62024TO0319_RES
Věc T‑319/24
Meta Platforms Ireland Ltd
v.
Evropský sbor pro ochranu osobních údajů
Usnesení Tribunálu (desátého senátu) ze dne 29. dubna 2025
„Žaloba na neplatnost – Ochrana osobních údajů – Stanovisko Evropského sboru pro ochranu osobních údajů k platnému souhlasu v souvislosti s modely ‚souhlas nebo platba‘ zavedenými velkými on-line platformami – Článek 64 odst. 2 nařízení (EU) 2016/679 – Akt, který nelze napadnout žalobou – Nepřípustnost – Odpovědnost – Újma – Příčinná souvislost – Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“
Žaloba na neplatnost – Akty napadnutelné žalobou – Pojem – Akty vyvolávající závazné právní účinky – Stanovisko Evropského sboru pro ochranu osobních údajů k platnému souhlasu v souvislosti s modely „souhlas nebo platba“ zavedenými velkými on-line platformami – Vyloučení – Nepřípustnost
(Článek 263 SFEU)
(viz body 19–42)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Újma – Příčinná souvislost – Absence jedné z podmínek – Zamítnutí žaloby na náhradu škody v plném rozsahu
(Článek 268 a čl. 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 47–58)
Shrnutí
Tribunál svým usnesením odmítl jako nepřípustnou žalobu na neplatnost (
1
) podanou společností Meta Platforms Ireland Ltd (dále jen „Meta“) týkající se stanoviska 8/2024 Evropského sboru pro ochranu osobních údajů (dále jen „EDPB“) k platnému souhlasu v souvislosti s modely „souhlas nebo platba“ zavedenými velkými on-line platformami. Měl totiž za to, že toto stanovisko, přijaté na základě obecného nařízení o ochraně osobních údajů (
2
), není aktem, který by mohl být předmětem takové žaloby, jelikož nemá závazné právní účinky vůči třetím osobám. Kromě toho Tribunál zamítl jako zjevně právně neopodstatněnou žalobu podanou společností Meta proti Evropské unii (
3
) z titulu mimosmluvní odpovědnosti, jejímž předmětem je náhrada škody, která jí údajně vznikla v důsledku tohoto stanoviska.
Dne 17. dubna 2024 přijal EDPB na žádost tří vnitrostátních dozorových úřadů pro ochranu osobních údajů stanovisko 8/2024. Tyto úřady zajímalo, za jakých okolností a podmínek lze praktiky uplatňované velkými on-line platformami (
4
) spočívající v tom, že uživatelům nabízejí možnost volby mezi souhlasem se zpracováním osobních údajů pro účely behaviorálně cílené reklamy na jedné straně a na straně druhé zaplacením poplatku za využívání služby, aniž jsou jejich osobní údaje pro tyto účely zpracovávány (dále jen „modely ‚souhlas nebo platba‘ “), považovat za praktiky splňující požadavek platného souhlasu ve smyslu nařízení GDPR.
Ve stanovisku 8/2024 EDPB zejména uvádí, že k tomu, aby byl souhlas požadovaný od uživatelů se zpracováním jejich osobních údajů za účelem zasílání behaviorálně cílené reklamy platný, musí být svobodný, konkrétní, informovaný a jednoznačný a musí se týkat zpracování údajů prováděného v souladu se zásadami nezbytnosti, přiměřenosti, účelového omezení, minimalizace údajů a korektnosti. Podle tohoto subjektu bude mít na posouzení platnosti tohoto souhlasu podstatný vliv skutečnost, zda je uživatelům ze strany velké on-line platformy nabízena další bezplatná alternativa bez behaviorálně cílené reklamy, např. s formou reklamy zahrnující zpracování menšího množství osobních údajů (nebo bez zpracování osobních údajů), či nikoli. Pokud jde o poplatek požadovaný za placenou verzi služby, EDPB uvádí, že výše poplatku nesmí být takové povahy, aby bránila subjektům údajů v tom, aby učinily svobodnou volbu a odmítly udělit souhlas.
V této souvislosti se společnost Meta domáhá jednak zrušení stanoviska 8/2024 a jednak náhrady škody, která jí v důsledku tohoto stanoviska údajně vznikla.
Závěry Tribunálu
Tribunál zaprvé připomněl, že žalobu na neplatnost podle článku 263 SFEU lze podat proti všem aktům přijatým orgány, institucemi nebo jinými subjekty Unie bez ohledu na jejich povahu či formu, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky.
Pokud jde v projednávané věci o stanovisko 8/2024, Tribunál má za to, že jeho obsah neumožňuje, aby bylo považováno za stanovisko, které má samo o sobě vyvolávat závazné právní účinky. Tento akt totiž analyzuje modely „souhlas nebo platba“ velkých on-line platforem s ohledem na pravidla stanovená v nařízení GDPR týkající se platnosti souhlasu. Ve stanovisku 8/2024 se EDPB zaměřuje na situaci, kdy velká on-line platforma nenabízí uživatelům bezplatnou alternativu k udělení souhlasu se zpracováním osobních údajů pro účely behaviorálně cílené reklamy, ale pouze alternativu placenou. Ve většině případů tato situace pravděpodobně povede k neplatnosti takového souhlasu. Toto posouzení závisí na několika faktorech, včetně toho, jaký význam má dotčená služba v sociálním nebo profesním životě uživatelů, a na nákladech placené alternativy. Kromě toho pasáže stanoviska 8/2024 obsahující takové formulace jako „měl by“ nebo „neměl by“ se jeví spíše jako výzva k hlubšímu zamyšlení nad řešeními, která by každá velká on-line platforma mohla nabídnout uživatelům, než jako paušální odsouzení modelu „souhlas nebo platba“ těchto platforem.
Tribunál rovněž zdůrazňuje, že nařízení GDPR neobsahuje ustanovení, které by dozorovým úřadům ukládalo povinnost „co nejvíce zohlednit“ stanovisko EDPB k obecným otázkám, jako je stanovisko 8/2024 (
5
). Naopak taková povinnost (
6
) se uplatní na stanoviska, jež se týkají určitých druhů návrhů konkrétních rozhodnutí dozorových úřadů (
7
), které musí tyto úřady sdělit EDPB v průběhu postupu přijímání těchto rozhodnutí. Pokud dotčený dozorový úřad nemá v úmyslu se takovými stanovisky vůbec nebo zčásti řídit, musí o tom informovat předsedu EDPB, což spustí proces přijetí závazného rozhodnutí EDPB (
8
). Takový režim není stanoven, pokud jde o stanoviska EDPB k obecným otázkám, jako je stanovisko 8/2024, jedná se tedy o stanoviska, s nimiž není spojena žádná právní síla. Tato stanoviska totiž nemají povahu aktu, který je sám o sobě závazný, neboť pokyny v nich obsažené lze s ohledem na pravomoci EDPB případně později přeměnit na závazné pokyny pro dozorové úřady až v jeho následném závazném rozhodnutí. S ohledem na výše uvedené dospěl Tribunál k závěru, že stanovisko 8/2024 nemá závazné právní účinky vůči třetím osobám, ani konkrétně vůči společnosti Meta.
I když se totiž společnost Meta nachází v situaci, která je předmětem stanoviska 8/2024, nemůže mít toto stanovisko bez úplné analýzy jejího případu provedené příslušnými dozorovými úřady pro ni závazné právní účinky. Navíc možnost pozdějšího závazného rozhodnutí EDPB určeného příslušným dozorovým úřadům, jež by přezkoumaly model „souhlas nebo platba“ použitý společností Meta, které by převzalo celou analýzu uvedenou ve stanovisku 8/2024 nebo její část, nepostačuje k tomu, aby bylo možné považovat toto stanovisko za závazné od samého počátku. Tribunál tudíž dospěl k závěru, že toto stanovisko nepředstavuje akt, který by mohla společnost Meta napadnout žalobou.
Tento závěr neporušuje právo společnosti Meta na účinnou soudní ochranu (
9
), jelikož stanovisko 8/2024 nemá vůči ní závazné právní účinky. Úvahy, které obsahuje, by se mohly společnosti Meta bezprostředně dotýkat pouze tehdy, kdy by byly převzaty v rozhodnutí dozorového úřadu nebo soudu členského státu nebo jiného státu, který je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru. V takovém případě mohou být nebo budou tato rozhodnutí předmětem přezkumu soudu, který splňuje požadavky účinné soudní ochrany.
Uvedený závěr nemůže být zpochybněn ani možným rozdílem mezi posouzením tohoto aktu soudy států, které jsou smluvními stranami Dohody o EHP, jež nejsou členy Unie, a soudy členských států Unie. Taková možnost je totiž vlastní systému přijatému v Dohodě o EHP, který spočívá na dvou pilířích dohledu a soudního přezkumu, přičemž první se vztahuje na členské státy Unie a druhý na ostatní státy, které jsou smluvními stranami této dohody. Pokud jde o posledně uvedené státy, v Dohodě o EHP a v Dohodě mezi státy Evropského sdružení volného obchodu (ESVO) o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora (
10
) je zejména stanoveno, že soudy těchto států se mohou obrátit na Soudní dvůr ESVO za účelem získání stanoviska k výkladu těchto pravidel, tedy například k výkladu nařízení GDPR. Soud ESVO tak bude moci uvést, zda má za to, že úvahy uvedené ve stanovisku 8/2024 jsou v souladu s uvedeným nařízením. Pokud jde o členské státy Unie, mohly by se soudy těchto států obrátit na Soudní dvůr za účelem posouzení platnosti tohoto stanoviska.
Zadruhé Tribunál zamítl návrh společnosti Meta na náhradu škody, která jí údajně vznikla v důsledku stanoviska 8/2024 z titulu mimosmluvní odpovědnosti Unie.
Tribunál poté, co připomněl tři kumulativní podmínky vzniku této odpovědnosti, uvedl, že podmínka týkající se existence skutečné a určité škody není splněna. Pokud jde o škodu tvrzenou společností Meta, která spočívá ve snížení příjmů z reklamy a příjmů z předplatného vyplývajícího z „požadavku“, který je údajně stanoven ve stanovisku 8/2024, a sice nabídnout uživatelům další bezplatnou alternativu nad rámec volby mezi souhlasem se zasíláním behaviorálně cílené reklamy na jedné straně a zaplacením za to, že budou moci využívat dotčenou službu, aniž jim bude tento druh reklamy zasílán, na straně druhé, Tribunál konstatoval, že vychází z nesprávného pochopení tohoto stanoviska. Cílem dotčeného stanoviska je totiž v podstatě pouze analyzovat modely „souhlas nebo platba“ velkých on-line platforem s ohledem na pravidla stanovená v nařízení GDPR týkající se platnosti souhlasu a není určeno k tomu, aby samo o sobě vyvolávalo závazné právní účinky. Kromě toho je škoda tvrzená společností Meta založena na budoucích a nejistých událostech, přičemž to, že irský úřad pro ochranu údajů použije tuto analýzu z vlastní iniciativy nebo že EDPB přijme v této věci závazné rozhodnutí, jsou pouhými možnostmi.
Pokud jde pro úplnost o podmínku týkající se příčinné souvislosti, Tribunál poznamenal, že mezi stanoviskem 8/2024 a škodou tvrzenou společností Meta nelze prokázat žádnou dostatečně přímou příčinnou souvislost. Vzhledem k tomu, že toto stanovisko nemá žádné závazné účinky, nemůže být dostatečně přímou příčinou případného poklesu příjmů, o němž společnost Meta tvrdí, že jej očekává. Taková újma by mohla vzniknout přímo v důsledku dobrovolného jednání společnosti Meta nebo v důsledku jakýchkoli rozhodnutí, která jí byla uložena a vedla ji k tomu, že nabídla uživatelům alternativu, která není zpoplatněna, a to nad rámec volby mezi udělením souhlasu se zasíláním behaviorálně cílené reklamy na jedné straně a zaplacením za to, aby mohli využívat dotčené služby, aniž jim byl tento druh reklamy zasílán, na straně druhé.
(
1
) – Článek 263 SFEU.
(
2
) – Článek 64 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1, dále jen „GDPR“).
(
3
) – Podle článku 268 SFEU a čl. 340 druhého pododstavce SFEU.
(
4
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2022/2065 ze dne 19. října 2022 o jednotném trhu digitálních služeb a o změně směrnice 2000/31/ES (akt o digitálních službách) (Úř. věst. 2022, L 277, s. 1). Článek 3 písm. i) tohoto nařízení definuje pojem „on-line platforma“, zatímco čl. 33 odst. 1 téhož nařízení definuje pojem „velmi velká on-line platforma“.
(
5
) – Stanovisko vydané na základě čl. 64 odst. 2 nařízení GDPR.
(
6
) – Stanovená v čl. 64 odst. 7 nařízení GDPR.
(
7
) – Stanoviska vydaná na základě čl. 64 odst. 1 nařízení GDPR.
(
8
) – Článek 64 odst. 8 nařízení GDPR.
(
9
) – Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie.
(
10
) – Viz čl. 108 odst. 2 Dohody o EHP a článek 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora (Úř. věst. 1994, L 344, s. 1).