Preliminär utgåva
TRIBUNALENS
DOM
(första
avdelningen)
den
12 juli 2019
(*)
”Statligt stöd – Stödordning som genomförts av Frankrike mellan år 1994 och år 2008 – Investeringsbidrag beviljade av STIF-IDF – Beslut att förklara stödordningen förenlig med den inre marknaden – Fördel – Ersättning för kostnader för att fullgöra en skyldighet att tillhandahålla allmännyttiga tjänster – Artikel 107.1 FEUF – Motiveringsskyldighet”
I mål T‑738/17,
Syndicat
Transport
Île
de
France
(STIF-IDF),
Paris
(Frankrike),
företrätt
av
advokaterna
B.
Le
Bret
och
C.
Rydzynski,
sökande,
mot
Europeiska
kommissionen,
företrädd
av
L.
Armati,
C.
Georgieva-Kecsmar
och
T.
Maxian
Rusche,
samtliga
i
egenskap
av
ombud,
svarande,
angående
en
talan
enligt
artikel 263
FEUF
om
delvis
ogiltigförklaring
av
kommissionens
beslut
(EU)
2017/1470
av
den
2 februari 2017
om
de
stödordningar
SA.26763
2014/C
(f.d.
2012/NN)
som
Frankrike
har
genomfört
till
förmån
för
busstransportföretag
i
regionen
Île-de-France
(EUT L 209,
2017, s. 24),
meddelar
TRIBUNALEN
(första
avdelningen)
sammansatt
av
ordföranden
I. Pelikánová
samt
domarna
V. Valančius
och
U. Öberg
(referent),
justitiesekreterare:
E.
Coulon,
följande
Dom
Bakgrund till tvisten
1        Sökanden,
Syndicat
Transport
Île
de
France
(STIF-IDF),
är
en
offentlig
förvaltningsorganisation
som
inrättats
genom
Ordonnance
no
59-151
relative
à
l’organisation
des
transports
de
voyageurs
dans
la
région
parisienne
(förordning nr 59-151
av
den
7 januari 1959
om
organisationen
av
persontransporter
i
Parisregionen,
JORF
av
den
10 januari 1959, s. 696),
i
dess
ändrade
lydelse.
2        Som
myndighet
med
ansvar
för
att
organisera
den
reguljära
kollektivtrafiken
i
regionen
Île-de-France
(Frankrike),
samordnar
och
finansierar
sökanden
de
offentliga
transporttjänster
som
tillhandahålls
av
Régie
autonome
des
transports
parisiens
(RATP),
Société
nationale
des
chemins
de
fer
français
(SNCF)
och
de
privata
företag
som
ingår
i
nätverket
Organisation
professionnelle
des
transports
d’Île-de-France
(Optile).
3        Genom
beslut nr 2006/1161
av
den
13 december 2006
inrättade
sökanden
två
på
varandra
följande
typer
av
avtal
i
syfte
att
fastställa
en
ny
avtalsorganisation
för
alla
reguljära
kollektivtrafiklinjer
i
regionen
Île-de-France.
Avtalen
av
typ
1
ingicks
för
en
period
på
högst
fyra
år
(från år 2007
till år 2010
eller år 2011)
och
avtalen
av
typ
2
(nedan
kallade
AT2)
för
återstoden
av
perioden
fram
till
och
med
den
31 december 2016.
4        AT2
var
föremål
för
bilaterala
förhandlingar
mellan
sökanden
och
de
privata
företag
som
bedrev
reguljär
kollektivtrafik
i
regionen
Île-de-France
(nedan
kallade
de
slutliga
stödmottagarna).
Flera
AT2
kunde
ingås
mellan
sökanden
och
ett
och
samma
företag.
Varje
AT2
föreskrev
i
artikel 53-3
att
sökanden
skulle
betala
ut
ett
ekonomiskt
bidrag
till
det
företag
som
undertecknat
avtalet,
som
ersättning
för
fullgörande
av
den
allmänna
trafikplikt
som
företaget
omfattades
av
enligt
artikel 5.2
i
AT2.
5        Del
C2
av
de
ekonomiska
bidrag
som
sökanden
betalade
till
de
slutliga
stödmottagarna
enligt
AT2
var
avsedd
att
täcka
alla
investeringskostnader
för
de
sistnämnda
i
enlighet
med
en
investeringsplan
som
godkänts
på
förhand
av
sökanden.
6        Den
17 oktober 2008
gavs
ett
klagomål
in
till
Europeiska
kommissionen
angående
påstått
olagligt
statligt
stöd
i
form
av
stödåtgärder
till
förmån
för
vissa
busstransportföretag
mellan år 1994
och år 2008,
beviljat
av
Région
Île-de-France
inom
dess
territorium
och,
från år 2008,
av
sökanden
inom
samma
territorium, bland annat i form av C2-bidrag beviljade inom ramen för AT2.
7        Genom
skrivelse
av
den
11 mars 2014
underrättade
kommissionen
Republiken
Frankrike
om
sitt
beslut
att
inleda
ett
formellt
granskningsförfarande
enligt
artikel 108.2
FEUF.
Genom
att
offentliggöra
detta
beslut
i
Europeiska
unionens
officiella
tidning
(EUT C 141,
2014, s. 38)
anmodade
kommissionen
berörda
parter
att
inkomma
med
synpunkter
på
de
aktuella
åtgärderna.
8        Den
30 april 2014
översände
Republiken
Frankrike
sina
synpunkter
till
kommissionen.
Alla
synpunkter
från
de
berörda
parterna,
bland
annat
Transdev
Île
de
France,
har
kommunicerats
till
Republiken
Frankrike,
som
inte
har
lämnat
några
kommentarer.
9        Den
21 juni 2016
mottog
kommissionen
ett
gemensamt
meddelande
från
fyra
av
de
sju
berörda
parterna,
som
syftade
till
att
klargöra
deras
ståndpunkt
efter
domen
av
den
6 oktober 2015,
kommissionen/Andersen
(C‑303/13
P,
EU:C:2015:647).
Région
Île-de-France
inkom
med
kompletterande
synpunkter
den
9 november 2016.
10      Den
2 februari 2017
avslutade
kommissionen
det
formella
granskningsförfarande
som
anges
i
artikel 108.2
FEUF
och
antog
beslut
(EU)
2017/1470
om
de
stödordningar
SA.26763 2014/C
(f.d.
2012/NN)
som
Frankrike
har
genomfört
till
förmån
för
busstransportföretag
i
regionen
Île-de-France
(EGT L 209,
2017, s. 24)
(nedan
kallat
det
angripna
beslutet).
11      I
det
angripna
beslutet
konstaterade
kommissionen
bland
annat
att
den
stödordning
som
utgörs
av
C2-bidragen,
som
sökanden
beviljat
för
att
täcka
de
slutliga
stödmottagarnas
investeringskostnader
för
genomförandet
av
AT2
(nedan
kallad
den
omtvistade
stödordningen)
var
förenlig
med
den
inre
marknaden.
Kommissionen
konstaterade
dock
att
eftersom
stödåtgärderna
inte
hade
anmälts
och
skulle
kvalificeras
som
”nytt
stöd”,
hade
de
genomförts
olagligen,
i
strid
med
artikel 108.3
FEUF.
12      Artiklarna 3
och
4
i
det
angripna
beslutets
artikeldel
har
följande
lydelse:
”Artikel 3
Den
stödordning
som
Frankrike
olagligen
har
genomfört
i
form
av
C2-bidrag
som
Stif
har
beviljat
inom
ramen
för
avtalen
av
typ
2
är
förenlig
med
den
inre
marknaden.
Artikel 4
Detta
beslut
riktar
sig
till
Republiken
Frankrike.”
Förfarandet och parternas yrkanden
13      Genom
ansökan
som
inkom
till
tribunalens
kansli
den
3 november 2017
väckte
sökanden
med
stöd
av
artikel 263
FEUF
förevarande
talan
om
delvis
ogiltigförklaring
av
det
angripna
beslutet.
14      Sökanden
har
yrkat
att
tribunalen
ska
–        ogiltigförklara
det
angripna
beslutet
endast
i
den
mån
kommissionen
kvalificerade
de
C2-bidrag
som
beviljades
inom
ramen
för
AT2
som
en
”stödordning
som
…
olagligen
har
genomfört[s]”,
och
–        förplikta
kommissionen
att
ersätta
rättegångskostnaderna.
15      Kommissionen
har
yrkat
att
tribunalen
ska
–        i
första
hand
avvisa
talan,
eller
–        i
andra
hand
ogilla
talan,
samt
–        förplikta
sökanden
att
ersätta
rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Upptagande till sakprövning
16      Kommissionen
har,
dock
utan
att
ha
framställt
en
invändning
om
rättegångshinder
i
en
separat
handling
i
enlighet
med
artikel 130.1
i
tribunalens
rättegångsregler,
yrkat
att
talan
ska
avvisas
på
grund
av
att
sökanden
saknar
talerätt
och
ett
berättigat
intresse
av
att
få
saken
prövad.
17      Sökanden
har
bestritt
kommissionens
argument.
Sökanden
har
hävdat
att
även
om
det
angripna
beslutet
förvisso
inte
är
riktat
till
sökanden,
kan
förevarande
talan
ändå
tas
upp
till
prövning.
18      Tribunalen
erinrar
om
att
unionsdomstolarna
mot
bakgrund
av
omständigheterna
i
det
enskilda
fallet
kan
pröva
om
kravet
på
en
god
rättskipning
motiverar
att
talan
ogillas
i
sak
utan
att
det
dessförinnan
har
prövats
huruvida
talan
kan
upptas
till
sakprövning
(dom
av
den
26 februari 2002, rådet/Boehringer,
C‑23/00 P, EU:C:2002:118, punkterna 51
och
52,
och
dom
av
den
14 september 2015,
Brouillard/domstolen,
T-420/13,
ej
publicerad,
EU:T:2015:633, punkt 18).
19      Med
hänsyn
till
omständigheterna
i
det
aktuella
fallet
finner
tribunalen
det
lämpligt
att
av
processekonomiska
hänsyn
pröva
talan
i
sak
direkt
utan
att
först
pröva
om
den
kan
tas
upp
till
sakprövning.
Prövning i sak
20      Till
stöd
för
sin
talan
har
sökanden
anfört
två
grunder.
Den
första
grunden
avser
åsidosättande
av
artikel 107.1
FEUF,
genom
att
kommissionen
i
det
angripna
beslutet
felaktigt
fann
att
stödordningen
i
fråga
inte
uppfyllde
det
fjärde
av
de
kriterier
som
formulerades
i punkterna 88–93
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415)
(nedan
kallat
Altmarkkriterierna)
och
följaktligen
omfattades
av
denna
bestämmelse.
Den
andra
grunden
avser
åsidosättande
av
motiveringsskyldigheten
och
stöder
sig
på
påståendet
att
kommissionen
inte
tillräckligt
ingående
redogjorde
för
varför
den
i
det
angripna
beslutet
fann
att
den
omtvistade
stödordningen
inte
uppfyllde
det
fjärde
Altmarkkriteriet.
21      Avsaknad
av
eller
bristande
motivering
utgör
åsidosättande
av
en
väsentlig
formföreskrift.
Prövningen
av
motiveringsskyldigheten
ska
särskiljas
från
frågan
huruvida
motiveringen
av
det
omtvistade
beslutet
är
hållbar,
vilken
handlar
om
huruvida
det
beslutet
är
lagenligt
i
materiellt
hänseende
(se,
för
ett
liknande
resonemang,
dom
av
den
2 april 1998,
kommissionen/Sytraval
och
Brink’s
France,
C‑367/95
P,
EU:C:1998:154, punkt 67,
och
dom
av
den
15 december 2005,
Italien/kommissionen,
C‑66/02,
EU:C:2005:768, punkt 26).
22      Av
detta
följer
att
den
andra
grunden,
om
åsidosättande
av
motiveringsskyldigheten,
ska
prövas
före
den
första
grunden,
som
rör
det
angripna
beslutets
rättsenlighet
i
sak.
Åsidosättande av motiveringsskyldigheten
23      Genom
sin
andra
grund
har
sökanden
hävdat
att
kommissionen
i
det
angripna beslutet
inte
tillräckligt
ingående
förklarade
varför
den
ansåg
att
den
omtvistade
stödordningen
inte
uppfyllde
det
fjärde
Altmarkkriteriet.
24      Sökanden
har
särskilt
gjort
gällande
att
kommissionens
analys
av
det
fjärde
Altmarkkriteriet
inte
är
förenlig
med
kommissionens
slutsats
vid
prövningen
av
det
tredje
Altmarkkriteriet
att
det
inte
förekom
någon
överkompensation.
Enligt
kommissionen
innebär
en
sådan
avsaknad
av
överkompensation
med
nödvändighet
att
C2-bidragen
utgör
den
lägsta
kostnaden
för
det
allmänna
och
att
det
fjärde
Altmarkkriteriet
är
uppfyllt.
25      Sökanden
anser
också
att
kommissionen
inte
förklarade
varför
urvalet
av
de
företag
som
valts
ut
för
den
jämförande
kostnadsanalysen
inte
var
representativt
för
välskötta
företag
i
den
mening
som
avses
i
rättspraxis
efter
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
I skäl 220
i
det
angripna
beslutet
anförde
kommissionen,
trots
de
bevis
den
hade
kännedom
om,
att
”[i]nget
visar
…
att
det
intervall
som
Stif
tillämpar
är
representativt
för
välskötta
företag”.
26      Kommissionen
har
bestritt
sökandens
argument.
Den
har
påpekat
att
de
fyra
Altmarkkriterierna
är
fristående
från
varandra.
Kommissionen
anser
dessutom
att
det
angripna
beslutet,
och
särskilt
analysen
av
det
fjärde
Altmarkkriteriet,
är
tillräckligt
motiverat.
27      Tribunalen
erinrar
om
att
artikel 296
andra
stycket
FEUF
föreskriver
att
rättsakter
ska
motiveras.
Enligt
artikel 41.2
i
Europeiska
unionens
stadga
om
de
grundläggande
rättigheterna
innefattar
rätten
till
god
förvaltning
att
förvaltningen
är
skyldig
att
motivera
sina
beslut.
28      Domstolen
erinrar
om
att
samtliga
villkor
som
föreskrivs
i
artikel 107.1
FEUF
måste
vara
uppfyllda
för
att
en
åtgärd
ska
anses
utgöra
statligt
stöd.
För
att
en
åtgärd
ska
kunna
kvalificeras
som
statligt
stöd
krävs
enligt
artikel 107.1
FEUF
bland
annat
att
ett
företag
gynnas
av
åtgärden
(se,
för
ett
liknande
resonemang,
dom
av
den
22 oktober 2015,
EasyPay
och
Finance
Engineering,
C‑185/14,
EU:C:2015:716, punkterna 35
och
36
och
där
angiven
rättspraxis).
29      Enligt
fast
rättspraxis
omfattas
en
statlig
åtgärd
inte
av
artikel 107.1
FEUF
om
åtgärden
ska
anses
utgöra
ersättning
som
motsvarar
ett
vederlag
för
tjänster
som
de
mottagande
företagen
har
tillhandahållit
för
att
fullgöra
skyldigheter
avseende
allmännyttiga
tjänster
och
åtgärden
i
själva
verket
inte
gynnar
dessa
företag
ekonomiskt
och
således
inte
ger
dessa
företag
en
fördelaktigare
konkurrensställning
än
konkurrerande
företag
(se
dom
av
den
22 oktober 2015,
EasyPay
och
Finance
Engineering,
C‑185/14,
EU:C:2015:716, punkt 45
och
där
angiven
rättspraxis).
30      För
att
en
sådan
ersättning
i
ett
konkret
fall
inte
ska
anses
utgöra
statligt
stöd,
måste
dock
Altmarkkriterierna
vara
uppfyllda.
31      För
det
första
ska
det
mottagande
företaget
faktiskt
ha
ålagts
en
skyldighet
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster,
och
dessa
skyldigheter
ska
vara
klart
definierade.
För
det
andra
ska
kriterierna
för
beräkningen
av
ersättningen
vara
fastställda
i
förväg
på
ett
objektivt
och
öppet
sätt.
För
det
tredje
får
ersättningen
inte
överstiga
vad
som
krävs
för
att
täcka
hela
eller
delar
av
de
kostnader
som
har
uppkommit
i
samband
med
skyldigheten
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster.
För
det
fjärde
ska
storleken
på
den
nödvändiga
ersättningen
fastställas
på
grundval
av
en
analys
av
de
kostnader
som
ett
genomsnittligt,
välskött
och
lämpligt
utrustat
företag
skulle
ha
för
att
uppfylla
skyldigheten
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster
enligt
de
krav
som
ställs
på
dessa.
32      Av
detta
följer
att
statliga
åtgärder
som
inte
uppfyller
ett
eller
flera
av
kriterierna
i punkt 31
ovan
ska
anses
utgöra
statligt
stöd
i
den
mening
som
avses
i
artikel 107.1
FEUF
(se,
för
ett
liknande
resonemang,
dom
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg,
C‑280/00,
EU:C:2003:415, punkt 94).
33      I
det
aktuella
fallet
konstaterar
tribunalen
att
kommissionen,
i
motsats
till
vad
sökanden
hävdat,
i
det
angripna
beslutet
tillräckligt
ingående
redogjort
för
varför
den
ansåg
att
den
omtvistade
stödordningen
inte
uppfyllde
det
fjärde
Altmarkkriteriet.
Mer
specifikt
angav
kommissionen
i skäl 220
i
det
angripna
beslutet
att
även
om
den
jämförande
analys
av
kostnaderna
som
sökanden
gjorde
inför
AT2
grundar
sig
på
exakta
siffror
och
återspeglar
en
omfattande
kunskap
om
marknaden
för
persontransporter,
var
syftet
med
denna
analys
att
specificera
de
variabler
som
var
användbara
i
förhandlingar
om
driftkostnader,
inte
för
att
säkerställa
att
de
investeringskostnader
som
C2-bidraget
täckte
motsvarade
kostnaderna
för
ett
genomsnittligt,
välskött
och
lämpligt
utrustat
företag
i
enlighet
med
rättspraxis
efter
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
34      I
motsats
till
vad
sökanden
hävdat,
visar
kommissionens
resonemang
klart
och
tydligt
vilka
överväganden
som
ligger
till
grund
för
dess
slutsats
att
den
omtvistade
stödordningen
inte
uppfyllde
det
fjärde
Altmarkkriteriet.
35      Vidare
kan
tribunalen
inte
godta
sökandens
argument
att
kommissionen
inte
förklarat
på
vilket
sätt
urvalet
av
företag
för
den
jämförande
kostnadsanalysen
inte
var
representativt
för
välskötta
företag
i
den
mening
som
avses
i
rättspraxis
efter
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
Kommissionen
konstaterade
nämligen
i skäl 220
i
det
angripna
beslutet
att
det
inte
fanns
några
uppgifter
i
ärendet
som
gjorde
det
möjligt
att
dra
slutsatsen
att
urvalet
uppfyllde
det
kriteriet,
och
sökanden
preciserade
inte
heller
de
uppgifter
som
den
anfört
under
det
administrativa
förfarandet.
36      I
sina
synpunkter
som
svar
på
kommissionens
beslut
att
inleda
det
formella
granskningsförfarandet
rörande
den
omtvistade
stödordningen
uppgav
sökanden
endast
att
den
jämförande
kostnadsanalysen
hade
genomförts
avseende
”företag
utanför
Parisregionen
vilkas
kontrakt
hade
tilldelats
efter
ett
konkurrensutsatt
anbudsförfarande”
och
beskrev
sedan
dessa
företag
som
”genomsnittliga,
välskötta
och
lämpligt
utrustade”,
utan
att
klargöra
vad
som
kunde
leda
till
den
slutsatsen.
37      Under
dessa
omständigheter
kan
kommissionen
inte
klandras
för
att
inte
ha
gjort
mer
än
en
summarisk
analys
av
huruvida
det
urval
av
företag
som
sökanden
valt
för
den
jämförande
kostnadsanalysen
var
representativt
för
välskötta
företag
i
den
mening
som
avses
i
rättspraxis
efter
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
38      Vad
gäller
sökandens
argument
om
påstådda
inkonsekvenser
i
kommissionens
resonemang
i
det
angripna
beslutet,
erinrar
tribunalen
om
att
det
tredje
och
det
fjärde
Altmarkkriteriet
har
ett
nära
samband,
såtillvida
att
båda
fordrar
att
det
fastställs
vilka
kostnader, intäkter
och
vinster
som
är
hänförliga
till
fullgörandet
av
en
skyldighet
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster
(se,
för
ett
liknande
resonemang,
dom
av
den
12 februari 2008,
BUPA
m.fl./kommissionen,
T-289/03,
EU:T:2008:29, punkt 246).
39      Att
det
finns
ett
nära
samband
utesluter
dock
inte
att
det
fyra
Altmarkkriterierna
skiljer
sig
från
varandra
och
måste
vara
kumulativt
uppfyllda
för
att
ersättningen
inte
ska
kvalificeras
som
statligt
stöd
(se,
för
ett
liknande
resonemang,
dom
av
den
15 december 2016,
Abertis
Telecom
Terrestre
och
Telecom
Castilla-La
Mancha/kommissionen,
T-37/15
och
T-38/15,
ej
publicerad,
EU:T:2016:743, punkt 76).
40      I
förevarande
fall
analyserade
kommissionen
i
det
angripna
beslutet
under
alla
omständigheter
inte
den
omtvistade
stödordningen
utifrån
det
tredje
Altmarkkriteriet.
I skäl 218
i
det
angripna
beslutet
angav
kommissionen
endast
att
eftersom
C2-bidraget
uppfyllde
det
första
Altmarkkriteriet
måste
det
bedömas
om
det
också
uppfyller
det
andra,
tredje
och
fjärde
Altmarkkriteriet.
Eftersom
kriterierna
är
kumulativa
behövde
den
bara
visa
att
det
fjärde
kriteriet
inte
är
uppfyllt
för
att
kunna
konstatera
att
bidraget
gav
en
ekonomisk
fördel.
Utifrån
detta
kom
den
till
den
slutsatsen
i punkt 221
i
det
angripna
beslutet.
41      Mot
denna
bakgrund
konstaterar
tribunalen
att
sökandens
argument
om
kommissionens
påstått
motstridiga
bedömning
av
det
tredje
Altmarkkriteriet,
å
ena
sidan,
och
det
fjärde
kriteriet,
å
andra
sidan,
grundar
sig
på
en
felaktig
tolkning
av
det
angripna
beslutet
och
inte
kan
vinna
framgång.
42      Slutsatsen
blir
därför
att
kommissionen
inte
åsidosatte
motiveringsskyldigheten
enligt
artikel 296
FEUF.
43      Talan
kan
således
inte
bifallas
på
den
andra
grunden.
Bedömningen av den omtvistade stödordningen mot bakgrund av det fjärde Altmarkkriteriet
44      Sökanden
har
genom
sin
första
grund
gjort
gällande
att
det
angripna
beslutet
innehåller
flera
fall
av
felaktig
rättstillämpning
och
oriktig
bedömning
vad
gäller
prövningen
av
den
omtvistade
stödordningen
utifrån
det
fjärde
Altmarkkriteriet.
45      Kommissionen
har
bestritt
sökandens
argument.
46      Enligt
det
fjärde
Altmarkkriteriet
ska,
när
det
företag
som
ska ansvara för
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster
i
ett
konkret
fall
inte
har
valts
ut
efter
ett
offentligt
upphandlingsförfarande
som
gör
det
möjligt
att
välja
den
anbudsgivare
som
kan
tillhandahålla
dessa
tjänster
till
den
lägsta
kostnaden
för
det
allmänna,
nivån på den
nödvändiga
ersättningen
fastställas
på
grundval
av
en
undersökning
av
de
kostnader
som
ett
genomsnittligt,
välskött
företag
som
är
lämpligt
utrustat
för
att
kunna
fullgöra
en
skyldighet
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster
skulle
ha
åsamkats
vid
fullgörandet
av
dessa
skyldigheter,
med
hänsyn
tagen
till
de
intäkter
som
därvid
skulle
ha
erhållits
och
till
en
rimlig
vinst
på
grund
av
fullgörandet
av
skyldigheterna
(dom
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg,
C‑280/00,
EU:C:2003:415, punkt 93).
47      I
förevarande
fall
ansåg
kommissionen
att
det
fjärde
Altmarkkriteriet
inte
var
uppfyllt.
Mer
specifikt
fann
kommissionen
i
det
angripna
beslutet
att
storleken
på
de
C2-bidrag
som
betalats
ut enligt
den
omtvistade
stödordningen
inte
hade
beräknats
på
grundval
av
en
jämförande
analys
av
de
kostnader
som
ett
välskött
företag
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415),
skulle
ha
för
att
tillhandahålla
likadana
tjänster.
48      Sökanden
har
för
det
första
gjort
gällande
att
i
motsats
till
vad
kommissionen
fann
i
det
angripna
beslutet,
var
det
urval
av
företag
som
sökanden
använde
för
sin
jämförande
kostnadsanalys
representativt
för
välskötta
företag
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
Enligt
sökanden
omfattade
detta
urval,
utöver
de
transportörer
med
vilka
den
hade
ingått
avtal
av
typ
1,
offentliga
transportföretag
som
anförtrotts
jämförbara
allmännyttiga
uppgifter
utanför
regionen
Île-de-France,
vilka
tilldelats
i
ett
öppet,
transparent
och
icke-diskriminerande
konkurrensutsatt
anbudsförfarande.
49      För
det
andra
har
sökanden
gjort
gällande
att
kommissionen
borde
ha
funnit
att
dess
jämförande
kostnadsanalys
kunde
säkerställa
att
kostnaderna
för
den
investering
som
de
slutliga
stödmottagarna
ådrog
sig
motsvarade
kostnaderna
för
ett
genomsnittligt,
välskött
och
lämpligt
utrustat
företag
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
50      För
det
tredje
anser
sökanden
att
kommissionen
underlät
att
beakta
de
verktyg
och
metoder
som
använts
vid
fastställandet
av
C2-bidragens
belopp
för
att
kontrollera
att
detta
belopp
inte
översteg
de
kostnader
ett
genomsnittligt
och
välskött
företag
som
är
lämpligt
utrustat
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415)
skulle
ha.
51      För
det
fjärde
har
sökanden
hävdat
att
kommissionen
inte
lade
tillräcklig
vikt
vid
de
efterhandskontroller
som
utfördes
hos
de
slutliga
stödmottagarna.
Sökanden
har
klargjort
att
AT2
föreskrev
ett
system
med
fortlöpande
kontroll
av
de
kostnader
som
de
slutliga
stödmottagarna
ådrog
sig
för
att
kontrollera
att
de
fordon
vars
inköp
finansierades
med
C2-bidrag
som
betalats
ut
enligt
AT2
faktiskt
existerade
och
uppfyllde
gällande
krav
liksom
fordonsflottans
sammansättning.
52      För
det
femte
har
sökanden
kritiserat
kommissionen
för
att
inte
ha
tagit
hänsyn
till
en
marknadsundersökning
som
gjordes
under
det
administrativa
förfarandet
(bilaga
A
7
till
ansökan)
och
som
visade
att
den
genomsnittliga
kilometerkostnaden
för
de
slutliga
stödmottagarna
var
jämförbar
med
den
för
företag
verksamma
utanför
regionen
Île-de-France.
53      Kommissionen
har
anfört
att
den
på
tillbörligt
sätt
beaktat
den
jämförande
kostnadsanalys
som
sökanden
gjorde
inför
AT2.
Kommissionen
anser
dock
att
det
inte
i
handlingarna
fanns underlag för
slutsatsen
att
sökandens
urval
var
representativt
för
genomsnittliga,
välskötta
och
lämpligt
utrustade
företag
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
Den
anser
dessutom
att
de
genomsnittliga
prestandavärden
som
används
i
denna
analys
inte
gjorde
det
möjligt
att
skilja
mellan
kostnaderna
för
driften
av
utrustningen
och
kostnaderna
i
samband
med
investeringen
i
samma
utrustning.
54      Tribunalen
noterar
för
det
första
att
de
metodverktyg
som
sökanden
använde
för
att
fastställa
C2-bidragen
–
för
att
genomföra
förhandlingarna
om
AT2
–
samt
de
olika
kontroller
i
efterhand
som
sökanden
utförde
för
att
granska
de
investeringar
som
gjordes
av
de
slutliga
stödmottagarna
inte
är
relevanta
eller
åtminstone
inte
tillräckliga
för
att,
i
enlighet
med
det
fjärde
Altmarkkriteriet,
fastställa
om
ersättningsbeloppet
fastställts
på
grundval
av
de
kostnader
som
ett
genomsnittligt,
välskött
och
lämpligt
utrustat
företag
skulle
ha
för
att
uppfylla
kraven
avseende
tillhandahållande
av
allmänna
tjänster.
55      De
metodverktyg
som
sökanden
använde
syftade
enbart
till
att
säkerställa
en
smidig
förhandling
av
AT2
och
att
kontrollera
de
faktiska
kostnaderna
för
de
slutliga
stödmottagarna.
Mer
specifikt
har
sökanden
i
sina
inlagor
angett
att
de
metodverktyg
som
användes
för
att
kunna
fastställa
C2-delen
av
de
utbetalda
bidragen
medgav
en
kostnadsanalys
för
vart
och
ett
av
de
subventionerade
nätverken,
under
de
förhandlingar
som
fördes
inom
ramen
för
AT2.
Sökanden
har
dock
inte
visat
att
dessa
verktyg
kunde
säkerställa
att
det
ersättningsbelopp
som
betalades
ut
till
stödmottagarna
uppfyllde
kraven
enligt
det
fjärde
Altmarkkriteriet.
Vad
gäller
det
system
för
efterhandskontroll
som
sökanden
införde
för
att
säkerställa
produktiviteten
och
kvaliteten
på
de
tjänster
som
de
slutliga
stödmottagarna
tillhandahöll,
är
detta
inte
relevant
för
kontrollen
av
att
C2-delen
av
de
bidrag
som
betalades
ut
före
kontrollen
hade
fastställts
utifrån
de
kostnader
som
ett
genomsnittligt,
välskött
och
lämpligt
utrustat
företag
skulle
ha
för
att
uppfylla
skyldigheterna
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster.
56      För
det
andra
har
sökanden
inte
lagt
fram
några
andra,
tillräckligt
exakta
bevis
som
styrker
att
sökanden
utfört
de
nödvändiga
kontrollerna
för
att
säkerställa
att
de
referensföretag
som
användes
vid
den
jämförande
kostnadsanalysen
kunde
anses
välskötta
och
lämpligt
utrustade
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
57      Som
kommissionen
korrekt
påpekat,
anser
sökanden
i
sak
att
i
den
mån
de
företag
belägna
utanför
regionen
Île-de-France
som
sökanden
valde
ut
för
sin
jämförande
kostnadsanalys
var
föremål
för
ett
konkurrensutsatt
förfarande
enligt
kraven
i
Loi
no
93-122
relative
à
la
prévention
de
la
corruption
et
à
la
transparence
de
la
vie
économique
et
des
procédures
publiques
(lag nr 93-122
av
den
29 januari 1993
om
förebyggande
av
korruption
och
insyn
i
det
ekonomiska
livet
och
offentliga
förfaranden,
JORF
av
den
30 januari 1993, s. 1588),
(nedan
kallad
Sapin-lagen),
ska
de
företagen
redan
från
början
betraktas
som
välskötta
företag
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
58      Det
framgår
av
rättspraxis
att
såvida
inte
det
stödmottagande
företaget
väljs
ut
genom
ett
förfarande
för
offentlig
upphandling,
fordrar
det
fjärde
Altmarkkriteriet
att
kriterierna
för
att
beräkna
ersättningen
ska
grundas
på
ett
genomsnittligt,
välskött
företag
som
är
lämpligt
utrustat
för
att
kunna
fullgöra
skyldigheterna
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster
(se,
för
ett
liknande
resonemang,
dom
av
den
24 september 2015,
Viasat
Broadcasting
UK/kommissionen,
T-125/12,
EU:T:2015:687, punkt 82).
59      Syftet
med
att
försöka
finna
ett
sådant
företag
är
att
optimera
storleken
på
den
ersättning
som
anses
nödvändig
för
att
fullgöra
uppdraget
att
tillhandahålla
allmännyttiga
tjänster
och
undvika
att
ett
ineffektivt
företags
höga
kostnader
används
som
referens
vid
beräkningen
av
storleken
på
ersättningen.
60      Även
om
sökanden
i
förevarande
fall
har
anfört
att
den
grundat
sin
jämförande
kostnadsanalys
på
de
genomsnittliga
värdena
eller
förhållandena
för
de
företag
som,
utöver
att
enbart
ha
deltagit
i
det
konkurrensutsatta
anbudsförfarande
som
föreskrivs
i
Sapin-lagen,
fick
kontrakt
efter
detta
förfarande,
har
sökanden
emellertid
inte
lämnat
några
exakta
upplysningar
om
hur
detta
förfarande
gick
till
utan
har
bara
uppgett
att
det,
sett
till
dess
resultat
och
syfte,
liknade
ett
förfarande
för
offentlig
upphandling.
61      Mer
specifikt
har
sökanden
anfört
att
det
konkurrensutsatta
anbudsförfarande
som
föreskrivs
i
Sapin-lagen
hade
”bevisade
positiva
effekter
vad
gäller
prispress
och
kostnadskontroll
vid
[upphandling
av
offentliga
tjänster]
inom
de
berörda
sektorerna”.
Sökanden
har
dock
inte
visat
närmare
hur
detta
förfarande,
och
i
synnerhet
de
urvalskriterier
som
användes
i
det
sammanhanget,
medgav
en
konkurrensutsättning
jämförbar
med
anbudsförfaranden
för
offentlig
upphandling.
Sökanden
har
inte
heller
förklarat
den
påstådda
prissänkningen
eller
på
vilket
sätt
en
sådan
sänkning skulle
ha
säkerställt
att
de
kontrakt
som
tilldelades
efter
det
förfarande
som
föreskrevs
i
Sapin-lagen
genomfördes
av
de
företag
som
fick
sina kontrakt
därför
att
de
erbjöd
den
lägsta
kostnaden
för
det
allmänna.
62      Till
detta
kommer
att
det
utifrån
de
uppgifter
som
sökanden
beaktat,
bland
annat
dem
om
den
genomsnittliga
kilometerkostnaden
(bilaga
A
7
till
ansökan),
inte
går
att
skilja
mellan
investeringskostnaderna,
som
är
de
enda
som
är
relevanta
för
jämförelsen
med
det
belopp
som
anslogs
som
C2-bidrag,
och
andra
kostnader
som
ska
bäras
av
de
företag
som
valts
ut
för
den
jämförande
kostnadsanalysen.
Sökanden
har
i
detta
avseende
också
påpekat
att
kontrakten
för
de
företag
som
var
verksamma
utanför
regionen
Île-de-France
och
som
sökanden
analyserade
inte
”utan
tvivel”
innefattade
alla
investeringskostnader
och
i
synnerhet
inköp
av
rullande
materiel.
63      Under
dessa
omständigheter
hade
kommissionen
fog
för
att,
i skäl 220
i
det
angripna
beslutet,
finna
att
sökandens
jämförande
kostnadsanalys
väsentligt
rörde
driftvariabler,
såsom
bussarnas
kommersiella
hastighet
eller
antalet
körtimmar
per
fordon,
vilket
naturligtvis
var
användbart
i
förhandlingar
om driftkostnader
och
för
att
fastställa
C1-bidraget
(som
även
beviljades
inom
ramen
för
AT2
och
syftade
just
till
att
kompensera
för
driftkostnader),
men
som
inte
räckte
för
att
säkerställa
att
de
investeringskostnader
som
täcktes
av
C2-bidraget
motsvarade
kostnaderna
för
ett
genomsnittligt,
välskött
och
lämpligt
utrustat
företag
i
den
mening
som
avses
i
domen
av
den
24 juli 2003,
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415).
64      Det
ska
därför
konstateras
att
den
bevisning
som
sökanden
lagt
fram
inte
styrker
att
kommissionens
bedömning
av
den
omtvistade
stödordningen
i
det
angripna beslutet,
mot
bakgrund
av
det
fjärde
Altmarkkriteriet,
utgör
felaktig
rättstillämpning
eller
en
oriktig
bedömning.
65      Eftersom
de
kriterier
som
formulerades
i
domen
av
den
24 juli 2003
i
målet
Altmark
Trans
och
Regierungspräsidium
Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415)
är
kumulativa,
räckte
det
för
kommissionen
att
visa
att
ett
av
dessa
kriterier
inte
var
uppfyllt
för
att
komma
till
slutsatsen
att
den
omtvistade
stödordningen
gav
de
slutliga
stödmottagarna
en
ekonomisk
fördel
och
följaktligen
utgjorde
en
statlig
stödordning
i
den
mening
som
avses
i
artikel 107.1
FEUF.
66      Talan
kan
därför
inte
bifallas
på
den
första
grunden.
Talan
ska
därmed
ogillas
i
sin
helhet.
Rättegångskostnader
67      Enligt
artikel 134.1
i
rättegångsreglerna
ska
tappande
part
förpliktas
att
ersätta
rättegångskostnaderna,
om
detta
har
yrkats.
68      Kommissionen
har
yrkat
att
sökanden
ska
förpliktas
att
ersätta
rättegångskostnaderna.
Eftersom
sökanden
har
tappat
målet,
ska
sökanden
förpliktas
att
bära
sina
rättegångskostnader
och
ersätta
kommissionens
rättegångskostnader.
Mot
denna
bakgrund
beslutar
TRIBUNALEN
(första
avdelningen)
följande:
1)      Talan ogillas.
2)      Syndicat Transport Île de France (STIF-IDF) ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens rättegångskostnader.
Pelikánová
Valančius
Öberg
Avkunnad
vid
offentligt
sammanträde
i
Luxemburg
den
12 juli 2019.
Underskrifter
Innehållsförteckning
Bakgrund till tvisten
Förfarandet och parternas yrkanden
Rättslig bedömning
Upptagande till sakprövning
Prövning i sak
Åsidosättande av motiveringsskyldigheten
Bedömningen av den omtvistade stödordningen mot bakgrund av det fjärde Altmarkkriteriet
Rättegångskostnader
*      Rättegångsspråk:
franska.