61993CC0351_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I dessa tre mål, av vilka två gäller import av torkade druvor och den tredje import av moreller, begär College van Beroep voor het Bedrijfsleven förhandsavgörande av frågor beträffande bestämmelser som instiftade minimipriser för import av produkter härrörande från tredje land. För att undvika omfattande störningar på gemenskapens marknader för vissa känsliga produkter, har det föreskrivits minimipriser för import av dessa varor samt en tilläggsskatt om dessa inte efterlevs. I de tre mål domstolen har inför sig, har de nationella myndigheterna som är behöriga att tillämpa denna reglering ansett att minimipriset för import inte har efterlevts och har beslutat om tilläggsskatt beräknade med rekonstruerade priser som grund. De frågor som har ställts till domstolen berör, i synnerhet, kommissionens rätt att ge de behöriga nationella myndigheterna rätten att rekonstruera importpriset samt de beräkningsmetoder som används för att rekonstruera detta pris.
För framställningens klarhet, skall vi först behandla omständigheterna, den tillämpliga regleringen samt de frågor som ställts i målen angående torkade druvor innan vi övergår till målet rörande moreller.
Målen angående torkade druvor (C-351/93 och C-352/93)
Bakgrund
2 I målen C-351/93 och C-352/93 handlar det om import av torkade druvor härrörande från Turkiet. Efter en fördjupad undersökning kom den nederländska Fiscale Inlichtingen- en Opsporingsdienst (avdelningen för uppdagande och information i skattefrågor) fram till att det förelåg ett bedrägeri som organiserats för att undvika att behöva beakta minimipriset för import. Den använda metoden är densamma i de båda målen, men importerna har ägt rum under olika perioder (åren 1984 och 1989) och faller under tillämpningen av olika gemenskapsrättsliga förordningar. Det är av vikt att precisera att dessa mål har förelagts domstolen på grund av tester, eftersom bedrägeriet pågick under flera år med flera olika bolag som mellanhänder. Undersökningen, som påbörjades år 1984, kunde inte avslutas förrän år 1989, för vilket Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (ministeriet för jordbruk, naturtillgångar och fiske), svarande i målet, angav tre skäl. Det första var att frågor har ställts till domstolen angående giltigheten av de förordningar som ligger till grund för beslut om tilläggsskatt på import (mål 77/86 vilket vi skall behandla senare). Det andra skälet var att förundersökningen i brottmålet mot ett av de berörda företagen, Stolp, fortfarande pågick, bland annat i Schweiz. Slutligen försökte man först och främst bekämpa bedrägeriet i fråga om torkade druvor på ett mer övergripande sätt, med utgångspunkt från uppfattningen att det inte tjänade något till att rasera en isolerad juridisk enhet, eftersom man riskerar att en likadan återuppbyggs nästan omedelbart någon annanstans.
3 I syfte att illustrera den använda metoden, skall vi i detalj redovisa omständigheterna i det enklare av de två målen, nämligen mål C-351/93. Det rör import av ett parti om 1 500 kartonger à 12,5 kg innehållande torkade druvor med benämningen »sultanas - special clean», vilket innebär en totalvikt på 18 750 kg, sända från Turkiet till Rotterdam med fartyget »Karaman». Den akt som har tillställts oss av den nationella domstolen, innehåller följande dokument:
- Den 11 januari 1989: Försäljningsanbud eller bekräftelse från bolaget Stolp International BV (nedan kallat »Stolp»), Bunschoten, till bolaget Verkade Kon. BV, Zaandam. Avtalet avser 1 500 kartonger, till ett pris av 2,15 NLG per kilo.
- Den 12 januari 1989: Bekräftelse av ett köp av flera partier torkade druvor från Stolp till Izmir Fig Packers, Izmir, Turkiet; det avtalade priset är 1 050 USD per ton (det vill säga lägre än minimipriset för import), på villkoren »free declared, duty paid, FOT Rotterdam» (alla avgifter betalda, free on truck, Rotterdam).
- Den 17 januari 1989: Försäljningsfaktura från Izmir Fig Packers till Stolp, avseende 1 500 kartonger med torkade druvor ombord på fartyget »Karaman», till det överenskomna priset 1 050 USD per ton (lägre än minimipriset för import), på villkoren »ex terminal Rotterdam».
- Den 17 januari 1989, det vill säga samma dag: Försäljningsfaktura avseende torkade druvor av samma kvantitet och kvalitet (även dessa ombord på fartyget »Karaman») från Alpaslan Besikcioglu (Izmir, Turkiet) till bolaget Fitmay Ltd, London; det avtalade priset var 1 200 USD per ton, det vill säga högre än minimipriset för import, på villkoren »CF Rotterdam» (cost and freight Rotterdam).
- Den 25 januari 1989: Faktura från Fitmay Ltd till Izmir Fig Packers avseende 18 750 kg Turkish sultanas, till ett pris av 1 212 USD per ton, på villkoren »CF Rotterdam».
- Den 15 februari 1989: Deklaration avseende övergång till fri omsättning för 1 500 kartonger torkade druvor ombord på »Karaman», upprättad till förmån för Fitmay av tullklareraren Van der Linde, Rotterdam; med angivet importpris uppgående till 2 544 NLG per ton.
- Den 15 februari 1989, det vill säga samma dag: Försäljningsfaktura för försäljning av 1 500 kartonger, »ex Karaman», från Stolp till Verkade, till det avtalade priset 2,15 NLG per kilo, eller 2 150 NLG per ton.
- Den 21 februari 1989: Skattegranskningen avslutades och en tilläggsskatt avkrävdes tullklareraren Van der Linde.
Kort sagt sålde Alpaslan Besikcioglu (Izmir), till ett högre pris än minimipriset, till Fitmay (London), som ombesörjde importformaliteterna och sedan sålde till Izmir Fig Packers (Izmir). Detta bolag sålde, till ett pris som är lägre än importpriset, till Stolp (Nederländerna), som sålde vidare till Verkade.
Av utredningen ledd av avdelningen för uppdagande och information i skattefrågor framgår att Alpaslan Besikcioglu äger 99 procent av Izmir Fig Packers, med den återstående procenten tillhörande en viss Kemal Besikcioglu. Alpaslan Besikcioglu och Izmir Fig Packers har sina säten på samma adress i Izmir. Regelbundna insättningar görs av Alpaslan Besikcioglu på ett bankkonto i London som tillhör Izmir Fig Packers, för att kompensera för återförsäljningförlusterna (i detta fall har Izmir Fig Packers köpt för 1 212 USD per ton av Fitmay och återsålt för 1 050 USD till Stolp). Vid ett förhör förklarade ägaren tillika direktören för bolaget Fitmay, en turkisk medborgare, att han hade accepterat att ombesörja importformaliteterna för torkade druvor som importerades till gemenskapen, med tullklareraren Van der Linde som mellanhand, mot en ersättning som uppgick till 1 procent av varans nettokostnad.
Genom ett beslut av den 21 februari 1989 bestämde Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen te Rotterdam (inspektören för importavgifter och acciser i Rotterdam) det tilläggsskattebelopp på 8 329,80 NLG som det ålåg tullklareraren Van den Linde att betala. På begäran av College van Beroep voor het Bedrijfsleven, bekräftade denne sin beräkning (inspektörens brev av den 23 mars 1989 till domstolens ordförande) och förklarade att han hade utgått från det mellan Izmir Fig Packers och Stolp överenskomna priset, omräknat till floriner enligt den kurs som gällde den 15 februari 1989. För att ta hänsyn till försäljningsvillkoren »ex terminal Rotterdam» drog han av kostnaderna för lossning från priset, skönsmässigt beräknade till ett visst belopp per container. Det resterande beloppet, omräknat till ecu, gjorde det möjligt för honom att fastställa den tilläggsskatt som skulle åläggas per ton, i enlighet med förordning (EEG) nr 3519/88(1), vilket fastställer de taxor som var tillämpliga vid övergången till fri omsättning. Han företog därefter en invecklad beräkning i syfte att kunna fastställa importpriset före tilläggsskatten.
4 I mål C-352/93 är omständigheterna och intervenienterna desamma. Deklarationen om övergång till fri omsättning är daterad den 25 juni 1984 och avsåg import av 13 containrar torkade druvor (241 900 kg nettovikt). Skatterevisionen avslutades den 9 februari 1989 och en tilläggsskatt ålades tullklareraren Van der Linde. Beräkningen av skatten var mycket mer invecklad, med beaktande av den reglering som var i kraft vid tidpunkten för importen.
Den tillämpliga regleringen och de frågor som ställts
Mål C-352/93 (deklaration om övergång till fri omsättning av den 25 juni 1984)
5 Om man granskar den tillämpliga regleringen i kronologisk ordning, kan man konstatera att från den 1 april 1977 till den 28 februari 1986, är den grundläggande förordningen rådets förordning (EEG) nr 516/77 av den 14 mars 1977 om den gemensamma organisationen av marknader för bearbetade produkter av frukt och grönsaker(2). Artikel 14.1 i denna förordning föreskriver möjligheten att tillämpa lämpliga skyddsåtgärder vid handelsutbyte med tredje land om marknaden i gemenskapen för en eller flera produkter som är föremål för reglering, på grund av import eller export, utsätts för eller riskerar att utsättas för allvarliga störningar som skulle kunna äventyra syftena med artikel 39 i fördraget.
De tillämpningsföreskrifter för skyddsåtgärderna som föreskrivs i denna bestämmelse har definierats i rådets förordning (EEG) nr 521/77 av den 14 mars 1977(3). Artikel 1 i denna förordning räknar upp ett antal punkter till ledning för avgörandet av huruvida det förekommer allvarliga störningar eller risker för allvarliga störningar på marknaden för en produkt (importvolym, prisutveckling ...). Artikel 2.1 c föreskriver att de åtgärder som kan vidtas, för alla produkter, är ett system med minimipriser, som när de underskrids av priserna på importerade varor, innebär att dessa varor skall säljas till ett pris som är minst detsamma som minimipriset respektive helt eller delvis inställande av exporten.
Som en följd av störningar på marknaden för torkade druvor under försäljningskampanjen åren 1981/1982, antog kommissionen förordning (EEG) nr 2742/82(4) som i artikel 2 föreskriver ett minimipris på 106,7 ecu per 100 kg nettovikt och en tilläggsskatt uppgående till 16,0 ecu per 100 kg nettovikt när minimipriset inte efterlevs. Ett system med koefficienter skall göra det möjligt att undvika snedvridningar av konkurrensen vid valutakursförändringar. Tilläggsskatten skall betalas när importpriset understiger det på dagen för importen tillämpliga minimipriset. Enligt artikel 4.1(5) utgörs importpriset av följande faktorer: a) priset fob i ursprungslandet och b) transport- och försäkringskostnader före införseln till gemenskapens tullområde. Artikel 4.3(6) föreskriver:
»Om den faktura som föreläggs tullmyndigheten inte har upprättats av exportören i ursprungslandet eller om myndigheterna inte finner det troligt att det uppgivna priset är priset fob i ursprungslandet, skall den behöriga nationella myndigheten vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fastställa priset, i synnerhet med hjälp av importörens återförsäljningspris.» (Vid översättningen av detta dokument har de officiella översättningarna inte funnits att tillgå.)
6 Giltigheten av förordning nr 2742/82 och, närmare bestämt, tilläggsskattebeloppet ifrågasattes i de så kallade målen »om torkade druvor» 77/86(7) och 291/86(8). Importörerna av torkade druvor ifrågasatte bland annat det faktum att tilläggsskatten uppgick till ett fast belopp, med anmärkning att det borde vara tillräckligt att fastställa denna skatt till ett belopp motsvarande skillnaden mellan minimipriset och importpriset. En sådan skatt utgjord av ett fast belopp är så mycket mindre berättigad eftersom de varierande växelkurserna och de ofta förekommande ändringarna av minimipriset som, i synnerhet, beror på koefficientsystemet, inte gör det möjligt att, vid tidpunkten för varans försäljning, med säkerhet bestämma vilket minimipriset för import blir vid övergången till fri omsättning. Kommissionen förklarade, för sin del, att tilläggsskattebeloppet hade beräknats genom att man från minimipriset hade dragit det lägsta priset på världsmarknaden, eftersom man var tvungen att ta de priser på världsmarknaden i beräkning som mest riskerade att orsaka störningar på gemenskapens inre marknad. Eftersom domstolen ansåg att inrättandet av en enda tilläggsskatt utgjord av ett fast belopp, som ålades även i de fall då importpriset endast var en aning lägre än minimipriset, utgjorde en ekonomisk bestraffning och att kommissionen inte hade lyckats fastslå att ett sådant system var nödvändigt för att säkra ändamålet med förordning nr 521/77, ogiltigförklarade domstolen förordning nr 2742/82 »i den mån den inrättade tilläggsskatten som ett fast belopp som motsvarade skillnaden mellan minimipriset och det lägsta priset på världsmarknaden».
Till följd av domstolens första dom från februari 1988, antog kommissionen förordning (EEG) nr 994/88(9), som upphävde den gemenskapsrättsliga regleringen tillämplig på återbetalning av felaktigt inbetalda belopp och preciserande att de ekonomiska operatörerna hade rätt till återbetalning av skillnaden mellan, å ena sidan, det med tillämpning av förordning nr 2742/82 inbetalade tilläggsskattebeloppet och, å andra sidan, det belopp som utgörs av skillnaden mellan det minimipris som har fastställts på grundval av förordning nr 2742/82 och importpriset vid tidpunkten för övergången till fri omsättning.
7 Sådana var de tillämpliga bestämmelserna vid tidpunkten för övergången till fri omsättning i juni 1984 (mål C-352/93), i fråga om vilka College van Beroep voor het Bedrijfsleven, genom beslut av den 23 april 1993, har ställt följande frågor till er:
»1) Skall förordning (EEG) nr 994/88 tolkas så, att den, i stället för bestämmelsen i förordning (EEG) nr 2742/82 som ogiltigförklarades av domstolen i domen av den 11 februari 1988 i målet 77/86, skall utgöra den rättsliga grunden för beräknandet av en tilläggsskatt som påbjuds för första gången?
2) Skall förordningen i fråga, om svaret på fråga 1 blir jakande, tolkas så, att tilläggsskatten skall utgöras av skillnaden mellan minimipriset för import och det fastställda importpriset, eller skall man utgå från den ogiltigförklarade skönstaxeringen för att sedan, vid behov, korrigera denna med tillämpning av bestämmelserna i ovannämnda förordning?
3) Skall artikel 4.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 2742/82 tolkas så, att när tullmyndigheterna inte är övertygade om att det angivna priset återspeglar priset fob i ursprungslandet,
a) fakta endast kan inhämtas för att bestämma det importpris som verkligen har avtalats och betalats, direkt eller indirekt, parterna emellan,
eller så att
b) det står de behöriga myndigheterna fritt att själva, för det här berörda förfarandet, fastställa ett som i artikel 4.1 i förordning (EEG) nr 2742/82 beskrivet importpris och, inom ramen för denna bedömning beakta
- andra förfaranden än de mellan exportör och importör, vilka enligt dessa myndigheter helt eller delvis har som syfte att undgå tilläggsskatt vid importtillfället, eller vilka i varje fall inte vore aktuella om uppbörden av tilläggsskatten inte genom detta helt eller delvis gjordes omöjlig,
och
- produktens prisutveckling, såsom den efter importen tett sig, vid senare försäljningsstadier?
4) Är ovannämnda bestämmelse ogiltig, vid det antagande som åsyftas i fråga 3 b), på grund av att rådets förordning inte ger kommissionen rätt att ge de behöriga nationella myndigheterna en lika vidsträckt fri värderingsrätt för besvarande av frågan om importpriset, i en viss situation, är lägre än minimipriset för import eller inte?»
Mål C-351/93 (deklaration avseende övergång till fri omsättning av den 25 februari 1989)
8 Genom artikel 4a i förordning nr 516/77, införd genom förordning (EEG) nr 988/84(10), slår rådet fast principen med ett minimipris för import av torkade druvor för varje försäljningskampanj och förbehåller sig rätten att besluta om generella tillämpningsregler som bland annat kan föreskriva ett system för fastställande av detta pris i förväg. Minimipriset för import åläggs alltså inte längre som en skyddsåtgärd, utan permanent. Identiska bestämmelser återfinns i artikel 9 i den grundläggande förordningen nr 426/86, som ersätter förordning nr 516/77 från och med den 1 mars 1986.
Med förordning (EEG) nr 2089/85(11), som fastslår generella regler för systemet med minimipriser för import av torkade druvor, beslutade rådet att minimipriset för import skulle fastställas före försäljningskampanjens början och att tilläggsskatterna skulle fastställas i förhållande till en skala över importpriserna.
I juli 1988 antog kommissionen förordning (EEG) nr 2237/85(12) som fastslog särskilda tillämpningsföreskrifter för minimiprissystemet för import av torkade druvor. Enligt artikel 1.2 i denna förordning, delas ett importpris in i: a) priset fob i ursprungslandet och b) transport och försäkringskostnader före införseln i gemenskapens tullområde. Enligt förordningen skall med »priset fob» förstås det pris som betalats eller skall betalas för den mängd varor som ingår i ett parti, inräknat kostnaden för lastning ombord på ett transportmedel på lastningsorten i ursprungslandet liksom även andra kostnader som uppkommer i det landet. Priset fob innefattar inte kostnaden för någon tjänst som säljaren skall bära efter det att varorna har lastats ombord för transport. Beträffande fastställandet av importpriset, föreskriver artikel 2 i förordningen att detta skall anges i deklarationen för övergång till fri omsättning, och deklarationen åtföljs av allt som är nödvändigt för att granska det. Punkt 3 i denna artikel föreskriver:
»I de fall då
9 den till tullmyndigheterna inlämnade fakturan inte har upprättats av exportören i det land varifrån produkterna härrör(13)
eller
10 myndigheterna inte är övertygade om att det pris som anges i deklarationen utgör det verkliga importpriset
eller
11 betalningen inte har fullgjorts inom tidsfristen ...,
skall de behöriga myndigheterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att fastställa importpriset, i synnerhet med stöd av importörens återförsäljningspris.»
12 Det är med anledning av dessa bestämmelser, tillämpliga på övergången till fri omsättning i februari 1989, som College van Beroep voor het Bedrijfsleven har ställt följande frågor till domstolen vilkas text vi, för fullständighetens skull återger, men som, med undantag för de tillämpliga bestämmelserna, inte skiljer sig från frågorna 3 och 4 i mål C-352/93:
»13 Skall början på artikel 2.3 b och in fine i kommissionens förordning (EEG) nr 2237/85, särskilt med hänsyn till artikel 9 i rådets förordning (EEG) nr 426/86, tolkas så, att när de behöriga myndigheterna inte är övertygade om att det i deklarationen avseende övergång till fri omsättning av varor angivna priset utgör det verkliga importpriset,
14 fakta bara kan insamlas för att bestämma det importpris som faktiskt har avtalats och betalats, direkt eller indirekt, mellan exportören och importören,
eller
15 det står de behöriga myndigheterna fritt att själva, för händelserna i fråga, beräkna ett importpris såsom detta definieras i artikel 1.2 i förordning (EEG) nr 2237/85 och, inom ramen för denna rekonstruktion, ta hänsyn till
- andra operationer än de mellan exportören och importören som helt eller delvis, enligt myndigheterna i fråga, har som syfte att undvika betalandet av en tilläggsskatt vid importen, eller vilka åtminstone inte vore aktuella om uppbörden av tilläggsskatten inte genom dessa blev helt eller delvis omöjlig,
och
- produktens prisutveckling, såsom den tett sig efter importen, på senare försäljningsnivåer?
16 Är ovannämnda bestämmelse ogiltig i de fall som åsyftas i fråga 1 b), av det skälet att rådets förordning inte ger kommissionen rätt att ge de nationella myndigheterna en lika vidsträckt möjlighet till fri värdering för att utreda huruvida importpriset, i en given situation, är lägre än minimipriset eller inte?»
Målet angående moreller (C-353/93)
Omständigheterna
17 Detta mål avser importen av sura körsbär (moreller) från före detta Jugoslavien, under en period med början i december 1986 och pågående till augusti 1988. Tracotex Holland, tullklarerare, handlade för De Leeuw's Handelsondernemigs (numera Mondifoods) räkning. Såsom den hänskjutande domstolen har redogjort för oss, åtföljdes deklarationen om övergång till fri omsättning av två typer av fakturor: en faktura upprättad av en säljare i Österrike(14) eller också en faktura härrörande från en säljare i Jugoslavien men som kräver att betalningen skall ske till ett konto tillhörande ett tredje företag i Tyskland eller i något annat land. I importdokumenten nämns inte importpriset separat, men tulltjänstemännen godkände dem efter kontroll av EUR 1-certifikaten. Under år 1989 företog Fiscale Inlichtingen- en Opsporingsdienst (avdelningen för uppdagande och information i skattefrågor) en undersökning hos importören. Till följd av denna beslutade inspektören för importavgifter och acciser att tullklareraren skulle betala 539 673,40 NLG i tilläggsskatt. Inspektören rekonstruerade ett importpris genom att som utgångspunkt ta återförsäljningspriset för moreller (uppdagat under undersökningen hos Mondifoods) samt genom att dra av en skönsmässigt uppskattad vinst på 8 procent, de därav betingade kostnaderna, transportkostnaderna och importtullarna som var tillämpliga vid importtillfället. Tracotex överklagade detta beslut.
Det framgår inte av akten som har överlämnats till oss att det pris som betalats av Mondifoods var lägre än minimipriset för import, vare sig det handlar om det till det österrikiska bolaget betalade priset eller om det till ett tyskt bankkonto, som tillhörde ett jugoslaviskt bolag betalade. Mondifoods bekräftar tvärtom att det har betalat högre priser än minimipriserna, vilket inte det nederländska ministeriet verkar bestrida.
Den tillämpliga regleringen och de frågor som ställts
18 De grundläggande förordningarna är desamma som i målen angående torkade druvor, nämligen rådets i tiden successivt tillämpliga förordningar nr 516/77 och nr 426/86, om den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetade produkter av frukt och grönsaker. Precis som artikel 14 i förordning nr 516/77, redan nämnd vid behandlingen av mål C-352/93(15), föreskriver artikel 18.2 i förordning nr 426/86 möjligheten att vidta skyddsåtgärder i fall av allvarliga störningar som skulle kunna riskera syftena med artikel 39 i fördraget. Sådana åtgärder, rörande moreller, har vidtagits av kommissionen genom förordning
(EEG) nr 1626/85(16).
Artikel 2.1 i den förordningen föreskriver att tullmyndigheterna, vid utförandet av tullformaliteterna för import, skall jämföra importpriset med minimipriset. Enligt artikel 3.1 i förordningen utgörs importpriset av följande faktorer: a) priset fob i ursprungslandet och b) transport- och försäkringskostnader före införseln i gemenskapens tullområde. Artikel 3.3 föreskriver:
»Om den faktura som inges till tullmyndigheterna inte har upprättats av exportören i det land i vilket produkten har sitt ursprung, eller om myndigheterna inte är övertygade om att det angivna priset motsvarar priset fob i ursprungslandet, skall de behöriga myndigheterna i medlemsstaten vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa detta pris, i synnerhet i förhållande till det av importören uttagna återförsäljningspriset.»
19 För att kunna avgöra den tvist den ställts inför, har College van Beroep voor het Bedrijfsleven, genom ett beslut av den 23 april 1993, ställt olika frågor till domstolen vilkas text vi likaledes kommer att återge, även om två av dem knappast skiljer sig från frågorna 3 och 4 i mål C-352/93:
»20 Skall artikel 3.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 1626/85, i synnerhet med beaktande av artikel 18.2 i rådets förordning (EEG) nr 426/86, tolkas så, att när tullmyndigheterna inte är övertygade om att det angivna priset återger priset fob i ursprungslandet,
a) fakta kan inhämtas enbart för att fastställa det importpris som
verkligen har avtalats och betalats, direkt eller indirekt, mellan exportören och importören
eller
b) det står de behöriga myndigheterna fritt att själva, för den
berörda transaktionen, rekonstruera ett importpris såsom detta bestäms i artikel 3.1 i förordning (EEG) nr 1626/85 samt, inom ramen för denna rekonstruktion, ta hänsyn till
- andra transaktioner än de mellan exportören och importören, bland dessa särskilt transaktioner som har inträffat under försäljningsled som förekommit mellan exportören och importören,
och
- importörens återförsäljningspris, så att ett visst antal enhetliga belopp, som inte beror på handlingar härrörande från importören och/eller mellanhanden och som motsvarar kostnader (fasta belopp per 100 kg bruttovikt) och vinster (8 procent vid en mellanhands transaktion), dras av från priset?
21 Är ovan citerade bestämmelse ogiltig, i de fall som åsyftas i fråga 1 b),
på grund av att rådets förordning inte ger kommissionen rätt att bevilja de behöriga nationella myndigheterna en så vidsträckt möjlighet till fri värdering för att svara på frågan huruvida importpriset, i en viss situation, är eller inte är lägre än minimipriset för import?
22 Skall artikel 3.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 1626/85 tolkas
på det viset att det med orden 'exportören i det land varifrån produkten härrör' endast skall förstås exportören genom vilken företaget är etablerat i ursprungslandet?»
Sammanställning av de frågor som ställts
23 I vart och ett av de tre målen har två av de ställda frågorna berört bestämmelser som är avfattade på ett nästan identiskt sätt. Det rör sig om artikel 4.3 i förordning nr 2742/82 (mål C-352/93, torkade druvor importerade under år 1984), om artikel 2.3 i förordning nr 2237/85 (mål C-351/93, torkade druvor importerade under år 1989) och om artikel 3.3 i förordning nr 1626/85 (mål C-353/93, moreller). Den första av de två nästan identiska frågorna rör tolkningen av dessa bestämmelser och, närmare bestämt, vilka faktorer som kan användas av de behöriga myndigheterna för att fastställa eller, eventuellt, rekonstruera importpriset.
Den andra av de nästan identiska frågorna rörde giltigheten av dessa bestämmelser, för det fall att domstolen skulle tolka dem så att de behöriga myndigheterna skulle kunna rekonstruera importpriset. I var och en av akterna ställs frågan om kommissionen inte har överskridit sin behörighet genom att ge de nationella myndigheterna en så vidsträckt möjlighet till fri värdering för att rekonstruera ett importpris, när rådets grundförordningar inte på något sätt berör denna fråga.
Angående den tredje frågan i mål C-353/93 (moreller), som avser tolkningen av orden »exportören i det land varifrån produkten härrör» i artikel 3.3 i förordning nr 1626/85.
Slutligen är det de två mer specifika frågorna som ställs i mål C-352/93, vilka rör följderna av domstolens domar i målen angående torkade druvor från år 1988 samt tolkningen av förordning nr 994/88.
Frågor som har samband med giltigheten och tolkningen av vissa bestämmelser
24 Bortsett från de två frågorna rörande förordning nr 994/88 och den för mål C-353/93 specifika tolkningsfrågan, frågar den hänskjutande domstolen,
ena sidan, om tolkningen av bestämmelserna i artikel 4.3 i förordning nr 2742/82, artikel 2.3 i förordning nr 2237/85 och artikel 3.3 i förordning nr 1626/85 med preciserande av kommissionens och de nationella myndigheternas respektive befogenheter i fråga om kontrollen av hur den gemenskapsrättsliga regleringen efterlevs och,
andra sidan, bedöma deras giltighet. Trots våra ansträngningar att skilja mellan tolkningsfrågorna och de frågor som rör giltigheten av bestämmelserna, tvingas man konstatera att det finns ett stort samband dem emellan. I och med att de gällande bestämmelsernas giltighet är beroende av vilken tolkning man ger dem och av att tolkningen skall göras i överensstämmelse med de rättsliga principerna och således avseende giltigheten av den tolkade bestämmelsen, är de två problemen intimt knutna till varandra.
Efter att ha gjort en generell översyn av kompetensfördelningen
mellan gemenskapens institutioner och medlemsstaterna i tullfrågor och av omfattningen av tullmyndigheternas behörighet (nr 15-18), skall vi undersöka de förutsättningar under vilka importpriset kan rekonstrueras (nr 19-25). Det är inte förrän efter denna undersökning som vi kommer att försöka svara på de frågor som den nationella domstolen har ställt (nr 26-32).
Gemenskapens och medlemsstaternas behörighet i tullfrågor
25 En gemenskapsrättslig reglering av den typ som målet handlar om söker att reglera en ekonomisk verklighet, en faktisk omständighet. För att på ett riktigt sätt kunna tillämpa denna reglering, måste man först fastställa inköpspriset för en vara innan den importerades till gemenskapen. Jämförelsen av detta pris med det av förordningen fastslagna minimipriset gör det möjligt att fastställa om tilläggsskatten skall erläggas eller inte.
26 De myndigheter som har till uppgift att tillämpa denna reglering är medlemsstaternas tullmyndigheter. För att göra detta tillämpar de först och främst den nationella lagstiftningens förfaranderegler. I den utsträckning den nationella rätten i sak överensstämmer med den gemenskapsrättsliga regleringen, i synnerhet i fråga om metoden att omdefiniera importpriset och i vilka fall denna metod kan användas, gör gemenskapsrätten inget annat än att stödja reglerna i den nationella rätten. Det är den nationelle domaren, och inte gemenskapens domare, som skall bedöma giltigheten och tolkningen av dessa regler inom den nationella rätten, och naturligtvis ta hänsyn till de gemenskapsrättsliga bestämmelserna.
Det är bara i de fall då den nationella rätten inte innehåller de nödvändiga medlen för att kunna tillämpa den gemenskapsrättsliga regleringen som gemenskapens lagstiftare måste hjälpa upp denna brist, på samma sätt som det åligger honom att föreskriva en harmonisering av de nationella förfarandereglerna för att undvika att alltför stora skillnader mellan dessa regler skapar en snedvridning i behandlingen av gemenskapens importörer. Det är därför rådet har antagit ett direktiv för att harmonisera förfarandet vid övergången till fri omsättning(17) och, nyligen, förordningen som upprättar en tulltaxa för gemenskapen(18). Eftersom de importer som det är fråga om här har ägt rum före ikraftträdandet av denna taxa, var det fortfarande rådets direktiv nr 79/695 som var tillämpligt. En tilläggsskatt för import av en jordbruksprodukt faller inom tillämpningsområdet för detta direktiv, eftersom man, enligt artikel 1.2, med »importtullar» bland annat avser lantbruksavgifter och andra beskattningar av import som föreskrivs av den gemensamma jordbrukspolitiken.
27 Direktiv 79/695 föreskriver att importörerna skall inlämna deklarationer till tullmyndigheterna om övergång till fri omsättning som i princip skall innehålla all nödvändig information för tillämpningen av tullregleringen och för den eventuella uppbörden av de erforderliga tullavgifterna eller avdragen. Tullmyndigheterna är dock inte tvungna att lita till deklarationen utan kan företa ett stort antal kontroller. Kontrollen av deklarationen för övergång till fri omsättning är för övrigt föremålet för rubrik II i kommissionens tillämpningsdirektiv 82/57. Där anges det uttryckligen, precis som i rådets direktiv 79/695, att tullmyndigheterna kan företa dokumentkontroller, undersökningar av varor och ta varuprover. Om deklarationen är felaktig är det tullmyndigheternas konstateranden som har företräde. Denna rättighet att fastställa vad som är sant preciseras för övrigt i artikel 10.1 i direktiv nr 79/695: »Resultaten av kontrollen av deklarationen och de därtill bifogade dokumenten, åtföljd eller inte av en undersökning av varorna, utgör grund för en beräkning av importtullarna och för tillämpningen av andra regler som reglerar varors övergång till fri omsättning.» Med andra ord, när uppgifterna i deklarationen är felaktiga eller ofullständiga, har tullmyndigheterna befogenhet att korrigera dem eller ersätta dem med sina egna uppgifter. Det viktiga är att så riktigt som möjligt återge verkligheten.
28 Sådana bestämmelser ger tullmyndigheterna möjlighet att bekämpa bedrägeri genom att ersätta de uppgifter som förekommer i den deklaration som inges till dem med sina egna. Enligt vår åsikt innebär detta en rätt att återskapa det verkliga importpriset med hjälp av samtliga de beståndsdelar som tullmyndigheterna har vetskap om och som deras nationella lagstiftning ger möjlighet att beakta som utgångspunkt.
De omständigheter under vilka en rekonstruktion av priset är tillåten
29 Det återstår att fastställa när bedrägeri föreligger. De bestämmelser som underställts domstolens bedömning föreskriver att de behöriga nationella myndigheterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa importpriset när de inte är övertygade om att det pris som anges i deklarationen återger priset fob i ursprungslandet (förordningarna nr 2742/82 och nr 1626/85) eller det verkliga importpriset (förordning nr 2237/85), eller i de fall då den till tullmyndigheterna inlämnade fakturan inte har upprättats av exportören i produkternas ursprungsland, eller åter om betalningen inte har skett inom den i förordningen föreskrivna tiden. I sin ursprungliga avfattning, verkade den först daterade förordningen bara avse de fall där det på den till tullmyndigheterna inlämnade fakturan angivna priset inte motsvarade försäljningsvillkoren fob. Om så var fallet, anmodades tullmyndigheterna att vidta nödvändiga åtgärder för att bestämma priset fob. I fortsättningen är det snarare i syfte att bekämpa bedrägeri som kommissionen, genom en förordning, har fastslagit ett visst antal situationer när de nationella myndigheterna själva kan återskapa importpriset(19).
30 Det är nu fråga om att utreda huruvida det är tillräckligt att i en förordning beskriva vissa faktiska situationer, som skulle kunna tyda på att importpriset har framställts på ett bedrägligt sätt, för att göra det möjligt för de nationella myndigheterna att, när sådana omständigheter infinner sig, återskapa priset. Även om den nationella domstolen inte har ställt frågorna med denna vinkling, förefaller det oss värdefullt att uttala sig i det avseendet, med hänsyn tagen till domstolens senaste rättspraxis.
31 Omständigheterna i de mål som har underställts domstolen illustrerar väl detta problem. I målen angående torkade druvor (C-351/93 och C-352/93), är det uppenbart att bedrägliga medel använts. Alpaslan Besikcioglus försäljning till Fitmay är fiktiv; denna konstruktion används enbart med avsikt att föra in varor till gemenskapen till ett högre pris än minimipriset för import. Det föreligger ingen verklig avsikt att överföra (och att mottaga) äganderätten till dessa torkade druvor, som för övrigt inte lämnar fartyget under transaktionerna. Ett flertal omständigheter vittnar om detta: identiteten mellan Alpaslan Besikcioglu och Izmir Fig Packers, den dubbla försäljningen av de torkade druvorna samma dag, ena gången till Fitmay och andra gången till Stolp, frånvaron av verklig vinst för Fitmays del vid återförsäljningen och direktörens för bolaget erkännande att försäljningen endast genomfördes för att kunna utföra importformaliteterna, eller vidare Izmir Fig Packers förlustförsäljning.
Däremot är det inte lika säkert att bedrägeri föreligger i målet angående moreller (C-353/93). Som framgår av den akt som har överlämnats till oss, har Mondifoods bekräftat att de har köpt till ett högre pris än minimipriset för import och det nederländska ministeriet förefaller inte ha bestridit denna bekräftelse. Det är endast på grund av det faktum att morellerna inte har köpts direkt av en producent i Jugoslavien och att detta faktum ansågs som tillräckligt inom den gemenskapsrättsliga regleringen för att de behöriga nationella tullmyndigheterna skulle kunna fastställa priset på eget initiativ, som dessa myndigheter har företagit rekonstruktionen av importpriset.
32 I ett av domstolens nyligen avgjorda mål(20), vilket College van Beroep inte kunde känna till vid tidpunkten för sitt beslut, har domstolen redan berört detta problem och har givit viktiga anvisningar om hur en av de bestämmelser som har underställts domstolen i dag skall tolkas. I det fallet rörde det sig om en begäran om förhandsavgörande om tolkningen av artikel 3.3 i kommissionens förordning nr 1626/85. I ett mål Dinter hade, nämligen det tyska bolaget Hans Dinter av en österrikisk mellanhand, bolaget Kraus und Kraus (precis samma bolag som det är fråga om i mål C-353/93), köpt moreller härrörande från Jugoslavien. Det fastställdes att det pris som Dinter betalade till Kraus und Kraus var högre än minimipriset för import. Med beaktande av definitionen av importpriset i förordning nr 1626/85 (priset fob i ursprungslandet samt transport- och försäkringskostnader fram till inträdet i gemenskapens tullområde) och det faktum att försäljningsfakturan inte hade upprättats av exportören i produktens ursprungsland, hade dock Hauptzollamt Bad Reichenhall beslutat om en tilläggsskatt för bolaget Dinter beräknad med det pris som mellanhanden hade betalat till exportören i ursprungslandet(21). Bolaget Dinter hade överklagat detta beslut, och gjort gällande, å ena sidan, att det pris som bolaget hade betalat vid importen var högre än minimipriset och, å andra sidan, att detta inte hade kunnat ange det pris som den österrikiske mellanhanden hade betalat till den jugoslaviske exportören eftersom bolaget inte kände till det.
33 I domstolens ovannämnda dom Dinter har domstolen tagit syftet med regleringen i beaktande, det vill säga att hindra avsättningen av de importerade varorna till onormalt låga priser, och därmed ansett att rekonstruktionen av priset var en metod som »bara tillämpades när annan information saknades eller då tullmyndigheterna tvivlar på det i fakturan angivna priset»(22). I själva verket är det så, att »om det är säkert att det pris som betalats till mellanhanden av importören och det därefter av denne tillämpade återförsäljningspriset är högre än minimipriset, är syftet med förordning nr 1626/85 uppnått» och, följaktligen, är uttaget av en tilläggsskatt olagligt.
34 Av detta följer, enligt vår mening, att de av den gemenskapsrättsliga lagstiftaren senare tillagda förutsättningarna, nämligen »då den till tullmyndigheterna ingivna fakturan inte har upprättats av exportören i produkternas ursprungsland» och »då betalningen inte har ägt rum inom den i förordningen angivna tidsfristen», inte kan betraktas som ovedersägliga antaganden om att bedrägeri föreligger och därmed, utan någon ytterligare verifikation, medföra rekonstruktion av priset, utan endast som enkla indicier ägnade att väcka tullmyndigheternas uppmärksamhet. När det inte, trots närvaron av dessa tecken, finns något tvivel beträffande det faktiskt betalade importpriset och i fråga om det faktum att detta pris var högre än minimipriset - vilket verkar ha varit fallet i målet rörande moreller (C-353/93) - bör tullmyndigheterna godta detta pris och kan inte rekonstruera det.
35 Den gemenskapsrättsliga regleringen preciserar inte varken vilka uppgifter tullmyndigheterna bör ha tillgång till för att kunna ifrågasätta riktigheten av det i deklarationen angivna importpriset eller vilka uppgifter en importör skulle kunna åberopa för att kunna försvara riktigheten av detta pris när tullmyndigheterna förnekar det. I detta avseende kan man lägga märke till att kommissionen har använt en bättre formulering i senare förordningar(23), dels genom att den kräver att tullmyndigheterna skall ha »välgrundade misstankar»(24) och, dels genom att föreskriva olika metoder för att bevisa att minimipriset för import respekteras(25). I detta fall, med beaktande av att ingen bestämmelse av denna typ föreskrevs i den gemenskapsrättsliga regleringen vid tidpunkten för importerna, åligger det den nationella domstolen att, i förekommande fall, i enlighet med nationell rätt bedöma den bevisning som lagts fram av såväl tullmyndigheterna som av importören och bestämma huruvida det förelåg något tvivel eller inte avseende importpriset, som skulle befoga att myndigheterna rekonstruerade detta pris.
Svar på de frågor som ställts
36 Det är mot bakgrund av det ovan anförda som de till domstolen ställda frågorna bör besvaras. Låt oss börja med de frågor som rör tolkningen av de aktuella bestämmelserna och omständigheterna som de behöriga myndigheterna kan använda för att fastställa eller rekonstruera importpriset. Dessa tolkningsfrågor ställs till domstolen med avseende på de förordningars bestämmelser som föreskriver att en sådan rekonstruktion är möjlig för det fall att myndigheterna inte är övertygade om att det i deklarationen återgivna priset återspeglar det verkliga importpriset. Det följer av det ovan angivna Dinter-domen att, i ett sådant fall, en sådan rekonstruktionsmetod kan beslutas av kommissionen och därmed bli giltig. I denna dom har domstolen, i själva verket, inte godtagit att beslutet rekonstrueras (och en tilläggsskatt påförs) då varan har köpts av en mellanhand som inte var etablerad i det land i vilket denna har sitt ursprung men då det var säkert att såväl priset som betalts till mellanhanden som det som betalts vid återförsäljningen översteg minimipriset. Domstolens dom ifrågasätter hur som helst inte lagligheten av den gemenskapsrättsliga bestämmelsen som föreskriver en rekonstruktion av priset när det föreligger tvekan. Tvärtom utesluter domstolen inte, e contrario, ett uttag av tilläggsskatten (med det rekonstruerade priset som grund) »när det inte är säkert att såväl priset som betalats till mellanhanden som det som betalats vid återförsäljningen översteg minimipriset».
37 I vart och ett av målen, frågar den nationella domstolen oss vilken metod som skall användas för att fastställa importpriset: är myndigheterna skyldiga att stödja sig på handlingarna avseende de operationer som har förekommit mellan exportören och importören eller kan de återskapa importpriserna med hjälp av andra operationer som de känner till och, i synnerhet, prisutvecklingen i senare försäljningsled?
Såsom vi har sagt, är tullmyndigheternas uppgift att så riktigt som möjligt beskriva omständigheterna. Den första användbara uppgiften är utan tvekan importörens deklaration, men om denna inte är riktig måste man finna andra uppgift som man kan utgå ifrån. För att rekonstruera det mellan importören och säljaren överenskomna priset, kan man använda de olika kontrakt och räkenskapshandlingar som upprättats mellan exportören och importören eller mellan andra personer för samma eller andra importer och genom att gå uppåt, på exportörens sida, till producenten eller genom att gå nedåt, på importörens sida, till den slutliga konsumenten.
Vilken metod man skall använda i varje enskilt fall beror inte enbart på de faktiska omständigheterna, utan även på tillämplig nationell lagstiftning. Gemenskapsrätten slår nämligen endast fast den principiella möjligheten att använda återförsäljningspriset som utgångspunkt för att rekonstruera importpriset. I övrigt är det de nationella bestämmelserna och, i synnerhet, värderingsreglerna som skall tillämpas för att avgöra hur de behöriga myndigheterna kan använda återförsäljningspriset och de andra uppgifter som de har kännedom om för att rekonstruera importpriset. Man kan därmed inte säga att kommissionens förordning skulle utgöra en blancofullmakt för de nationella myndigheterna att självständigt rekonstruera importpriset. Dessa myndigheter är skyldiga att följa reglerna i sin
nationella rätt. För övrigt åtnjuter importörerna skydd av medlemsstaternas domstolar, inför vilka de kan överklaga om de har invändningar mot de metoder för rekonstruktion som används och om de önskar att de kontrolleras.
Vid den muntliga förhandlingen tog Tracotex upp frågan huruvida den frihet som lämnats åt myndigheterna i medlemstaterna i fråga om metoden för rekonstruktion av priset inte riskerade att medföra en förflyttning av handelsflödena. Vid en första anblick förefaller detta föga troligt eftersom man måste utgå ifrån att de behöriga myndigheterna tvivlar i fråga om de flesta av de priser som importörerna har angett och att metoderna för rekonstruktion som medlemsstaterna tillämpar skiljer sig åt sinsemellan. I vilket fall som helst kvarstår alltid en mer omfattande harmonisering av metoderna för rekonstruktion som en möjlighet för kommissionen om denna konstaterar en sådan omledning av handeln.
38 Den nationella domstolen frågar likaledes om giltigheten av dessa bestämmelser, i och med att »rådets förordning inte ger kommissionen möjligheten att bevilja de behöriga nationella myndigheterna en så vidsträckt möjlighet till fri bedömning för att svara på frågan om importpriset, i en viss situation, är lägre än minimipriset för import eller inte».
Såsom framhållits ovan, är den tillämpliga regleringen, inom organisationen av tullsystemet, på samma gång av gemenskapsrättsligt och nationellt ursprung(26). Gemenskapsrätt och nationell rätt kompletterar varandra, eftersom den nationella rätten fortsätter att tillämpas på alla områden som inte täcks av gemenskapsrätten. Det är medlemsstaternas tullmyndigheter som skall tillämpa dessa regler. De har i synnerhet som inledande uppgift att kontrollera eller fastslå de fall när regleringen är tillämplig. I den mån kommissionen, genom de ifrågasatta förordningarna, inte har gjort annat än att anvisa en av de nationella lagstiftarna redan känd och använd metod, tilldelar denna dem inte några nya befogenheter. Om de nationella rättssystemen inte innehåller någon sådan uppskattningsmetod, skulle kommissionens förordning kunna rättfärdigas i den mån den utgör en tillämpningsform som är oundgänglig för en riktig tillämpning av de gemenskapsrättsliga bestämmelser som rör minimipriset för import. Inte i något av fallen var ett ingripande av rådet nödvändigt. Vi kan därför inte upptäcka någon grund för att kommissionens förordningar är ogiltiga i den del som de tillåter återskapandet av importpriset när man är osäker på om det pris som importören angivit är riktigt.
39 Låt oss likväl, eftersom det är viktigt, upprepa att slutsatsen rörande giltigheten av de bestämmelser som underställts domstolens prövning endast berör beräkningsmetoden för fastställandet av importpriset. Den rör inte de förutsättningar under vilka denna metod kan användas. Som vi redan har sagt, kan denna metod endast användas när tvivel föreligger om det pris som angivits i deklarationen. Vad gäller de andra av kommissionens förordningar föreskrivna förutsättningarna, kan dessa inte anses som ovedersägliga antaganden om bedrägeri utan endast som enkla indicier (se punkt 24 ovan).
40 Vad gäller den för mål C-353/93 specifika frågan (import av moreller), kan man fråga sig om den nationella domstolen skulle ha känt ett behov av en tolkning av uttrycket »exportören i det land varifrån produkten härrör» om den hade känt till domstolens dom Dinter. Det är dock inte vår uppgift att besluta om detta. Det är den nationella domstolen som, med beaktande av domstolens dom Dinter och den bevisning som har framlagts såväl av tullmyndigheterna som av importören, skall bedöma om svaret på den av denna ställda frågan fortfarande är nödvändig.
Såsom förordning nr 1626/85 är avfattad, och med beaktande av det andra övervägandet i förordning nr 2237/85 enligt vilket »för att undvika bedrägerier rörande minimipriset för import, är endast de fakturor som upprättats i det land varifrån de torkade druvorna härrör godtagbara som bevishandlingar», förefaller det att man måste tolka denna bestämmelse som syftande på den exportör vars företag är etablerat i varans ursprungsland.
Förordningarna nr 2742/82 och nr 994/88 (mål C-351/93)
41 Frågan rörande förordning nr 994/88 berör enbart mål C-352/93, i vilket den där aktuella importen av torkade druvor ägde rum år 1984, under det att domstolen har förklarat den vid den tidpunkten tillämpliga texten, nämligen förordning nr 2742/82, »ogiltig för så vitt den instiftade en tilläggsskatt uppgående till ett fast belopp som motsvarar skillnaden mellan minimipriset och det lägsta priset på världsmarknaden». Den nationella domstolen frågar om det är förordning nr 994/88, som fastslår de belopp som skall återbetalas till importörerna, som skall betraktas som den rättsligt giltiga grunden för beräkningen av en tilläggsskatt som åläggs för första gången.
42 Såsom kommissionen och den nederländska regeringen framhåller, ogiltigförklarade domstolen inte, med domstolens ovannämnda dom National Dried Fruit Trade Association, förordning nr 2742/82 i dess helhet, utan endast beräkningsmetoden och skattens fasta karaktär. Domstolen godtog de argument som importörerna av torkade druvor framförde vilka fäste uppmärksamheten på att det skulle ha räckt att fastslå denna skatt till ett belopp som motsvarade skillnaden mellan minimipriset och importpriset. Det är den sistnämnda metoden som kommissionen följde i sin förordning nr 994/88, eftersom denna beviljade återbetalning av skillnaden mellan, å ena sidan, den med tillämpning av förordning nr 2742/82 betalade skatten och, å andra sidan, det belopp som utgör skillnaden mellan minimipriset och importpriset.
Följaktligen verkar det för oss inte som om något problem skulle kunna uppkomma rörande principen om åläggande av en tilläggsskatt samt det sätt på vilket denna skall beräknas. Bestämmelserna i förordningarna nr 2742/82, såsom ogiltigförklarad genom domstolens dom National Dried Fruit Trade Association, och nr 994/88 i kombination utgör i detta avseende en adekvat laglig bas. Tilläggsskatten skall vara lika med skillnaden mellan minimipriset för import och det konstaterade importpriset.
43 Vi föreslår således att domstolen skall svara på de frågor som ställts enligt följande:
I mål C-351/93:
»1) Början på artikel 2.3 b in fine i kommissionens förordning (EEG) nr 2237/85 av den 30 juli 1985 om inrättandet av särskilda tillämpningsvillkor för systemet med minimipris för import av torkade druvor, skall, i synnerhet med beaktande av artikel 9 i rådets förordning (EEG) nr 426/86 av den 24 februari 1986 om den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetade produkter av frukt och grönsaker, tolkas på det sättet att, då de behöriga myndigheterna tvivlar på huruvida det i deklarationen för övergång till fri omsättning för varor angivna priset återger det verkliga importpriset, kan de, efter att ha anmodat importören att inkomma med mer utförlig bevisning för att minimipriset för import har respekterats, företa rekonstruktionen av importpriset med användande av alla moment som de kände till och som deras nationella rätt tillåter att de beaktar.
2) Prövningen av de frågor som har ställts har inte gett vid handen något som skulle kunna påverka giltigheten av början på artikel 2.3 b in fine i kommissionens förordning (EEG) nr 2237/85, där den tillåter rekonstruktion av importpriset i de fall det föreligger tvivel rörande om importören har angett ett riktigt pris.»
I mål C-352/93:
»1) Bestämmelserna i artikel 2.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2742/82 av den 13 oktober 1982 om skyddsåtgärder tillämpliga på import av torkade druvor och i kommissionens förordning (EEG) nr 994/88 av den 15 april 1988, i kombination utgör den rättsliga grunden för beräkningen av en tilläggsskatt som för första gången ålades efter domstolens dom av den 11 februari 1988 i mål 77/86.
2) Tilläggsskatten skall utgöra skillnaden mellan minimipriset för import och det konstaterade importpriset.
3) Artikel 4.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 2742/82 skall tolkas så, att när de behöriga myndigheterna tvivlar på att det pris som angetts i deklarationen för övergång till fri omsättning återger det verkliga importpriset, kan de, efter att ha anmodat importören att inkomma med mer utförlig bevisning för att minimipriset för import har respekterats, rekonstruera importpriset med användande av alla uppgifter som de kände till och som deras nationella rätt tillåter att de beaktar.
4) Prövningen av de ställda frågorna har inte gett vid handen något som skulle kunna påverka giltigheten av artikel 4.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 2742/82, i den del denna tillåter rekonstruktion av importpriset, då man tvivlar på att det pris som angetts av importören är riktigt.»
I mål C-353/93
»1) Artikel 3.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 1626/85 av den 14 juni 1985 om de skyddsåtgärder som är tillämpliga på importen av vissa moreller, skall, med beaktande av artikel 18.2 i rådets förordning (EEG) nr 426/86 i synnerhet, tolkas så, att då de behöriga myndigheterna tvivlar på att det i deklarationen för övergång till fri omsättning angivna priset återger det verkliga importpriset, kan de, efter att ha anmodat importören att inkomma med mer utförliga bevis för att minimipriset för import har respekterats, företa rekonstruktionen av importpriset med användande av alla moment som de kände till och som deras nationella rätt tillåter att de beaktar.
2) Prövningen av de ställda frågorna har inte gett vid handen något som skulle kunna påverka giltigheten av artikel 3.3 i kommissionens förordning nr 1626/85, i den del denna tillåter rekonstruktion av importpriset, då man tvivlar på att det pris som angetts av importören är riktigt.
3) Artikel 3.3 i kommissionens förordning nr 1626/85 skall tolkas så, att det med orden 'exportören i det land varifrån produkten härrör' skall förstås
exportören vars företag är etablerat i det land varifrån produkterna härrör.»
(1) - Kommissionens förordning av den 11 november 1988 som ändrar förordning (EEG) nr 2303/88 i fråga om tilläggsskatter som skall indrivas i de fall minimipriset för import, tillämpligt på torkade druvor, inte efterlevs (EGT nr L 307, s. 26).
(2) - EGT nr L 73, s. 1. Från och med den 1 mars 1986 ersätts den förordningen av rådets förordning (EEG) nr 426/86 av den 24 februari 1986 om den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetade produkter av frukt och grönsaker (EGT nr L 49, s. 1).
(3) - Förordning som definierar tillämpningsreglerna för skyddsåtgärder för bearbetade produkter av frukt och grönsaker (EGT nr L 73, s. 28).
(4) - Förordning av den 13 oktober 1982 om skyddsåtgärder tillämpliga på import av torkade druvor (EGT nr L 290, s. 28).
(5) - Såsom ändrad av kommissionens förordning (EEG) nr 936/84 av den 5 april 1984 (EGT nr L 96, s. 13).
(6) - Såsom ändrad av ovannämnda förordning nr 936/84.
(7) - Dom av den 11 februari 1988, National Dried Fruit Trade Association (Rec. s. 757).
(8) - Dom av den 5 juli 1988, Central-Import Münster (Rec. s. 3679).
(9) - Förordning av den 15 april 1988 om tillämpningen av en tilläggsskatt som föreskrivs av förordning (EEG) nr 2742/82 om skyddsåtgärder tillämpliga på importen av torkade druvor (EGT nr L 99, s. 12).
(10) - Förordning av den 31 mars 1984 ändrande förordning (EEG) nr 516/77 om den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetade produkter av frukt och grönsaker samt förordning (EEG) nr 950/68 om gemensamma tulltariffen (EGT nr L 103, s. 11).
(11) - Förordning av den 23 juli 1985 (EGT nr L 197, s. 10).
(12) - Förordning av den 30 juli 1985 (EGT nr L 209, s. 24).
(13) - Förordningens andra övervägande föreskriver att »för att undvika bedrägerier i fråga om minimipriset för import, är endast de fakturor som upprättats i de torkade druvornas ursprungsland godtagbara som bevishandlingar».
(14) - Det framgår av den akt som har överlämnats till oss av den nationella domstolen (handling 9-5) att det är fråga om det enligt österrikisk rätt stiftade bolaget Kraus und Kraus, vars namn man återfinner i Dinter-målet, som avgjorts denna domstol, vilket vi kommer att tala om längre fram.
(15) - Se punkt 5.
(16) - Förordning av den 14 juni 1985 om skyddsåtgärder tillämpliga på importen av vissa moreller (EGT nr L 156, s. 13).
(17) - Rådets direktiv nr 79/695/EEG av den 24 juli 1979 om harmoniseringen av förfarandena för övergång till fri omsättning för varor (EGT nr L 205, s. 19); se även kommissionens direktiv nr 82/57/EEG av den 17 december 1981 om vissa tillämpningsföreskrifter för rådets direktiv nr 79/695/EEG om harmonisering av förfarandena för övergång till fri omsättning för varor (EGT nr L 28, 1985, s. 38).
(18) - Rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om gemenskapens tulltaxa (EGT nr L 302, s. 1). Artikel 1 i denna anger att »tullregleringen utgörs av denna kodex samt av de bestämmelser som antagits för dess tillämpning på nationell nivå eller på gemenskapens nivå.»
(19) - Se det andra övervägandet i förordning nr 936/84 samt det andra övervägandet i förordning nr 2237/85, ovannämnt i not 13.
(20) - Dom av den 2.8.1993, Dinter (C-81/92, Rec. s. I-4601).
(21) - I motsats till föreliggande mål, rekonstruerades importpriset alltså inte utifrån återförsäljningspriset efter importen, men väl utifrån det initialt av mellanhanden till exportören i ursprungslandet betalda priset.
(22) - Punkt 18 i domen.
(23) - Det rör sig om kommissionens förordning (EEG) nr 2053/89 av den 10 juli 1989 om fastställande av särskilda tillämpningsvillkor för systemet med minimipris för import för vissa bearbetade körsbär (EGT nr L 195, s. 11), och kommissionens förordning (EEG) nr 2054/89 av den 10 juli 1989 om fastställande av särskilda tillämpningsvillkor för systemet med minimipris för import av torkade druvor (EGT nr L 195, s. 14). Dessa förordningar är i stort sett identiska.
(24) - Se artiklarna 6.1 i dessa förordningar, enligt vilka »Då tullmyndigheterna har grundade misstankar rörande det faktum huruvida det pris som finns i deklarationen för övergång till fri omsättning återger det verkliga importpriset, skall de av importören kräva att han, inom en sexmånadersfrist, framlägger bevis för att produkten har avsatts under villkor som garanterar att minimipriset för import har respekterats...»
(25) - Artiklarna 7 i förordningarna lyder som följande: »1. Minimipriset för import anses efterlevt om importören framlägger bevis för att minst 95 procent av det importerade partiet att produkten har sålts i befintligt skick, efter förpackning, direkt eller via mellanhänder, till skedet för de slutliga användarna till ett pris som är minst lika med minimipriset för import. 2. Om de bevis som härrör från den slutliga användaren inte kan läggas fram trots importörens omsorg, kan de behöriga myndigheterna godta andra bevis som bevisar att produkten har sålts under förhållanden som påvisar att minimipriset har efterlevts.»
(26) - Se, i synnerhet, artikel 1 i gemenskapens tulltaxa, ovannämnd i not 18.