62008CC0408
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
DÁMASA RUIZ-JARABA COLOMERA
přednesené dne 15. října 2009 (
1
)
Věc C-408/08 P
Lancôme parfums et beauté & Cie SNC
v.
Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
„Kasační opravný prostředek — Ochranná známka Společenství — Nařízení (ES) č. 40/94 — Článek 55 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. c) — Právní zájem na podání návrhu na prohlášení neplatnosti ochranné známky založeného na absolutním důvodu neplatnosti — Advokátní kancelář — Slovní označení ‚COLOR EDITION‘ — Popisný charakter slovní ochranné známky tvořené popisnými prvky“
I – Úvod
1.
Známá společnost působící v odvětví kosmetiky a parfémů podala kasační opravný prostředek proti rozsudku vydanému dne 8. července 2008 ve věci T-160/07, kterým Soud prvního stupně potvrdil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (dále jen „OHIM“).
2.
Kasační opravný prostředek omezuje diskuzi na dvě základní otázky. První vznesený důvod kasačního opravného prostředku se týká aktivní legitimace k podání návrhu na prohlášení neplatnosti proti ochranné známce Společenství. Jeho dvě části se týkají jednak specifického zájmu na podání návrhu na prohlášení neplatnosti konkrétního označení, a jednak práva advokátní kanceláře podat žalobu na prohlášení neplatnosti tohoto označení bez výslovného zmocnění od klienta.
3.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku se naproti tomu nevztahuje ke složitým procesním otázkám, neboť se týká věcných požadavků pro získání zápisu ochranných známek, zejména absolutních důvodů pro zamítnutí. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) tak proti napadenému rozsudku namítá, že novotvar vyplývající ze sousloví vytvořeného anglickými slovy „COLOR“ a „EDITION“, jehož užívání se domáhá pro svá líčidla, je dostatečně originální.
II – Právní rámec
4.
Ochranná známka Společenství je od 13. dubna 2009 upravena především nařízením č. 207/2009 (
2
), avšak pro účely tohoto kasačního opravného prostředku zůstávají ratione temporis použitelná ustanovení nařízení č. 40/94 (
3
), které nám již téměř přirostlo k srdci.
5.
Pozornost je třeba věnovat článku 4 nařízení č. 40/94, který zní následujícím způsobem:
„Ochrannou známkou Společenství může být jakékoliv označení schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně vlastních jmen, kresby, písmena, číslice, tvar výrobku nebo jeho balení, pokud jsou způsobilá rozlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků nebo služeb jiných podniků.“
6.
Podle čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení:
„1.   Do rejstříku se nezapíšou:
a)
označení, která nesplňují podmínky článku 4;
b)
ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
c)
ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby výrobků nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;
[…]“
7.
Absolutní důvody neplatnosti zapsané ochranné známky Společenství jsou uvedeny v článku 51 a relativní důvody neplatnosti jsou uvedeny v článku 52. Zahájení řízení o prohlášení neplatnosti je upraveno čl. 55 odst. 1, který stanoví:
„1.   Návrh na zrušení práv majitele ochranné známky Společenství nebo prohlášení této ochranné známky za neplatnou může podat u úřadu:
a)
v případech uvedených v článcích 50 a 51 každá fyzická nebo právnická osoba, jakož i skupina nebo subjekt vytvořené k zastupování zájmů výrobců, poskytovatelů služeb, obchodníků nebo spotřebitelů, mají-li podle ustanovení příslušných předpisů procesní způsobilost;
[…]“
III – Skutečnosti předcházející kasačnímu opravnému prostředku
A – Skutkový základ sporu
8.
Dne 9. prosince 2002 společnost Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (dále jen „společnost Lancôme“) u OHIM požádala o zápis slovního označení COLOR EDITION jako ochranné známky Společenství pro následující výrobky spadající do třídy 3 ve smyslu Niceské dohody (
4
): „kosmetické přípravky a líčidla“. Přihlášená ochranná známka byla zapsána dne a zveřejněna ve Věstníku ochranných známek Společenství dne .
9.
Dne 12. května 2004 podala advokátní kancelář Norton Rose Vieregge návrh na prohlášení neplatnosti nově zapsané ochranné známky na základě čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 a čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) téhož nařízení. Dne zrušovací oddělení návrh na prohlášení neplatnosti zamítlo. Dne podala advokátní kancelář CMS Hasche Sigle, právní nástupce advokátní kanceláře Norton Rose Vieregge, proti výše uvedenému rozhodnutí zrušovacího oddělení odvolání u druhého odvolacího senátu OHIM. Rozhodnutím ze dne druhý odvolací senát OHIM odvolání vyhověl.
10.
Zaprvé odvolací senát rozhodl, že návrh je přípustný na základě čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94, neboť se rozdíl, který společnost Lancôme činí mezi procesní způsobilostí a právním zájmem na podání návrhu, v nařízení č. 40/94 nikde neobjevuje, a čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 40/94 sleduje cíl obecného zájmu, který odůvodňuje to, že návrhy na prohlášení neplatnosti založené na tomto článku mohou být podány co možná nejširším okruhem subjektů.
11.
Zadruhé, pokud jde o meritum sporu, odvolací senát dospěl k závěru, že slovní ochranná známka COLOR EDITION je popisná ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, jelikož jednak spojení slov „color“ a „edition“ vyjadřuje sdělení, které dotčená veřejnost bezprostředně a přímo pochopí jako odkazující na škálu kosmetických přípravků či líčidel v různých barevných odstínech, a jednak tyto výrazy mohou soutěžitelé používat k popisu určitých vlastností svých výrobků, a musejí tedy zůstat ve veřejné oblasti. Konečně odvolací senát uvedl, že vzhledem k tomu, že dotčená slovní ochranná známka je popisná, postrádá rovněž veškerou rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.
B – Řízení u Soudu prvního stupně a napadený rozsudek
12.
Společnost Lancôme předložila věc Soudu, přičemž se domáhala zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. února 2007. Poukazovala na tři porušení nařízení č. 40/94: porušení čl. 55 odst. 1 písm. a), porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) a porušení čl. 7 odst. 1 písm. b). Soud přezkoumal pouze první dva žalobní důvody, jelikož odpověď poskytnutá na druhý žalobní důvod učinila přezkum posledního žalobního důvodu zbytečným.
K porušení čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94
13.
Pokud jde o tvrzené porušení, Soud zkoumal, zda je přípustnost návrhu na prohlášení neplatnosti podmíněna prokázáním právního zájmu navrhovatele. Za tímto účelem analyzoval znění, uspořádání a účel tohoto článku.
14.
Zaprvé měl za to, že podle čl. 55 odst. 1 písm. a) podání návrhu na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství v případech uvedených v článcích 50 a 51 fyzickou nebo právnickou osobou či skupinou nebo subjektem, mají-li podle ustanovení příslušných předpisů procesní způsobilost, není podmíněno existencí právního zájmu na podání návrhu.
15.
V rámci přístupu založeného na systematice právní úpravy Soud ve světle čl. 55 odst. 1 písm. b) ve vzájemném spojení s čl. 51 odst. 1 nařízení č. 40/94 poukázal na rozdíl, který podle něj zákonodárce chtěl učinit mezi extenzivním pojetím procesní způsobilosti, pokud jde o uplatnění absolutních důvodů neplatnosti, a jejím restriktivním výkladem v případech relativní neplatnosti.
16.
Soud se následně zabýval výkladem čl. 55 odst. 1, když písmeno a) porovnal s písmeny b) a c). Podle teleologického výkladu měl za to, že se písm. a) týká pouze absolutních důvodů neplatnosti, neboť je jeho cílem chránit obecné zájmy, což vysvětluje, že stačí, aby navrhovatel byl fyzickou nebo právnickou osobou a měl procesní způsobilost. Naproti tomu písmena b) a c) se týkají případů relativní neplatnosti, ve kterých jsou dotčeny soukromé zájmy, přičemž z tohoto důvodu nařízení č. 40/94 vyžaduje zvláštní zájem na podání návrhu.
17.
Krom toho Soud odmítl odkaz, který společnost Lancôme učinila na článek 79 nařízení č. 40/94. Soud relevanci tohoto článku odmítl, jelikož výklad čl. 55 odst. 1 písm. a) není nikterak nejednoznačný, a rozhodl, že je zbytečné vycházet z obecných procesních zásad uznávaných právními předpisy členských států, jak stanoví článek 79.
18.
Soud rozhodl, že ani odkazy společnosti Lancôme na judikaturu týkající se článků 230 ES, 232 ES a 236 ES nejsou relevantní, jelikož první dva články upravují žaloby na neplatnost a pro nečinnost proti aktům nebo opomenutím orgánů taxativně vyjmenovaných v těchto ustanoveních, která OHIM nezmiňují, a článek 236 ES se týká sporů z veřejné služby.
19.
Soud krom toho vyzdvihl skutečnost, že tyto žaloby mají soudní povahu, zatímco návrh na prohlášení neplatnosti stanovený v čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 zahajuje správní řízení. Zdůraznil rovněž, že rozhodnutí OHIM jsou přijímána v rámci přesně stanovené pravomoci, a musí být tedy posuzována výlučně na základě nařízení č. 40/94, a nikoli na základě dřívější rozhodovací praxe OHIM.
K porušení čl. 7 odst. 1 písm. c)
20.
Druhé uváděné porušení vedlo Soud k přezkumu, zda se na označení COLOR EDITION vztahuje absolutní důvod pro zamítnutí zápisu ochranných známek uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, s ohledem na dostatečně konkrétní a přímou spojitost mezi sporným označením a výrobky, které označuje. V tomto rámci Soud potvrdil rozhodnutí odvolacího senátu zamítající zápis označení COLOR EDITION z důvodu jeho popisného charakteru.
21.
Před tím, než Soud rozhodl o této otázce, podrobně analyzoval předmětný článek a rozhodl, že se týká označení, která jsou za běžného užívání z hlediska dotčené veřejnosti užívána k označení výrobku nebo služby, pro něž je zápis požadován, buď přímo, nebo označením jedné z jejich podstatných vlastností.
22.
Soud, který se opíral o svou vlastní judikaturu z nedávné doby, určil, že uplatnění zákazu zápisu je podmíněno existencí dostatečně přímé a konkrétní spojitosti, která dotyčné veřejnosti umožní vnímat bezprostředně a bez dalšího přemýšlení popis dotčených výrobků a služeb nebo některé z jejich vlastností.
23.
Poté, co analyzoval článek 7, se Soud zabýval samotnými vlastnostmi ochranné známky COLOR EDITION za účelem posouzení jejího popisného charakteru, jak s ohledem na vnímání označení veřejností, tak s ohledem na výrobky nebo služby, které označuje.
24.
Pokud jde o spotřebitele, upřesnil, že tito spotřebitelé patří k široké veřejnosti, která je běžně informovaná a přiměřeně pozorná a obezřetná, jelikož se označení COLOR EDITION týká kosmetických přípravků a líčidel. Soud poté, co důkladněji prozkoumal pojem cílové veřejnosti, tuto cílovou veřejnost omezil na anglicky hovořící osoby nebo osoby, které mají dostatečnou znalost angličtiny, vzhledem k tomu, že se ochranná známka skládá ze dvou anglických slov.
25.
Soud na tomto základě analyzoval, zda výrazy „color“ a „edition“ přímo a konkrétně evokují výrobky, pro které byl zápis požadován. Z toho, že jsou tyto výrazy běžně užívány pro výrobky, na které se vztahuje ochranná známka, a z toho, že odkazují na určité vlastnosti kosmetických přípravků a líčidel, vyvodil, že oba výrazy mají silnou popisnou složku.
26.
Měl rovněž za to, že spojení obou výrazů u spotřebitelů nevytváří dojem dostatečně vzdálený dojmu vyvolanému jejich prostým umístěním vedle sebe tak, aby mohlo docházet ke změně smyslu nebo dosahu ochranné známky, aniž by k pochopení sdělení, kterého je známka nositelem, bylo vyžadováno jakékoli intelektuální úsilí.
27.
Souhrnně, vzhledem k tomu, že si dotčené označení zachovává úzkou spojitost s výrobky, které označuje, Soud potvrdil rozhodnutí odvolacího senátu, který dospěl k závěru ohledně popisného charakteru označení COLOR EDITION, a konečně na základě čl. 51 odst. 1, použitého ve vzájemném spojení s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, neplatnost provedeného zápisu potvrdil.
IV – Řízení u Soudního dvora a návrhová žádání účastníků řízení
28.
Kancelář Soudního dvora obdržela kasační opravný prostředek podaný společností Lancôme dne 22. září 2008 a kasační odpověď OHIM dne . Replika ani duplika podána nebyla.
29.
Společnost Lancôme vyzývá Soudní dvůr, aby napadený rozsudek zrušil a odvolání podané advokátní kanceláří CMS Haschle Sigle proti rozhodnutí zrušovacího oddělení OHIM zamítl jako neopodstatněné. Navrhuje, aby byla OHIM uložena náhrada nákladů řízení v obou stupních a aby byla výše uvedené advokátní kanceláři uložena náhrada nákladů vynaložených v rámci řízení u odvolacího senátu, pokud by se Soudní dvůr vyjádřil k meritu sporu.
30.
OHIM navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a aby byla navrhovatelce uložena náhrada nákladů řízení.
31.
Zástupci obou účastníků řízení přednesli ústní vyjádření na jednání, které proběhlo dne 9. září 2009.
V – Analýza kasačního opravného prostředku
32.
Navrhovatelka vznáší dva důvody kasačního opravného prostředku vycházející zaprvé z porušení čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 a zadruhé z porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení.
A – K porušení čl. 55 odst. 1 písm. a)
33.
Tento důvod kasačního opravného prostředku je rozdělen na dvě části: v první části společnost Lancôme tvrdí, že sporný článek advokátním kancelářím ukládá, aby k tomu, aby mohly podat návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství, měly na prohlášení neplatnosti hospodářský zájem. Druhá část je naproti tomu zaměřena na skutečnost, že profesní profil advokáta jakožto „spolupracovníka justice“ mu brání v tom, aby podal návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky vlastním jménem a na svůj účet.
34.
Obě části tohoto důvodu kasačního opravného prostředku vznášejí otázku přípustnosti návrhů na prohlášení neplatnosti podaných advokátními kancelářemi. Druhá část však ve skutečnosti vznáší takovou pochybnost, že pokud by bylo rozhodnuto pro navrhovatelku příznivě, přezkum první části by se stal zbytečným. Proto je třeba se nejprve zabývat druhou částí prvního důvodu kasačního opravného prostředku, neboť pokud by právo Společenství vyžadovalo, aby advokátní kanceláře u soudů a správních orgánů jednaly pouze na účet jiné osoby, jakákoli argumentace týkající se prokázání hospodářského zájmu by byla zbytečná.
1. Ke druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
a) Argumenty účastníků řízení
35.
Společnost Lancôme uvádí, že právo podat návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství je neslučitelné se základními charakteristikami povolání advokáta. V tomto ohledu společnost Lancôme vychází jednak z profilu povolání advokáta, který je v právu Společenství „odjakživa spolupracovníkem justice“ (
5
); krom toho poznamenává, že článek 19 statutu Soudního dvora je založen na podobné koncepci, neboť ukládá, aby byli účastníci řízení zastoupeni advokátem.
36.
Odkazuje rovněž na judikaturu Soudního dvora, zejména na rozsudek AM & S v. Komise (
6
), který v bodě 24 advokáta kvalifikoval jako „spolupracovníka justice“; dodává, že je možné uvést nespočetně rozsudků, ve kterých byla tato formulace použita pro popis funkce advokáta.
37.
Z této zvláštní konfigurace povolání advokáta v rámci soudní agendy Společenství vyvozuje, že advokát nemůže podat návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky svým vlastním jménem, i když jedná na účet třetí osoby, například klienta, neboť by tak zneužil pravomoc, a to i tehdy, kdybychom připustili, že návrhy na prohlášení neplatnosti představují actio popularis, v rámci níž musí být procesní způsobilost vykládáná v co možná nejširším rozsahu.
38.
Podle OHIM je druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku nepřípustná v rozsahu, v němž rozšiřuje předmět sporu v rozporu s čl. 113 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, neboť navrhovatelka nevznesla v rámci řízení v prvním stupni otázku slučitelnosti mezi postavením advokáta a podáváním návrhů na prohlášení neplatnosti u Úřadu. OHIM se ostatně domnívá, že advokát při výkonu funkce jedná jako spolupracovník justice pouze v případě, kdy vystupuje u soudů Společenství jako zástupce třetí osoby, to znamená svého klienta.
b) K přípustnosti této části důvodu kasačního opravného prostředku
39.
Úvodem chci uvést, že nesdílím názor OHIM, pokud jde o přípustnost.
40.
I když argument uplatněný společností Lancôme ve věci neslučitelnosti profilu povolání adokáta se zahájením řízení o prohlášení neplatnosti ochranné známky nebyl předmětem diskuze u Soudu, je třeba uznat, že nerozšiřuje předmět sporu. Tento argument pouze posiluje argumentaci této společnosti při tom, když poukazuje na porušení čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94.
41.
V podtextu se zde opět setkáváme s rozlišením mezi novými důvody a novými argumenty, které Soudní dvůr vždy uplatňoval tak, že nové důvody prohlašoval za nepřípustné a nové argumety přijímal. Není totiž nezbytné, aby každý argument uplatněný v rámci kasačního opravného prostředku byl předmětem diskuze v řízení v prvním stupni (
7
); navíc v souladu s ustálenou judikaturou musí být důvod, který představuje rozšíření důvodu, který byl dříve v návrhu na zahájení řízení uplatněn přímo nebo implicitně, považován za přípustný (
8
).
42.
Společnost Lancôme tuto druhou část uplatnila na podporu prvního důvodu kasačního opravného prostředku, a v důsledku toho nic nebrání tomu, aby tato část mohla být předložena v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku. Výhrady vznesené OHIM, pokud jde o její přípustnost, tedy musejí být odmítnuty. Tvrzení je přípustné a musí být přezkoumáno meritorně.
c) K meritu věci
43.
Nesdílím tezi týkající se neslučitelnosti povolání advokáta s podáním návrhu na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství.
44.
Zaprvé rozsudek uplatněný navrhovatelkou, AM & S v. Komise, spadá do kontextu, který je zcela odlišný od kontextu projednávaného sporu, a sice kontextu důvěrnosti korespondence nezávislých advokátů, kteří poskytují poradenství podnikům v řízeních zahájených v návaznosti na porušení práva hospodářské soutěže Společenství.
45.
Zadruhé, třebaže rozsudek odkazuje na roli advokátů jako „spolupracovníků justice“, neuvádí, že by je toto postavení zavazovalo k tomu, aby se chovali určitým způsobem; ostatně i kdyby takovým omezením v důsledku pravidel profesní etiky podléhali, společnost Lancôme advokátům nevytýká žádné porušení jakéhokoli pravidla profesní etiky.
46.
Zatřetí ani článek 19 statutu Soudního dvora neodkazuje na advokáty v tomto smyslu. Hlavní cíl tohoto článku ve skutečnosti spočívá v úpravě zastupování před soudem, zejména jednotlivců, když je zavazuje k tomu, aby využili služeb tohoto typu právníků, za podmínky, že jsou členy advokátní komory některé země Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru a jsou oprávněni tam vykonávat své povolání (
9
).
47.
V tomto kontextu musí být – v souladu s tím, co již před dlouhou dobou uvedl generální advokát Roemer – odkaz na „spolupracovníka justice“ vykládán tak, že má sloužit k zajištění toho, že Soudnímu dvoru budou předkládány jen právní názory a skutková vylíčení, které přezkoumal advokát a které se mu zdály být takové povahy, že mohou být předloženy (
10
). Bezpochyby se jedná o to, aby byla umožněna hladká právní diskuze, což by bylo obtížné, kdyby účastníci řízení nebyli zastoupeni.
48.
Začtvrté se, kromě všech ostatních již uvedených důvodů, nedomnívám, že čl. 19 odst. 3 a 4 statutu Soudního dvora může sloužit jako parametr pro výklad způsobilosti podat návrh na neplatnost ochranné známky Společenství. Tento článek tím, že jednotlivcům ukládá povinnost jednat prostřednictvím advokáta, směřuje k zajištění dodržení práva na spravedlivý proces (
11
) a k účinné právní ochraně klientů, a jeví se tedy jako organizační procesní norma Společenství, která se použije na spory, které jsou Soudnímu dvoru předloženy.
49.
Naproti tomu čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č 40/94 spadá do rámce funkce „čištění“ (
12
) rejstříku ochranných známek, kterou zákonodárce nechtěl svěřit OHIM, ale chtěl jí pověřit „každou jinou fyzickou nebo právnickou osobu“ pro účely vyčištění rejstříku od neužívaných označení, nebo v případě absolutní neplatnosti od označení, která si zasluhují, aby z něj byla vyjmuta z důvodu porušení článku 7 (absolutní důvody pro zamítnutí/absolutní důvody neplatnosti) nebo z důvodu jednání v rozporu s dobrou vírou.
50.
Třebaže podle lidového přísloví přirovnání nestojí za mnoho (
13
), je třeba návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství postavit na roveň poukázání například na chování představující jednání ve vzájemné shodě ve smyslu článku 81 ES, které může učinit jakýkoli občan či jakýkoli podnik. Orgán Společenství, v projednávaném případě OHIM, musí poté, co se s těmito oznámeními seznámí, provést přezkum skutečností z úřední moci. Z čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 totiž vyplývá, že přísluší úřadu v Alicante, aby stanovil skutkový rámec v řízeních založených na absolutních důvodech neplatnosti, zatímco řízení založená na relativních důvodech neplatnosti podléhají zásadě kontradiktornosti (
14
). Jelikož tak jde o ochranu trhu a všech jeho činitelů před zápisy označení, které jsou v rozporu s obecným zájmem, je logické se domnívat, jak Soud uvedl v napadeném rozsudku, že bylo zamýšleno umožnit zahájení řízení o prohlášení neplatnosti velkému počtu osob.
51.
V každém případě logika, na níž stojí článek 55 nařízení č. 40/94, nemá nic společného s povinností nechat se zastupovat v soudních věcech Společenství nebo s chováním nebo profesním profilem advokátů v těchto řízeních, a je tedy zcela odlišná od logiky článku 19 statutu Soudního dvora, který nemůže sloužit k výkladu čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94. Ustanoveními tohoto nařízení, která se týkají odborného zastoupení, jsou články 88 a 89, podle kterých je využití pomoci advokáta v řízeních u OHIM založeno na dobrovolném základě.
52.
V důsledku toho navrhuji, aby druhá část prvního důvodu kasačního opravného prostředku byla zamítnuta jako neopodstatněná.
2. K první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku
53.
Jelikož byla údajná neslučitelnost mezi návrhem na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství a profilem advokáta jako spolupracovníka justice odmítnuta, je třeba se nyní zabývat první částí prvního důvodu kasačního opravného prostředku, v rámci které společnost Lancôme tvrdí, že sporné ustanovení ukládá advokátním kancelářím, aby prokázaly, že mají hospodářský zájem na zrušení zapsaného označení, který jim umožňuje navrhnout jeho neplatnost v souladu s čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94.
a) Argumenty účastníků řízení
54.
Navrhovatelka Soudu v podstatě vytýká, že nepoužil obecné zásady práva Společenství a srovnávacího práva v oblasti procesních prostředků, které jej měly vést k tomu, aby souběžně s procesní způsobilostí vyžadoval existenci skutečného či potenciálního hospodářského zájmu odůvovodňujícího úmysl navrhnout výmaz neplatné ochranné známky Společenství.
55.
Navrhovatelka krom toho odmítá jako nerelevantní rozlišení, která byla učiněna v napadeném rozsudku mezi správními řízeními a soudními řízeními, jakož i mezi absolutními důvody neplatnosti a relativními důvody neplatnosti. Popírá zvláště, že posledně uvedené rozlišení činí uplatnění zájmu ke spuštění mechanismu prohlášení neplatnosti nadbytečným.
56.
Na základě bodu 25 rozsudku „Chiemsee“ (
15
) uvádí, že v projednávané věci je obecným zájem, který je třeba zohlednit, zájem soutěžitelů přihlašovatele nebo majitele ochranné známky, kteří musí být chráněni proti tomuto přivlastnění v rozporu s právními předpisy. Tento argument vyplývá z analýzy čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 týkajícího se popisných ochranných známek, který byl uplatněn jako důvod neplatnosti u OHIM v projednávané věci.
57.
Podle společnosti Lancôme z bodu 25 tohoto rozsudku a z tohoto důvodu neplatnosti vyplývá, že pouze soutěžitelé, kteří prokážkou skutečnou nebo potenciální újmu, jsou oprávněni podat návrh na prohlášení neplatnosti z důvodu popisného charakteru označení; naproti tomu třetím osobám, které takový hospodářský zájem, skutečný ani potenciální, prokázat nemohou, žádná újma nevzniká a je tedy nesprávné jim přiznávat právo podat návrh na prohlášení neplatnosti, v rámci nějž uplatní popisný charakter.
58.
Konečně navrhovatelka dodává, že možnost přiznaná skupinám nebo subjektům zastupovat producenty a výrobce podepírá její výklad. Výslovný odkaz na tento typ sdružení podniků potvrzuje přístup zastávaný společností Lancôme, podle něhož je hlavním cílem čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 pokrýt všechny kategorie osob, které mohou být dotčeny zápisem ochranné známky v rozporu s právními předpisy.
59.
OHIM argumentaci navrhovatelky odmítá a má za to, že nesprávně vyložila judikaturu a článek 55 nařízení č. 40/94.
b) Posouzení
60.
První část prvního důvodu kasačního opravného prostředku vznáší otázku nezbytnosti právního zájmu na podání návrhu na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství, kterou Soud a odvolací senát OHIM odmítly.
61.
Zdůrazňuji již nyní, že zcela sdílím názor těchto orgánů.
62.
Jednak, jak uvádí napadený rozsudek, doslovný výklad čl. 55 odst. 1 nařízení č. 40/94 jasně zdůrazňuje vůli zákonodárce Společenství podstatně rozšířit okruh fyzických či právnických osob, které jsou oprávněny zahájit řízení o prohlášení neplatnosti upravené tímto ustanovením. Krom toho se zdá, že teleologická analýza, kterou provedl, když vyzdvihl odlišnosti mezi písmeny a), b) a c) tohoto ustanovení, je správná.
63.
Žalobu na prohlášení neplatnosti založenou na absolutních kritériích článku 7 nařízení č. 40/94 tak musí mít v rozsahu, v němž se týká obrany obecných zájmů, možnost podat jakýkoli jednotlivec nebo sdružení či obchodní společnost, jakož i seskupení podniků, jestliže splňují základní podmínku nezbytnou k podání žaloby vyvolávající právní následky, a sice procesní způsobilost, ve smyslu způsobilosti provádět procesní akty jakožto účastník řízení, která je souběžná se způsobilostí k výkonu občanských práv (
16
).
64.
Naproti tomu jestliže je neplatnost založena na relativních důvodech neplatnosti uvedených v článku 8 nebo čl. 52 odst. 2 nařízení č. 40/94, které chrání pouze subjektivní práva jednotlivců, je logické, že ochrana těchto práv přísluší pouze jejich majitelům, jak vyplývá jasně z čl. 55 odst. 1 písm. b) a c) výše uvedeného nařízení.
65.
Z toho vyplývá, že úvahy v napadeném rozsudku nejsou stiženy žádným nesprávným právním posouzením.
66.
Myšlenka navrhovatelky, podle které čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, vykládaný ve spojení s bodem 25 rozsudku Chiemsee a s odkazem na skupiny producentů a výrobců uvedené v čl. 55 odst. 1 písm. a) téhož nařízení, prokazuje vůli zákonodárce, aby bylo právo podat návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství založeno na prokázání skutečného nebo potenciálního hospodářského zájmu, je rovněž neopodstatněná.
67.
Je tedy třeba uplatnit pasáž výše uvedené judikatury, podle které: „Tím tak čl. 3 odst. 1 písm. c)[ (
17
)] směrnice[ (
18
)] sleduje cíl obecného zájmu, který vyžaduje, aby označení nebo údaje, které popisují kategorie výrobků nebo služeb, pro které je zápis požadován, mohly být volně užívány všemi, a to i jako kolektivní ochranné známky nebo v kombinovaných nebo grafických ochranných známkách. Toto ustanovení tedy brání tomu, aby taková označení nebo údaje byly vyhrazeny jedinému podniku z důvodu jejich zápisu jako ochranné známky“ (
19
).
68.
Na základě této citace je třeba učinit několik poznámek k tezi společnosti Lancôme, kterou nelze přijmout.
69.
Zaprvé rozsudek Chiemsee používá výraz „všemi“ v jeho prvotním významu, a sice neurčitý počet v rámci skupiny zahrnující velké množství subjektů. Kdyby Soud zamýšlel okruh těchto subjektů omezit, identifikoval by je konkrétněji tak, že by k zájmenu doplnil podstatné slovo, například „všemi soutěžiteli“, což by zájmeno přeměnilo na přídavné jméno. Zájmenem „všemi“ potvrdil, že tato nepřesnost byla uvedena záměrně, že je třeba vyloučit, aby označení popisující kategorie výrobků a služeb měla majitele a že nemohou být předmětem přivlastnění.
70.
Zadruhé, jak zdůrazňuje navrhovatelka, praxe ukazuje, že ve většině případů to jsou konkurenční podniky, které zahájí řízení o prohlášení neplatnosti zapsaných ochranných známek. Tento jednoduchý sociologický údaj však postrádá relevanci, pokud jde o určení smyslu článku 55, který je předmětem projednávaného kasačního opravného prostředku. Hospodářští soutěžitelé jsou sice pozornější a dbají více, například v porovnání se spotřebiteli, o to, aby se konkurence nezmocnila označení, která musejí být dostupná pro všechny, avšak existuje jiný rozhodující prvek, který se nesmí přehlédnout.
71.
Procesní způsobilost ve smyslu výše uvedeného čl. 55 odst. 1 písm. a) tak představuje jen první požadavek. Ten, kdo chce nechat prohlásit zapsanou ochrannou známku Společenství za neplatnou, musí splnit další formality, uvedené v odstavci 2 tohoto článku: návrh musí být zdůvodněn a musí být zaplacen odpovídající poplatek. Pro spotřebitele a běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného uživatele takové zdůvodnění předpokládá ztrátu času, která je příliš významná v porovnání s užitkem, který by mohl mít z prohlášení ochranné známky za neplatnou; zvláště ale platba poplatku 700 eur (
20
) má obvykle za účinek odradit jej, i když je připravený nést investici, co se týče času a úsilí.
72.
Není tedy překvapující, že podniky a skupiny producentů a výrobců se podobně jako skupiny spotřebitelů snaží kontrolovat a chránit rejstřík proti zápisu popisných označení či označení v rozporu s obecnými zájmy chráněnými článkem 7 nařízení č. 40/94. Důvodem existence této legislativní techniky je zabránit ukvapeným návrhům na prohlášení neplatnosti, to znamená návrhům postrádajícím opodstatnění, na základě nichž by byla systematicky zahajována nová řízení, se všemi nevýhodami, které řízení zahrnuje pro majitele napadené ochranné známky. Toto ratio legis však neumožňuje podpořit výklad návrhu na prohlášení neplatnosti podle čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 contra legem, který by zavazoval každého, kdo by chtěl toto ustanovení uplatnit, aby prokázal hospodářský či jiný konkrétní, potenciální či skutečný zájem.
73.
Zatřetí článek 55, vykládaný ve světle článku 3 nařízení č. 40/94, za právnické osoby pokládá společnosti a ostatní právní subjekty, které podle použitelných právních předpisů mají způsobilost k tomu, aby vlastním jménem vykonávaly práva a povinnosti jakékoli povahy, uzavíraly smlouvy či prováděly jiné právní úkony a jednaly před soudy. Skutečnost, že bylo zamýšleno zahrnout ve všech ohledech největší možný počet dotyčných osob, se tedy jeví jako konstanta práva Společenství upravujícího ochranné známky.
74.
Začtvrté a na posledním místě, pokud jde o použití zásad práva Společenství uplatňované společností Lancôme, která navrhuje pojetí aktivní legitimace podobné pojetí stanovenému pro žaloby na neplatnost na základě článku 230 ES, připojuji se k vysvětelním uvedeným v napadeném rozsudku, pokud jde o nezbytnost provést rozlišení mezi správními řízeními a soudními řízeními.
75.
Stejně tak zásady rozvinuté Soudním dvorem v oblasti bezprostředního a osobního zájmu jednotlivců, kteří chtějí napadnout normativní akt Společenství na základě článku 230 ES, nelze použít na řízení týkající se prohlášení neplatnosti v nařízení o ochranné známce Společenství. Žaloba uvedená v tomto článku se totiž týká legislativních opatření s obecnou působností, která v zásadě občan nemůže zpochybnit, pro která judikatura vypracovala pravidla k tomu, aby procesní situace jednotlivců v případech, kdy jejich subjektivní práva jsou bezprostředně a osobně dotčena právní úpravou Společenství, byla postavena na roveň procesní situaci adresátů určitých normativních aktů, kteří jsou vždy aktivně legitimováni (
21
).
76.
V odpovědi na mou otázku týkající se způsobu, jak uvést do souladu případný požadavek hospodářského zájmu k podání návrhu na prohlášení neplatnosti s ochranou veřejného pořádku a dobrých mravů na základě čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení č. 40/94, zástupce společnosti Lancôme na jednání uvedl to, že obecný zájem musí být posuzován podle „proměnlivé intenzity“, která je potenciálně různá pro každý absolutní důvod pro zamítnutí.
77.
Toto odstupňování obecného zájmu, který tvoří podklad pro důvody pro zamítnutí/neplatnost označení, je sice relevantní pro posouzení důvodů, pro které označení nesmí být zapsáno nebo musí být vymazáno z rejstříku, avšak nemůže se použít na procesní požadavky týkající se aktivní legitimace. Jednak totiž znění ustanovení týkajících se aktivní legitimace ozřejmuje rozsah potenciálního okruhu osob, které jsou oprávněny podat návrh na prohlášení neplatnosti; kromě toho by bylo pro OHIM velmi obtížné vyřizovat tento typ návrhů, pokud by aktivní legitimace měla záviset na intenzitě obecného zájmu, který má být chráněn. Zkrátka řečeno tato intenzita představuje meritorní otázku, zatímco aktivní legitimace je součástí procesního rámce týkajícího se formálních požadavků, přičemž na ně nelze nahlížet jako na spojené nádoby.
78.
Z předcházejícího přitom vyplývá, že formality týkající se návrhů na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství na základě čl. 55 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 nepodléhají stejnému typu úvah. Jak správně uvedl napadený rozsudek, jde o podmínky zahájení správního řízení, jehož předmětem je nikoli opatření obecného charakteru, ale akt vydaný v rámci vázané pravomoci, který podniku přiznává zapsaný monopol, který z důvodů obecného zájmu musí být zrušen týmž orgánem, který toto výlučné právo přiznal, a nikoli soudním orgánem, i když soudům Společenství může být nasledně spor předložen.
79.
Poskytnutá vysvětlení mě vedou k tomu, abych navrhl rovněž zamítnutí první části prvního důvodu kasačního opravného prostředku. První důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut v plném rozsahu, neboť žádné z jeho dvou částí nelze vyhovět.
B – Ke druhému důvodu kasačního opravného prostředku vycházejícímu z porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94
1. Argumenty účastníků řízení
80.
Podle společnosti Lancôme se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když v bodě 43 napadeného rozsudku prohlásil, že ochranná známka tvořená z prvků, z nichž každý popisuje vlastnosti výrobků nebo služeb, pro které je zápis požadován, sama popisuje vlastnosti těchto výrobků nebo služeb ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, vyjma případu, kdy existuje vnímatelný rozdíl mezi přihlášenou ochrannou známkou a prostým souhrnem prvků, ze kterých se skládá; tvrdí, že Soud měl v souladu s ustálenou judikaturou vyplývající z rozsudku „Baby-Dry“ (
22
) ověřit, zda mezi složeninou výrazů (COLOR a EDITION) a běžným jazykem kategorie dotčených spotřebitelů existuje zjevný rozdíl. Vzhledem k tomu, že tak Soud neučinil, provedl skrytě obrat v judikatuře, aniž by k tomu měl pravomoc.
81.
Navrhovatelka rovněž uvádí, že v napadeném rozsudku Soud svou analýzu významu spojených výrazů neopírá o žádné skutkové zjištění, přičemž se při svém přezkumu vztahu mezi těmito výrazy a běžným jazykem spotřebitelů kosmetických přípravků omezuje na pouhé domněnky, které nejsou skutkově podloženy.
82.
OHIM tvrdí, že navrhovatelka přehlíží základní rozdíl mezi čl. 7 odst. 1 písm. c) a písm. d) nařízení č. 40/94, když tvrdí, že slovní označení je popisné pouze v případě, kdy je známé a běžně užívané v běžném jazyce dotyčné veřejnosti; Úřad uvádí, že stupeň proslulosti a užívání v běžném jazyku dotyčné veřejnosti není relevantní v rámci použití písm. c) výše uvedeného článku, jelikož ze samotného znění tohoto ustanovení vyplývá, že se použije rovněž pro futuro na označení „která mohou sloužit“ v oblasti obchodu.
83.
Z tohoto důvodu se rozsudek Baby-Dry omezil na ověření, že toto sousloví, složené z těchto dvou anglických výrazů, bude užíváno v budoucnu, aniž by bylo vyžadováno, že je toto sousloví v současné době užíváno ve slovní zásobě běžného života. Krom toho se OHIM domnívá, že judikatura Soudního dvora doznala vývoje, pokud jde o definici „vnímatelného rozdílu“ mezi popisnými prvky sousloví a ochrannou známkou posuzovanou jako celek. Přezkum výrazů COLOR a EDITION, který provedl Soud, je tedy v souladu s nejnovější judikaturou.
84.
Konečně pokud jde o to, že přezkum výrazů užívaných v označení, jehož zápis byl požadován, údajně není skutkově podložen, OHIM má za to, že tvrzení společnosti Lancôme jsou částečně nepřípustná, neboť zpochybňují určité závěry Soudu, a zjevně neopodstatněná v rozsahu, v němž napadenému rozsudku vytýkají, že neověřil, že výrazy COLOR a EDITION jsou běžně užívány v jazyce dotyčné veřejnosti.
2. Posouzení
85.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku vznesený navrhovatelkou se týká aspektu, který byl před Soudním dvorem často předmětem diskuze, avšak není neužitečné jej znovu přezkoumat za účelem odstranění pochybností, které mohou přetrvávat: jde o výklad čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94.
86.
Společnost Lancôme zpochybňuje rozsudek Soudu, když vychází výlučně z určitých pasáží rozsudku Soudního dvora ve věci Baby-Dry. Soudu zvláště vytýká, že nezohlednil bod 40 tohoto rozsudku, podle kterého: „Jakýkoli vnímatelný rozdíl ve formulaci sousloví přihlášeného k zápisu v porovnání s terminologií používanou v běžném jazyce dotčené kategorie spotřebitelů pro označování výrobku nebo služby nebo jejich základních vlastností je způsobilý tomuto sousloví propůjčit rozlišovací způsobilost, která umožní, aby bylo zapsáno jako ochranná známka.“
87.
Navrhovatelka z této citace vyvozuje, že je třeba „vnímatelným rozdílem“ chápat rozdíl mezi spojením výrazů, v dané věci COLOR a EDITION, a běžným jazykem dotčené kategorie spotřebitelů k označení výrobků a služeb nebo jejich základních vlastností. Jelikož Soud přezkoumal pouze vnímatelný rozdíl mezi přihlášenou ochrannou známkou a souborem jejích prvků, navrhovatelka mu vytýká, že použil nesprávné právní pravidlo.
88.
Jak uvádí OHIM ve své kasační odpovědi, ačkoli rozsudek Baby-Dry představuje výchozí bod judikatury týkající se čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, nesmí se zapomínat, že se tato judikatura vyvíjela a byla předmětem podstatných změn, které společnost Lancôme ignoruje.
89.
Navrhovatelka správně poznamenává, že tento první rozsudek byl vydán velkým senátem Soudního dvora (
23
), což by mělo mít určitou váhu při posuzování následujících rozsudků, které nebyly vydány tímto kolegiem. Rozdělení mezi jednotlivá kolegia Soudního dvora však nelze považovat za nevyvratitelný ukazatel významu věci, jelikož se přidělení senátům provádí v okamžiku, kdy je ještě obtížné posoudit dosah konečného rozsudku; platí to tím spíše, že se tento dosah ukáže často až po přednesení stanoviska generálního advokáta nebo při poradě soudu. V obou případech by následné přidělení velkému senátu způsobilo více problémů, než v případě řešení rychle vydaným rozhodnutím kolegia, jemuž byla věc předložena původně. V důsledku toho závaznost judikatury Soudního dvora nezávisí na typu senátu, který se věcí zabýval, aniž by byla dotčena vyšší autorita rozsudků vydaných velkým senátem nebo plénem. V každém případě je žádoucí, aby nejdůležitější rozsudky a změny, které se jich týkají, byly vydávány vždy velkým senátem. Je rovněž třeba připomenout, že rozsudek Baby-Dry je izolovaným rozsudkem, zatímco existuje již několik rozsudků, které změnily kritéria, která v něm byla uvedena a jejichž počet jim přiznává větší význam, i přes skutečnost, že byly vydány menším soudním kolegiem.
90.
Výše uvedená pasáž vyvrací argumentaci uplatněnou společností Lancôme k odůvodnění jejího výlučného odkazu na rozsudek Baby-Dry v rámci právní diskuze týkající se projednávaného kasačního opravného prostředku. Nyní budu pokračovat v analýze judikatury vyplývající z tohoto rozsudku.
91.
V reakci na rozsudek Baby-Dry vydaný v září 2001 mé stanovisko ve věci „Postkantoor“ (
24
) již v lednu 2002 upozornilo na nedostatky tohoto rozsudku, a zvláště na nedostatky kritéria navrženého k tomu, aby složenině popisných prvků byla přiznána rozlišovací způsobilost (
25
).
92.
Poté, co jsem zdůraznil neexistenci modulace tohoto kritéria uplatněním požadavku na disponibilitu (
26
), který byl odmítnut rozsudkem Baby-Dry, jsem ve svém stanovisku ve věci Postkantoor navrhl, aby v rámci důvodu pro zamítnutí/absolutní neplatnosti byl rozdíl považován za vnímatelný, jsou-li jím dotčeny základní prvky formy označení nebo jeho významu. Dodávám, že pokud jde o formu, bude tento rozdíl existovat pokaždé, když z důvodu neobvyklého nebo fantazijního charakteru složeniny novotvar dominuje nad souhrnem výrazů, které jej tvoří. Pokud jde o význam, rozdíl bude vnímatelný, jestliže to, co složené označení evokuje, neodpovídá přesně souhrnu údajů poskytnutých popisnými prvky (
27
).
93.
Judikatura učinila první krok k přeformulování své doktríny Baby-Dry rozsudkem „Doublemint“, který zrušil rozsudek vydaný Soudem prvního stupně z důvodu, že tento Soud použil nesprávné kritérium při výkladu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, když měl za to, že tento článek brání zápisu ochranných známek, které zboží, služby nebo jejich vlastnosti „výlučně popisují“. Pochybení Soudu se však zdá být méně závažné, pokud si vzpomeneme na to, že se zdálo, že se Soudní dvůr ve věci Baby-Dry ubíral stejným směrem, když umožnil zápis jakéhokoli sousloví vykazujícího jakýkoli „vnímatelný rozdíl“ mezi významem souhrnu výrazů a jejich smyslem v běžném jazyce.
94.
Bylo by domýšlivé připisovat mému stanovisku ve věci Postkantoor jakýkoli vliv na rozsudek Doublemint; naproti tomu si nemyslím, že se mýlím, když řeknu, že mělo vliv na rozsudek Postkantoor a na rozsudek „Biomild“ (
28
), které byly oba vydány tentýž den a týmž senátem.
95.
Jako příklad dopadu mého stanoviska na rozsudek Postkantoor uvádím následující pasáž, kterou je třeba srovnat s body 91 a 92 mého stanoviska v této věci: „ochranná známka, kterou tvoří slovo složené z prvků, z nichž každý popisuje vlastnosti výrobků nebo služeb, pro které je zápis požadován, sama popisuje uvedené vlastnosti ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94[ (
29
)], ledaže by existoval vnímatelný rozdíl mezi slovem a pouhým souhrnem prvků, které jej tvoří, což předpokládá, že z důvodu neobvyklého charakteru složeniny ve vztahu k uvedeným výrobkům nebo službám slovo vytváří dojem dostatečně vzdálený dojmu vyvolanému pouhým spojením údajů poskytnutých prvky, které jej tvoří, takže dominuje nad souhrnem uvedených prvků […]“ (
30
).
96.
Krom toho je třeba uvést, že ve věcech Postkantoor a Biomild Soudní dvůr vůbec neodkázal na rozsudek Baby-Dry, čímž zdůraznil svou vůli odchýlit se od výkladu navrženého v tomto soudním rozhodnutí.
97.
Konečně skutečná existence tohoto nového směru v judikatuře je potvrzena v rozsudku „CELLTECH“ (
31
), který jednak s konečnou platností zakotvuje opuštění srovnání s „běžným jazykem kategorie dotčených spotřebitelů“ a jednak mění kritérium tak, že vyžaduje přezkum již nikoli „jakéhokoli vnímatelného rozdílu“, ale pouze vnímatelných rozdílů určitého významu.
98.
Pokud vycházím z vysvětlení týkajících se druhého důvodu kasačního opravného prostředku, neshledávám žádné právní pochybení v úvahách Soudu, který uplatnil kritéria popsaná v analyzované judikatuře, a nikoli kritéria rozsudku vydaného ve věci Baby-Dry.
99.
Pokud jde o tvrzení, podle kterých společnost Lancôme Soudu vytýká, že do zjištěného skutkového stavu nezahrnul její vyjádření týkající se jazyka dotčené veřejnosti, je třeba ve světle obratu v judikatuře uvedeného v předcházejících bodech souhlasit s OHIM v tom, že užívání dvou výrazů, které tvoří ochrannou známku COLOR EDITION, v jazyce spotřebitelů kosmetických přípravků postrádá relevanci v rámci čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94. Tato tvrzení jsou tedy nerelevantní.
100.
Druhý důvod kasačního opravného prostředku vznesený navrhovatelkou tedy musí být zamítnut. Jelikož již bylo navrženo, aby byl zamítnut i první důvod kasačního opravného prostředku, je třeba kasační opravný prostředek zamítnout v plném rozsahu.
VI – Náklady řízení
101.
Navrhuji řešení, v jehož důsledku bude společnosti Lancôme uložena náhrada nákladů řízení projednávaného kasačního opravného prostředku podle ustanovení čl. 122 prvního pododstavce ve vzájemném spojení s čl. 69 odst. 2 prvním pododstavcem jednacího řádu Soudního dvora, neboť společnost Lancôme neměla ve věci úspěch.
VII – Závěry
102.
S ohledem na předcházející úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr:
1)
zamítl kasační opravný prostředek podaný společností Lancôme parfums et beauté & Cie SNC proti rozsudku vydanému druhým senátem Soudu prvního stupně dne 8. července 2008 ve věci T-160/07,
2)
uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení vynaložených v rámci tohoto kasačního opravného prostředku.
(
1
) – Původní jazyk: španělština.
(
2
) – Nařízení Rady (ES) ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1), platné od data uvedeného v bodě, na který odkazuje tato poznámka pod čarou.
(
3
) – Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), pozměněné nařízením Rady (ES) č. 3288/94 ze dne za účelem provedení dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola (Úř. věst. L 349, s. 83; Zvl. vyd. 17/01, s. 187) a konečně nařízením Rady (ES) č. 422/2004 ze dne (Úř. věst. L 70, s. 1).
(
4
) – O mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.
(
5
) – Navrhovatelka uvádí ekvivalenty tohoto výrazu v němčině „Organ der Rechtspflege“, v angličtině „officer of the court“ a ve francouzštině „collaborateur de la justice“.
(
6
) – Rozsudek ze dne 18. května 1982, AM & S v. Komise (155/79, Recueil, s. 1575).
(
7
) – Rozsudek ze dne 18. ledna 2007, PKK a KNK v. Rada (C-229/05 P, Sb. rozh. s. I-439), bod 66.
(
8
) – Rozsudky ze dne 19. května 1983, Verros v. Parlament (306/81, Recueil, s. 1755), bod 9; ze dne, Nizozemsko v. Rada (C-301/97, Recueil, s. I-8853), bod 169; a ze dne, BioID v. OHIM (C-37/03 P, Sb. rozh. s. I-7975), body 56 až 58.
(
9
) – Usnesení ze dne 15. března 1984, Vaupel v. Soudní dvůr (131/83), bod 8; a ze dne, Lopes v. Soudní dvůr (C-174/96 P, Recueil, s. I- 6401), bod 10.
(
10
) – Stanovisko ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 21. ledna 1965, Merlini v. Vysoký úřad ESUO (108/63, Recueil, s. 1), s. 20.
(
11
) – Stumpff, C., „Artikel 6 EUV“, v Schwarze J., EU-Kommentar, 2. vydání, vydavatelství Nomos, Baden-Baden, 2009, s. 96. Viz rovněž rozsudek ze dne 26. června 2007, Ordre des barreaux francophones et germanophone a další (C-305/05, Sb. rozh. s. I-5305), bod 31.
(
12
) – Mé stanovisko ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 15. ledna 2009, Silberquelle (C-495/07, Sb. rozh. s. I-137), body 45 a 46, odkazuje na tuto funkci, pokud jde o zrušení; rozsudek přebírá mé úvahy v bodě 19.
(
13
) – Toto lidové přísloví je citováno Cervantesem v Don Quijote de la Mancha, vydavatelství RBA, vydání Martína de Riquera, 2. svazek, s. 789, v episodě jeskyně Montesínově, ve které Don Quijote panu Montesínovi odpovídá, že „přirovnání obyčejně nestojí za mnoho a není nutno hned srovnávat. Nedostižná Dulcinea z Tobosa zůstane takovou, jakou jest, a paní Belerma jest, jakou byla a jest.“
(
14
) – Bender, A._„Nichtigkeit“, v Fezer, K.-H. (koordinátor), Handbuch der Markenpraxis - Band I Markenverfahrensrecht, vydavatelství C. H. Beck, Mnichov, 2007, s. 678.
(
15
) – Rozsudek ze dne 4. května 1999, Windsurfing Chiemsee (C-108/97 a C-109/97, Recueil, s. I 2779).
(
16
) – Přebírám definici poskytnutou profesorem Guaspem J., Derecho procesal civil, 4. vydání, nakladatelství Civitas, Madrid, 1998, svazek I, s. 175.
(
17
) – Odpovídající čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94.
(
18
) – Směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).
(
19
) – Výše uvedený rozsudek Windsurfing Chiemsee, bod 25; kurzíva byla doplněna.
(
20
) – Výše poplatku týkající se návrhu na zrušení nebo prohlášení neplatnosti, tak jak je stanovena v čl. 2 bodu 17 nařízení Komise (ES) č. 2869/95 ze dne 13. prosince 1995 o poplatcích placených Úřadu pro harmonizaci [na] vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Úř. věst. L 303, s. 33; Zvl. vyd. 09/01, s. 291), změněného naposledy nařízením Komise (ES) č. 355/2009 ze dne (Úř. věst. L 109, s. 3) (platným od ); neoficiální konsolidované znění lze konzultovat na následující stránce: http://oami.europa.eu/ows/rw/resource/documents/CTM/regulations/286995_cv_fr.pdf.
(
21
) – Pokud jde o podmínky, které musí splnit individuální žalobci v rámci žalob na neplatnost, Lenaerts, K./ Arts, D./ Maselis, I., Procedural Law of the European Union, vydavatelství Thomson Sweet & Maxwell, 2. vydání, Londýn 2006, s. 244 a násl.
(
22
) – Rozsudek ze dne 20. září 2001, Procter & Gamble v. OHIM (BABY-DRY) (C-383/99 P, Recueil, s. I-6251).
(
23
) – Ve skutečnosti byl rozsudek vydán „malým plénem“, které bylo složeno z třinácti soudců, zatímco plénum v rozhodné době zahrnovalo patnáct soudců, z kterých se skládal Soudní dvůr.
(
24
) – Rozsudek ze dne 12. února 2004, Koninklijke KPN Nederland (C-363/99, Recueil, s I-1619); mé stanovisko je ze dne .
(
25
) – Viz zvláště body 69 a násl. mého stanoviska ve věci Postkantoor.
(
26
) – Viz, pokud jde o toto hermeneutické kritérium, mé stanovisko ve věci, ve které byl vydán rozsudek ze dne 10. dubna 2008, adidas a adidas Benelux (C-102/07, Sb. rozh. s. I-2439), a zvláště body 33 až 45.
(
27
) – Viz mé výše uvedené stanovisko ve věci Postkantoor, bod 70.
(
28
) – Rozsudek ze dne 12. února 2004, Campina Melkunie (C-265/00, Recueil, s. I-1699).
(
29
) – Rozsudek odkazuje na čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 89/104/ES.
(
30
) – Výše uvedené rozsudky Koninklijke KPN Nederland, bod 104, a Campina Melkunie, bod 43.
(
31
) – Rozsudek ze dne 19. dubna 2007, OHIM v. Celltech R&D Ltd (C-273/05 P, Sb. rozh. s. I-2883), body 76 až 78.