Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 23 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48/EB – 3 straipsnio j punktas – 10 straipsnio 2 dalies f punktas – Sąvoka „kredito palūkanų norma“ – Sąvoka „išmokėta kredito dalis“ – 3 straipsnio g punktas – Sąvoka „bendra kredito kaina vartotojui“ – Palūkanų skaičiavimas už sumą, atitinkančią kredito kainą – Draudimo įmoka “
Byloje C‑744/24
dėl Sąd Rejonowy we Włodawie (Vlodavos apylinkės teismas, Lenkija) 2024 m. rugsėjo 20 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. spalio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
P.W.
prieš
Bank Polska Kasa Opieki S.A.
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Schalin, teisėjai M. Gavalec ir Z. Csehi (pranešėjas),
generalinė advokatė L. Medina,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        P.W., atstovaujamo adwokat A. Bieniek,
–        Bank Polska Kasa Opieki S.A., atstovaujamo radca prawny A. Cudna-Wagner ir adwokat B. Miąskiewicz,
–        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos P. Kienapfel, P. Ondrůšek ir M. Owsiany-Hornung,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, 2008, p. 66), iš dalies pakeistos 2021 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2021/2167 (OL L 438, 2021, p. 1) (toliau – Direktyva 2008/48), 3 straipsnio j punkto ir 10 straipsnio 2 dalies f ir g punktų, siejamų su veiksmingumo principu ir 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288) 3 straipsnio 1 ir 2 dalimis, 4 straipsnio 1 dalimi ir 5 straipsniu, išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant vartotojo P. W. ir banko Bank Polska Kasa Opieki S.A. (toliau – bankas) ginčą dėl skolos pagal vartojimo kredito sutartį sumokėjimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 93/13
3        Direktyvos 93/13 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šia direktyva siekiama suderinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus susijusius su nesąžiningomis sąlygomis pardavėjo ar tiekėjo su vartotoju sudaromose sutartyse.“
4        Šios direktyvos 3 straipsnyje numatyta:
„1. Ta sutarties sąlyga, dėl kurios nebuvo atskirai derėtasi, yra laikoma nesąžininga, jeigu pažeidžiant sąžiningumo reikalavimą dėl jos atsiranda ryškus neatitikimas tarp iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų vartotojo nenaudai.
2. Visada yra laikoma, kad dėl sąlygos nebuvo atskirai derėtasi, jeigu ji buvo parengta iš anksto, ir vartotojas dėl to negalėjo padaryti įtakos sąlygos esmei, ypač iš anksto suformuluotos tipinės sutarties atveju.
<...>“
5        Tos pačios direktyvos 4 straipsnyje įtvirtinta:
„1.      Nepažeidžiant 7 straipsnio, sutarties sąlygos nesąžiningumas vertinamas, atsižvelgiant į prekių ar paslaugų, dėl kurių buvo sudaryta sutartis, pobūdį, ir sutarties sudarymo metu nurodant visas sutarties sudarymo aplinkybes ir visas kitas tos sutarties arba kitos sutarties, nuo kurios ji priklauso, sąlygas. [Nepažeidžiant 7 straipsnio, sutarties sąlygos nesąžiningumas vertinamas atsižvelgiant į prekių ar paslaugų, dėl kurių buvo sudaryta sutartis, pobūdį, sudarant sutartį buvusias visas aplinkybes ir visas kitas tos sutarties arba kitos sutarties, nuo kurios ji priklauso, sąlygas].
2.      Sąlygų nesąžiningumo vertinimas nėra susijęs nei su pagrindinio sutarties dalyko apibrėžimu, nei su kainos ir atlygio adekvatumu mainais suteiktoms paslaugoms ar prekėms, jei šios sąlygos pateikiamos aiškia, suprantama kalba.“
6        Direktyvos 93/13 5 straipsnis suformuluotas taip:
„Tose sutartyse, kur visos ar tam tikros vartotojui siūlomos sąlygos pateikiamos raštu, jos visada turi būti išdėstomos aiškia, suprantama kalba.
Atsiradus abejonių dėl sąlygos reikšmės, interpretuojama vartotojo naudai.
Ši taisyklė dėl interpretavimo netaikoma 7 straipsnio 2 dalyje nustatytų procedūrų atveju.“
Direktyva 2008/48
7        Direktyvos 2008/48 19, 31 ir 43 konstatuojamosiose dalyse
nustatyta:
„(19) Siekiant, kad vartotojai galėtų priimti sprendimus turėdami visą reikiamą informaciją apie faktus, prieš sudarydami kredito sutartis jie turėtų gauti pakankamai informacijos apie kredito sąlygas ir kainą bei apie savo įsipareigojimus; šią informaciją jie gali pasiimti ir apsvarstyti.
Siekiant užtikrinti kuo didesnį pasiūlymų skaidrumą ir palyginamumą, tokia informacija turėtų visų pirma apimti visoje Bendrijoje tokiu pačiu būdu nustatytą ir kreditui taikomą bendros kredito kainos metinę normą [(BKKMN)].
Kadangi [(BKKMN)] šiame etape gali būti nurodyta tik kaip pavyzdys, toks pavyzdys turėtų būti tipinis.
<...>
<...>
(31) Siekiant, kad vartotojas žinotų savo teises ir įsipareigojimus pagal kredito sutartį, joje turėtų būti aiškiai ir glaustai pateikta visa būtina informacija.
<...>
(43) <...> Nepaisant [1986 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyvoje 87/102/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su vartojimo kreditu, suderinimo (OL L 42, 1987, p. 48;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 326)] numatytos vienodos matematinės formulės [(BKKMN)] apskaičiuoti, ji vis dar nėra visiškai palyginama visoje Bendrijoje. Įvairiose valstybėse narėse ją apskaičiuojant atsižvelgiama į skirtingus išlaidų veiksnius. Todėl direktyvoje turėtų būti aiškiai ir išsamiai apibrėžta visa kredito kaina vartotojui.“
8        Direktyvos 2008/48 1 straipsnis
„Dalykas“ suformuluotas taip:
„Šios direktyvos tikslas – suderinti tam tikrus valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su vartojimo kredito sutartimis, aspektus.“
9        Šios direktyvos 3 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ nurodyta:
„Šioje direktyvoje taikomos tokios sąvokų apibrėžtys:
<...>
g)      bendra kredito kaina vartotojui – visos išlaidos, įskaitant palūkanas, komisinius, mokesčius ir bet kuriuos kitus su kredito sutartimi susijusius mokesčius, kuriuos reikalaujama, kad vartotojas sumokėtų, ir kurie yra žinomi kreditoriui, išskyrus mokesčius notarui; taip pat įskaičiuojamos su kredito sutartimi susijusių papildomų paslaugų išlaidos, visų pirma draudimo įmokos, jei papildomai privaloma sudaryti paslaugų sutartį siekiant gauti kreditą apskritai arba taikyti skelbiamas nuostatas ir sąlygas;
h)      bendra vartotojo mokama suma – bendros kredito sumos ir bendros kredito kainos vartotojui suma;
i)      [BKKMN] – bendra kredito kaina vartotojui, išreikšta metiniu bendros kredito kainos procentu, prireikus įskaičiuojant kainą, nurodytą 19 straipsnio 2 dalyje;
j)      kredito palūkanų norma – palūkanų norma, išreikšta fiksuotu arba kintamu procentiniu dydžiu, kasmet taikomu išmokėtai kredito daliai;
<...>
l)      bendra kredito suma – limitas arba visos sumos, kuriomis suteikiama galimybė naudotis pagal kredito sutartį;
<...>“
10      Minėtos direktyvos 10 straipsnyje „Informacija, kuri turi būti pateikta kredito sutartyse“ nustatyta:
„1.      Kredito sutartys parengiamos popieriuje arba kitoje patvarioje laikmenoje.
Visos susitariančiosios šalys gauna po kredito sutarties egzempliorių. Šis straipsnis neturi įtakos Bendrijos teisę atitinkančioms nacionalinėms taisyklėms dėl kredito sutarčių sudarymo galiojimo.
2.      Kredito sutartyje aiškiai ir glaustai nurodoma:
<...>
d)      bendra kredito suma ir lėšų išmokėjimą reglamentuojančios sąlygos;
<...>
f)      kredito palūkanų norma, šios normos taikymą ir, jei yra, bet kokio indekso ar pradinei kredito palūkanų normai taikomos orientacinės normos taikymą reglamentuojančios sąlygos, taip pat kredito palūkanų normos keitimo laikotarpiai, sąlygos ir tvarka; ir jei skirtingomis aplinkybėmis taikoma skirtinga kredito palūkanų norma, pirmiau nurodyta informacija apie visas taikomas normas;
g)      [BKKMN] ir bendra vartotojo mokama suma, apskaičiuota sudarant kredito sutartį; paminimos visos prielaidos, naudotos šiai normai apskaičiuoti;
<...>“
11      Direktyvos 2008/48 19 straipsnio „[BKKMN] apskaičiavimas“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.      [BKKMN], kuri kiekvienais metais yra lygi dabartinei visų būsimų arba esamų kreditoriaus ir vartotojo sutartų įsipareigojimų (išmokėtų lėšų, grąžinimų ir mokesčių) vertei, apskaičiuojama pagal I priedo I dalyje pateikiamą matematinę formulę.
2.      Norint apskaičiuoti [BKKMN], nustatoma bendra kredito kaina vartotojui, išskyrus bet kuriuos vartotojo mokamus mokesčius už bet kurio iš kredito sutartyje nustatytų jo įsipareigojimų nevykdymą ir mokesčius už prekių arba paslaugų pirkimą, išskyrus pirkimo kainą, kuriuos jis privalo sumokėti neatsižvelgiant į tai, ar už sandorį mokama grynaisiais pinigais, ar iš kredito.
Sąskaitos, kurioje registruojamos mokėjimo operacijos ir lėšų išmokėjimas, palaikymo išlaidos, išlaidos mokėjimo priemonių naudojimo mokėjimo operacijoms ir lėšų išmokėjimui ir kitos su mokėjimo operacijomis susijusios išlaidos įskaičiuojamos į bendrą kredito kainą vartotojui, nebent sąskaitos atidaryti neprivaloma ir sąskaitos išlaidos buvo aiškiai bei atskirai nurodytos kredito sutartyje arba bet kurioje kitoje su vartotoju sudarytoje sutartyje.“
12      Šios direktyvos 22 straipsnyje „Suderinimas ir šios direktyvos privalomas pobūdis“ nustatyta:
„1.       Kadangi šioje direktyvoje pateikiamos suderintos nuostatos, valstybės narės negali toliau taikyti arba priimti savo nacionalinės teisės aktų nuostatų, besiskiriančių nuo nustatytų šioje direktyvoje. Tačiau 16a straipsnio 3 ir 4 dalimis netrukdoma valstybėms narėms toliau palikti galioti arba priimti griežtesnes nuostatas, kad būtų apsaugoti vartotojai.
<...>
3.       Valstybės narės taip pat užtikrina, kad nuostatų, kurias jos priima įgyvendindamos šią direktyvą, laikymosi negalėtų būti išvengiama dėl to, kaip suformuluojamos atitinkamų sutarčių nuostatos, visų pirma dėl išmokamų lėšų arba kredito sutarčių, kurioms taikoma ši direktyva, įtraukimo į kredito sutartis, kurių pobūdis arba tikslas suteiktų galimybę išvengti jos taikymo.
<...>“
13      Minėtos direktyvos I priedo I dalyje numatyta:
„<...>
Pagrindine lygtimi, pagal kurią nustatoma [BKKMN], sulyginama kiekvienų metų esama išmokėtų lėšų ir bendra esama grąžinimų ir mokesčių mokėjimų vertė. <...>“
Lenkijos teisė
Įstatymas dėl civilinio kodekso
14      Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 1964 m. balandžio 23 d.
ustawa Kodeks cywilny (Įstatymas dėl Civilinio kodekso) (2022 m.
Dz. U. 1360 pozicija) 3851 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Vartotojui nėra privalomos su juo sudarytos sutarties nuostatos, dėl kurių nebuvo susitarta individualiai, jei pagal šias nuostatas jo teisės ir pareigos aiškinamos priešingai geriems papročiams, iš esmės pažeidžiant vartotojo interesus (neleistinos sutarties nuostatos). Tai netaikoma nuostatoms, kuriomis apibrėžiami pagrindiniai šalių įsipareigojimai, įskaitant kainą arba užmokestį, jeigu jos suformuluotos vienareikšmiškai.“
Vartojimo kredito įstatymas
15      2011 m. gegužės 12 d.
ustawa o kredycie konsumenckim (Vartojimo kredito įstatymas, 2011 m.
Dz. U., Nr. 126, 715 pozicija) į Lenkijos teisės sistemą perkėlė Direktyvą 2008/48.
16      Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos šio įstatymo (toliau – Vartojimo kredito įstatymas) 5 straipsnio 6, 6a ir 10 punktai suformuluoti taip:
„(6) „bendra kredito kaina“ – visos išlaidos, kurias vartotojas privalo sumokėti pagal kredito sutartį, visų pirma:
a) palūkanos, rinkliavos, komisiniai, mokesčiai ir maržos, jeigu jie yra žinomi kreditoriui; ir
b) papildomų paslaugų, ypač draudimo, išlaidos, jeigu jas būtina sumokėti norint gauti kreditą arba norint jį gauti pagal skelbiamas sąlygas,
išskyrus mokesčius notarui, kuriuos moka vartotojas;
(6a)      „su palūkanomis nesusijusios kredito išlaidos“ – visos išlaidos, kurių vartotojas patiria dėl vartojimo kredito sutarties, išskyrus palūkanas;
<...>
(10)      „kredito palūkanų norma“ – palūkanų norma, išreikšta fiksuotu arba kintamu procentiniu dydžiu, kasmet taikomu išmokėtai kredito daliai.“
17      Minėto įstatymo 30 straipsnyje numatyta:
„1.       Vartojimo kredito sutartyje turi būti nurodyta:
<...>
6)
kredito palūkanų norma, šios palūkanų normos taikymo sąlygos, taip pat palūkanų normos keitimo laikotarpiai, sąlygos ir tvarka, pradinei kredito palūkanų normai taikomas indeksas arba orientacinė palūkanų norma; jei vartojimo kredito sutartyje numatytos skirtingos palūkanų normos, ši informacija pateikiama apie visas sutarties galiojimo laikotarpiu taikomas palūkanų normas;
<...>“
18      Vartojimo kredito įstatymo 45 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kredito davėjui pažeidus 29 straipsnio 1 dalį, 30 straipsnio 1 dalies 1–8, 10, 11, 14–17 punktus, 31–33, 33a straipsnius ir 36a–36c straipsnius, vartotojas, pateikęs rašytinį pareiškimą kredito davėjui, grąžina kreditą be palūkanų ir kitų su kreditu susijusių išlaidų, mokėtinų kredito davėjui per sutartyje nustatytą terminą ir tvarką.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
19      2022 m. gegužės 26 d. P.W. ir bankas sudarė vartojimo kredito sutartį, atitinkančią tipinę sutartį. Sutarties nuostatų P.W. ir bankas atskirai nederino. P.W. sudarytos vartojimo kredito sutarties suma buvo 150 000 Lenkijos zlotų (PLN) (maždaug 34 400 eurų). Iš šios sumos P.W. iš tikrųjų buvo pervesta 133 214,92 PLN (maždaug 30 550 EUR), o likę 16 785,08 PLN (apie 3 850 EUR) buvo skirti kredito draudimui (vadinamam „savanoriškuoju“) mokėti. Pasirašius šį savanorišką draudimą, buvo sumažinta kredito palūkanų norma.
20      Bendra P.W. grąžintina suma buvo 207 073,53 PLN (maždaug 47 500 EUR), o pagal kredito sutarties 6 straipsnio 1 dalį bendra kredito kaina – 73 858,61 PLN (maždaug 16 950 EUR). Šią sumą sudarė 57 073,53 PLN (maždaug 13 100 EUR) palūkanos ir ankstesniame punkte nurodyta 16 785,08 PLN (maždaug 3 850 EUR) draudimo įmoka. Paskolos palūkanų norma buvo 8,49 % per metus, kurią sudarė 4,36 % bazinė palūkanų norma ir 4,13 % marža. Ši palūkanų norma buvo taikoma faktiškai pagal sutartį P.W. išmokėtai sumai ir draudimo įmokai. Kredito sutartyje nurodyta BKKMN buvo 12,57 %. Buvo nustatyta 96 mėnesių kredito sutarties trukmė.
21      2023 m. rugpjūčio 18 d. raštu P.W., remdamasis Vartojimo kredito įstatymo 45 straipsnio 1 dalimi, pateikė bankui pareiškimą, kad galėtų pasinaudoti vadinamąja „nemokamo kredito“ sankcija. Iš tiesų, jo nuomone, bankas neįvykdė įsipareigojimų, be kita ko, dėl netiksliai nustatytos palūkanų bazės, klaidingos BKKMN ir galimybės kredito davėjui vienašališkai keisti mokesčius ir komisinius. Taigi jis paprašė grąžinti jau sumokėtą 14 428,83 PLN (apie 3 310 EUR) kredito išlaidų sumą, tačiau bankas šio prašymo netenkino.
22      2023 m. spalio 25 d. P.W. kreipėsi į Sąd Rejonowy we Włodawie (Vlodavos apylinkės teismas, Lenkija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, prašydamas, pirma, pripažinti ir nuspręsti, kad kreditas bus grąžintas be palūkanų ir kitų su juo susijusių išlaidų per sutartyje nustatytus terminus ir tvarką, ir, antra, priteisti iš banko 30 051,76 PLN (maždaug 6 900 EUR) sumą, t. y. jau grąžintas sutartines palūkanas ir draudimo įmokos sumą kartu su teisės aktuose nustatytais delspinigiais. Grįsdamas savo prašymą P.W., be kita ko, nurodė, kad palūkanų norma buvo taikoma sumai, atitinkančiai su palūkanomis nesusijusias kredito išlaidas.
23      Bankas teigia, kad BKKMN buvo apskaičiuota teisingai. Savo kredito paraiškoje P.W. pageidavo, kad bankas į kreditą įtrauktų draudimo išlaidas, o tai padidino kredito sumą. Bankas taip pat nurodo, kad informacija, jog taip nustatytai sumai bus taikoma palūkanų norma, buvo pateikta kredito sutartyje. Jis pabrėžė, kad P.W. nemokėjo jokių komisinių ir kad kredito išlaidas sudaro tik sutartinės palūkanos ir draudimo įmoka; šios išlaidos išsamiai aprašytos „Informaciniame lape apie vartojimo kreditą“, kuris yra neatskiriama paskolos sutarties dalis.
24      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl šios banko praktikos skaičiuoti palūkanas nuo sumos, kuri, be kredito kapitalo, apima su palūkanomis nesusijusias kredito išlaidas, t. y. nuo sumos, kuri visa nebuvo sumokėta kredito gavėjui, atitikties Direktyvai 2008/48. Šiuo klausimu jis patikslina, kad „su palūkanomis nesusijusios kredito išlaidos“, kaip jos suprantamos pagal Vartojimo kredito įstatymo 5 straipsnio 6a punktą, visų pirma apima rinkliavas, komisinius, mokestinės prievoles ir maržas, jeigu jie yra žinomi kredito davėjui, taip pat išlaidas, susijusias su papildomomis paslaugomis, visų pirma su draudimu, jeigu jos yra būtinos norint gauti kreditą arba jį gauti pagal siūlomas sąlygas.
25      Šiomis aplinkybėmis Sąd Rejonowy we Włodawie (Vlodavos apylinkės teismas, Lenkija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Direktyvos 2008/48] 10 straipsnio 2 dalies f punktas, siejamas su jos 3 straipsnio j punktu, atsižvelgiant į Sąjungos teisės veiksmingumo principą ir šios direktyvos tikslą ir [Direktyvos 93/13] 3 straipsnio 1 ir 2 dalis, siejamas su jos 4 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama į vartojimo kredito sutartis, kurių tekstas nebuvo atskirai suderintas verslininko (kredito davėjo) ir vartotojo (kredito gavėjo), įtraukti nuostatas, pagal kurias nustatomos palūkanos, taikomos ne tik vartotojui išmokėtai sumai, bet ir su palūkanomis nesusijusioms kredito išlaidoms (t. y. komisiniams ar kitiems mokesčiams, kurie nėra vartotojui suteikto kredito sumos sudedamoji dalis, tačiau sudaro bendrą sumą, vartotojo turimą sumokėti vykdant prievolę pagal vartojimo kredito sutartį)?
2.      Ar [Direktyvos 2008/48] 10 straipsnio 2 dalies f ir g punktai, atsižvelgiant į Sąjungos teisės veiksmingumo principą, šios direktyvos tikslą ir [Direktyvos 93/13] 5 straipsnį, turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama į vartojimo kredito sutartis, kurių tekstas nebuvo atskirai suderintas verslininko (kredito davėjo) ir vartotojo (kredito gavėjo), įtraukti nuostatas, kuriomis numatoma tik kredito palūkanų norma ir bendra kapitalizuotų palūkanų suma, vartotojo turima sumokėti vykdant prievolę pagal sutartį, kartu aiškiai neinformuojant vartotojo, kad kapitalizuotų palūkanų (išreikštų suma) apskaičiavimo pagrindas skiriasi nuo vartotojui faktiškai išmokėtos kredito sumos, o būtent, kad tai yra vartotojui išmokėto kredito ir su palūkanomis nesusijusių kredito išlaidų (t. y. komisinių ar kitų mokesčių, kurie nėra vartotojui išmokėto kredito sumos sudedamoji dalis, tačiau sudaro bendrą sumą, vartotojo turimą sumokėti vykdant prievolę pagal vartojimo kredito sutartį) suma?“
26      2025 m. lapkričio 20 d. raštu bankas nurodė, kad sutiko su ieškovo pagrindinėje byloje prašymu, nurodytu šio sprendimo 22 punkte. Atsakydamas į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas 2025 m. gruodžio 18 d. raštu patikslino, kad pagrindinė byla vis dar nagrinėjama.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
27      Bankas ginčija prejudicinių klausimų priimtinumą.
28      Visų pirma, banko teigimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai yra hipotetiniai, nes grindžiami klaidinga prielaida, kad dėl šiuose klausimuose nurodytų sutarties sąlygų nebuvo derėtasi. Be to, antrasis klausimas yra nereikšmingas, nes P.W. pateikta informacija apie tai, kad su savanorišku draudimu susijusioms išlaidoms bus taikomos palūkanos, aiškiai ir suprantamai matyti tiek iš kredito sutarties, tiek iš informacinio lapo.
29      Be to, prejudicinių klausimų hipotetinį pobūdį lemia tai, kad pagrindinė byla susijusi ne su banko gautais komisiniais ar kitais mokesčiais, o su savanoriško draudimo įmoka, kuri, priešingai nei kredito išlaidos, kurias skolininkas patiria banko naudai, tiesiogiai pervedama į draudiko sąskaitą. Remiantis Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g punkte pateikta sąvokos „bendra kredito kaina vartotojui“ apibrėžtimi, tokia įmoka atitinka papildomų paslaugų, susijusių su kredito sutartimi, kainą ir pagal šią apibrėžtį patenka į atskirą išlaidų kategoriją.
30      Galiausiai bankas teigia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė Teisingumo Teismui faktinių ar teisinių aplinkybių, būtinų tam, kad šis galėtų naudingai atsakyti į pateiktus klausimus, todėl prašymas neatitinka Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje nustatytų reikalavimų. Konkrečiai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tik išdėstė šalių nuomones, jų nepatikrinęs, ir nenuosekliai vartojo sąvoką „su palūkanomis nesusijusios kredito išlaidos“, taikydamas kriterijų, pagal kurį šias išlaidas sudaro visos į kreditą įtrauktos sumos, net kai jos nėra tiesiogiai išmokėtos vartotojui. Taigi tas teismas neatsižvelgė į tai, kad lėšos, panaudotos paskoloms grąžinti, t. y. skoloms konsoliduoti, taip pat nėra pervedamos vartotojui, kad jis galėtų jomis disponuoti savo nuožiūra, nors nekyla jokių abejonių, kad už jas gali būti skaičiuojamos palūkanos.
31      Šiuo klausimu primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytą teisinį pagrindą ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neturi tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Tudmur, C‑185/24 ir C‑189/24, EU:C:2024:1036, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
32      Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja P.W.
bankui pareikštą ieškinį, kuriuo, be kita ko, prašoma pripažinti ir nuspręsti, kad kreditas bus grąžintas be palūkanų ir kitų su juo susijusių išlaidų, nes sutartinės palūkanos buvo apskaičiuotos nuo sumos, atitinkančios su palūkanomis nesusijusias kredito išlaidas. Tas teismas patikslina, kad jam kyla abejonių dėl banko praktikos, pagal kurią šiam leidžiama skaičiuoti palūkanas nuo sumos, į kurią įtrauktas kredito kapitalas ir su palūkanomis nesusijusios kredito išlaidos, nors jas atitinkanti suma nebuvo sumokėta paskolos gavėjui, atitikties Direktyvai 2008/48.
33      Atsižvelgdamas į tai, minėtas teismas Teisingumo Teismui pateikė klausimus dėl kelių Direktyvos 2008/48 nuostatų, susijusių su veiksmingumo principu, ir tam tikrų Direktyvos 93/13 nuostatų išaiškinimo.
34      Taigi šie klausimai faktiškai susiję su Sąjungos teisės normų, kurios yra svarbios sprendžiant ginčus pagrindinėje bylose, išaiškinimu. Kadangi prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo atsakomybe pats nustato pagrindinės bylos teisines ir faktines aplinkybes, Teisingumo Teismas neturi tikrinti prielaidų, kuriomis grindžiami šie klausimai.
35      Be to, tam, kad Teisingumo Teismas galėtų pateikti Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris būtų naudingas nacionaliniam teismui, Procedūros reglamento 94 straipsnyje numatyta, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą, be kita ko, trumpai išdėstomas ginčo dalykas ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikiančio teismo nustatytos reikšmingos faktinės aplinkybės ar bent jau išdėstyti faktai, kuriais grindžiami klausimai. Be to, šiame prašyme taip pat pateikiamos priežastys, paskatinusios prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikiantį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas ryšys tarp šių nuostatų bei pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų.
36      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo išvadas išdėstė labai glaustai, skirtingai nuo pagrindinės bylos šalių skirtingų nuomonių, vis dėlto atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 32 ir 33 punktuose, Teisingumo Teismas turi būtiną informaciją, kad naudingai atsakytų į pateiktus klausimus.
37      Vadinasi, prejudiciniai klausimai yra priimtini.
Dėl esmės
38      Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pagrindinėje byloje nagrinėjamą draudimo įmoką kvalifikuoja kaip „su palūkanomis nesusijusias kredito išlaidas“, pirmiausia reikia priminti, kad ši sąvoka numatyta ne Direktyvoje 2008/48, o Lenkijos teisėje, konkrečiau kalbant, Vartojimo kredito įstatymo 5 straipsnio 6a punkte (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Mikrokasa ir
Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty,
C‑779/18, EU:C:2020:236, 40 ir 42 punktus).
39      2020 m. kovo 26 d. Sprendime Mikrokasa ir
Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236) Teisingumo Teismas rėmėsi šia sąvoka ir to sprendimo 40 punkte nurodė, kad ji yra sąvokos „bendra kredito kaina“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g punktą, kuri apima visas išlaidas, įskaitant palūkanas, pakategorė.
40      Be to, reikia pažymėti, kad prejudiciniai klausimai susiję su bendra P.W. suteikto kredito kaina, kuri, be palūkanų, taip pat apima 16 785,08 PLN sumą, skirtą kredito draudimui (jis vadinamas savanoriškuoju) sumokėti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių
dėl banko praktikos skaičiuojant palūkanas nuo pagal sutartį P.W. sumokėtos sumos, prie kurios pridedamos su palūkanomis nesusijusios kredito išlaidos, atitikties Direktyvai 2008/48, patikslinant, kad šios su palūkanomis nesusijusios kredito išlaidos apima, be kita ko, su sutartimi susijusių paslaugų išlaidas, visų pirma draudimo išlaidas, kai jos būtinos kreditui gauti arba jį gauti pasiūlyme numatytomis sąlygomis.
41      Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo kredito draudimo „savanoriškas“ pobūdis reiškia, kad jis nebuvo būtinas paskolai gauti. Vis dėlto, kadangi sudarant sutartį dėl šio kredito draudimo buvo sumažinta kredito palūkanų norma, minėtas kredito draudimas buvo būtinas kreditui gauti pasiūlyme numatytomis sąlygomis. Šiomis aplinkybėmis draudimo įmoka, kuri pagal kredito sutarties 6 straipsnio 1 dalį yra bendros kredito kainos dalis, patenka į sąvoką „bendra kredito kaina vartotojui“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g punktą.
42      Galiausiai, kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas „su palūkanomis nesusijusias išlaidas“ prilygina paskolos gavėjui nesumokėtai sumai, reikia pažymėti, kad tam tikros sumos, kurią kredito gavėjas turi padengti pagal kredito sutartį, kvalifikavimas kaip „bendros kredito kainos vartotojui“, kaip numatyta šio 3 straipsnio g punkte, nepriklauso nuo to, ar ši suma buvo pervesta į kredito gavėjo banko sąskaitą.
43      Iš tiesų aplinkybė, kad pasiskolintos sumos pirmiausia pervedamos į kredito gavėjo banko sąskaitą, paskui panaudojamos prekėms ar paslaugoms pirkti arba tam tikroms išlaidoms padengti, arba kad kreditorius jas tiesiogiai perveda kredito gavėjo kreditoriams, yra nereikšminga ir savaime negali turėti įtakos tokios sumos
kvalifikavimui kaip kredito išlaidų.
Dėl pirmojo klausimo
44      Pagal suformuotą jurisprudenciją nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis teismas nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris leistų išspręsti jo nagrinėjamą bylą. Tokiu atveju Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus. Šiuo tikslu Teisingumo Teismas turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos ir, be kita ko, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti Sąjungos teisės klausimus, aiškintinus atsižvelgiant į bylos dalyką (žr. 1978 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, 26 punktą; 2000 m. lapkričio 28 d. Sprendimo Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, 18 punktą ir 2025 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Russmedia Digital ir
Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
45      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja bylą, kurioje turi priimti sprendimą dėl banko praktikos skaičiuoti palūkanas nuo sumos, kuri, be kredito kapitalo, apima su palūkanomis nesusijusias kredito išlaidas, t. y. nuo sumos, kuri visa nebuvo sumokėta kredito gavėjui, atitikties Direktyvai 2008/48.
46      Taigi reikia konstatuoti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g ir j punktai, siejami su šios direktyvos 10 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama į vartojimo kredito sutartis įtraukti sąlygas, numatančias palūkanų normos taikymą ne tik bendrai kredito sumai, bet ir sumoms, skirtoms su šiuo kreditu susijusioms išlaidoms
padengti, kurios dėl to yra bendros kredito kainos vartotojui dalis.
47      Pirmiausia reikia priminti, kad Direktyvos 2008/48 1 straipsnyje numatyta, jog šios direktyvos tikslas – suderinti tam tikrus valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su vartojimo kredito sutartimis, aspektus.
48      Be to, iš šios direktyvos 22 straipsnio 1 dalies matyti: kadangi šioje direktyvoje pateikiamos suderintos nuostatos, valstybės narės negali toliau taikyti arba priimti savo nacionalinės teisės aktų nuostatų, kurios skirtųsi nuo nustatytųjų šioje direktyvoje.
49      Taigi, kaip matyti iš Direktyvos 2008/48 3 straipsnyje pateiktų apibrėžčių, sąvoka „bendra kredito kaina vartotojui“ yra susijusi su sąvokomis „bendra kredito suma“ ir „bendra vartotojo mokama suma“, siekiant apskaičiuoti BKKMN (2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, 38 punktas).
50      Kadangi tos pačios direktyvos 3 straipsnyje nėra jokios nuorodos į nacionalinę teisę, kiekviena iš jų turi būti laikoma savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kurią Sąjungos teritorijoje reikia aiškinti vienodai (2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
51      Pirma, „bendra kredito suma“, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2008/48, jos 3 straipsnio l punkte apibrėžta kaip limitas arba visos sumos, kuriomis galima naudotis pagal kredito sutartį.
52      Be to, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, siekdamas užtikrinti plačią vartotojų apsaugą Sąjungos teisės aktų leidėjas šios direktyvos 3 straipsnio g punkte pateikia plačią sąvokos „bendra kredito kaina vartotojui“ apibrėžtį, apimančią visas išlaidas, įskaitant palūkanas, mokėjimus ir bet kuriuos kitus su kredito sutartimi susijusius mokesčius, kuriuos vartotojas turi sumokėti pagal kredito sutartį ir kurie yra žinomi kreditoriui, išskyrus mokesčius notarui (2020 m. kovo 26 d. Sprendimo Mikrokasa ir
Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty,
C‑779/18, EU:C:2020:236, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio i punktą BKKMN – tai bendra kredito kaina vartotojui, išreikšta metiniu bendros kredito kainos procentu, prireikus įskaičiuojant kainą, nurodytą tos pačios direktyvos 19 straipsnio 2 dalyje.
53      Galiausiai, kadangi Direktyvos 2008/48 3 straipsnio h punkte sąvoka „bendra vartotojo mokama suma“ apibrėžta kaip „bendros kredito sumos ir bendros kredito kainos vartotojui suma“, iš to matyti, kad sąvokos „bendra kredito suma“ ir „bendra kredito kaina vartotojui“ viena kitos neapima, todėl „bendra kredito suma“ negali apimti jokios sumos, kuri įskaičiuojama į bendrą kredito kainą vartotojui (2016 m. balandžio 21 d. Sprendimo Radlinger ir Radlingerová,
C‑377/14, EU:C:2016:283, 85 punktas ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, 42 punktas).
54      Taigi Direktyvoje 2008/48 įtvirtinta išsami su vartojimo kredito sutartimis susijusių sumų paskirstymo koncepcija (2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, 43 punktas).
55      Kiek tai susiję su „kredito palūkanų norma“, kuri yra apibrėžta Direktyvos 2008/48 3 straipsnio j punkte kaip „palūkanų norma, <...> taikom[a] išmokėtai kredito daliai“, reikia pažymėti, kad bendra kredito suma ir išmokėta kredito dalis apima visas vartotojui išmokėtas sumas, todėl į jas neįskaitomos sumos, kurias kreditorius sumokėjo siekdamas padengti su atitinkamu kreditu susijusias išlaidas ir kurios nėra iš tikrųjų išmokėtos vartotojui (2016 m. balandžio 21 d. Sprendimo Radlinger ir Radlingerová,
C‑377/14, EU:C:2016:283, 91 punktas).
56      Iš tiesų 2016 m. balandžio 21 d. Sprendimo Radlinger ir Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283) 87 ir 88 punktuose pabrėžęs, kad BKKMN apskaičiavimas priklauso nuo bendros kredito sumos ir kad pagal Direktyvą 2008/48 pagrindine lygtimi, pagal kurią nustatoma BKKMN, sulyginama kiekvienų metų esama išmokėtų lėšų ir bendra esama grąžinimų ir mokesčių mokėjimų vertė, Teisingumo Teismas nusprendė, kad išmokėta kredito dalis, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos I priedo I dalį, atitinka bendrą kredito sumą, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio l punktą.
57      Vadinasi, tiek į bendrą kredito sumą, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48 3 straipsnio l punktą ir 10 straipsnio 2 punktą, tiek į išmokėtą kredito dalį, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48 3 straipsnio j punktą, negalima įtraukti jokios sumos, kuri mokama siekiant vykdyti su atitinkamu kreditu susijusius įsipareigojimus, kaip antai administracinių išlaidų, palūkanų, komisinių ir bet kurių kitų išlaidų, kurias vartotojas turi sumokėti (šiuo klausimu žr. 2016 m. balandžio 21 d. Sprendimo Radlinger ir Radlingerová,
C‑377/14, EU:C:2016:283, 86 punktą).
58      Tai taikoma ir draudimo išlaidoms, jas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kvalifikavo kaip su palūkanomis nesusijusias kredito išlaidas, kurios, kaip matyti iš šio sprendimo 39 ir 41 punktų, yra „bendros kredito kainos vartotojui“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g punktą, pakategorė.
59      Reikia pažymėti, kad tokia išvada, įtvirtinta 2016 m. balandžio 21 d. Sprendime Radlinger ir
Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), 2020 m. kovo 26 d. Sprendime Mikrokasa ir
Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236)
ir 2020 m. liepos 16 d. Sprendime Soho Group (C‑686/19, EU:C:2020:582), neriboja išlaidų ar mokesčių, kuriuos kreditorius gali nustatyti vartotojui pagal kredito sutartį, rūšių.
60      Iš tiesų kreditorius gali netaikyti sutartyje nustatytos palūkanų normos sumoms, atitinkančioms kredito kainą, ir kartu išvengti laipsniško pinigų nuvertėjimo laiko atžvilgiu, taikydamas proporcingai didesnę kredito palūkanų normą, nustatytą atsižvelgiant į tai, kad nebuvo gauta palūkanų už sumas, atitinkančias kredito išlaidas. Taigi kreditorius gali suteikti galimybę kreditą gauti ir vartotojams, neturintiems jokio pradinio kapitalo, kad būtų galima finansuoti sudarant kredito sutartį nustatytus mokesčius.
61      Tokia išvada iš esmės atitinka Direktyvos 2008/48 tikslus.
62      Iš tiesų reikia priminti, kad ši direktyva buvo priimta siekiant dviejų tikslų – visiems Sąjungos vartotojams užtikrinti aukštą ir vienodą jų interesų apsaugos lygį ir palengvinti tinkamai veikiančios vartojimo kreditų vidaus rinkos raidą. Iš šios direktyvos 19 konstatuojamosios dalies matyti, kad ja, be kita ko, siekiama užtikrinti, kad prieš sudarydamas kredito sutartį vartotojas gautų atitinkamą informaciją, visų pirma susijusią su BKKMN visoje Sąjungoje, kuri leidžia palyginti taikomas normas (2020 m. liepos 16 d. Sprendimo Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
63      Taigi, kaip iš esmės nurodyta Direktyvos 2008/48 31 ir 43 konstatuojamosiose dalyse, vartotojo informavimas apie bendrą kredito kainą, pateikiant pagal vienodą matematinę formulę apskaičiuotą normą, įgyja esminę reikšmę. Iš tiesų, pirma, tokia informacija prisideda prie rinkos skaidrumo, nes leidžia vartotojui palyginti teikiamų kreditų pasiūlą. Antra, ji leidžia vartotojui įvertinti savo įsipareigojimo apimtį (2016 m. balandžio 21 d. Sprendimo
Radlinger ir Radlingerová,
C‑377/14, EU:C:2016:283, 90 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
64      Tokiam rinkos skaidrumui būtų pakenkta, jei būtų galima atskirti kelias palūkanų normas: be kita ko, kredito palūkanų normą, taikomą išmokėtai kredito daliai, nuo kitų palūkanų normų, valstybėse narėse taikomų kredituojamoms sumoms, nepatenkančioms į išmokėtos kredito dalies apibrėžimą.
65      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g ir j punktai, siejami su šios direktyvos 10 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama į vartojimo kredito sutartis įtraukti sąlygas, kuriose numatyta, kad palūkanų norma taikoma ne tik bendrai kredito sumai, bet ir sumoms, skirtoms su šiuo kreditu susijusioms išlaidoms, kurios dėl to priskiriamos prie bendros kredito kainos vartotojui, padengti.
Dėl antrojo klausimo
66      Kadangi draudimo išlaidos, kaip „bendros kredito kainos vartotojui“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48 3 straipsnio g punktą, sudedamoji dalis, negali būti įtrauktos į išmokėto kredito dalį, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio j punktą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
67      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB, iš dalies pakeistos 2021 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2021/2167, 3 straipsnio g ir j punktai, siejami su šios direktyvos 10 straipsnio 2 dalimi,
turi būti aiškinami taip:
pagal juos draudžiama į vartojimo kredito sutartis įtraukti sąlygas, kuriose numatyta, kad palūkanų norma taikoma ne tik bendrai kredito sumai, bet ir sumoms, skirtoms su šiuo kreditu susijusioms išlaidoms, kurios dėl to priskiriamos prie bendros kredito kainos vartotojui, padengti.
Parašai.
*      Proceso kalba: lenkų.