoma“ nustatyti žalą sukėlusio įvykio vietą, ir aiškina kitaip (
30
). Taigi išnagrinėsiu ir tą kelią.
57.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad:
–
Apple parduotuvėje App Store NL siūlo konkrečias programėles Nyderlandų vartotojams ir įmonėms,
–
tam, kad būtų galima įsigyti programėlių, naudotojus, kurie susikurdami Apple paskyrą arba Apple ID nurodė savo buvimo vietą atitinkamoje valstybėje narėje, Apple nukreipia į konkrečią internetinę parduotuvę (App Store NL) (
31
),
–
kartu Apple apriboja šių naudotojų (iš kurių Apple ID matyti, kad jie yra Nyderlanduose) prieigą prie kitų App Stores, skirtų kitų valstybių visuomenei.
58.
Dėl to manau, kad argumentas, pateiktas siekiant pagrįsti Nyderlandų (ar apskritai bet kurios kitos valstybės narės) teismų jurisdikciją pagal žalą sukėlusio įvykio vietą, nėra susijęs vien su App Store prieinamumu (
32
) iš tos valstybės teritorijos.
59.
Mano nuomone, toks jurisdikcijos suteikimas iš tiesų susijęs su vietos fikcija: daroma prielaida, kad iOS naudotojai, kurie, kaip matyti iš jų Apple ID, yra Nyderlanduose, naudodamiesi App Store NL programėles perka šioje šalyje (
33
). Komisinis mokestis, dėl kurio naudotojams atsiranda papildomų išlaidų, imamas už šį pardavimą (
34
)„nustatytoje vietoje“ – Nyderlandų teritorijoje.
60.
Vis dėlto pripažįstant, kad taip virtuali erdvė sutampa su geografine valstybės narės teritorija (
35
), matyti, kad šiame pirkimo mechanizme nėra (ir, tiesą sakant, vargu ar galėtų būti) vieno sąsajos veiksnio, kuris leistų perduoti ieškinius nagrinėti vienam ar kitam Nyderlandų teismui.
61.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš tiesų mano, kad:
–
nėra aiškaus sąsajos kriterijaus, pagal kurį ieškiniai būtų teismingi vienam, o ne kitam Nyderlandų apygardos teismui. App Store NL skirta visiems Nyderlandams (ji prieinama visoje Nyderlandų teritorijoje), ir savaime negalima teigti, kad parduodant šioje parduotuvėje yra kokia nors konkreti vieta, kurioje vykdomas konkretus sandoris,
–
abejotina, ar tokiomis aplinkybėmis pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą būtų galima nustatyti, kuris iš visų valstybės narės teismų, turinčių jurisdikciją ratione materiae, yra jurisdikciją ratione locis turintis teismas.
62.
Jeigu būtų pritarta minėtai vietos fikcijai, iš esmės būtų galima teigti, kad teritorinę jurisdikciją turi Nyderlandų teismas, kurio apygardoje įvykdytas pardavimas per App Store NL. Jurisdikcijos suteikimas priklausytų nuo to, kurioje vietoje Nyderlanduose pardavimo momentu buvo įrenginys, naudotas prieigai prie App Store NL (
36
).
63.
Vis dėlto toks sprendimas yra nelabai praktiškas:
–
pirma, Apple įrenginiai, naudojami pirkimui atlikti (programėlėms atsisiųsti), dažnai yra mobilieji: jų vieta atsitiktinė, nenuolatinė ir sunkiai įrodoma,
–
antra, atsižvelgiant į kiekvieno pardavimo vietą, kurioje konkrečiai buvo piktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi Nyderlanduose, atsiranda galimybė, kad šioje valstybėje bus iškeltos kelios bylos (
37
).
64.
Savo pastabose vienas iš fondų ieškovų teigia, kad tiek dėl neteisėtos veikos, tiek dėl (virtualios) aplinkos, kurioje ji įvykdyta, pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą teritorinę jurisdikciją turi bet kuris Nyderlandų teismas (
38
).
65.
Generalinis advokatas N. Jääskinen išvadoje byloje C-170/12 nuostatą išaiškino taip, kad pagal ją teritorinė jurisdikcija suteikiama visiems valstybės narės (kurios visuomenė buvo tikslinė veiklos auditorija) teismams (
39
). Šioje išvadoje jis pasiūlė, kad siekiant nustatyti teismą, turintį tarptautinę jurisdikciją pagal žalos atsiradimo vietą, būtų atsižvelgta į tai, kad interneto svetainės veikla nukreipta į konkrečią valstybę narę. Teisingumo Teismas nepritarė tokiam vietos nustatymo kriterijui.
66.
Laikausi nuomonės, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimas, pagal kurį, vertinant tarptautinės ir teritorinės jurisdikcijos požiūriais, visi valstybės narės teismai laikomi galinčiais pakeisti vieni kitus, vis dėlto yra paradoksalus. Šios nuostatos tikslas būtent yra konkretų teismą nustatyti pagal jo konkretų geografinį ryšį su bylai svarbiomis faktinėmis aplinkybėmis (
40
).
67.
Aiškinant Reglamentą Nr. 1215/2012, taip pat jo 7 straipsnio 2 punktą, apskritai reikia vengti sprendimo, pagal kurį jurisdikciją gali turėti keli teismai (tiksliau – keliuose teismuose vienu metu gali vykti procesai, dėl kurių galimai būtų priimti nesuderinti sprendimai) (
41
).
68.
Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas, nagrinėdamas bylas, kuriose susiklosčiusios sudėtingos faktinės aplinkybės, buvo linkęs pasirinkti vieną konkretų teismą kaip tinkamą jurisdikcijai nustatyti. Taip „užkirstas kelias jurisdikciją priskirti keliems teismams. Tai atitinka <...> specialųjį jurisdikcijos pobūdį ir būtinybę ją aiškinti siaurai, taip pagerinant jos nuspėjamumą“ (
42
).
69.
Svarstydamas klausimą dėl žalos atsiradimo vietos Teisingumo Teismas pripažino, kad teismai gali būti keli, tačiau kartu nustatė, jog kiekvienas teismas nagrinėja tik žalą, patirtą valstybės narės, kuriai jis priklauso, teritorijoje (
43
).
70.
Sprendimas, kad jurisdikciją pagal tą patį pagrindą (žalos atsiradimo vietą) turi vienas teismas, taip pat priimamas tuo atveju, jei pareikštas ieškinys dėl papildomų išlaidų, patirtų nupirkus kelias prekes, kurioms poveikį turi karteliai: jeigu tokios prekės buvo įsigytos ne vieno teismo jurisdikcijos ribose valstybėje narėje, kurioje yra paveikta rinka, jurisdikciją turi pirkėjo nuolatinės gyvenamosios (buveinės) vietos teismai (
44
).
71.
Vis dėlto šių argumentų sunku laikytis tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė nagrinėjamoje byloje, kai prekės parduodamos ne materialioje, o skaitmeninėje erdvėje. Norint nustatyti vieną šio pardavimo vietą, vėlgi reikėtų pasitelkti vietos fikcijas, iš galimų vietų pasirenkant vieną, veikiančią kaip vienintelis atsakovės veiklos situs fictus valstybėje narėje, kurioje ji piktnaudžiauja dominuojančia padėtimi.
72.
Šiuo požiūriu būtų galima nustatyti, kad naudotojo, kuris pagal savo Apple ID yra nukreipiamas į App Store NL, atveju visi pardavimai per šią App Store vykdomi to naudotojo nuolatinėje gyvenamojoje vietoje arba buveinėje Nyderlanduose, neatsižvelgiant į jo faktinę fizinę buvimo vietą šioje šalyje kiekvieno pardavimo momentu.
73.
Taigi Apple vykdytų antikonkurencinių veiksmų paveiktoje rinkoje naudotojas (arba naudotojų, kurių nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra toje pačioje teritorinėje apygardoje, grupė) ieškinį dėl pirkinių, įsigytų per tai rinkai skirtą parduotuvę App Store, galėtų pareikšti savo nuolatinės gyvenamosios (buveinės) vietos teismams pagal žalą sukėlusio įvykio vietą.
74.
Šis sprendimas reikštų forum actoris pripažinimą, kuris, mano nuomone, yra pateisinamas atsižvelgiant į Apple komercinę strategiją (
45
). Vadinasi, sprendimu nesiekiama užtikrinti nukentėjusio asmens apsaugą (
46
).
2. Žalos atsiradimo vieta
75.
Kalbant apie žalos atsiradimo vietą, nurodyti sunkumai siekiant nustatyti žalą sukėlusio įvykio (t. y. programėlių pardavimo naudotojams parduotuvėje App Store NL) vietą, yra mažesni.
76.
(Įtariama) žala naudotojui – tai papildomos išlaidos, jo sumokėtos už programėlių atsisiuntimą iš App Store. Programėlės kaina padidėja, nes Apple nustatytą komisinį mokestį kūrėjams šie perkelia vartotojui.
77.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar siekiant nustatyti teismą, turintį jurisdikciją pagal žalos atsiradimo vietą, galima remtis naudotojo nuolatine gyvenamąja (buveinės) vieta kaip sąsajos kriterijumi, „kai neįmanoma nustatyti pirkimo vietos“.
78.
Aiškindamas Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą Teisingumo Teismas padarė tokias išvadas:
–
žala, kuri „iš esmės atsiranda dėl papildomų išlaidų, patirtų dėl dirbtinai iškeltų kainų“, gali būti laikoma „tiesiogin[e] žala, leidžian[čia] iš principo pagrįsti valstybės narės teismų jurisdikciją teritorijoje, kurioje ši žala atsirado“ (
47
),
–
„[k]ai antikonkurencinių veiksmų paveikta rinka yra valstybėje narėje, kurios teritorijoje, kaip įtariama, atsirado nurodoma žala, reikia konstatuoti, kad žalos atsiradimo vieta pagal [Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą] yra šioje valstybėje narėje“ (
48
).
79.
Taigi jurisdikcija grindžiama tuo, kad toje pačioje valstybėje narėje yra du elementai: paveikta rinka ir vieta, kurioje konkretus nukentėjęs asmuo patyrė žalą. Nagrinėjamoje byloje paveikta rinka yra Nyderlandai.
80.
Teisingumo Teismas pripažino, kad tuo atveju, jeigu dėl neteisėtų veiksmų (įtariamo piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi) nukentėjusių asmenų turtas buvo perduotas pažeidėjui, sumokant papildomas išlaidas materialioje (o ne virtualioje) aplinkoje, žalos atsiradimo vieta yra arba daikto, už kurį sumokėtos papildomos išlaidos, įsigijimo vieta (
49
), arba nukentėjusio asmens nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta (
50
). Be to, jis nustatė, kad materialiųjų prekių įsigijimo vieta yra jų pristatymo vieta (
51
).
81.
Atsižvelgdamas į šias gaires manau, kad nagrinėjamoje byloje nustatant žalos atsiradimo vietą kaip sąsajos kriterijumi gali būti remiamasi nukentėjusio asmens buveine arba nuolatine gyvenamąja vieta Nyderlanduose, kuriuose taip pat yra piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi paveikta rinka.
82.
Iš tiesų laikausi nuomonės, kad tuo atveju, kai žalą sudaro papildomos išlaidos, o naudotojas produktą (mažesnės vertės nei sumokėta kaina) – nagrinėjamoje byloje šis produktas yra skaitmeninė programėlė, neturinti fizinės išraiškos, – įsigyja virtualioje aplinkoje, bandyti jurisdikciją turinčio teismo vietą nustatyti pagal produkto pristatymo vietą yra ne itin veiksminga (
52
).
83.
Priešingai, sąsajos kriterijus, grindžiamas naudotojo nuolatine gyvenamąja (buveinės) vieta, a fortiori yra tinkamesnis dėl to, kad nagrinėjamu atveju atsakovė (Apple) savo verslą plėtoja suskaidžiusi paveiktą rinką pagal šalis ir sieja galutinius naudotojus su šia rinka.
84.
Galiausiai reikia atsižvelgti į tai, kad, kaip 2023 m. rugpjūčio 16 d. tarpiniame sprendime nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (
53
), Apple Ireland sutartyse su naudotojais dėl naudojimosi App Store nustato jurisdikcijos suteikimo sąlygą. Jeigu naudotojas gyvena Europos Sąjungos valstybėje narėje, taikoma šalies, kurioje jis turi įprastą gyvenamąją vietą, teisė, o jurisdikciją turintis teismas yra tos šalies teismas. Vadinasi, ši informacija nėra nežinoma Apple, kuri vargu ar gali remtis tuo, kad nebuvo galima numatyti, jog ieškiniai bus pareikšti Nyderlanduose, nes šie ieškiniai, nors ir nepatenka į sąlygos dėl teismo vietos pasirinkimo taikymo sritį (ši sąlyga taikoma Apple sutartinei atsakomybei), tiesiogiai susiję su pirkinių įsigijimu App Store NL.
85.
Taigi nematau kliūčių tam, kad žalos, patirtos perdavus pernelyg didelį turtą – sumokėjus papildomas išlaidas, atsiradimo vieta paveiktoje rinkoje būtų laikoma nukentėjusio asmens nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta, kurioje jis paprastai laiko savo turtą.
86.
Jeigu tokiam sprendimui būtų pritarta, neturi būti reikalaujama kito sąsajos kriterijaus, pavyzdžiui, nustatyta pareiga naudotojo banko sąskaitą, į kurią atliekamas mokėjimas, turėti toje pačioje apygardoje. Atsižvelgdamas į aprašytas aplinkybes manau, kad siūlomas sprendimas atitinka artumo ir numatomumo tikslus, kurių siekiama jurisdikcijos taisykle.
C.
1 prejudicinio klausimo b punktas ir 2 prejudicinio klausimo b punktas
1. Poveikio, kurį ieškinys turi dėl savo atstovaujamojo pobūdžio, nebuvimas
87.
Nėra jokių kliūčių pareikšti atstovaujamąjį ieškinį susidarius situacijoms, kurios turi tarpvalstybinių elementų, kaip antai šioje byloje nagrinėjamai situacijai.
88.
Iki šiol Teisingumo Teismas nenagrinėjo poveikio, kurį tokio pobūdžio ieškiniai gali turėti šioms situacijoms (
54
).
89.
Kaip ne kartą minėjau, Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte yra įtvirtinta specialioji jurisdikcijos nustatymo taisyklė, kai ieškiniai susiję su nesutartinėmis prievolėmis, pagrįstomis skolininko atsakomybe kreditoriui.
90.
Ta taisyklė nėra asmeninė privilegija, palanki tik kreditoriui: ja gali pasinaudoti kiti asmenys, visų pirma kreditoriaus atstovai arba jo teisių perėmėjai (
55
). Ja taip pat gali pasinaudoti individualių, bet bendrų interesų (
56
) arba bendrojo intereso (
57
) rėmėjai.
91.
Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto tikslas – nustatyti, kad jurisdikciją (tarptautinę ir nacionalinę) turi teismas, kurį sieja ypatingas geografinis ryšys su žalą sukėlusio įvykio vieta arba žalos atsiradimo vieta.
92.
Taigi, jeigu reikalavimo perleidimas arba aplinkybė, kad ieškinys yra kolektyvinis, neužkerta kelio pasinaudoti šiuo straipsniu, tarptautinė ir teritorinė jurisdikcija pagal jį bet kuriuo atveju nustatoma atsižvelgiant į žalą sukėlusią veiklą arba žalos padarymo vietą.
93.
Manau, kad šį argumentą taip pat galima taikyti ieškiniams dėl individualios žalos atlyginimo, pareikštiems subjekto, kuris pagal teisės aktus turi savarankišką, t. y. nuo įgaliojimo ar perleidimo nepriklausančią, teisę. Tai patvirtina du argumentai:
–
pirma, dėl atstovaujamąjį ieškinį pareiškusio subjekto procesinės teisės bylos dalykas iš esmės nesikeičia. Galiausiai bylos tikslas yra gauti individualią kompensaciją kiekvienam tiesiogiai nukentėjusiam subjektui. Grupės ieškinys grindžiamas individualiais reikalavimais: teisė į kompensaciją ir jos dydis galiausiai turi būti nustatyti atskirai kiekvienam iš nukentėjusiųjų (prireikus kontroliuojant tam pačiam teismui, kuris pripažino šią teisę),
–
antra, kaip „žalą sukėlusio įvykio vietos“ nustatymas negali priklausyti nuo civilinės atsakomybės esmei taikomos teisės (
58
), lygiai taip pat jis negali priklausyti ir nuo procesinės tvarkos, kuri skiriasi pagal atitinkamą valstybę narę.
94.
Žalą sukėlusio įvykio vietos teismų jurisdikcija kildinama iš nusikalstamos veikos, kuri yra tokia pati, neatsižvelgiant į tai, kas yra faktinis kreditorius arba kas veikia kaip ieškovas. Dėl reikalavimo atlyginti žalą perleidimo arba dėl to, kad trečiasis asmuo apsiima ginti šį reikalavimą pagal įstatymo nuostatą, reikalavimas nepraranda ryšio su žalą sukėlusio įvykio vieta. Šis įvykis taip pat yra tas pats, o įrodymai lieka toje pačioje vietoje, kurioje jie visada buvo.
95.
Paisant „numatomumo“ principo, teismas, turintis jurisdikciją nagrinėti tą patį žalą sukėlusį įvykį, negali skirtis atsižvelgiant į tai, ar ieškovas yra interesų turėtojas, jo teisių perėmėjas ar atstovas (šio turėtojo arba šių interesų).
96.
Taigi atstovaujamąjį ieškinį norintis pareikšti subjektas savo reikalavimą gali pateikti tik viename teisme (pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą), jeigu žalą sukėlęs įvykis: a) yra vienas ir jo vieta buvo arba gali būti to teismo teritorinėje apygardoje; b) arba visi atitinkami įvykiai (t. y. visi įvykiai, darantys poveikį galutiniams atstovaujamų interesų turėtojams) patenka į tą apygardą.
97.
Pripažįstu, kad dėl tokio reikalavimo atstovaujamųjų ieškinių mechanizmas valstybėje narėje tampa ne toks veiksmingas, jeigu nacionalinės teisės aktų leidėjas nusprendė nenustatyti vieno tokius ieškinius nagrinėjančio teismo, turinčio vieną jurisdikciją visoje teritorijoje (
59
).
98.
Iš tiesų kompetentingas subjektas, privalantis laikytis kiekvieno nacionalinio teismo teritorinės jurisdikcijos ribų, turi apibrėžti objektyvią ir subjektyvią atstovaujamojo ieškinio apimtį, nustatydamas „žalą sukėlusio įvykio“ vietą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą, kiekvieno iš šių teismų apygardoje (
60
). Norint platesniu mastu ginti nagrinėjamus interesus, apimančius ir įvykius bei žalą kitose tos pačios valstybės teritorinėse apygardose, turėtų būti pradėta daugiau teismo procesų neperžengiant šių geografinių ribų.
99.
Galima paprieštarauti, kad toks sprendimas neatitinka atstovaujamųjų ieškinių, kurie grindžiami ne ginčo vietos ir jį nagrinėjančio teismo artumu, bet ginamų interesų panašumu, logikos. Vis dėlto šis sprendimas, kad ir koks netinkamas atrodytų, yra pagrįstas tuo, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas taikomas atvejui, kurį reglamentuojančios taisyklės nebuvo iš dalies pakeistos siekiant jas suderinti su nauja realybe (atstovaujamieji ieškiniai).
100.
Pagal dabartines taisykles (
61
) kompetentingas subjektas, norintis atsakovui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta yra kitoje valstybėje narėje, pareikšti vieną atstovaujamąjį ieškinį dėl žalos atlyginimo už skirtingose Nyderlandų vietose padarytus pažeidimus, kurių pasekmės jaučiamos keliose tos pačios šalies apygardose, ieškinį turėtų pareikšti toje kitoje valstybėje (
62
).
101.
Problemos, susijusios su atstovaujamaisiais ieškiniais tarpvalstybinių situacijų atveju, buvo žinomos ir tuo metu, kai priimtas naujos redakcijos Reglamentas Nr. 1215/2012 (2012 m.). Atsižvelgiant į tada egzistavusių nacionalinių modelių skirtumus galiausiai buvo nuspręsta tame reglamente nenustatyti konkrečių taisyklių, kol bus tobulinama teisė šioje srityje (
63
).
102.
Teisė jau buvo patobulinta, tačiau tarptautinės jurisdikcijos suteikimo taisyklės liko nepakeistos (
64
). Kaip akcentuosiu toliau, Reglamentas Nr. 1215/2012 Direktyva 2020/1828 nebuvo iš dalies pakeistas (direktyvos priėmimas galėjo būti tinkama proga tai padaryti).
103.
Galiausiai manau, kad į 1 prejudicinio klausimo b punktą ir 2 prejudicinio klausimo b punktą reikia atsakyti taip: pagal dabartinę Sąjungos teisę Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimas nepriklauso nuo to, ar ieškinį pareiškė subjektas, kuris pagal nacionalinę teisę gali savo vardu pareikšti atstovaujamąjį ieškinį, gindamas kelių naudotojų interesus.
2. Direktyva 2020/1828
104.
Direktyva 2020/1828 šiuo atveju netaikoma (
65
) nei laiko požiūriu (ji susijusi tik su ieškiniais, pareikštais nuo 2023 m. birželio 25 d.), nei dalyko požiūriu (jos taikymo sritis iš esmės neapima atstovaujamųjų ieškinių, grindžiamų konkurencijos taisyklių pažeidimu).
105.
Nemenkindamas siekio sustiprinti šios direktyvos veiksmingumą (
66
) abejoju, kad tokiu siekiu galima pateisinti aiškinimą, kuriuo specialioji jurisdikcijos taisyklė iškreipiama taip, kaip aprašyta.
106.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad „skirtingų Sąjungos teisės aktų darn[os] [užtikrinimas] negali lemti to, kad reglamento, susijusio su jurisdikcijos taisyklėmis, nuostatos būtų aiškinamos neatsižvelgiant į jo sistemą ir juo siekiamus tikslus“ (
67
).
107.
Reglamentas Nr. 1215/2012 Direktyva 2020/1828 nebuvo iš dalies pakeistas. Be to, pagal šios direktyvos 2 straipsnio 3 dalį direktyva „nedaromas poveikis Sąjungos taisyklėms dėl tarptautinės privatinės teisės, visų pirma taisyklėms dėl jurisdikcijos ir sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo <...>“ (
68
).
108.
Direktyvos 2020/1828 21 konstatuojamojoje dalyje taip pat paaiškinta, kad „[š]ia direktyva reikalaujamam procedūriniam mechanizmui, skirtam atstovaujamiesiems ieškiniams, turėtų būti taikomos esamos Sąjungos teisės priemonės“.
109.
Taigi Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas pageidavo, kad atstovaujamiesiems ieškiniams būtų taikomos esamos tarptautinės jurisdikcijos taisyklės. Vertinant griežtai, egzistuoja ne teisės spraga, kurią aiškintojas turi teisę užpildyti, o sąmoninga išimtis, kurią teisės aktų leidėjas norėjo išlaikyti.
110.
Valstybės narės Direktyvą 2020/1828 turi tinkamai perkelti į nacionalinę teisę. Tai darydamos jos turėjo arba turės atsižvelgti į tai, kad joje daroma nuoroda į Reglamento Nr. 1215/2012 taisykles dėl tarptautinės jurisdikcijos, kurios paliktos nepakeistos.
111.
Žinodamas, kokias pasekmes Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas turi tokioms byloms, kaip ši, jau nurodžiau, kad tam tikros valstybės narės pasirinko nustatyti vieną teritorinę apygardą (ir vieną jurisdikciją turintį teismą) šios rūšies ieškiniams (
69
).
112.
Atrodo, kad kitos valstybės narės, pavyzdžiui, Nyderlandai, nusprendė įtvirtinti apribojimus ex post, nors tik tuo atveju, kai pareiškiami keli susiję ieškiniai. Šią galimybę, nurodytą 1 prejudicinio klausimo c punkte ir 2 prejudicinio klausimo c punkte, nagrinėsiu toliau.
3. Alternatyva: poveikio, kurį ieškinys turi dėl savo atstovaujamojo pobūdžio, pripažinimas
113.
Tam tikros bylos šalys ir įstojusios į bylą šalys pateikė alternatyvių pasiūlymų dėl Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimo, kad būtų galima lengviau pareikšti atstovaujamuosius ieškinius (
70
). Iš esmės jos siūlo:
–
atsižvelgti į ieškinį pareiškusio subjekto buveinę (
71
),
–
teismo vieta laikyti vietą, kurioje ieškinį galėtų pareikšti vienas ar daugiau suinteresuotųjų asmenų (
72
),
–
pripažinti, kad visi Nyderlandų teismai turi vienodą jurisdikciją nagrinėti atstovaujamąjį ieškinį (
73
),
–
apriboti Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto taikymo sritį taip, kad ji apimtų tik tarptautinę jurisdikciją, darant nuorodą į nacionalinę teisę tuo atveju, kai kalbama apie teritorinę jurisdikciją turinčio teismo nustatymą (
74
).
114.
Manau, kad didesniu ar mažesniu mastu šie pasiūlymai prieštarauja principams, kuriais pagrįstas Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas ir nusistovėjęs šio punkto aiškinimas (
75
).
115.
Pasiūlymus nagrinėsiu atskirai, pirmiausia – Nyderlandų vyriausybės, Stichting App Stores Claims ir Komisijos pasiūlymus. Paskui apžvelgsiu Stichting Right to Consumer Justice pasiūlymus.
a) Subjekto, kompetentingo pareikšti atstovaujamuosius ieškinius, buveinė ir vieta, kurioje vienas ar daugiau suinteresuotųjų asmenų gali pareikšti ieškinį
116.
Sprendimas atsižvelgti į subjekto, kompetentingo pareikšti atstovaujamąjį ieškinį, buveinės vietą reiškia, kad atskiriami tarptautinės ir teritorinės jurisdikcijos suteikimo kriterijai: remiantis šia buveine negalima pagrįsti tarptautinės jurisdikcijos, taikant Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą. Jeigu tokiam aiškinimui būtų pritarta, pagal šią nuostatą bylos būtų paskirstomos tą pačią jurisdikciją turintiems teismams; tokia paskirstymo funkcija yra nepriklausoma ir skiriasi nuo tarptautinės jurisdikcijos suteikimo funkcijos.
117.
Taikant šį pasiūlymą:
–
būtų įtvirtintas su bylos faktinėmis aplinkybėmis nesusijęs forum actoris, kurį, be kita to, ieškovas galėtų strategiškai nustatyti kiekvieno atskiro ieškinio atveju. Tokia rizika padidėja, jeigu ieškovas įsteigtas, kaip kartais būna, specialiai atstovaujamajam ieškiniui pareikšti,
–
jurisdikcija būtų suteikta teismui, kurio atsakovas negalėjo numatyti iki ginčo (
76
) (nes pats ieškovas nepatyrė jokios žalos) ir kurio artumas atsakovui (
77
) niekaip nėra užtikrintas.
118.
Dėl Komisijos pasiūlymo (
78
) pažymėtina, kad jame rekomenduojama atstovaujamąjį ieškinį norinčiam pareikšti subjektui suteikti „galimybę pasirinkti teismą“, tereikia, kad šis teismas turėtų teritorinę jurisdikciją bent vieno ar kelių asmenų, sudarančių grupę, kurios interesams tas subjektas atstovauja, atžvilgiu.
119.
Pagal taip suformuluotą Komisijos pasiūlymą tarptautinės jurisdikcijos nustatymas Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte atskirtas nuo jos teritorinio aspekto. Pasiūlyme yra numatytas forum actoris, kurį ieškovas nustato savo nuožiūra, netaikant jokių apribojimų, išskyrus tai, kad teismo vieta turi būti ta, kurioje bent vienas nukentėjęs asmuo ar jų grupė gali pareikšti individualų ieškinį pagal žalos atsiradimo vietą.
120.
Vienodų atstovaujamojo ieškinio elementų atveju nustatyto teismo ir įrodymų artumas nėra nei didesnis, nei mažesnis, negu galėtų būti bet kurio kito teismo atveju. Kalbant apie elementus, kurie turi būti diferencijuoti, artumas yra akivaizdus tik vertinant suinteresuotojo asmens, nukentėjusio dėl teritorinės jurisdikcijos pagrindu laikomo konkretaus „žalą sukėlusio įvykio“, požiūriu. Tokius pačius argumentus galima pateikti ir dėl atsakovo galimybės numatyti teismo vietą (
79
).
121.
Galiausiai bet kuris iš šių dviejų pasiūlymų reikštų esminį specialiosios jurisdikcijos taisyklės pakeitimą, o kartu ir interesų pusiausvyros, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė Reglamente Nr. 1215/2012, pakeitimą; mano nuomone, aiškintojas neturi teisės jų pakeisti (
80
).
122.
Nors atrodo, kad abiejuose pasiūlymuose neatsisakoma nustatyti teismą, kurį su ginču sieja konkretus ryšys (
81
), iš tikrųjų sukuriami nauji teritorinės jurisdikcijos nustatymo kriterijai.
123.
Šie (nauji) kriterijai pagrįsti tikslu užtikrinti tinkamą teisingumo vykdymą, kuris suprantamas ne kaip lengvas įrodymų gavimas, vertinimas ar pateikimas, bet kaip veiksmingas procesinis sutampančių interesų valdymas. Vis dėlto pačiu Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktu tokio tikslo nesiekiama (
82
).
b) Bet kurio Nyderlandų teismo teritorinė jurisdikcija arba nuoroda į nacionalinę teisę
124.
Stichting Right to Consumer Justice teigia, kad atsižvelgiant į bylos aplinkybes visi Nyderlandų teismai turi vienodą jurisdikciją nagrinėti atstovaujamąjį ieškinį. Be to, jis siūlo apriboti Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto funkciją nustatant teismą, turintį jurisdikciją tarptautiniu lygmeniu.
125.
Jau atmečiau kaip paradoksalų aiškinimą, kad pagal šią taisyklę visiems valstybės narės teismams be atrankos suteikiama tarptautinė ir teritorinė jurisdikcija (
83
).
126.
Pasiūlymas vėl leisti valstybėms narėms spręsti, kaip turi būti suteikiama teritorinė jurisdikcija, yra įdomesnis. Jeigu šiam pasiūlymui būtų pritarta, Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas (pasiūlymu neribojamos ieškovo galimybės pasirinkti atsakovo nuolatinės gyvenamosios vietos teismą) galėtų būti toliau taikomas atstovaujamųjų ieškinių pareiškimo atveju, nenumatytu Reglamente Nr. 1215/2012, be to, būtų pašalinta kliūtis naudotis šiuo procesiniu mechanizmu, kurį taikyti skatina Sąjungos teisės aktų leidėjas.
127.
Vis dėlto toks pasiūlymas prieštarauja įprastam straipsnio aiškinimui, pagrįstam svariais argumentais (
84
). Dėl šios priežasties tokia galimybė gali būti numatyta tik de lege ferenda (
85
).
D.
1 prejudicinio klausimo c punktas ir 2 prejudicinio klausimo c punktas
128.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori išsiaiškinti, ar pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą draudžiama „taikyti nacionalinę (proceso) teisę, pagal kurią galima kreiptis tik į vieną tos valstybės narės teismą“, dviem atvejais:
–
jeigu toje valstybėje narėje „teritorinę jurisdikciją turi ne vienas, o keli teismai“ (1 klausimo c punktas),
–
jeigu „teritorinę jurisdikciją turi atitinkamos valstybės narės nacionalinis teismas, kuris yra kompetentingas nagrinėti ieškinius, susijusius tik su dalimi naudotojų toje valstybėje narėje, o ieškiniai, susiję su kita dalimi naudotojų, patenka į kitų tos pačios valstybės narės teismų teritorinę jurisdikciją“ (2 klausimo c punktas).
129.
Šie klausimai galėtų būti hipotetiniai atsižvelgiant į tai, kad abu ieškiniai prieš Apple buvo pareikšti tame pačiame teisme (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme) (
86
). Vis dėlto neatmetu galimybės, kad šiam teismui atsakymas yra naudingas siekiant patvirtinti savo jurisdikciją.
130.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktas „nedraudžia valstybei narei nuspręsti konkrečios rūšies ginčą patikėti vienam teismui, kuris tokiu atveju turėtų išimtinę jurisdikciją, neatsižvelgiant į žalos atsiradimo vietą šioje valstybėje narėje“ (
87
).
131.
Toks sprendimas paaiškinamas tuo, kad Reglamente Nr. 1215/2012 nereikalaujama turėti įsteigtus teismus žalą sukėlusio įvykio vietose (
88
) ir kad nacionalinių teismų veiklos ribų nustatymas iš esmės priklauso valstybių narių organizacinei kompetencijai (
89
).
132.
Visų pirma „techninis taisyklių, taikomų ieškiniams dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos teisės nuostatų pažeidimo, atlyginimo, sudėtingumas taip pat gali paskatinti jurisdikcijų koncentraciją“ (
90
).
133.
Atsižvelgdamas į šiuos teiginius nematau kliūčių tam, kad Nyderlandų teisėje ex ante būtų nustatyta, jog visus atstovaujamuosius ieškinius dėl žalos, atsiradusios pažeidus konkurencijos teisę, nagrinėja vienas teismas.
134.
Vis dėlto iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad tokio reguliavimo Nyderlanduose nėra. Atrodo, kad pagal Rv 220 straipsnį (
91
) skirtinguose teismuose nagrinėjamos bylos, vadovaujantis jų jurisdikcijos taisyklėmis, ex post gali būti sujungtos teisme, kuris bylą nagrinėja pirmas.
135.
Jeigu taip yra, taikant koncentracijos taisyklę bylos sujungiamos ne vieninteliame pagal valstybės narės teismų sistemą jurisdikciją turinčiame teisme (kuris taip pat yra specializuotas, atsižvelgiant į dalyką), o teisme, į kurį iš kelių teismų su ieškiniu buvo kreiptasi pirmiausia.
136.
Reglamento Nr. 1215/2012 tikslas yra ne suderinti valstybių narių proceso taisę, o paskirstyti jurisdikciją siekiant išspręsti ginčus civilinėse ir komercinėse bylose (
92
). Vis dėlto taikant nacionalinę proceso teisę neturi sumažėti šio reglamento veiksmingumas (
93
).
137.
Iš esmės nacionalinė taisyklė, pagal kurią ištaisomos Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto taikymo pasekmės, viename teisme ex post sujungus bylas, nagrinėjamas pagal šią nuostatą jurisdikciją turinčiuose teismuose, neužtikrina šios nuostatos veiksmingumo.
138.
Nors priklausymas tai pačiai nacionalinei teismų sistemai gali susilpninti jurisdikcijos taisyklės apribojimo poveikį, akivaizdu, kad antrąjį ir paskesnius ieškinius nagrinėjantis teismas nebebūtų tas, kuris pasirinktas dėl jo ypatingo geografinio ryšio su kiekvienu ieškiniu.
139.
Vis dėlto tam tikromis aplinkybėmis koncentracijos taisyklė gali padėti užtikrinti tinkamą teisingumo vykdymą, suprantamą kaip leidžiantį, be kitų veiksnių: a) optimizuoti proceso valdymą; b) taupyti laiką ir bendras išlaidas; c) mažinti nenuoseklių ar nesuderinamų sprendimų riziką (
94
). Reglamentas Nr. 1215/2012 yra susijęs su šiais tikslais (
95
).
140.
Neatmetu galimybės, kad šie veiksniai egzistuoja, kai procesai vienu metu vyksta pareiškus atstovaujamuosius ieškinius: paprastai tokiais atvejais bendrasis interesas užtikrinti, kad teismų sistema būtų kuo racionalesnė, yra svarbesnis už bylos šalių interesus kiekvienoje konkrečioje byloje.
141.
Vis dėlto vien to, kad gavus atstovaujamuosius ieškinius procesai vyksta vienu metu, nepakanka šių ieškinių sujungimui pateisinti (
96
). Vadinasi, kiekvienu konkrečiu atveju nacionalinis teismas turi įvertinti minėtus interesus, kad, kartoju, patikrintų, ar bylų koncentracija yra geriausias sprendimas siekiant tinkamai įvykdyti teisingumą (
97
).
V. Išvada
142.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai):
2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 7 straipsnio 2 punktas
turi būti aiškinamas taip:
–
jeigu piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi atveju, kai imamas komisinis mokestis nuo interneto platformoje, konkrečiai skirtoje visai valstybei narei, siūlomų parduoti programėlių kainos, tokių programėlių pardavimas pripažįstamas žalą sukėlusiu įvykiu, šio įvykio vieta gali būti programėles įsigijusio naudotojo nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta toje valstybėje narėje,
–
žalos atsiradimo vieta gali būti naudotojo, kuris patyrė piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi pasekmes, nes pirkdamas programėles sumokėjo papildomas išlaidas, nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta paveiktoje rinkoje,
–
pagal dabartinę Sąjungos teisę Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto aiškinimas nepriklauso nuo to, ar ieškinį pareiškė subjektas, kuris pagal nacionalinę teisę atstovaujamuosius ieškinius, galinčius apimti reikalavimus dėl kompensacijos, gali pareikšti gindamas daugumos naudotojų interesus, tačiau ne jų vardu,
–
tarptautinės ir teritorinės jurisdikcijos suteikimas valstybės narės teismui pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą atitinka nacionalinę taisyklę, leidžiančią teismui atsisakyti jurisdikcijos kito teismo, kuris jau nagrinėja panašų ieškinį, naudai, jeigu šia taisykle siekiama tikslo tinkamai įvykdyti teisingumą; tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	Fondai Stichting Right to Consumer Justice ir Stichting App Stores Claims (toliau – fondai ieškovai).
(
3
)	Nurodydamas kartu Apple Inc. ir Apple Distribution International Ltd. (toliau – Apple Ireland), vartosiu vien žodį Apple.
(
4
)	Šią sąvoką vartosiu dėl to, kad ji įtvirtinta 2020 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje (ES) 2020/1828 dėl atstovaujamųjų ieškinių siekiant apsaugoti vartotojų kolektyvinius interesus, kuria panaikinama Direktyva 2009/22/EB (OL L 409, 2020, p. 1). Kaip paaiškinsiu toliau, ši direktyva pagrindinėje byloje netaikoma.
(
5
)	Įstatymas dėl kolektyvinės žalos atlyginimo pareiškus atstovaujamąjį ieškinį (toliau – WAMCA).
(
6
)	2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1).
(
7
)	Iš tiesų pirkėjas įsigyja licencijas naudoti programėles.
(
8
)	Apskritai šioje išvadoje programėles ir jose integruotus skaitmeninius produktus vadinsiu bendru terminu „programėlės“, kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(
9
)	Sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 4.9 punktas.
(
10
)	Sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 4.12 punktas. Vis dėlto teismo posėdyje Apple teigė, kad pasirinktas mokėjimo būdas yra naudotoją su konkrečia parduotuve App Store siejantis elementas, kuris turi būti patvirtintas toje App Store.
(
11
)	Be to, fondas Stichting Right to Consumer Justice kaltina Apple tuo, kad ji sudarė kartelį, kaip jis suprantamas pagal SESV 101 straipsnį (vertikalus kainų nustatymas). Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šio straipsnio netaiko, nes fondas nenurodė, dėl kokių faktinių aplinkybių būtų galima konstatuoti, kad kartelis sudarytas (sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 6.10 punktas).
(
12
)	2023 m. rugpjūčio 16 d. tarpinio sprendimo 6.24, 6.25 ir 6.35–6.37 punktai.
(
13
)	1976 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Bier (21/76, EU:C:1976:166) 19 punktas. Žalą sukėlusio įvykio vietos suskaidymas į „įvykio vietą“ ir „žalos atsiradimo vietą“ paaiškinamas tuo, kad priešingu atveju specialiosios jurisdikcijos taisyklė taptų neveiksminga, nes pirmoji vieta paprastai sutampa su atsakovo nuolatine gyvenamąja (buveinės) vieta. Taigi aiškinant 7 straipsnio 2 punktą nėra privaloma žalą sukėlusio įvykio vietą atskirti nuo žalos atsiradimo vietos.
(
14
)	2012 m. spalio 25 d. Sprendimo Folien Fischer ir Fofitec (C-133/11, EU:C:2012:664) 46 punktas ir 2014 m. sausio 16 d. Sprendimo Kainz (C-45/13, EU:C:2014:7; toliau – Sprendimas Kainz) 31 punktas.
(
15
)	Be kita ko, 2024 m. vasario 22 d. Sprendimo FCA Italy ir FPT Industrial (C-81/23, EU:C:2024:165; toliau – Sprendimas FCA Italy ir FPT Industrial) 23 punktas.
(
16
)	1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Marinari (C-364/93, EU:C:1995:289) 18 punktas; 2013 m. gegužės 16 d. Sprendimo Melzer (C-228/11, EU:C:2013:305) 34 ir 35 punktai ir 2022 m. kovo 10 d. Sprendimo BMA Nederland (C-498/20, EU:C:2022:173; toliau – Sprendimas BMA Nederland) 38 punktas.
(
17
)	Sprendimo BMA Nederland 38 punktas.
(
18
)	Galbūt pagal Sąjungos teisę, remiantis šiuo kriterijumi, taip pat galima užtikrinti atitiktį teisei, taikomai nagrinėjant bylą iš esmės. Teisingumo Teismas šią atitiktį, kurią tam tikruose sprendimuose nurodė kaip reikalavimą, kylantį iš 2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 864/2007 dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma II“) (OL L 199, 2007, p. 40) 7 konstatuojamosios dalies, laiko aiškinimo elementu: žr. 2020 m. liepos 9 d. Sprendimo Verein für Konsumenteninformation (C-343/19, EU:C:2020:534) 39 punktą arba 2021 m. liepos 15 d. Sprendimo Volvo ir kt. (C-30/20, EU:C:2021:604; toliau – Sprendimas Volvo) 32 punktą. Vis dėlto reikia priminti, kad, aiškinant Reglamentą Nr. 1215/2012, iš esmės nėra siekiama išvesti paralelę tarp teismo vietos ir teisės (forum / ius) ir kad jokiu atveju remiantis suderinamumu su taikomą teisę reglamentuojančiais teisės aktais negalima šio reglamento nuostatų aiškinti taip, kad toks aiškinimas prieštarautų jo sistemai ir tikslams: Sprendimo Kainz 20 punktas ir 2019 m. spalio 3 d. Sprendimo Petruchová (C-208/18, EU:C:2019:825) 63 punktas.
(
19
)	T. y. nesusijusių su bylos šalimis. Kas kita, kai žalą sukėlusio įvykio vieta sutampa su atsakovo nuolatine gyvenamąja (buveinės) vieta, o taip būna dažnai; taip pat neretai žalos atsiradimo vieta sutampa su nukentėjusiojo asmens nuolatine gyvenamąja (buveinės) vieta ir tada reikia pripažinti forum actoris. Tais atvejais, kai veikos sudėtis nėra materialioji, Teisingumo Teismas rėmėsi asmeniniais veiksniais, kad būtų nustatyta žalą sukėlusio įvykio vieta ar žala: interneto atveju jis atsižvelgė į nukentėjusio asmens pagrindinių interesų centro vietą, kaip į žalos atsiradimo vietą (2011 m. spalio 25 d. Sprendimas eDate Advertising ir kt. (C-509/09 ir C-161/10, EU:C:2011:685; toliau – Sprendimas eDate Advertising ir kt.)), arba į nusikalstamos veikos vykdytojo įsisteigimo vietą, kaip į žalą sukėlusio įvykio vietą (2012 m. balandžio 19 d. Sprendimas Wintersteiger (C-523/10, EU:C:2012:220; toliau – Sprendimas Wintersteiger)).
(
20
)	Taikant Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą, pagal nusistovėjusią praktiką tinkamas teisingumo vykdymas tapatinamas su veiksmingu teismo proceso organizavimu (nes dėl nurodyto teismo ir ginčo vietos artumo lengva gauti ir įvertinti įrodymus, susijusius su atsakomybės ir žalos sudedamosiomis dalimis): be daugelio kitų, Sprendimo Kainz 27 punktas, Sprendimo Wintersteiger 31–33 punktai, 2020 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Wikingerhof (C-59/19, EU:C:2020:950) 37 punktas ir Sprendimo FCA Italy ir FPT Industrial 24 ir 25 punktai.
(
21
)	Pavyzdžiui, Sprendimo eDate Advertising ir kt. 50 punktas, 2015 m. sausio 28 d. Sprendimo Kolassa (C-375/13, EU:C:2015:37) 56 punktas, 2017 m. spalio 17 d. Sprendimo Bolagsupplysningen ir Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766) 35 punktas ir 2021 m. gegužės 12 d. Sprendimo Vereniging van Effectenbezitters (C-709/19, EU:C:2021:377) 33 punktas.
(
22
)	Žr. 21 išnašoje pateiktas nuorodas.
(
23
)	Sprendimo Volvo 33 punktas.
(
24
)	Sprendimo Volvo 34 punktas.
(
25
)	Jie apibendrinti generalinio advokato J. Richard de la Tour išvados byloje Volvo ir kt. (C-30/20, EU:C:2021:322) 38–47 punktuose.
(
26
)	2018 m. liepos 5 d. Sprendimo flyLAL-Lithuanian Airlines (C-27/17, EU:C:2018:533; toliau – Sprendimas flyLAL-Lithuanian Airlines) 51 ir 52 punktai.
(
27
)	Sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 6.8 ir 6.9 punktai.
(
28
)	Nustatant, kad dominuojančia padėtimi buvo piktnaudžiaujama parduodant produktus galutiniam naudotojui parduotuvėje App Store NL, padėtis gali būti pernelyg supaprastinama. Jeigu naudotojai neabejotinai patyrė žalingą poveikį, dėl kurio pateiktas reikalavimas, vadinasi, kūrėjai nukentėjo dėl (įtariamo) piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, vienašališkai nustačius sąlygas tiems, kurie nori teikti per iOS įgyvendinamas paslaugas. Šios sąlygos apima IAP naudojimą ir komisinį mokestį, Apple atskaitomą nuo kainos, kurią iOS naudotojai moka kūrėjams (ir kurią kūrėjai perkelia naudotojams). Mano nuomone, galima teigti, kad toks sąlygų nustatymas yra žalą sukėlęs įvykis jurisdikcijos nustatymo tikslais. Pripažįstu, kad atsižvelgiant į aplinkybes galutiniams naudotojams gali būti nelengva įvardyti šio įvykio vietą. Nemanau, kad tokios kliūties negalima įveikti: šiuo klausimu remiuosi 2015 m. gegužės 21 d. Sprendimo CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335; toliau – Sprendimas CDC Hydrogen Peroxide) 44 punktu.
(
29
)	1998 m. spalio 27 d. Sprendimo Réunion européenne ir kt. (C-51/97, EU:C:1998:509) dėl prekių sugadinimo plukdant jas jūra vietos 33 punktas.
(
30
)	2019 m. rugsėjo 5 d. Sprendimo AMS Neve ir kt. (C-172/18, EU:C:2019:674) 51 punktas, kuriame nurodyta „vieta, kur atsakovas priėmė sprendimus ir ėmėsi techninių priemonių tam, kad informacija [apie tam tikrus produktus] būtų paskelbta internete“. Sprendimo Wintersteiger 34–38 punktuose buvo patvirtinta ta pati taisyklė, tačiau kaip žalą sukėlusio įvykio vieta nenurodyta serverio vieta, nes ši „vieta neaiški“, ir pirmenybė suteikta atsakovo įsisteigimo vietai.
(
31
)	Mano nuomone, iš šios informacijos matyti, kad Apple ketino orientuotis į šalį, o ne apskritai į nyderlandiečių bendruomenę, kuri gali būti išsibarsčiusi keliose valstybėse ar net žemynuose.
(
32
)	Atrodo, tai matyti iš 2023 m. rugpjūčio 16 d. tarpinio sprendimo 6.24 punkto.
(
33
)	Praktiškai jie privalo tai daryti, nes yra kliūčių, trukdančių pakeisti jau nustatytus tapatybės duomenis. Taikydama šį verslo modelį, Apple pati suskaido savo veiklą, atskirdama rinkas. Tai taip pat padeda nustatyti tarptautinę jurisdikciją turintį teismą ir apibrėžti jo jurisdikcijos apimtį.
(
34
)	Paprastai programėlė pradedama naudoti po kelių akimirkų, kai naudotojas sumoka kainą (didesnę dėl komisinio mokesčio).
(
35
)	Ši erdvė sutampa nevisiškai, todėl manau, kad galima kalbėti apie vietos fikciją. Pirkti internetu parduotuvėje App Store NL techniškai taip pat įmanoma Nyderlanduose gyvenantiems naudotojams, kurie šią valstybę narę nurodė kaip šalį nustatydami duomenis savo Apple ID, tačiau laikinai yra už jos ribų. Be to, tai įmanoma ir Nyderlanduose negyvenantiems naudotojams, kurie vis dėlto savo Apple ID nurodė šią valstybę narę. Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šie atvejai nenagrinėjami: remiantis jo 6.15 ir 6.18 punktais, susijusiais su žalos atsiradimo vieta, galima teigti, kad jame daugiausia dėmesio skiriama naudotojams, kurie gyvena arba yra įsisteigę („wonen oder gevestigd zijn“) Nyderlanduose.
(
36
)	Įrenginys žalą sukėlusiam įvykiui suteiktų materialią formą, kurios jis neturi.
(
37
)	Situacija, kai dėl vienos veikos, kuri iš esmės visada yra ta pati, iškeliamos kelios bylos, yra vienoda ir tuo atveju, kai fiziniai pardavimai vykdomi fizinėse parduotuvėse (Apple Stores), tačiau tada yra daug mažesnė galimybė, kad bus iškeltos kelios bylos. Pavyzdžiui, atrodo, kad Nyderlanduose yra tik trys Apple Stores. Bet kuriuo atveju ši informacija priklauso nuo aplinkybių ir iš esmės negali lemti sprendimo.
(
38
)	Stichting Right to Consumer Justice rašytinių pastabų 69–75 punktai. Be to, 76 punkte fondas siūlo apriboti Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto, kuriame nustatyta tik tarptautinė jurisdikcija, taikymo sritį. Manau, kad atsižvelgiant į sunkumus, kylančius taikant šią nuostatą tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė nagrinėjamoje byloje, toks sprendimas nėra nepagrįstas. Vis dėlto jis neatitinka įtvirtintos taisyklės sampratos: žr. šios išvados 44 ir 45 punktus.
(
39
)	Išvados byloje Pinckney (C-170/12, EU:C:2013:400) 67 punktas.
(
40
)	Nemanau, kad kitokią išvadą būtų galima daryti remiantis sprendimais, kuriuose, aiškinant Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą ar jo pirmtakus, nurodytas ieškinio pareiškimas konkrečios valstybės narės „teismuose“, kaip antai Sprendimu eDate Advertising ir kt. arba Sprendimu Wintersteiger. Be to, daugiskaita vartojama tais atvejais, kai pagal kriterijaus „žalą sukėlusio įvykio vieta“ aiškinimą nustatoma, kad teritorijoje jurisdikciją neabejotinai turi vienas teismas, pavyzdžiui, kai ta vieta yra atsakovo įsisteigimo vieta arba nukentėjusiojo pagrindinių interesų centro vieta: be tų bylų, žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Gtflix Tv (C-251/20, EU:C:2021:1036) 30 punktą.
(
41
)	Taip yra nuo tada, kai taikomas 1990 m. sausio 11 d. Sprendimo Dumez France ir Tracoba (C-220/88, EU:C:1990:8) 18 punktas.
(
42
)	Sprendimo flyLAL-Lithuanian Airlines 56 punktas. Nustatyti tik vieną žalą sukėlusio įvykio vietą juo labiau pagrįsta dėl to, kad teismas, kuris pagal Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą yra įvardytas kaip šio įvykio vietos teismas, turės neribotą jurisdikciją, t. y. jis turės jurisdikciją spręsti dėl visos žalos, atsiradusios dėl neteisėtos veikos, ir imtis priemonių, kurios dėl savo pobūdžio yra nedalomos: žr. 2017 m. spalio 17 d. Sprendimą Bolagsupplysningen ir Ilsjan (C-194/16, EU:C:2017:766).
(
43
)	Reikalavimas atlyginti žalą, kitaip nei kiti reikalavimai, yra dalomas. Tai leido Teisingumo Teismui parengti realiame pasaulyje taikomą mozaikos teoriją ir perkelti ją į virtualųjį pasaulį, remiantis internete skelbiamos informacijos prieinamumu kaip sąsajos kriterijumi: Sprendimas eDate Advertising ir kt. ir 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Gtflix Tv (C-251/20, EU:C:2021:1036).
(
44
)	Sprendimo Volvo 40–42 punktai.
(
45
)	Toks vietos nustatymas atitiktų komercinę strategiją, kuri „orientuota“ į tam tikros valstybės narės visuomenę. Be to, būtų atsižvelgta į tai, kad naudojantis App Store reikia sutikti su Apple daugialypės terpės paslaugų sąlygomis, kurias pati Apple apibrėžia kaip sutartį; šioje sutartyje pateikta nuostata, pagal kurią jurisdikcija suteikiama naudotojo gyvenamosios vietos teismams ir kurią nurodysiu toliau: žr. šios išvados 84 punktą.
(
46
)	Sprendimas gali lemti nevienodą atvejų vertinimą atsižvelgiant į priemones, naudotas žalą sukėlusiai veiklai vykdyti. Vis dėlto tikėtina, kad taip jau yra kitose srityse, pavyzdžiui, asmeninių teisių pažeidimo. Pagal Sprendimą eDate Advertising ir kt., siekiant nustatyti žalos atsiradimo vietą tais atvejais, kai informacija platinama internete, gali būti atsižvelgiama į nukentėjusio asmens pagrindinių interesų centro vietą.
(
47
)	2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Tibor-Trans (C-451/18, EU:C:2019:635) 31 punktas. Toje byloje buvo nurodyta, kad pažeistas SESV 101 straipsnis.
(
48
)	Sprendimo flyLAL-Lithuanian Airlines 40 punktas ir 2019 m. liepos 29 d. Sprendimo Tibor-Trans (C-451/18, EU:C:2019:635) 33 punktas.
(
49
)	Sprendimo Volvo 39 punktas.
(
50
)	Sprendimo CDC Hydrogen Peroxide 52 punktas ir Sprendimas Volvo tuo atveju, kai su karteliais susijusios prekės buvo įgytos skirtingose teritorinėse apygardose (šios išvados 44 išnaša).
(
51
)	Toks aiškinimas iš pradžių buvo susijęs su transporto priemonių, kuriose gamintojas įrengė variklio išmetamų teršalų duomenimis manipuliuojančią programinę įrangą, tiekimu rinkai ir pateiktas susiejus 2020 m. liepos 9 d. Sprendimą Verein für Konsumenteninformation (C- 343/19, EU:C:2020:534) su sprendimais FCA Italy ir FPT Industrial. Kadangi Sprendimo Volvo 39 punkte aiškiai nurodytas tiekimas rinkai, fizinės prekės, dėl kurios sumokėtos papildomos išlaidos, pirkimo vieta gali būti laikoma jos pristatymo vieta, net jei papildomos išlaidos nesusijusios su esminiu daikto trūkumu.
(
52
)	Pats skaitmeninis turinys net nėra „pristatomas“; naudotojui jis tampa prieinamas internetu ir jis gali jį atsisiųsti iš bet kurios vietos prisijungęs prie interneto.
(
53
)	2023 m. rugpjūčio 16 d. tarpinio sprendimo 3.8 ir 6.41–6.46 punktai. Išanalizavęs Apple sutartyse su galutiniais vartotojais numatytą jurisdikcijos suteikimo sąlygą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė, kad ši sąlyga nagrinėjamiems reikalavimams netaikoma.
(
54
)	2021 m. gegužės 12 d. Sprendimo Vereniging van Effectenbezitters (C-709/19, EU:C:2021:377) 38 ir 39 punktuose atitinkamas klausimas buvo atmestas kaip hipotetinis, taigi nepriimtinas. Byloje, kurioje priimtas Sprendimas BMA Nederland, dalyvavo kolektyvinius interesus gynęs fondas. Teisingumo Teismas kreditoriams padarytą žalą kvalifikavo kaip netiesioginę, todėl nesvarbią Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkto tikslais. Be to, jis atmetė bet kokią fondo veiksmų reikšmę taikant šį punktą, nes fondas buvo tik įstojusi į bylą šalis.
(
55
)	2013 m. liepos 18 d. Sprendimas ÖFAB (C-147/12, EU:C:2013:490) ir Sprendimas CDC Hydrogen Peroxide.
(
56
)	Sprendimas BMA Nederland.
(
57
)	2002 m. spalio 1 d. Sprendimas Henkel (C-167/00, EU:C:2002:555).
(
58
)	Šios išvados 41 punktas.
(
59
)	Austrijoje atstovaujamuosius ieškinius reglamentuojančiame įstatyme (Verbandsklagen-Richtlinie-Umsetzungs-Novelle, BGBl. I, Nr. 85/2024, 620 ir 630 straipsniai) išimtinė jurisdikcija nagrinėti šiuos ieškinius suteikta vienam teismui. Nyderlanduose taip nėra.
(
60
)	Atstovaujamų subjektų grupės požymiai vienaip ar kitaip turi apimti aplinkybę, kad jos nariams nuosavybės teise priklauso teisinis turtas, kuriam padaryta žala dėl veiklos, įvykdytos arba sukeliančios pasekmes ieškinį gavusio teismo jurisdikcijos teritorijoje.
(
61
)	Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą, siejamą su 97 punkte nurodyta teisės aktų leidėjo galimybe. Kol kas nenagrinėju galimybės įtvirtinti apribojimus po to, kai nustatoma tarptautinė ar teritorinė jurisdikcija.
(
62
)	Pagal Reglamento Nr. 1215/2012 4 straipsnį.
(
63
)	Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo, COM(2010) 748 final, 23 konstatuojamoji dalis, taip pat skirsnio „Teisiniai pasiūlymo aspektai“ 3.1 punktas; Komisijos komunikato Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Europos horizontaliosios kolektyvinio teisių gynimo sistemos kūrimas“, COM(2013) 401 final, 3.7 punktas.
(
64
)	Šios išvados 107 punktas. Šiuo metu peržiūrint Reglamentą Nr. 1215/2012 būtų galima į jį įtraukti konkrečias taisykles dėl atstovaujamųjų ieškinių.
(
65
)	Tai Komisija teisingai nurodė savo rašytinių pastabų 10 punkte. Nyderlandų vyriausybė, kuri savo pastabose teigė priešingai, šiai nuomonei pritarė per teismo posėdį.
(
66
)	Dėl to jį ir nagrinėju, nors direktyva byloje netaikoma.
(
67
)	2019 m. gegužės 2 d. Sprendimo Pillar Securitisation (C-694/17, EU:C:2019:345) 35 punktas.
(
68
)	Norint tiksliai apibrėžti Direktyvos 2020/1828 ir Reglamento Nr. 1215/2012 santykį taip pat reikia atsižvelgti į šios direktyvos I priede išvardytus Sąjungos teisės aktus.
(
69
)	Šios išvados 59 punktas.
(
70
)	Visuose šiuose pasiūlymuose nurodyta, kad reikia išsaugoti Direktyvos 2020/1828 veiksmingumą. Vis dėlto juose pasigendu daugiau dėmesio tam, kaip pasiūlymai derėtų su direktyvoje numatytais sprendimais. Pavyzdžiui, kyla gana daug abejonių dėl to, kad atsižvelgiama į pareikšti atstovaujamąjį ieškinį kompetentingo subjekto buveinę, kai ieškiniai yra tarpvalstybiniai, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2020/1828: žr. jos 3 straipsnio 7 punktą ir 6 straipsnį.
(
71
)	Nyderlandų vyriausybės rašytinių pastabų 3 ir 13 punktai. Neaišku, ar pagal tokį aiškinimą turėtų būti pasirinkta žalą sukėlusio įvykio vieta, ar žalos atsiradimo vieta. Stichting App Stores Claims panašų teiginį pateikė dėl žalos atsiradimo vietos (rašytinių pastabų 3.1 punktas, pateiktas atsakant į 2 klausimo a punktą).
(
72
)	Komisijos rašytinių pastabų 81, 83 ir 88 punktai.
(
73
)	Stichting Right to Consumer Justice rašytinių pastabų 94 punktas.
(
74
)	Stichting Right to Consumer Justice rašytinių pastabų 95 punktas.
(
75
)	Žr. šios išvados 38 ir paskesnius punktus. Aiškindamas Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punktą Teisingumo Teismas nevengia vietos fikcijų. Priešingai, kaip paaiškinau, jis jomis remiasi tais atvejais, kai sunku nustatyti žalą sukėlusį įvykį, nes veikla (įvykis) arba jos pasekmės (žala) nėra materialios. Tokiomis aplinkybėmis taikyti šią fikciją trukdo su ja susijusi problema, kylanti dėl nuostatoje įtvirtinto sąsajos veiksnio pobūdžio. Vis dėlto Teisingumo Teismas vietos fikciją taiko vadovaudamasis principais, kuriais pagrįsta pati nuostata.
(
76
)	Savo pastabų 19 punkte Nyderlandų vyriausybė teigia priešingai, remdamasi analogija su Sprendimo Volvo 42 punktu. Jos nuomone, atsakovui žinoma ieškovo buveinės vieta, todėl jis gali numatyti, kad ieškinys gali būti pareikštas tos vietos teismuose. Ji priduria, kad jeigu ieškovas Nyderlanduose įsteigiamas dėl konkrečios skolos, prieš pareikšdamas ieškinį jis turi susitarti su atsakovu. Nemanau, kad reikia paaiškinti, jog Reglamento Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 punkte yra nurodytas kitoks numatomumas. Kalbant apie Sprendimo Volvo 42 punktą, pažymėtina, kad jis susijęs su tarptautine ir teritorine jurisdikcija, suteikta paties nukentėjusio asmens nuolatinės gyvenamosios (buveinės) vietos teismui, kaip žalos, patirtos šiam asmeniui keliose vietose įsigijus keletą materialių objektų, vietai. Nematau galimos analogijos su šiuo punktu, kurią nurodo Nyderlandų vyriausybė.
(
77
)	Tiksliau – įrodymų, kurie padės nustatyti atsakomybę, žalą ir priežastinį ryšį, taip pat įvertinti žalą, artumas.
(
78
)	Per teismo posėdį Nyderlandų vyriausybė nurodė, kad ji taip pat galėtų pritarti šiam aiškinimui.
(
79
)	Komisija teigia (jos rašytinių pastabų 86 punktas), kad tam tikroje teritorijoje prekes ir paslaugas siūlanti įmonė turi daryti prielaidą, jog pirkėjai, manantys, kad jiems padaryta žala, jai gali iškelti bylą toje pačioje teritorijoje. Vis dėlto laikausi nuomonės, kad šis bendras teiginys nereiškia, jog tokia įmonė neišvengiamai turi manyti, kad byla dėl visos žalos, kurią keli nukentėję asmenys patyrė dėl veiklos, jai gali būti iškelta bet kuriame toje teritorijoje esančiame teisme, trečiojo asmens pasirinktame ex post facto: skiriasi rizika, į kurią reikia atsižvelgti, taip pat proceso valdymas.
(
80
)	Remiuosi savo išvados byloje Vereniging van Effectenbezitters (C-709/19, EU:C:2020:1056) 95 punktu.
(
81
)	Žr. 76 ir 79 išnašose pateiktus tekstus. Nei Nyderlandų vyriausybė, nei Komisija neanalizuoja savo atitinkamų pasiūlymų pasekmių įrodymų artumo požiūriu, tarsi šiuo klausimu pakankama garantija būtų aplinkybė, kad visi potencialiai jurisdikciją turintys teismai yra toje pačioje valstybėje narėje. Stichting App Stores Claims tik nurodo, kad Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas) ir bylą sieja glaudus ryšys (rašytinių pastabų 2.13 punktas).
(
82
)	Nepažeidžiant toliau nurodytų nuostatų: žr. 139 ir 140 punktus.
(
83
)	Šios išvados 66 punktas.
(
84
)	Šios išvados 44 ir 45 punktai.
(
85
)	Iš tiesų pasiūlymas sulaukė didelio akademinio palaikymo: žr. European Association of Private International Law (EAPIL) patvirtintą dokumentą „The Reform of the Brussels I Regulation — Academic Position Paper“, kurį galima rasti adresu https://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=4853421, p. 13.
(
86
)	Tai Komisija pabrėžė per teismo posėdį.
(
87
)	Sprendimo Volvo 35 punktas.
(
88
)	Pagal analogiją 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Sanders ir Huber (C-400/13 ir C-408/13, EU:C:2014:2461) 35 punktas.
(
89
)	Sprendimo Volvo 34 punktas ir 2022 m. birželio 30 d. Sprendimo Allianz Elementar Versicherung (C-652/20, EU:C:2022:514) 56 punktas.
(
90
)	Sprendimo Volvo 37 punktas.
(
91
)	Sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7.13 ir 7.16 punktuose 1 klausimo c punktas ir 2 klausimo c punktas yra siejami su šia Rv nuostata, todėl ja vadovaujuosi.
(
92
)	1990 m. gegužės 15 d. Sprendimo Hagen (C-365/88, EU:C:1990:203) 17 punktas, 2018 m. gegužės 31 d. Sprendimo Nothartová (C-306/17, EU:C:2018:360) 28 punktas ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo TOTO ir Vianini Lavori (C-581/20, EU:C:2021:808) 68 punktas.
(
93
)	1990 m. gegužės 15 d. Sprendimo Hagen (C-365/88, EU:C:1990:203) 20 punktas ir 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Sanders ir Huber (C-400/13 ir C-408/13, EU:C:2014:2461) 32 punktas.
(
94
)	Nagrinėjamos bylos aplinkybėmis nesuderinamumas iš esmės atsiranda vidaus lygmeniu. Vis dėlto valstybės narės sprendimas bent jau hipotetiškai galėtų trukdyti kitoje valstybėje narėje pripažinti pirmojoje valstybėje narėje priimtą sprendimą, jei būtų nesuderinamas su ankstesniu, tačiau priešingu tos pačios valstybės sprendimu. Reglamento Nr. 1215/2012 II skyriaus 9 skirsnio nuostatose, kuriomis siekiama skatinti „darnų teisingumo vykdymą“, numatyta kuo labiau sumažinti vienu metu vykstančių procesų galimybę ir išvengti nesuderinamų sprendimų priėmimo valstybėse narėse (arba tam tikrais atvejais trečiosiose šalyse).
(
95
)	Siekis užtikrinti geresnį teisingumo vykdymą, kaip jis suprantamas tekste nurodyta prasme, atsižvelgiant ir į šalių, ir į visos visuomenės interesus, konkrečiai matyti iš Reglamento Nr. 1215/2012: žr. 8 straipsnį ir II skyriaus 9 skirsnio nuostatas.
(
96
)	Intuityviai logiška manyti, kad atstovaujamojo ieškinio privalumai, palyginti su individualiu ieškiniu, maksimaliai padidėja sujungus visus ieškinius, susijusius su tomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis ir tais pačiais ar tarpusavyje susijusiais atsakovais. Vis dėlto praktiškai taip nebūtinai yra. Dėl galimo neigiamo susijusių ieškinių sujungimo poveikio žr. pagal analogiją 2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Rada Nadzorcza Getin Noble Bank ir kt. (C-118/23, EU:C:2024:1013) 74 punktą.
(
97
)	Šiomis aplinkybėmis galima atsižvelgti į tai, ar ieškiniai susiję su klausimais, dėl kurių teisės aktų leidėjas (Europos ar nacionalinis) skatina reikšti atstovaujamuosius ieškinius, ir visų pirma į tai, ar bylų koncentracija padeda siekti galutinių tikslų, kuriais grindžiamas toks skatinimas.