62009CC0230_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Dessa begäran om förhandsavgöranden från Bundesfinanzhof rör tolkningen av rådets förordningar (EG) nr 1788/2003 och (EG) nr 1782/2003.(2) I de mål som har anhängiggjorts vid den nationella domstolen tvistar Hauptzollamt Koblenz (huvudtullkontoret i Koblenz) och Etling & Etling respektive Hauptzollamt Oldenburg (huvudtullkontoret i Oldenburg) och Theodor Aissen och Hermann Rohaan. Båda målen rör i huvudsak överföring av referenskvantiteter för mjölk under ett verksamhetsår.
I – Tillämpliga bestämmelser
2. I artikel 5 j och k i förordning nr 1788/2003 föreskrivs att, i denna förordning avses med ”individuella referenskvantiteter: producentens referenskvantitet den 1 april i en tolvmånadersperiod” och med ”disponibla referenskvantiteter: producenternas disponibla referenskvantiteter den 31 mars under den tolvmånadersperiod för vilken avgiften har beräknats, med beaktande av alla tillfälliga överföringar, upplåtelser, omställningar och omfördelningar som föreskrivs i den här förordningen och som skett under denna tolvmånadersperiod”.
3. I artikel 95.3 i förordning nr 1782/2003 föreskrivs bland annat att ”de individuella referenskvantiteter som tillfälligt har upplåtits … den 31 mars det berörda kalenderåret skall anses finnas tillgängliga i det jordbruksföretag till vilket upplåtelsen har gjorts för det kalenderåret”.
4. Det saknas skäl att i förevarande skede utförligt redogöra för all lagstiftning. Jag kommer i stället att återkomma till de relevanta bestämmelserna inom ramen för min analys nedan.
5. Vad avser de nationella bestämmelserna föreskrivs det i 14 § 1 i Verordnung zur Durchführung der EG‑Milchabgabenregelung (BGBl I, s. 2143) (tysk förordning om genomförande av de gemenskapsrättsliga (nu unionsrättsliga) bestämmelserna om avgifter på mjölk) av den 9 augusti 2004 att ”köparen kan tilldela andra mjölkproducenter, vilkas leveranser har överskridit den tilldelade referenskvantiteten för leverans (överskridna leveranser) sådana referenskvantiteter för leverans, som inte har utnyttjats under respektive tolvmånadersperiod (underskridna leveranser). Denna tilldelning av icke utnyttjade referenskvantiteter för leverans till respektive producent som överskridit sin ursprungliga referenskvantitet sker enligt följande beräkningsformel:
Summan av underskridna referenskvantiteter för leverans x referenskvantitet för leverans av den producent som överskridit sin referenskvantitet för leverans = Summan av referenskvantiteter för leverans av de producenter som överskridit sin referenskvantitet för leverans”
6. I 5 § 2 i Betriebsprämiendurchführungsgesetz (BGBl I, s. 1298) (tysk lag om genomförande av systemet med samlat gårdsstöd) av den 30 maj 2006 föreskrivs i huvudsak att det för jordbruksföretaget specifika belopp som fastställs i 5 § 1 i denna lag ska ökas, i enlighet med artikel 62 i förordning nr 1782/2003, med den summa som motsvarar det mjölkbidrag som anges i artikel 95 i samma förordning jämte de ytterligare betalningar som anges i artikel 96 i förordningen.
7. I 6 § i Verordnung über die Durchführung der Milchprämie und der Ergänzungszahlung zur Milchprämie (BGBl I, s. 267) (tysk förordning om genomförande av mjölkbidraget och ytterligare betalningar) av den 18 februari 2004 anges i huvudsak att de referenskvantiteter som stod till producentens förfogande den 31 mars det år som ansökan ingavs, vilka ska beaktas vid tilldelningen av mjölkbidraget, ska attesteras genom ett intyg som anger hur mycket mjölk som producenten har levererat under den tolvmånadersperiod som slutar den 31 mars det år som ansökan ingavs.
II – Faktiska omständigheter och tolkningsfrågorna
8. Mål C‑230/09: Etling & Etling är mjölkproducenter. Verksamhetsåret 2004/2005 var deras referenskvantitet (mjölkkvot) 553 678 kg. Sedan år 2000 arrenderade de en del (50 000 kg) av den ursprungliga referenskvantiteten till en tredje man. I februari år 2005 löpte arrendeavtalet ut och Etling & Etling underrättades om att referenskvantiteten om 50 000 kg hade återförts till dem, med verkan från den 1 mars 2005. Eftersom denna mängd mjölk redan hade levererats av arrendatorn, utfärdade mejeriet (köparen) ett intyg på att referenskvantiteten den 31 mars 2005 för Etling & Etling var 553 678 kg. Etling & Etling väckte talan häremot vid Finanzgericht, med resultatet att intyget ändrades så att den ”disponibla” referenskvantiteten, med avseende på perioden den 1 mars 2005–31 mars 2005, inkluderade den referenskvantitet om 50 000 kg som hade återförts till dem. Finanzgericht hänvisade till att rätten till bidrag inte påverkas av att den tidigare arrendatorn har levererat referenskvantiteten. Hauptzollamt Koblenz överklagade därefter till Bundesfinanzhof, som har hänskjutit följande fråga till domstolen:
”Ska unionsrätten, och i synnerhet artikel 5 k i förordning (EG) nr 1788/2003, tolkas på så sätt att den referenskvantitet som tillhör en producent, under den tolvmånadersperiod under vilken en referenskvantitet har överförts till honom från en annan producent, inte omfattar den kvantitet som denna andra producent redan har hunnit leverera under den aktuella tolvmånadersperioden?”
9. Mål C‑231/09: Theodor Aissen och Hermann Rohaan tog över var sitt jordbruksföretag under tolvmånadersperioden 2004/2005 och levererade den mjölk som hade producerats av respektive företag till ett mejeri (köpare). Detta medförde att de överskred den under den löpande tolvmånadersperioden resterande referenskvantiteten för leverans, då mjölk under samma period redan hade levererats till en uppköpare när jordbruksföretagen fortfarande fanns i de tidigare ägarnas ägo. Hauptzollamt Oldenburg bedömde i enlighet härmed att Theodor Aissen och Hermann Rohaan var skyldiga att betala avgift på mjölk. Tullmyndigheten bedömde att var och en av dem förfogade över en referenskvantitet som inte hade använts av andra producenter – vilken endast motsvarade den del av referenskvantiteten som efter överföringen kunde användas för leveranser – och beräknade avgiften på mjölk i enlighet härmed. Theodor Aissen och Hermann Rohaan överklagade detta beslut till Finanzgericht, som biföll deras överklagande med motiveringen att beräkningen, inom ramen för utjämningssystemet för referenskvantiteter, ska baseras på den individuella referenskvantitet som företagen har tilldelats. De kvantiteter mjölk som de tidigare ägarna har levererat under samma tolvmånadersperiod ska inte beaktas. Hauptzollamt Oldenburg överklagade därefter till Bundesfinanzhof, som har hänskjutit följande frågor till domstolen:
”1 Ska unionsrätten, och i synnerhet artikel 5 k i förordning nr 1788/2003, tolkas på så sätt att den referenskvantitet som tillhör en producent som under en löpande tolvmånadersperiod har tagit över en verksamhet från en annan producent inte inbegriper den kvantitet som den andra producenten redan inom den aktuella tolvmånadersperioden och före verksamhetsövergången hunnit leverera?
2. Utgör unionsrätten och dess principer angående den gemensamma marknaden för mjölk och mjölkprodukter hinder mot nationella bestämmelser enligt vilka en producent, som under en löpande tolvmånadersperiod har tagit över en verksamhet från en annan producent, inom ramen för den i artikel 10.3 i förordning nr 1788/2003 stadgade utjämningen mellan den outnyttjade delen av den nationella referenskvantiteten och överskridna leveranskvantiteter har rätt att delta i utjämningsförfarandet, även med den del av referenskvantiteten som den andra producenten redan har levererat?”
III – Bedömning
A – Parternas argument
10. I mål C‑230/09 har Hauptzollamt Koblenz anfört att mjölkbidrag inte kan tilldelas en person som inte har producerat mjölk inom ramen för kvoten. När referenskvantitet som inte har använts överförs till en annan person under tolvmånadersperioden tillhör mjölkbidraget för det året mottagaren. Etling & Etling och kommissionen har i huvudsak gjort gällande att ”den disponibla referenskvantiteten” utgörs av den kvantitet som kan levereras under en tolvmånadersperiod utan att avgift på mjölk tas ut, oberoende av hur mycket av denna mjölk som faktiskt har levererats. Med ”referenskvantitet” avses en abstrakt rättighet.
11. I mål C‑231/09 har Hauptzollamt Oldenburg i huvudsak anfört, i synnerhet med avseende på den första frågan, att vad avser skyldigheten att erlägga avgift kan mottagaren endast åberopa mjölkkvoten i den mån som motsvarande kvantiteter inte har levererats av överlåtaren. Hermann Rohaan, Theodor Aissen och kommissionen har i sak gjort gällande att mottagarens referenskvantitet inte får minskas med beaktande av leveranser som har genomförts av överlåtaren.
12. Vad avser den andra frågan har Hauptzollamt Oldenburg i huvudsak anfört att en referenskvantitet som redan har utnyttjats för att undvika erläggande av avgift på mjölk inte kan överföras under den tolvmånadersperiod under vilken den använts. Denna kvantitet kan överföras först i början av efterföljande verksamhetsår, när den kan användas igen. Theodor Aissen och Hermann Rohaan anser, i likhet med kommissionen, att överföringarna inom ramen för utjämningssystemet i princip beaktas på grundval av definitionen av ”disponibel referenskvantitet”, och därmed i enlighet med artikel 17 i förordning nr 1788/2003.
B – Bedömning
1. Den första frågan
13. Genom den enda frågan i mål C‑230/09 och den första frågan i mål C‑231/09 önskar den hänskjutande domstolen i princip få klarhet i huruvida unionsrätten, och i synnerhet artikel 5 k i förordning nr 1788/2003, ska tolkas så att – när en producents referenskvantitet överförs under en tolvmånadersperiod –den referenskvantitet som tillkommer mottagaren inte inkluderar den kvantitet med avseende på vilken, under det aktuella verksamhetsåret, mjölk redan har levererats av överlåtaren.
14. Vad avser mål C‑230/09 har denna fråga aktualiserats inom ramen för systemet med mjölkbidrag, som utgör en del av systemet med samlat gårdsstöd (nedan kallat SSG). Frågan rör överföringen (återföringen) av en individuell referenskvantitet efter det att ett arrendeavtal, vars föremål utgjordes av referenskvantiteten, hade avslutats. Den hänskjutande domstolen önskar särskilt få klarhet i huruvida begreppet ”referenskvantitet”, med avseende på beviljandet av mjölkbidrag med stöd av artikel 95.1 och 95.3 i förordning nr 1782/2003, ska anses avse hela den referenskvantitet som står till producentens förfogande i början av en tolvmånadersperiod eller om den avser den reducerade referenskvantitet som står till producentens förfogande i slutet av denna period, under vilken en del av referenskvantiteten redan har använts av överlåtaren.
15. Låt oss beakta de relevanta bestämmelserna eftersom de är enkla att tolka i detta fall. I artikel 95.1 i förordning nr 1782/2003(3) anges att ”under perioden 2004–2007 skall mjölkproducenterna vara berättigade till mjölkbidrag. Det skall beviljas per kalenderår, per jordbruksföretag och per ton individuell referenskvantitet [på tyska: einzelbetriebliche Referenzmenge] som berättigar till bidrag och finns tillgänglig i jordbruksföretaget”.
16. I artikel 5 j i förordning nr 1788/2003 definieras individuella referenskvantiteter (einzelbetriebliche Referenzmenge) som ”producentens referenskvantitet den 1 april i en tolvmånadersperiod”.
17. Trots att uttrycket ”individuell referenskvantitet” kopplas till uttrycket ”tillgänglig i jordbruksföretaget” (”über die der Betrieb verfügt”) i artikel 95.1 i förordning nr 1782/2003 används inte uttrycket ”disponibel referenskvantitet” (”verfügbare Referenzmenge”).
18. I artikel 5 k i förordning nr 1788/2003 definieras ”disponibla referenskvantiteter” som ”producenternas disponibla referenskvantiteter den 31 mars under den tolvmånadersperiod för vilken avgiften har beräknats, med beaktande av alla tillfälliga överföringar, upplåtelser, omställningar och omfördelningar som föreskrivs i den här förordningen och som skett under denna tolvmånadersperiod”.
19. Följaktligen uppkommer frågan huruvida artikel 95.1 i förordning nr 1782/2003, trots att det exakta uttrycket ”disponibel referenskvantitet” inte används, genom att precisera ”tillgänglig i jordbruksföretaget”, kräver att beräkningen av mjölkbidrag baseras på lydelsen i artikel 5 k i förordning nr 1788/2003, eller om det är lydelsen i artikel 5 j som ska tillämpas.
20. Enligt min mening är meningen ”tillgänglig i jordbruksföretaget” i artikel 95.1 i förordning nr 1782/2003 en tydlig indikation på att bestämmelsen hänvisar till definitionen i artikel 5 k i förordning nr 1788/2003. Om det hade varit unionslagstiftarens avsikt att hänvisa till ”individuell referenskvantitet” hade meningen ”tillgänglig i jordbruksföretaget” varit överflödig. I detta sammanhang tjänar adjektivet ”individuell” ( einzelbetriebliche ) som kvalificerar referenskvantiteten endast till att särskilja den referenskvantiteten från den ”nationella” ( einzelstaatliche ) referenskvantiteten.
21. Såsom den hänskjutande domstolen har anfört är det, med beaktande av att artikel 95.1 i förordning nr 1782/2003 ger mjölkproducenter bidrag som beräknas på grundval av den referenskvantitet som är tillgänglig i jordbruksföretaget, tänkbart att tilldelningen av referenskvantiteten, även när den har förts över från en producent till en annan under tolvmånadersperioden, ska ske i överensstämmelse med den samlade referenskvantitet som vid tidpunkten för beviljandet av bidraget (slutet av verksamhetsåret) var tillgänglig för den part som tog över referenskvantiteten. Detta gäller även om mottagaren inte till fullo har kunnat utnyttja de rättigheter som följer med referenskvantiteten – vilka till viss del har uttömts av överlåtaren – för att leverera mjölk som inte omfattas av avgiften och a fortiori
inte längre har någon sådan rätt när det är dags för saldering, det vill säga i slutet av tolvmånadersperioden. Varken i unionsrätten eller i tysk rätt anges det uttryckligen att referenskvantitet ska/kan delas i två delar, en som hörde till överlåtaren och en som återstår för mottagaren, eller öppnas det för en sådan möjlighet.
22. Såsom kommissio nen har påpekat tyder SSG:s logik i stort också på att det är slutet av verksamhetsåret – i detta fall verksamhetsåret för att producera mjölk – som utgör utgångspunkten, varmed överföringar som har ägt rum under denna period ska beaktas.
23. Riktigheten av denna tolkning bekräftas också i artikel 95.3 i förordning nr 1782/2003. När individuella referenskvantiteter tillfälligt har upplåtits enligt vissa artiklar är enligt denna artikel situationen den 31 mars det berörda kalenderåret avgörande, vid bedömningen av i vilket jordbruksföretag, det vill säga överlåtarens eller mottagarens, som referenskvantiteterna finns tillgängliga. Under dessa omständigheter måste den överförda referenskvantiteten anses vara tillgänglig i mottagarens jordbruksföretag.(4) Lydelsen av denna bestämmelse stämmer således överens med artikel 5 k i förordning nr 1788/2003, i vilken det hänvisas till verksamhetsårets sista dag.
24. Genom att använda meningen ”individuell … referenskvantitet … tillgänglig i jordbruksföretaget” ( einzelbetriebliche[r] Referenzmenge, über die der Betrieb verfügt ), hänvisar artikel 95.1 i förordning nr 1782/2003 följaktligen till definitionen i artikel 5 k i förordning nr 1788/2003, och det är därmed den ”tillgängliga referenskvantiteten” som ska ligga till grund för beräkningen av ett mjölkbidrag.
25. Vad avser mål C‑231/09 har frågan uppkommit mot bakgrund av kvantitetsutjämningen mellan den outnyttjade delen av den nationella referenskvantiteten och överskridna leveranskvantiteter, såsom föreskrivs i artikel 10.3 i förordning nr 1788/2003, och det rör överföringen av individuella referenskvantiteter i samband med överlåtelsen av ett jordbruksföretag.
26. I artikel 10.3 i förordning nr 1788/2003 anges att i enlighet med medlemsstatens beslut ska producenternas bidrag till den avgift som ska betalas fastställas, ”efter eventuell omfördelning, i proportion till varje producents individuella referenskvantitet eller enligt objektiva kriterier som medlemsstaterna skall fastställa, av den outnyttjade delen av den nationella referenskvantiteten för leveranser”. I den engelska versionen av förordning nr 1788/2003 är lydelsen av artikel 10.3 a något tvetydig (”each producer’s reference quantity”), i den tyska versionen – som är relevant i förevarande mål – används uttrycket ”verfügbaren Referenzmenge des einzelnen Erzeugers” (vilket också är fallet i den franska versionen: ”quantité de référence disponible de chacun des producteurs”), vilken definieras i artikel 5 k i den förordningen.
27. Av detta följer att den mängd av referenskvantiteten som är tillgänglig för producenten inom ramen för utjämningssystemet enligt artikel 10.3 i förordning nr 1788/2003 återspeglar definitionen i artikel 5 k i den förordningen. Överföringar av referenskvantiteter inom ramen för utjämningssystemet ska därmed beaktas med hänvisning till definitionen av ”tillgänglig referenskvantitet”.
28. Vidare innehåller förordning nr 1788/2003 bestämmelser om överföring av referenskvantiteter. I artikel 17 i den förordningen regleras särskilt överföringar genom försäljning och utarrendering samt överföringar på annat sätt.
29. Det är viktigt att notera att det i samtliga fyra paragrafer i artikel 17 i förordning nr 1788/2003 uttryckligen betonas att överföringar av ”individuella referenskvantiteter” ska ske i enlighet med närmare bestämmelser som medlemsstaterna ska fastställa. Den bestämmelsen är, enligt artikel 17.4 i förordningen, tillämplig i det fall ett arrendekontrakt löper ut (den situation som ligger till grund för mål C‑230/09), och, enligt artikel 17.1 i förordningen, vid försäljning eller vid annan överföring som har jämförbara rättsverkningar (den situation som ligger till grund för mål C‑231/09). Enligt min mening är artikel 17.1 och 17.4 relevant i förevarande mål, i vart fall analogt.
30. Kommissionen har tagit upp frågan vilka slutsatser som kan dras med avseende på förevarande mål av att artikel 17 i förordning nr 1788/2003 rör överföringar av ”individuella referenskvantiteter”.
31. Genom att ange att ”individuella referenskvantiteter” utgör föremål för överföringar hänvisar artikel 17 i förordning nr 1788/2003 klart och tydligt till definitionen i artikel 5 j i denna förordning, det vill säga till en producents kvantitet den 1 april under en tolvmånadersperiod. Gemenskapslagstiftaren ansåg således att (efterföljande) leveranser inte skulle påverka föremålet för överföringen och att referenskvantiteterna skulle överföras oberoende av i vilken utsträckning de hade använts. Det rör sig således snarast om en absolut siffra som motsvarar den referenskvantitet som en producent tillskrevs i början av verksamhetsåret (eller, såsom den hänskjutande domstolen uttrycker det, ”en abstrakt rättighet” som fastställs dag ett, vilken således är oföränderlig, oberoende av de kvantiteter som har levererats därefter). Såsom Hermann Rohaan påpekade föreskrivs det inte i artikel 17 i förordning nr 1788/2003 att endast en del av referenskvantiteten ska överföras när överföringar äger rum under en tolvmånadersperiod under vilken överlåtaren redan har levererat mjölk. Tvärtom framgår det av lydelsen av denna bestämmelse att hela referenskvantiteten överförs.
32. Förordning nr 788/2003 innehåller ingen specifik bestämmelse rörande de rättsverkningar som ska tillämpas på det verksamhetsår under vilket överföringen av en referenskvantitet har ägt rum. Det ska i detta sammanhang emellertid noteras att det i artikel 17 inte anges att överföringar ska ske i enlighet med detaljerade regler som fastställs av medlemsstaterna.
33. I likhet med kommissionen anser jag därför att lydelsen av artikel 17 i förordning nr 1788/2003 tydligt visar att denna bestämmelse – utan att göra intrång på medlemsstaternas rätt att anta detaljerade regler för överföringar av referenskvantiteter – inte hindrar att den referenskvantitet som en producent har tilldelats i början av verksamhetsåret (inklusive den del som redan har levererats) överförs i sin helhet.(5)
34. Jag anser (i likhet med Hermann Rohaan och Etling & Etling) att ovannämnda tolkning bekräftas av lydelsen av första meningen i artikel 11.2 i förordning nr 1788/2003. I den bestämmelsen anger gemenskapslagstiftaren nämligen uttryckligen att om en uppköpare helt eller delvis träder i stället för en eller flera uppköpare, ska hänsyn tas till de individuella referenskvantiteter som producenterna disponerar över under återstoden av den innevarande tolvmånadersperioden, ”minus de kvantiteter som redan levererats …”.
35. Jag kommer härnäst att ta upp fyra olika problem, som har tagits upp av den hänskjutande domstolen, vilka, enligt denna domstol, icke desto mindre kan göra det nödvändigt att undanta leveranser vilka redan har ägt rum från överföringar.
36. Kommissionen har för det första med rätta påpekat (vilket följer av punkt 34 ovan) att om gemenskapslagstiftaren hade velat att leveranser skulle beaktas i samband med överföringar av referenskvantiteter, så hade den infört en uttrycklig bestämmelse härom, precis som den gjorde i artikel 11.2 i förordning nr 1788/2003. Om begreppet referenskvantitet innebar att levererade kvantiteter redan har dragits ifrån, skulle meningen ”minus de kvantiteter som redan levererats” för det andra vara överflödig.
37. Av detta följer att man av artikel 11.2 i förordning nr 1788/2003, trots att den om man ska vara riktigt noga rör en annan fråga än den som är aktuell här (nämligen byte av uppköpare, och inte av producenter), kan dra vissa slutsatser som är relevanta för förevarande bedömning. Nämnda artikel visar nämligen att uttrycken ”individuell referenskvantitet” och ”de kvantiteter som redan levererats” är motstridiga. En viss antinomi föreligger mellan dem. Av detta kan man dra slutsatsen att kvantiteter som har levererats i den mening som avses i förordning nr 1788/2003 inte utgör en del av begreppet ”individuell referenskvantitet”. Såsom kommissionen uttryckte det saknar begreppet levererad kvantitet relevans för definitionen av en individuell referenskvantitet, vilket fungerar oberoende av denna definition och som i förekommande fall måste nämnas uttryckligen.
38. Av detta följer att överföringar rör en absolut och självständig siffra vilken motsvarar producentens referenskvantitet i början av verksamhetsåret, oberoende av eventuella efterföljande leveranser. Den siffran är relevant för efterföljande verksamhetsår, eftersom mottagaren av referenskvantiteter uppenbarligen måste förfoga över hela referenskvantiteten, inklusive den kvantitet som redan har levererats.
39. Den hänskjutande domstolen anser vidare att det är tänkbart att det inte går att göra åtskillnad mellan å ena sedan rätten att genomföra leveranser av mjölk som är befriade från tull och å andra sidan den referenskvantitet på grundval av vilken en producents rätt till bidrag beräknas. Kommissionen har emellertid med rätta anfört att denna bedömning förutsätter att artikel 17 i förordning nr 1788/2003 baseras på uppfattningen att överföringar i princip rör ”individuella referenskvantiteter” och inte rätten att genomföra leveranser av avgiftsbefriad mjölk. Detta gäller för begreppet ”tillgänglig referenskvantitet”, i enlighet med artikel 5 k i den förordningen. I förordning nr 1788/2003 görs tydlig åtskillnad mellan rätten att genomföra leveranser av avgiftsbefriad mjölk och ”individuell referenskvantitet”. Såsom kommissionen också har förklarat är denna åtskillnad logisk, i den mån som rätten att genomföra leveranser av avgiftsbefriad mjölk endast utgör en av rättsverkningarna av olika regleringsmekanismer som grundar sig på begreppet ”tillgänglig referenskvantitet”. Andra sådana mekanismer, såsom utjämningssystemet enligt artikel 10.3 i förordningen eller mjölkbidraget, syftar inte nödvändigtvis till att göra det rättsligt möjligt att genomföra leveranser av avgiftsbefriad mjölk.
40. Vad avser utjämningssystemet är den omfattning i vilken en referenskvantitet redan har använts faktisk viktig i ett första skede. Den tidigare användningen av referenskvantiteten tjänar emellertid endast till att fastställa ”den del av den nationella referenskvantiteten för leveranser som inte har använts” (underskridna leveranser). I ett andra skede fastställs hur de underskridna leveranserna ska fördelas mellan ”producenter som har överskridit” sin referenskvantitet. Det skulle därmed inte, såsom kommissionen har anfört, vara logiskt att kategoriskt undanta, såsom en bas för beräkningar, de kvantiteter av referenskvantiteterna som ”överskridande producenter” redan har levererat. Per definition har alla dessa producenter överskridit sina referenskvantiteter. Om det inom utjämningssystemet fanns ett krav på överensstämmelse mellan rätten att genomföra avgiftsfria leveranser av mjölk och den referenskvantitet som en överskridande producent har, skulle utjämningen inte vara praktiskt möjlig. Utjämningssystemet baseras nämligen på antagandet att, med avseende på fördelningen av underskridna leveranser mellan olika ”överskridande producenter”, åtskillnad görs mellan rätten att genomföra avgiftsfria leveranser av mjölk å ena sidan, och referenskvantiteten å andra sidan. Det är klarlagt att utjämningssystemet inte ger återverkningar på avgiften, eftersom systemet endast är relevant för överskridande producenter. Om en mottagare deltar i utjämningssystemet med oförändrad referenskvantitet, tilldelas de andra producenterna mindre kvantiteter, men förordningens syfte äventyras inte. Det uppkommer helt enkelt inte någon risk för att den nationella kvoten överskrids eller för att unionssystemet i dess helhet ifrågasätts.
41. Systemet med mjölkbidrag i förordning nr 1782/2003 är inte heller nödvändigtvis anpassat till rätten att genomföra avgiftsbefriade leveranser av mjölk. Såsom Etling & Etling har påpekat utgör systemet med mjölkbidrag en del av SSG, som syftar till att helt frikoppla inkomststöd från produktionen (se skäl 24 i förordningen). Såsom en följd härav ska också systemet för mjölkbidrag frikopplas från den faktiska produktionen. Till skillnad från vad som gällde när det system som föregick förordning nr 1782/2003 fortfarande tillämpades, är det relevanta kriteriet vid bedömningen av om mjölkbidrag ska utges såsom inkomststöd inte den mängd jordbruksprodukter som produceras vid en viss tidpunkt, utan omfattningen av den tillgängliga referenskvantiteten. Såsom kommissionen har anfört leder frikoppling – i enlighet med vilken, inom ramen för systemet med mjölkbidrag, referenskvantitet som inte är kopplad till leveranser kan överföras –, oberoende av vilken producent som levererade på grundval av den referenskvantiteten, till att mottagaren av referenskvantiteten får rätt till ett mjölkbidrag och att överlåtaren av den kvantiteten inte längre har rätt till mjölkbidraget. Det följer särskilt av artikel 95.3 i förordning nr 1782/2003 att det var detta som var gemenskapslagstiftarens avsikt.
42. Det är således möjligt att det föreligger en skillnad mellan rätten att genomföra avgiftsfria leveranser av mjölk, å ena sidan, och den referenskvantitet på grundval av vilken producentens rätt till mjölkbidrag beräknas eller på grundval av vilken utjämningen sker, å andra sidan.
43. För det tredje anser den hänskjutande domstolen att beviljande av bidrag på grundval av jordbruksföretagets hela referenskvantitet – oberoende av de mjölkleveranser som den tidigare innehavaren av referenskvantiteten har gjort på grundval av denna – kan innebära ”dubbelt nyttjande” av referenskvantiteten, vilket strider mot de allmänna principerna för den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter och, i synnerhet, är oförenlig med principen att skyldigheten att erlägga avgift på mjölk ska vara ”rent personlig”.(6)
44. Såsom alla parter, med undantag för Hauptzollamt Koblenz och Hauptzollamt Oldenburg, enhälligt har anfört föreligger det inte någon sådan risk för otillåtet dubbelt nyttjande. Av det ovan framförda framgår att åtskillnad ska göras mellan rätten att genomföra avgiftsbefriade leveranser av mjölk, å ena sidan, och underlaget för beräkningar inom ramen för utjämningssystemet eller systemet för mjölkbidrag, å andra sidan. Otillåtet dubbelt nyttjande föreligger inte, eftersom mottagaren träder i överlåtarens ställe (som inte längre är gäldenär) vad avser referenskvantiteten, och den mängd som har levererats av överlåtaren hänförs uttryckligen till mottagaren och redovisas i förhållande till referenskvantiteten. Med andra ord föreligger inte otillåtet dubbelt nyttjande även om överlåtaren har använt en del av referenskvantiteten, i den mån som tilldelningen av hela referenskvantiteten till mottagaren är neutral i förhållande till avgiften och proportionell i förhållande till bidraget. Eftersom överlåtaren inte använder någon del av referenskvantiteten är det uppenbart att dubbel nyttjande inte föreligger. Såsom kommissionen påpekade vid sammanträdet motsäger domarna i de ovannämnda målen Ballmann och Milchwerke Köln(7) inte denna tolkning. Dessa mål rörde definitionen av ”producent” och inte frågan om tillämpningen av förordningen.
45. Jag anser (i likhet med kommissionen) att de olika reglerande mekanismerna eftersträvar olika syften. De olika begreppen med koppling till referenskvantiteten som beskrivs i artikel 5 i förordning nr 1788/2003 är enbart definitioner och saknar rättsverkningar. Rättsverkningarna återfinns i de olika reglerande mekanismerna, och skyldigheten att betala avgift på mjölk är bara en av dessa mekanismer. Om andra reglerande mekanismer, såsom utjämningssystemet och systemet med mjölkbidrag, också bygger på definitionen i artikel 5 i förordning nr 1788/2003 i syfte att reglera sina egna rättsverkningar, kan detta inte anses medföra otillåtet dubbelt nyttjande av referenskvantiteten, utan utgör snarare en gemensam utgångspunkt vilken, icke desto mindre, kan medföra olika rättigheter inom ramen för olika mekanismer.
46. För det fjärde och det sista undrar den hänskjutande domstolen om syftet med mjölkbidraget – vilket är att kompensera för uteblivna inkomster till följd av sänkningar av mjölkpriset – inte skulle återspeglas bättre om bidraget beviljades den part som driver jordbruksföretaget den 31 mars enbart på grundval av den referenskvantitet som den parten själv har levererat (eller, i vart fall, den kvantitet som den parten skulle ha kunnat leverera utan att erlägga avgifter). I fall i vilka en referenskvantitet under den relevanta perioden har levererats av olika producenter skulle bidraget följaktligen behöva delas upp och beviljas dessa mjölkproducenter proportionellt: En ordning som emellertid skulle kräva att de medföljande svårigheterna i samband med genomförandet av bidragssystemet accepterades.
47. Jag nöjer mig med att konstatera att detta, såsom den hänskjutande domstolen själv konstaterade, inte på något sätt följer av förordning nr 1782/2003 och att en sådan ordning inte heller förefaller vara förutsedd.
48. Under alla omständigheter ska det noteras att inkomststöd enligt förordning nr 1782/2003 – såsom mjölkbidrag –, såsom har påpekats ovan och som i princip samtliga parter, med undantag för Hauptzollamt Koblenz och Hauptzollamt Oldenburg, har medgett, ska särskiljas från den faktiska produktionen. Det är därför svårt att förstå varför det system för mjölkbidrag som föreskrivs i förordningen ska begränsas till den kvantitet som producenten själv levererar.
49. Såsom anförs i punkt 29 och följande punkter ovan anges det slutligen klart och tydligt i artikel 17 i förordning nr 1788/2003 att överföringen ska ske ”i enlighet med närmare bestämmelser som medlemsstaterna skall fastställa”. I förbigående kan påpekas att lydelsen av den bestämmelsen i stort motsvarar lydelsen av artikel 7 i rådets förordning (EEG) nr 3950/92.(8)
50. I enlighet med vad domstolen anförde i domen i det ovannämnda målet Mulligan m.fl.(9), kan dessa detaljerade bestämmelser inte fastställas eller tillämpas av medlemsstaten på ett sätt som äventyrar syftena med förordning nr 1788/2003. När de behöriga myndigheterna i medlemsstaten inför eller tillämpar sådana regler måste de göra det på grundval av objektiva omständigheter.
51. I skäl 19 i förordning nr 1788/2003 anges särskilt att medlemsstaterna, i enlighet med de olika slagen av överföringar av referenskvantiteter, och utifrån objektiva kriterier, bör tillåtas att i förekommande fall frånräkna den nationella reserven en del av de överförda kvantiteterna.
52. I unionsrätten anges följaktligen uttryckligen, såsom kommissionen har påpekat, att medlemsstaterna också har rätt att begränsa omfattningen av dessa överföringar. En sådan begränsning får likväl inte äventyra syftet med förordning nr 1788/2003 eller strida mot principen i artikel 1.2 i den förordningen, med följden att den nationella referenskvantiteten i sin helhet ska fördelas mellan producenterna och den nationella reserven. Ett system genom vilket överföringens omfattning begränsas under tolvmånadersperioden måste därför tydligt och klart fastställa vilken del av referenskvantiteten som ska tilldelas en producent eller den nationella reserven. Ett sådant system får inte inneb ära att referenskvantiteter försvinner ur systemet eller går förlorade.
53. Av detta följer att medlemsstaten får begränsa den överförda mängden i en utsträckning som motsvarar den mängd som redan har levererats av överlåtaren, i den mån som denna regel inte leder till att referenskvantiteter försvinner ur systemet.(10)
2. Den andra frågan
54. Genom sin andra fråga önskar den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida unionsrätten utgör hinder för nationell rätt i vilken det, med avseende på det utjämningssystem som föreskrivs i artikel 10.3 i förordning nr 1788/2003, anges att mottagaren förfogar över den kvantitet som redan har levererats före överföringen.
55. Såsom följer av de överväganden som gjordes i samband med den första frågan ska överföringarna, i samband med utjämningssystemet, beaktas i enlighet med definitionen av begreppet ”tillgänglig referenskvantitet”, och därmed i enlighet med artikel 17 i förordning nr 1788/2003. Ovan har det dessutom noterats att unionsrätten inte hindrar att överföringen också täcker den del av den individuella referenskvantiteten som motsvarar den kvantitet som redan har levererats av överlåtaren. En sådan tolkning är inte heller oförenlig med syftet med regleringsmekanismen.
IV – Förslag till avgörande
56. Jag föreslår att domstolen besvarar Bundesfinanzhofs frågor enligt följande:
(1) När en producents referenskvantitet överförs under en tolvmånadersperiod utgör unionsrätten och, i synnerhet, artikel 5 k i rådets förordning (EG) nr 1788/2003 av den 29 september 2003 om införande av en avgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter inte hinder för att den överförda referenskvantiteten också omfattar den kvantitet med avseende på vilken producenten redan har levererat mjölk under den aktuella tolvmånadersperioden. Inom ramen för den handlingsfrihet som medlemsstaterna förfogar över vid fastställandet av detaljerade regler för överföringar, kan medlemsstaterna emellertid begränsa överföringen av referenskvantiteter som redan har levererats under den aktuella tolvmånadersperioden, i den mån som begränsningen inte leder till att dessa referenskvantiteter försvinner ur det system som har införts genom förordning nr 1788/2003.
(2) Varken unionsrätten eller någon av de allmänna principerna angående den gemensamma marknaden för mjölk och mjölkprodukter utgör hinder mot nationella bestämmelser enligt vilka en producent, som under en löpande tolvmånadersperiod har tagit över en verksamhet från en annan producent, inom ramen för den i artikel 10.3 i förordning nr 1788/2003 stadgade utjämningen mellan den outnyttjade delen av den nationella referenskvantiteten och överskridna leveranskvantiteter, har rätt att delta i utjämningsförfarandet även med den del av referenskvantiteten som den andra producenten redan har levererat.
(1) .
(2)
–	Förordning (EG) nr 1788/203 av den 29 september 2003 om införande av en avgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EUT L 270, s. 123) och förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare … (EUT L 270, s. 1).
(3)
–	Se rättspraxis avseende denna förordning: Dom av den 11 mars 2008 i mål C‑420/06, Jager (REG 2008, s. I‑1315), av den 16 juli 2009 i mål C‑428/07, Horvath (REG 2009, s. I‑6355), av den 11 juni 2009 i mål C‑170/08, Nijemeisland (REG 2009, s. I‑5127), av den 22 oktober 2009 i mål C‑449/08, Elbertsen (REG 2009, s. I‑0000), av den 21 januari 2010 i mål C‑470/08, Van Dijk (REU 2010, s. I‑0000), och av den 20 maj 2010 i mål C‑434/08, Harms (REU 2010, s. I‑0000) (i vilken jag avgav förslag till avgörande). Se mål i vilka avgörande ännu inte har meddelats: Mål C‑61/09, Niedermair-Schiemann (se mitt förslag till avgörande av den 11 maj 2010), mål C‑133/09, Uzonyi, mål C‑152/09, Grootes (se mitt förslag till avgörande av den 8 juli 2010), mål C‑153/09, Agrargut Bäbelin (se mitt förslag till avgörande av den 2 september 2010), och mål C‑536/09, Omejc.
(4)
–	Såsom den hänskjutande domstolen har påpekat saknar det enligt denna bestämmelse betydelse i vilken mån som mottagaren och överlåtaren av referenskvantiteten har levererat den referenskvantitet som tillkommer jordbruksföretaget. Om denna omständighet skulle anses vara relevant skulle en sådan bestämmelse, i just det fall som är intressant här – det vill säga när mottagaren och inte överlåtaren har levererat den relevanta mängden av den överförda referenskvantiteten – vara överflödig.
(5)
–	I Tyskland antogs sådana regler år 2006 (reglerna återspeglar i princip det resonemang som har förts av Hauptzollamt Koblenz och Hauptzollamt Oldenburg). Dessa regler saknar emellertid relevans här och utgör inte föremål för förevarande förfarande.
(6)
–	Dom av den 15 januari 1991 i mål C‑341/89, Ballmann (REG 1991, s. I‑25), punkt 9 och följande punkter, och dom av den 14 juli 1994 i mål C‑352/92, Milchwerke Köln (REG 1994, s. I‑3385), punkt 21.
(7)
–	Ibidem.
(8)
–	Förordning (EEG) nr 3950/92 av den 28 december 1992 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 405, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 159); upphävd genom förordning nr 1788/2003. Se rättspraxis rörande förordning nr 3950/92: Dom av den 20 juni 2002 i mål C‑401/99, Thomsen (REG 2002; s. I‑5775), av den 20 juni 2002 mål C‑313/99, Mulligan m.fl. (REG 2002, s. I‑5719, av den 25 mars 2004 i de förenade målen C‑480/00–C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 och C‑497/00–C‑499/00, Azienda Agricola Ettore Ribaldi m.fl. (REG 2004, s. I‑2943), och av den 7 juni 2007 i mål C‑278/06, Otten (REG 2007, s. I‑4513). Vad gäller giltigheten av förordning nr 1788/2003, se mål C‑34/08, Azienda Agricola Disarò Antonio m.fl. (REG 2009, s. I‑0000).
(9)
–	Ibidem_.punkterna 26 och följande punkter.
(10)
–	Det kan här vara av intresse att notera att andra medlemsstater till skillnad från Tyskland har hittat andra lösningar på detta problem. I Frankrike fördelas referenskvantiteten för det aktuella verksamhetsåret i enlighet med principen om tidsproportionalitet. Vid förhandlingen anförde kommissionen att det bästa vore om bidraget gavs till mottagaren.