62024CJ0348
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
30. října 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Celní unie – Nařízení (EHS) č. 2913/92 – Celní kodex Společenství – Režim uskladňování v celním skladu – Propuštění do volného oběhu – Článek 29 – Celní hodnota zboží – Zboží prodávané pro vývoz na celní území Evropské unie – Článek 112 odst. 3 – Určení celní hodnoty – Článek 214 odst. 1 – Okamžik, z něhož je třeba vycházet při určení celní hodnoty – Nařízení (EHS) č. 2454/93 – Článek 97n odst. 2 – Doklad o původu zboží – Článek 118 odst. 1 a 3 – Lhůta pro předložení dokladů o původu – Ztráta nároku na preferenční zacházení – Platnost dokumentů prokazujících původ zboží – Článek 147 – Další prodeje“
Ve věci C‑348/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko) ze dne 12. dubna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 9. května 2024, v řízení
Compañía de Distribución Integral Logista, SA
proti
Administración General del Estado,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení: S. Rodin, vykonávající funkci předsedy senátu, N. Piçarra a N. Fenger (zpravodaj), soudci,
generální advokát: D. Spielmann,
za soudní kancelář: L. Carrasco Marco, radová,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 5. června 2025,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Compañía de Distribución Integral Logista, SA: M. Flores Navarro, J. I. Guerra García a M. Muñoz Domínguez, abogados,
–
za španělskou vládu: A. Pérez-Zurita Gutiérrez, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: I. Galindo Martín a F. Moro, jako zmocněnkyně,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 29, čl. 112 odst. 3 a článku 214 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1992, L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996 (Úř. věst. 1997, L 17, s. 1; Zvl. vyd. 02/08, s. 179) (dále jen „celní kodex Společenství“), jakož i článku 97k, článků 118 a 147 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 1993, L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), ve znění nařízení Komise (EU) č. 1063/2010 ze dne 18. listopadu 2010 (Úř. věst. 2010, L 307, s. 1) (dále jen „nařízení č. 2454/93“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Compañía de Distribución Integral Logista, SA a Agencia Estatal de la Administración Tributaria (daňová správa, Španělsko) ve věci určení celní hodnoty určitého zboží a platnosti dokladů o původu tohoto zboží pro účely uplatnění preferenčního režimu.
Právní rámec
Celní kodex Společenství
3
Článek 29 odst. 1 celního kodexu Společenství, který je součástí kapitoly 3, nadepsané „Celní hodnota zboží“, hlavy II tohoto kodexu, nadepsané „Podklady, na jejichž základě se stanovují dovozní nebo vývozní cla a další opatření při obchodu se zbožím“, stanovil:
„Celní hodnotou dováženého zboží je hodnota transakce, to jest cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území [Evropské unie], případně upravená […]“
4
Článek 76 odst. 1 písm. c) uvedeného kodexu stanovil:
„K co největšímu zjednodušení formalit a postupů, aniž je narušen řádný průběh řízení, mohou celní orgány za podmínek stanovených postupem projednávání ve výboru povolit, aby
[…]
c)
celní prohlášení ke zboží pro daný režim bylo provedeno zápisem do protokolu; v tom případě mohou celní orgány zprostit deklaranta povinnosti předložit zboží k celnímu řízení.“
5
Článek 112 odst. 3 první a druhý pododstavec téhož kodexu zněl takto:
„Jestliže bylo v souladu s čl. 76 odst. 1 písm. c) dovozové zboží propuštěno do režimu volného oběhu, přihlíží se pro účely článku 214 ke druhu, celní hodnotě a množství, které má zboží v okamžiku propuštění do režimu uskladňování v celním skladu.
První pododstavec se použije za podmínky, že tyto podklady pro vyměření cel byly uznány nebo schváleny v době propuštění zboží do režimu uskladňování v celním skladu, pokud deklarant nepožádá o jejich použití v okamžiku vzniku celního dluhu.“
6
Článek 201 odst. 1 a 2 celního kodexu Společenství stanovil:
„1.   Celní dluh při dovozu vzniká
a)
propuštěním zboží podléhajícího dovoznímu clu do volného oběhu, nebo
[…]
2.   Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.“
7
Článek 214 odst. 1 tohoto kodexu stanovil:
„Nestanoví-li tento kodex jinak a aniž je dotčen odstavec 2, vyměřuje se dovozní nebo vývozní clo na základě podkladů pro vyměřování cel pro dané zboží v okamžiku, kdy vznikl celní dluh na ně se vztahující.“
Nařízení č. 2454/93
8
Hlava IV nařízení č. 2454/93, nadepsaná „Původ zboží“, obsahovala kapitolu 2, nadepsanou „Preferenční původ zboží“. V oddíle 1 A této kapitoly, nadepsaném „Postupy a metody správní spolupráce použitelné do zahájení používání systému registrovaných vývozců“, článek 97k tohoto nařízení v odstavci 5 stanovil:
„Doklad o původu platí deset měsíců ode dne vydání v zemi vývozu a v této lhůtě musí být předložen celním orgánům země dovozu.“
9
V témže oddíle 1a byl uveden čl. 97n odst. 2 uvedeného nařízení, který zněl takto:
„Doklady o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v čl. 97k odst. 5, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout doklady o původu, pokud byly příslušné produkty cením orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.“
10
Tatáž kapitola 2 obsahovala oddíl 2, nadepsaný „Zvýhodněné země nebo zvýhodněná území, na něž se vztahují preferenční sazební opatření, které [Unie] jednostranně přijal[a] pro určité země nebo území“. V pododdíle 2 tohoto oddílu 2, nadepsaném „Prokazování původu“, článek 118 téhož nařízení v odstavcích 1 až 3 stanovil:
„1.   Doklady o původu zboží platí čtyři měsíce ode dne vydání v zemi vývozu a v této lhůtě musí být předloženy celním orgánům země dovozu.
2.   Doklady o původu zboží, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí uvedených v článku 98 pouze v případě, že nemohly být předloženy ve stanovené lhůtě v důsledku mimořádných okolností.
3.   V ostatních případech opožděného předložení dokladů o původu zboží je mohou celní orgány země dovozu přijmout, pokud jim byly dotyčné produkty předloženy před uplynutím uvedené lhůty.“
11
Článek 147 odst. 1 první a druhý pododstavec nařízení č. 2454/93 stanovil:
„Pro účely článku 29 [celního] kodexu se skutečnost, že prodávané zboží je v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, považuje za důkaz prokazující, že bylo prodáno na vývoz na celní území [Unie]. V případě dalších prodejů před určením celní hodnoty zboží to platí pouze pro poslední prodej, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území [Unie], anebo pro prodej zboží na celním území [Unie] před jeho propuštěním do volného oběhu.
Při uvádění ceny týkající se prodeje předcházejícího poslednímu prodeji, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území [Unie], musí být celním orgánům uspokojivě prokázáno, že bylo toto zboží prodáno pro účely vývozu na uvedené území.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
12
Corporación Habanos prodala doutníky společnosti Altadis (dále jen „první prodej“) a zavázala se je přepravit z Kuby do celního skladu v Angocillo – La Rioja (Španělsko), do něhož je Compañía de Distribución Integral Logista umístila jako příjemce pro účely uskladnění.
13
Tyto doutníky, skladované v tomto celním skladu a spojené s režimem uskladňování v celním skladu, měly několik míst určení. Konkrétně byla část uvedených doutníků prodána, aniž byla propuštěna do volného oběhu, za účelem dalšího prodeje v prodejnách „duty free“ nacházejících se na letištích. Další část týchž doutníků společnost Altadis prodala společnosti Compañía de Distribución Integral Logista (dále jen „druhý prodej“), která je následně prodala zčásti mimo celní území Unie, konkrétně v Ceutě (Španělsko) a Melille (Španělsko), a zčásti prodejnám s tabákem.
14
Pokud jde o posledně uvedenou část, která je jediná dotčená ve věci v původním řízení, společnost Altadis si ponechala doutníky ve vlastnictví až do doby, kdy Compañía de Distribución Integral Logista souhlasila s jejich prodejem prodejnám s tabákem. V tomto okamžiku převedla společnost Altadis vlastnictví těchto doutníků na společnost Compañía de Distribución Integral Logista. Tato společnost je tedy propustila do volného oběhu za účelem jejich prodeje a následného dodání prodejnám tabáku.
15
Při propuštění do volného oběhu byla celní hodnota doutníků stanovena a uvedena v celním prohlášení na základě prvního prodeje.
16
Daňová správa však měla za to, že tento první prodej, uskutečněný před propuštěním zboží do celního skladu, nelze považovat za sjednaný za účelem vývozu na celní území Unie. Tento prodej tak nemohl být zohledněn při určení celní hodnoty zboží na základě režimu dalšího prodeje stanoveného v článku 147 nařízení č. 2454/93. Tato správa měla tedy za to, že tato celní hodnota musí být určena na základě druhého prodeje.
17
Daňová správa kromě toho uvedla, že na dovezené zboží pocházející z Kuby, Dominikánské republiky, Panamy, Hondurasu, Mexika, Peru a Egypta se nemohou vztahovat celní preference, které byly uplatněny při jeho propuštění do volného oběhu společností Compañía de Distribución Integral Logista, neboť od vydání dokladů o původu umožňujících uplatnění těchto preferencí uplynuly dva roky.
18
V období od měsíce ledna 2015 do měsíce ledna 2018 vydala daňová správa platební výměry za roky 2012 až 2015, kterými bylo provedeno zejména doměření cla, a to ze dvou důvodů uvedených v bodech 16 a 17 tohoto rozsudku.
19
Společnost Compañía de Distribución Integral Logista napadla tyto výměry u Tribunal Económico-Administrativo Central (Ústřední hospodářský správní soud, Španělsko), který rozhodnutím ze dne 25. října 2018 žalobu podanou proti doměření cla zamítl.
20
Compañía de Distribución Integral Logista podala proti tomuto rozhodnutí odvolání k Audiencia Nacional (Vrchní soud s celostátní působností, Španělsko), který jej rozsudkem ze dne 9. července 2021 zamítl.
21
Audiencia Nacional (Vrchní soud s celostátní působností) měl zaprvé za to, že čl. 112 odst. 3 celního kodexu Společenství nevylučuje použití čl. 29 odst. 1 tohoto kodexu. Vzhledem k tomu, že nebylo prokázáno, že při prvním prodeji bylo veškeré zboží prodané společností Corporación Habanos společnosti Altadis určeno k vývozu na celní území Unie ani že bylo bez výjimky odesláno na toto území, musí být celní hodnota určena na základě druhého prodeje, jenž byl sjednán za účelem vývozu zboží, které je předmětem tohoto prodeje, na uvedené území.
22
Zadruhé měl Audiencia Nacional (Vrchní soud s celostátní působností) za to, že relevantní doklady o původu zboží nemohou být zohledněny pro účely uplatnění požadovaného preferenčního režimu na dotyčné zboží, jelikož tyto doklady byly zaslány po uplynutí dvouleté lhůty stanovené v pokynech vypracovaných Výborem pro celní kodex v oblasti původu zboží.
23
Compañía de Distribución Integral Logista podala kasační opravný prostředek k Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko), který je předkládajícím soudem.
24
Tento soud má za to, že je nezbytné upřesnit zaprvé způsob určení celní hodnoty dováženého zboží propuštěného do režimu uskladňování v celním skladu a poté propuštěného do volného oběhu postupem podle čl. 76 odst. 1 písm. c) celního kodexu Společenství a zadruhé pravidla týkající se platnosti dokladů o původu zboží po uplynutí dvou let ode dne vydání nebo vystavení těchto dokladů, pokud bylo během tohoto období zboží podléhající téže kvótě propuštěno do volného oběhu.
25
Za těchto podmínek se Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Pokud jde o celní hodnotu, lze článek 29 [celního kodexu Společenství] vykládat tak, že stanoví pouze metodu určení celní hodnoty – hodnotu transakce, aniž jsou dotčeny případné úpravy směrem nahoru nebo dolů – nikoli však okamžik, kdy má být tato hodnota stanovena?
2)
Vzhledem k tomu, že podle judikatury Soudního dvora se pro účely článku 29 [celního kodexu Společenství] použije metoda určení celní hodnoty na základě hodnoty transakce zboží, když bylo zboží prodáno na vývoz do Evropské unie, je třeba článek 29 [tohoto kodexu] vykládat ve spojení s čl. 112 odst. 3 a článkem 214 [uvedeného kodexu] tak, že umístění zboží do celního skladu v rámci zjednodušeného postupu podle čl. 76 odst. 1 písm. c) [téhož kodexu] znamená nebo umožňuje založit domněnku, že zboží bylo prodáno na vývoz do Unie? Má skutečnost, že zboží bylo propuštěno do volného oběhu po převodu zboží v době, kdy se nacházelo v celním skladu, nějaký vliv na odpověď na předchozí otázku?
3)
Jsou-li odpovědi na otázky uvedené v předchozí otázce záporné, a s ohledem na to, že režim uskladňování v celním skladu, jako režim s podmíněným osvobozením od cla, nezakládá vznik celního dluhu, neboť k němu dochází v okamžiku propuštění zboží do volného oběhu, lze článek 29, čl. 112 odst. 3 a článek 214 [celního kodexu Společenství] přesto vykládat v tom smyslu, že rozhodným okamžikem pro vyčíslení celní hodnoty je okamžik propuštění zboží do režimu uskladňování v celním skladu? Nebo musí být tato ustanovení vykládána v tom smyslu, že tato hodnota musí být vypočtena v okamžiku propuštění zboží do volného oběhu, tedy v okamžiku vzniku celního dluhu, i když bylo zboží před tímto okamžikem umístěno do celního skladu?
4)
Je možné v případě režimu dalšího prodeje vykládat článek 147 [nařízení č. 2454/93] v tom smyslu, že samotná skutečnost umístění zboží do celního skladu zakládá domněnku, že prodej předcházející poslednímu prodeji, v rámci něhož bylo zboží dopraveno na celní území, byl uskutečněn za účelem vývozu do Unie?
5)
Musí být články 118 a 97k nařízení Komise č. 2454/93, pokud jde o osvědčení o původu zboží, vykládány v tom smyslu, že pokud je doklad o propuštění zboží do volného oběhu předložen po uplynutí dvouleté lhůty, má to za následek ztrátu nároku na celní výhody z důvodu preferenčního původu, i když osvědčení o původu zboží, na jehož základě je požadována celní preference, bylo použito při předchozích částečných dovozních propuštěních [zboží] provedených během výše uvedené dvouleté lhůty?“
K první až čtvrté předběžné otázce
26
Podle ustálené judikatury platí, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, jenž mu byl předložen. Z tohoto hlediska Soudnímu dvoru přísluší, aby otázky, které jsou mu položeny, případně přeformuloval. V tomto ohledu je na Soudním dvoru, aby ze všech poznatků předložených vnitrostátním soudem, zejména pak z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vytěžil ty prvky unijního práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu třeba vyložit (viz rozsudky ze dne 17. července 1997, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, body 22 a 23, jakož i ze dne 25. února 2025, Alphabet a další, C‑233/23, EU:C:2025:110, bod 33).
27
V projednávané věci ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že daňová správa zpochybnila celní prohlášení z důvodu, že celní hodnota dotčeného zboží byla stanovena na základě hodnoty transakce při prodeji, který předcházel propuštění tohoto zboží do celního skladu nacházejícího se na celním území Unie. Tato správa měla za to, že je třeba zohlednit hodnotu transakce uvedeného zboží při prodeji, ke kterému došlo v době, kdy bylo toto zboží umístěné do tohoto skladu a před jeho propuštěním do volného oběhu v souladu se zjednodušeným postupem uvedeným v čl. 76 odst. 1 písm. c) celního kodexu Společenství.
28
V této souvislosti z informací uvedených v této žádosti vyplývá, že cílem první až čtvrté položené otázky je umožnit předkládajícímu soudu určit okamžik, ze kterého je třeba vycházet pro určení celní hodnoty dotčeného zboží a prodeje, který lze v tomto ohledu zohlednit, pokud se deklarant dovolává čl. 112 odst. 3 tohoto kodexu.
29
S ohledem na tyto skutečnosti je třeba mít za to, že podstatou první až čtvrté otázky předkládajícího soudu, které je třeba posuzovat společně, je, zda čl. 29 odst. 1 a čl. 112 odst. 3 celního kodexu Společenství, jakož i článek 147 nařízení č. 2454/93 musí být vykládány v tom smyslu, že pokud bylo zboží předmětem prvního prodeje, na jehož základě vstoupilo na celní území Unie za účelem propuštění do režimu uskladňování v celním skladu, a dále druhého prodeje, na jehož základě bylo propuštěno do volného oběhu v souladu se zjednodušeným postupem stanoveným v čl. 76 odst. 1 písm. c) tohoto kodexu, je okamžikem, který je třeba vzít v úvahu pro určení celní hodnoty tohoto zboží, okamžik jeho vstupu do tohoto režimu a celní hodnota uvedeného zboží může být určena na základě hodnoty transakce při prvním prodeji.
K okamžiku, z něhož je třeba vycházet při určení celní hodnoty
30
Podle ustálené judikatury je cílem unijního práva týkajícího se celní hodnoty zavedení spravedlivého, jednotného a neutrálního systému, který vylučuje používání svévolných nebo fiktivních celních hodnot. Celní hodnota tedy musí odrážet skutečnou hospodářskou hodnotu dováženého zboží, přičemž tato hodnota musí být určena přednostně podle tzv. metody „hodnoty transakce“ dováženého zboží (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 19. listopadu 2020, 5th AVENUE Products Trading, C‑775/19, EU:C:2020:948, body 22 a 24, jakož i ze dne 15. května 2025, Tauritus, C‑782/23, EU:C:2025:353, body 51 a 54).
31
Tato metoda je popsána v čl. 29 odst. 1 celního kodexu Společenství, podle kterého je celní hodnotou dováženého zboží hodnota transakce, to jest cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Unie, a to případně cena upravená.
32
Ze znění tohoto ustanovení, zejména z výrazu „prodané pro vývoz na celní území [Unie]“, vyplývá, že hodnota transakce musí odpovídat ceně při vývozu do Unie. V okamžiku prodeje je tedy třeba prokázat, že zboží pocházející ze třetích států bude směřovat na celní území Unie (viz rozsudky ze dne 6. června 1990, Unifert, C‑11/89, EU:C:1990:237, bod 11, a ze dne 9. listopadu 2017, LS Customs Services, C‑46/16, EU:C:2017:839, bod 27).
33
Uvedené ustanovení však samo neuvádí okamžik, ze kterého je třeba vycházet pro určení celní hodnoty.
34
Z článku 214 odst. 1 celního kodexu Společenství naproti tomu vyplývá, že nestanoví-li tento kodex jinak a aniž je dotčen odstavec 2 tohoto článku 214, vyměřuje se dovozní nebo vývozní clo na základě podkladů pro vyměřování cel pro dané zboží v okamžiku, kdy vznikl celní dluh na ně se vztahující.
35
Toto ustanovení obsahuje základní pravidlo, podle kterého se clo vypočte v závislosti na situaci, která existovala v okamžiku vzniku celního dluhu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. října 2020, Exter, C‑330/19, EU:C:2020:809, bod 33).
36
V tomto ohledu čl. 201 odst. 1 písm. a) a odst. 2 celního kodexu Společenství stanoví, že je-li skutečností rozhodnou pro vznik dluhu propuštění dotyčného zboží do volného oběhu, vzniká celní dluh při dovozu okamžikem přijetí dotčeného celního prohlášení (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 1. února 2001, D. Wandel, C‑66/99, EU:C:2001:69, bod 41).
37
Z toho vyplývá, že vzniká-li celní dluh propuštěním dotyčného zboží do volného oběhu, vyměřuje se dovozní clo pro toto zboží na základě podkladů pro vyměřování cel pro dané zboží k okamžiku přijetí celního prohlášení, které se ho týká.
38
Pokud však jde o dovozové zboží propuštěné do režimu volného oběhu v souladu s čl. 76 odst. 1 písm. c) celního kodexu Společenství, čl. 112 odst. 3 první a druhý pododstavec tohoto kodexu stanoví, že pro účely článku 214 uvedeného kodexu se přihlíží k druhu, celní hodnotě a množství, které má zboží v okamžiku propuštění do režimu uskladňování v celním skladu, za podmínky, že tyto podklady pro vyměření cel byly uznány nebo schváleny v době propuštění zboží do tohoto režimu, pokud deklarant nepožádá o jejich použití v okamžiku vzniku celního dluhu.
39
Z toho vyplývá, že vznikne-li celní dluh propuštěním zboží do volného oběhu a jsou-li splněny podmínky stanovené v tomto čl. 112 odst. 3, může deklarant uvést celní hodnotu, již toto zboží mělo nikoli v okamžiku celního prohlášení s návrhem na propuštění tohoto zboží do volného oběhu, nýbrž v okamžiku propuštění do režimu uskladňování v celním skladu.
40
Článek 112 odst. 3 celního kodexu Společenství tedy musí být vykládán v tom smyslu, že pokud zboží vstoupilo na celní území Unie za účelem propuštění do režimu uskladňování v celním skladu a následně bylo propuštěno do volného oběhu zjednodušeným postupem stanoveným v čl. 76 odst. 1 písm. c) tohoto kodexu, může deklarant uvést celní hodnotu, již toto zboží mělo v okamžiku jeho propuštění do tohoto režimu.
K důkazu, že zboží bylo prodáno na vývoz na celní území Unie
41
Pro účely použití čl. 29 odst. 1 celního kodexu Společenství stanoví čl. 147 odst. 1 nařízení č. 2454/93 tři pravidla týkající se důkazů, které je třeba předložit, aby bylo právně dostačujícím způsobem prokázáno, že zboží bylo prodáno na vývoz na celní území Unie ve smyslu článku 29 tohoto kodexu.
42
Článek 147 odst. 1 první pododstavec tohoto nařízení ve své první větě stanoví, že skutečnost, že prodávané zboží je v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, se považuje za důkaz prokazující, že bylo prodáno na vývoz na celní území Unie. Ve své druhé větě toto ustanovení upřesňuje, že v případě dalších prodejů před určením celní hodnoty zboží to platí pouze pro poslední prodej, na jehož základě zboží vstoupilo na toto území, anebo pro prodej zboží na uvedeném území před jeho propuštěním do volného oběhu. Naproti tomu čl. 147 odst. 1 tohoto nařízení v druhém pododstavci stanoví, že při uvádění ceny týkající se prodeje předcházejícího poslednímu prodeji, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území Unie, musí být celním orgánům uspokojivě prokázáno, že bylo toto zboží prodáno pro účely vývozu na uvedené území.
43
Na rozdíl od případů uvedených v čl. 147 odst. 1 prvním pododstavci uvedeného nařízení, u nichž ani není nutné prokazovat, že dotyčný prodej byl sjednán pro vývoz na celní území Unie, musí deklarant v případě, kdy je deklarovanou celní hodnotou cena týkající se prodeje, který předchází poslednímu prodeji, na jehož základě zboží vstoupilo na toto území, prokázat, že takový prodej byl sjednán za účelem vývozu na uvedené území.
44
Mezi případy uvedenými v čl. 147 odst. 1 prvním pododstavci téhož nařízení je v první větě tohoto ustanovení uveden prodej zboží navrženého v celním prohlášení k propuštění do volného oběhu.
45
V tomto ohledu ze znění této věty nevyplývá, že tento prodej musí bezprostředně předcházet propuštění dotčeného zboží do volného oběhu. Nelze tedy vyloučit, že toto zboží vstoupilo mezi jeho prodejem a propuštěním do volného oběhu do režimu uskladňování v celním skladu.
46
Kromě toho je třeba uvést, že čl. 147 odst. 1 první pododstavec druhá věta nařízení č. 2454/93 umožňuje v případě dalších prodejů před určením celní hodnoty uvést jako celní hodnotu cenu posledního prodeje, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území Unie.
47
Vzhledem k tomu, že cena takového prodeje může být v případě dalších prodejů zohledněna jako celní hodnota, musí být taková cena tím spíše zohledněna za tímto účelem v případě, kdy v okamžiku určení celní hodnoty existoval pouze jediný prodej, na jehož základě zboží vstoupilo na celní území Unie a poté do celního skladu před jeho propuštěním do volného oběhu.
48
Takové zohlednění je totiž v souladu s cílem článku 147 nařízení č. 2454/93, kterým je usnadnit určení hodnoty transakce u zboží, které je předmětem jednoho nebo více prodejů, a zároveň zajistit, aby tato hodnota odrážela skutečnou hospodářskou hodnotu dováženého zboží.
49
Z toho vyplývá, že pokud jsou splněny podmínky pro použití čl. 112 odst. 3 celního kodexu Společenství a v okamžiku propuštění zboží do režimu uskladňování v celním skladu bylo toto zboží předmětem prodeje, na jehož základě vstoupilo na celní území Unie, může být celní hodnota tohoto zboží určena podle čl. 147 odst. 1 prvního pododstavce nařízení č. 2454/93 odkazem na hodnotu transakce tohoto prodeje, aniž je nutné dále prokazovat, že účelem tohoto prodeje byl vývoz na celní území Unie.
50
Vzhledem k tomu, že propuštění zboží do režimu uskladňování v celním skladu znamená, že toto zboží může mít v budoucnu různá celní určení, je za těchto podmínek okolnost, že jiné zboží podléhající téže kvótě, které bylo propuštěno do tohoto režimu, bylo následně prodáno, aniž bylo propuštěno do volného oběhu, pro účely použití čl. 147 odst. 1 prvního pododstavce tohoto nařízení, irelevantní.
51
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první až čtvrtou otázku odpovědět tak, že čl. 29 odst. 1 a čl. 112 odst. 3 celního kodexu Společenství, jakož i článek 147 nařízení č. 2454/93 musí být vykládány v tom smyslu, že pokud bylo zboží předmětem prvního prodeje, na jehož základě vstoupilo na celní území Unie za účelem propuštění do režimu uskladňování v celním skladu, a dále druhého prodeje, na jehož základě bylo propuštěno do volného oběhu v souladu se zjednodušeným postupem stanoveným v čl. 76 odst. 1 písm. c) tohoto kodexu, je okamžikem, který je třeba vzít v úvahu pro určení celní hodnoty tohoto zboží, okamžik jeho vstupu do tohoto režimu a celní hodnota uvedeného zboží může být určena na základě hodnoty transakce při prvním prodeji.
K páté předběžné otázce
52
Podstatou páté předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 97k odst. 5, čl. 97n odst. 2 a čl. 118 odst. 1 a 3 nařízení č. 2454/93 musí být vykládány v tom smyslu, že celní orgány země dovozu nejsou povinny přijmout pro účely uplatnění celních preferencí na zboží doklad o původu, který jim byl předložen po uplynutí doby jeho platnosti, přestože tentýž doklad o původu byl těmto orgánům předložen již před uplynutím doby jeho platnosti pro uplatnění celních preferencí na jiné zboží podléhající téže kvótě.
53
Úvodem je třeba upřesnit, že i když účastníci jednání vyjádřili pochybnosti o použitelnosti článku 118 nařízení č. 2454/93 ve sporu v původním řízení, je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda se kromě čl. 97k odst. 5 a čl. 97n odst. 2 tohoto nařízení použije článek 118 tohoto nařízení na některé země vývozu zboží dotčeného v původním řízení.
54
Zaprvé čl. 97k odst. 5 nařízení č. 2454/93 stanoví, že doklad o původu platí deset měsíců ode dne vydání v zemi vývozu a v této lhůtě musí být předložen celním orgánům země dovozu. Podle čl. 97n odst. 2 tohoto nařízení mohou být doklady o původu, které jsou celním orgánům předloženy po uplynutí této doby platnosti, přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. Toto ustanovení upřesňuje, že v ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány přijmout doklady o původu, pokud byly příslušné produkty celním orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
55
Zadruhé článek 118 nařízení č. 2454/93 v odstavci 1 stanoví, že doklady o původu zboží platí čtyři měsíce ode dne vydání v zemi vývozu a musí být předloženy ve stejné lhůtě celním orgánům země dovozu, zatímco v odstavci 2 tento článek 118 stanoví, že doklady o původu zboží, které jsou těmto celním orgánům předloženy po uplynutí lhůty uvedené v tomto odstavci 1, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí uvedených v článku 98 tohoto nařízení pouze v případě, že nemohly být předloženy ve stanovené lhůtě v důsledku mimořádných okolností. Kromě těchto případů opožděného předložení stanoví čl. 118 odst. 3 uvedeného nařízení, že uvedené celní orgány mohou přijmout doklady o původu zboží, pokud jim byly produkty předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
56
Oba soubory ustanovení stanoví lhůty pro platnost a předložení dokladů o původu dováženého zboží za účelem uplatnění celních preferencí, na které se vztahují. Tyto lhůty umožňují zejména celním orgánům zemí dovozu provádět za tímto účelem nezbytná věcná ověření a kontroly dokumentace, aby se ujistily, že takové uplatnění je odůvodněné.
57
Kromě toho čl. 97n odst. 2 druhá věta a čl. 118 odst. 3 nařízení č. 2454/93 upravují případ, kdy doklad o původu zboží nebyl předložen celním orgánům země dovozu ve stanovených lhůtách z důvodů, které nesouvisejí s mimořádnými okolnostmi. V těchto případech, pokud bylo zboží předloženo těmto celním orgánům před uplynutím těchto lhůt, mají uvedené celní orgány možnost tento doklad přijmout.
58
Tato možnost není v těchto ustanoveních blíže vymezena. Je tedy na celních orgánech země dovozu, aby v každém jednotlivém případě určily, zda se na dané zboží může vztahovat preferenční celní režim na základě opožděně předloženého dokladu o původu zboží, a to zejména s ohledem na cíl uvedených ustanovení, kterým je umožnit těmto orgánům ověřit skutečný původ daného zboží.
59
Z toho vyplývá, že tyto orgány nejsou povinny přijmout doklad o původu po uplynutí lhůt stanovených za tímto účelem, i když byl tento doklad o původu předložen při propuštění zboží, které podléhá téže kvótě jako zboží, pro které byl uvedený doklad o původu předložen opožděně, do volného oběhu v těchto lhůtách. Taková okolnost totiž sama o sobě neumožňuje vyloučit, že je pro účely uplatnění preferenčního celního režimu nezbytné provést při propuštění takového zboží do volného oběhu věcné a dokumentární kontroly na základě dokladu o původu tohoto zboží.
60
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na pátou otázku odpovědět tak, že čl. 97k odst. 5, čl. 97n odst. 2 a čl. 118 odst. 1 a 3 nařízení č. 2454/93 musí být vykládány v tom smyslu, že celní orgány země dovozu nejsou povinny přijmout pro účely uplatnění celních preferencí na zboží doklad o původu, který jim byl předložen po uplynutí doby jeho platnosti, přestože tentýž doklad o původu byl těmto orgánům předložen již před uplynutím doby jeho platnosti pro uplatnění celních preferencí na jiné zboží podléhající téže kvótě.
K nákladům řízení
61
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 29 odst. 1 a článek 112 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996, jakož i článek 147 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (EU) č. 1063/2010 ze dne 18. listopadu 2010,
musí být vykládány v tom smyslu, že
pokud bylo zboží předmětem prvního prodeje, na jehož základě vstoupilo na celní území Evropské unie za účelem propuštění do režimu uskladňování v celním skladu, a dále druhého prodeje, na jehož základě bylo propuštěno do volného oběhu v souladu se zjednodušeným postupem stanoveným v čl. 76 odst. 1 písm. c) nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 82/97, je okamžikem, který je třeba vzít v úvahu pro určení celní hodnoty tohoto zboží, okamžik jeho vstupu do tohoto režimu a celní hodnota uvedeného zboží může být určena na základě hodnoty transakce při prvním prodeji.
2)
Článek 97k odst. 5, čl. 97n odst. 2 a čl. 118 odst. 1 a 3 nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení č. 1063/2010,
musí být vykládány v tom smyslu, že
celní orgány země dovozu nejsou povinny přijmout pro účely uplatnění celních preferencí na zboží doklad o původu, který jim byl předložen po uplynutí doby jeho platnosti, přestože tentýž doklad o původu byl těmto orgánům předložen již před uplynutím doby jeho platnosti pro uplatnění celních preferencí na jiné zboží podléhající téže kvótě.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.