61985CJ0196_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
Mål 196/85
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av juridiske rådgivaren Johannes Føns Buhl, i egenskap av ombud, med delgivningsadress hos G. Kremlis, kommissionens rättstjänst, bâtiment Jean Monnet, Luxemburg,
sökande,
mot
Frankrike, företrätt av Gilbert Guillaume, Régis de Gouttes och Philippe Pouzoulet, i egenskap av ombud, med delgivningsadress hos Frankrikes ambassad i Luxemburg,
svarande.
Föremål för talan
Talan avser fastställelse av att Frankrike, genom att ha infört och upprätthållit ett differentierat beskattningssystem för vissa så kallade "naturligt söta viner" och starkviner, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 95 i EEG-fördraget.
Domskäl
1 Genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 25 juni 1985 har Europeiska gemenskapernas kommission i enlighet med artikel 169 i EEG-fördraget väckt talan om fastställelse av att Frankrike, genom att ha infört och upprätthållit ett differentierat beskattningssystem för vissa så kallade "naturligt söta viner" och starkviner, har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 95 i EEG-fördraget.
2 Genom denna talan har kommissionen i huvudsak gjort gällande att bestämmelserna i "code général des impôts" (allmänna skattelagen) avseende "droit de consommation" (konsumtionsskatt) och "droit de circulation" (en särskild punktskatt) på starkviner och liknande viner är oförenliga med artikel 95 i fördraget. Enligt dessa bestämmelser är starkviner och liknande viner i allmänhet underkastade en konsumtionsskatt på 6 795 franska franc per hektoliter ren alkohol och en särskild punktskatt på 22 franska franc per hektoliter. För vissa av dessa viner, nämligen naturligt söta viner, är dock skattesatsen 2 454 franska franc respektive 54,80 franska franc. Enligt kommissionen är detta system diskriminerande eftersom villkoren för att komma i åtnjutande av den förmånligare beskattningen är mindre gynnsamma för importerade varor från andra medlemsstater än för liknande inhemska varor.
3 Vad beträffar detaljerna i den ifrågavarande franska lagstiftningen, rättegångens förlopp och parternas grunder och argument hänvisas till förhandlingsrapporten. I det följande redovisas dessa omständigheter endast i den utsträckning som behövs för domstolens argumentering.
Kriteriet "traditionell och sedvanlig produktion"
4 Kommissionen har för det första gjort gällande att en förbjuden diskriminering enligt artikel 95 i fördraget blir en följd av den omständigheten att den franska lagstiftningen förbehåller förmånsbehandling för de viner vars produktion är "traditionell och sedvanlig". Även om detta kriterium av allt att döma gäller utan åtskillnad för inhemska varor och importerade varor från andra medlemsstater kan det dock endast uppfyllas av inhemska varor. Kommissionen anser dessutom att begreppet "traditionell och sedvanlig produktion" inte är ett objektivt kriterium eftersom det ger förvaltningen befogenhet att företa en skönsmässig bedömning vid dess tillämpning.
5 Den franska regeringen har bestritt att det föreligger diskriminering. Den anser att begreppet "traditionell och sedvanlig produktion" både har en historisk betydelse, som karakteriseras av en produktion under århundraden fast förbunden med ett särskilt territorium och vars ålder utgör en del av dess ryktbarhet, samt en teknisk betydelse, som kännetecknas av oenologiska regler och metoder som sammanför goda och traditionella sedvänjor. Detta begrepp återfinns för övrigt också i gemenskapslagstiftningen vad gäller den gemensamma marknadsordningen för vin.
6 Det skall först erinras om att gemenskapsrätten, enligt en fast rättspraxis (senast i domen av den 4 mars 1984 i målet 106/84, Kommissionen mot Danmark, Rec. s. 833), på sitt nuvarande utvecklingsstadium inte begränsar den enskilda medlemsstatens frihet att införa ett differentierat beskattningssystem för vissa varor - även om dessa kan betraktas som liknande varor i den mening som avses i artikel 95 första stycket i fördraget - på grundval av objektiva kriterier, såsom vilka råvaror eller vilken framställningsmetod som används. Sådana differentieringar är förenliga med gemenskapsrätten om de eftersträvar ekonomiskpolitiska syften som också är förenliga med kraven i fördraget och sekundärrätten och om de närmare bestämmelserna är av sådan art att de undviker varje form av direkt eller indirekt diskriminering av import från andra medlemsstater eller varje form av skydd som gynnar konkurrerande inhemska varor.
7 Domstolen har särskilt flera gånger funnit att artikel 95 i fördraget, på gemenskapsrättens nuvarande utvecklingsstadium, inte förbjuder att medlemsstaterna, med hänsyn till berättigade ekonomiska eller sociala syften, beviljar skatteförmåner i form av undantag från skatteplikt eller skattelättnader för vissa alkoholhaltiga drycker eller vissa producentkatetorier, dock under förutsättning att sådana system för förmånsbehandling utan diskriminering utvidgas till att även gälla importerade varor som uppfyller samma villkor som de gynnade inhemska varorna.
8 Dessa kriterier är uppfyllda i förevarande fall.
9 Vad beträffar de syften som eftersträvas med det ifrågasatta beskattningssystemet har den franska regeringen under det muntliga förfarandet förklarat att naturligt söta viner tillverkas i regioner som karakteriseras av låg nederbörd och förhållandevis mager jord i vilka, till följd av svårigheten att odla andra jordbruksprodukter, den lokala ekonomin är starkt beroende av produktionen av dessa viner. Den skatteförmån som förbehålls dessa viner syftar därför till att utjämna de strängare produktionsvillkor som dessa produkter är underkastade för att göra det möjligt att upprätthålla en kvalitetsproduktion som är av särskilt ekonomiskt intresse för vissa regioner i gemenskapen. Sådana ekonomiskpolitiska syften skall betraktas som förenliga med kraven i gemenskapsrätten.
10 Dessutom, vad beträffar utvidgningen av förmånsbehandlingen till att även omfatta importerade varor, skall det fastslås att kriteriet "traditionell och sedvanlig produktion" gäller utan åtskillnad för inhemska varor och importerade varor. Det finns ingenting i handlingarna som tyder på att förmånsbehandlingen tillämpas på ett sådant sätt att den faktiskt gynnar viner med franskt ursprung till nackdel för viner, som uppvisar samma kännetecken, med ursprung i andra medlemsstater. Det har framför allt inte visats att den ifrågavarande skatteförmånen, till följd av särskilda naturförhållanden eller produktionsmönster, uteslutande eller åtminstone i huvudsak gynnar inhemska varor. Det skall tilläggas att nationella bestämmelser som utan åtskillnad omfattar både inhemska och importerade varor inte kan betraktas som oförenliga med gemenskapsrätten av den enda anledningen att de kan tillämpas på ett diskriminerande sätt, så länge det inte visas att de faktiskt tillämpas på detta sätt.
11 Av detta följer att invändningen som grundas på den omständigheten att förmånsbehandlingen är förbehållen starkviner vars produktion är "traditionell och sedvanlig" inte kan godtas.
Kravet på kontrollbestämmelser i den exporterande medlemsstaten
12 Kommissionen har vidare gjort gällande att en förbjuden diskriminering enligt artikel 95 i fördraget blir en följd av den omständigheten att vin som importeras från andra medlemsstater endast omfattas av förmånsbehandlingen om de i den exporterande medlemsstaten underkastas kontrollbestämmelser som ger motsvarande garantier som dem som krävs för naturligt söta viner som produceras i Frankrike. Enligt kommissionen innebär detta krav att varor från andra medlemsstater som inte har motsvarande bestämmelser inte kan erhålla denna förmån, vilket strider mot principen att en nationell lagstiftning inte får införa tillämpningsföreskrifter som inte kan uppfyllas av producenter i andra medlemsstater.
13 Den franska regeringen har bestritt kommissionens allmänna ståndpunkt. Den har hävdat att den importerande medlemsstaten har rätt att kräva bevis för att kunna säkerställa att importerade varor, som eventuellt kan komma ifråga för förmånsbehandling, faktiskt uppfyller kraven för detta.
14 Det är fast rättspraxis (se domstolens dom av den 7 maj 1981 i målet 153/80, Hansen, Rec. s. 1165) att en medlemsstat inte kan vägra en skatteförmån för varor från en annan medlemsstat med anledning av villkor föreskrivna i den förstnämnda statens lagstiftning, som de importerade varorna inte kan uppfylla till följd av de geografiska omständigheterna eller produktionsstatens lagstiftning. Denna princip kan dock inte hindra en medlemsstat att - även för importerade varor - göra beviljandet av en skatteförmån beroende av bevis för att villkoren för detta beviljande är uppfyllda, under förutsättning att beviskraven inte är strängare för importerade varor än för liknande inhemska varor, och under förutsättning att det inte råder en disproportion mellan dessa villkor och det syfte som eftersträvas, nämligen att undanröja risken för bedrägeri.
15 Av detta följer att den importerande medlemsstaten är fri att kräva bevis som gör det möjligt för den att kontrollera att de importerade varorna faktiskt uppfyller de kriterier som föreskrivs i dess nationella lagstiftning. Ett sådant bevis kan bl.a. framläggas genom ett certifikat utfärdat av myndigheterna eller andra vederbörliga organ i ursprungsmedlemsstaten. Eftersom ett sådant certifikat endast kan utfärdas på grundval av kontroller kan kravet på kontrollbestämmelser som erbjuder garantier motsvarande dem som föreskrivs i fransk lagstiftning, även ställas på starkvin som importeras från andra medlemsstater som ett villkor för att kunna komma i åtnjutande av den skattemässiga förmånsbehandlingen.
16 Sådana bestämmelser måste dock, för att vara förenliga med proportionalitetsprincipen, överlåta valet av metoderna och av den myndighet som skall ansvara för kontrollerna till ursprungsmedlemsstaten och får inte göra erkännandet av motsvarighet beroende av att det dessförinnan ingåtts ett avtal mellan de berörda nationella förvaltningarna.
17 Handlingarna i målet gör det inte möjligt att dra den slutsatsen att de ifrågavarande franska bestämmelserna strider mot dessa tvingande krav. Kommissionen har först och främst anfört att de franska myndigheterna, på grundval av ett avtal som ingåtts med de grekiska myndigheterna, har beslutat att likställa viner med beteckningen "Samos vin doux naturel grand cru" (fina naturligt söta viner från Samos) med "vins doux naturel" (naturligt söta viner) med franskt ursprung. Den franska regeringen har dock bestritt förekomsten av ett sådant avtal och förklarat att kontakten med de grekiska myndigheterna i detta hänseende endast syftade till att erhålla den information som var nödvändig för att den franska förvaltningen skulle kunna fastställa om förutsättningarna för att erhålla skatteförmånen verkligen var uppfyllda i detta fall. Eftersom kommissionen inte har lagt fram några bevis för motsatsen måste det fastslås att förekomsten av ett sådant avtal inte har bevisats.
18 Den invändning som grundas på den omständigheten att starkvin som importeras från andra medlemsstater endast kommer i åtnjutande av den skattemässiga förmånsbehandlingen om det finns kontrollbestämmelser som ger motsvarande garantier kan inte heller godtas.
Beslut om rättegångskostnader
19 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet skall den förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
följande dom:
1)
Talan ogillas.
2)
Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta rättegångskostnaderna.