62022TO0729
TRIBUNALENS BESLUT (nionde avdelningen)
den 17 oktober 2024 (
*1
)
”Talan om ogiltigförklaring – Jordbruk – Strategiska planer för den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) – Förordning (EU) nr 2021/2115 – Regler om stöd för de strategiska planer som medlemsstaterna ska upprätta inom ramen för GJP – Kommissionens godkännande – Sammansatt eller komplext administrativt förfarande – Tribunalens behörighet – Upptagande till sakprövning – Iakttagande av fristen för att väcka talan – Kännedom om den angripna rättsakten – Talerätt”
I mål T‑729/22,
Complejo Agrícola Las Lomas, SL, med säte i Madrid (Spanien), företrätt av J. Sedano Lorenzo, avocat,
sökande,
mot
Europeiska unionens kommission, företrädd av A.-C. Becker och F. Castilla Contreras, i egenskap av ombud,
svarande,
meddelar
TRIBUNALEN (nionde avdelningen)
sammansatt av ordföranden L. Truchot, samt domarna H. Kanninen (referent) och T. Perišin,
justitiesekreterare: M.V. Di Bucci,
efter den skriftliga delen av förfarandet,
följande
Beslut
1
Sökanden, Complejo Agrícola Las Lomas, SL, har genom i talan grundad på artikel 263 FEUF yrkat ogiltigförklaring av kommissionens genomförandebeslut C(2022) 6017 final av den 31 augusti 2022, om godkännande av Spaniens strategiska GJP-plan för åren 2023–2027 såvitt gäller EU-stöd som finansieras genom Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (nedan kallat det angripna beslutet), i den del den godkände punkt 3.4 i Spaniens strategiska plan inom den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) enligt vilken den övre gränsen för det grundläggande inkomststöd för hållbarhet som får beviljas en jordbrukare enligt artikel 21 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/2115 av den 2 december 2021 om fastställande av regler om stöd för de strategiska planer som medlemsstaterna ska upprätta inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (strategiska GJP-planer) och som finansieras av Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) samt om upphävande av förordningarna (EU) nr 1305/2013 och (EU) nr 1307/2013 (EUT L 435, 2021, s. 1) inte får överstiga 200000 euro (nedan kallad den omtvistade åtgärden).
Bakgrund till tvisten
2
Sökanden är ett spanskt bolag, med säte i Madrid (Spanien), vars verksamhetsföremål bland annat är förvärv och drift av jordbruksmark för jordbruksverksamhet, skogsbruk och boskapsuppfödning.
3
Den 29 december 2021 lämnade Konungariket Spanien, med stöd av artikel 118.1 i förordning 2021/2115, till Europeiska kommissionen in ett förslag till strategisk GJP-plan för perioden 2023–2027.
4
Den 31 mars 2022, efter det att kommissionen bedömt det förslag till strategisk GJP-plan som Konungariket Spanien hade utarbetat (nedan kallad den spanska strategiska GJP-planen), lämnade den, i enlighet med artikel 118.2 i förordning 2021/2115, synpunkter och begärde in ytterligare uppgifter.
5
Den 27 juli 2022 lämnade Konungariket Spanien uppgifter till kommissionen till följd av dess synpunkter och lämnade in ett reviderat förslag till strategisk GJP-plan.
6
Den 31 augusti 2022 antog kommissionen det angripna beslutet i vilket den godkände den spanska strategiska GJP-plan som föreslagits, enligt artikel 118.4 i förordning 2021/2115.
Förfarande och parternas yrkanden
7
Sökanden har yrkat att tribunalen ska
–
ogiltigförklara det angripna beslutet, i den del kommissionen godkände den omtvistade åtgärden, och
–
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
8
Sökanden har även yrkat att kommissionen ska lämna in den rapport om förfarandet för utarbetandet av förslaget till den spanska strategiska GJP-planen som den förfogar över.
9
Genom separat handling som gavs in till tribunalens kansli den 16 februari 2023, har kommissionen, med stöd av artikel 130.1 i tribunalens rättegångsregler, gjort en invändning om rättegångshinder och yrkat att tribunalen ska
–
avvisa talan, och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
10
Genom en handling som gavs in till tribunalens kansli den 27 februari 2023, har Konungariket Spanien ansökt om att få intervenera i detta förfarande till stöd för kommissionens yrkanden.
11
Den 17 april 2023 lämnade sökanden in sitt yttrande avseende kommissionens invändning om rättegångshinder. Sökanden har yrkat att tribunalen ska ogilla denna invändning.
Rättslig bedömning
12
Enligt artikel 130.1 och 130.7 i rättegångsreglerna får tribunalen, om svaranden i separat handling har ansökt om detta, meddela beslut i fråga om sin behörighet eller om rättegångshinder, utan att själva saken prövas.
13
Eftersom kommissionen i förevarande mål har ansökt om att tribunalen ska pröva invändningen om rättegångshinder, har tribunalen, då den anser att handlingarna i målet innehåller tillräckliga upplysningar, beslutat att fatta beslut i frågan utan att saken prövas.
14
Kommissionen har, till stöd för invändningen om rättegångshinder, för det första gjort gällande de krav som föreskrivs i artikel 21 i stadgan för Europeiska unionens domstol och artikel 76 d och e i rättegångsreglerna, för det andra att tribunalen saknar behörighet att pröva den omtvistade åtgärden och, för det tredje, att sökanden inte har talerätt.
15
Kommissionen har, inom ramen för de åtgärder som vidtagits för processledning enligt artikel 89 i rättegångsreglerna, som svar på en fråga från tribunalen angående iakttagande av fristen för att väcka talan mot det angripna beslutet, även angett att ansökan har lämnats in för sent.
Iakttagande av fristen för att väcka talan
16
Kommissionen har gjort gällande att fristen för att väcka förevarande talan började löpa den dag då det angripna beslutet antogs, det vill säga den 31 augusti 2022, eller senast den dag då det offentliggjordes på dess webbplats, det vill säga den 8 september 2022. Enligt kommissionen hade sökandebolaget kännedom om detta beslut senast från detta sistnämnda datum. Sökandebolaget uppfyllde emellertid inte sin omsorgsplikt genom att, inom skälig tid, ansöka om tillgång till detta beslut i fulltext. Således gick fristen på två månader och tio dagar ut den 21 november 2022 och talan väcktes dagen därpå.
17
Sökandebolaget har gjort gällande att när inget offentliggörande har gjorts i Europeiska unionens officiella tidning och det angripna beslutet inte har delgivits, ska kriteriet avseende kännedom i den mening som avses i artikel 263 sjätte stycket FEUF tillämpas. Sökandebolaget har hävdat att den först fick kännedom om det angripna beslutet i mitten av oktober 2022 via webbplatsen för det spanska ministeriet för jordbruk, fiske och livsmedel.
18
Enligt artikel 263 sjätte stycket FEUF ska talan om ogiltigförklaring väckas inom två månader från den dag då åtgärden offentliggjordes eller delgavs klaganden eller, om så inte skett, från den dag då denne fick kännedom om åtgärden, allt efter omständigheterna. Det följer av själva ordalydelsen i denna bestämmelse att tidpunkten då klaganden fick kännedom om rättsakten som kriterium för när fristen för talans väckande ska börja löpa är subsidiär i förhållande till offentliggörandet eller delgivningen av rättsakten (dom av den 10 mars 1998, Tyskland/rådet, C‑122/95, EU:C:1998:94, punkt 35).
19
Vidare ska denna frist, enligt artikel 60 i rättegångsreglerna, förlängas med tio dagar med hänsyn till avstånd i samtliga fall.
20
För det första har det inte bestritts att det angripna beslutet inte delgavs sökandebolaget, då det inte riktade sig till detta bolag.
21
För det andra ska, enligt rättspraxis, för att ett offentliggörande av de angripna rättsakterna ska utgöra den tidpunkt då tidsfristen för att väcka talan börjar löpa enligt artikel 263 sjätte stycket FEUF, detta offentliggörande ha krävts enligt en bestämmelse i unionens primär- eller sekundärrätt eller i vart fall följa av en praxis som sökanden legitimt kunde förvänta sig att den efterföljs (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 15 maj 2019, Metrans/kommissionen och INEA, T‑262/17, EU:T:2019:341, punkt 39 och angiven rättspraxis).
22
I förevarande mål är det för det första ostridigt att det angripna beslutet inte har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
23
För det andra föreskrivs inte i artikel 118 i förordning 2021/2115 eller någon annan bestämmelse i denna förordning något specifikt sätt för offentliggörande av beslut om godkännande av förslag till strategisk GJP-plan.
24
För det tredje kan det konstateras att det, såsom kommissionen har angett i sitt svar på en fråga från tribunalen inte finns någon fast praxis för denna institution på området offentliggörande av beslut, såsom det angripna beslutet, som sökanden legitimt kunde förvänta sig skulle följas.
25
Då det angripna beslutet varken har offentliggjorts eller delgivits sökanden, började fristen för att väcka talan mot denna rättsakt, såsom föreskrivs i artikel 263 sjätte stycket FEUF, att löpa när sökanden fick kännedom om den.
26
Enligt fast rättspraxis ska emellertid talefristen, i avsaknad av ett offentliggörande eller delgivning, börja löpa från det att den berörda personen har fått fullständig kännedom om den aktuella rättsaktens innehåll och skälen för att den antagits, förutsatt att den har begärts ut inom rimlig tid från det att personen fått kännedom om rättsakten (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 19 november 2018, Landesbank Baden-Württemberg/SRB, T‑14/17, ej publicerad, EU:T:2018:812, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
27
Således ska enligt rättspraxis den berörda tredje parten, för att fristen först ska börja löpa vid den tidpunkt då denne fått kännedom om alla relevanta omständigheter för att väcka tala, anses ha en skyldighet att skyndsamt begära tillgång till den berörda rättsakten i fulltext (se beslut av den 8 december 2021, Alessio m.fl./ECB, T‑620/20, ej publicerat, EU:T:2021:877, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
28
Av rättspraxis följer att kännedom om att en rättsakt existerar kan härledas från olika omständigheter såsom, för det första, muntliga eller skriftliga förklaringar från en berörd tredje part, för det andra, offentliggörande i Europeiska unionens officiella tidning av en sammanfattning av den angripna rättsakten, för det tredje, offentliggörande i Europeiska unionens officiella tidning av en nationell rättsakt vilken, om än oprecist, hänvisar till rättsakten, för det fjärde, situationer där dessa omständigheter är kombinerade, exempelvis när den angripna rättsakten har spridits i media och den berörda tredje partens förklaringar antyder att denne visste att en rättsakt hade antagits, i ett sammanhang där det var uppenbart att vederbörande följde ärendets utveckling noga (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 8 december 2021, Alessio m.fl./ECB, T‑620/20, ej publicerat, EU:T:2021:877, punkterna 47–49 och där angiven rättspraxis).
29
Det ska i detta hänseende erinras om att den i artikel 263 sjätte stycket FEUF föreskrivna tvåmånadersfristen som börjar löpa den dag då sökanden får kännedom om den rättsakt mot vilken talan kan väckas, förutsatt att denna rättsakt inte har offentliggjorts eller delgetts denne, skiljer sig från den rimliga tidsfrist som sökanden har för att begära att få ta del av samma akt i dess helhet, i syfte att få exakt kännedom om den (se beslut av den 19 november 2018, Landesbank Baden-Württemberg/CRU, T‑14/17, ej publicerat, EU:T:2018:812, punkt 36 och där angiven rättspraxis).
30
Kriteriet avseende skälig frist för att ansöka om att få tillgång till en rättsakt efter att ha fått kännedom om den avser således inte en förutbestämd frist som automatiskt ska dras från varaktigheten av fristen för att väcka talan om ogiltigförklaring, utan en frist som beror på omständigheterna i det enskilda fallet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 februari 2013, Arango Jaramillo m.fl./EIB, C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, punkterna 32–34).
31
Det ska i detta hänseende påpekas att unionens domstolar i vissa mål har slagit fast att en ansökan om att få tillgång till en rättsakt i fulltext som lämnats in två månader (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 5 mars 1993, Ferriere Acciaierie Sarde/kommissionen, C‑102/92, EU:C:1993:86, punkt 19), mer än fyra månader (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 10 november 2011, Agapiou Joséphidès/kommissionen och EACEA, C‑626/10 P, ej publicerat, EU:C:2011:726, punkterna 130–132, beslut av den 15 juli 1998, LPN och GEOTA/kommissionen, T‑155/95, EU:T:1998:167, punkt 44, och beslut av den 19 november 2018, VR-Bank Rhein-Sieg/CRU, T‑42/17, ej publicerat, EU:T:2018:813, punkterna 44–49) eller mer än sex månader (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 18 maj 2010, Abertis Infraestructuras/kommissionen, T‑200/09, ej publicerat, EU:T:2010:200, punkt 63) efter det att sökanden hade fått kännedom om rättsakten innebar att en skälig frist överskreds.
32
Vidare har tribunalen, under andra omständigheter, angett att en frist på två veckor (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 mars 1995, Socurte m.fl./kommissionen, T‑432/93–T‑434/93, EU:T:1995:43, punkt 50) eller en månad var en skälig frist (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 maj 1994, Consorzio gruppo di azione locale Murgia Messapica/kommissionen, T‑465/93, EU:T:1994:56, punkt 32).
33
I förevarande mål meddelades, för det första, antagandet av det angripna beslutet genom pressmeddelanden av den 31 augusti 2022 från kommissionens representation i Spanien och Spaniens regering och, för det andra, publicerades det angripna beslutet på kommissionens webbplats den 8 september 2022 och på webbplatsen för det spanska ministeriet för jordbruk, fiske och livsmedel den 19 september 2022.
34
Sökandebolaget har förklarat sig ha fått kännedom om det angripna beslutet kring mitten av oktober 2022 via webbplatsen för det spanska ministeriet för jordbruk, fiske och livsmedel utan att kunna identifiera det exakta datumet.
35
Även om sökandebolaget fick kännedom om det angripna beslutet den 31 augusti eller den 8 september 2022, såsom kommissionen har påstått, varade dess påstådda inaktivitet mellan dessa datum och mitten av oktober 2022 under alla omständigheter högst en och en halv månad. Således kan en sådan tidsspillan inte, under omständigheterna i målet, anses överskrida en skälig tidsfrist.
36
I förevarande mål ska det nämligen även beaktas att talan om ogiltigförklaring väcktes den 22 november 2022 och det kan således endast anses att den väcktes för sent för det fall sökanden hade kännedom om innehållet i det angripna beslutet före den 12 september 2022.
37
Det ska i detta hänseende erinras om att det ankommer på den part som gör gällande att talan väckts för sent, i förhållande till den frist som fastställts, bland annat i artikel 263 sjätte stycket FEUF, att visa när den händelse inträffade som medför att fristen började löpa (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 december 2012, Evropaïki Dynamiki/kommissionen, T‑167/10, ej publicerad, EU:T:2012:651, punkt 39 och där angiven rättspraxis).
38
Kommissionen har emellertid inte, i förevarande mål, lämnat några uppgifter som visar att sökandebolaget hade fått kännedom om innehållet i det angripna beslutet före den 12 september 2022, utan har nöjt sig med att göra gällande att sökandebolaget hade fått kännedom om det senast den 8 september 2022.
39
Således kan förevarande talan inte anses ha väckts för sent.
Iakttagande av formkrav
40
Kommissionen har gjort gällande att talan ska avvisas på grund av att ansökan inte uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 21 i stadgan för Europeiska unionens domstols stadgar och i artikel 76 d och e i rättegångsreglerna. Den anser att även om ansökan visar att det rör sig om en talan om partiell ogiltigförklaring av det angripna beslutet, är föremålet för tvisten i realiteten huruvida den omtvistade åtgärden är laglig. Således avser sökandebolagets yrkande inte ogiltigförklaring av nämnda beslut, utan av denna åtgärd. Slutligen visar grunderna för ogiltigförklaring inte något fel eller någon olaglighet som skulle ha begåtts vid antagandet av detta beslut, utan nämner brister hos de spanska myndigheterna. Dessutom är de grunder som anförts i ansökan otydliga och innehåller endast abstrakta och generella hänvisningar till rättspraxis utan att dess tillämpning på den aktuella situationen anges.
41
Sökandebolaget anser att tvisteföremålet är tydligt fastställt och utgörs av ett bestridande av det angripna beslutets lagenlighet i den del det avser ett godkännande av förslaget till Spaniens strategiska GJP-plan. Sökandebolaget anser att den omtvistade åtgärden är en del av nämnda beslut och att Spaniens strategiska GJP-plan inte är en självständig åtgärd som ska särskiljas från detta beslut. Sökandebolaget har i detta hänseende hänvisat till kommissionens befogenhet enligt artikel 118 i förordning 2021/2115.
42
I enlighet med artikel 21 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol, som i enlighet med artikel 53 första stycket i nämnda stadga ska tillämpas på förfarandet vid tribunalen, och artikel 76 d och 76 e i tribunalens rättegångsregler, ska ansökan innehålla en uppgift om saken, de grunder och argument som åberopas samt en kortfattad framställning av dessa grunder och sökandens yrkanden.
43
Dessa uppgifter ska vara tillräckligt klara och precisa för att svaranden ska kunna förbereda sitt försvar och tribunalen kunna pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till andra uppgifter. I syfte att säkerställa rättssäkerheten och en god rättskipning kan en talan endast tas upp till sakprövning om de väsentliga, faktiska och rättsliga, omständigheter som talan grundas på, åtminstone kort men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan (se dom av den 4 juli 2019, Italien/kommissionen, T‑598/17, ej publicerad, EU:T:2019:482, punkt 29 och där angiven rättspraxis, samt beslut av den 9 juli 2019, Scaloni och Figini/kommissionen, T‑158/18, ej publicerat, EU:T:2019:491, punkt 29 och där angiven rättspraxis).
44
Vad gäller parternas yrkanden framhålls att det är dessa yrkanden som definierar vad som är saken i målet vid unionens domstolar. Det är därför viktigt att parterna i yrkandena uttryckligen och otvetydigt anger vad som yrkas, så att det kan förhindras att unionsdomstolen dömer utöver vad som har yrkats (se dom av den 14 september 2017, Università del Salento/kommissionen, T‑393/15, ej publicerad, EU:T:2017:604, punkt 75 och där angiven rättspraxis, och beslut av den 19 november 2020, Comune di Stintino/kommissionen, T‑174/20, ej publicerat, EU:T:2020:551, punkt 45). Framför allt måste det vid en talan om ogiltigförklaring tydligt anges vilken rättsakt talan om ogiltigförklaring avser (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 6 november 2018, Chioreanu/ERCEA, T‑717/17, EU:T:2018:765, punkt 24 och där angiven rättspraxis).
45
I förevarande mål har sökanden visserligen dels yrkat partiell ogiltigförklaring av det angripna beslutet, dels att tribunalen ska fastställa att den omtvistade åtgärden är olaglig. Det framgår emellertid vid en läsning av ansökan i dess helhet att sökandebolaget, i sin talan, har yrkat ogiltigförklaring av nämnda beslut i den del det avser godkännande av denna åtgärd i strid med unionsrätten.
46
Det är för övrigt på detta sätt som kommissionen har förstått sökandens yrkanden i invändningen om rättegångshinder. Även om kommissionen klandrar sökandebolaget för att ha förväxlat det angripna beslutet med Spaniens strategiska GJP-plan, som i realiteten är två skilda rättsakter, rör det sig icke desto mindre om en fråga som gäller huruvida sökandebolagets invändningar kan tillskrivas kommissionen och inte huruvida ansökan är klar och tydlig. Denna fråga om ansvarstillskrivning omfattas emellertid av den grund för invändningen om rättegångshinder som avser att tribunalen saknar behörighet att pröva den omtvistade åtgärden (se punkt 14 ovan).
47
Beträffande de grunder och väsentliga faktiska och rättsliga omständigheter som talan om ogiltigförklaring grundar sig på, framgår de tillräckligt klart av ansökan. I denna ansökan anges fyra grunder. Den första grunden avser åsidosättande av artikel 17 i förordning 2021/2115. Såvitt avser den andra grunden har sökandebolaget gjort gällande en avsaknad av bedömning av huruvida den omtvistade åtgärden är förenligt med målen för GJP. Den tredje grunden rör en snedvridning av den inre marknaden till nackdel för de spanska jordbrukarna vilken medför en fragmentering av GJP. Den fjärde grunden gäller åsidosättande av proportionalitetsprincipen. Vidare har sökandebolaget angett de domar från tribunalen och domstolen som det anser har samband med de faktiska omständigheterna i målet.
48
Av detta följer att talan inte kan avvisas på grund av åsidosättande av de krav som föreskrivs i artikel 21 i stadgan för Europeiska unionens domstol och artikel 76 d och e i rättegångsreglerna.
49
Följaktligen kan invändningen om rättegångshinder på grund av att formkraven inte har iakttagits i ansökan inte godtas.
Huruvida tribunalen har prövningsrätt avseende den omtvistade åtgärden och huruvida de anförda invändningarna kan tillskrivas kommissionen
50
Kommissionen har gjort gällande att talan ska avvisas, eftersom det faktiska tvisteföremålet är en legalitetsprövning av den spanska strategiska GJP-planen vilken är en rättsakt som har antagits av en medlemsstat och vars prövning inte omfattas av tribunalens prövningsrätt. Således har tribunalen inte behörighet att pröva huruvida den omtvistade åtgärden är laglig. Kommissionen har gjort gällande att dess godkännande av nämnda strategiska GJP-plan i dess helhet på intet sätt påverkar denna texts författare eller karaktär, eftersom den förblir en rättsakt som har antagits av de spanska myndigheterna. Strategiska GJP-planer är nationella åtgärder som medför rättsliga verkningar i den berörda medlemsstaten och inte akter antagna av unionens institutioner, organ eller byråer i den mening som avses i artikel 263 FEUF. Det ankommer på de nationella domstolarna att pröva lagenligheten av strategiska GJP-planer och de åtgärder som ingår i dessa mot bakgrund av unionsrätten, bland annat av förordning 2021/2115, och i förekommande fall begära förhandsavgörande av domstolen enligt artikel 267 FEUF.
51
Sökandebolaget anser att tribunalen har behörighet att pröva lagenligheten av kommissionens beslut, inbegripet dem som avser godkännande av förslagen till strategisk GJP-plan. Enligt detta bolag utgör den spanska strategiska GJP-planen en enda rättsakt som omfattas av kommissionens exklusiva befogenhet eftersom Konungariket Spanien endast har varit en samarbetspartner vid utarbetandet av den. Vidare är godtagande av förslagen till strategisk GJP-plan ett förfarande som regleras i unionsrätten och den enda rättsakt som kan angripas i detta förfarande är kommissionens beslut om godkännande av dem. Den åtskillnad som kommissionen har gjort mellan det angripna beslutet och den spanska strategiska GJP-planen innebär att den undersökning som kommissionen har gjort blir verkningslös och att strategiska GJP-planer undandras domstolsprövning, vilket skulle vara oförenligt med rätten till ett effektivt domstolsskydd. Vidare får den spanska strategiska GJP-planen inte bestridas vid de spanska domstolarna eftersom det rör sig om en förberedande rättsakt som upprättats inom ramen för ett unionsrättsligt förfarande.
52
I förevarande mål riktar sig yrkandet om ogiltigförklaring formellt mot det angripna beslutet som är ett genomförandebeslut. Ett sådant beslut av kommissionen ingår bland rättsakter vars legalitetsprövning, i enlighet med artikel 263 FEUF, omfattas av unionsdomstolarnas, i detta fall tribunalens, prövningsrätt. Detta har kommissionen för övrigt inte bestritt.
53
Kommissionens resonemang, för att bestrida tribunalens prövningsrätt i förevarande mål, är att den omtvistade åtgärden omfattas av Spaniens förslag till strategisk GJP-plan och inte av det angripna beslutet och att det således inte kan tillskrivas denna institution. Ett godkännande av Spaniens förslag till strategisk GJP-plan påverkar inte karaktären av denna rättsakt, vilken förblir en nationell åtgärd av vilken en legalitetsprövning enbart ankommer på den nationella domstolen.
54
Det ska erinras om att kommissionens argument bygger på omständigheter som avser dels huruvida sökandens invändningar kan tillskrivas kommissionen, vilket utgör en fråga som rör huruvida talan kan upptas till sakprövning, dels huruvida tribunalen är behörig att pröva dessa invändningar och, följaktligen, den omtvistade åtgärden.
55
Det ska i förevarande mål påpekas att de spanska myndigheterna och kommissionen deltog i utarbetandet och godkännandet av Spaniens förslag till strategisk GJP-plan. Det ska således undersökas huruvida det är unionsdomstolarna eller de nationella domstolarna som i ett sådant förfarande har prövningsrätt, mot bakgrund av unionsrätten, avseende den omtvistade åtgärdens lagenlighet.
56
Det ska i detta hänseende inledningsvis erinras om att den omständigheten att nationella myndigheter eventuellt är inblandade i ett förfarande som mynnar ut i att rättsakter antas av unionens institutioner inte medför att dessa ska kvalificeras som annat än unionsrättsakter, när de nationella myndigheternas åtgärder utgör en del av ett förfarande där en unionsinstitution ensam utövar den slutliga beslutsbefogenheten, utan att vara bunden av förberedande åtgärder eller förslag som härrör från nationella myndigheter (dom av den 19 december 2018, Berlusconi och Fininvest, C‑219/17, EU:C:2018:1023, punkt 43).
57
I ett sådant fall, där unionsrätten inte är avsedd att inrätta en fördelning av två befogenheter – en nationell och en unionsrättslig – med olika syften, utan tvärtom att tillerkänna en unionsinstitution exklusiv beslutsbefogenhet, ankommer det nämligen på unionsdomstolen att, med stöd av sin exklusiva behörighet att granska lagenligheten av unionens rättsakter enligt artikel 263 FEUF, avgöra huruvida den aktuella unionsinstitutionens slutliga beslut är lagenligt, samt, för att tillförsäkra de berörda personerna ett effektivt domstolsskydd, pröva huruvida förberedande åtgärder eller förslag som härrör från nationella myndigheter är behäftade med oegentligheter som kan påverka giltigheten av det slutliga beslutet (dom av den 19 december 2018, Berlusconi och Fininvest, C‑219/17, EU:C:2018:1023, punkt 44).
58
En åtgärd som vidtagits av en nationell myndighet som utgör en del av unionens beslutsprocess omfattas emellertid inte av unionsdomstolens exklusiva behörighet när det klart framgår av kompetensfördelningen på området mellan de nationella myndigheterna och unionens institutioner att den nationella myndighetens åtgärd är en nödvändig etapp i ett förfarande för antagande av en unionsrättsakt i vilket unionens institutioner förfogar över ett begränsat eller obefintligt utrymme för skönsmässig bedömning, varför den nationella åtgärden är bindande för unionsinstitutionen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 december 1992, Oleificio Borelli/kommissionen, C‑97/91, EU:C:1992:491, punkterna 9 och 10).
59
Det ankommer därför på de nationella domstolarna att avgöra de eventuella oegentligheter som en sådan nationell åtgärd eventuellt är behäftad med och, i förekommande fall, begära ett förhandsavgörande av domstolen. De ska härvid tillämpa samma kriterier som vid prövning av alla andra slutliga beslut som fattats av samma nationella myndighet och som kan antas skada tredje parters rättigheter, och sålunda ta upp en sådan talan till sakprövning, även om de nationella processuella reglerna inte föreskriver detta i ett sådant fall (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 december 1992, Oleificio Borelli/kommissionen, C‑97/91, EU:C:1992:491, punkterna 11–13, av den 6 december 2001, Carl Kühne m.fl., C‑269/99, EU:C:2001:659, punkt 58, och av den 2 juli 2009, Bavaria och Bavaria Italia, C‑343/07, EU:C:2009:415, punkt 57).
60
Det ska även erinras om att den omständigheten att en nationell åtgärd har godkänts av kommissionen inte innebär att den ska anses utgöra en unionsrättsakt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 september 2002, Huber, C‑336/00, EU:C:2002:509, punkt 40, och av den 4 juni 2009, JK Otsa Talu, C‑241/07, EU:C:2009:337, punkt 37).
61
Det är mot bakgrund av dessa övervägande som en prövning ska göras av det förfarande som lett fram till antagandet av det angripna beslutet för att fastställa vilken domstol som har prövningsrätt avseende den aktuella tvisten som rör frågan om huruvida den omtvistade åtgärd som föreskrivs i Spaniens förslag till strategisk GJP-plan, såsom den har godkänts i det angripna beslutet, är förenlig med unionsrätten.
Utarbetande och godkännande av den spanska strategiska GJP-planen
62
Det angripna beslutet är den rättsakt genom vilken kommissionen har godkänt Spaniens förslag till strategisk GJP-plan i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 118 i förordning 2021/2115.
63
Först ska en analys göras av kommissionens och medlemsstaternas respektive roller i genomförandet av GJP, såsom de har fastställts i förordning 2021/2115.
64
Det ska, i detta hänseende, inledningsvis erinras om att unionen och medlemsstaterna, enligt artikel 4.2 FEUF, har delade befogenheter på bland annat jordbruksområdet.
65
Reformen av den rättsliga ramen för GJP genomfördes i förordning 2021/2115. Som det erinras om i skäl 36 i denna förordning, beslutades det att föreskriva denna rättsliga ram i en enda förordning.
66
Enligt artikel 1.2 i förordning 2021/2115, är denna tillämplig på unionsstöd som finansieras av Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) för interventioner som anges i en strategisk GJP-plan som upprättas av en medlemsstat och godkänns av kommissionen och som omfattar perioden från och med den 1 januari 2023 till och med den 31 december 2027. Det framgår av skäl 36 i denna förordning att förordningen ersätter de arrangemang som fastställdes i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1698/2005 (EUT L 347, 2013, s. 487) samt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013 av den 17 december 2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i GJP och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 637/2008 och rådets förordning (EG) 73/2009 (EUT L 347, 2013, s. 608).
67
Vidare, vad gäller det sätt på vilket den GJP som följer av denna reform ska förvaltas, bygger det nya synsättet, enligt skäl 3 i förordning 2021/2115, på att unionen bör ställa upp de grundläggande politiska parametrarna, samtidigt som medlemsstaterna bör ha större ansvar för hur de uppfyller målen och når de eftersträvade resultaten. Genom stärkt subsidiaritet är det möjligt att ta större hänsyn till lokala villkor och behov och jordbruksverksamhetens särskilda karaktär.
68
Dessutom följer det av skäl 27 i förordning 2021/2115 att kompetensfördelningen i denna nya modell för genomförande av GJP föreskriver att mål, interventionstyper och krav ska fastställas på unionsnivå, för att på så sätt säkerställa den gemensamma jordbrukspolitikens gemensamma karaktär, medan medlemsstaterna bör omsätta unionens regelverk i konkreta stödarrangemang för stödmottagarna.
69
Slutligen, när det gäller sättet för budgetgenomförandet av GJP, föreskrivs i artikel 5 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/2116 av den 2 december 2021 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av förordning (EU) nr 1306/2013 (EUT L 435, 2021, s. 187) att EGFJ ska genomföras antingen genom delad förvaltning mellan medlemsstaterna och unionen i enlighet med punkt 2, eller genom direkt förvaltning. I artikel 6 i samma förordning föreskrivs att Ejflu ska genomföras genom delad förvaltning mellan medlemsstaterna och unionen.
70
Det följer således av de bestämmelser som anges i punkterna 67–69 ovan att det nya sättet för förvaltning av GJP som har införts av unionslagstiftaren grundar sig på ett samarbetssystem som ger medlemsstaterna ett utrymme för skönsmässig bedömning i syfte att anpassa interventionerna till specifika behov i deras nationella jordbruk samtidigt som de föreskriver en kontroll på unionsnivå för att säkerställa att dessa interventioner är förenliga med GJP.
71
Härefter ska en prövning göras av de bestämmelser som är tillämpliga på strategiska GJP-planer och som genomför målen i detta nya förvaltningssystem.
72
Vad gäller utarbetandet av strategiska GJP-planer följer, för det första, av artikel 104.1 i förordning 2021/2115 att medlemsstaterna ska upprätta strategiska GJP-planer enligt denna förordning för att genomföra det stöd från unionen som finansieras ur EGFJ och Ejflu.
73
I detta hänseende fastställs i artiklarna 5 och 6 i förordning 2021/2115 unionens mål och i artikel 7 anges de indikatorer som ska användas för att utvärdera förverkligandet av dem. Vidare föreskrivs i artikel 9 bland annat att medlemsstaterna ska utforma interventionerna i sina strategiska GJP-planer i enlighet med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och de allmänna principerna i unionsrätten. Vidare fastställs i artiklarna 8–84 vilka interventionstyper och gemensamma krav som medlemsstaterna ska tillämpa i syfte att säkerställa GJP:s gemensamma karaktär.
74
För det andra preciseras i artikel 106.1 i förordning 2021/2115 att medlemsstaterna ska upprätta de strategiska GJP-planerna i överensstämmelse med landets institutionella och rättsliga ram.
75
För det tredje fastställs i artiklarna 107–115 krav gällande innehållet i den strategiska GJP-planen. Dessa utgör vägledande dokument avseende vilken strategi varje medlemsstat ska anta för att genomföra GJP.
76
Beträffande kommissionens godkännande av strategiska GJP-planer, anges i skäl 110 i förordning 2021/2115 att det är ett viktigt steg för att säkerställa att strategin genomförs i enlighet med de gemensamma målen.
77
I detta syfte organiserar artikel 118 i förordning 2021/2115 förfarandet för bedömning och godkännande av varje föreslag till GJP-plan. I dess punkt 1 föreskrivs att varje medlemsstat till kommissionen ska lämna in ett förslag till strategisk GJP-plan.
78
Vidare föreskrivs i artikel 118.2 i förordning 2021/2115 att kommissionen ska bedöma förslaget till strategisk GJP-plan med avseende på dess fullständighet, dess konsekvens och överensstämmelse med de allmänna principerna i unionsrätten, med nämnda förordning och de delegerade akter och genomförandeakter som antas i enlighet med den och med förordning 2021/2116, hur effektivt det bidrar till uppnåendet av de specifika mål som anges i artikel 6.1 och 6.2 i förordning 2021/2115, och dess inverkan på den inre marknadens funktion och snedvridning av konkurrensen samt graden av administrativ börda för stödmottagarna och förvaltningen.
79
Artikel 118.3 i förordning 2021/2115 tillåter kommissionen att lämna synpunkter för det fall det vid bedömningen av förslaget till strategisk GJP-plan har upptäckts problem. Medlemsstaterna har, å deras sida, en skyldighet att förse kommissionen med alla ytterligare uppgifter som behövs och om nödvändigt revidera sitt förslag.
80
I artikel 118.4 i förordning 2021/2115 fastställs kriterier för godkännande av förslagen till GJP-plan, nämligen, för det första, att all sådan nödvändig information som avses i artikel 118.3 i denna förordning ska ha lämnats in till kommissionen och, för det andra, att planen ska vara förenlig med artikel 9 och de övriga krav som anges i nämnda förordning och i förordning (EU) 2021/2116 samt de delegerade akter och genomförandeakter som antas i enlighet med dessa.
81
Enligt artikel 118.5 och 118.6 i förordning 2021/2115 ska godkännandet av den strategiska GJP-planen ges genom ett genomförandebeslut senast sex månader efter det att medlemsstaten lämnade in den.
82
Vidare villkorar artikel 118.7 i förordning 2021/2115 de strategiska GJP-planernas rättsliga verkan av att de godkänts av kommissionen.
83
Slutligen föreskrivs i förordning 2021/2115, i artiklarna 119 och 120, två förfaranden som är analoga med det som föreskrivs i dess artikel 118 i händelse av ändring eller översyn av de strategiska GJP-planerna.
84
Det framgår sammantaget av de bestämmelser som nämns i punkterna 72– 83 ovan att kommissionen, för det första, inte direkt får ändra ett förslag till strategisk GJP-plan som utarbetats av en medlemsstat. För det andra ska den utöva en kontroll av att förslaget är förenligt med vissa unionsrättsliga bestämmelser. För det tredje får kommissionen framföra synpunkter genom vilka den villkorar godkännandet av att medlemsstaten ändrar den strategiska GJP-planen. För det fjärde får kommissionen enbart vägra att godkänna en förslagen strategisk GJP-plan som har föreslagits om denna inte uppfyller de krav som uttömmande anges och som härrör från unionsrätten. För det femte medför en strategisk GJP-plan inte rättsverkningar innan den har godkänts av kommissionen.
85
Således har kommissionen en egen beslutsmakt inom ramen för förfarandet för godkännande av en strategisk GJP-plan, vars utövande nödvändigtvis innebär en granskning av innehållet i denna plan.
86
Kommissionens beslut att godkänna en strategisk GJP-plan ska emellertid särskiljas från ett förslag som en medlemsstat har lämnat in, vilket förblir en nationell åtgärd inom ramen för vilken denna medlemsstat utövar sin befogenhet, bland annat beträffande valet av vilka interventioner som ska omfattas av detta förslag. Sambandet mellan dessa båda rättsakter fastställs genom den mekanism som föreskrivs i artikel 118 i förordning 2021/2115.
Konsekvenser av den rättsliga ramen i förevarande mål
87
Mot bakgrund av de olika befogenheter som kommissionen och de nationella myndigheterna har, utgör den spanska strategiska GJP-planen, såsom den godkänts av kommissionen, inte någon förberedande åtgärd i förhållande till det angripna beslutet och den utgör inte heller på annat sätt någon del av det sistnämnda i den mening som avses i den rättspraxis som anges i punkterna 56 och 57 ovan. Förordning 2021/2115 har nämligen infört ett system för befogenhetsfördelning mellan medlemsstaten och kommissionen.
88
På samma sätt framgår det av det förfarande för godkännande av den strategiska GJP-planen – vilket föreskrivs i artikel 118 i förordning 2021/2115 – att, även om den rättsakt som den nationella myndigheten har antagit är en nödvändig etapp i ett förfarande som leder till antagandet av en unionsrättsakt, är kommissionen inte bunden av den nationella rättsakten, i den mening som avses i den rättspraxis som anges ovan i punkterna 58 och 59 ovan.
89
Följaktligen har tribunalen behörighet att pröva lagenligheten av ett beslut om godkännande av en strategisk GJP-plan som unionsrättsakt enligt artikel 263 FEUF även om denna prövning nödvändigtvis innebär en granskning av, bland annat, huruvida innehållet i den föreslagna strategiska GJP-planen, vilken förblir en nationell rättsakt, är förenligt med unionsrätten, enligt artikel 118.4 i förordning 2021/2115.
90
Sökanden har emellertid, i ansökan, gjort gällande att det angripna beslutet är ogiltigt på grund av att kommissionen godkände den spanska strategiska GJP-planen trots att den sistnämnda åsidosätter flera unionsrättsliga bestämmelser, bland annat bestämmelserna i förordning 2021/2115 och allmänna unionsrättsliga principer, såväl som den nationella lagstiftningen om miljöbedömning.
91
Det ska påpekas att bestämmelserna i förordning 2021/2115 och de allmänna unionsrättsliga principerna, i motsats till den nationella lagstiftningen, ingår bland de bestämmelser vars efterlevnad i den förslagna strategiska GJP-planen ska kontrolleras av kommissionen inom ramen för det godkännandeförfarande som föreskrivs i artikel 118.4 i förordning 2021/2115 (se punkt 47 ovan).
92
Av detta följer att det, inom ramen för prövningen av huruvida det angripna beslutet är lagligt, kan kontrolleras huruvida kommissionen, såsom sökandebolaget har gjort gällande, inte borde ha godkänt den föreslagna spanska strategiska GJP-planen på grund av att denna inte uppfyller samtliga villkor som föreskrivs i artikel 118.4 i förordning 2021/2115.
93
Följaktligen kan invändningen om rättegångshinder, avseende att de oegentligheter som gjorts gällande avseende det angripna beslutet enbart kan tillskrivas den spanska strategiska GJP-planen, det vill säga de spanska myndigheterna, inte godtas vad gäller oegentligheter vars granskning omfattas av den förenlighetsgranskning som föreskrivs i artikel 118.4 i förordning 2021/2115, såsom anges i punkt 91 ovan. Således ska talan inte avvisas på grundval av denna invändning om rättegångshinder, även om de argument som avser åsidosättande av den nationella lagstiftningen ska underkännas.
Talerätt
94
Kommissionen har gjort gällande att talan ska avvisas, eftersom sökandebolaget saknar talerätt. Sökandebolaget berörs varken direkt eller personligen av det angripna beslutet, i motsats till vad som krävs enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF. Vidare är det angripna beslutet endast riktat till Konungariket Spanien.
95
Sökandebolaget anser att det uppfyller villkoren att det berörs direkt och personligen.
96
Enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF får alla fysiska eller juridiska personer väcka talan mot en akt som är riktad till dem eller som direkt och personligen berör dem samt mot en regleringsakt som direkt berör dem och som inte medför genomförandeåtgärder.
97
I förevarande mål är det Konungariket Spanien och inte sökandebolaget som det angripna beslutet är riktat till. Mot denna bakgrund kan den första situationen där en fysisk eller juridisk person har talerätt enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF uteslutas.
98
Det ska således undersökas huruvida den andra eller den tredje situationen, där en fysisk eller juridisk person, enligt artikel 263 fjärde stycket FEUF, har rätt att väcka talan mot en akt som inte är riktad till denna person, kan föreligga i förevarande mål. I den andra situationen får en fysisk eller juridisk person väcka talan mot en akt under förutsättning att denna akt berör personen i fråga direkt och personligen. I den tredje situationen får en sådan person väcka talan mot en regleringsakt som inte medför genomförandeåtgärder om personen berörs direkt av akten (dom av den 19 december 2013, Telefónica/kommissionen, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 19, dom av den 27 februari 2014, Stichting Woonpunt m.fl./kommissionen, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punkt 44, och dom av den 27 februari 2014, Stichting Woonlinie m.fl./kommissionen, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 31).
99
I förevarande mål anser tribunalen att det är lämpligt att undersöka den tredje situationen innan den, om så krävs, analyserar den andra.
Huruvida det föreligger en regleringsakt som inte medför genomförandeåtgärder
100
Kommissionen anser att det angripna beslutet, även för det fall det kan betecknas som en regleringsakt, kräver genomförandeåtgärder av de spanska myndigheterna som består i att anta nödvändiga bestämmelser för genomförandet av den strategiska GJP-planen i vilken den omtvistade åtgärden ingår.
101
Sökandebolaget har bestritt att det angripna beslutet, om det ska betraktas som en regleringsakt, skulle medföra genomförandeåtgärder i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket, sista delen av meningen, FEUF.
102
Oberoende av huruvida det angripna beslutet är en regleringsakt eller inte, räcker det i förevarande mål att undersöka huruvida det medför genomförandeåtgärder.
103
Den viktigaste frågan vid bedömningen av huruvida en regleringsakt medför genomförandeåtgärder är, såsom domstolen redan har fastslagit, vilken ställning den person har som gör anspråk på talerätt enligt artikel 263 fjärde stycket, sista delen av meningen, FEUF. Det saknar således betydelse huruvida den berörda akten medför genomförandeåtgärder i förhållande till andra enskilda (se dom av den 13 mars 2018, European Union Copper Task Force/kommissionen, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punkt 38 och där angiven rättspraxis).
104
Frågan huruvida de åtgärder som vidtagits skulle vara av mekanisk karaktär är för övrigt ovidkommande (se dom av den 13 mars 2018, European Union Copper Task Force/kommissionen, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punkt 40 och där angiven rättspraxis).
105
Enligt artikel 9 tredje stycket i förordning 2021/2115 ska medlemsstaterna upprätta det regelverk som styr beviljandet av unionsstöd till jordbrukare och andra stödmottagare i enlighet med de strategiska GJP-planerna såsom de godkänts av kommissionen i enlighet med artikel 118 i förordningen. De ska genomföra dessa strategiska GJP-planer såsom de godkänts av kommissionen.
106
Den strategiska GJP-planen utgör således ett dokument på grundval av vilket varje medlemsstat ska genomföra GJP för perioden mellan den 1 januari 2023 och den 31 december 2027.
107
Inom denna ram kräver genomförandet av den omtvistade åtgärden, som kan medföra rättsverkningar för sökandebolagets ekonomiska verksamhet, nationella genomförandeåtgärder. För övrigt bekräftas förekomsten av sådana genomförandeåtgärder av utkastet till Real Decreto sobre la aplicación, a partir de 2023, de las intervenciones en forma de pagos directos y el establecimiento de requisitos comunes en el marco del Plan Estratégico de la Política Agrícola Común, y la regulación de la solicitud única del sistema integrado de gestión y control (kungligt dekret om genomförande, från år 2023, av interventioner i form av direktbetalningar och fastställande av gemensamma krav inom ramen för den strategiska GJP-planen, och om reglering avseende den enda ansökan för det integrerade systemet för förvaltning och kontroll), som upprättats av Konungariket Spanien i syfte att genomföra den spanska strategiska GJP-planen och som sökandebolaget lämnat in som bilaga till sitt yttrande avseende invändningen om rättegångshinder.
108
Eftersom det angripna beslutet endast godkänner den spanska strategiska GJP-plan som omfattar den omtvistade åtgärden och eftersom det ankommer på Konungariket Spanien att genomföra denna, liksom nämnda strategiska GJP-plan i dess helhet, kan detta beslut endast medföra eventuella rättsverkningar för sökandebolaget via nationella genomförandeåtgärder.
109
Av detta följer att det angripna beslutet medför genomförandeåtgärder i förhållande till sökanden, i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket, sista delen av meningen, FEUF.
110
Således kan sökandebolaget inte grunda sin talan riktad mot det angripna beslutet på den tredje situation som anges i artikel 263 fjärde stycket FEUF.
111
Vidare ska det prövas huruvida sökandebolagets talanderätt kan grunda sig på den andra situationen som anges i punkt 98 ovan, vilken kräver att det angripna beslutet rör sökandebolaget direkt och personligen. För detta ändamål bör först det andra av dessa båda villkor prövas.
Villkoret personligen berörd
112
Enlig fast rättspraxis kan en annan fysisk eller juridisk person än den som ett beslut är riktat till endast göra gällande att den är personligen berörd, i den mening som avses i artikel 263 fjärde stycket FEUF, om beslutet påverkar den på grund av vissa för dem utmärkande egenskaper eller på grund av faktiska omständigheter som särskiljer dem från alla andra rättssubjekt, och beslutet därigenom medför att de individualiseras på motsvarande sätt som den som beslutet är riktat till (dom av den 15 juli 1963, Plaumann/kommissionen, 25/62, EU:C:1963:17, s. 223, se även dom av den 27 februari 2014, Stichting Woonlinie m.fl./kommissionen, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
113
Kommissionen anser att även om det angripna beslutet berör sökandebolaget är det endast i dess objektiva egenskap av jordbrukare på samma sätt som alla andra ekonomiska aktörer som för närvarande eller potentiellt befinner sig i samma situation. Vidare anser kommissionen att den grupp som påverkas mest av det angripna beslutet inte hade identifierats vid den tidpunkt då det antogs, då inga ansökningar om grundläggande inkomststöd för hållbarhet hade lämnats in på grundval av de nationella bestämmelser som reglerade beviljandet av detta enligt den spanska strategiska GJP-planen.
114
Sökandebolaget har gjort gällande att det uppfyller villkoret att det personligen berörs av beslutet på grund av att det ingår i en sluten krets av ekonomiska aktörer som var fullt identifierbar vid den tidpunkt då det angripna beslutet antogs, dels i egenskap av jordbruksföretag som driver ett omfattande jordbruk på ett stort antal hektar, dels i egenskap av mottagare av ett grundläggande inkomststöd för hållbarhet på mer än 200000 euro om den omtvistade åtgärden inte funnits. Således kan sökandebolaget, sedan det angripna beslutet antogs, inte längre erhålla detta stöd med ett belopp på mer än 200000 euro.
115
Av fast rättspraxis följer, i detta hänseende, att när ett beslut berör en grupp personer som, på grund av kriterier som är utmärkande för gruppmedlemmarna kunde identifieras eller skulle ha kunnat identifieras när rättsakten antogs, kan dessa personer vara personligen berörda av rättsakten då de ingår i en begränsad krets av ekonomiska aktörer, och kan det förhålla sig på det viset när rättsakten innebär att de rättigheter som den enskilde har förvärvat före dess antagande ändras (se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 februari 2014, Stichting Woonlinie m.fl./kommissionen, C‑133/12 P, EU:C:2014:105, punkt 46 och där angiven rättspraxis).
116
Den omständigheten att det är möjligt att mer eller mindre exakt fastställa antalet rättssubjekt som en rättsakt är tillämplig på, eller till och med deras identitet, innebär emellertid inte att dessa rättssubjekt ska anses personligen berörda av rättsakten om den är tillämplig på grundval av en objektiv, rättslig eller faktisk, situation som fastställts i rättsakten i fråga (dom av den 19 december 2013, Telefónica/kommissionen, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, punkt 47).
117
I förevarande mål är sökandebolaget ett jordbruksföretag som driver en verksamhet som omfattas av det angripna beslutets tillämpningsområde, eftersom nämnda beslut rör jordbrukare och andra potentiella aktörer som erhåller de ekonomiska bidrag från unionen som föreskrivs i den spanska strategiska GJP-planen på grundval av förordning 2021/2115.
118
Enbart den omständigheten att sökandebolaget är ett jordbruksföretag som potentiellt erhåller ekonomiska bidrag från unionen enligt GJP räcker inte för att individualisera och särskilja det från alla andra jordbruksföretag eftersom det takbelopp som föreskrivs i den omtvistade åtgärden inte avser en begränsad krets av jordbruksföretag, utan riktar sig till dessa på grund av deras objektiva egenskap av jordbruksföretag på samma sätt som varje annan ekonomisk aktör som för närvarande eller potentiellt befinner sig i samma situation.
119
Den omständigheten att sökandebolaget ska ha varit berättigat till ett inkomststöd för hållbarhet med ett högre belopp än det takbelopp som fastställts genom den omtvistade åtgärden kan inte heller individualisera det, eftersom denna rätt att erhålla stöd, enligt en allmän och abstrakt bestämmelse, beviljas ett stort antal aktörer som utses på ett objektivt sätt.
120
Vidare påverkas inte denna slutsats av sökandebolagets argument att det anser sig ha förvärvat en rätt att erhålla ett inkomststöd för hållbar utveckling med ett högre belopp än 200000 euro på grundval av den ordning för omställning, som inrättats genom artikel 23 i förordning 2021/2115, av det grundstöd som det erhöll inom ramen för GJP 2015–2022.
121
Det kan nämligen konstateras dels att det angripna beslutet inte ändrar de rättigheter som sökandebolaget förvärvat till att erhålla ett stöd, eftersom det inför ett nytt stöd för GJP för perioden mellan den 1 januari 2023 och den 31 december 2027. Den omständigheten att det i den spanska strategiska GJP-planen valts att bevilja inkomststöd för hållbar utveckling på grundval av metoden för inkomststöd vars enhetsvärde per stödrättighet fastställs genom en konvergensmekanism som anpassar dess värde i proportion till det värde som fastställts i förordning nr 1307/2013 inom ramen för GJP 2015–2022 gör det inte möjligt att anse att sökandebolaget har en förvärvad rätt till ett grundinkomststöd för hållbar utveckling såsom det som följer av förordning 2021/2115. Därmed ger inte den mekanism som föreskrivs i artiklarna 23 och 24 i denna förordning någon rätt för varje jordbrukare att erhålla detta stöd.
122
Vidare hade, vid den tidpunkt då det angripna beslutet antogs, de jordbrukare på vilka detta takbelopp skulle tillämpas inte på något sätt identifierats, eftersom tillämpningen av den omtvistade åtgärden, under alla omständigheter, förutsatte att de berörda jordbrukarna skulle lämna in en ansökan om att erhålla grundinkomststödet för en hållbar utveckling på grundval av den nationella rättsliga ram som Konungariket Spanien fastställt enligt sin strategiska GJP-plan, i enlighet med artikel 9 i förordning 2021/2115.
123
Således berörs sökandebolaget endast av det angripna beslutet i sin objektiva egenskap av jordbruksföretag, på samma sätt som alla andra ekonomiska aktörer som för närvarande eller potentiellt befinner sig i samma situation.
124
Av detta följer att sökandebolaget saknar grund för påståendet att det personligen berörs av det angripna beslutet.
125
Eftersom villkoren direkt berörd och personligen berörd av den rättsakt av vilken ogiltigförklaring har yrkats är kumulativa, framgår det, utan att det är nödvändigt att pröva huruvida sökandebolaget direkt berörs av det angripna beslutet, att detta bolag inte har styrkt att det har rätt att väcka talan mot nämnda beslut.
126
Denna slutsats påverkas inte av sökandebolagets argument att rätten till ett effektivt domstolsskydd, vilken bland annat föreskrivs i artikel 47 i stadgan, kräver att den talan som väckts vid tribunalen mot det angripna beslutet bifalls. Enligt sökandebolaget kan lagenligheten av den spanska strategiska GJP-planen inte bestridas vid de nationella domstolarna, eftersom det förslag till strategisk GJP-plan som lämnats till kommissionen inte utgör en administrativ rättsakt mot vilken talan kan väckas.
127
Vad gäller principen om ett effektivt domstolsskydd, föreskrivs i artikel 47 första stycket i stadgan att var och en vars unionsrättsligt garanterade fri- och rättigheter har kränkts har rätt till ett effektivt rättsmedel inför en domstol, med beaktande av de villkor som föreskrivs i denna artikel.
128
Tribunalen erinrar om att de villkor för upptagande till sakprövning som föreskrivs i artikel 263 fjärde stycket FEUF ska tolkas mot bakgrund av den grundläggande rätten till ett effektivt domstolsskydd, utan att detta emellertid leder till ett kringgående av de i nämnda fördrag uttryckligen föreskrivna villkoren (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 oktober 2013, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./Europaparlamentet och rådet, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, punkt 98 och där angiven rättspraxis, och beslut av den 28 februari 2017, NF/Europeiska rådet, T‑192/16, EU:T:2017:128, punkt 74).
129
Domstolen har erinrat om att det skydd som ges i artikel 47 i stadgan inte kräver att den enskilde ovillkorligen kan väcka talan om ogiltigförklaring av unionens lagstiftningsakter direkt vid unionsdomstolen (dom av den 28 oktober 2020, Associazione GranoSalus/kommissionen, C‑313/19 P, ej publicerad, EU:C:2020:869, punkt 62).
130
Det ska tilläggas att ett effektivt domstolsskydd även ska bedömas med beaktande av det skydd som de nationella domstolarna erbjuder. Det ankommer nämligen på medlemsstaterna att inrätta ett system med rättsmedel och förfaranden som gör det möjligt att säkerställa den grundläggande rätten till ett effektivt domstolsskydd (se dom av den 13 mars 2018, European Union Copper Task Force/kommissionen, C‑384/16 P, EU:C:2018:176, punkt 116 och där angiven rättspraxis).
131
Det ska i förevarande mål påpekas att den omtvistade åtgärden kräver nationella genomförandeåtgärder (se punkt 107 ovan).
132
Som framgår av de omständigheter som det erinras om ovan i punkterna 105–109, är den strategiska GJP-planen endast ett dokument på grundval av vilket varje medlemsstat ska genomföra GJP för perioden mellan den 1 januari 2023 och den 31 december 2027 genom antagandet av en nationell rättslig ram. Förekomsten av sådana genomförandeåtgärder bekräftas för övrigt av det utkast till kungligt dekret som nämns i punkt 107 ovan.
133
Av detta följer att sökandebolagets argument om att det saknas ett effektivt domstolsskydd inte, i sig, kan anses utgöra grund för att talan ska kunna tas upp till sakprövning.
134
Följaktligen ska kommissionens invändning om rättegångshinder godtas och förevarande talan ska avvisas, utan att det är nödvändigt att pröva begäran om att inkomma med handlingar (se punkt 8 ovan).
135
Enligt artikel 142.2 i rättegångsreglerna förfaller ändamålet med interventionen bland annat om talan avvisas. I förevarande mål finns det således inte längre skäl att pröva den ansökan som Konungariket Spanien gjort om att få intervenera i målet.
Rättegångskostnader
136
Enligt artikel 134.1 i rättegångsreglerna ska tappande part ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
137
Kommissionen har yrkat att sökandebolaget ska ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökandebolaget har tappat målet ska kommissionens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (nionde avdelningen)
följande:
1)
Talan avvisas.
2)
Det finns inte längre skäl att pröva Konungariket Spaniens ansökan om att få intervenera i målet.
3)
Complejo Agrícola Las Lomas, SL ska ersätta rättegångskostnaderna.
4)
Konungariket Spanien ska bära sina rättegångskostnader i samband med interventionsansökan.
Luxembourg, den 17 oktober 2024.
Justitiesekreterare
V. Di Bucci
Ordförande
L. Truchot
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska.