62011CC0026_CS
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Paliva vyráběná ze zemědělských surovin, takzvaná biopaliva, mohou chránit klima, neboť při jejich spalování se uvolňuje pouze oxid uhličitý, který byl předtím odčerpán z atmosféry rostlinami, jež se použily k jejich výrobě. Jelikož tyto suroviny mohou být získávány z evropských polí, přináší jejich využití evropskému zemědělství další zdroj příjmů a zmenšuje se závislost na minerálním oleji. V důsledku toho bylo cílem směrnice 2003/30/ES(2) (dále jen „směrnice o biopalivech“) podporovat intenzivnější užívání biopaliv.
2. Mezitím však evropský zákonodárce naznal, že s užíváním biopaliv jsou spojeny i nevýhody. Proto směrnicí 2009/28/ES(3) (dále jen „směrnice o podpoře“) a směrnicí 2009/30/ES(4) sice posílil cíl užívání biopaliv, ale současně tento cíl spojil s takzvanými kritérii udržitelnosti. Tato kritéria mají zamezit tomu, aby při výrobě biopaliv docházelo ke vzniku určitých škod na životním prostředí, zejména aby nedocházelo k poškozování ploch s vysokou biodiverzitou a s velkými zásobami uhlíku v půdě.
3. Krátce po přijetí obou naposled uvedených směrnic zavedla Belgie takzvaný procentní podíl biopaliv. Toto opatření ukládá společnostem vyrábějícím pohonné hmoty uvádět na trh určité množství biopaliv, které odpovídá 4 % celkového množství prodaných tradičních pohonných hmot. Nyní je třeba objasnit, zda je tato právní úprava slučitelná se směrnicí 98/70/ES(5) o jakosti pohonných hmot (dále jen „směrnice o pohonných hmotách“). Tato otázka není zajímavá jen pro dotčený členský stát Belgii, nýbrž i pro většinu ostatních členských států, kde existuje podobná právní úprava.(6)
4. Kromě toho vyvstávají v důsledku okamžiku zavedení procentního podílu biopaliv v Belgii otázky týkající se časové působnosti směrnic. Také je třeba objasnit, zda Belgie dostatečně konzultovala sporná ustanovení belgického práva s Komisí podle směrnice 98/34/ES(7) .
II – Právní rámec
A – Unijní právo
1. Směrnice o pohonných hmotách
5. První otázka se týká kromě jiného směrnice o pohonných hmotách, která byla změněna směrnicí 2009/30. Naposled uvedená směrnice vstoupila podle svého článku 5 v platnost dvacátý den po svém zveřejnění v Úředním věstníku, tj. dne 25. června 2009, a podle svého článku 4 měla být provedena do 31. prosince 2010.
6. Článek 3 směrnice o pohonných hmotách v novém znění upravuje jakost benzinu. Přípustný obsah ethanolu je předmětem úpravy obsažené v třetím odstavci:
„Členské státy budou vyžadovat, aby dodavatelé až do roku 2013 uváděli na trh benzin s […] maximálním obsahem ethanolu 5 %, […] Zajistí, aby spotřebitelé obdrželi náležité informace o obsahu biopaliva v benzinu, a zejména o náležitém použití různých benzinových směsí.“
7. Podle čl. 3 odst. 2 písm. b) a přílohy I starého
znění směrnice o pohonných hmotách(8) byl rovněž přípustný obsah ethanolu do 5 %.
8. Jakost motorové nafty je upravena v článku 4 přepracované směrnice o pohonných hmotách:
„(1) Členské státy zajistí, aby byla motorová nafta uváděna na trh na jejich území pouze tehdy, pokud splňuje environmentální specifikace uvedené v příloze II.
Bez ohledu na požadavky uvedené v příloze II mohou členské státy povolit, aby byla na trh uváděna motorová nafta s obsahem metylesterů mastných kyselin (FAME) přesahujícím 7 %.
Členské státy zajistí, aby spotřebitelé obdrželi náležité informace o obsahu biopaliva, zejména FAME, v motorové naftě.
(2) […]“
9. Směrnice o pohonných hmotách ve znění platném do 25. června 2009 neupravovala obsah metylesterů mastných kyselin v motorové naftě.
10. Článek 5 směrnice o pohonných hmotách, který nebyl změněn směrnicí 2009/30, zakotvuje volný pohyb pohonných hmot:
„Žádný členský stát nesmí zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění paliv, která splňují požadavky této směrnice, na trh.“
11. Článek 6 směrnice o pohonných hmotách, který také nebyl změněn, umožňuje členským státům stanovovat za určitých podmínek přísnější požadavky pro určité oblasti na svém území, jestliže znečištění ovzduší nebo znečištění podzemních vod vytváří nebo lze rozumně očekávat, že bude vytvářet vážný a opakující se problém pro lidské zdraví nebo životní prostředí. Taková opatření podléhají schválení Komise. Podle dvacátého bodu odůvodnění směrnice o pohonných hmotách se tento postup odchyluje od informačního postupu stanoveného směrnicí 98/34.
12. V rámci změn směrnice o pohonných hmotách provedených směrnicí 2009/30 byla doplněna další ustanovení týkající se užití biopaliv. Článek 7a odst. 2 směrnice o pohonných hmotách ukládá členským státům, aby snižovaly emise skleníkových plynů z paliva:
„Členské státy požadují, aby dodavatelé postupně snižovali, až o 10 % do 31. prosince 2020, životní cyklus emisí skleníkových plynů na jednotku energie z paliva a dodané energie ve srovnání se základní normou pro paliva uvedenou v odst. 5 písm. b). Toto snížení se skládá z těchto kroků:
a) cíle 6 % do 31. prosince 2020. Členské státy mohou za účelem tohoto snížení požadovat, aby dodavatelé splnili tyto průběžné cíle: 2 % do 31. prosince 2014 a 4 % do 31. prosince 2017;
b) dalšího orientačního cíle 2 % do 31. prosince 2020, kterého má být podle čl. 9 odst. 1 písm. h) dosaženo jednou nebo oběma z těchto metod:
i) dodávkami energie pro dopravu pro použití ve všech typech silničních vozidel, nesilničních pojízdných vozidel (včetně plavidel vnitrozemské plavby), zemědělských nebo lesnických traktorů nebo rekreačních plavidel,
ii) použitím veškerých technologií (včetně zachycování a ukládání uhlíku), které mohou snížit životní cyklus emisí skleníkových plynů na jednotku energie dodaného paliva nebo energie;
c) dalšího indikativního cíle 2 % stanoveného pro odvětví dodávající pohonné hmoty, kterého má být podle čl. 9 odst. 1 písm. i) dosaženo do 31. prosince 2020 využíváním kreditů získaných nákupem v rámci mechanismu čistého rozvoje vycházejícího z Kjótského protokolu, a to za podmínek stanovených ve směrnici 2003/87/ES […]“
13. Článek 7b směrnice o pohonných hmotách upravuje užívání biopaliv při dosahování těchto cílů:
„(1) Bez ohledu na to, zda byly suroviny vypěstovány na území nebo mimo území Společenství, zohlední se energie z biopaliv pro účely uvedené v článku 7a, pouze pokud tato biopaliva splňují kritéria udržitelnosti stanovená v odstavcích 2 až 6 tohoto článku.
[…]
(2) Úspora emisí skleníkových plynů při používání biopaliv zohledněných pro účely uvedené v odstavci 1 musí činit alespoň 35 %.
[…]“
14. Článek 7b odst. 3 až 5 směrnice o pohonných hmotách vylučuje zohledňovat biopaliva, která jsou vyrobena ze surovin získaných z půdy s vysokou hodnotou biologické rozmanitosti, z půdy s velkou zásobou uhlíku nebo z rašelinišť, která byla za tímto účelem odvodněna. Podle čl. 7b odst. 6 je třeba dodržovat určité unijní právní předpisy v oblasti zemědělství.
2. Směrnice o biopalivech
15. Směrnice o biopalivech z roku 2003 byla první právní úpravou usilující o podporu užívání biopaliv. Článek 3 uvádí cíle užívání biopaliv v odvětví dopravy:
„(1) a)	Členské státy by měly zajistit, aby na jejich trh bylo uváděno alespoň minimální procento biopaliv a jiných obnovitelných pohonných hmot, a za tím účelem stanoví vnitrostátní orientační cíle.
b) i)	Referenční hodnota pro tyto cíle činí 2 % a je vypočítána na základě energetického obsahu celkového množství benzinu a nafty pro dopravní účely prodávaného na jejich trzích do 31. prosince 2005.
ii) Referenční hodnota pro tyto cíle je 5,75 %, vypočítaná podle energetického obsahu celkového množství benzinu a nafty pro dopravní účely prodávaného na jejich trzích, do 31. prosince 2010.“
3. Směrnice o podpoře
16. Směrnice o biopalivech byla nahrazena směrnicí o podpoře(9) z roku 2009. Tato směrnice obsahuje řadu pravidel směřujících k podpoře energie z obnovitelných zdrojů a ke zohlednění této energie v rámci ochrany klimatu. Tato právní úprava zčásti odpovídá změnám směrnice o pohonných hmotách, které byly přijaty paralelně.
17. Článek 3 odst. 4 první věta směrnice o podpoře stanovuje závazný podíl energie z obnovitelných zdrojů, která má být využívána v odvětví dopravy:
„Každý členský stát zajistí, aby podíl energie z obnovitelných zdrojů ve všech druzích dopravy v roce 2020 činil alespoň 10 % konečné spotřeby energie v dopravě v uvedeném členském státě.“
18. Článek 17 směrnice o podpoře obsahuje tatáž kritéria udržitelnosti jako článek 7b směrnice o pohonných hmotách.
19. Článek 26 odst. 2 a odst. 3 směrnice o podpoře dále ve dvou krocích zrušuje směrnici o biopalivech:
„(2) Ve směrnici 2003/30/ES se článek 2, čl. 3 odst. 2, 3 a 5 a články 5 a 6 zrušují s účinkem ode dne 1. dubna 2010.
(3) Směrnice 2001/77/ES a směrnice 2003/30/ES se zrušují s účinkem ode dne 1. ledna 2012.“
20. Směrnice o podpoře vstoupila podle svého článku 28, stejně jako směrnice 2009/30, v platnost dne 25. června 2009 a podle čl. 27 odst. 1 měla být v zásadě provedena do 5. prosince 2010.
4. Směrnice 98/34
21. Podle směrnice 98/34 musí členské státy informovat Komisi o konkrétních právních úpravách, které by mohly ohrozit vnitřní trh, ještě předtím, než je přijmou.
22. Článek 1 směrnice 98/34 obsahuje definice základních pojmů:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
1. ‚výrobkem‘: každý průmyslově vyrobený výrobek a každý zemědělský produkt včetně produktů rybolovu;
[…]
3. ‚technickou specifikací‘: specifikace obsažená v dokumentu, který stanoví požadované charakteristiky výrobku, jako jsou úrovně jakosti, ukazatele vlastností, bezpečnost nebo rozměry, včetně požadavků na výrobek, jako jsou obchodní název, terminologie, symboly, zkoušení a zkušební metody, balení, označování výrobků nebo jejich opatřování štítkem se jmenovitými údaji a postupy posuzování shody.
[…]
4. ‚jiným požadavkem‘: požadavek jiný než technická specifikace kladený na výrobek zejména z důvodu ochrany spotřebitelů nebo životního prostředí, který má vliv na jeho spotřební cyklus po jeho uvedení na trh, jako jsou podmínky použití, recyklace, opětovného používání nebo zneškodňování, pokud tyto podmínky mohou významně ovlivnit složení nebo charakter výrobku nebo jeho uvedení na trh;
[…]
11. ‚technickým předpisem‘: technické specifikace a jiné požadavky […] jakož i právní a správní předpisy členských států zakazující výrobu, dovoz, prodej nebo používání určitého výrobku s výjimkou předpisů uvedených v článku 10.
[…]
[…]“
23. Článek 8 odst. 1 první pododstavec směrnice 98/34 zakotvuje informační povinnost:
„S výhradou článku 10, členské státy sdělí neprodleně Komisi každý návrh technického předpisu s výjimkou případu, kdy takový předpis pouze přejímá úplné znění mezinárodní nebo evropské normy a kdy postačí informace o dotyčné normě; členské státy současně Komisi sdělí důvody, pro které je nezbytné takový technický předpis přijmout, pokud již nebyly uvedeny v samotném návrhu.“
24. Článek 10 směrnice 98/34 obsahuje výjimky z informační povinnosti. Je namístě zdůraznit výjimku podle první odrážky odst. 1:
„(1) Ustanovení článků 8 a 9 se nepoužijí pro právní a správní předpisy členských států nebo dobrovolné dohody, jimiž členské státy:
– plní závazné právní předpisy Společenství, které vedou k přijetí technických specifikací nebo předpisů pro služby.“
B – Belgické právo
25. Procentní podíl biopaliv, o nějž se jedná v původním řízení, je zakotven v zákoně ze dne 22. července 2009 o povinném přimíchávání biopaliv do fosilních paliv propouštěných pro spotřebu(10) .
26. Body 5 až 8 článku 2 tohoto zákona definují různá biopaliva:
„5. ‚FAME‘: metylester mastných kyselin kódu KN 3824 90 99, který splňuje požadavky stanovené v normě NBN-EN 14214,
6. ‚Bioethanol‘: ethanol vyrobený z biomasy a/nebo z biologicky rozložitelné složky odpadů kódu KN 2207 10 00 s obsahem alkoholu v objemových procentech alespoň 99 Vol%, který splňuje požadavky stanovené v normě NBN-EN 15376,
7. ‚Bio-ETBE‘: ethyl-tercio-butyl-ether kódu KN 2909 19 00, který není syntetického původu a obsahuje 47 objemových procent bioethanolu,
8. ‚Udržitelná biopaliva‘: biopaliva vyrobená v Evropském společenství (ES), která splňují následující kritéria udržitelnosti:
– suroviny musí pocházet ze zemědělství a musí být vypěstovány za použití co nejmenšího množství hnojiv a pesticidů; produkce musí splňovat alespoň povinné požadavky na hospodaření, tak jak jsou stanoveny pod písmenem A přílohy II nadepsané ‚životní prostředí‘ a v bodě 9 přílohy II nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003, a povinné požadavky vyplývající z udržování dobrého zemědělského a environmentálního stavu podle přílohy III téhož nařízení;
– suroviny nesmí pocházet ze zemědělských ploch nacházejících se mimo území ES, které byly nedávno odlesňovány;
– vyrobená biopaliva musí přispět k podstatnému snížení emisí CO2;
– výroba biopaliv musí být v souladu s technickými specifikacemi stanovenými na úrovni EU, které se týkají dodržování sociálních a environmentálních právních předpisů;
Král upraví královským dekretem přijatým po poradě v Radě ministrů důkazní prostředky, a v případě potřeby časový plán a metodu výpočtu, které se týkají výše uvedených kritérií.“
27. Články 4 a 5 zakotvují procentní podíl biopaliv, kterého se dosahuje smísením s tradičními pohonnými hmotami:
„Článek 4.	§ 1. Zapsané ropné společnosti, které propouštějí výrobky z benzinu nebo motorové nafty pro spotřebu, jsou ve stejném kalendářním roce rovněž povinny propustit pro spotřebu množství ekologicky udržitelných biopaliv, které je stanoveno následovně:
– nejméně 4 % FAME z množství výrobků z motorové nafty propuštěných pro spotřebu,
– nejméně 4 % bioethanolu, čistého nebo ve formě bioETBE, z množství výrobků z benzinu propuštěného pro spotřebu.
§ 2. 	[…]
Článek 5.	Propuštění ekologicky udržitelných biopaliv pro spotřebu, jak je zmíněno v článku 4, se provádí smísením s výrobky z benzínu nebo motorové nafty, propuštěných pro spotřebu, za současného dodržení norem NBN EN 590 pro výrobky z motorové nafty a NBN EN 228 pro výrobky z benzínu.“
28. Podle článku 13 tohoto zákona tato právní úprava platila nejprve od 1. července 2009 do 30. června 2011, jeho platnost však byla prodloužena královským dekretem ze dne 23. června 2011(11) až do 30. června 2013.
III – Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
29. Různé belgické podniky působící v odvětví pohonných hmot (dále jen „Belgische Petroleum Unie a další“) se před belgickým Ústavním soudem postavily proti procentnímu podílu biopaliv. V tomto řízení klade Ústavní soud Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1. Musí být články 3, 4 a 5 směrnice o pohonných hmotách, a případně čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a čl. 26 odst. 2, článek 28 a články 34 až 36 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání zákonnému ustanovení, podle kterého jsou všechny registrované ropné společnosti, které propouštějí pro spotřebu výrobky z benzinu nebo motorové nafty, povinny během téhož kalendářního roku propustit pro spotřebu rovněž určité množství ekologicky udržitelných biopaliv, a sice čistý bioethanol či bioethanol ve formě bio-ETBE ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z benzinu propuštěných pro spotřebu, a FAME ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z motorové nafty propuštěných pro spotřebu?
2. Musí být v případě záporné odpovědi na první předběžnou otázku článek 8 směrnice 98/34 vykládán v tom smyslu, že ukládá bez ohledu na čl. 10 odst. 1 první odrážku téže směrnice povinnost sdělit Komisi návrh normy, na základě které jsou registrované ropné společnosti, které propouštějí pro spotřebu výrobky z benzinu nebo motorové nafty, povinny během téhož kalendářního roku propustit pro spotřebu rovněž určité množství ekologicky udržitelných biopaliv, a sice čistý bioethanol či bioethanol ve formě bio-ETBE ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z benzinu propuštěných pro spotřebu, a FAME ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z motorové nafty propuštěných pro spotřebu?“
30. Belgische Petroleum Unie a další, Belgian Bioethanol Association VZW a další (dále jen „Belgian Bioethanol a další“), Belgické království, Nizozemské království a Evropská komise předložily písemná vyjádření. Na jednání konaném dne 7. června 2012 svá vyjádření předložili všichni tito zúčastnění s výjimkou Nizozemska.
IV – Právní posouzení
A – Přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
31. Belgian Bioethanol a další mají pochybností o přípustnosti této žádosti, neboť podle nich neexistuje žádná vazba mezi žádostí a sporem projednávaným před belgickým Ústavním soudem. V původním řízení jde o výtku porušení svobody obchodu a podnikání zaručené belgickými právními předpisy. Porušení uvedených ustanovení unijního práva podle nich nebylo uplatněno.
32. Na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí v rámci své odpovědnosti a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, se však vztahuje domněnka relevance. Odmítnutí ze strany Soudního dvora rozhodnout o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny(12) .
33. Ústavní soud vychází z předpokladu, že svoboda obchodu a podnikání by byla narušena, kdyby byl belgický procentní podíl biopaliv v rozporu s uvedenými ustanoveními unijního práva. Nelze proto konstatovat, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce zjevně nemá žádný vztah k předmětu sporu v původním řízení. Žádost je tudíž přípustná.
B – Směrnice o pohonných hmotách
34. Podstatou první otázky Ústavního soudu je zejména to, zda je procentní podíl biopaliv slučitelný s články 3, 4 a 5 směrnice o pohonných hmotách. Tato otázka sice zmiňuje pouze povinnost uvádět na trh určitý podíl biopaliv, která je zakotvena v článku 4 sporného belgického zákona, je však současně třeba zohlednit skutečnost, že k tomu podle článku 5 tohoto zákona dochází mísením s tradičními pohonnými hmotami.
1. Články 3 a 4 směrnice o pohonných hmotách
35. Belgický procentní podíl biopaliv by byl v každém případě nepřípustný, pokud by výsledné směsi pohonných hmot byly neslučitelné s požadavky kladenými na benzin a motorovou naftu podle článků 3 a 4 směrnice o pohonných hmotách.
36. Z hlediska nového
znění směrnice o pohonných hmotách toto nečiní problémy. Článek 3 odst. 3 a čl. 4 odst. 1 druhý pododstavec vymezují maximální obsah
ethanolu v benzinu (5 %) a maximální obsah
metylesteru mastných kyselin v motorové naftě (7 %). Belgická právní úprava, která v obou případech ukládá povinnost uvádět na trh 4 % biopaliv mísením s tradiční pohonnou hmotou, nenutí k překročení této hranice. Neexistuje tedy žádný rozpor.
37. Na základě starého
znění směrnice o pohonných hmotách by se jednalo o jinou situaci. Článek 3 odst. 2 písm. b) a příloha I sice v případě benzinu rovněž připouštěly obsah ethanolu až do 5 %, mísení metylesteru mastných kyselin s motorovou naftou však nebylo upraveno.
38. V době vstupu belgického procentního podílu biopaliv v platnost dne 1. července 2009 však směrnice 2009/30, kterou se mění směrnice o pohonných hmotách, již změnila uvedenou směrnici a zejména její články 3 a 4, které jsou relevantní v projednávané věci. Tyto změny vstoupily v platnost ihned s novou směrnicí, nezávisle na lhůtě k provedení(13) . Zvláštní přechodná ustanovení, která by upravovala zachování platnosti starých ustanovení pro některé případy, neexistují. Články 3 a 4 ve starém znění proto nelze použít jako kritérium pro posouzení belgického procentního podílu biopaliv.
39. Z hlediska nového znění směrnice o pohonných hmotách je tedy třeba konstatovat, že procentní podíl paliv je slučitelný s články 3 a 4 uvedené směrnice.
2. Článek 5 směrnice o pohonných hmotách
40. Zúčastnění však diskutovali především o článku 5 směrnice o pohonných hmotách, kterého se změny uvedené směrnice provedené v roce 2009 nedotkly. Podle tohoto článku nesmí žádný členský stát zakazovat, omezovat nebo bránit uvádění paliv, která splňují požadavky této směrnice, na trh. Belgische Petroleum Unie a další se domnívají, že povinnost mísit biopaliva omezuje uvádění paliv na trh. Je v ní totiž třeba spatřovat dodatečnou podmínku uvádění na trh paliv, která již splňují požadavky uvedené směrnice.
a) Výklad článku 5 směrnice o pohonných hmotách
41. Tento postoj míří na zákazy omezování základních svobod, které se uplatní již tehdy, kdy by opatření mohlo, ať přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně narušit obchod uvnitř Unie(14), resp. znemožnit, ztížit nebo učinit méně atraktivními výkon základní svobody(15) . Na první pohled si lze skutečně představit, že zákonodárce zamýšlel zaměřit se při zavádění zákazu omezování obsaženém v článku 5 směrnice o pohonných hmotách na tyto známé zákazy omezování. Rovněž je jasné, že toto ustanovení je stejně jako ostatní sekundární právo třeba v pochybnostech vykládat v souladu se základními svobodami.
42. Z toho ovšem nevyplývá, že by měl být článek 5 směrnice o pohonných hmotách pokládán za základní svobodu, a měl by tedy bránit jakémukoli omezení uvádění pohonných hmot, které splňují požadavky právních předpisů, na trh, což by v souladu se zněním předmětné právní úpravy platilo i pro čistě vnitrostátní situace. Základní svobody zaručené unijním právem(16) mají totiž zcela jiný cíl než zákaz omezování obsažený v článku 5. Cíl zákazu omezování v článku 5 je odvozen zejména z kontextu právní úpravy a z cílů směrnice o pohonných hmotách.
43. Směrnice o pohonných hmotách neusiluje o úplnou harmonizaci v odvětví pohonných hmot. Podle prvního bodu jejího odůvodnění je jejím cílem spíše sblížení specifikací pohonných hmot, tj. právních úprav týkajících se složení a vlastností pohonných hmot, aby se zamezilo omezování obchodu v důsledku rozdílných standardů. Nabízí se proto vztahovat zákaz omezování pouze na právní úpravu, která se týká specifikací pohonných hmot.
44. Pro tento přístup navíc hovoří jediná výslovně stanovená výjimka, článek 6 směrnice o pohonných hmotách, který se týká výlučně přijímání přísnějších požadavků v oblasti životního prostředí. Pokud by zákonodárce zamýšlel v článku 5 stanovit všeobecný zákaz omezování, přijal by i odpovídajícím způsobem rozsáhlou právní úpravu stanovící výjimku. Ta by zahrnovala i potenciální omezení, která nespadají pod článek 6, např. cenové regulace, pravidla týkající se bezpečnosti v oblasti distribuce pohonných hmot nebo ustanovení týkající se reklamy na pohonné hmoty.
45. Jiná ustanovení sekundárního práva, která se týkají například zdanění výrobků z minerálních olejů(17), potvrzují omezený rozsah zákazu omezování obsaženého ve směrnici o pohonných hmotách. Také tuto daň by bylo při širokém pojetí zákazu omezování odůvodnit, avšak vztah mezi daní a zákazem omezování není nikde zmíněn.
46. Souhrnně lze konstatovat, že článek 5 směrnice o pohonných hmotách brání pouze právní úpravě, která se týká přímo specifikací pohonných hmot.
b) Použití zákazu omezování podle článku 5 směrnice o pohonných hmotách
47. Sporný belgický procentní podíl biopaliv neobsahuje z formálního hlediska žádné další specifikace pohonných hmot. Belgie, Belgian Bioethanol Association a Komise správně zdůrazňují, že povinnost prodeje biopaliv vyráběných mísením se nevztahuje na každý jednotlivý litr pohonné hmoty. Výrobci se mohou sami rozhodnout, zda přimíchají ke každému litru 4 % biopaliv, anebo zda prodají určité části bez příměsi a k jiným částem přidají odpovídající větší množství biopaliva.
48. V konečném důsledku však belgická právní úprava představuje další specifikaci pohonných hmot, neboť společnosti vyrábějící paliva musí každopádně mísit podstatnou část objemu pohonných hmot, které uvádějí na trh, s biopalivy. Skutečnost, že mohou k určitým množstvím pohonných hmot přimísit různé podíly biopaliv, pokud prodají pouze v celkovém souhrnu dostatečné množství biopaliv, aniž by překročili limity stanovené směrnicí o pohonných hmotách, nic nemění na povaze dané povinnosti: velká množství prodávaných pohonných hmot musejí být mísena s biopalivy.
49. Nizozemsko sice zmiňuje několik jiných způsobů uvádění odpovídajícího množství biopaliv na trh, ale tyto způsoby nejsou v původním řízení relevantní. Podle článku 5 belgického zákona se totiž biopaliva uvádějí na trh mísením s benzinem nebo motorovou naftou.
50. K podobnému závěru dospěl ostatně i belgický Ústavní soud, když – stejně jako již předtím belgický Conseil d’État (státní rada)(18) v rámci legislativního procesu – konstatoval, že tato belgická právní úprava je „výrobní normou“ ve smyslu ustanovení upravujících vnitrostátní dělbu pravomocí(19) .
51. Tato další specifikace pohonných hmot omezuje uvádění na trh paliv, která splňují požadavky směrnice o pohonných hmotách. Uvádění těchto pohonných hmot na trh je méně atraktivní, jestliže je společnost vyrábějící paliva povinna prodávat 4 % biopaliv. Plnění této povinnosti by mohlo být spjato s vyššími náklady, jakož i s dalšími riziky.
52. Procentní podíl biopaliv proto v zásadě omezuje uvádění paliv na trh ve smyslu článku 5 směrnice o pohonných hmotách.
c) Možné výjimky ze zákazu omezování podle článku 5 směrnice o pohonných hmotách
53. Zbývá ovšem přezkoumat otázku, zda procentní podíl biopaliv nespadá pod výjimky ze zákazu omezování podle článku 5 směrnice o pohonných hmotách. Výjimky mohou vyplývat z ustanovení této směrnice nebo z jiných směrnic.
i) Články 3 a 4 směrnice o pohonných hmotách
54. Článek 3 odst. 3 a čl. 4 odst. 1 druhý pododstavec směrnice o pohonných hmotách nepřichází jakožto výjimky z článku 5 v úvahu. Členské státy sice musí podle těchto ustanovení povolit odpovídající příměsi, nicméně z nich nevyplývá, že by mohly příměsi biopaliv vyžadovat.
ii) Článek 6 směrnice o pohonných hmotách
55. Zřejmá není ani použitelnost výjimky stanovené v článku 6 směrnice o pohonných hmotách na přísnější specifikace pohonných hmot v oblasti životního prostředí. Schválení Komise, které je podle tohoto ustanovení vyžadováno, totiž neexistuje. Stanovisko Komise ze dne 15. srpna 2007 týkající se dřívějšího belgického legislativního záměru(20), které bylo v rámci řízení několikrát zmíněno, nebylo přijato podle článku 6, nýbrž v řízení podle směrnice 98/34. Neobsahovalo ani povolení Komise týkající se belgického procentního podílu biopaliv.
iii) Články 7a a 7b směrnice o pohonných hmotách
56. Procentní podíl biopaliv se však může opírat o čl. 7a odst. 2 směrnice o pohonných hmotách. Podle tohoto článku členské státy musí vyžadovat od dodavatelů energií, aby snižovaly emise skleníkových plynů na jednotku energie z dodávaného paliva o určité procentní podíly. Devátý bod odůvodnění směrnice 2009/30, kterou byl tento cíl včleněn do směrnice o pohonných hmotách, stanoví, že by ho mělo být dosaženo alespoň zčásti používáním biopaliv. Článek 7b odst. 2 směrnice o pohonných hmotách v souladu s tím vyžaduje, aby snížení emisí skleníkových plynů dosažené používáním biopaliv činilo nejprve alespoň 35 %, později 50 % a nakonec 60 %. Ukládat společnostem vyrábějícím paliva používání biopaliv tak nemůže být v rozporu se směrnicí o pohonných hmotách, a zejména s jejím článkem 5.
57. Lhůta k provedení těchto ustanovení ještě v okamžiku přijetí belgického procentního podílu biopaliv neuplynula. Avšak směrnice má od svého vstupu v platnost právní účinky vůči členským státům(21) a může být samozřejmě provedena i předčasně(22) . Belgie se proto může na čl. 7a odst. 2 odvolávat již před uplynutím lhůty k provedení.
58. Jak však správně zdůrazňují Belgische Petroleum Unie a další, biopaliva mohou být při plnění této povinnosti podle čl. 7b odst. 1 směrnice o pohonných hmotách zohledněna, jen pokud byla vyrobena v souladu s kritérii udržitelnosti zakotvenými v čl. 7b odst. 3 až 6. Tato kritéria především zakazují využívat určité plochy, které mají velkou hodnotu pro životní prostředí, a vyžadují, aby bylo při výrobě biopaliv a příslušných surovin v rámci Unie dodržováno unijní agroenvironmentální právo.
59. Článek 7a odst. 2 směrnice o pohonných hmotách se tedy vztahuje na belgický procentní podíl biopaliv, jen pokud je zajištěno, že biopaliva, resp. použité suroviny byly vyrobeny v souladu s kritérii udržitelnosti zakotvenými v čl. 7b odst. 3 až 6.
60. Otázka, zda toto ustanovení belgického práva zajišťují, není předmětem projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ani ji nelze přezkoumat na základě údajů, které jsou uvedeny v žádosti. Tato otázka tedy musí být ještě přezkoumána Ústavním soudem. Není však jasné, zda k tomu postačí definice udržitelných biopaliv obsažená v čl. 2 bodě 8 belgického zákona ze dne 22. července 2009.
iv) Směrnice o podpoře
61. Pro směrnici o podpoře v zásadě platí totéž, co bylo uvedeno k článkům 7a a 7b směrnice o pohonných hmotách. Procentní podíl biopaliv je prostředek k dosažení procentního podílu využívání obnovitelných energií v odvětví dopravy podle čl. 3 odst. 4 směrnice o podpoře. Za tímto účelem však přicházejí v úvahu pouze biopaliva vyrobená v souladu s kritérii udržitelnosti. Použití této směrnice by proto vůbec nemohlo změnit výsledek přezkumu směrnice o pohonných hmotách.
v) Článek 3 směrnice o biopalivech
62. Pokud by dodržování kritérií udržitelnosti nebylo zajištěno, pak ještě stále přichází v úvahu možnost opírat procentní podíl biopaliv o čl. 3 odst. 1 směrnice o biopalivech z roku 2003. Podle něj by členské státy měly pro odvětví dopravy stanovením vnitrostátních orientačních cílů zajistit, aby bylo do 31. prosince 2010 dosaženo minimální procento biopaliv ve výši 5,75 % celkového množství benzinu a nafty pro dopravní účely prodávaného na jejich trzích.
63. Jak konstatoval Soudní dvůr, směrnice o biopalivech členským státům nepředepisuje, jaké prostředky mají použít k dosažení těchto orientačních cílů, nýbrž jim ponechává v tomto ohledu možnost výběru, pokud jde o povahu opatření, jež mají být přijata, z čehož vyplývá, že uvedené státy tak disponují širokou posuzovací pravomocí. Vhodným prostředkem je podle něj zejména stanovení povinného procentního podílu biopaliv pro společnosti zpracovávající ropu(23) . Zákaz omezování obsažený v článku 5 směrnice o pohonných hmotách proto v zásadě takovému procentnímu podílu nemůže bránit.
64. Dvacátý první bod odůvodnění směrnice o biopalivech však připomíná, že politiky členských států na podporu užití biopaliv by neměly vést k zákazu volného oběhu pohonných hmot, které splňují harmonizované normy pro životní prostředí stanovené právními předpisy Společenství. Směrnice o biopalivech musí být vykládána v tom smyslu, že opatření přijímaná za účelem jejího provádění musí respektovat volný pohyb zboží podle článku 34 SFEU(24) . Nesmějí tedy zavádět žádná nepřípustná omezení obchodu s pohonnými hmotami.
65. Jak bylo uvedeno výše, procentní podíl biopaliv činí obchod s tradičními pohonnými hmotami, které splňují požadavky směrnice o pohonných hmotách, méně atraktivním(25) . Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce vychází v souladu s tím zřejmě z předpokladu, že sporná ustanovení belgického práva omezují volný pohyb zboží(26), tzn. že procentní podíl se vztahuje jak na dovezené pohonné hmoty, tak na pohonné hmoty uváděné na vnitrostátní trh. Ale i kdyby se procentní podíl biopaliv vztahoval pouze na vnitrostátní výrobu pohonných hmot, mohl by alespoň nepřímo omezit dovoz surové ropy či jiných surovin využívaných k výrobě pohonných hmot. Bylo by totiž méně atraktivní vyrábět z těchto surovin pohonné hmoty určené pro tuzemskou spotřebu.
66. Vnitrostátní opatření, která jsou způsobilá narušit obchod uvnitř Společenství, však mohou být odůvodněna naléhavými požadavky ochrany životního prostředí, pokud jsou přiměřená sledovanému cíli(27) .
67. Pokud již zákonodárce Unie přijal příslušnou právní úpravu, pak potvrzuje takové odůvodnění, ale také musí být dodržována(28) .
68. Jak vyplývá z rozsudku Plantanol(29) týkajícího se směrnice o biopalivech, členské státy mohou nejprve vycházet z předpokladu, že procentní podíl biopaliv byl v rámci stanovených limitů bez dalších omezení odůvodněn naléhavými požadavky ochrany životního prostředí.
69. Mezitím vložený čl. 7b odst. 3 až 6 směrnice o pohonných hmotách a článek 17 směrnice o podpoře, který nahrazuje směrnici o biopalivech, však ukazují, že Unie již nadále bez dalšího neuznává používání biopaliv za naléhavý požadavek ochrany životního prostředí. Podle jedenáctého bodu odůvodnění směrnice 2009/30 a šedesátého devátého bodu odůvodnění směrnice o podpoře musejí být oblasti s vysokou hodnotou biologické rozmanitosti chráněny před zničením v důsledku výroby surovin využívaných za účelem výroby biopaliv. Totéž platí podle dvanáctého a čtrnáctého bodu odůvodnění směrnice 2009/30 a podle sedmdesátého a sedmdesátého druhého bodu odůvodnění směrnice o podpoře pro oblasti s velkou zásobou uhlíku v půdě nebo vegetaci, neboť negativní dopady uvolňování tohoto uhlíku by mohly převážit nad výhodami vyplývajícími z využívání biopaliv.
70. Tyto nově zdůrazněné pozna tky, které se týkají rizik spojených s podporou používání biopaliv, byly sice významné již před přijetím obou směrnic z roku 2009, nicméně nejpozději od tohoto okamžiku o nich musely členské státy vědět. Proto je třeba je zohlednit při posuzování toho, zda lze omezování svobody volného pohybu zboží odůvodnit požadavky ochrany životního prostředí.
71. Lhůty k provádění směrnic však přihlížejí ke skutečnosti, že přizpůsobení vnitrostátního práva vyžaduje čas. Z hlediska posouzení existující právní úpravy jsou tedy kritéria udržitelnosti významná teprve od okamžiku uplynutí lhůty k provedení těchto směrnic, tj. od 30. prosince 2010, ode dne uplynutí lhůty k provedení změn směrnice o pohonných hmotách.
72. To však neplatí pro nová omezení, jakým je belgický procentní podíl biopaliv, který byl přijat teprve poté, co vstoupily v platnost směrnice o podpoře a směrnice 2009/30.
73. Členské státy sice nebyly v tomto okamžiku povinny přijímat opatření k provedení směrnic před uplynutím lhůty stanovené za tímto účelem, avšak z čl. 4 odst. 3 SEU ve spojení s čl. 288 odst. 3 SFEU a ze samotných směrnic vyplývalo, že se během této lhůty musejí zdržet přijímání předpisů, které by mohly vážně ohrozit výsledek stanovený touto směrnicí(30) .
74. Nelze vyloučit, že tento „zákaz ohrožení cílů“(31) bránil novému zavedení procentního podílu biopaliv bez dodržení kritérií udržitelnosti. Zvýšená poptávka po biopalivech mohla totiž vést k tomu, že při výrobě surovin vznikly škody, které již nelze napravit a jimž mělo být zamezeno prostřednictvím kritérií udržitelnosti.
75. O otázce, zda se zákaz ohrožení cílů uplatní, však není třeba konečným způsobem rozhodnout. V projednávané věci se totiž neposuzuje otázka, zda směrnice o podpoře a směrnice 2009/30 brání belgickému procentnímu podílu biopaliv, nýbrž otázka, zda lze omezení volného pohybu zboží belgickým procentním podílem biopaliv odůvodnit naléhavými požadavky ochrany životního prostředí, a tudíž zda směrnice o biopalivech umožňuje odchýlení od zákazu omezování podle článku 5 směrnice o pohonných hmotách. Při výkladu tohoto odůvodnění je třeba bez dalšího respektovat úvahy zákonodárce Unie obsažené v platných právních aktech. Přitom není třeba odvolávat se na zákaz ohrožení cílů, ani se nemusí čekat na uplynutí lhůty k provedení(32) .
76. Z toho vyplývá, že Belgie může využít možnosti odůvodnění na základě směrnice o biopalivech pouze za předpokladu, že procentní podíl biopaliv respektuje kritéria udržitelnosti.
77. Pokud by Soudní dvůr nesdílel můj názor, že při použití čl. 3 odst. 1 směrnice o biopalivech musí být zohledněna kritéria udržitelnosti, je třeba upozornit na to, že veškerá odůvodnění na základě této směrnice musí být ukončena k 1. lednu 2012, neboť k tomuto datu byla uvedená směrnice zrušena článkem 26 odst. 3 směrnice o podpoře.
vi) Článek 193 SFEU
78. Belgie sice uvádí také článek 193 SFEU, který členským státům umožňuje zavádět přísnější opatření na ochranu životního prostředí, avšak procentní podíl biopaliv, který nerespektuje kritéria udržitelnosti, není přísnějším ochranným opatřením, nýbrž opatřením, které poskytuje nižší ochranu životního prostředí ve srovnání se úrovní ochrany, která musí být poskytována v Unii.
79. Článek 193 SFEU beztak platí pouze ve vztahu k opatřením Unie na ochranu životního prostředí, která vycházejí z článku 192 SFEU. Kritéria udržitelnosti se však podle devadesátého pátého bodu odůvodnění směrnice o podpoře a podle dvacátého třetího bodu odůvodnění směrnice 2009/30 opírala o pravomoci vycházející z vnitřního trhu podle článku 114 SFEU. V tomto případě jsou přísnější ochranná opatření přípustná pouze na základě čl. 114 odst. 5 až 7 SFEU. Podmínky uplatnění této právní úpravy však v projednávané věci nejsou splněny již proto, že Belgie nepodala Komisi příslušný návrh.
vii) Dílčí závěr
80. Belgický procentní podíl biopaliv je tedy slučitelný se směrnicí o pohonných hmotách, pouze pokud respektuje kritéria udržitelnosti stanovená v čl. 7b odst. 3 až 6.
3. Dovolávaná ustanovení primárního práva
81. Ustanovení primárního práva podpůrně uvedená Ústavním soudem, tj. čl. 4 odst. 3 SEU a čl. 26 odst. 2, články 28 a 34 až 36 SFEU, nemusí být podrobena samostatnému přezkumu. Za předpokladu, že belgický procentní podíl biopaliv respektuje kritéria udržitelnosti, je slučitelný i s vnitřním trhem, jelikož usiluje o provedení povinnosti vyplývající ze sekundárního práva, která nebyla zpochybněna. Pokud naopak kritéria udržitelnosti nerespektuje, je nepřípustná již na základě sekundárního práva.
4. Odpověď na první otázku
82. Na první otázku je tedy třeba odpovědět tak, že články 3, 4, 5, 7a a 7b směrnice o pohonných hmotách mají být vykládány v tom smyslu, že nebrání zákonnému ustanovení přijatému po 25. červnu 2009, podle kterého jsou registrované ropné společnosti, které propouštějí pro spotřebu výrobky z benzinu nebo motorové nafty, povinny během téhož kalendářního roku propustit pro spotřebu rovněž určité množství ekologicky udržitelných biopaliv vyrobených mísením s benzinem nebo motorovou naftou, a sice čistý bioethanol či bioethanol ve formě bio-ETBE ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z benzinu propuštěných pro spotřebu, a metylester mastných kyselin ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z motorové nafty propuštěných pro spotřebu, pokud musí být při výrobě těchto biopaliv respektována kritéria udržitelnosti stanovená v článku 7b uvedené směrnice.
C – Konzultace s Komisí
83. Ve své druhé otázce Ústavní soud žádá o informaci, zda měla Belgie Komisi podle čl. 8 odst. 1 směrnice 98/34 sdělit zamýšlené přijetí sporné právní úpravy, kterou se zavádí procentní podíl biopaliv, před vstupem této právní úpravy v platnost.
84. Podle čl. 8 odst. 1 směrnice 98/34 členské státy sdělí neprodleně Komisi každý návrh technického předpisu.
85. Podle ustálené judikatury je cílem směrnice 98/34 chránit preventivní kontrolou volný pohyb zboží, který je jedním ze základů Unie. Tato kontrola je užitečná, jelikož technické předpisy vycházející ze směrnice mohou vytvářet omezení obchodu se zbožím mezi členskými státy, přičemž tato omezení lze připustit, pouze jsou-li nezbytná ke splnění kategorických požadavků sledujících cíl obecného zájmu(33) .
86. Protože oznamovací povinnost upravená čl. 8 odst. 1 prvním pododstavcem směrnice 98/34 představuje zásadní prostředek k uskutečnění této kontroly Společenství, bude její účinnost o to větší, bude-li tato směrnice vykládána v tom smyslu, že nedodržení oznamovací povinnosti zakládá podstatnou vadu řízení, která může vést k nepoužitelnosti dotčených technických předpisů, takže tyto nemohou být namítány vůči jednotlivcům(34) .
87. Proto se Ústavní soud táže, zda je belgický procentní podíl biopaliv technickým předpisem, který musí být sdělen ve smyslu směrnice 98/34.
88. Podle judikatury v této souvislosti z čl. 1 bodu 11 směrnice 98/34 vyplývá, že pojem „technický předpis“ zahrnuje tři kategorie, a sice zaprvé „technickou specifikaci“ ve smyslu čl. 1 bodu 3 zmíněné směrnice, zadruhé „jiný požadavek“ ve smyslu čl. 1 bodu 4 této směrnice a zatřetí zákaz výroby, dovozu, prodeje nebo používání určitého výrobku ve smyslu čl. 1 bodu 11 téže směrnice.(35)
89. Procentní podíl biopaliv neobsahuje žádný zákaz a v projednávané věci může zůstat nezodpovězeno, zda okolnost, že ne každý litr pohonné hmoty je třeba ředit biopalivem, vylučuje, že by se jednalo o technickou specifikaci. V každém případě se totiž jedná o „jiný požadavek“ ve smyslu čl. 1 bodu 4 směrnice 98/34.
90. Podle judikatury je tomu tak v případě, kdy mohou předmětné podmínky významně ovlivnit složení nebo charakter dotčeného výrobku nebo jeho uvedení na trh(36) . Procentní podíl biopaliv je naplněn mísením biopaliv s benzinem a motorovou naftou, a tudíž ovlivňuje složení těchto výrobků, jakož i jejich uvádění na trh.
91. Článek 10 odst. 1 první odrážka směrnice 98/34, který byl uveden belgickým Ústavním soudem, nevede k zániku povinnosti konzultace. Tato výjimka se totiž vztahuje pouze na opatření, jejichž prostřednictvím členské státy plní závazné předpisy Unie, které vedou k přijetí technických specifikací nebo předpisů pro služby.
92. Procentní podíl biopaliv však neodpovídá žádné specifikaci Unie, nýbrž provádí povinnost vyplývající z unijního práva, která členským státům ponechává velkou rozhodovací pravomoc. Konzultace s Komisí je v zásadě potřebná proto, aby se zamezilo pochybením při výkonu této pravomoci.
93. Komise však správně upozorňuje na skutečnost, že v projednávané věci konzultace přesto nebyla vyžadována.
94. Soudní dvůr totiž rozhodl, že změny provedené do návrhu technického předpisu, který již byl v souladu s čl. 8 odst. 1 prvním pododstavcem směrnice 98/34 oznámen Komisi, jež znamenají oproti návrhu, který byl oznámen, pouze zmírnění podmínek používání dotyčného výrobku, a jež v důsledku toho omezují případný dopad technického předpisu na obchodní vztahy, nejsou zásadními změnami návrhu s ohledem na cíl směrnice 98/34 konstatovaný výše v bodě 85. Takové změny tudíž nepodléhají předchozí oznamovací povinnosti(37) .
95. Podle žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž Belgie Komisi oznámila dřívější legislativní záměr, na základě kterého měl benzin obsahovat 7 % ethanolu a motorová nafta 5 % metylesteru mastných kyselin(38) . Komise v tomto ohledu zastávala názor, že článek 3 směrnice o pohonných hmotách připouští v případě benzinu nanejvýš 5 % ethanolu, článek 4 v případě motorové nafty nestanoví žádný podíl metylesteru mastných kyselin a článek 5 brání právní úpravě, která stanoví určitý procentní podíl biopaliv pro každý litr pohonné hmoty.
96. Sporný belgický procentní podíl biopaliv byl koncipován s ohledem na tyto připomínky, jakož i s ohledem na mezitímní změny článků 3 a 4 směrnice o pohonných hmotách. Tyto procentní podíly zůstávají pod stanovenými limity maximálního obsahu v případě benzinu a motorové nafty. Navíc se ani nutně nevztahují na každý litr pohonné hmoty.
97. V důsledku toho se jedná pouze o zmírnění dřívější právní úpravy, která nevyžadovala novou konzultaci s Komisí.
98. Na druhou otázku je proto třeba odpovědět tak, že návrh normy, na základě které jsou registrované ropné společnosti, které propouštějí pro spotřebu výrobky z benzinu nebo motorové nafty, povinny během téhož kalendářního roku propustit pro spotřebu rovněž určité množství ekologicky udržitelných biopaliv vyrobených mísením s benzinem nebo motorovou naftou, je v zásadě třeba sdělit Komisi podle článku 8 směrnice 98/34 jakožto jiný požadavek. Tato oznamovací povinnost ovšem zaniká, pokud tento návrh představuje pouze zmírnění návrhu, který už byl oznámen.
V – Závěry
99. Navrhuji tedy Soudnímu dvoru, aby žádost o rozhodnutí o předběžné otázce zodpověděl takto:
„1. Články 3, 4, 5, 7a a 7b směrnice 98/70/ES, ve znění směrnice 2009/30/ES, mají být vykládány v tom smyslu, že nebrání zákonnému ustanovení přijatému po 25. červnu 2009, podle kterého jsou registrované ropné společnosti, které propouštějí pro spotřebu výrobky z benzinu nebo motorové nafty, povinny během téhož kalendářního roku propustit pro spotřebu rovněž určité množství ekologicky udržitelných biopaliv vyrobených mísením s benzinem nebo motorovou naftou, a sice čistý bioethanol či bioethanol ve formě bio-ETBE ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z benzinu propuštěných pro spotřebu, a metylester mastných kyselin ve výši nejméně 4 objemových procent z množství výrobků z motorové nafty propuštěných pro spotřebu, pokud musí být při výrobě těchto biopaliv respektována kritéria udržitelnosti stanovená v článku 7b uvedené směrnice.
2. Návrh normy, na základě které jsou registrované ropné společnosti, které propouštějí pro spotřebu výrobky z benzinu nebo motorové nafty, povinny během téhož kalendářního roku propustit pro spotřebu rovněž určité množství ekologicky udržitelných biopaliv vyrobených mísením s benzinem nebo motorovou naftou, je v zásadě třeba sdělit Komisi podle článku 8 směrnice 98/34/ES jakožto jiný požadavek. Tato oznamovací povinnost ovšem zaniká, pokud tento návrh představuje pouze zmírnění návrhu, který už byl oznámen.“
(1) .
(2)
– Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě (Úř. věst. L 123, s. 42; Zvl. vyd. 13/31, s. 188).
(3)
– Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (Úř. věst. L 140, s. 16).
(4)
– Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2009, kterou se mění směrnice 98/70/ES, pokud jde o specifikaci benzinu, motorové nafty a plynových olejů, zavedení mechanismu pro sledování a snížení emisí skleníkových plynů, a směrnice Rady 1999/32/ES, pokud jde o specifikaci paliva používaného plavidly vnitrozemské plavby, a kterou se ruší směrnice 93/12/EHS (Úř. věst. L 140, s. 88).
(5)
– Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS (Úř. věst. L 350, s. 58; Zvl. vyd. 13/ 23, s. 182).
(6)  –	Podle sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě „Obnovitelná energie: na cestě ke splnění cíle pro rok 2020“ ze dne 31. ledna 2011 (COM(2011) 31 final, s. 12), tenkrát 20 členských států zavedlo podobné závazky.
(7)
– Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337), ve znění směrnice Rady 2006/96/ES ze dne 20. listopadu 2006, kterou se z důvodu přistoupení Bulharska a Rumunska upravují některé směrnice v oblasti volného pohybu zboží (Úř. věst. L 363, s. 81).
(8)  –	Směrnice 98/70 ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003 o přizpůsobení ustanovení týkajících se výborů, které jsou nápomocny Komisi při výkonu jejích prováděcích pravomocí, stanovených v právních aktech Rady přijatých postupem podle článku 251 Smlouvy o ES, ustanovením rozhodnutí 1999/468/ES (Úř. věst. L 284, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 447), ve znění platném do 25. června 2009.
(9)  –	Citovaná v poznámce pod čarou 3.
(10)
– Moniteur belge
ze dne 3. srpna 2009, s. 51920.
(11)  –	Moniteur belge
ze dne 30. června 2011, s. 37981.
(12)
– Rozsudky ze dne 7. září 1999, Beck a Bergdorf (C-355/97, Recueil, s. I-4977, bod 22); ze dne 5. prosince 2006, Cipolla a další (C-94/04 a C-202/04, Sb. rozh. s. I-11421, bod 25); ze dne 8. září 2009, Budĕjovický Budvar (C-478/07, Sb. rozh. s. I-7721, bod 63), a ze dne 1. prosince 2011, Painer (C-145/10, Sb. rozh. s. I- 12533 dosud nezveřejněný ve S bírce rozhodnutí, bod 59).
(13)  –	K možnosti dovolávat se
nových ustanovení před uplynutím lhůty k provedení viz dále bod 57.
(14)
– Rozsudek ze dne 10. února 2009, Komise v. Itálie (C-110/05, Sb. rozh. s. I-519, bod 33).
(15)  –	K volnému pohybu pracovníků viz rozsudek ze dne 10. března 2011, Casteels (C-379/09, Sb. rozh. s. I- 1379 dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 22); ke svobodě usazování viz rozsudek ze dne 11. března 2010, Attanasio Group (C-384/08, Sb. rozh. s. I-2055, bod 43); k volnému pohybu služeb viz rozsudky ze dne 28. března 1996, Guiot (C-272/94, Recueil, s. I-1905, bod 10), a ze dne 4. října 2011, Football Association Premier League a další (C-403/08 a C-429/08, Sb. rozh. s. I- 9083 dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 85), jakož i k volnému pohybu kapitálu viz rozsudek ze dne 12. prosince 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation (C-446/04, Sb. rozh. s. I-11753, bod 184).
(16)  –	Viz např. rozsudky ze dne 7. února 1979, Knoors (115/78, Recueil, s. 399, bod 17); ze dne 30. listopadu 1995, Gebhard (C-55/94, Recueil, s. I-4165, bod 37), a ze dne 15. dubna 2010, CIBA (C-96/08, Sb. rozh. s. I-2911, bod 45).
(17)
– Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405).
(18)  –	DOC 52 2037/001 belgické Poslanecké sněmovny ze dne 9. června 2009, s. 17, 20 a 21 (bod 5.2.).
(19)  –	Rozsudek Ústavního soudu ze dne 22. prosince 2010, Belgische Petroleum Unie u. a. (149/2010, Punkt B.5.2.).
(20)
– Příloha 4 k písemnému vyjádření Komise.
(21)
– Rozsudek ze dne 4. července 2006, Adeneler a další (C-212/04, Sb. rozh. s. I-6057, bod 119).
(22)
– Viz rozsudky ze dne 15. listopadu 2005, Komise v. Rakousko (C-320/03, Sb. rozh. s. I-9871, bod 80), a ze dne 14. června 2007, Komise v. Belgie (C-422/05, Sb. rozh. s. I-4749, bod 52).
(23)
– Rozsudek ze dne 10. září 2009, Plantanol (C-201/08, Sb. rozh. s. I-8343, body 35 a 36).
(24)  –	Viz rozsudek ze dne 14. prosince 2004, Radlberger Getränkegesellschaft a S. Spitz (C-309/02, Sb. rozh. s. I-11763, bod 36).
(25)
– Viz výše, bod 51.
(26)
– Citovaný výše v poznámce pod čarou 19, bod B.11.
(27)  –	Viz pouze rozsudky ze dne 20. září 1988 ve věci 302/86 (Komise v. Dánsko, Recueil, s. 4607, bod 8); ze dne 9. července 1992 ve věci C-2/90 (Komise v. Belgie, Recueil, s. I-4431, bod 22), jakož i Radlberger Getränkegesellschaft a S. Spitz (citovaný v poznámce pod čarou 24, bod 75).
(28)
– Rozsudek Komise v. Rakousko (citovaný v poznámce pod čarou 22, body 74 a násl.). Viz také rozsudek ze dne 13. března 2001, PreussenElektra (C-379/98, Receuil, s. I-2099, body 77 a násl.).
(29)
– Citovaného v poznámce pod čarou 23.
(30)  –	Rozsudky ze dne 18. prosince 1997, Inter-Environnement Wallonie (C-129/96, Recueil, s. I-7411, bod 45); ze dne 4. července 2006, Adeneler a další (citovaný v poznámce pod čarou 21, bod 121), Komise v. Belgie (citovaný v poznámce pod čarou 22, bod 62), a ze dne 26. května 2011, Stichting Natuur en Milieu a další (C-165/09 až C-167/09, Sb. rozh. s. I- 4599 dosud ne zveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 78).
(31)  –	Viz např. mé stanovisko ze dne 18. května 2004, Wippel (C-313/02, Sb. rozh. s. I-9483, bod 60); ze dne 27. října 2005, Adeneler a další (C-212/04, Sb. rozh. s. I-6057, bod 48), a ze dne 16. prosince 2010, Stichting Natuur en Milieu a další (C-165/09 až C-167/09, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 83 a 84).
(32)  –	K úvahám týkajícím se výkladu v souladu se směrnicí před uplynutím lhůty k jejímu provedení viz také mé stanovisko citované v poznámce pod čarou 31, Wippel, body 58 až 63, a Adeneler, body 45 až 53.
(33)  –	Rozsudky ze dne 15. dubna 2010, Sandström (C-433/05, Sb. rozh. s. I-2885, bod 42), a ze dne 9. června 2011, Intercommunale Intermosane a Fédération de l'industrie et du gaz (C-361/10, Sb. rozh. s. I- 5079 dosud nezveřej ně n ý ve Sbírce rozhodnutí, bod 10) a citovaná judikatura.
(34)
– Rozsudek Sandström (citovaný v poznámce pod čarou 33, bod 43).
(35)  –	Rozsudek Intercommunale Intermosane a Fédération de l’industrie et du gaz (citovaný v poznámce pod čarou 33, bod 11) a citovaná judikatura.
(36)  –	Rozsudek Intercommunale Intermosane a Fédération de l’industrie et du gaz (citovaný v poznámce pod čarou 33, bod 20) a citovaná judikatura.
(37)
– Rozsudek Sandström (citovaný v poznámce pod čarou 33, bod 47).
(38)
– Rozsudek citovaný v poznámce pod čarou 19, bod B.5.1.