62021CJ0701_RES
Förenade målen C‑701/21 och C‑739/21 P
Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon
mot
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)ochEuropeiska kommissionen
Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 22 februari 2024
”Överklagande – Statligt stöd – Artikel 107 FEUF – Begreppet stöd – Fördel – Kriteriet avseende en privat investerare – Skiljedom med fastställelse av lägre eltaxor – Huruvida skiljedomen kan tillskrivas staten – Förordning (EU) nr 2015/1589 – Artikel 4.2 – Beslut om att åtgärden inte utgör statligt stöd”
Talan om ogiltigförklaring – Fysiska eller juridiska personer – Berättigat intresse av att få saken prövad – Beslut i vilket kommissionen konstaterar att det inte föreligger något stöd utan att inleda det formella granskningsförfarandet – Talan som syftar till att tillvarata berörda parters processuella rättigheter – Talan som väckts av ett företag som kontrolleras av en medlemsstat – Upptagande till prövning
(Artiklarna 108.2, 108.3 och 263 fjärde stycket FEUF; rådets förordning 2015/1589, artikel 1 h)
(se punkterna 56–64)
Stöd som ges av en medlemsstat – Begrepp – Gynnande som kan tillskrivas staten – En skiljedomstols delaktighet i att fastställa en eltaxa – Beslut som antagits av ett företag som kontrolleras av staten att ingå ett skiljeavtal – Beslut som kan utgöra statligt stöd – Skiljedom som meddelas av en skiljenämnd som anlitas på grund av avtal – Skiljedom som inte utgör en åtgärd som kan tillskrivas staten
(Artikel 107.1 FEUF)
(se punkterna 96–114)
Resumé
Domstolen bifaller överklagandena av tribunalens dom (
1
) om ogiltigförklaring av ett antal rättsakter från kommissionen i vilka kommissionen slog fast att en skiljedom om fastställande av den eltaxa som är tillämplig på den grekiska aluminiumproducenten Mytilinaios AE – Omilos Epicheiriseon (nedan kallat Mytilinaios) inte innebar beviljande av statligt stöd.
Enligt domstolen gjorde tribunalen sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att nämnda skiljedom var en statlig åtgärd som kunde utgöra statligt stöd.
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), en elproducent och elleverantör som kontrolleras av grekiska staten, och Mytilinaios, som är dess viktigaste kund, är inblandade i en lång tvist om den taxa för elleveranser som DEI tar ut av Mytilinaios, eftersom dessa parter inte kan komma överens om storleken på denna taxa. Inom ramen för ett skiljeavtal som undertecknades den 16 november 2011 kom de båda parterna överens om att hänskjuta tvisten till Rythmistiki Archi Energeias (den grekiska energitillsynsmyndigheten, Grekland) (nedan kallad RAE), hos vilken det enligt grekisk lag hade inrättas en ständig skiljenämnd (nedan kallad RAE:s skiljenämnd). Denna skiljenämnd fick i uppdrag i att, på grundval av de förhandlingar som ägt rum mellan DEI och Mytilinaios, fastställa en taxa för elleveranser som motsvarade Mytilinaios särdrag och som åtminstone täckte DEI:s kostnader.
Genom beslut av den 31 oktober 2013 (nedan kallad skiljedomen) avgjorde RAE:s skiljenämnd denna tvist. DEI:s överklagande av skiljedomen ogillades av Efeteio Athinon (Appellationsdomstolen i Aten, Grekland).
DEI ingav den 23 december 2013 ett klagomål till Europeiska kommissionen och gjorde gällande att skiljedomen utgjorde ett olagligt statligt stöd, eftersom den aktuella taxan förpliktade DEI att tillhandahålla Mytilinaios elektricitet till ett pris som understeg DEI:s kostnader. Genom skrivelse av den 12 juni 2014 (nedan kallad den omtvistade skrivelsen) underrättade kommissionen DEI om att dess klagomål hade avskrivits.
DEI väckte till följd av denna skrivelse talan vid tribunalen, vilken registrerades under målnummer T‑639/14, med yrkande om ogiltigförklaring av den omtvistade skrivelsen.
Under detta förfarande återkallade och ersatte kommissionen den omtvistade skrivelsen genom beslut av den 25 mars 2015 (nedan kallat det första omtvistade beslutet) (
2
). I detta beslut fann kommissionen att skiljedomen inte utgjorde ett statligt stöd till Mytilinaios, eftersom DEI:s frivilliga beslut att hänskjuta parternas tvist till en skiljenämnd motsvarade beteendet hos en försiktig investerare i en marknadsekonomi och således inte medförde någon fördel som beviljats Mytilinaios,
DEI väckte därefter talan vid tribunalen, registrerad under målnummer T‑352/15, om ogiltigförklaring av det första omtvistade beslutet.
Genom beslut av den 9 februari 2016 slog tribunalen fast att det inte längre fanns anledning att döma i saken i mål T‑639/14. Detta beslut överklagades till domstolen, vilken upphävde detta beslut och återförvisade målet till tribunalen, där det registrerades under målnummer T‑639/14 RENV (
3
).
Den 14 augusti 2017 antog kommissionen ett andra beslut (nedan kallat det andra omtvistade beslutet) (
4
), som upphävde och ersatte såväl den omtvistade skrivelsen som det första omtvistade beslutet. Med stöd av skäl som är identiska med dem som angavs i det första omtvistade beslutet, bekräftades i detta andra beslut att skiljedomen inte innebär beviljande av ett statligt stöd, i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.
DEI väckte på nytt talan vid tribunalen, denna gång en talan om ogiltigförklaring av det andra omtvistade beslutet, vilken registrerades under målnummer T‑740/17.
Efter det att tribunalen förenat de tre pågående målen biföll tribunalens tredje avdelning i utökad sammansättning DEI:s talan i de tre målen och ogiltigförklarade såväl den omtvistade skrivelsen som det första och det andra omtvistade beslutet.
I sin dom fann tribunalen att kommissionen borde ha inlett det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 FEUF för att kontrollera innehållet i skiljedomen med avseende på ett eventuellt beviljande av statligt stöd, eftersom RAE:s skiljenämnd kunde likställas med en statlig allmän domstol och det framgår av rättspraxis att en fördel som en sådan domstol beviljar en part i målet kan anses utgöra beviljande av statligt stöd.
Mytilinaios och kommissionen överklagade denna dom till domstolen.
Domstolens bedömning
Mytilinaios och kommissionen har till stöd för sina överklaganden bland annat anfört att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att RAE:s skiljenämnd kunde likställas med en statlig allmän domstol, vilket innebar att skiljedomen var en statlig åtgärd som kunde utgöra statligt stöd.
Härvidlag påpekar domstolen inledningsvis att de kriterier som tribunalen angav till stöd för att RAE:s skiljenämnd skulle likställas med en allmän nationell domstol inte gör det möjligt att skilja RAE:s skiljenämnd från varje annan skiljenämnd som anlitas på grund av avtal. På denna punkt understryker domstolen att det enda kriterium som tribunalen har hänvisat till, som kan känneteckna RAE:s skiljenämnd i förhållande till andra skiljenämnder som anlitas på grund av avtal, är den omständigheten att skiljemännen, som valts ut från en förteckning som upprättats genom beslut av RAE:s ordförande, ska visa att de är oavhängiga och opartiska innan de utnämns. Denna omständighet kan emellertid inte i sig göra det möjligt att anse att denna skiljenämnd skiljer sig från alla andra skiljenämnder som anlitas på grund av avtal, eftersom den endast utgör en rent processuell omständighet som inte påverkar denna skiljenämnds funktion eller natur.
Vidare anser domstolen att tribunalen gjorde sig skyldig till en felaktig rättstillämpning när den underlät att pröva huruvida RAE:s skiljenämnd hade en tvingande behörighet som således inte var beroende av enbart parternas vilja, såsom i princip är fallet med domstolar som ingår i ett statligt domstolssystem.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar domstolen att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fann att RAE:s skiljenämnd kunde likställas med en allmän domstol och att skiljedomen var en statlig åtgärd som kunde utgöra statligt stöd.
Denna bedömning påverkas inte av den omständigheten att domstolen i domen kommissionen/European Food m.fl. (
5
) bekräftade att kommissionen hade befogenhet att kontrollera huruvida ett skadestånd som Rumänien betalat ut till svenska investerare för att verkställa en skiljedom utgjorde statligt stöd eller inte.
Domstolen understryker i detta avseende att den skiljenämnd som meddelade den aktuella skiljedomen i målet kommissionen/European Food m.fl. hade inrättats på grundval av ett bilateralt investeringsavtal som ingåtts mellan Konungariket Sverige och Rumänien. Såsom framgår av fast rättspraxis har en medlemsstats samtycke till att en tvist kan väckas mot den staten inom ramen för ett skiljedomsförfarande som föreskrivs i ett bilateralt investeringsavtal, till skillnad från det samtycke som skulle ha lämnats inom ramen för ett skiljeförfarande som kommit till stånd på grund av avtal, inte sitt ursprung i ett särskilt avtal som återspeglar de berörda parternas partsautonomi, utan följer av ett fördrag som ingåtts mellan två medlemsstater, inom ramen för vilket dessa på ett allmänt sätt och på förhand har samtyckt till att undanta tvister som kan avse tolkningen eller tillämpningen av unionsrätten från sina egna domstolars behörighet till förmån för skiljeförfarandet. Dessutom uttalade sig domstolen i domen kommissionen/European Food m.fl. inte om huruvida den skiljedom som var aktuell i det målet utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 FEUF.
Den omständigheten att en DEI:s talan om ogiltigförklaring av skiljedomen i förevarande fall har ogillats av Appellationsdomstolen i Aten innebär vidare inte att den grekiska staten kan tillskrivas denna skiljedom enbart av detta skäl. Den domstolsprövning som nämnda domstol utövar avser nämligen endast skiljedomens lagenlighet, och skiljedomen är en rättsakt som endast kan tillskrivas den skiljenämnd som har meddelat skiljedomen. Dessutom kan själva införandet av ett statligt stöd inte följa av ett domstolsavgörande, eftersom ett sådant införande omfattas av en lämplighetsbedömning som inte sker inom ramen för domstolsprövning.
Med hänsyn till det ovan anförda finner domstolen, mot bakgrund av bland annat de särskilda omständigheterna i tvisten mellan DEI och Mytilinaios och särdragen i det uppdrag som dessa parter frivilligt hade anförtrott RAE:s skiljenämnd, att kommissionen gjorde en riktig bedömning när den fann dels att den enda statliga åtgärd som kunde utgöra statligt stöd var DEI:s beslut att ingå skiljeavtalet med Mytilinaios, dels att det för att avgöra huruvida detta beslut hade gett Mytilinaios en fördel var nödvändigt att kontrollera huruvida en privat aktör, under normala marknadsvillkor, skulle ha fattat nämnda beslut på samma villkor.
Mot denna bakgrund upphäver domstolen tribunalens dom och återförvisar de tre målen till tribunalen för prövning av de grunder med avseende på vilka domstolen inte har yttrat sig.
(
1
)	Dom av den 22 september 2021, DEI/kommissionen (T‑639/14 RENV, T‑352/15 och T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
2
)	Kommissionens beslut C(2015) 1942 final av den 14 augusti 2017 (SA.38101 (2015/NN) (f.d. 2013/CP) – Grekland – Påstått statligt stöd som lämnats till Alouminion SA i form av eltaxor understigande självkostnadspris till följd av en skiljedom) (EUT C 219, 2015, s. 2).
(
3
)	Dom av den 31 maj 2017, DEI/kommissionen (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	Beslut C(2017) 5622 final av den 14 augusti 2017 (ärende SA.38101 (2015/NN) (f.d. 2013/CP) – Grekland – Påstått statligt stöd som lämnats till Alouminion SA i form av eltaxor understigande självkostnadspris till följd av en skiljedom).(EUT C 291, 2017, s. 2).
(
5
)	Dom av den 25 januari 2022, kommissionen/European Food m.fl. (C‑638/19 P, EU:C:2022:50).