62024CJ0039
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (osmého senátu)
30. dubna 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Ochrana spotřebitele – Směrnice 93/13/EHS – Články 4 a 5 – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Smlouvy o hypotečním úvěru – Ujednání o poplatku za poskytnutí úvěru – Jasná a srozumitelná povaha ujednání“
Ve věci C‑39/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Soud prvního stupně a soud příslušný k vyšetřování č. 6 v Ceutě, Španělsko) ze dne 2. ledna 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 15. ledna 2024, v řízení
Justa
proti
Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA,
SOUDNÍ DVŮR (osmý senát),
ve složení: S. Rodin (zpravodaj), předseda senátu, N. Piçarra a N. Fenger, soudci,
generální advokát: D. Spielmann,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA: M. Á. Cepero Aránguez, J. M. Martínez Gimeno a C. Vendrell Cervantes, abogados,
–
za španělskou vládu: M. J. Ruiz Sánchez, jako zmocněnkyně,
–
za Evropskou komisi: J. Baquero Cruz, P. Kienapfel a N. Ruiz García, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 4 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288, a oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26), jakož i článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. 2014, L 60, s. 34).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Justa a společností Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA ve věci údajně zneužívající povahy smluvního ujednání týkajícího se poplatku za poskytnutí úvěru.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 93/13
3
V článku 3 odst. 1 směrnice 93/13 je stanoveno:
„Smluvní ujednání, které nebylo individuálně sjednáno, je považováno za zneužívající, jestliže v rozporu s požadavkem poctivosti způsobuje významnou nerovnováhu v právech a povinnostech stran, které vyplývají z dané smlouvy, v neprospěch spotřebitele.“
4
V článku 4 uvedené směrnice je stanoveno:
„1.   Aniž je dotčen článek 7, posuzuje se zneužívající povaha smluvního ujednání s ohledem na povahu zboží nebo služeb, pro které byla smlouva uzavřena, a s ohledem na všechny okolnosti v době uzavření smlouvy, které provázely její uzavření, a na všechna ostatní ujednání smlouvy nebo jiné smlouvy, ze kterých vychází.
2.   Posouzení zneužívající povahy smluvních ujednání se netýká vymezení hlavního předmětu smlouvy, ani přiměřenosti mezi cenou a odměnou na straně jedné a službami nebo zbožím poskytovaným jako protiplnění na straně druhé, pokud jsou tato ujednání sepsána jasným a srozumitelným jazykem.“
5
Článek 5 uvedené směrnice zní následovně:
„V případě smluv, v nichž jsou všechna nebo některá ujednání nabízená spotřebiteli předložena písemně, musí být tato ujednání sepsána jasným a srozumitelným jazykem. Při pochybnosti o významu některého ujednání se použije výklad, který je pro spotřebitele nejpříznivější. Toto pravidlo pro výklad se nepoužije v souvislosti s postupy stanovenými v čl. 7 odst. 2.“
Směrnice 2014/17
6
V článku 7 směrnice 2014/17, nadepsaném „Kodex chování při poskytování úvěru spotřebitelům“, je v odstavci 1 stanoveno:
„Členské státy vyžadují, aby věřitel, zprostředkovatel úvěru nebo jmenovaný zástupce při tvorbě úvěrového produktu nebo poskytování úvěru, zprostředkování úvěru či poskytování poradenských služeb o úvěru a případně doplňkových služeb spotřebiteli nebo při plnění smlouvy o úvěru jednal čestně, přiměřeně, transparentně a profesionálně a zohledňoval práva a zájmy spotřebitele. […]“
7
V článku 43 odst. 1 této směrnice je stanoveno:
„Tato směrnice se nevztahuje na smlouvy o úvěru již existující před 21. březnem 2016.“
Španělské právo
Zákon 5/2019
8
V článku 14 Ley 5/2019, reguladora de los contratos de crédito inmobiliario (zákon č. 5/2019 o smlouvách o hypotečním úvěru), ze dne 15. března 2019 (BOE č. 65, ze dne 16. března 2019) je stanoveno:
„3.   Výdaje lze účtovat a poplatky vybírat pouze za služby související s úvěry, o které úvěrovaný nebo potenciální úvěrovaný požádal nebo které výslovně přijal, a to za předpokladu, že se týkají skutečně poskytnutých služeb nebo vynaložených výdajů, které lze doložit.
4.   Je-li sjednán poplatek za poskytnutí úvěru, je splatný pouze jednorázově a zahrnuje veškeré výdaje na posouzení, zpracování nebo poskytnutí úvěru nebo jiné podobné výdaje spojené s činností úvěrujícího v souvislosti s poskytnutím úvěru. V případě úvěrů denominovaných v cizí měně zahrnuje poplatek za poskytnutí úvěru také veškeré případné poplatky za směnu měny při prvotním uvolnění úvěru.“
Vyhláška úřadu předsedy vlády o transparentnosti finančních podmínek hypotečních úvěrů
9
Ve čtvrtém odstavci přílohy II Orden del Ministerio de la Presidencia, sobre transparencia de las condiciones financieras de los préstamos hipotecarios (vyhláška úřadu předsedy vlády o transparentnosti finančních podmínek hypotečních úvěrů) ze dne 5. května 1994 (BOE č. 112, 11. května 1994, s. 14444), nadepsaném „Poplatky“, je stanoveno:
„1. Poplatek za poskytnutí úvěru – Veškeré náklady na posouzení úvěru, poskytnutí nebo zpracování hypotečního úvěru nebo jiné podobné náklady spojené s činností úvěrujícího, které vznikly v souvislosti s poskytnutím úvěru, musí být povinně sloučeny do jediného poplatku, který se nazývá poplatek za poskytnutí úvěru a je splatný pouze jednorázově. Jeho výše, jakož i forma a datum zaplacení budou upřesněny v této klauzuli.
[…]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
10
Dne 3. listopadu 2005 uzavřela Justa veřejnou listinou smlouvu o hypotečním úvěru s Banco Bilbao Vizcaya Argentaria.
11
Podle čl. 4 odst. 1 této smlouvy měl úvěrovaný při podpisu veřejné listiny uhradit poplatek za poskytnutí úvěru ve výši 0,25 % půjčené jistiny.
12
Justa podala proti společnosti Banco Bilbao Vizcaya Argentaria žalobu k Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Soud prvního stupně a vyšetřující soud č. 6 v Ceutě, Španělsko), který je předkládajícím soudem, kterou se domáhá zejména určení zneužívající povahy ujednání o poplatku za poskytnutí úvěru.
13
V předkládacím rozhodnutí předkládající soud uvádí, že v rozsudku ze dne 16. července 2020, Caixabank a Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 a C‑259/19, EU:C:2020:578), Soudní dvůr zejména vyložil směrnici 93/13, pokud jde o přezkum zneužívající povahy a požadavku transparentnosti ujednání které ukládá úvěrovanému povinnost zaplatit poplatek za poskytnutí úvěru a je obsaženo v úvěrové smlouvě, která se řídí španělským právem. Předkládající soud upřesňuje, že v návaznosti na uvedený rozsudek vydalo několik vnitrostátních soudů rozhodnutí, kterými byla zrušena ujednání, jež takový poplatek stanovila, což vedlo Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko) k podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, která se opět týkala těchto ujednání a vedla k vydání rozsudku ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru) (C‑565/21, EU:C:2023:212).
14
Předkládající soud si klade otázku ohledně slučitelnosti judikatury Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) s posledně uvedeným rozsudkem.
15
V tomto ohledu předkládající soud odkazuje na rozsudek Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 29. května 2023 (č. 816/2023, ES:TS:2023:2131), v němž měl Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) za to, že poplatek za poskytnutí úvěru, jímž se hradí výdaje na posouzení, poskytnutí nebo zpracování úvěru nebo hypotečního úvěru, nespadá pod hlavní předmět smlouvy o úvěru, a může být tedy předmětem přezkumu vnitrostátního soudu na základě čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, přičemž upřesnil, že ujednání, které stanoví tento poplatek, samo o sobě nemá zneužívající povahu. Je tedy na vnitrostátním soudu, aby se ujistil, že spotřebitel bude schopen pochopit povahu služeb poskytovaných jako protiplnění za stanovené poplatky, dále ověřit, zda se jednotlivé stanovené poplatky nepřekrývají, a v neposlední řadě se na základě informací poskytnutých finanční institucí podle vnitrostátní právní úpravy dostatečně seznámit s ekonomickým obsahem a fungováním takového ujednání, přestože úvěrující není povinen ve smlouvě specifikovat povahu všech služeb poskytovaných jako protiplnění za poplatek za poskytnutí úvěru, přičemž vnitrostátní soud musí v tomto ohledu zohlednit zvláštní pozornost, kterou takovému ujednání věnuje průměrný spotřebitel. Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) mimoto ukládá vnitrostátnímu soudu, aby ověřil, zda náklady na poplatek za poskytnutí úvěru nejsou nepřiměřené ve vztahu k výši úvěru, a to s ohledem na průměrné náklady takového poplatku.
16
Za těchto podmínek se Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 6 de Ceuta (Soud prvního stupně a soud příslušný k vyšetřování č. 6 v Ceutě, Španělsko) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Brání unijní právní úprava takovému výkladu ze strany Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ve vztahu k poplatku za poskytnutí úvěru, podle něhož pouhé uvedení výše ujednání v hypoteční smlouvě a toho, že tato částka nepřesahuje stanovený limit, postačuje k tomu, aby s ohledem na čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 […] bylo možné mít za to, že toto ujednání není zneužívajícím z důvodu netransparentnosti, přestože v tomto ujednání není uvedeno nic o jeho obsahu ani časovém upřesnění?
2)
Pokud je sporné ujednání oznámeno spotřebiteli předem a není chápáno tak, že spadá do činnosti poskytování bankovních úvěrů, jak je uvedeno ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17 […], a pokud se má za to, že nesouvisí se samotným úrokem z jistiny, není třeba vystavit faktury a při konečném vyúčtování specifikovat služby, jež s ním souvisí? Není-li tak učiněno, je takové opomenutí v rozporu s unijním právem, neboť ovlivňuje transparentnost po obsahové stránce výše uvedeného ujednání?“
K předběžným otázkám
K přípustnosti
17
Žalovaná v původním řízení, Španělské království a Evropská komise ve svých písemných vyjádřeních předložených Soudnímu dvoru vyjadřují pochybnosti o přípustnosti projednávané žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce nebo přinejmenším druhé předběžné otázky, jež byla položena.
18
Námitka nepřípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, již vznesla žalovaná v původním řízení, vychází z toho, že tato žádost nesplňuje požadavky stanovené v článku 94 jednacího řádu Soudního dvora, neboť předkládající soud neuvedl důvody, proč má pochybnosti o výkladu unijního práva. Žalovaná v původním řízení dále uvádí, že problematika, z níž vycházejí předložené předběžné otázky, již byla Soudním dvorem řešena v rozsudku ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru) (C‑565/21, EU:C:2023:212), takže odpověď na tyto otázky již není nezbytná.
19
Podle ustálené judikatury je pouze na vnitrostátním soudu, který rozhoduje spor a musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby posoudil s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání svého rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. Jestliže se tedy položené otázky týkají výkladu normy unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout [rozsudek ze dne 19. září 2024, Booking.com a Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, bod 34, jakož i citovaná judikatura].
20
Z toho vyplývá, že jelikož k otázkám týkajícím se unijního práva se váže domněnka relevance, Soudní dvůr smí rozhodnutí o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem odmítnout pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad unijní normy nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jedná se o hypotetický problém nebo Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny [rozsudek ze dne 19. září 2024, Booking.com a Booking.com (Deutschland), C‑264/23, EU:C:2024:764, bod 35, jakož i citovaná judikatura].
21
V projednávané věci se položené otázky v podstatě týkají výkladu článků 4 a 5 směrnice 93/13 a článku 7 směrnice 2014/17. Ze znění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jako celku mimoto vyplývá, že předkládající soud dostatečně vymezil skutkový a právní rámec původního řízení, do něhož je zasazena jeho žádost, aby zúčastněným stranám umožnil předložit vyjádření v souladu s článkem 23 statutu Soudního dvora Evropské unie a Soudnímu dvoru na uvedenou žádost užitečně odpovědět. Předkládající soud jasně poukázal na dotčenou vnitrostátní judikaturu a na pochybnosti, jež má o slučitelnosti rozsudku Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) ze dne 29. května 2023 (816/2023, ES:TS:2023:2131) se směrnicí 93/13, jak ji vyložil Soudní dvůr v rozsudku ze dne 16. března 2023, Poplatek za poskytnutí úvěru) (C‑565/21, EU:C:2023:212). Tyto pochybnosti jsou rovněž patrné ze znění předběžných otázek položených předkládajícím soudem, jež se týkají zejména kritérií pro posouzení transparentnosti ujednání, které stanoví poplatek za poskytnutí úvěru. Uvedené otázky vyžadují doplňující upřesnění k rozsudku ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru) (C‑565/21, EU:C:2023:212).
22
Z toho vyplývá, že námitka nepřípustnosti vznesená žalovanou v původním řízení musí být zamítnuta.
23
Pokud jde o nepřípustnost druhé předběžné otázky, Španělské království a Komise mají za to, že se směrnice 2014/17, které se uvedená předběžná otázka týká, na spor v původním řízení nepoužije ratione temporis.
24
V rámci druhé předběžné otázky se předkládající soud táže na důsledky takové kvalifikace služeb hrazených z poplatku za poskytnutí úvěru, jež je podle směrnice 2014/17 vylučuje z činnosti poskytování bankovního úvěru. Tato otázka vychází z předpokladu, že tato směrnice se na spor v původním řízení použije.
25
Je třeba uvést, že podle čl. 43 odst. 1 se směrnice 2014/17 nevztahuje na smlouvy o úvěru již existující před 21. březnem 2016. Smlouva o úvěru dotčená ve věci v původním řízení přitom byla uzavřena dne 3. listopadu 2005.
26
Je tedy třeba konstatovat, že směrnice 2014/17, jejíž výklad je v podstatě požadován ve druhé předběžné otázce, se ratione temporis nepoužije na okolnosti věci v původním řízení.
27
Za těchto podmínek je zjevné, že výklad unijního práva požadovaný v rámci druhé položené otázky nemá vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení. V souladu s judikaturou uvedenou v bodech 19 a 20 tohoto rozsudku musí být tudíž tato otázka prohlášena za nepřípustnou.
K věci samé
28
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní judikatuře, která s ohledem na vnitrostátní právní úpravu, v níž je stanoveno, že poplatek za poskytnutí úvěru je odměnou za služby související s posouzením, poskytnutím nebo zpracováním úvěru nebo hypotečního úvěru nebo za jiné podobné služby, má za to, že ujednání, které ukládá úvěrovanému takový poplatek, splňuje požadavek transparentnosti, i když neupřesňuje podrobnosti o službách poskytovaných jakožto protiplnění za poplatek ani dobu nezbytnou k provedení těchto služeb.
29
Úvodem je třeba uvést, že cílem této otázky je posoudit jasnost a srozumitelnost, a tudíž transparentnost ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, takového ujednání o poplatku za poskytnutí úvěru, jako je ujednání dotčené ve sporu v původním řízení.
30
V tomto ohledu Soudní dvůr judikoval, že za smluvní ujednání spadající pod pojem „hlavní předmět smlouvy“ ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 je třeba považovat ta ujednání, která stanoví hlavní plnění této smlouvy a jako taková ji charakterizují. Naopak pod tento pojem nemohou spadat ujednání mající ve vztahu k ujednáním definujícím samotnou podstatu smluvního vztahu doplňkový charakter [v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 20. září 2017, Andriciuc a další, C‑186/16, EU:C:2017:703, body 35 a 36, jakož i ze dne 21. března 2024, Profi Credit Bulgaria (Doplňkové služby k úvěrové smlouvě), C‑714/22, EU:C:2024:263, bod 60].
31
Hlavními plněními úvěrové smlouvy je, že se úvěrující zavazuje zejména k tomu, že úvěrovanému poskytne určitou peněžitou částku a úvěrovaný se zavazuje především k tomu, že tuto částku, která bývá zpravidla navýšena o úroky, splatí ve stanovených lhůtách [rozsudek ze dne 21. března 2024, Profi Credit Bulgaria (Doplňkové služby k úvěrové smlouvě), C‑714/22, EU:C:2024:263, bod 61].
32
V rozsudku ze dne 16. července 2020, Caixabank a Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (C‑224/19 a C‑259/19, EU:C:2020:578, bod 64) Soudní dvůr rozhodl, že poplatek za poskytnutí úvěru nelze považovat za podstatnou náležitost smlouvy o hypotečním úvěru pouze z toho důvodu, že je zahrnut do celkových nákladů tohoto úvěru.
33
Z vysvětlení poskytnutých předkládajícím soudem, jež se týkají vnitrostátní právní úpravy, vyplývá, že poplatek za poskytnutí úvěru pokrývá odměnu za služby související s posouzením, poskytnutím nebo zpracováním úvěru či hypotečního úvěru, nebo za jiné podobné služby, které jsou neodmyslitelnou součástí činnosti úvěrujícího vyplývající z poskytnutí úvěru nebo hypotečního úvěru.
34
Vzhledem k povinnosti vykládat čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 striktně, nelze mít za to, že povinnost zaplatit odměnu za takové služby spadá mezi hlavní povinnosti vyplývající z úvěrové smlouvy, jak jsou vymezeny judikaturou připomenutou v bodě 31 tohoto rozsudku. S touto povinností striktního výkladu by totiž bylo v rozporu zahrnout pod pojem „hlavní předmět smlouvy“ všechna plnění, která pouze souvisí se samotným hlavním předmětem smlouvy, a mají tedy doplňkovou povahu ve smyslu judikatury připomenuté v bodě 30 tohoto rozsudku [rozsudek ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 23, jakož i citovaná judikatura].
35
Tentýž požadavek transparentnosti, jako je požadavek uvedený v čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13, je však obsažen rovněž v článku 5 této směrnice, který stanoví, že písemná smluvní ujednání musí být „vždy“ sepsána jasným a srozumitelným jazykem. Jak již Soudní dvůr rozhodl, požadavek transparentnosti, který je uveden v prvním z těchto ustanovení, má tentýž dosah jako požadavek uvedený v druhém z těchto ustanovení [rozsudek ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 28 a citovaná judikatura].
36
Za účelem poskytnutí užitečné odpovědi předkládajícímu soudu je proto třeba mít za to, že podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda článek 5 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní judikatuře, která s ohledem na vnitrostátní právní úpravu, v níž je stanoveno, že poplatek za poskytnutí úvěru je odměnou za služby související s posouzením, poskytnutím nebo zpracováním úvěru nebo hypotečního úvěru nebo za jiné podobné služby, má za to, že ujednání, které úvěrovanému takový poplatek ukládá, splňuje požadavek transparentnosti, i když neupřesňuje podrobnosti o službách poskytovaných jakožto protiplnění za poplatek nebo dobu nezbytnou k provedení těchto služeb.
37
Soudní dvůr v tomto ohledu zdůraznil, že požadavek transparentnosti, který je uveden v článku 5 směrnice 93/13, nemůže být omezen na pouhou srozumitelnost z formálního a gramatického hlediska těchto ujednání, ale naopak že systém ochrany zavedený uvedenou směrnicí vychází z myšlenky, že se spotřebitel nachází v nerovném postavení vůči prodávajícímu nebo poskytovateli zejména z hlediska úrovně informovanosti, takže tento požadavek na jasný a srozumitelný jazyk smluvních ujednání, a tedy na transparentnost, stanovený toutéž směrnicí musí být vykládán široce [rozsudek ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 30 a citovaná judikatura].
38
Uvedený požadavek musí být chápán tak, že vyžaduje nejen to, aby dotyčné ujednání bylo pro spotřebitele srozumitelné z gramatického hlediska, ale také aby smlouva transparentně popisovala konkrétní fungování mechanismu, na nějž odkazuje dotčené ujednání, jakož případně i vztah mezi tímto mechanismem a mechanismem stanoveným dalšími ujednáními, tak aby spotřebiteli byla poskytnuta možnost vyhodnotit na základě přesných a srozumitelných kritérií ekonomické důsledky, které z toho pro něj vyplývají [rozsudek ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 31 a citovaná judikatura].
39
Je pravda, že z této judikatury nevyplývá, že úvěrující je povinen v předmětné smlouvě podrobně specifikovat povahu všech služeb poskytovaných jako protiplnění za poplatky stanovené v jednom nebo více smluvních ujednáních. Nicméně s ohledem na ochranu, kterou má směrnice 93/13 poskytnout spotřebiteli z důvodu, že se vůči prodávajícímu nebo poskytovateli nachází v nerovném postavení z hlediska jak vyjednávací síly, tak úrovně informovanosti, je třeba, aby povaha skutečně poskytovaných služeb mohla být přiměřeně pochopena nebo dovozena z dané smlouvy jako celku. Spotřebitel musí být mimoto schopen ověřit, že se tyto různé poplatky nebo služby za ně poskytované nepřekrývají [rozsudky ze dne 3. října 2019, Kiss a CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, bod 43, jakož i ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 32].
40
V této souvislosti Soudní dvůr v bodě 70 rozsudku ze dne 16. července 2020, Caixabank a Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, (C‑224/19 a C‑259/19, EU:C:2020:578) upřesnil, že je na vnitrostátním soudu, aby ověřil, zda finanční instituce sdělila spotřebiteli dostatečné informace k tomu, aby se seznámil s obsahem a fungováním ujednání, které mu ukládá zaplatit poplatek za poskytnutí úvěru, jakož i jeho úlohou v úvěrové smlouvě. Spotřebitel tak bude znát důvody pro existenci odměny odpovídající tomuto poplatku a bude moci posoudit rozsah svého závazku, a zejména celkové náklady plynoucí z uvedené smlouvy [rozsudek ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za poskytnutí úvěru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 35 a citovaná judikatura].
41
Jasnost a srozumitelnost takového ujednání, jako je ujednání dotčené ve věci v původním řízení, musí ověřit příslušný soud s ohledem na všechny relevantní skutkové okolnosti, a zejména na znění posuzovaného ujednání, informace, které finanční instituce poskytla úvěrovanému, včetně informací, které je povinna poskytnout v souladu s příslušnou vnitrostátní právní úpravou, jakož i reklamu této instituce ohledně typu uzavřené smlouvy, a to s přihlédnutím k míře pozornosti, kterou lze očekávat od běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele [rozsudek ze dne 16. března 2023, Caixabank (Poplatek za otevření úvěru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 40].
42
Pokud jde o okamžik, ke kterému musí být spotřebitel informován, Soudní dvůr rozhodl, že poskytnutí informací před uzavřením smlouvy o smluvních podmínkách a důsledcích tohoto uzavření smlouvy má pro spotřebitele zásadní význam. Zejména na základě těchto informací se totiž spotřebitel rozhoduje, zda chce být vázán podmínkami, které prodávající nebo poskytovatel vyhotovil předem [rozsudky ze dne 9. července 2020, Ibercaja Banco, C‑452/18, EU:C:2020:536, bod 47 a ze dne 12. ledna 2023, D. V. (Odměna advokáta – Princip hodinové sazby)C‑395/21, EU:C:2023:14, bod 39].
43
Pokud jde o právní služby účtované podle hodinové sazby, Soudní dvůr upřesnil, že i když od prodávajícího nebo poskytovatele nelze požadovat, aby spotřebitele informoval o konečných finančních důsledcích jeho závazku, které závisí na budoucích, nepředvídatelných událostech nezávislých na vůli tohoto prodávajícího nebo poskytovatele, nic to nemění na tom, že informace, jež je povinen sdělit před uzavřením smlouvy, musí spotřebiteli umožnit, aby se rozhodl obezřetně a s plnou znalostí věci, pokud jde o možnost, že takové události mohou nastat, a o důsledky, které mohou mít po dobu poskytování dotčených právních služeb [rozsudek ze dne 12. ledna 2023, D. V. (Odměna advokáta – Princip hodinové sazby)C‑395/21, EU:C:2023:14, bod 43].
44
V projednávané věci je třeba poznamenat, že ujednání ukládající úvěrovanému poplatek za poskytnutí úvěru ve výši 435 eur, který odpovídá 0,25 % částky poskytnutého úvěru, je podle ustanovení vnitrostátních právních předpisů považováno za odměnu za služby související s posouzením, poskytnutím nebo zpracováním úvěru nebo hypotečního úvěru nebo s jinými podobnými službami. Požadavek transparentnosti, jenž má zejména zajistit, aby byl spotřebitel schopen posoudit finanční důsledky takového ujednání, jako je ujednání dotčené ve věci v původním řízení, neznamená povinnost bankovní instituce podrobně specifikovat povahu služeb poskytovaných jakožto protiplnění za poplatek za poskytnutí úvěru, jak vyplývá z judikatury citované v bodě 38 tohoto rozsudku, ani počet hodin věnovaný poskytování každé z těchto služeb, je-li dotčené ujednání v souladu s vnitrostátním právním rámcem.
45
Za účelem poskytnutí užitečné odpovědi předkládajícímu soudu lze rovněž upřesnit, že ze směrnice 93/13 nevyplývá ani to, že je bankovní instituce povinna poskytnout spotřebiteli faktury uvádějící podrobně povahu poskytovaných služeb, může-li vnitrostátní soud ověřit existenci těchto služeb. Taková povinnost by totiž již ze své podstaty nemohla usnadnit informovanost spotřebitele před uzavřením smlouvy, jelikož poplatek za poskytnutí úvěru se hradí jednorázově v okamžiku poskytnutí úvěru a fakturace se provádí až po podpisu uvedené smlouvy.
46
Je třeba připomenout, že „jasnost a srozumitelnost“ takového smluvního ujednání, jako je ujednání dotčené ve věci v původním řízení, ve smyslu článku 5 směrnice 93/13, musí ověřit vnitrostátní soud s ohledem na všechny relevantní skutkové okolnosti a s přihlédnutím ke všem okolnostem, které provázely uzavření smlouvy. V rámci tohoto posouzení musí být zohledněny zejména informace, které bankovní instituce poskytla úvěrovanému v různých fázích předcházejících podpisu úvěrové smlouvy, včetně informací, které je povinna poskytnout v souladu s vnitrostátní právní úpravou. Takový individuální přezkum se jeví o to důležitější, jestliže je transparentnost smluvního ujednání, jak ji vyžaduje článek 5 směrnice 93/13, jedním z prvků, které je třeba zohlednit při posuzování zneužívající povahy tohoto ujednání, které musí provést vnitrostátní soud na základě čl. 3 odst. 1 této směrnice (rozsudek ze dne 3. října 2019, Kiss a CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, bod 49). Zneužívající povahu konkrétního smluvního ujednání tak nelze v zásadě předpokládat, neboť taková kvalifikace může záviset na konkrétních okolnostech uzavření každé smlouvy a zejména na konkrétních informacích, které jednotlivý prodávající nebo poskytovatel poskytne jednotlivému spotřebiteli, jakož i na existenci poskytnutých služeb.
47
S ohledem na výše uvedené důvody je třeba na první otázku odpovědět tak, že článek 5 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní judikatuře, která má za to, že smluvní ujednání, které v souladu s vnitrostátní právní úpravou stanoví, že spotřebitel zaplatí poplatek za poskytnutí úvěru určený k odměně za služby související s posouzením, poskytnutím nebo zpracováním úvěru nebo hypotečního úvěru nebo za jiné podobné služby, které neobsahuje podrobný popis povahy těchto služeb ani údaj o čase věnovaném jejich uskutečnění, splňuje požadavek transparentnosti, za předpokladu, že spotřebiteli byla poskytnuta možnost vyhodnotit ekonomické důsledky, které pro něj z uvedeného ujednání vyplývají, pochopit povahu služeb poskytovaných jako protiplnění za poplatky stanovené v uvedeném ujednání a ověřit, zda se jednotlivé poplatky stanovené smlouvou nebo služby za ně poskytované nepřekrývají.
K nákladům řízení
48
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Článek 4 odst. 5 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách
musí být vykládán v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní judikatuře, která má za to, že smluvní ujednání, které v souladu s vnitrostátní právní úpravou stanoví, že spotřebitel zaplatí poplatek za poskytnutí úvěru určený k odměně za služby související s posouzením, poskytnutím nebo zpracováním úvěru nebo hypotečního úvěru nebo za jiné podobné služby, a které neobsahuje podrobný popis povahy těchto služeb ani údaj o čase věnovaném jejich uskutečnění, splňuje požadavek transparentnosti, za předpokladu že spotřebiteli byla poskytnuta možnost vyhodnotit ekonomické důsledky, které pro něj z uvedeného ujednání vyplývají, pochopit povahu služeb poskytovaných jako protiplnění za poplatky stanovené v uvedeném ujednání a ověřit, zda se jednotlivé poplatky stanovené smlouvou nebo služby za ně poskytované nepřekrývají.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.