PERSONALDOMSTOLENS DOM
(första avdelningen)
den 15 december 2008
Mål F-34/07
Carina Skareby
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Personalmål – Tjänstemän – Bedömning – Rapport om karriärutveckling – Bedömningsförfarandet för år 2005 – Åsidosättande av handläggningsregler – Samtal för att fastställa mål har inte hållits – Förenklad rapport som upprättats för perioden januari–september 2005 – Bedömning har inte gjorts – Uppenbart oriktig bedömning – Artikel 44.1 c i förstainstansrättens rättegångsregler”
Saken: Talan som väckts med stöd av artiklarna 236 EG och 152 EA, varigenom Carina Skareby har yrkat dels ogiltigförklaring av den
karriärutvecklingsrapport som upprättats för perioden den 1 januari–31 december 2005, dels att kommissionen ska förpliktas
att ersätta den yrkesmässiga, ekonomiska och ideella skada som hon åsamkats.
Avgörande: Talan ogillas. Vardera parten ska bära sina rättegångskostnader.
Sammanfattning
1.      Tjänstemän – Betygsättning – Rapport om karriärutveckling – Skyldighet att fastställa de mål som ska uppnås – Räckvidd
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)
2.      Tjänstemän – Betygsättning – Rapport om karriärutveckling – Upprättande – Förenklad rapport
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)
3.      Tjänstemän – Betygsättning – Rapport om karriärutveckling – Domstolsprövning – Gränser
(Tjänsteföreskrifterna, artikel 43)
1.      Det framgår av artikel 8.5 fjärde stycket i allmänna genomförandebestämmelser för artikel 43 i tjänsteföreskrifterna som antagits
av kommissionen att det formella samtal som äger rum mellan den rapporterande tjänstemannen och den anställde i början av
varje bedömningsförfarande syftar till att dessa, om möjligt samstämmigt, fastställer de mål som den anställde bör uppnå under
det år då detta samtal ägde rum. Vikten av detta formella samtal är således uppenbar i den situation, som anges i nämnda genomförandebestämmelser,
då den rapporterande tjänstemannen ensidigt föreslår den anställde de mål som denne ska uppnå. Genom detta samtal får nämligen
den berörde möjlighet att diskutera dessa mål och framföra sina synpunkter i syfte att uppnå att målen fastställs gemensamt.
Detta gäller emellertid inte om det är den anställde själv, som på begäran av den rapporterande tjänstemannen, fastställer
sina mål, vilka den rapporterande tjänstemannen godkänner genom sin underskrift. I denna situation finns det nämligen de facto
en överenskommelse mellan den rapporterande tjänstemannen och den anställde angående de mål denne ska uppnå, vilket innebär
att det inte är nödvändigt med ett formellt samtal för att nå en sådan överenskommelse, även om det fortfarande är önskvärt
på grund av att det utgör en av de ledningsuppgifter som åligger den rapporterande tjänstemannen.
Åsidosättanden av handläggningsreglerna, bland annat de som rör upprättandet av en rapport om karriärutveckling, utgör väsentliga
åsidosättanden som påverkar giltigheten av denna rapport, förutsatt att tjänstemannen visar att innehållet i rapporten skulle
ha varit annorlunda om dessa åsidosättanden inte hade skett.
(se punkterna 34, 36, 37 och 40)
Hänvisning till
Förstainstansrätten 9 mars 1999, Hubert mot kommissionen, T‑212/97, REGP 1999, s. I‑A‑41 och s. II‑185, punkt 53
Personaldomstolen 7 maj 2008, Lebedef mot kommissionen, F‑36/07, REGP 2008 s. I-A-1-0000 och s. II-A-1-0000, punkt 57
2.      Om den rapporterande tjänstemannen byts ut under bedömningsförfarandet föreskrivs i artikel 4.3 i allmänna genomförandebestämmelser
för artikel 43 i tjänsteföreskrifterna som antagits av kommissionen att den rapporterande tjänsteman, som ska lämna sin tjänst,
ska upprätta en förenklad rapport som ingår i rapporten om karriärutveckling och som endast rör prestationer, kompetens och
uppförande under den del av perioden som omfattas av rapporten. Denna förenklade rapport, i vilken inget betyg ges, tillställs
den anställde, som kan komma med synpunkter på därför avsedd plats. Syftet med denna rapport är att ge den rapporterande tjänstemannen
de upplysningar som är nödvändiga för att bedöma de arbetsuppgifter som den anställde har fullgjort under denna del av bedömningsperioden.
Den omständigheten att den rapporterande tjänsteman som upprättar den förenklade rapporten, och som också var rapporterande
tjänsteman avseende den föregående karriärutvecklingsrapporten, i den förenklade rapporten har gjort nästan helt och hållet
samma bedömningar som i nämnda karriärutvecklingsrapport, särskilt vad gäller prestationer, kompetens och uppförande avseende
den berörde tjänstemannen, medför inte automatiskt att det ska anses att denna rapporterande tjänsteman inte har vidtagit
någon bedömning av tjänstemannen. Den rapporterande tjänstemannen kan nämligen ha konstaterat och fastställt att tjänstemannen
under referensperioden hade visat samma kompetens och uppförande och utfört samma prestationer.
(se punkterna 58 och 61)
Hänvisning till
Personaldomstolen 13 december 2007, Sequeira Wandschneider mot kommissionen, F‑28/06, REGP 2007 s. I-A-1-0000 och s. II‑A‑1‑0000,
punkt 48
3.      De rapporterande tjänstemännen har stort utrymme för skönsmässig bedömning i sina bedömningar av det arbete som utförs av
de personer som de ska betygssätta, och betygsrapporten ger uttryck för deras fritt formulerade personliga åsikt. Det ankommer
således inte på personaldomstolen att ersätta den bedömning som görs av de personer som ansvarar för att uttala sig om den
betygssatta personens arbete med sin egen bedömning. De värdeomdömen avseende tjänstemännen som görs i karriärutvecklingsrapporterna
omfattas inte av personaldomstolens prövning, vilken endast kan avse eventuellt uppenbara fel i faktiskt hänseende.
Även om det antas att den som upprättar en rapport om karriärutveckling har gjort vissa fel eller att vederbörande har gjort
vissa grundlösa uttalanden, rör en anmärkning att det har gjorts uppenbart oriktiga bedömningar i denna rapport i själva verket
värdeomdömen, vilkas riktighet endast kan prövas i begränsad omfattning.
(se punkterna 69 och 71)
Hänvisning till
Förstainstansrätten 24 januari 1991, Latham mot kommissionen, T‑63/89, REG 1991, s. II‑19, punkt 19; 16 maj 2006, Magone mot
kommissionen, T‑73/05, REGP 2006, s. I‑A‑2‑107 och s. II‑A‑2‑485, punkterna 25 och 28, och där angiven rättspraxis; 13 juli
2006, Andrieu mot kommissionen, T‑285/04, REGP 2006, s. I‑A‑2‑161 och s. II‑A‑2‑775, punkt 99