62006CJ0044_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑44/06,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Finanzgericht des Landes Brandenburg (Německo) ze dne 12. října 2005, došlým Soudnímu dvoru dne 30. ledna 2006, v řízení
Gerlach und Co. mbH
proti
Hauptzollamt Frankfurt (Oder),
SOUDNÍ DVŮR (pátý senát),
ve složení R. Schintgen, předseda senátu, A. Tizzano (zpravodaj) a A. Borg Barthet, soudci,
generální advokátka: E. Sharpston,
vedoucí soudní kanceláře: R. Grass,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Gerlach und Co. mbH G. Schemmannem, Steuerberater, ve spolupráci s T. Krügerem, Rechtsanwalt,
– za Komisi Evropských společenství J. Hottiaux, jako zmocněnkyní, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, avocat,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 11a odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1062/87 ze dne 27. března 1987, kterým se stanoví prováděcí pravidla, jakož i opatření ke zjednodušení tranzitního režimu Společenství (Úř. věst. L 107, s. 1), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1429/90 ze dne 29. května 1990 (Úř. věst. L 137, s. 21, dále jen „nařízení č. 1062/87“).
2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Gerlach & Co. mbH (dále jen „Gerlach“) a Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (celní úřad, dále jen „Hauptzollamt“) ve věci vybrání dovozního cla.
Právní úprava Společenství
3. V době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení bylo řízení o tranzitu Společenství upraveno jednak nařízením Rady (EHS) č. 222/77 ze dne 13. prosince 1976 o tranzitu Společenství (Úř. věst. 1977, L 38, s. 1), ve znění nařízení Rady č. 474/90 ze dne 22. února 1990 (Úř. věst. L 51, s. 1, dále jen „nařízení č. 222/77“), a jednak nařízením č. 1062/87.
4. Článek 36 odst. 1 nařízení č. 222/77 stanoví:
„Jestliže se během nebo při operaci tranzitu Společenství zjistí, že došlo k porušení v určitém členském státě, vymáhání cla a ostatních poplatků případně vymahatelných je prováděno tímto členským státem v souladu s jeho právními a správními ustanoveními, aniž by byl dotčen postup v trestním řízení.“ (neoficiální překlad)
5. Pro případ, že místo porušení předpisů nebo nesrovnalosti nelze zjistit, uvádějí odstavce 2 a 3 tohoto článku řadu právních domněnek pro předcházení kompetenčním sporům.
6. Konkrétněji čl. 36 odst. 3 nařízení č. 222/77 uvádí:
„Jestliže zásilka nebyla předložena celnímu úřadu určení a jestliže nelze zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí, považuje se toto porušení předpisů nebo nesrovnalosti za spáchané
– v členském státě, o jehož celní úřad odeslání se jedná,
nebo
– v členském státě, o jehož celní úřad tranzitu se jedná při vstupu do Společenství a kterému bylo odevzdáno potvrzení o přestupu hranice,
není-li ve lhůtě, kterou je nutno určit, příslušným orgánům věrohodně prokázáno řádné provedení operace nebo místo, na kterém byly porušení předpisů nebo nesrovnalosti skutečně spáchány.
Jestliže se porušení předpisů nebo nesrovnalosti při neexistenci takového důkazu považují za spáchané v členském státě odeslání nebo v členském státě vstupu ve smyslu odst. 1 druhé odrážky, uloží tento členský stát cla a jiné dávky týkající se daného zboží podle svých právních a správních předpisů.
[...]“ (neoficiální překlad)
7. Článek 11a nařízení č. 1062/87 stanoví:
„1. Jestliže zásilka nebyla předložena celnímu úřadu určení a jestliže nelze zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalosti, oznámí to celní úřad odeslání hlavnímu povinnému co nejdříve, nejpozději však před uplynutím jedenácti měsíců ode dne registrace prohlášení pro tranzitní režim Společenství.
2. V oznámení podle odstavce 1 musí být uvedena zejména lhůta, ve které je příslušnému úřadu odeslání třeba věrohodně prokázat řádné provedení tranzitní operace nebo skutečné místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí.
Tato lhůta činí tři měsíce ode dne oznámení podle odstavce 1. Není-li tento důkaz předložen, uloží příslušný členský stát po uplynutí lhůty odpovídající clo a ostatní dávky. Jestliže tento členský stát není členským státem, v němž se nachází celní úřad odeslání, sdělí tyto skutečnosti neprodleně uvedenému členskému státu.“ (neoficiální překlad)
Spor v původním řízení a předběžná otázka
8. Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že dne 6. a dne 13. července 1990 Hauptzollamt na žádost společnosti Gerlach propustil do režimu tranzitu Společenství dvě zásilky živých telat z Polska do celního úřadu určení v Barceloně (Španělsko).
9. Po přijetí stvrzenek orazítkovaných celními úřady v La Jonquera (Španělsko) a Barceloně prokazujících předložení těchto zásilek celnímu úřadu určení Hauptzollamt režim tranzitu Společenství ukončil.
10. Šetření následně vedená Komisí Evropských společenství a celními inspekčními útvary v Postupimi a Hannoveru však odhalila, že španělská razítka na těchto stvrzenkách byla padělaná a že během přepravy dobytka došlo k nesrovnalostem. Přesné místo těchto nesrovnalostí nebylo možno určit.
11. V důsledku toho Hauptzollamt dne 30. ledna a dne 4. února 1992 zaslal společnosti Gerlach jako hlavnímu povinnému v řízení o tranzitu dva celní výměry na dodatečné vybrání dovozního cla týkajícího se dvou dotčených zásilek.
12. Gerlach proti těmto výměrům podala stížnost a současně žádala o odklad jejich vykonatelnosti.
13. Dopisem ze dne 2. dubna 1992 Hauptzollamt vyrozuměl společnost Gerlach o nepředložení zaslaného zboží celnímu úřadu určení a oznámil jí, že do 7. července 1992 může předložit důkaz o řádném ukončení tranzitních operací nebo o místě, na kterém byly porušení předpisů nebo nesrovnalosti skutečně spáchány. Vykonatelnost celních výměrů byla odložena až do uplynutí této lhůty.
14. Poté co uvedená lhůta uplynula, aniž by Gerlach předložila požadované důkazy, Hauptzollamt rozhodnutím ze dne 28. července 1998 stížnost zamítl jako neopodstatněnou.
15. Gerlach proto podala žalobu k Finanzgericht des Landes Brandenburg směřující ke zrušení celních výměrů a vydaného rozhodnutí o stížnosti.
16. Ve své žalobě Gerlach Hauptzollamt vytýkala, že jí tříměsíční lhůtu stanovenou v čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87 poskytla až po rozhodnutí o vybrání dovozního cla. V tomto ohledu se odvolala na rozsudek Soudního dvora ze dne 21. října 1999, Lensing & Brockhausen (C‑233/98, Recueil, s. I‑7349), z něhož vyplývá, že v případě neprovedení řízení o tranzitu je členský stát odeslání oprávněn vybrat clo od hlavního povinného pouze tehdy, pokud mu předem sdělil, že může ve lhůtě tří měsíců předložit důkaz o skutečném místě, na kterém byly porušení předpisů nebo nesrovnalosti spáchány.
17. Hauptzollamt tomuto argumentu Gerlach oponoval tím, že uvedl, že Gerlach byla dotčená tříměsíční lhůta každopádně poskytnuta v rámci řízení o stížnosti. V důsledku toho byly případné vady řízení týkající se stanovení uvedené lhůty napraveny.
18. Za těchto podmínek se Finanzgericht des Landes Brandenburg rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je vnitrostátní celní správa oprávněna zaúčtovat clo před poskytnutím lhůty pro zjištění místa porušení předpisů nebo nesrovnalostí stanovené v čl. 11a odst. 2 [nařízení č. 1062/87] a stanovit tuto lhůtu právně účinným způsobem teprve v řízení o opravném prostředku?“
19. Předkládající soud je názoru, že na tuto otázku má být odpovězeno kladně. Má za to, že členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná, může zaúčtovat clo před poskytnutím tříměsíční lhůty stanovené v čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87, pokud hlavnímu povinnému je tato lhůta poskytnuta v rámci řízení o stížnosti.
20. Podle Finanzgericht by celní správa zpravidla měla nejdříve hlavnímu povinnému poskytnout dotčenou lhůtu, a teprve po jejím uplynutí přistoupit k vybrání cla. Není však zakázáno pořadí těchto postupů obrátit. Podle předkládajícího soudu je totiž důležité, aby tříměsíční lhůta byla hlavnímu povinnému skutečně poskytnuta a aby mu tedy byla poskytnuta konkrétní možnost předložit požadované důkazy před ukončením řízení o vybrání cla. Celní výměr, proti němuž je podána stížnost, však ještě nemá pravomocný charakter. V důsledku toho, jestliže vnitrostátní orgán dotčenou lhůtu poskytne v rámci řízení o stížnosti, hlavní povinný ještě může předložit nezbytné důkazy a dosáhnout tak zrušení napadeného výměru. I v tomto případě jsou tak práva hlavního povinného zachována.
21. I když Finanzgericht uznává, že ve výše uvedeném rozsudku Lensing & Brockhausen, jakož i v rozsudku ze dne 20. ledna 2005, Honeywell Aerospace (C‑300/03, Sb. rozh. s. I‑689) Soudní dvůr uvedl, že členský stát odeslání může clo vybrat pouze tehdy, pokud hlavnímu povinnému sdělí, že disponuje dotčenou tříměsíční lhůtou, má nicméně za to, že řešení přijaté v těchto rozsudcích není v projednávaném případě použitelné.
22. Na jedné straně totiž konstatuje, že ve věcech, ve kterých byly vydány tyto rozsudky, nebyla hlavním povinným stanovena žádná lhůta, zatímco v projednávaném případě byla lhůta stanovena po vydání celního výměru, ale dříve než nabyl pravomocného charakteru. Na druhé straně ve výše uvedeném rozsudku Honeywell Aerospace Soudní dvůr nevyložil čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87, který je předmětem projednávané věci, ale ustanovení, které ho nahradilo, to znamená čl. 379 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (JO L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3).
K předběžné otázce
23. Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87 musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná, může poskytnout hlavnímu povinnému tříměsíční lhůtu pro předložení důkazu o řádném provedení tranzitní operace nebo skutečném místě porušení předpisů nebo nesrovnalostí po přijetí rozhodnutí o vybrání dovozního cla v průběhu řízení o stížnosti podané proti tomuto rozhodnutí.
Argumentace účastníků řízení
24. Gerlach a Komise mají za to, že členský stát odeslání může stanovit a vybrat dovozní clo pouze potud, pokud tříměsíční lhůta dotčená v původním řízení uplynula, aniž by byl předložen důkaz o řádném provedení operace nebo pokud jsou důkazy předložené hlavním povinným nedostačující.
25. Tento výklad je podle nich podepřen výše uvedenými rozsudky Lensing & Brockhausen a Honeywell Aerospace, ve kterých se již Soudní dvůr zabýval otázkou položenou Finanzgericht v projednávané věci v původním řízení. Znění těchto rozsudků je jednoznačné a jejich výrok je údajně možno per analogiam
plně uplatnit v případě věci v původním řízení.
26. Podle Gerlach a Komise uvedený výklad mimoto vyplývá ze samotného znění čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87, které nejprve ukládá stanovení tříměsíční lhůty, o kterou se jedná v původním řízení, a poté, jestliže požadované důkazy nejsou v této lhůtě předloženy, vybrání cla a ostatních dávek.
27. Komise dodává, že uvedený výklad je rovněž podepřen účelem tohoto ustanovení, jehož cílem je zajistit rychlé vybrání cla tím, že hlavního povinného ponouká k aktivní spolupráci na objasnění situace. Přitom poskytnutí lhůty dotčené v původním řízení členským státem odeslání až po vybrání cla by s tímto cílem bylo v rozporu.
28. Jestliže by se totiž hlavnímu povinnému po rozhodnutí o vybrání dovozního cla, podařilo prokázat ve stanovené lhůtě, že nesrovnalosti byly spáchány v jiném členském státu, který by se tak stal příslušným k vybrání cla, musel by členský stát odeslání již vydané rozhodnutí vzít zpět a předat spis příslušnému členskému státu. Tento výklad by přinášel nepříznivý následek zpomalení řízení, což by šlo proti užitečnému účinku stanovení takové lhůty.
29. Nakonec Komise zdůrazňuje, že navrhované řešení je v souladu s obecnými zásadami práva Společenství. Je totiž nesporné, že jestliže správní řízení upravuje právo zúčastněné osoby být vyslechnuta, může být právní úkon, kterým se toto řízení ukončuje, učiněn až po slyšení zúčastněné osoby.
Odpověď Soudního dvora
30. Podle čl. 36 odst. 3 nařízení č. 222/77, jestliže v situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, zásilka nebyla předložena celnímu úřadu určení a jestliže nelze zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí, považují se toto porušení předpisů nebo tyto nesrovnalosti za spáchané v členském státě, o jehož celní úřad odeslání se jedná, není-li ve lhůtě, kterou je nutno určit, prokázáno řádné provedení operace nebo místo, kde byly porušení předpisů nebo nesrovnalosti skutečně spáchány.
31. Článek 11a odst. 1 nařízení č. 1062/87 poté upřesňuje, že jestliže zásilka nebyla předložena celnímu úřadu určení a jestliže nelze zjistit místo porušení předpisů nebo nesrovnalosti, oznámí to celní úřad odeslání hlavnímu povinnému co nejdříve, nejpozději však před uplynutím jedenácti měsíců ode dne registrace prohlášení pro tranzitní režim Společenství.
32. Podle odstavce 2 téhož článku v uvedeném oznámení musí být uvedena zejména lhůta, ve které je příslušnému úřadu odeslání třeba věrohodně prokázat řádné provedení tranzitní operace nebo skutečné místo porušení předpisů nebo nesrovnalostí. Tato lhůta činí tři měsíce ode dne oznámení podle odstavce 1. Není-li uvedený důkaz předložen, uloží příslušný členský stát po uplynutí této lhůty odpovídající clo a ostatní dávky.
33. Soudní dvůr již rozhodl, že ze znění čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87, jakož i z ustanovení věcně totožných, která ho nahradila, tedy čl. 49 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1214/92 ze dne 21. dubna 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla, jakož i opatření ke zjednodušení tranzitního režimu Společenství (Úř. věst. L 132, s. 1) ( neoficiální překlad ), a čl. 379 odst. 2 nařízení č. 2454/93, vyplývá, že požadavek, aby celní úřad odeslání oznámil hlavnímu povinnému lhůtu, ve které musí být předloženy požadované důkazy, má obligatorní charakter a toto oznámení musí předcházet vybrání celního dluhu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Komise v. Nizozemsko, C‑460/01, Sb. rozh. s. I‑2613, body 62 a 80).
34. Soudní dvůr mimoto zdůraznil, že tato lhůta slouží k ochraně zájmů hlavního povinného tím, že mu poskytuje tři měsíce na případné předložení důkazu řádného provedení tranzitní operace nebo místa, kde byly nesrovnalost nebo porušení předpisů skutečně spáchány (viz rozsudek ze dne 14. listopadu 2002, SPKR, C‑112/01, Recueil, s. I‑10655, bod 38, a výše uvedený rozsudek Honeywell Aerospace, bod 24).
35. Z toho vyplývá, že členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná, může vybrat dovozní clo, jen pokud hlavnímu povinnému předem oznámil, že disponuje tříměsíční lhůtou pro předložení požadovaných důkazů, a tyto důkazy v uvedené lhůtě předloženy nebyly (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky Lensing & Brockhausen, bod 29, jakož i Honeywell Aerospace, bod 23).
36. Za těchto okolností není možno uvedenou lhůtu poskytnout teprve po rozhodnutí příslušných orgánů o vybrání dovozního cla, v průběhu řízení o stížnosti podané proti tomuto rozhodnutí. Tak tomu a fortiori
musí být v takovém případě, jako ve věci v původním řízení, kdy je toto rozhodnutí okamžitě vykonatelné.
37. Takové opožděné oznámení této lhůty je totiž v rozporu s ustanoveními čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87 a porušuje právo hlavního povinného vyplývající z tohoto ustanovení užitečně oznámit své stanovisko k řádnému provedení tranzitní operace před přijetím rozhodnutí o vybrání cla, které je mu určeno a které se významně dotýká jeho zájmů.
38. Dodržování tohoto práva přitom představuje základní zásadu právního řádu Společenství, která musí být zajištěna v každém řízení, včetně řízení o tranzitu Společenství, které je zahájeno vůči osobě a které může vést k aktu nepříznivě zasahujícímu do jejího právního postavení (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 24. října 1996, Komise v. Lisrestal a další, C‑32/95 P, Recueil, s. I‑5373, body 21 a 30; ze dne 21. září 2000, Mediocurso v. Komise, C‑462/98 P, Recueil, s. I‑7183, bod 36, a ze dne 9. června 2005, Španělsko v. Komise, C‑287/02, Sb. rozh. s. I‑5093, bod 37).
39. Na položenou otázku je tedy třeba odpovědět, že čl. 11a odst. 2 nařízení č. 1062/87 musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná, nemůže poskytnout hlavnímu povinnému tříměsíční lhůtu pro předložení důkazu o řádném provedení tranzitní operace nebo skutečném místě porušení předpisů nebo nesrovnalostí až po přijetí rozhodnutí o vybrání dovozního cla v průběhu řízení o stížnosti podané proti tomuto rozhodnutí.
K nákladům řízení
40. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:
Článek 11a odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1062/87 ze dne 27. března 1987, kterým se stanoví prováděcí pravidla, jakož i opatření ke zjednodušení tranzitního režimu Společenství, ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1429/90 ze dne 29. května 1990, musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát, o jehož celní úřad odeslání se jedná, nemůže poskytnout hlavnímu povinnému tříměsíční lhůtu pro předložení důkazu o řádném provedení tranzitní operace nebo skutečném místě porušení předpisů nebo nesrovnalostí až po přijetí rozhodnutí o vybrání dovozního cla v průběhu řízení o stížnosti podané proti tomuto rozhodnutí.