62021CC0174
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2022 m. lapkričio 17 d. (
1
)
Byla C-174/21
Europos Komisija
prieš
Bulgarijos Respubliką
„Valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymas – Priemonės 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimui Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267) įvykdyti – Direktyva 2008/50/EB – Aplinkos oro kokybė – Žmonių sveikatos apsaugos ribinės vertės – Kietosios dalelės (KD10) – Viršijimas – Ieškinio priimtinumas – Oficialus pranešimas – Pažeidimo įrodymas – Oro kokybės planai – Reikalavimai – Periodinė bauda – Vienkartinė suma“
I. Įvadas
1.
Direktyvoje dėl aplinkos oro kokybės (
2
) nustatomos tam tikrų oro teršalų aplinkos ore ribinės vertės ir reikalaujama, kad, jei šios vertės viršijamos, valstybės narės parengtų oro kokybės planus, kad vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį.
2.
2017 m. balandžio 5 d. Sprendime Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267) Teisingumo Teismas konstatavo, kad visose Bulgarijos zonose ir aglomeracijose sistemingai ir nuolat buvo nesilaikoma kietųjų dalelių (KD10, t. y. dalelių, kurių dydis yra iki 10 μm) koncentracijos ribinių verčių, o kompetentingos institucijos neparengė pakankamų oro kokybės planų, kad toks pažeidimas būtų nutrauktas.
3.
Šioje byloje Komisija prašo konstatuoti, kad Bulgarija neįvykdė sprendimo. Ji prašo nurodyti sumokėti vienkartinę sumą ir mokėti periodinę baudą už kiekvieną dieną iki visiško sprendimo įvykdymo.
4.
Byloje kyla naujų klausimų dėl tokio ieškinio priimtinumo, nes Komisija savo oficialiame pranešime nekritikavo to, kad ribinės vertės buvo viršijamos po nurodyto sprendimo. Be to, reikia išsiaiškinti, kokiu mastu Komisija, nepaisant to, ar Bulgarija buvo kaltinama ribinių verčių nesilaikymu po sprendimo priėmimo, gali reikšti priekaištus dėl Bulgarijos oro kokybės planų kokybės ir kokiais kriterijais remiantis tokie priekaištai turi būti vertinami byloje pagal SESV 260 straipsnį.
II. Teisinis pagrindas
5.
Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 13 straipsnio 1 dalyje valstybės narės įpareigojamos laikytis įvairių aplinkos oro kokybės ribinių verčių:
„Valstybės narės užtikrina, kad visose jų zonose ir aglomeracijose sieros dioksido, KD10, švino ir anglies monoksido lygiai aplinkos ore neviršytų XI priede nustatytų ribinių verčių.
XI priede nustatytos azoto dioksido ir benzeno ribinės vertės negali būti viršijamos nuo tame priede nustatytų datų.
<…>“
6.
Pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės XI priedą žmonių sveikatos apsaugos paros ribinė vertė – 50 μg/m3 KD10 – per kalendorinius metus negali būti viršyta daugiau kaip 35 kartus. Nustatyta metinė ribinė vertė – 40 μg/m3 KD10. Šios aplinkos oro kokybės ribinės vertės Bulgarijoje taikomos remiantis Direktyva 99/30 (
3
) nuo šios valstybės narės įstojimo į ES 2007 m. sausio 1 d. (
4
)
7.
Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad tuomet, kai aplinkos oro kokybės ribinės vertės tam tikrose zonose arba aglomeracijose viršijamos, turi būti parengti oro kokybės planai, kad ribinės vertės būtų pasiektos:
„Kai tam tikrose zonose arba aglomeracijose teršalų lygis aplinkos ore kiekvienu atveju viršija ribinę arba siektiną vertę bei atitinkamą leistiną nukrypimo dydį, valstybės narės užtikrina, kad toms zonoms ir aglomeracijoms būtų parengti oro kokybės planai, kad būtų pasiektos atitinkamos XI ir XIV prieduose nustatytos ribinės vertės arba siektinos vertės.
Jeigu viršijamos tos ribinės vertės, kurių pasiekimo terminas jau baigėsi, oro kokybės planuose išdėstomos atitinkamos priemonės, kad šios vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį. <…>
Į šiuos oro kokybės planus įtraukiama bent XV priedo A skirsnyje nurodyta informacija <…>.
<…>“
8.
Pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 27 straipsnio 2 dalį valstybės narės ne vėliau kaip per devynis mėnesius pasibaigus kiekvieniems metams privalo pateikti Komisijai informaciją, kad ji galėtų nustatyti, ar laikomasi ribinių verčių.
III. 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267)
9.
2017 m. balandžio 5 d. Sprendime Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267) Teisingumo Teismas konstatavo, kad Bulgarija
–
dėl to, kad nuo 2007 m. iki 2014 m. imtinai sistemingai ir nuolat buvo nesilaikoma dienos ir metinių KD10 koncentracijos ribinių verčių šiose zonose ir aglomeracijose: Sofijos (BG0001 AG), Plovdivo (BG0002 AG), Šiaurės Bulgarijoje (BG0004), Pietvakarių Bulgarijoje (BG0005) ir Pietryčių Bulgarijoje (BG0006),
–
dėl to, kad nuo 2007 m. iki 2014 m. imtinai sistemingai ir nuolat buvo nesilaikoma dienos KD10 koncentracijos ribinės vertės Varnos zonoje (BG0003 AG), o 2007 m., 2008 m. ir nuo 2010 m. iki 2014 m. imtinai – metinės KD10 koncentracijos ribinės vertės toje pačioje Varnos zonoje (BG0003 AG),
neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 13 straipsnio 1 dalies ir XI priedo nuostatas ir,
–
kiek tai susiję su laikotarpiu nuo 2010 m. birželio 11 d. iki 2014 m. imtinai, kaip matyti iš to, kad visose minėtose zonose ir aglomeracijose toliau viršijamos dienos ir metinės KD10 koncentracijos ribinės vertės, neįvykdė įsipareigojimų pagal minėtos direktyvos 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, pirmiausia įsipareigojimo užtikrinti, kad minėtos vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį.
IV. Teismo procesas ir šalių reikalavimai
10.
Bulgarija po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo kelis kartus Komisijos prašymu teikė informaciją apie šio sprendimo įgyvendinimą.
11.
Bulgarija ir toliau teikė Komisijai taršos KD10 matavimo vertes. Remiantis per posėdį Komisijos pateikta informacija, ši valstybė narė visų pirma 2018 m. rugsėjo mėn. pateikė 2017 m. vertes, kurios, tiesa, dar turėjo būti tikslinamos. Komisijos teigimu, patikslinimai buvo pateikti 2018 m. lapkričio 6 d.
12.
Vis dėlto Komisija 2018 m. lapkričio 9 d. oficialiai pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį paprašė Bulgarijos pateikti savo pastabas ir nustatė terminą atsakymui pateikti – 2019 m. sausio 9 d. Šį terminą Bulgarijos prašymu Komisija pratęsė iki 2019 m. vasario 9 d.
13.
Šiame oficialiame pranešime Komisija konstatavo, kad ribinės vertės buvo nuolat viršijamos 2015 m. ir 2016 m.
14.
Be to, Komisija reiškė priekaištą dėl to, kad Bulgarija nepateikė naujų oro kokybės planų, kad pagerintų aplinkos oro kokybę. Tiesa, buvo paskelbta apie valstybės mastu taikomas priemones, bet beveik visos jos dar neįgyvendintos. Nepranešta nei apie įgyvendinimo pažangą, nei apie tolesnio įgyvendinimo tvarkaraštį. Taip pat nėra duomenų apie numatomą aplinkos oro kokybės pagerinimą, o pačios priemonės dažnai neaiškios. Galiausiai dėl įvairių priemonių pažymima, kad joms (įgyvendinti) reikia (finansinių) išteklių.
15.
Atsakyme, kurį Komisija gavo 2019 m. sausio 18 d., Bulgarija nurodė, kad ribinės vertės buvo viršijamos ir 2017 m., tiesa, pažymėjo, kad padėtis gerėja, nes viršijimo mastas mažėja.
16.
Dėl oro kokybės planų Bulgarija priminė, kad 2017 m. ir 2018 m. pateikė iš viso 19 miestų programas. Kitas nacionalinio masto priemones dar rengiamasi patvirtinti.
17.
Vis dėlto Europos Komisija 2021 m. kovo 21 d. pareiškė ieškinį ir reikalauja:
–
pripažinti, kad, nesiėmusi visų būtinų priemonių 2017 m. balandžio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimui Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267) įvykdyti, Bulgarijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 260 straipsnio 1 dalį šiose zonose ir aglomeracijose: Sofijos (BG0001), Plovdivo (BG0002), Šiaurės Bulgarijos (BG0004), Pietvakarių Bulgarijos (BG0005) ir Pietryčių Bulgarijos (BG0006),
–
nurodyti Bulgarijos Respublikai sumokėti Komisijai vienkartinę sumą – 3156 EUR už kiekvieną dieną, skaičiuojant nuo 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267) paskelbimo dienos iki sprendimo šioje byloje paskelbimo dienos arba, jei sprendimas byloje būtų įvykdytas anksčiau, iki paskutinių sprendimo neįvykdymo metų gruodžio 31 d., bet ne mažiau kaip vienkartinę 653000 EUR sumą,
–
nurodyti Bulgarijos Respublikai sumokėti Komisijai periodinę 5677,20 EUR dydžio baudą už dieną ir už kiekvieną oro kokybės zoną, skaičiuojant nuo Teisingumo Teismo sprendimo šioje byloje paskelbimo dienos iki 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267) visiško įvykdymo,
–
priteisti iš Bulgarijos Respublikos su procesu susijusias bylinėjimosi išlaidas.
18.
Bulgarijos Respublika prašo atmesti ieškinį ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
19.
Lenkija palaiko Bulgarijos reikalavimus.
20.
Suinteresuotosios šalys pateikė rašytines pastabas ir išdėstė žodinius argumentus, išskyrus Lenkiją, 2022 m. rugsėjo 21 d. posėdyje.
V. Teisinis vertinimas
21.
Jei Teisingumo Teismas sprendime konstatuoja, kad valstybė narė neįvykdė pagal Sąjungos teisę jai tenkančios pareigos, ši valstybė pagal SESV 260 straipsnio 1 dalį turi imtis priemonių šiam sprendimui įvykdyti. Nors šioje nuostatoje nenurodytas sprendimo įvykdymo terminas, siekiant nedelsiant ir vienodai taikyti Sąjungos teisę, reikalaujama, kad toks vykdymas būtų pradėtas nedelsiant ir užbaigtas kuo greičiau (
5
).
22.
Jei Komisija mano, kad atitinkama valstybė narė nesiėmė būtinų priemonių, ji gali kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį, suteikusi tai valstybei galimybę pateikti savo pastabas. Tai darydama ji nurodo iš tos valstybės narės pagal aplinkybes atitinkamai reikalaujamos sumokėti vienkartinės sumos arba periodinės baudos dydį.
23.
Šioje byloje Komisija reikalauja pripažinti, kad Bulgarija nevisiškai įgyvendino 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą, ir įpareigoti Bulgariją mokėti vienkartinę sumą ir periodinę baudą, kol sprendimas bus visiškai įgyvendintas. Vis dėlto šis prašymas neapima Varnos zonos (BG03), kuriai nurodytas sprendimas buvo taikomas, nes Bulgarija pranešė, kad šioje zonoje nagrinėjamų KD10 ribinių verčių buvo laikomasi.
24.
Toliau pirmiausia reikia išnagrinėti šio ieškinio priimtinumą, paskui – jo pagrįstumą, galiausiai – klausimą, ar turi būti skiriama vienkartinė suma ir (arba) periodinė bauda, ir, jei taip, kokio dydžio.
A.
Ieškinio priimtinumas
25.
Bulgarija tvirtina, kad ieškinys nepriimtinas dėl netinkamos ikiteisminės procedūros.
26.
Pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį Komisija, prieš kreipdamasi į Teisingumo Teismą dėl to, kad valstybė narė nesiėmė būtinų priemonių sprendimui įvykdyti, privalo suteikti tai valstybei galimybę pateikti savo pastabas. Bulgarijos nuomone, šiame procedūros etape padarytas pažeidimas, nes Komisija kritikuoja nepakankamą 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo įvykdymą, taigi, teigia, kad buvo pažeistas SESV 260 straipsnis, bet oficialiame pranešime remiasi tik tuo, kad ribinių verčių buvo nesilaikoma 2015 m. ir 2016 m.
27.
Nurodydama šį argumentą Bulgarija remiasi tuo, kad Komisija gali prašyti valstybės narės išdėstyti savo pastabas pagal SESV 258 straipsnį, tik jei yra pažeista Sąjungos teisė. Tai reiškia, kad įsipareigojimas, kuris, Komisijos teigimu, yra neįvykdytas, turi būti jau kilęs (
6
).
28.
Vis dėlto, priešingai, nei mano Bulgarija, šiuo atveju taip nėra.
29.
Nėra abejonių, kad 2018 m. lapkričio 9 d. pateikti pastabas paprašyta Bulgarija buvo jau įpareigota įvykdyti 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą. Taigi Komisija prašyme galėjo remtis šio įpareigojimo neįvykdymu.
30.
Tiesa, Bulgarijos argumentas atskleidžia kitą trūkumą. Komisija 2018 m. lapkričio 9 d. oficialiame pranešime neteigia, kad priėmus 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą Bulgarija nenutraukė tame sprendime nurodyto ribinių verčių viršijimo (šiuo klausimu žr. 1 skirsnį). Kita vertus, oficialiame pranešime nurodytas priekaištas, kad, priėmus tą sprendimą, Bulgarija nepakankamai pagerino oro kokybės planus (šiuo klausimu žr. 2 skirsnį).
1. Ribinės vertės
31.
Pirmajame ieškinio pagrinde Komisija kritikuoja tai, kad Bulgarijoje priėmus 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą ir toliau viršijamos Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 13 straipsnyje ir XI priede nustatytos kietųjų dalelių (KD10) ribinės vertės, nepaisant to, kad 2017 m. balandžio 5 d. sprendime buvo konstatuotas sistemingas ir nuolatinis šių ribinių verčių nesilaikymas.
32.
Vis dėlto Komisija 2018 m. lapkričio 9 d. oficialiame pranešime aiškiai nenurodė, kad ribinės vertės buvo viršijamos po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo. Ji apsiribojo ribinių verčių nesilaikymo 2015 m. ir 2016 m. aptarimu.
33.
Šis viršijimas susijęs su laikotarpiu, kurio 2017 m. balandžio 5 d. sprendimas dar neapima. Tiesa, šis viršijimas yra įrodymas, kad ribinių verčių, taigi, Sąjungos teisės, buvo ir toliau nesilaikoma. Vis dėlto ribinių verčių viršijimas 2015 m. ir 2016 m. nebūtinai reiškia, kad Bulgarija neįvykdė 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo. SESV 260 straipsnio 1 dalyje nustatyta pareiga vykdyti atsiranda tik priėmus sprendimą ir apima laikotarpį po šio sprendimo priėmimo.
34.
Ginčijamo pažeidimo pobūdis, t. y. sistemingas ir nuolatinis ribinių verčių viršijimas, nekeičia fakto, kad Komisija turėjo nurodyti, jog ribinės vertės buvo viršijamos po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo. Tiesa, verčių viršijimas 2015 m. ir 2016 m. rodo, kad šis pažeidimas tęsėsi, 2014 m. pasibaigus laikotarpiui, dėl kurio buvo priimtas sprendimas. Vis dėlto vien šis viršijimas dar nereiškia, kad nesilaikyta pareigos vykdyti sprendimą.
35.
Taikant SESV 258 straipsnyje numatytą procedūrą tokios informacijos praleidimas būtų rimta procedūrinė klaida, nes vykdant šią procedūrą oficialiame pranešime pirmą kartą apibrėžiamas Sąjungos teisės pažeidimas, dėl kurio Komisijos ir valstybės narės nuomonės išsiskiria, t. y. jų ginčo dalykas (
7
). Jei Komisija oficialiame pranešime aiškiai neįvardija pažeidimo, pranešimas negali atlikti šios funkcijos.
36.
Tiesa, SESV 260 straipsnio 2 dalyje numatyta procedūra skiriasi nuo numatytosios 258 straipsnyje, nes ginčo dalykas apibrėžiamas pirmuoju Teisingumo Teismo sprendimu (
8
). Taip apibrėžtas ginčo dalykas dėl savo pobūdžio daug tikslesnis, nei nustatytasis oficialiu pranešimu pagal 258 straipsnį, nes sprendimas grindžiamas kitais, per ikiteisminę procedūrą ir teismo procesą gautais patikslinimais. Taigi būtinybė patikslinti ginčo dalyką oficialiame pranešime pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį yra mažiau reikšminga.
37.
Kita vertus, galimos procedūros pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį teisinės pasekmės yra akivaizdžiai sunkesnės nei procedūros pagal 258 straipsnį, nes Teisingumo Teismas pagal SESV 260 straipsnį gali nurodyti sumokėti vienkartinę sumą ir periodinę baudą. Dėl šios priežasties teisinio saugumo ir valstybės narės teisės į gynybą tikslais būtinas ypatingas Komisijos atidumas nurodant ginčo dalyką.
38.
Tiesa, Bulgarija suprato, kad Komisija reiškia priekaištą dėl nepakankamo ribinių verčių laikymosi priėmus 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą. Tai visų pirma matyti iš aplinkybės, kad Bulgarija savo atsakyme aptaria 2017 m. išmatuotas vertes, t. y. ir laikotarpį po nagrinėjamo sprendimo. Vadinasi, Bulgarija galėjo nekliudoma gintis.
39.
Vis dėlto valstybė narė negali a posteriori ištaisyti Komisijos oficialaus pranešimo trūkumų. Tai reikštų, kad ginčo dalyką nustato ne Komisija, o valstybė narė.
40.
Vadinasi, tik Komisija galėjo ištaisyti šį trūkumą papildomu oficialiu pranešimu. Tai būtų buvę gana paprasta, nes Bulgarija per tą laiką pateikė reikiamą informaciją dėl 2017 m., o nuo šio atsakymo iki ieškinio pareiškimo praėjo daugiau nei dveji metai. Per šį laikotarpį Komisijai tereikėjo išsiųsti papildomą oficialų pranešimą, kad patikslintų ginčo dalyką.
41.
Per teismo posėdį Komisija rėmėsi tuo, kad Bulgarija išmatuotas 2017 m. vertes pateikė pavėluotai. Išsami informacija apie vertes buvo pateikta tik po 2018 m. lapkričio 6 d. gautų patikslinimų.
42.
Aplinkybė, kad Bulgarija neatliko šių patikslinimų dar iki baigiantis išmatuotų verčių pateikimo terminui 2018 m. rugsėjo mėn., gali būti laikoma Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 27 straipsnio 2 dalies pažeidimu. Vis dėlto prašydama pateikti pastabas Komisija jau turėjo 2017 m. duomenis ir galėjo nurodyti, kad oficialus pranešimas teikiamas dėl šių duomenų. Tačiau šiame pranešime ji nenurodė, kad Bulgarija vėlavo pateikti 2017 m. vertes.
43.
Be to, Komisija nebandė ir kitaip įrodyti ribinių verčių viršijimo po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo. Remdamasi ribinių verčių viršijimu 2015 m. ir 2016 m. ir atsižvelgdama į tai, kad nebuvo pakankamų oro kokybės planų, kaip nurodė antrajame ieškinio pagrinde, Komisija galėjo, pavyzdžiui, padaryti išvadą, kad ribinės vertės tikriausiai buvo viršijamos ir 2017 m. Regis, neatmestina galimybė ir pačiai Komisijai stebėti valstybių narių pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 26 straipsnį skelbiamus aplinkos oro kokybės duomenis ir remiantis šiais duomenimis daryti išvadas dėl ribinių verčių laikymosi, nelaukiant oficialaus duomenų perdavimo.
44.
Taigi, oficialiame pranešime, nepaisant akivaizdžių Komisijos ketinimų, trūksta lemiamo ikiteisminės procedūros pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį elemento, susijusio su ribinių verčių viršijimu, t. y. teiginio, kad ribinės vertės, Komisijos nuomone, po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo buvo iš tikrųjų viršijamos.
45.
Taigi šis ieškinio pagrindas dėl ikiteisminės procedūros trūkumų yra nepriimtinas.
2. Oro kokybės planai
46.
Antrajame ieškinio pagrinde Komisija kritikuoja tai, kad Bulgarija ir po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo nevykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Bulgarija neužtikrino, kad būtų parengti oro kokybės planai, kuriuose būtų numatytos tinkamos priemonės, kad vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį.
47.
Bulgarija savo ruožtu teigia, jog ir šis ieškinio pagrindas yra nepriimtinas dėl to, kad Komisija oficialiame pranešime neišreiškė priekaišto dėl to, kad ribinės vertės buvo viršijamos po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo.
48.
Vis dėlto, kitaip nei dėl ribinių verčių viršijimo, 2018 m. lapkričio 9 d. oficialaus pranešimo 3 skirsnio antroje pastraipoje Komisija aiškiai kritikavo tai, kad Bulgarija iki šio momento nėra pateikusi naujų pakankamų planų pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, rodančių reikšmingą oro taršos KD10 mažinimo ir valdymo politikos gerinimą (
9
). Kitą pastraipą Komisija pradėjo teiginiu, kad Bulgarija iki šiol, t. y. laikotarpiu nuo 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo iki oficialaus pranešimo, pristatė labai mažai naujų priemonių ir beveik visos jos dar nėra įgyvendintos. Komisija visų pirma rėmėsi nacionalinės aplinkos oro kokybės programos priėmimu ir dar nepriimtais Įstatymo dėl švaresnio oro pakeitimais (
10
). Ji rėmėsi 2017 m. birželio 5 d., 2018 m. kovo 8 d. ir 2018 m. liepos 27 d. Bulgarijos pranešimais.
49.
Taigi Komisija 2018 m. lapkričio 9 d. oficialiame pranešime vienareikšmiškai kritikavo tai, kad nurodytas įpareigojimo parengti oro kokybės planus pažeidimas susijęs su laikotarpiu po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo.
50.
Tiesa, Komisija, siekdama įrodyti šią kritiką, oficialiame pranešime remiasi, be kita ko, tik labai ribotai tinkamu įrodymu, t. y. ribinių verčių viršijimu 2015 m. ir 2016 m.
51.
Jei ribinės vertės po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo nebebūtų viršytos, būtų nelikę ir pareigos parengti oro kokybės planus. Iš tiesų ribinių verčių viršijimas pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnį apskritai yra prievolės parengti oro kokybės planus atsiradimo sąlyga.
52.
Vis dėlto viršijimas 2015 m. ir 2016 m. daugių daugiausia reiškia labai silpną įrodymą, kad po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo nebuvo įgyvendinami pakankami oro kokybės planai. Vien tokių įrodymų iš esmės nepakanka siekiant įrodyti, kad pareiga parengti oro kokybės planus pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą išliko ir kad šios pareigos nesilaikyta.
53.
Tiesa, klausimas, ar Komisija remiasi tinkamais tariamo pažeidimo įrodymais – kitaip nei nurodyto pažeidimo pakankamo įvardijimo šiuo atveju klausimas, – yra susijęs ne su ieškinio priimtinumu, o su jo pagrįstumu.
54.
Visų pirma nėra pagrindo reikalauti, kad oficialiame pranešime pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį jau būtų išsamiai nurodyti reikiami įrodymai. Pagal suformuotą jurisprudenciją, susijusią su pirmąja procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal 258 straipsnį, oficialiam pranešimui, kuriame turi būti tik pirmoji glausta kaltinimų santrauka, veikiau negali būti taikomi tokie griežti tikslumo reikalavimai kaip pagrįstai nuomonei per antrąjį ikiteisminės procedūros etapą (
11
).
55.
Tai juo labiau pasakytina apie SESV 260 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą. Valstybės narės Lisabonos sutartimi panaikino reikalavimą pateikti pagrįstą nuomonę per šią procedūrą, kad procedūra taptų paprastesnė (
12
). Pažeidimo įrodymui oficialiame pranešime keliami griežtesni reikalavimai būtų nesuderinami su tokiu supaprastinimu.
56.
Be to, pateikdama naujų įrodymų, kad pagrįstų per ikiteisminę procedūrą savo nurodytus kaltinimus, Komisija nepakeičia ginčo dalyko (
13
). Teisingumo Teismas procesuose pagal SESV 258 straipsnį veikiau yra nusprendęs, kad ieškinio dėl, tikėtina, tęsiamo įsipareigojimų neįvykdymo dalyką galima išplėsti įtraukiant ir faktines aplinkybes, atsiradusias po to, kai buvo pateikta pagrįsta nuomonė, jei šios aplinkybės yra tokio paties pobūdžio, kaip nurodyta šioje nuomonėje, ir yra to paties elgesio dalis (
14
).
57.
Tai turėtų būti atitinkamai taikoma dėl SESV 260 straipsnio 2 dalies jau vien dėl to, kad Komisija per šią procedūrą paprastai turi įrodyti ne tik pažeidimą tam tikru momentu, t. y. pasibaigus oficialiame pranešime nustatytam terminui. Tam, kad būtų skirta periodinė bauda, Komisija veikiau privalo įrodyti ir pažeidimo tęstinumą iki Teisingumo Teismo sprendimo (
15
). Vis dėlto atitinkamų įrodymų oficialaus pranešimo momentu dar negali būti.
58.
Dėl šios priežasties Komisija ir valstybė narė, remdamosi Teisingumo Teismo procedūros reglamento 128 straipsniu, gali pateikti naujų įrodymų, pavyzdžiui, nagrinėjamu atveju įrodymų, kad ribinės vertės buvo viršijamos 2017–2020 m., bet kuriuo atveju – ieškinyje ir atsiliepime į ieškinį, o nurodydamos priežastis, dėl kurių buvo uždelsta, ir atsiliepime į ieškinį bei dublike, taip pat išimties tvarka – ir pasibaigus rašytinei proceso daliai (
16
). Komisija privalo tik užtikrinti, kad įrodymai, kuriuos ji pateikia po oficialaus pranešimo, neišplėstų ginčo dalyko.
59.
Vis dėlto ieškinio antrojo pagrindo dalykas pakankamai aiškiai matyti jau iš oficialaus pranešimo: Komisija kaltina Bulgariją tuo, kad nuo 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo ji nevykdė Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatytos pareigos užtikrinti, kad būtų parengti oro kokybės planai, kuriuose būtų išdėstytos atitinkamos priemonės, kad nustatytos vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį. Nauji įrodymai, kuriais įrodomas šios prievolės egzistavimas ar pagrindžiamos abejonės dėl šių planų kokybės, neišplečia ginčo dalyko.
60.
Beje, Komisija jau oficialiame pranešime rėmėsi ir kitais įrodymais, ne tik 2015 m. ir 2016 m. viršytomis vertėmis, t. y. visų pirma Bulgarijos informacija apie tai, kad dauguma priemonių, apie kurias pranešta, buvo dar nepatvirtintos, ir, Komisijos nuomone, nepakankama jau patvirtintų priemonių apimtimi.
61.
Jei šis argumentas teisingas, kartu su pastebima 2015 m. ir 2016 m. tendencija juo galėtų būti įrodyta, kad Bulgarija turėjo ir toliau rengti oro kokybės planus ir kad Bulgarijos oro kokybės planai neatitiko Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatytų reikalavimų. Netikrumo dėl to, ar ribinės vertės ir toliau viršijamos, neturėtų pakakti šiam argumentui paneigti. Priešingu atveju būtų praktiškai neįmanoma užtikrinti tokių įsipareigojimų vykdymo, nes naujausios išmatuotos vertės nėra žinomos nei Komisijai oficialaus pranešimo pateikimo momentu, nei Teisingumo Teismui, priimant sprendimą (
17
). Šios institucijos veikiau turi visada remtis buvusiomis vertėmis. Beje, valstybės narės galėtų trukdyti užtikrinti savo įpareigojimų pagal 23 straipsnį įvykdymą ir tam pakaktų vien nutraukti aplinkos oro kokybės mėginių ėmimą ar uždelsti perduoti išmatuotas vertes, jei tokios išmatuotos vertės būtų privaloma sąlyga įpareigojimui nustatyti.
62.
Taigi Komisija 2018 m. lapkričio 9 d. oficialiame pranešime pakankamai paaiškino nurodytą pažeidimą.
3. Tarpinė išvada
63.
Iš to darytina išvada, kad ieškinys yra priimtinas tiek, kiek Komisija teigia, jog Bulgarija vis dar neįvykdė pareigos pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą užtikrinti, kad būtų parengti oro kokybės planai, kuriuose būtų išdėstytos priemonės, kad nustatytos vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį. Vis dėlto argumentas dėl ieškinio pagrindo dėl ribinių verčių viršijimo yra nepriimtinas.
B.
2017 m. balandžio 5 d. sprendimo vykdymas
64.
Atsižvelgiant į argumentus dėl priimtinumo, šio ginčo dalykas yra tik klausimas, ar Bulgarija po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo vykdė įsipareigojimus pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą.
65.
Kai tam tikrose zonose arba aglomeracijose teršalų lygis aplinkos ore viršija ribinę vertę, valstybės narės pagal minėtą nuostatą užtikrina, kad toms zonoms arba aglomeracijoms būtų parengti oro kokybės planai, kuriuose išdėstomos atitinkamos priemonės, kad šios vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį.
66.
Referencinė data, kuria būtina remtis vertinant įsipareigojimų neįvykdymą pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį, yra diena, kai baigėsi vadovaujantis šia nuostata pateiktame oficialiame pranešime nurodytas terminas (
18
). Nagrinėjamu atveju šis terminas baigėsi 2019 m. vasario 9 d. (šiuo klausimu žr. 1 skirsnį).
67.
Be to, nagrinėjant vienkartinės sumos ir (arba) periodinės baudos skyrimą pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį lemiamą reikšmę turi situacija Teisingumo Teismo sprendimo nagrinėjamoje byloje priėmimo momentu. Visų pirma periodinė bauda yra pateisinama tik tiek, kiek vis dar tęsiasi dėl ankstesnio Teisingumo Teismo sprendimo neįvykdymo kilęs pažeidimas (šiuo klausimu žr. 2 skirsnį) (
19
).
1. 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo vykdymas pasibaigus terminui
68.
2019 m. vasario 9 d. Bulgarija buvo dar neįvykdžiusi 2017 m. balandžio 5 d. sprendime nustatyto įpareigojimo pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą užtikrinti, kad būtų parengti oro kokybės planai, kuriuose būtų išdėstytos priemonės, kad nustatytos vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį.
a) Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnyje nustatytos pareigos tęstinumas
69.
Atsižvelgiant į tai, kad Komisija oficialiame pranešime nepaminėjo verčių viršijimo po 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo priėmimo, galima būtų suabejoti, ar Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnyje nustatyta pareiga 2019 m. vasario 9 d. tebeegzistavo. Vis dėlto nepriklausomai nuo oficialiame pranešime buvusių netiesioginių šios pareigos požymių (
20
) dabar jau neginčijama, kad ribinės vertės buvo iki 2020 m. nepertraukiamai viršijamos visose šioje byloje nagrinėjamose zonose ir aglomeracijose (
21
). Taigi Bulgarija 2019 m. vasario 9 d. turėjo užtikrinti, kad būtų parengti kokybės planai, atitinkantys Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio reikalavimus.
70.
Aplinkybė, kad Komisija 2018 m. lapkričio 9 d. oficialiame pranešime rėmėsi tik 2015 m. ir 2016 m. matavimais, nedraudžia atsižvelgti į 2017–2020 m. matavimus, atliktus siekiant įrodyti Bulgarijos pareigą parengti oro kokybės planus. Naudojant šiuos vėlesnius matavimus siekiama ne formaliai konstatuoti Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 13 straipsnyje nustatytų ribinių verčių pažeidimą, o tik įrodyti nurodytą pareigą pagal 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą dėl oro kokybės planų (
22
).
71.
Pagal SESV 258 straipsnį priimti sprendimai dėl Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės pažeidimo patvirtina, kad toks įrodymų rinkimo būdas yra įmanomas. Iš tiesų net vykstant ikiteisminei procedūrai pagal SESV 258 straipsnį Komisija, nustatydama atitinkamą terminą pagrįstoje nuomonėje, dar neturi matavimo verčių, kuriomis būtų įrodoma, kad ribinės vertės pasibaigus terminui dar viršijamos (
23
). Valstybės narės privalo informuoti Komisiją apie šias matavimo vertes pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 27 straipsnio 2 dalį tik per devynis mėnesius pasibaigus atitinkamiems metams. Nepaisant to, Teisingumo Teismas viršijimą iki reikiamo termino (
24
) ir įpareigojimo parengti tinkamus oro kokybės planus pažeidimą (
25
) nustatė remdamasis vėliau pateiktais duomenimis.
b) Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnyje nustatyto įpareigojimo pažeidimas
72.
Kaip teisingai pažymi Komisija, ribinių verčių viršijimas iki 2020 m. kartu yra ir svarbus veiksnys, rodantis, kad 2019 m. vasario 9 d. egzistavę oro kokybės planai buvo nepakankami, kad vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį (
26
).
73.
Vis dėlto Teisingumo Teismas suformuotoje jurisprudencijoje yra nusprendęs, kad oro kokybės planai gali būti parengti tik remiantis pusiausvyra tarp tikslo sumažinti taršos pavojų ir įvairių atitinkamų viešųjų bei privačių interesų. Dėl šios priežasties nagrinėjant kiekvieną atvejį atskirai reikia patikrinti, ar atitinkamos valstybės narės parengti planai atitinka Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą (
27
).
74.
Tiesa, valstybės narės turi tam tikrą diskreciją nustatyti priemones, kurių turi būti imtasi. Vis dėlto bet kuriuo atveju jomis turi būti užtikrinama, kad ribinės vertės būtų viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį (
28
); šis laikotarpis jokiu būdu negali būti pratęstas neribotam laikui (
29
).
75.
Dar 2017 m. balandžio 5 d. sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, kad Bulgarija iki 2014 m. imtinai nevykdė šio įsipareigojimo dėl KD10 koncentracijos (
30
). Vis dėlto tai nereiškia, kad Bulgarija priėmus sprendimą nebegalėjo pateikti plano, kad įvykdytų įsipareigojimus pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnį. SESV 260 straipsnyje nustatytos procedūros pobūdį veikiau atitiktų tai, kad atitinkama valstybė narė gali (ir privalo) imtis priemonių, kurios, nors paprastai priimamos per vėlai, kad užkirstų kelią pažeidimui, bent jau nutraukia pažeidimą. Pavyzdžiui, pavėluotas direktyvos perkėlimas negali pašalinti termino praleidimo, bet gali panaikinti pretekstą įsipareigojimų neįvykdymo procedūrai.
76.
Tiesa, 2019 m. vasario 9 d. Bulgarija dar nebuvo patvirtinusi reikiamų priemonių, kad nutrauktų 2017 m. balandžio 5 d. sprendime konstatuotą Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antros pastraipos pažeidimą.
77.
Tuo metu dar nebuvo pavirtintos bent jau visos būtinos valstybės priemonės, sudarančios Bulgarijos strategiją dėl 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo vykdymo. Visų pirma tai susiję su aplinkos oro kokybės gerinimo ir tam tikrų šildymo sistemų pakeitimo nacionalinėmis programomis, taip pat taisyklėmis dėl kietojo kuro šildymo krosnių konstrukcijų ir kuro kokybės. Atsižvelgiant į tai, kad Bulgarija šias priemones savo atsakyme į Komisijos oficialų pranešimą laikė esminėmis 2017 m. balandžio 5 d. sprendimui įvykdyti, reikia manyti, kad oro kokybės planai be šių priemonių buvo neišsamūs.
78.
Taigi nebūtina nagrinėti šių priemonių ar vietos oro kokybės planų turinio ir tikėtino laikotarpio, per kurį ribinės vertės bus pasiektos.
c) Tarpinė išvada
79.
Reikia konstatuoti, kad Bulgarija 2019 m. vasario 9 d. dar buvo ne visiškai įvykdžiusi 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą, kiek tai susiję su įsipareigojimu pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą.
2. Dabartinė situacija
80.
Dabartinė situacija turi būti nagrinėjama siekiant priimti sprendimą dėl periodinės baudos skyrimo. Tiesa, galutinai jos įvertinti neįmanoma, nes dar nepateiktos visos išmatuotos einamųjų metų vertės. Vis dėlto jau priimtuose oro kokybės planuose ir naujausiose išmatuotose vertėse yra svarbios informacijos. Tiesa, šie planai ir išmatuotos vertės iš esmės dar nebuvo 2018 m. lapkričio 9 d. oficialaus pranešimo dalykas. Vis dėlto ginčo dalykas į juos atsižvelgiant nesikeičia (
31
). Tai veikiau nauji įrodymai, iš kurių matyti, kokiu mastu šis ginčo dalykas per tą laiką neteko prasmės (
32
).
a) Ribinių verčių nesilaikymas
81.
Prieš pat teismo posėdį Teisingumo Teismo prašymu Bulgarija pateikė naujausius 2021 m. duomenis. Tiesa, atsižvelgiant į tai, kad duomenys dar laikini, jie negali turėti lemiamos reikšmės šioje byloje (
33
). Vis dėlto šių duomenų negalima nepaisyti vertinant, ar pažeidimas išliko, išskyrus atvejus, kai duomenys yra galutiniai.
82.
Kalbant apie išmatuotas vertes, metinė ribinė vertė jau 2020 m. vis dar buvo viršijama tik Plovdivo aglomeracijoje BG0002, konkrečiai – vienoje mėginių ėmimo vietoje pačiame Plovdivo mieste. Vis dėlto ir ten ribinės vertės, remiantis negalutiniais 2021 m. duomenimis, galiausiai buvo laikomasi.
83.
Paros ribinės vertės 2020 m., atvirkščiai, buvo per dažnai viršijamos visose nagrinėjamose zonose ir aglomeracijose, tiksliau – Sofijoje, Asenovgrade, Plovdive, Vidine, Montanoje, Gorna Oriahovicoje, Pernike, Smoliane, Chaskove, Pazardžike ir Burgase. Remiantis 2021 m. duomenimis, kuriuos dar reikia patikslinti, daugumoje šių vietų ir toliau buvo nustatoma per daug viršijimo atvejų.
84.
Vis dėlto paros ribinės vertės Pernike ir likusiose zonos BG0006, Pietryčių Bulgarijos, savivaldybėse – Chaskovo, Pazardžiko ir Burgaso (antrą kartą po 2019 m.), remiantis šiais duomenimis, 2021 m. buvo viršytos mažiau kaip 35 paras. Bulgarija, regis, pirmą kartą nurodė, kad dalį nustatytų viršijimo atvejų lemia teršalai iš gamtinių šaltinių, todėl toks viršijimas pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 20 straipsnio 2 dalį nelaikomas ribinių verčių viršijimu.
85.
Tiesa, neatmestina, kad pagerėjimas šiose zonose yra tik laikino pobūdžio. Vis dėlto, jei 2021 m. duomenys pasitvirtins, bent šiandien turima informacija nebeleidžia konstatuoti, kad vis dar būtina parengti oro kokybės planus šioms zonoms.
b) Informacija apie priemonių poveikį pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės XV priedo A skirsnį
86.
Jei paros ribinės vertės buvo per dažnai viršijamos ir 2021 m., kyla klausimas, ar šiuo metu jau patvirtinti oro kokybės planai vis dėlto atitinka Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatytus reikalavimus.
87.
Vertinant šį klausimą visų pirma reikia, kad į planus būtų įtraukta Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės XV priedo A skirsnyje nurodyta informacija. Šioje informacijoje pateikiama, be kita ko, taršos kilmė (5 ir 6 punktai), galimų aplinkos oro kokybės gerinimo priemonių analizė (6 punktas), taip pat patvirtintos ir įgyvendintos priemonės (7–9 punktai), įskaitant grafiką ir planuojamą aplinkos oro kokybės pagerinimą (8 punktas).
88.
Jei nenurodytas visų pirma planuojamas aplinkos oro kokybės pagerinimas ir numatomas laikas, reikalingas tiems tikslams pasiekti, pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės XV priedo A skirsnio 8 punkto c papunktį, vargu ar įmanoma nuspręsti, ar vertės dėl šio plano bus viršijamos kuo trumpesnį laikotarpį. Nežinant priemonių, kurios yra būtinos tam, kad ribinių verčių būtų laikomasi, neįmanoma ir įvertinti, ar planas gali būti įgyvendinamas greičiau. Teisingumo Teismas taip pat jau yra konstatavęs, kad ši informacija labai svarbi (
34
).
89.
Taigi šios informacijos nepateikimas neišvengiamai yra Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antros pastraipos pažeidimo, kurį Teisingumo Teismas konstatavo 2017 m. balandžio 5 d. sprendime (
35
), dalis.
90.
Komisija atitinkamai ir oficialiame pranešime (
36
), ir vykstant teismo procesui išreiškė priekaištų, kad ši informacija nepateikta.
91.
Tiesa, ji nenagrinėjo vietos oro kokybės planų.
92.
Vis dėlto Komisija per įsipareigojimų neįvykdymo procedūrą turi įrodyti, kad atitinkami įsipareigojimai neįvykdyti, ir pateikti Teisingumo Teismui reikiamus įrodymus, kad jis galėtų patikrinti šio įsipareigojimo neįvykdymo buvimą. Komisija negali remtis jokiomis prielaidomis (
37
). Tai taikytina ir vykstant procedūrai pagal SESV 260 straipsnį (
38
). Jau vien dėl to kritika, kad valstybės narės oro kokybės planai yra neišsamūs, suponuoja, kad Komisija šiuo aspektu yra išnagrinėjusi visus atitinkamos valstybės narės planus, t. y. ne tik nacionalines priemones, bet ir jomis grindžiamus vietos planus.
93.
Be to, kaip Teisingumo Teismo prašymu informavo Bulgarijos vyriausybė, su įvairių savivaldybių planais galima susipažinti internete. Susipažinus matyti, kad prima facie planuose pateikiama Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės XV priedo A skirsnyje nustatyta informacija. Beje, negalima atmesti tikimybės, kad tam tikros Komisijos tarnybos tai žino ar galbūt net prisidėjo prie to, kad planai atitiktų nurodytus reikalavimus, nes atrodo, kad planų rengimas buvo remiamas Sąjungos lėšomis.
94.
Taigi Komisija nepakankamai išreiškė kritiką, kad į Bulgarijos oro kokybės planus nėra įtraukta pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės XV priedo A skirsnį reikalaujama informacija.
c) Bulgarijos priemonių tinkamumas užtikrinti ribinių verčių laikymąsi
95.
Tai, kad nebuvo nagrinėjami vietos oro kokybės planai, beverte paverčia ir Komisijos kritiką dėl Bulgarijos priemonių tinkamumo užtikrinti ribinių verčių laikymąsi. Ši kritika taip pat skirta daugiausia tik nacionalinėms priemonėms.
96.
Vis dėlto klausimas, kiek šiomis nacionalinėmis priemonėmis įgyvendinamas 2017 m. balandžio 5 d. sprendimas, gali būti vertinamas tik išnagrinėjus šias priemones kartu su vietos planais. Taip yra todėl, kad vietos planai yra grindžiami šiomis priemonėmis, kurios pagal juos įgyvendinamos praktiškai. Visų pirma tik remiantis vietos planais galima įvertinti, ar vietos lygmeniu planuojamos priemonės kartu su nacionalinėmis priemonėmis yra pakankamos siekiant laikytis ribinių verčių, ir, jei reikia, iki kol jų bus laikomasi. Apskritai tik turint šią informaciją įmanoma racionaliai paaiškinti, ar nacionaliniu lygmeniu yra būtinos papildomos priemonės.
97.
Atsižvelgiant į tai, kad Komisija nenagrinėja tokio vietinio vertinimo, jos kritika, susijusi su nacionalinių priemonių tinkamumu, neturi reikiamo pagrindo.
98.
Taigi jos argumentas ir šiuo atžvilgiu turi būti atmestas.
d) Nesilaikymo laikotarpis
99.
Kadangi Komisija nekritikuoja vietos planų prognozių, darytina prielaida, kad pateikti planai, kaip iš esmės teigia Bulgarija, leidžia prognozuoti, kad ribinės vertės visoje Bulgarijos teritorijoje bus pasiektos iki 2024 m.
100.
Vadinasi, lieka nustatyti, ar šių verčių viršijimo laikotarpis pasiekus ribines vertes iki 2024 m. reikštų kuo trumpesnį laikotarpį. Atsižvelgiant į tai, kad šis klausimas turi būti vertinamas įgyvendinant 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą, viršijimo dešimtmetis iki priimant šį sprendimą šiuo aspektu neturi reikšmės.
101.
Vis dėlto net pradedant skaičiuoti nuo 2017 m. balandžio 5 d. ribinės vertės, remiantis Bulgarijos priemonių tikslais, viršijamos dar beveik septynerius metus.
102.
Tai ilgas laikotarpis. Bet atsižvelgiant į valstybių narių laisvę palyginti esamus interesus (
39
) tai nėra pakankama pažeidimui įrodyti. Visų pirma tai matyti iš Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 22 straipsnio 2 dalies. Pagal šią nuostatą KD10 ribinių verčių užtikrinimo terminas tam tikromis sąlygomis galėjo būti pratęstas nuo 2005 m. sausio 1 d. iki 2011 m. birželio 11 d. Tai buvo panašios trukmės papildomo ribinių verčių viršijimo laikotarpis, su kuriuo Sąjungos teisės aktų leidėjas susitaikė.
103.
Be to, nurodyta galimybė pratęsti terminą buvo suteikta visoms valstybėms narėms, neatsižvelgiant į jų konkrečią pradinę padėtį ir ekonominį pajėgumą. Vis dėlto akivaizdu, kad KD10 ribinių verčių laikymasis Bulgarijoje dėl taikomų šildymo metodų yra ypač didelis iššūkis. Be to, šiam iššūkiui įveikti reikia didelių išlaidų ir šios išlaidos Bulgarijai dėl jos ekonominės padėties reiškia didesnę naštą nei kitoms valstybėms narėms.
104.
Taigi beveik septynerių metų laikotarpis KD10 ribinių verčių laikymuisi užtikrinti bent jau Bulgarijos atveju nėra akivaizdžiai per ilgas.
105.
Žinoma, tai nereiškia, kad ribinių verčių tam tikrais atvejais, ar net nacionaliniu mastu, negali būti laikomasi greičiau. Visų pirma tai patvirtina Komisijos kritika, kad tam tikros nacionalinio masto priemonės, pavyzdžiui, kietajam kurui taikomi standartai ar jų įgyvendinimas, buvo nustatyti per vėlai. Bulgarija šios kritikos neginčijo.
106.
Vis dėlto, nors aplinkos oro kokybė veikiausiai būtų pagerėjusi, jei šios priemonės būtų buvusios nustatytos greičiau, Komisija neįrodė, kad vien to būtų pakakę, kad ribinių verčių būtų laikomasi anksčiau. Tam, kad būtų konstatuota, jog ribinių verčių viršijimo laikotarpis nebuvo „kuo trumpesnis“, veikiau reikėtų atlikti konkretų patikrinimą, susijusį su atitinkamais vietos oro kokybės planais. Paprastai reikėtų patikrinti ir priešingų interesų pusiausvyrą, o tai taip pat būtų įmanoma tik remiantis vietos oro kokybės planais. Taip yra todėl, kad tik iš šių planų galėtų paaiškėti, kodėl tam tikros priemonės konkrečioje vietoje nebuvo įgyvendintos anksčiau. Kadangi Komisija neišdėstė šių planų išsamiau, Teisingumo Teismas negali konstatuoti, kad verčių nesilaikymo laikotarpis tam tikrais atvejais ar net apskritai bus per ilgas.
e) Tarpinė išvada
107.
Darytina išvada, kad Komisijos argumentas yra nepakankamas konstatuoti, kad Bulgarija iki šiol neįvykdė 2017 m. balandžio 5 d. sprendimo, kiek tai susiję su jos įsipareigojimu pagal Direktyvos dėl aplinkos oro kokybės 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą.
C.
Periodinė bauda ir vienkartinė suma
108.
Remiantis iki šiol nustatytais faktais, nėra pagrindo skirti periodinę baudą (
40
). Vienkartinė suma dėl nepakankamo 2019 m. vasario 9 d. sprendimo įvykdymo man taip pat neatrodo prasminga, nes būtų geriau, jei ribotus išteklius Bulgarija investuotų į aplinkos oro kokybės gerinimą.
VI. Bylinėjimosi išlaidos
109.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 3 dalį, jeigu – kaip šioje byloje – kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VII. Išvada
110.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1.
Bulgarijos Respublika 2019 m. vasario 9 d. dar buvo nevisiškai įvykdžiusi 2017 m. balandžio 5 d. sprendimą, kiek tai susiję su įsipareigojimu pagal Direktyvos 2008/50/EB dėl aplinkos oro kokybės ir švaresnio oro Europoje 23 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Europos Komisija ir Bulgarijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/50/EB dėl aplinkos oro kokybės ir švaresnio oro Europoje (OL L 152, 2008, p. 1).
(
3
)	1999 m. balandžio 22 d. Tarybos direktyva 1999/30/EB dėl sieros dioksido, azoto dioksido, azoto oksidų, kietųjų dalelių ir švino ribinių verčių aplinkos ore (OL L 163, 1999, p. 41; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 4 t., p. 164).
(
4
)	2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 75 punktas).
(
5
)	2019 m. lapkričio 12 d. Sprendimas Komisija / Airija (Derrybrien vėjo jėgainė) (C-261/18, EU:C:2019:955, 123 punktas).
(
6
)	2000 m. rugsėjo 13 d. Nutartis Komisija / Nyderlandai (C-341/97, EU:C:2000:434, 18 punktas) ir 2001 m. vasario 15 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C-230/99, EU:C:2001:100, 32 punktas), 2005 m. spalio 27 d. Sprendimas Komisija / Liuksemburgas (C-23/05, EU:C:2005:660, 7 punktas) ir 2019 m. gruodžio 5 d. Sprendimas Komisija / Ispanija (Atliekų tvarkymo planai) (C-642/18, EU:C:2019:1051, 17 ir 18 punktai).
(
7
)	2018 m. balandžio 17 d. Sprendimas Komisija / Lenkija (Belovežo giria) (C‑441/17, EU:C:2018:255, 64 punktas).
(
8
)	2014 m. gruodžio 2 d. Sprendimas Komisija / Italija (C-196/13, EU:C:2014:2407, 32 punktas) ir 2018 m. liepos 4 d. Sprendimas Komisija / Slovakija (C-626/16, EU:C:2018:525, 35 punktas).
(
9
)	Oficialaus pranešimo p. 6: „До момента обаче на Комисията не са представени нови планове по член 23 от Директива 2008/50/ЕО, които да показват значително подобрение на общата политика за намаляване и управление на замърсяването на въздуха с ПЧ10“.
(
10
)	Oficialaus pranešimo p. 6: „Комисията отбелязва, че до момента, след решението по дело С-488/15, са представени много малко нови мерки (които не са представени и оценени по време на процедурата по член 258 от ДФЕС) и почти всички все още не са изпълнени (приемане на Национална програма за качеството на въздуха, промени в Закона за чистотата на атмосферния въздух)“.
(
11
)	1985 m. kovo 28 d. Sprendimas Komisija / Italija (274/83, EU:C:1985:148, 21 punktas), 2008 m. balandžio 8 d. Sprendimas Komisija / Italija (C-337/05, EU:C:2008:203, 23 punktas) ir 2018 m. balandžio 26 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-97/17, EU:C:2018:285, 19 punktas).
(
12
)	Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Komisija / Slovakija (C-626/16, EU:C:2018:4, 39–46 punktai).
(
13
)	Šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimą Komisija / Airija (C-494/01, EU:C:2005:250, 38 punktas).
(
14
)	2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 43 punktas), 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Komisija / Italija(KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 66 punktas), 2021 m. birželio 3 d. Sprendimas Komisija / Vokietija (Ribinės vertės – NO2) (C-635/18, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:437, 55 punktas) ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 61 punktas).
(
15
)	Žr. 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C-121/07, EU:C:2008:695, 27 punktas), 2009 m. liepos 7 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C-369/07, EU:C:2009:428, 59 punktas), 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Komisija / Italija (C-496/09, EU:C:2011:740, 42 punktas), 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C-610/10, EU:C:2012:781, 96 punktas) ir 2013 m. lapkričio 28 d. Sprendimą Komisija / Liuksemburgas (C-576/11, EU:C:2013:773, 43 punktas).
(
16
)	Žr. 2016 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C-504/14, EU:C:2016:847, 20–26 punktai) ir 2018 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C-93/17, EU:C:2018:903, 37 punktas).
(
17
)	Žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimą Komisija / Belgija (C-533/11, EU:C:2013:659, 65 ir 74 punktai).
(
18
)	2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimas Komisija / Ispanija (C-610/10, EU:C:2012:781, 67 punktas) ir 2018 m. vasario 22 d. Sprendimas Komisija / Graikija (C-328/16, EU:C:2018:98, 49 punktas).
(
19
)	2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimas Komisija / Prancūzija (C-121/07, EU:C:2008:695, 27 punktas), 2009 m. liepos 7 d. Sprendimas Komisija / Graikija (C-369/07, EU:C:2009:428, 59 punktas), 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija / Italija (C-496/09, EU:C:2011:740, 42 punktas), 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimas Komisija / Ispanija (C-610/10, EU:C:2012:781, 96 punktas) ir 2013 m. lapkričio 28 d. Sprendimas Komisija / Liuksemburgas (C-576/11, EU:C:2013:773, 43 punktas).
(
20
)	Žr. šios išvados 60 ir 61 punktus.
(
21
)	Komisijos ieškinio 1 ir 2 lentelės, taip pat Bulgarijos atsiliepimo į ieškinį B.3 ir B.4 priedai.
(
22
)	Dėl įrodymų žr. šios išvados 56–58 punktus.
(
23
)	2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 26 punktas), 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Komisija / Italija(KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 21 punktas) ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 24 punktas).
(
24
)	Visų pirma žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (Ribinės vertės – NO2) (C-635/18, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:437, 47–58 punktai), taip pat 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 71 punktas), 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Komisija / Italija (KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 72 punktas) ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 65 punktas).
(
25
)	Visų pirma žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (Ribinės vertės – NO2) (C-635/18, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:437, 144 punktas), taip pat 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 115 punktas), 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Komisija / Italija (KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 138 punktas) ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 134 punktas).
(
26
)	Žr. 2017 m. balandžio 5 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 115 punktas), 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Komisija / Italija (KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 145 punktas) ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimą Komisija / Bulgarija (Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 136 ir 137 punktai).
(
27
)	2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 106, 107 ir 108 punktai), 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Komisija / Italija (KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 134, 135 ir 137 punktai) ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija(Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 130, 131 ir 133 punktai).
(
28
)	2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 109 punktas), 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Komisija / Italija (KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 136 punktas), 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 132 punktas).
(
29
)	2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Komisija / Italija (KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 154 punktas).
(
30
)	2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 117 punktas).
(
31
)	Žr. šios išvados 56–58 punktus.
(
32
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 4 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (Ribinės vertės ‐ azoto dioksidas) (C-664/18, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:171, 81–84 punktai).
(
33
)	2021 m. birželio 3 d. Sprendimas Komisija / Vokietija (Ribinės vertės – NO2) (C-635/18, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:437, 59 punktas).
(
34
)	2021 m. kovo 4 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (Ribinės vertės – azoto dioksidas) (C-664/18, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:171, 146 punktas), 2021 m. birželio 3 d. Sprendimas Komisija / Vokietija (Ribinės vertės – NO2) (C-635/18, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:437, 147 punktas) ir 2022 m. gegužės 12 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (Ribinės vertės – SO2) (C-730/19, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:382, 139 punktas). Taip pat žr. mano išvadą byloje Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2016:862, 113 punktas). Taip pat žr. 2020 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Komisija / Italija(KD10 ribinės vertės) (C-644/18, EU:C:2020:895, 141 punktas).
(
35
)	2017 m. balandžio 5 d. Sprendimas Komisija / Bulgarija (C-488/15, EU:C:2017:267, 103 punktas).
(
36
)	Įžanginėje 3 skirsnio dalyje, visų pirma 3.2 skirsnyje.
(
37
)	1982 m. gegužės 25 d. Sprendimas Komisija / Nyderlandai (96/81, EU:C:1982:192, 6 punktas), 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimas Komisija / Airija (C-494/01, EU:C:2005:250, 41 punktas) ir 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimas Komisija / Vengrija (Tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimas) (C-808/18, EU:C:2020:1029, 112 punktas).
(
38
)	2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas Komisija / Italija (C-367/14, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:611).
(
39
)	Žr. šios išvados 73 punktą.
(
40
)	Žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimą Komisija / Belgija (C-533/11, EU:C:2013:659, 64 punktas).