62022CJ0728
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. kovo 20 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2014/23/ES – Lošimų organizavimo ir lažybų įmokų rinkimo veiklos koncesijos – 43 straipsnis – Galiojančios koncesijos pakeitimas – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos koncesininkai turi mokėti mėnesinį mokestį už koncesijos trukmės pratęsimą – Atitiktis – 5 straipsnis – Valstybių narių pareiga suteikti perkančiajai organizacijai diskreciją koncesininko prašymu surengti procedūrą, siekiant iš dalies pakeisti koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas, kai įvyksta nenumatytų ir nuo šalių valios nepriklausančių įvykių, kurie daro didelę įtaką su tokiu vykdymu susijusiai rizikai – Nebuvimas“
Sujungtose bylose C‑728/22–C‑730/22
dėl 2022 m. lapkričio 21 d.Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo 2022 m. lapkričio 24 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose
Associazione Nazionale Italiana Bingo – Anib,
Play Game Srl (C‑728/22),
Associazione Concessionari Bingo – Ascob Srl,
B&B Srl,
TM Srl,
Better Now Srl,
Bingo Adda Srl,
Bingo Baccara Srl,
Bingo Boing Srl,
Bingo Bon Srl,
Bingobrescia Srl,
Bingo Bul Srl,
Bingo Centrum Srl,
Bingo Dolomiti Srl,
Bingo Gallura Srl,
Bingo Globo Srl Unipersonale,
Bi.Pa. Srl,
Bingo Ritz Somalia Srl,
Bingo Seven Monza Srl,
Bingo Star Rovigo Srl,
Bingo Time Trentino Srl,
Borgaro Bingo Srl,
Dora Srl,
Eden Srl,
Eliodoro Srl,
Eurogela Giochi Srl,
Euronissa Giochi Srl,
Fiore Srl,
Hippobingo Firenze Srl,
Hippogroup Cesenate SpA,
Hippogroup Modena Srl,
Iris Srl,
Kristal Palace Srl,
Le Casinò Srl,
AT e Bingo Srl Unipersonale in Amministrazione Giudiziaria,
Milano Giochi Srl,
Mondo Bingo Srl,
Progetto Bingo Srl,
Romulus Srl,
Tutto Gioco Srl (C‑729/22),
Coral Srl (C‑730/22)
prieš
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Agenzia delle Dogane e dei Monopoli,
dalyvaujant
B.E. Srl,
Play Game Srl,
Play Line Srl Unipersonale,
BC,
BD,
EF,
GL,
HU,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro penktosios kolegijos pirmininko pareigas einantis ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis, teisėjai D. Gratsias ir E. Regan (pranešėjas),
generalinė advokatė L. Medina,
posėdžio sekretorius C. Di Bella, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. balandžio 24 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Play Game Srl, atstovaujamos avvocati L. Porfiri ir A. Vergerio Di Cesana,
–
Ascob e.a., atstovaujamos avvocati L. Giacobbe ir M. Tariciotti,
–
Coral Srl, atstovaujamos avvocato A. Dagnino,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato A. Collabolletta, S. P. G. Marrone ir F. Subrani,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos L. Armati, G. Gattinara ir G. Wils,
susipažinęs su 2024 m. liepos 4 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti daugiausia dėl 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo (OL L 395, 1989, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 246), 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo (OL L 94, 2014, p. 1) ir SESV 49 bei 56 straipsnių išaiškinimo.
2
Šie prašymai pateikti nagrinėjant įmonių, valdančių bingo lošimų veiklą Italijoje, dviejų profesinių asociacijų ir kitų tame veiklos sektoriuje individualiai veikiančių įmonių, t. y. Associazione Nazionale Italiana Bingo – Anib, Play Game Srl (C‑728/22), Associazione Concessionari Bingo – Ascob Srl, B&B Srl, TM Srl, Better Now Srl, Bingo Adda Srl, Bingo Baccara Srl, Bingo Boing Srl, Bingo Bon Srl, Bingobrescia Srl, Bingo Bul Srl, Bingo Centrum Srl, Bingo Dolomiti Srl, Bingo Gallura Srl, Bingo Globo Srl Unipersonale, Bi.Pa. Srl, Bingo Ritz Somalia Srl, Bingo Seven Monza Srl, Bingo Star Rovigo Srl, Bingo Time Trentino Srl, Borgaro Bingo Srl, Dora Srl, Eden Srl, Eliodoro Srl, Eurogela Giochi Srl, Euronissa Giochi Srl, Fiore Srl, Hippobingo Firenze Srl, Hippogroup Cesenate SpA, Hippogroup Modena Srl, Iris Srl, Kristal Palace Srl, Le Casinò Srl, AT e Bingo Srl Unipersonale in Amministrazione Giudiziaria, Milano Giochi Srl, Mondo Bingo Srl, Progetto Bingo Srl, Romulus Srl, Tutto Gioco Srl (C‑729/22) ir Coral Srl (C‑730/22), ginčą su Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ekonomikos ir finansų ministerija, Italija) ir Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Muitinės ir monopolijų agentūra, Italija, toliau – ADM) dėl vadinamosios „techninio pratęsimo“ tvarkos galiojimo; šia tvarka Italijos vyriausybė pratęsė tam tikrų koncesijų galiojimo terminą ir kaip atlygį už tai numatė, pirma, suinteresuotųjų koncesininkų prievolę mokėti mėnesinį mokestį, kuris vėliau buvo didinamas, antra, draudimą perkelti patalpas ir, trečia, pareigą sutikti su pratęsimais, kad būtų leista dalyvauti koncesijų perskirstymo procedūrose ateityje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2014/23 52, 75, 76 ir 87 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(52)
koncesijos trukmė turėtų būti ribojama siekiant išvengti rinkos ir konkurencijos ribojimo. Be to, tikėtina, kad dėl labai ilgos trukmės koncesijų atsiras kliūčių patekti į rinką, ir todėl gali būti ribojamas laisvas paslaugų judėjimas ir įsisteigimo laisvė. Vis dėlto tokia trukmė gali būti pagrįsta, jeigu ji būtina, kad koncesininkas galėtų atgauti koncesijai įvykdyti numatytas investicijas ir gauti pelną už investuotą kapitalą. Todėl koncesijų, kurių trukmė yra ilgesnė nei penkeri metai, atveju jų trukmė turėtų būti ne ilgesnė už laikotarpį, per kurį koncesininkas galėtų pagrįstai tikėtis atgauti atliekant darbus ir teikiant paslaugas įdėtas investicijas ir gauti pelną už investuotą kapitalą įprastomis veiklos vykdymo sąlygomis, atsižvelgiant į konkrečius sutartinius tikslus, kurių koncesininkas įsipareigojo siekti, kad įvykdytų reikalavimus, susijusius, pavyzdžiui, su kokybe ir kaina naudotojams. <…>
<…>
(75)
koncesijos sutartys paprastai apima ilgalaikius ir kompleksinius techninius ir finansinius susitarimus, kurie dažnai priklauso nuo kintančių aplinkybių. Todėl būtina paaiškinti sąlygas, kuriomis dėl koncesijos pakeitimų jos vykdymo laikotarpiu būtina nauja koncesijos suteikimo procedūra, atsižvelgiant į atitinkamą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktiką. Nauja koncesijos procedūra būtina, kai daromi esminiai pradinės koncesijos pakeitimai, visų pirma susiję su šalių tarpusavio teisių ir pareigų apimtimi ir turiniu, įskaitant intelektinės nuosavybės teisių paskirstymą. Tokie pakeitimai rodo šalių ketinimą iš naujo derėtis dėl esminių tos koncesijos sąlygų. Visų pirma taip yra tuo atveju, jeigu iš dalies pakeistos sąlygos, jei jos būtų buvusios įtrauktos į pradinę procedūrą, būtų dariusios įtaką procedūros rezultatams. Visada ir neorganizuojant naujos koncesijos procedūros turėtų būti galima daryti koncesijos pakeitimus, dėl kurių nežymiai iki tam tikros vertės padidėtų sutarties vertė. <…>
(76)
perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai gali susidurti su išorinėmis aplinkybėmis, kurių jie negalėjo numatyti suteikdami koncesiją, visų pirma, kai koncesija vykdoma ilgą laikotarpį. Tais atvejais reikia tam tikro lankstumo, kad koncesiją būtų galima pritaikyti prie tų aplinkybių nepradedant naujos suteikimo procedūros. Nenumatytos aplinkybės reiškia aplinkybes, kurių nebuvo įmanoma nuspėti, nepaisant to, kad perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas pareigingai rengėsi pradiniam suteikimui, atsižvelgdami į visas jų turimas priemones, konkretaus projekto pobūdį ir charakteristikas, gerąją praktiką atitinkamoje srityje ir poreikį užtikrinti tinkamą rengiantis sutarties suteikimui panaudotų išteklių ir numatomos jos vertės santykį. Tačiau tai negali būti taikoma tais atvejais, kai dėl pakeitimo pasikeičia visos koncesijos pobūdis, pavyzdžiui, jeigu vykdytini darbai arba teiktinos paslaugos pakeičiamos skirtingais dalykais arba jeigu iš esmės pakeičiama koncesijos rūšis, nes tokiu atveju galima daryti prielaidą dėl numanomo poveikio rezultatams. <…>
<…>
(87)
kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. tam tikroms koncesijų procedūroms taikomų valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų koordinavimo, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl j[ų] masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti“.
4
Šios direktyvos 1 straipsnio „Dalykas ir taikymo sritis“ 1 dalyje nurodyta:
„Šia direktyva nustatomos taisyklės, kuriomis reglamentuojamos perkančiųjų organizacijų ir perkančiųjų subjektų pirkimų sudarant koncesiją, kurios vertė, kaip numatoma, yra ne mažesnė nei 8 straipsnyje nustatyta riba, procedūros.“
5
Šios direktyvos 5 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ numatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1)
koncesijos – darbų arba paslaugų koncesijos, kaip apibrėžta a ir b punktuose:
<…>
b)
paslaugų koncesija – raštu sudaryta piniginės naudos sutartis, kurios pagrindu viena ar daugiau perkančiųjų organizacijų ar perkančiųjų subjektų paveda teikti ir valdyti paslaugas (išskyrus a punkte nurodytų darbų vykdymą) vienam arba daugiau ekonominės veiklos vykdytojų, kai atlygį pagal ją sudaro tik teisė eksploatuoti paslaugas, kurios yra sutarties dalykas, arba ta teisė kartu su mokėjimu.
Suteikiant darbų arba paslaugų koncesiją koncesininkui perduodama veiklos rizika, susijusi su tų darbų arba paslaugų naudojimu, apimanti paklausos ar pasiūlos riziką arba abiejų šių rūšių riziką. Laikoma, kad koncesininkas prisiima veiklos riziką, kai įprastomis veiklos sąlygomis nesuteikiama garantijų, kad bus atgautos vykdant darbus ar teikiant paslaugas, kurie yra koncesijos dalykas, įdėtos investicijos ar patirtos išlaidos. Koncesininkui perduota rizikos dalis turi apimti realią atvirumo rinkos pokyčiams riziką, kaip antai, kad bet koks nuostolis, kurį gali patirti koncesininkas, nebūtų tik nominalus ar nedidelis“.
6
Direktyvos 2014/23 8 straipsnyje, kaip matyti iš jo pavadinimo, numatyta vertės riba ir numatomos koncesijų vertės apskaičiavimo metodai. Kalbant konkrečiai, šio straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad „[k]oncesijos vertę sudaro perkančiosios organizacijos ar perkančiojo subjekto sutarties vykdymo laikotarpiu apskaičiuotos koncesininko pajamos, neįskaitant PVM, kurios bus gautos kaip atlygis už darbus ir paslaugas, kurie yra koncesijos dalykas, taip pat už prekes, susijusias su tokiais darbais ir paslaugomis“.
7
Šios direktyvos 18 straipsnyje „Koncesijų trukmė“ numatyta:
„1.   Koncesijos trukmė turi būti ribota. Perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas nustato jos trukmę atsižvelgdami į reikalaujamus darbus arba paslaugas.
2.   Ilgiau nei penkerius metus trunkančių koncesijų atveju maksimali koncesijos trukmė neturi viršyti laikotarpio, kurio, tikėtina, koncesininkui galėtų pagrįstai prireikti, kad būtų atgautos investicijos, skirtos darbams vykdyti ar paslaugoms teikti, ir būtų gauta investuoto kapitalo grąža atsižvelgiant į investicijas, būtinas konkretiems sutartiniams tikslams pasiekti.
<…>“
8
Šios direktyvos 43 straipsnyje „Sutarčių keitimas jų galiojimo laikotarpiu“ numatyta:
„1.   Koncesijos gali būti keičiamos nevykdant naujos koncesijos suteikimo procedūros pagal šią direktyvą bet kuriuo iš šių atvejų:
a)
kai pakeitimai, neatsižvelgiant į jų piniginę vertę, buvo numatyti pradiniuose koncesijos dokumentuose apibrėžtose aiškiose, tiksliose ir nedviprasmiškose peržiūros nuostatose, kurios, be kita ko, gali apimti nuostatas dėl vertės persvarstymo, arba pasirinkimo galimybėse. Tokiose nuostatose nurodoma galimų pakeitimų arba pasirinkimo galimybių taikymo sritis, pobūdis ir galimos jų taikymo sąlygos. Jose nenumatomi pakeitimai arba pasirinkimo galimybės, dėl kurių pasikeistų bendras koncesijos pobūdis;
b)
perkant iš pradinio koncesininko papildomus darbus ar paslaugas, kurie tapo būtini, tačiau nebuvo įtraukti į pradinę koncesiją, jei:
i)
keisti koncesininko negalima dėl ekonominių ar techninių priežasčių, pavyzdžiui, dėl sukeičiamumo arba sąveikumo su esama įranga, paslaugomis arba įrenginiais, įsigytais vykdant pradinę koncesiją, reikalavimų ir
ii)
pakeitus koncesininką perkančiajai organizacijai ar perkančiajam subjektui kiltų didelių nepatogumų arba dėl to būtų dubliuojama nemažai jo išlaidų.
Vis dėlto, koncesijų, kurias perkančioji organizacija suteikė kitai nei II priede nurodytai veiklai vykdyti, atveju vertės padidėjimas neturi viršyti 50 % pradinės koncesijos vertės. Kai daromi keli pakeitimai iš eilės, ta riba taikoma kiekvieno pakeitimo vertei. Tokiais iš eilės daromais pakeitimais neturėtų būti siekiama išvengti šios direktyvos taikymo;
c)
kai yra įvykdytos visos šios sąlygos:
i)
būtinybė daryti pakeitimą atsirado dėl aplinkybių, kurių pareiginga perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas negalėjo numatyti;
ii)
dėl pakeitimo nepasikeičia bendras koncesijos pobūdis;
iii)
koncesijų, kurias perkančioji organizacija suteikė kitų nei II priede nurodytų rūšių veiklai vykdyti, atveju vertės padidėjimas neviršija 50 % pradinės koncesijos vertės. Kai daromi keli pakeitimai iš eilės, ta riba taikoma kiekvieno pakeitimo vertei. Tokiais iš eilės daromais pakeitimais nesiekiama išvengti šios direktyvos taikymo;
d)
kai koncesininkas, kuriam perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas iš pradžių suteikė koncesiją, pakeičiamas nauju koncesininku dėl vienos iš šių priežasčių:
i)
nedviprasmiškos peržiūros nuostatos arba pasirinkimo galimybės, laikantis a punkto;
ii)
jeigu dėl įmonės restruktūrizavimo, įskaitant perėmimą, susijungimą ir įsigijimą, arba dėl nemokumo visas arba dalį pradinio koncesininko teisių perima kitas ekonominės veiklos vykdytojas, atitinkantis pradinius kokybinės atrankos kriterijus, su sąlyga, kad dėl to nereikia daryti kitų esminių sutarties pakeitimų ir taip nesiekiama išvengti šios direktyvos taikymo, arba
iii)
kai pati perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas prisiima pagrindinio koncesininko pareigas jo subrangovų atžvilgiu, jei tokia galimybė numatyta nacionalinės teisės aktuose;
e)
kai pakeitimai, neatsižvelgiant į jų vertę, nėra esminiai, kaip apibrėžta 4 dalyje.
Perkančiosios organizacijos ar perkantieji subjektai, pakeitę koncesiją šios dalies b ir c punktuose nurodytais atvejais, tuo tikslu paskelbia skelbimą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Tokiame skelbime pateikiama XI priede nustatyta informacija ir jis skelbiamas pagal 33 straipsnį.
2.   Be to, koncesijos taip pat gali būti keičiamos nevykdant naujos koncesijos suteikimo procedūros pagal šią direktyvą, nereikalaujant patikrinti, ar įvykdytos 4 dalies a–d punktuose nustatytos sąlygos, kai pakeitimo vertė neviršija šių abiejų verčių:
i)
8 straipsnyje nustatytos ribos ir
ii)
10 % pradinės koncesijos vertės.
Vis dėlto pakeitimu neturi būti keičiamas bendras koncesijos pobūdis. Kai daromi keli pakeitimai iš eilės, vertė nustatoma pagal iš eilės daromų pakeitimų grynąją kumuliacinę vertę.
3.   Tais atvejais, kai į koncesiją įtraukiama indeksavimo sąlyga, siekiant apskaičiuoti 2 dalyje ir 1 dalies b bei c punktuose nurodytą vertę, atnaujinta vertė yra pamatinė vertė. Kai į koncesiją neįtraukiama indeksavimo sąlyga, atnaujinta vertė apskaičiuojama atsižvelgiant į perkančiosios organizacijos ar perkančiojo subjekto valstybės narės vidutinę infliaciją.
4.   Koncesijos keitimas jos galiojimo laikotarpiu laikomas esminiu pagal 1 dalies e punktą, kai dėl jo koncesijos pobūdis, palyginti su pradine koncesija, iš esmės pasikeičia. Bet kuriuo atveju, nedarant poveikio 1 ir 2 dalims, pakeitimas laikomas esminiu, kai įvykdoma viena ar daugiau iš šių sąlygų:
a)
pakeitimu nustatomos sąlygos, dėl kurių, jeigu jos būtų buvusios įtrauktos į pradinę koncesijos suteikimo procedūrą, būtų buvę galima leisti dalyvauti kitiems paraiškų teikėjams nei iš pradžių atrinktieji arba priimti kitą pasiūlymą nei iš pradžių priimtas, arba koncesijos suteikimo procedūra būtų pritraukusi papildomų dalyvių;
b)
pakeitimu koncesininko naudai pakeičiama koncesijos ekonominė pusiausvyra taip, kaip nebuvo numatyta pradinėje koncesijoje;
c)
pakeitimu labai išplečiama koncesijos taikymo sritis;
d)
kai koncesininkas, kuriam perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas iš pradžių suteikė koncesiją, pakeičiamas nauju koncesininku kitais atvejais, nei numatytieji pagal 1 dalies d punktą.
5.   Koncesijos galiojimo laikotarpiu darant kitus jos nuostatų pakeitimus, nei numatyti 1 ir 2 dalyse, reikalaujama vykdyti naują koncesijos suteikimo procedūrą pagal šią direktyvą.“
9
Tos pačios direktyvos 51 straipsnio „Perkėlimas į nacionalinę teisę“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip 2016 m. balandžio 18 d. Jos nedelsdamos pateikia [Europos] Komisijai tų nuostatų tekstą.
<…>“
10
Direktyvos 2014/23 54 straipsnyje „Įsigaliojimas“ numatyta:
„Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Ši direktyva netaikoma koncesijų, dėl kurių konkursai vyko arba kurios buvo suteiktos anksčiau nei 2014 m. balandžio 17 d., suteikimui“.
Italijos teisė
11
Bingo lošimus Italijoje iš pradžių reglamentavo 2000 m. sausio 31 d.Decreto n. 29 – Regolamento recante norme per l’istituzione del gioco „Bingo“ ai sensi dell’articolo 16 della legge 13 maggio 1999, n. 133 (Dekretas Nr. 29 – Reglamentas, kuriuo nustatomos bingo lošimų įstaigos taisyklės, kaip tai suprantama pagal 1999 m. gegužės 13 d. Įstatymo Nr. 133 16 straipsnio 1 dalį) (GURI, Nr. 43, 2000 m. vasario 22 d.), pagal kurį ekonomikos ir finansų ministrui buvo suteikta kompetencija nustatyti lošimų tvarką ir laiką, bet kokiu pagrindu mokėtinus atlygius, rinkliavas ir laimėjimus, įskaitant priklausančius varžybų organizatoriams.
12
Praktikoje koncesijų sutartyse, sudarytose atlikus atrankos procedūras po šio dekreto įsigaliojimo, nebuvo numatytas mėnesinio mokesčio mokėjimas. Tačiau pajamoms už parduotas lošimo korteles buvo taikomas iždo mokestis.
13
Šių koncesijų trukmė buvo šešeri metai ir jos galėjo būti pratęstos tik kartą, remiantis nurodyto dekreto 2 straipsnio 1 dalies e punktu.
14
2013 m. artėjant pagal tą patį dekretą skirtų pirmųjų koncesijų pabaigai kilo klausimas, ar koncesijų suteikimo tvarka atitinka Sąjungos teisę, nes pagal ją reikalaujama skelbti konkursą, kuriame lygiomis galimybėmis gali dalyvauti visos reikalavimus atitinkančios įmonės. Italijos teisės aktų leidėjo nuomone, siekiant užtikrinti nacionalinėje teisėje numatytos koncesijų skyrimo tvarkos atitiktį Sąjungos teisei, reikėjo „laiko požiūriu palaipsniui suderinti“ visų atitinkamo sektoriaus koncesijų pradžios momentą.
15
Taigi buvo nuspręsta pasibaigiančioms koncesijoms įvesti techninio pratęsimo tvarką, leidžiančią jas valdantiems koncesininkams laikinai tęsti savo veiklą, kol, pasibaigus visoms koncesijoms, dėl jų visų būtų galima surengti skyrimo procedūrą tą pačią dieną.
16
2013 m. gruodžio 27 d.legge n. 147 – Disposizioni per la formazione del bilancio annual e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2014) (Įstatymas Nr. 147, kuriuo nustatomos metinio ir daugiamečio valstybės biudžeto sudarymo taisyklės (2014 m. Įstatymas dėl stabilumo) (GURI, Nr. 302, 2013 m. gruodžio 27 d., paprastasis priedas Nr. 87; toliau – Įstatymas Nr. 147/2013) 1 straipsnio 636 ir 637 dalyse numatyta:
„636.   Siekiant laikytis [Sąjungos teisės] principo, kad viešosios koncesijos turi būti skiriamos arba – pasibaigus jų galiojimo terminui – perskiriamos pagal konkurencija grindžiamą atrankos procedūrą, ir kiek tai susiję su lošimų koncesijomis dėl bingo įmokų rinkimo, esant būtina toliau derinti 2013 m. ir 2014 m. pasibaigsiančių koncesijų terminus, 2014 m. [ADM] pradės perskirstyti šias koncesijas pagal šiuos pagrindinius principus:
a)
bingo lošimo įmokų rinkimo koncesijos yra apmokestinamos, o minimalus atlygis už kiekvienos koncesijos suteikimą yra 200000 eurų;
b)
koncesijų trukmė yra šeši metai;
c)
pasitraukiantis koncesininkas, ketinantis dalyvauti koncesijos perskirstymo konkurse, turi mokėti 2800 eurų mokestį už kiekvieną mėnesį ar 15 dienų viršijančią jo dalį arba 1400 eurų už trumpesnę nei 15 dienų mėnesio dalį visą laikotarpį, kuriam buvo pratęsta pasibaigusi koncesija ir bet kuriuo atveju iki naujos koncesijos suteikimo dienos;
d)
a punkte nurodyta suma mokama dviem lygiomis dalimis, kurių pirmoji sumokama pateikiant paraišką dalyvauti konkurse dėl koncesijos perskirstymo, o antroji – naujos koncesijos suteikimo dieną, užbaigus konkurentų atrankos procedūrą;
e)
nustatoma 300000 eurų bendra metinė banko garantijos ar draudimo suma, kurią koncesininkas turi suteikti per visą koncesijos trukmės laikotarpį, kad užtikrintų viešojo valdymo institucijoms subjektyvių ir objektyvių reikalavimų laikymąsi, paslaugų kokybę ir sutartyje nustatytų pareigų vykdymą.
637.   [ADM] vykdomajame dekrete, kuris turi būti priimtas iki 2014 m. gegužės mėn. pabaigos, nustatomos visos taikymo taisyklės, būtinos užtikrinti, kad kas dvejus metus, laikantis 636 dalyje nustatytų pagrindinių principų, būtų rengiamos konkurso procedūros siekiant perskirti esamas bingo lošimų įmokų rinkimo koncesijas, kurių paskutinė turi pasibaigti 2020 m.“
17
Anot prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, pagal techninio pratęsimo tvarką dalyvauti konkurse dėl atitinkamos koncesijos perskirstymo uždrausta pasibaigusių koncesijų turėtojams, kurie atsisako dalyvauti šioje tvarkoje ir prisiimti atitinkamą finansinę naštą.
18
Techninio pratęsimo tvarka pirmą kartą buvo iš dalies pakeista 2015 m. gruodžio 28 d.legge n. 208 – Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge di stabilità 2016) (Įstatymas Nr. 208, kuriuo nustatomos metinio ir daugiamečio valstybės biudžeto sudarymo priemonės (2016 m. Įstatymas dėl stabilumo) (GURI, Nr. 302, 2015 m. gruodžio 30 d., Paprastasis priedas Nr. 70) 1 straipsnio 934 dalimi, be kita ko, išplečiant techninio pratęsimo tvarką koncesijoms, kurių galiojimas baigiasi 2015 ir 2016 m., perkeliant atitinkamų koncesijų skyrimo galutinį terminą iš 2014 m. gruodžio 31 d. į 2016 m. gruodžio 31 d. ir taip atitinkamai pratęsiant šių koncesijų trukmę, padidinant veiklos vykdytojų, kuriems taikoma ši tvarka, mokėtiną mėnesinį mokestį nuo 2800 iki 5000 eurų už kiekvieną mėnesį ar 15 dienų viršijančią jo dalį ir nuo 1400 iki 2500 eurų už trumpesnę nei 15 dienų mėnesio dalį, taip pat uždraudžiant perkelti patalpas per visą techninio pratęsimo trukmę.
19
2016 m. balandžio 18 d.Decreto Legislativo 18 aprile 2016, no 50 (Codice dei contratti pubblici) (Įstatymas dekretas Nr. 50, kuriuo nustatomas viešųjų pirkimų kodeksas) (GURI, Nr. 91, 2016 m. balandžio 19 d.) į Italijos teisės sistemą buvo perkelta Direktyva 2014/23.
20
Įstatymo Nr. 147/2013 1 straipsnio 636 ir 637 dalys buvo vėl iš dalies pakeistos 2017 m. gruodžio 27 d.legge n. 205 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2018 e bilancio pluriennale per il triennio 2018-2020 (Įstatymas Nr. 205 dėl numatomo 2018 finansinių metų valstybės biudžeto ir 2018–2020 m. trejų metų daugiamečio biudžeto) (GURI, Nr. 302, 2017 m. gruodžio 29 d., paprastasis priedas Nr. 62; toliau – Įstatymas Nr. 205/2017), išplečiant pirmiau minėtą tvarką koncesijoms, kurių galiojimas baigiasi 2017 ir 2018 m., perkeliant numatytą konkurso dėl koncesijų perskirstymo pradžios galutinį terminą iš 2016 m. gruodžio 31 d. į 2018 m. rugsėjo 30 d. ir padidinant pagal šią tvarką mokėtiną mėnesinį mokestį nuo 5000 iki 7500 eurų už kiekvieną mėnesį ar 15 dienų viršijančią jo dalį ir nuo 2500 iki 3 5000 eurų už trumpesnę nei 15 dienų mėnesio dalį.
21
Vėliau Įstatymo Nr. 147/2013 1 straipsnio 636–638 dalys buvo iš dalies keistos 2018, 2019 ir 2020 m., kaskart pratęsiant techninio pratęsimo tvarkos taikymą dar nepasibaigusioms koncesijoms. Konkrečiai kalbant, 2020 m. gruodžio 30 d.legge n. 178 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2021 e bilancio pluriennale per il triennio 2021–2023 (Įstatymas Nr. 178 dėl 2021 finansinių metų valstybės biudžeto ir 2021–2023 m. trejų metų daugiamečio biudžeto) (GURI, Nr. 322, 2020 m. gruodžio 30 d., paprastasis priedas Nr. 46) konkurso dėl koncesijų skyrimo pradžios galutinis terminas buvo nustatytas 2023 m. kovo 31 d., t. y. po paskutinės bingo lošimo koncesijos pabaigos.
22
Jau susiklosčius pagrindinėse bylose nagrinėjamoms aplinkybėms šis 1 straipsnis buvo dar kartą iš dalies pakeistas 2022 m. siekiant ne tik pratęsti techninio pratęsimo tvarkos taikymą iki 2024 m. gruodžio 31 d., bet taip pat padidinti iki 8625 eurų mėnesinį mokestį, mokėtiną už kiekvieną mėnesį ar 15 dienų viršijančią jo dalį.
Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
Bylos C‑728/22 ir C‑729/22
23
Ieškinius pagrindinėse bylose pareiškė dvi bingo lošimų veiklą valdančių įmonių profesinės asociacijos ir kitos tame veiklos sektoriuje individualiai veikiančios įmonės.
24
Ieškovės pagrindinėse bylose patyrė finansinių sunkumų tiek dėl COVID‑19 pandemijos padarinių, tiek dėl nacionalinės teisės aktų, kurie iš esmės pavertė koncesijas mokamomis, todėl jos pateikė ADM prašymą nedelsiant sustabdyti pagal techninio pratęsimo tvarką mokėtino mėnesinio mokesčio, kurio dydis buvo nustatytas Įstatymu Nr. 205/2017, taikymą, kol bus atkurtos iki pandemijos buvusios koncesijų ekonominės ir finansinės pusiausvyros sąlygos; kai kurios jų taip pat papildomai prašė perskaičiuoti mokėtiną mokestį, atsižvelgiant į faktines kiekvieno koncesininko galimybes jį sumokėti.
25
2020 m. liepos 9 d. (byloje C‑729/22) ir lapkričio 18 d. (byloje C‑728/22) ADM atmetė šiuos prašymus, motyvuodama, be kita ko, tuo, kad administracinė priemonė negali pakeisti mokesčio dydžio, nes jis nustatytas nacionaliniu teisėkūros aktu.
26
Dėl prašymų atmetimo ieškovės pagrindinėse bylose pareiškė ieškinius Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Lacijaus regioninis administracinis teismas, Italija). Šie ieškiniai buvo atmesti kaip nepagrįsti, remiantis Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas, Italija) sprendimu Nr. 49/2021, kuriame buvo atmestos abejonės, analogiškos kilusioms šiose bylose dėl jose ginčijamo nacionalinės teisės akto atitikties Costituzione della Repubblica Italiana (Italijos Respublikos Konstitucija).
27
Dėl šių dviejų teismų sprendimų ieškovės pagrindinėse bylose pateikė apeliacinius skundus Consiglio di Stato (Valstybės Taryba), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Jos, be kita ko, teigė, kad tai, jog pagal techninio pratęsimo tvarką taikomo mokesčio dydis nustatytas teisėkūros aktu, negali pateisinti ADM diskrecijos administraciniais aktais koreguoti koncesijų įgyvendinimo ekonominių ir finansinių sąlygų pusiausvyrą nebuvimo, ypač kai nenumatytos aplinkybės turi įtakos šioms sąlygoms. Priešingu atveju teisiniai santykiai, atsirandantys iš lažybų įmokų rinkimo ir tvarkymo veiklos koncesijų, būtų nepagrįstai vertinami nepalankiau už išimtinai sutartimi reglamentuojamus santykius. Be to, teigiama, kad negalėjimas iš naujo derėtis dėl koncesijos ekonominės pusiausvyros prieštarauja Sąjungos teisei, nes nors koncesijos suteikimas savaime lemia veiklos vykdymo rizikos perkėlimą koncesininkui, vis dėlto susidarius išimtinėms sąlygoms pagal šią teisę reikalaujama leisti pakeisti koncesijos santykius jos vykdymo metu.
28
Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia pabrėžia, kad ieškovės pagrindinėse bylose pateikė įrodymų, patvirtinančių, kad koncesijų sutarčių vykdymo sąlygos, ypač galėjimas padengti vykdymo išlaidas, labai pablogėjo dėl netikėtų įvykių, kurių nebuvo galima numatyti, be kita ko, po COVID‑19 pandemijos, o Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas) sprendimas Nr. 49/2021 buvo susijęs su iki šios pandemijos sukeltos sveikatos krizės buvusia padėtimi.
29
Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat reiškia abejones, ar su Sąjungos teise suderinama, pirma, tai, kad tam tikri koncesijų sutarčių elementai keičiami nacionaliniais teisėkūros aktais, jeigu imantis tokių priemonių ADM netenka bet kokios kompetencijos keisti atitinkamas koncesijas įvykus netikėtiems įvykiams, kurių nebuvo galima numatyti, už kuriuos koncesininkai neatsako ir kurie daro didelį poveikį įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, ir, antra, įvairūs teisėkūros aktai, priimti turint tikslą pakeisti koncesijas, jeigu juose numatyta pratęsti šių koncesijų galiojimą, susiejant šį pratęsimą ir galimybę dalyvauti konkursuose ateityje su mėnesinio mokesčio mokėjimu, todėl jie gali pakeisti bendrą kiekvienos koncesijos pusiausvyrą.
30
Galiausiai prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad net jei techninio pratęsimo tvarkos nustatymas būtų pateisinamas būtinumu suderinti pagrindinėse bylose nagrinėjamų koncesijų galiojimo pabaigos datas, kad būtų galima pradėti naują suteikimo procedūrą, tokia tvarka prieštarauja SESV 49 ir 56 straipsniams, nes kyla abejonių dėl jos tikrojo būtinumo, tinkamumo ir proporcingumo nurodytam tikslui.
31
Šiomis aplinkybėmis byloje C‑728/22 Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyva 2014/23] ir iš Sutarčių kylantys bendrieji principai, visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos [(toliau – Chartija)] 15, 16, 20 ir 21 straipsniai, [ESS] 3 straipsnis ir [SESV] 8, 49, 56, 12, 145 ir 151 straipsniai, turi būti aiškinami taip, kad jie taikomi bingo lošimo valdymo koncesijoms, kurios buvo suteiktos 2000 m. vykdant atrankos procedūrą, kurios nustojo galioti ir kurių galiojimas vėliau buvo pakartotinai pratęstas pagal teisėkūros aktus, įsigaliojusius po to, kai įsigaliojo ši direktyva ir pasibaigė jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar pagal [Direktyvą 2014/23] draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jų pagrindu taikoma įgyvendinimo praktika, kai iš administracijos atimama diskrecija suinteresuotųjų šalių prašymu pradėti administracinę procedūrą, kuria siekiama iš dalies pakeisti koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas, paskelbiant naują konkurso procedūrą arba jos nepaskelbiant, priklausomai nuo to, ar pakartotinės derybos dėl sutartinio balanso laikytinos esminiu pakeitimu, jeigu įvyksta nenumatytų ir nenuspėjamų įvykių, už kuriuos šalys negali būti atsakingos ir kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
3.
Ar pagal [Direktyvą 89/665], iš dalies pakeistą [Direktyva 2014/23], draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai teisės aktų leidėjas ar viešojo administravimo institucija gali nustatyti, jog dalyvavimas lošimų koncesijų perskirstymo procedūroje priklauso nuo to, ar koncesininkas laikosi techninio pratęsimo tvarkos, net ir tuo atveju, jei, įvykus nenumatytiems ir nenuspėjamiems įvykiams, už kuriuos šalys nėra atsakingos ir kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, neleidžiama iš naujo derėtis dėl koncesijos sutarties vykdymo sąlygų, kad jų pusiausvyra būtų atkurta tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
4.
Bet kuriuo atveju, ar pagal SESV 49 ir 56 straipsnius ir teisinio saugumo, veiksmingos teisminės apsaugos, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai iš administracijos atimama diskrecija suinteresuotųjų šalių prašymu rengti administracinę procedūrą, kuria būtų siekiama iš dalies pakeisti koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas, skelbiant naują koncesijų suteikimo procedūrą arba jos neskelbiant, priklausomai nuo to, ar pakartotinės derybos dėl sutartinio balanso laikytinos esminiu pakeitimu, jeigu įvyksta nenumatytų ir nenuspėjamų įvykių, už kuriuos šalys negali būti atsakingos ir kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
5.
Ar pagal SESV 49 ir 56 straipsnius ir teisinio saugumo, veiksmingos teisminės apsaugos, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai teisės aktų leidėjas ar viešojo administravimo institucija dalyvavimą lošimų koncesijų perskirstymo procedūroje gali susieti su sąlyga, kad koncesininkas laikysis techninio pratęsimo tvarkos, net ir tuo atveju, kai, įvykus nuo šalių nepriklausantiems, nenumatytiems ir nenuspėjamiems įvykiams, kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, neleidžiama iš naujo derėtis dėl koncesijos sutarties vykdymo sąlygų, kad jų pusiausvyra būtų atkurta tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
6.
Ar apskritai pagal SESV 49 ir 56 straipsnius ir teisinio saugumo, veiksmingos teisminės apsaugos, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, kuriuose numatyta, kad bingo salonų valdytojai kas mėnesį moka pradiniuose koncesijos dokumentuose nenumatytą didelį techninio pratęsimo mokestį, kurio dydis yra vienodas visų rūšių veiklos vykdytojams ir kurį teisės aktų leidėjas kartkartėmis keičia nesant jokio įrodyto ryšio su konkrečių koncesijos santykių ypatumais ir eiga?“
32
Byloje C‑729/22 Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyva 2014/23] ir iš Sutar[čių] kylantys bendrieji principai, visų pirma [SESV] 49 ir 56 straipsniai, turi būti aiškinami taip, kad jie taikomi bingo lošimo valdymo koncesijoms, kurios buvo suteiktos 2000 m. vykdant atrankos procedūrą ir kurios nustojo galioti ir vėliau jų galiojimas buvo pakartotinai pratęstas teisėkūros aktais, įsigaliojusiais po to, kai įsigaliojo ši direktyva ir pasibaigė jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar pagal [Direktyvą 2014/23] draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai iš administracijos atimama diskrecija suinteresuotųjų šalių prašymu pradėti administracinę procedūrą, kuria siekiama iš dalies pakeisti koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas, paskelbiant naują konkurso procedūrą arba jos nepaskelbiant, priklausomai nuo to, ar pakartotinės derybos dėl sutartinio balanso laikytinos esminiu pakeitimu, jeigu įvyksta nenumatytų ir nenuspėjamų įvykių, už kuriuos šalys negali būti atsakingos ir kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
3.
Ar pagal [Direktyvą 89/665], iš dalies pakeistą [Direktyva 2014/23], draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai teisės aktų leidėjas ar viešojo administravimo institucija gali nustatyti, jog dalyvavimas lošimų koncesijų perskirstymo procedūroje priklauso nuo to, ar koncesininkas laikosi techninio pratęsimo tvarkos, net ir tuo atveju, jei, įvykus nenumatytiems ir nenuspėjamiems įvykiams, už kuriuos šalys nėra atsakingos ir kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, neleidžiama iš naujo derėtis dėl koncesijos sutarties vykdymo sąlygų, kad jų pusiausvyra būtų atkurta tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
4.
Bet kuriuo atveju, ar pagal SESV 49 ir 56 straipsnius ir teisinio saugumo, veiksmingos teisminės apsaugos, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai iš administracijos atimama diskrecija suinteresuotųjų šalių prašymu pradėti administracinę procedūrą, kuria būtų siekiama iš dalies pakeisti koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas, skelbiant naują koncesijų suteikimo procedūrą arba jos neskelbiant, priklausomai nuo to, ar pakartotinės derybos dėl sutartinio balanso laikytinos esminiu pakeitimu, jeigu įvyksta nenumatytų ir nenuspėjamų įvykių, už kuriuos šalys negali būti atsakingos ir kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
5.
Ar pagal SESV 49 ir 56 straipsnius ir teisinio saugumo, veiksmingos teisminės apsaugos, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai teisės aktų leidėjas ar viešojo administravimo institucija dalyvavimą lošimų koncesijų perskirstymo procedūroje gali susieti su sąlyga, kad koncesininkas laikysis techninio pratęsimo tvarkos, net ir tuo atveju, kai, įvykus nuo šalių nepriklausantiems, nenumatytiems ir nenuspėjamiems įvykiams, kurie daro didelę įtaką įprastoms veiklos rizikos sąlygoms, neleidžiama iš naujo derėtis dėl koncesijos sutarties vykdymo sąlygų, kad jų pusiausvyra būtų atkurta tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tiek laiko, kiek reikia, kad būtų galima atkurti pradines koncesijos sutarčių vykdymo sąlygas?
6.
Ar apskritai pagal SESV 49 ir 56 straipsnius ir teisinio saugumo, veiksmingos teisminės apsaugos, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, kuriuose numatyta, kad bingo salonų valdytojai kas mėnesį moka pradiniuose koncesijos dokumentuose nenumatytą didelį techninio pratęsimo mokestį, kurio dydis yra vienodas visų rūšių veiklos vykdytojams ir kurį teisės aktų leidėjas kartkartėmis keičia nesant jokio įrodyto ryšio su konkrečių koncesijos santykių ypatumais ir eiga?“
Byla C‑730/22
33
Byloje C‑730/22 bendrovė Coral, pagal koncesijos sutartį valdanti bingo lošimų salonus, pareiškė ieškinį Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Lacijaus regioninis administracinis teismas) dėl 2018 m. ADM nustatytos priemonės, įgyvendinančios Įstatymą Nr. 205/2017, kuriuo, kol įvyks koncesijų perskirstymas, buvo nustatytas pagal techninio pratęsimo tvarką koncesininkų mokėtinas 7500 eurų mėnesinis mokestis.
34
Grįsdama ieškinį ši bendrovė teigė, kad šio mokesčio padidinimas buvo neproporcingas ir nepagrįstas, atsižvelgiant į tai, kad koncesija jai iš pradžių buvo suteikta nemokamai, o mokestį vienašališkai įvedė ir nuolat didino Italijos įstatymų leidėjas. Ji taip pat kritikavo nuo 2013 m. vykusį piktnaudžiavimą techninio pratęsimo tvarka; tuo, anot jos, buvo pažeisti, be kita ko, konkurencijos laisvės ir nediskriminavimo principai, taip pat apribota privačios ekonominės iniciatyvos laisvė.
35
Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Lacijaus regioninis administracinis teismas) pateikė Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas) klausimus dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų atitikties Italijos Respublikos Konstitucijai.
36
Sprendime Nr. 49/2021 Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas) pripažino šiuos teisės aktus atitinkančiais Italijos Respublikos Konstituciją ir Chartijos 16, 20 ir 21 straipsnius.
37
Atsižvelgdamas į šį sprendimą, Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) atmetė visą ieškinį.
38
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) sprendimą Coral apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, be kita ko, tuo pagrindu, kad techninio pratęsimo tvarka lėmė per didelius galiojančių koncesijų pakeitimus, viršijančius, be kita ko, Direktyvos 2014/23 43 straipsnyje nustatytas leistinas ribas.
39
Gindamasi ADM pareiškė, be kita ko, kad techninio pratęsimo tvarka siekiama leisti dabartiniams koncesininkams, kuriems nustatytos vienodos šio techninio pratęsimo sąlygos, dalyvauti naujoje konkurso procedūroje, kaip reikalaujama pagal Sąjungos teisę.
40
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo abejojantis, ar su Direktyva 2014/23 suderinama techninio pratęsimo tvarka, pagal kurią šis pratęsimas ir galimybė dalyvauti būsimame konkurse siejami su mėnesinio mokesčio mokėjimu, konkrečiai nevertinant kiekvienos koncesijos ekonominių sąlygų ir galbūt iškreipiant bendrą kiekvienos jų pusiausvyrą.
41
Šiuo klausimu šis teismas nurodo, kad nors pati koncesijos samprata suponuoja veiklos rizikos buvimą, nagrinėjamu atveju Italijos teisės aktų leidėjas labai pakeitė pačią bingo lošimų sektoriaus veiklos sąnaudų struktūrą, įvesdamas mėnesinio mokesčio mechanizmą. Be to, šis pakeitimas atliktas ne dėl nenumatyto ir nuo šalių valios nepriklausančio įvykio, bet remiantis vienašaliu teisės aktų leidėjo sprendimu.
42
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Direktyva 2014/23 netaikoma byloje C‑730/22, abejonių kelia taip pat pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų atitiktis SESV 49 ir 56 straipsniams ir kai kuriems bendriesiems Sąjungos teisės principams. Iš tiesų net darant prielaidą, kad techninio pratęsimo tvarkos nustatymas pateisinamas būtinumu suderinti galiojančių koncesijų pabaigos datas, kad joms pasibaigus būtų galima pradėti naują suteikimo procedūrą surengiant atvirą konkursą, tokia tvarka, atrodo, prieštarauja SESV 49 ir 56 straipsniams, nes riboja įsisteigimo laisvę ir laisvę teikti paslaugas, o tai verčia abejoti tikruoju jos būtinumu, tinkamumu ir proporcingumu siekiamam tikslui.
43
Šiomis aplinkybėmis Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal [Direktyvą 2014/23], jei ji būtų pripažinta taikytina, ir bet kuriuo atveju bendruosius principus, kylančius iš SESV 26, 49, 56 ir 63 straipsnių, kaip jie aiškinami ir taikomi Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, visų pirma diskriminacijos draudimo, proporcingumo, konkurencijos apsaugos ir laisvo paslaugų bei kapitalo judėjimo principus, draudžiama taikyti nacionalines teisės normas, pagal kurias nacionalinės teisės aktų leidėjas arba valdžios institucijos gali per vadinamąjį techninį pratęsimą, kuris per pastarąjį dešimtmetį azartinių lošimų koncesijų sektoriuje buvo kelis kartus atnaujintas, vienašališkai paveikti esamus santykius, nustatydami prievolę mokėti koncesijos mokesčius, kurių iš pradžių nereikėjo mokėti, o vėliau kelis kartus padidindami tuos pačius mokesčius, kurių fiksuotas dydis visada buvo nustatomas visiems koncesininkams, neatsižvelgiant į apyvartą, taip pat nustatydami papildomus koncesininkų veiklos apribojimus, pavyzdžiui, draudimą perkelti patalpas, ir nustatydami, kad dalyvavimas būsimoje koncesijų perskirstymo procedūroje priklausys nuo to, ar ekonominės veiklos vykdytojai laikosi nurodyto pratęsimo sąlygų?“
Procesas Teisingumo Teisme
44
Teisingumo Teismas paprašė nacionalinio teismo pateikti paaiškinimų, į šį prašymą nacionalinis teismas atsakė trimis 2023 m. spalio 31 d. nutartimis, o jas Teisingumo Teismas gavo 2023 d. lapkričio 16 d. Šiose nutartyse prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžė, kad nors jis abejojo dėl Direktyvos 2014/23 taikytinumo, tam tikri, jo nuomone, svarbūs elementai patvirtino šį taikytinumą, todėl SESV 49, 56 ir 63 straipsnių išaiškinimo prašoma iš esmės tik papildomai.
45
Tarp šių svarbių elementų prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, be kita ko, aplinkybę, kad, pirma, suteiktos eksploatavimo teisės yra ne paprastas administracinis leidimas ar licencija, bet paslaugų koncesijos, kaip jos apibrėžtos Direktyvos 2014/23 5 straipsnyje, ir, antra, visų nagrinėjamų koncesijų apyvarta viršijo šios direktyvos 8 straipsnyje numatytą ribą.
Dėl prejudicinių klausimų
Pirminės pastabos
46
Komisijos teigimu, iš pagrindinėse bylose nagrinėjamų teisės aktų neįmanoma padaryti aiškios išvados apie atitinkamų koncesijų teisinį pobūdį, nes prašymuose priimti prejudicinį sprendimą nurodytas vienintelis reikšmingas elementas yra tai, kad šiomis koncesijomis jų turėtojams nesuteikiama išimtinių teisių. Tačiau atsakyti į du pirmuosius klausimus bylose C‑728/22 ir C‑729/22 būtina tik jeigu šios teisės yra paslaugų koncesijos, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/23 5 straipsnį, o ne paprastos administracinės licencijos.
47
Šiuo aspektu primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi kompetenciją nustatyti jo nagrinėjamos bylos faktines aplinkybes, taip pat aiškinti nacionalinę teisę (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 17 d. Sprendimo NFŠ, C‑28/23, EU:C:2024:893, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taigi Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą, jei pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2023 m. vasario 7 d. Sprendimo Confédération paysanne ir kt. (Atsitiktinė mutagenezė in vitro), C‑688/21, EU:C:2023:75, 32 punktas).
48
Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinas tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2023 m. vasario 7 d. Sprendimo Confédération paysanne ir kt. (Atsitiktinė mutagenezė in vitro), C‑688/21, EU:C:2023:75, 33 punktas).
49
Nors prašymuose priimti prejudicinį sprendimą juos pateikęs teismas, apibūdindamas pagrindinėse bylose nagrinėjamas eksploatavimo teises, vartoja sąvoką „koncesija“, nepatikslindamas, ar ji turi tokią pačią prasmę, kokia jai suteikta Sąjungos teisėje, iš prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atsakymo į Teisingumo Teismo prašymą pateikti paaiškinimų nedviprasmiškai matyti, kad, pirma, pagrindinėse bylose nagrinėjamos teisės eksploatuoti koncesijas tenkina materialines sąlygas, kad būtų pripažintos paslaugų koncesijomis, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/23 5 straipsnio 1 dalies b punktą. Antra, visų šių koncesijų vertė siekia Direktyvos 2014/23 8 straipsnyje numatytą ribą, kad jas apimtų šios direktyvos taikymo sritis.
50
Vadinasi, į pateiktus prašymus reikia atsakyti remiantis prielaida, kad pagrindinėse bylose nagrinėjamos eksploatavimo teisės yra koncesijos, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/23 5 straipsnio 1 dalies b punktą, ir kad šios koncesijos siekia šios direktyvos 8 straipsnyje numatytą ribą.
Dėl pirmojo klausimo bylose C‑728/22 ir C‑729/22
51
Komisija teigia, kad pirmasis klausimas bylose C‑728/22 ir C‑729/22 yra iš dalies nepriimtinas, kiek jis susijęs su tokių nuostatų, kaip SESV 8, 12, 145 ir 151 straipsniai, aiškinimu, o prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikė paaiškinimų, leidžiančių Teisingumo Teismui ir į bylą galbūt įstosiančioms šalims suprasti, kodėl šios nuostatos svarbios ginčams pagrindinėse bylose išspręsti.
52
Šiuo aspektu primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, vykstant Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimui, būtinumas pateikti Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris būtų naudingas nacionaliniam teismui, reikalauja, kad tas teismas tiksliai laikytųsi prašymo priimti prejudicinį sprendimą turiniui keliamų reikalavimų, aiškiai išdėstytų Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje, kurie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui turi būti žinomi (2018 m. balandžio 19 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑152/17, EU:C:2018:264, 21 punktas).
53
Taigi, kaip nurodyta Procedūros reglamento 94 straipsnio c punkte, sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą turi būti nurodytos priežastys, paskatinusios jį pateikusį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas šių nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų ryšys (2018 m. balandžio 19 d. Sprendimo Consorzio Italian Management ir Catania Multiservizi, C‑152/17, EU:C:2018:264, 22 punktas).
54
Nors byloje C‑728/22 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo išaiškinti ESS 3 straipsnį, SESV 8, 12, 26, 145 ir 151 straipsnius, taip pat Chartijos 15, 16, 20 ir 21 straipsnius, jis konkrečiai nepaaiškino, kodėl šie straipsniai svarbūs atsakymui į pirmąjį klausimą šioje byloje. Vadinasi, pirmasis klausimas byloje C‑728/22 yra nepriimtinas, kiek jis susijęs su šių straipsnių aiškinimu.
55
Atvirkščiai, atsižvelgiant į prašyme priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑728/22 pateiktus konkrečius paaiškinimus, pirmasis klausimas šioje byloje turi būti laikomas priimtinu, kiek jis susijęs su Direktyvos 2014/23 ir SESV 49 bei 56 straipsnių aiškinimu.
56
Byloje C‑729/22 pirmasis klausimas suformuluotas kitaip nei byloje C‑728/22, nes jis susijęs tik su Direktyvos 2014/23 nuostatų ir SESV 49 bei 56 straipsnių išaiškinimu. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje pakankamai paaiškintos priežastys, paskatinusios šį prašymą pateikusį teismą prašyti Teisingumo Teismo išaiškinti šias nuostatas ir straipsnius, todėl visas šis klausimas laikytinas priimtinu.
57
Be to, kadangi, kaip pabrėžta šio sprendimo 49 punkte, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vadovaujasi prielaida, kad ieškovėms bylose C‑728/22 ir C‑729/22 suteiktos eksploatavimo teisės tenkina materialines sąlygas, kad būtų pripažintos paslaugų koncesijomis, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/23 5 straipsnio 1 dalies b punktą, kaip generalinė advokatė nurodė išvados 43 ir 44 punktuose, tuo remiantis matytina, kad šie klausimai susiję daugiau su šios direktyvos ratione temporis taikymo sritimi.
58
Vadinasi, pripažintina, kad pirmuoju klausimu bylose C‑728/22 ir C‑729/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyva 2014/23 ir SESV 49 bei 56 straipsniai turi būti aiškinami kaip taikytini ratione temporis koncesijų sutartims, kaip jos suprantamos pagal nurodytos direktyvos 5 straipsnio 1 dalies b punktą, sudarytoms prieš įsigaliojant šiai direktyvai, tačiau pratęstoms teisėkūros nuostatomis, kuriomis mainais, pirma, suinteresuotieji koncesininkai buvo įpareigoti mokėti mėnesinį mokestį, kuris vėliau buvo didinamas, antra, jiems uždrausta perkelti patalpas ir, trečia, jie įpareigoti sutikti su koncesijų pratęsimais, kad gautų leidimą dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje.
59
Šiuo klausimu primintina, kad jei padaromas koncesijos sutarties pakeitimas, Sąjungos teisės aktai, į kuriuos atsižvelgiant jis turi būti vertinamas, yra šio pakeitimo dieną galioję teisės aktai, nepaisant to, kad pradinė koncesijos sutartis buvo sudaryta anksčiau, nei įsigaliojo taikytinos Sąjungos teisės nuostatos (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑526/17, EU:C:2019:756, 60 punktą ir 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Sisal ir kt., C‑721/19 ir C‑722/19, EU:C:2021:672, 28 punktą). Atvirkščiai, netaikomos direktyvos nuostatos, numatančios perkėlimo terminą, kuris pakeitimo dieną jau yra pasibaigęs, nebent koncesijos pakeitimo paskelbimo dieną ši direktyva jau buvo perkelta į nacionalinę teisę (šiuo klausimu žr. 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Stanley International Betting ir Stanleybet Malta, C‑375/17, EU:C:2018:1026, 34 ir 35 punktus).
60
Kadangi Direktyvos 2014/23 51 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad ji turi būti perkelta ne vėliau kaip 2016 m. balandžio 18 d., ši direktyva turi būti pripažinta taikoma bet kokiam po šios datos atliktam koncesijos sutarties pakeitimui.
61
Nagrinėjamu atveju, kaip pažymėta šio sprendimo 24 punkte, ieškovių bylose C‑728/22 ir C‑729/22 prašymai ADM buvo susiję su Įstatymu Nr. 205/2017 padarytais pakeitimais. Remiantis Teisingumo Teismui pateikta informacija, šiais pakeitimais techninio pratęsimo tvarkos taikymas buvo pratęstas ir išplėstas koncesijoms, turėjusioms pasibaigti 2017 ir 2018 m., kartu padidinant pagal šią tvarką mokėtiną mėnesinį mokestį.
62
Vadinasi, nors Įstatymu Nr. 205/2017 suinteresuotiesiems koncesininkams nustatytas prievoles taip pat apimdavo anksčiau daryti techniniai pakeitimai, vis dėlto dėl šiuo įstatymu padaryto koncesijų sutarčių pakeitimo buvo pratęstas šių prievolių ir apskritai šiuo metu koncesininkams taikomos techninio pratęsimo tvarkos galiojimas.
63
Šie pakeitimai buvo atlikti jau pasibaigus galutiniam Direktyvos 2014/23 perkėlimo terminui. Taigi ši direktyva taikoma ne tik priėmus Įstatymą Nr. 205/2017 atliktam mokesčio padidinimui, bet ir visiems techninio pratęsimo tvarkos aspektams, kuriuos tam tikrais atvejais jau apimdavo ankstesni pratęsimai, tačiau kurių taikymas buvo atnaujintas Įstatymo Nr. 205/2017 pagrindu. Vadinasi, nurodytos direktyvos 43 straipsnis yra ta nuostata, į kurią atsižvelgiant po Įstatymo Nr. 205/2017 priėmimo reikia vertinti, ar Sąjungos teisę atitinka pakeitimas, kuriuo buvo pratęsta paslaugų koncesijų trukmė mainais, pirma, įpareigojant koncesininkus mokėti mokestį, antra, uždraudžiant perkelti patalpas ir, trečia, įpareigojant sutikti su bet kokiu koncesijų pratęsimu,
64
Be to, iš Direktyvos 2014/23 43 straipsnio teksto matyti, kad juo buvo išsamiai suderintos nacionalinės teisės nuostatos, susijusios su atvejais, kai, pirma, koncesijos sutartys gali būti keičiamos neprivalant rengti naujos koncesijos suteikimo procedūros pagal šioje direktyvoje nustatytas taisykles ir, antra, tokia suteikimo procedūra yra būtina dėl koncesijos sąlygų pakeitimo (šiuo klausimu žr. 2024 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Adusbef (Morandžio tiltas), C‑683/22
EU:C:2024:936, 51 punktą).
65
Vis dėlto bet kokia nacionalinė priemonė, priklausanti Sąjungos lygiu išsamiai suderintai sričiai, turi būti vertinama atsižvelgiant į šios suderinimo priemonės, o ne į pirminės teisės nuostatas, kaip antai SESV 49 ir 56 straipsnius (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Sisal ir kt., C‑721/19 ir C‑722/19, EU:C:2021:672, 32 punktą).
66
Darytina išvada, kad tokiais atvejais, kokie nagrinėjami pagrindinėse bylose, nereikia taip pat vertinti nacionalinės teisės nuostatų, kaip antai atsiradusių priėmus Įstatymą Nr. 205/2017, kurios buvo priimtos po Direktyvos 2014/23 perkėlimo ir bet kuriuo atveju po 2016 m. balandžio 18 d., atitikties SESV 49 ir 56 straipsniams, nes šios nuostatos turi būti vertinamos tik remiantis nurodytos direktyvos 43 straipsniu.
67
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą bylose C‑728/22 ir C‑729/22 reikia atsakyti: Direktyva 2014/23 turi būti aiškinama kaip taikoma ratione temporis koncesijų sutartims, kaip jos suprantamos pagal jos 5 straipsnio 1 dalies b punktą, sudarytoms prieš įsigaliojant šiai direktyvai, tačiau pratęstoms teisėkūros nuostatomis, kuriomis mainais, pirma, suinteresuotieji koncesininkai buvo įpareigoti mokėti mėnesinį mokestį, kuris vėliau buvo didinamas, antra, jiems uždrausta perkelti patalpas ir, trečia, jie įpareigoti sutikti su koncesijų pratęsimais, kad gautų leidimą dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje, jeigu pačios šios teisėkūros nuostatos įsigaliojo pasibaigus galutiniam nurodytos direktyvos perkėlimo terminui. Šiomis aplinkybėmis SESV 49 ir 56 straipsniai turi būti aiškinami kaip netaikytini.
Dėl vienintelio klausimo byloje C‑730/22
68
Visų pirma pažymėtina, jog kadangi vieninteliame klausime byloje C‑730/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo SESV 26 straipsnį ir konkrečiai nepaaiškina jo svarbos sprendimui dėl ginčo pagrindinėje byloje, šis klausimas pripažintinas nepriimtinu, kiek jis susijęs su nurodyto straipsnio aiškinimu, dėl šio sprendimo 50 ir 51 punktuose išdėstytų priežasčių. Atvirkščiai, atsižvelgiant į prašyme priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje pateiktus paaiškinimus, minėtas klausimas turi būti laikomas priimtinu, kiek jis susijęs su Direktyvos 2014/23 ir SESV 49 bei 56 straipsnių aiškinimu. Vis dėlto atsižvelgiant, pirma, į tai, kas nurodyta šio sprendimo 65 punkte, ir, antra, į aplinkybę, kad byloje C‑730/22 ginčijamas aktas buvo priimtas taikant Įstatymą Nr. 205/2017, nėra pagrindo aiškinti nurodytų SESV straipsnių.
69
Toliau, nors vieninteliame klausime byloje C‑730/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo jokios konkrečios Direktyvos 2014/23 nuostatos ir nors, atsižvelgiant į pagrindinės bylos aplinkybes, reikšmės taip pat galėtų turėti šios direktyvos 18 straipsnis, iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktų paaiškinimų matyti, kad šis klausimas susijęs išimtinai su nurodytos direktyvos 43 straipsnio ir nediskriminavimo, proporcingumo bei konkurencijos apsaugos principų aiškinimu.
70
Šiuo aspektu iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, kad nors ieškovė byloje C‑730/22 kritikuoja su techniniu pratęsimu susijusias nuostatas, įtrauktas į ankstesnių pratęsimų priemones, vis dėlto pagrindinės bylos dalykas yra tik priemonės, priimtos remiantis Įstatymu Nr. 205/2017, kuriuo buvo atnaujinti ankstesnės pratęsimo tvarkos pagrindiniai elementai ir padidintas mainais mokėtino mokesčio dydis. Kaip konstatuota šio sprendimo 62 ir 63 punktuose, Direktyvos 2014/23 43 straipsnis yra ta nuostata, į kurią atsižvelgiant po Įstatymo Nr. 205/2017 priėmimo reikia vertinti visus taikytinus techninės pratęsimo tvarkos elementus, net jei kai kuriuos jų jau apėmė ankstesnės pratęsimo priemonės.
71
Galiausiai, nors, kaip Coral pabrėžė savo rašytinėse pastabose, aiškinant Direktyvą 2014/23 reikėtų atsižvelgti į nediskriminavimo, proporcingumo bei konkurencijos apsaugos principus, reikia konstatuoti, kad prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuos principus nurodo arba kartu su SESV 49 ir 56 straipsniais, kurie, kaip pripažinta, netaikytini pagrindinėje byloje, arba nepakankamai tiksliai, kad Teisingumo Teismas galėtų išdėstyti poziciją dėl tariamai prašomo šių principų išaiškinimo.
72
Vadinasi, reikia daryti prielaidą, kad vieninteliu klausimu byloje C‑730/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2014/23 43 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionaliniam teisės aktų leidėjui teisėkūros nuostatomis, kurios įsigaliojo jau pasibaigus galutiniam šios direktyvos perkėlimo terminui, vienašališkai pratęsti paslaugų koncesijų trukmę kartu mainais, pirma, padidinant visų suinteresuotųjų koncesininkų, nepaisant jų apyvartos, mokėtiną fiksuoto dydžio mokestį, antra, paliekant galioti draudimą perkelti patalpas ir, trečia, toliau įpareigojant šiuos koncesininkus sutikti su pratęsimais, kad jiems būtų leista dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje.
73
Kaip šiuo klausimu pažymėta šio sprendimo 64 punkte, Direktyvos 2014/23 43 straipsniu buvo išsamiai suderinti atvejai, kai koncesijos gali būti keičiamos neprivalant rengti naujos suteikimo procedūros pagal šioje direktyvoje nustatytas taisykles, ir atvejai, kai tokia suteikimo procedūra yra būtina dėl koncesijos sąlygų pakeitimo (šiuo klausimu žr. 2024 m. lapkričio 7 d. Sprendimo Adusbef (Morandžio tiltas), C‑683/22
EU:C:2024:936, 51 punktą).
74
Iš šio 43 straipsnio teksto nematyti, kad jis taikomas tik pakeitimams, padarytiems po koncesininkų ir perkančiųjų organizacijų derybų, ir nereglamentuoja teisėkūros aktais vienašališkai nustatytų pakeitimų. Šiomis aplinkybėmis tai, kad Direktyvos 2014/23 75 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, jog esminiai koncesijos pakeitimai rodo šalių ketinimą iš naujo derėtis dėl esminių jos sąlygų, negali apriboti minėto 43 straipsnio taikymo srities, išplaukiančios iš aiškios jo formuluotės.
75
Vadinasi, taikant Direktyvą 2014/23 neturi reikšmės aplinkybė, kad vieninteliame klausime byloje C‑730/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytus pakeitimus vienašališkai patvirtino Italijos teisės aktų leidėjas.
76
Atvirkščiai, reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2014/23 43 straipsnį draudžiami bet kokie vienašališkai ar susitarimu nustatyti koncesijos vykdymo sąlygų pakeitimai, atlikti nerengiant naujos suteikimo procedūros, nebent tokie pakeitimai atitinka kurį nors iš šios direktyvos 43 straipsnio 1 ar 2 dalyje numatytų atvejų.
77
Jeigu, kaip pagrindinėje byloje, pakeitimas, kaip antai įpareigojimas mokėti mokestį, buvo nustatytas mainais už kitus pakeitimus, kaip antai atitinkamos koncesijos trukmės pratęsimą, vertinti, ar tokį pakeitimą buvo galima daryti remiantis Direktyvos 2014/23 43 straipsnio 1 ir 2 dalimis, reikia atsižvelgiant į visas jo sukeltas pasekmes, neišskiriant jokios iš jų.
78
Vadinasi, nustatant, ar prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausime nurodytas pakeitimas atitinka kurį nors iš šios direktyvos 43 straipsnio 1 ar 2 dalyje numatytų atvejų, reikia atsižvelgti į visas tokio pakeitimo sukeltas pasekmes.
79
Kiek tai susiję, pirma, su Direktyvos 2014/23 43 straipsnio 1 dalies a punktu, atsižvelgiant į vieninteliame klausime byloje C‑730/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo apibūdintą padėtį, t. y. kad pakeitimas atliktas teisėkūros aktu, galima iš karto atmesti galimybę taikyti minėtą nuostatą šiam atvejui, nes joje reikalaujama, kad pakeitimas būtų numatytas koncesijos sutartyje.
80
Antra, dėl direktyvos 43 straipsnio 1 dalies b–d punktuose numatytų atvejų pažymėtina, kad pakeitimai turi būti atlikti dėl vienos iš šiose nuostatose aiškiai numatytų priežasčių, t. y. kai tapo būtina pirkti papildomus darbus ar paslaugas iš pradinio koncesininko, būtinybė daryti pakeitimą atsirado dėl aplinkybių, kurių pareiginga perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas negalėjo numatyti, arba kai koncesininkas, kuriam perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas iš pradžių suteikė koncesiją, pakeičiamas nauju koncesininku.
81
Kadangi vieninteliame klausime byloje C‑730/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė jokio ypatingo pagrindo, pateisinančio nurodytus pakeitimus, nereikia nagrinėti, ar gali būti taikoma viena ar kita iš minėtų nuostatų. Prireikus pats prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės pateikti Teisingumo Teismui su šiais atvejais susijusius naujus klausimus, jeigu nuspręs, kad kuris nors iš jų yra taikytinas.
82
Trečia, kalbant apie Direktyvos 2014/23 43 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytą atvejį, reikia priminti, kad ši nuostata skirta pakeitimams, kurie, „neatsižvelgiant į jų vertę, nėra esminiai, kaip apibrėžta 4 dalyje“.
83
Pagal Direktyvos 2014/23 43 straipsnio 4 dalies pirmą sakinį pakeitimas laikomas esminiu, „kai dėl jo koncesijos pobūdis, palyginti su pradine koncesija, iš esmės pasikeičia“.
84
Kaip nurodyta šios direktyvos 75 konstatuojamojoje dalyje, šia nuostata siekiama užtikrinti, kad nauja koncesijos suteikimo procedūra būtų rengiama, kai daromi esminiai pradinės koncesijos pakeitimai, visų pirma susiję su šalių tarpusavio teisių ir pareigų apimtimi ir turiniu, įskaitant intelektinės nuosavybės teisių paskirstymą. Visų pirma taip yra tuo atveju, jeigu iš dalies pakeistos sąlygos, kurios, jei jos būtų buvusios įtrauktos į pradinę procedūrą, būtų dariusios įtaką procedūros rezultatams.
85
Šiuo klausimu akivaizdu, kad dėl pakeitimo, kuriuo, be kita ko, koncesijos trukmė atnaujinama ar pratęsiama ilgiau, nei buvo iš pradžių numatyta ją suteikiant, koncesijos pobūdis, palyginti su pradine koncesija, iš esmės pasikeičia, nes jis turi įtakos esminiam atitinkamos sutarties elementui, ir kad jeigu šis naujas esminio elemento pobūdis būtų įtrauktas į pradinę procedūrą, ji būtų pritraukusi daugiau dalyvių. Taigi toks pakeitimas turi būti laikomas esminiu, o kitos jo sukeltos pasekmės tik sustiprino šį jo pobūdį.
86
Vadinasi, pakeitimas, kuriuo siekiama pratęsti koncesijos trukmę mainais, pirma, įpareigojant mokėti mėnesinį mokestį, kuris vėliau didinamas, antra, uždraudžiant perkelti patalpas ir, trečia, įpareigojant sutikti su koncesijų pratęsimais, kad būtų leista dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje, turi būti laikomas esminiu, todėl jam negali būti taikomas Direktyvos 2014/23 43 straipsnio 1 dalies e punktas, ir nėra reikalo atskirai nagrinėti kiekvieno šio pakeitimo aspekto.
87
Pagaliau, ketvirta, reikia konstatuoti, kad toks pakeitimas taip pat neatitinka Direktyvos 2014/23 43 straipsnio 2 dalyje numatyto atvejo. Iš tiesų, iš šios nuostatos teksto matyti, kad ji taikoma tuo atveju, kai, pirma, pakeitimo vertė neviršija šios direktyvos 8 straipsnyje nustatytos ribos, antra, ji neviršija 10 % pradinės koncesijos vertės ir, galiausiai, juo nekeičiamas bendras koncesijos pobūdis.
88
Nagrinėjamu atveju jokia Teisingumo Teismui pateikta bylos medžiaga neleidžia manyti, kad pagrindinėse bylose ginčijami pakeitimai atitinka šiuos kriterijus arba kad šių bylų šalys teigia, jog taip yra.
89
Be to, pagal Direktyvos 2014/23 8 straipsnio 2 dalį koncesijos vertę sudaro perkančiosios organizacijos apskaičiuotos koncesininko pajamos, kurios sutarties vykdymo laikotarpiu bus gautos kaip atlygis už darbus ir paslaugas, kurie yra koncesijos dalykas, taip pat už prekes, susijusias su tokiais darbais ir paslaugomis. Taigi tam, kad pakeitimas, kuriuo, be kita ko, pratęsta koncesijos trukmė, atitiktų šio direktyvos 43 straipsnio 2 dalyje numatytą atvejį, šis pratęsimas, pridėjus laiko vienetais išreikštas galimas kitas šio pakeitimo pasekmes veiksniams, į kuriuos atsižvelgiama nustatant pradinę koncesijos vertę, neturi viršyti 10 % pradinės koncesijos trukmės.
90
Pagrindinėje byloje Įstatymo Nr. 205/2017 priėmimu nulemto pakeitimo, kuriuo buvo nukelta laikotarpiu nuo 2016 m. gruodžio 31 d. iki 2018 m. rugsėjo 30 d. jau pasibaigusių koncesijų pabaigos data, pasekmė buvo šių koncesijų trukmės pratęsimas mainais, be kita ko, padidinant mokestį nuo 5000 iki 7500 eurų už kiekvieną mėnesį ar 15 dienų viršijančią jo dalį ir nuo 2500 iki 3 5000 eurų už trumpesnę nei 15 dienų mėnesio dalį.
91
Kadangi remiantis Teisingumo Teismo turima medžiaga atitinkamos koncesijos iš pradžių buvo suteiktos šešeriems metams, net darant prielaidą, kad, pirma, visų jų pradinė vertė buvo lygi Direktyvos 2014/23 priėmimo metu jos 8 straipsnyje numatytai ribai, t. y. 5186000 eurų, ir, antra, 2017 m. buvo atliktas pirmasis šių koncesijų pratęsimas, tam, kad dėl jo atitinkamos koncesijos vertės padidėjimas neviršytų 10 %, šis pratęsimas neturėjo viršyti kiek daugiau nei aštuonių mėnesių laikotarpio, turint omenyje, kad suma, kuria buvo padidintas mokestis, atskaitoma iš pratęsimu nulemto koncesijų vertės padidėjimo.
92
Kaip prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia vieninteliame klausime byloje C‑730/22, techninio pratęsimo tvarka taip pat apima suinteresuotiesiems koncesininkams taikomą draudimą perkelti patalpas ir įpareigojimą sutikti su bet kokiu nacionalinės teisės aktų leidėjo nustatytu pratęsimu, kad jiems būtų leista dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje.
93
Vis dėlto šio įpareigojimo ir draudimo nustatymas bet kuriuo atveju negali lemti, kad dėl koncesijų trukmės pratęsimo poveikio pradinė koncesijų vertė padidės mažiau nei 10 %. Iš tiesų dėl pirmojo pratęsimo suinteresuotieji koncesininkai kaip tik buvo priversti tęsti veiklą tomis pačiomis sąlygomis, į kurias atsižvelgiant buvo nustatyta pradinė jiems suteiktų koncesijų vertė, o antrasis, nors juo ir buvo apribotos šių koncesininkų teisės, neatrodo, kad būtų galėjęs paveikti šių koncesijų vertę, kaip ji apibrėžta Direktyvos 2014/23 8 straipsnyje.
94
Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės nustatyti, kokį tiksliai poveikį pagrindinėje byloje nagrinėjamas pratęsimas turėjo atitinkamai koncesijai, atsižvelgdamas į visas šio pakeitimo sukeltas pasekmes šiai vertei, apskaičiuotinai pagal Direktyvos 2014/23 8 straipsnio 2 dalį.
95
Jeigu būtų konstatuota, kad toks pakeitimas draudžiamas pagal Direktyvos 2014/23 43 straipsnį, ieškovė pagrindinėje byloje negalėtų tuo grįsti reikalavimo netaikyti tik nuostatų, kuriomis nacionalinis teisės aktų leidėjas padidino mokestį. Be to, kad šis mokesčio padidinimas neatsiejamai susijęs su koncesijos trukmės pratęsimu, nes nustatytas mainais už pastarąjį, uždraudus taikyti tik nurodytas nuostatas, koncesijos pusiausvyra būtų pakeista koncesininko naudai taip, kaip nebuvo numatyta pradinėje koncesijos sutartyje, todėl būtų padarytas esminis šios sutarties pakeitimas, nors pagal šios direktyvos 43 straipsnio 1 dalies e punktą, siejamą su šio straipsnio 5 dalimi, esminio koncesijos sutarties pakeitimo atveju privalu rengti nauja skyrimo procedūrą.
96
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į vienintelį klausimą byloje C‑730/22 reikia atsakyti: Direktyvos 2014/23 43 straipsnis turi būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionalinės teisės aktų leidėjui teisėkūros nuostatomis, kurios įsigaliojo jau pasibaigus galutiniam šios direktyvos perkėlimo terminui, vienašališkai pratęsti paslaugų koncesijų trukmę kartu mainais, pirma, padidinant visų suinteresuotųjų koncesininkų, nepaisant jų apyvartos, mokėtiną fiksuoto dydžio mokestį, antra, paliekant galioti draudimą perkelti patalpas ir, trečia, toliau įpareigojant šiuos koncesininkus sutikti su pratęsimais, kad jiems būtų leista dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje, jeigu, vertinami kartu, šie pratęsimai neatitinka nurodytos direktyvos 43 straipsnio 1 ir 2 dalių taikymo sąlygų.
Dėl antrojo klausimo bylose C‑728/22 ir C‑729/22
97
Pirmiausia pažymėtina, kad iš prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose C‑728/22 ir C‑729/22 matyti, kad antrasis klausimas šiose bylose pateiktas atsižvelgiant į aplinkybę, kad 2020 m. liepos 9 d. ir 2020 m. lapkričio 18 d. sprendimuose ADM nurodė neturinti kompetencijos keisti pagrindinėse bylose ginčijamo mokesčio dydžio, nes jis nustatytas teisėkūros aktu.
98
Be to, nors šiame klausime prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo jokios konkrečios Direktyvos 2014/23 nuostatos, iš šiuose prašymuose pateiktų paaiškinimų matyti, kad nurodyti klausimai susiję su šios direktyvos 5 ir 43 straipsnių aiškinimu.
99
Vadinasi, darytina prielaida, kad antruoju klausimu bylose C‑728/22 ir C‑729/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2014/23 5 ir 43 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai iš perkančiosios organizacijos atimama diskrecija koncesininko prašymu pradėti administracinę procedūrą, siekiant iš dalies pakeisti konkrečios koncesijos vykdymo sąlygas, jeigu nenumatyti ir nenuspėjami įvykiai, už kuriuos šalys negali būti atsakingos, daro didelę įtaką su koncesijos vykdymu susijusiai rizikai, tol, kol tie įvykiai išlieka ir tokiam laikui, kuris būtinas, kad prireikus būtų atkurtos pradinės šios koncesijos vykdymo sąlygos?
100
Šiuo aspektu pažymėtina, kad Direktyvos 2014/23 5 straipsnio 1 dalies b punkto antroje pastraipoje „paslaugų koncesija“ apibrėžta kaip sutartis, kuria koncesininkas prisiima su paslaugos teikimu susijusią veiklos riziką „įprastomis veiklos sąlygomis“.
101
Vis dėlto, kaip generalinė advokatė nurodė išvados 77 punkte ir, priešingai, nei teigia ieškovės pagrindinėse bylose, ši apibrėžtis negali būti pagrindas reikalauti iš valstybių narių suteikti perkančiosioms organizacijoms diskreciją koncesininko prašymu pradėti administracinę procedūrą, siekiant iš dalies pakeisti koncesijos vykdymo sąlygas, jeigu nenumatyti ir nenuspėjami įvykiai, už kuriuos šalys negali būti atsakingos, daro didelę įtaką su šios koncesijos vykdymu susijusiai rizikai. Kaip matyti iš Direktyvos 2014/23 5 straipsnio teksto, ši apibrėžtis pateikta tik šios direktyvos taikymo tikslais, visų pirma siekiant nusakyti jos materialinę taikymo sritį pagal jos 1 straipsnio 2 dalį.
102
Dėl Direktyvos 2014/23 43 straipsnio pažymėtina, kad nors jo 1 dalies c punkte kalbama apie atvejį, kai pakeitimas būtinas dėl aplinkybių, kurių pareiginga perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas negalėjo numatyti, iš šios nuostatos teksto matyti, kad tai daroma tik siekiant paaiškinti, jog tokiu atveju nauja koncesijos suteikimo procedūra nebūtina ir perkančioji organizacija neįpareigojama rengti koncesijos pakeitimo procedūros.
103
Šią išvadą patvirtina direktyvos 75 konstatuojamoji dalis, iš kurios matyti, kad 43 straipsniu siekiama paaiškinti sąlygas, kuriomis dėl koncesijos pakeitimų jos vykdymo laikotarpiu būtina nauja koncesijos suteikimo procedūra, ir išvardyti ribotus atvejus, kai nauja koncesijos suteikimo procedūra nebūtina, tačiau nėra tikslo įpareigoti valstybių narių numatyti, kad kiekvienu tokiu atveju koncesija gali būti pakeista.
104
Vis dėlto, jeigu vidaus teisės aktuose būtų numatyta, kad perkančioji organizacija gali būti priversta surengti koncesijos pakeitimo procedūrą dėl nenuspėjamų įvykių, už kuriuos šalys nėra atsakingos ir kurie daro didelį poveikį su koncesijos vykdymu susijusiai rizikai, pagal Direktyvą 2014/23 suinteresuotajam koncesininkui nebūtų draudžiama remtis šiais aktais reikalaujant iš perkančiosios organizacijos surengti tokią procedūrą su sąlyga, kad daryti konkretų pakeitimą leidžiama pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais perkeliamos šios direktyvos 43 straipsnio 1 ir 2 dalys.
105
Vadinasi, į antrąjį klausimą bylose C‑728/22 ir C‑729/22 reikia atsakyti: Direktyvos 2014/23 5 ir 43 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai iš perkančiosios organizacijos atimama diskrecija koncesininko prašymu pradėti administracinę procedūrą, siekiant iš dalies pakeisti konkrečios koncesijos vykdymo sąlygas, jeigu įvykiai, kurių neįmanoma numatyti ir už kuriuos šalys negali būti atsakingos, daro didelę įtaką su šios koncesijos vykdymu susijusiai rizikai, tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tokiam laikui, kuris būtinas, kad prireikus būtų atkurtos pradinės šios koncesijos vykdymo sąlygos.
Dėl trečiojo klausimo bylose C‑728/22 ir C‑729/22
106
Trečiuoju klausimu bylose C‑728/22 ir C‑729/22 prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyva 89/665, iš dalies pakeista Direktyva 2014/23, turi būti aiškinama kaip draudžianti nacionalinės teisės aktuose kaip sąlygą dalyvauti bet kurioje koncesijų perskirstymo procedūroje nustatyti suinteresuotajam koncesininkui pareigą dalyvauti šios koncesijos pratęsimo tvarkoje net tuo atveju, kai nėra galimybės iš naujo derėtis dėl koncesijos vykdymo sąlygų įvykus nenumatytam įvykiui, už kurį šalys negali būti atsakingos.
107
Šiuo klausimu primintina, kad, remiantis Procedūros reglamento 94 straipsnio c punktu, prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti išdėstytos priežastys, paskatinusios jį pateikusį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas šių nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų ryšys.
108
Viena vertus, trečiojo klausimo bylose C‑728/22 ir C‑729/22 formuluotėje prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė konkrečios Direktyvos 89/665 nuostatos. Kita vertus, remiantis šiuose prašymuose pateiktais paaiškinimais neįmanoma identifikuoti tokios nuostatos, juo labiau kad, kaip generalinė advokatė nurodė išvados 94 punkte, iš ginčų pagrindinėse bylose aprašymo nematyti, jog priėmus ir vėliau pakeitus techninio pratęsimo tvarką buvo pažeisti šioje direktyvoje nustatyti įpareigojimai.
109
Darytina išvada, kad trečiasis klausimas bylose C‑728/22 ir C‑729/22 turi būti pripažintas nepriimtinu.
Dėl ketvirtojo–šeštojo klausimų bylose C‑728/22 ir C‑729/22
110
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą bylose C‑728/22 ir C‑729/22 ir kadangi ieškovės pagrindinėse bylose ginčija pakeitimus, kurie turi būti vertinami remiantis Direktyva 2014/23, nėra pagrindo atsakyti į ketvirtąjį–šeštąjį klausimus bylose C‑728/22 ir C‑729/22.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
111
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.
2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo
turi būti aiškinama taip:
ji taikoma ratione temporis koncesijų sutartims, kaip jos suprantamos pagal jos 5 straipsnio 1 dalies b punktą, sudarytoms prieš įsigaliojant Direktyvai 2014/23, tačiau pratęstoms teisėkūros nuostatomis, kuriomis mainais, pirma, suinteresuotieji koncesininkai buvo įpareigoti mokėti mėnesinį mokestį, kuris vėliau buvo didinamas, antra, jiems uždrausta perkelti patalpas ir, trečia, jie įpareigoti sutikti su koncesijų pratęsimais, kad gautų leidimą dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje, jeigu pačios šios teisėkūros nuostatos įsigaliojo pasibaigus galutiniam Direktyvos 2014/23 perkėlimo terminui. Šiomis aplinkybėmis SESV 49 ir 56 straipsniai turi būti aiškinami kaip netaikytini.
2.
Direktyvos 2014/23 43 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nacionalinės teisės aktų leidėjui draudžiama teisėkūros nuostatomis, kurios įsigaliojo jau pasibaigus galutiniam Direktyvos 2014/23 perkėlimo terminui, vienašališkai pratęsti paslaugų koncesijų trukmę kartu mainais, pirma, padidinant visų suinteresuotųjų koncesininkų, nepaisant jų apyvartos, mokėtiną fiksuoto dydžio mokestį, antra, paliekant galioti draudimą perkelti patalpas ir, trečia, toliau įpareigojant šiuos koncesininkus sutikti su pratęsimais, kad jiems būtų leista dalyvauti bet kokioje būsimoje šių koncesijų perskirstymo procedūroje, jeigu, vertinami kartu, šie pratęsimai neatitinka Direktyvos 2014/23 43 straipsnio 1 ir 2 dalių taikymo sąlygų.
3.
Direktyvos 2014/23 5 ir 43 straipsniai
turi būti aiškinami taip:
pagal juos nedraudžiamas toks vidaus teisės aktų aiškinimas ar taikymas arba jais grindžiama įgyvendinimo praktika, kai iš perkančiosios organizacijos atimama diskrecija koncesininko prašymu pradėti administracinę procedūrą, siekiant iš dalies pakeisti konkrečios koncesijos vykdymo sąlygas, jeigu įvykiai, kurių neįmanoma numatyti ir už kuriuos šalys negali būti atsakingos, daro didelę įtaką su šios koncesijos vykdymu susijusiai rizikai, tol, kol tie įvykiai išlieka, ir tokiam laikui, kuris būtinas, kad prireikus būtų atkurtos pradinės šios koncesijos vykdymo sąlygos.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.