62024CJ0509
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 27 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Direktyva 93/13/EEB – 6 straipsnio 1 dalis – 7 straipsnio 1 dalis – Sutartis dėl banko sąskaitos – Mokėjimo įsakymo išdavimo procedūra – Sutarties sąlygų nesąžiningumo tikrinimas savo iniciatyva – Teismo pasiūlymas sumažinti skolinį reikalavimą suma, atitinkančia nesąžininga laikomos sąlygos taikymą – Verslininko sutikimas ir galimybė reikalauti šios sumos vėlesniame procese – Veiksmingumo principas – Vartotojo dalyvavimas tikrinant galimą sutarties sąlygos nesąžiningumą“
Byloje C‑509/24
dėl Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Arukaso pirmosios instancijos ir ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 3, Ispanija) 2024 m. birželio 30 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. liepos 22 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Investcapital Ltd.
prieš
M.H.S.
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Condinanzi (pranešėjas), teisėjai N. Jääskinen ir R. Frendo,
generalinis advokatas R. Norkus,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Torró Molés,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo avvocato dello Stato M. Cherubini,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos I. Galindo Martín ir P. Kienapfel,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288) 6 ir 7 straipsnių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Investcapital Ltd. – vartotojo M.H.S vardu atidarytos einamosios banko sąskaitos sutarties perėmėjos – inicijuotą bylą, kuria siekiama, kad būtų išduotas įsakymas sumokėti iš minėtos sutarties kylančią piniginę skolą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 93/13 dvidešimt ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„kadangi valstybių narių teismai arba administracinės institucijos privalo disponuoti pakankamomis bei veiksmingomis priemonėmis apsisaugojant nuo nuolatinio nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais taikymo“.
4
Šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės nustato, kad nesąžiningos sąlygos naudojamos sutartyje, kurią pardavėjas ar tiekėjas sudaro su vartotoju taip, kaip numatyta jų nacionalinės teisės aktuose, nebūtų privalomos vartotojui, [Valstybės narės nustato, kad nesąžiningos sąlygos, naudojamos sutartyje, kurią verslininkas sudaro su vartotoju, pagal jų nacionalinės teisės aktus nebūtų privalomos vartotojui] ir kad sutartis ir toliau būtų šalims privaloma tomis sąlygomis, jei ji gali išlikti be nesąžiningų nuostatų.“
5
Minėtos direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje teigiama:
„Valstybės narės užtikrina, kad vartotojų ir konkurentų naudai egzistuotų pakankamos ir veiksmingos priemonės, užkertančios kelią nuolatiniam nesąžiningų sąlygų naudojimui sutartyse, pardavėjų ar tiekėjų sudaromose su vartotojais.“
Ispanijos teisė
LEC
6
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2000 m. sausio 7 d.Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (Įstatymas Nr. 1/2000 dėl Civilinio proceso kodekso; BOE, Nr. 7, 2000 m. sausio 8 d., p. 575; toliau – LEC) 815 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Jei iš dokumentų, pateiktų su pareiškimu, matyti, kad reikalaujama suma nėra tiksli, teismo kancleris perduoda bylą teisėjui, kuris prireikus paprastąja nutartimi gali pasiūlyti pareiškėjui sutikti arba nesutikti su siūlomu mokėjimo įsakymu, kuriame nurodyta teisėjo nustatyta mažesnė, nei prašoma, suma.
Be to, jeigu konstatuojama, kad skolinis reikalavimas pagrįstas bendrovės arba verslininko ir vartotojo arba naudotojo sudaryta sutartimi, teismo kancleris, prieš išduodamas mokėjimo įsakymą, informuoja teismą, kuris, jeigu mano, kad viena iš sąlygų, kuriomis grindžiamas prašymas arba kuriomis remiantis nustatyta mokėtina suma, gali būti laikoma nesąžininga, gali nutartimi pateikti pasiūlymą išduoti mokėjimo įsakymą dėl sumos, gautos iš reikalaujamos sumos išskaičiavus sumą, susidariusią taikant sąlygą.
Abiem atvejais pareiškėjas per dešimt dienų turi pritarti pateiktam pasiūlymui arba jį atmesti; pasiūlymas laikomas priimtu, jeigu per šį laikotarpį pareiškėjas nepateikia jokio pareiškimo. Pareiškėjo pritarimas jokiu būdu negali būti suprantamas kaip dalinis reikalavimo atsisakymas, o nepatenkinta reikalavimo dalis gali būti svarstoma tik vykstant atitinkamam procesui dėl nustatymo.
Jeigu pasiūlymas priimamas, atsakovui nurodoma sumokėti šią sumą.
Priešingu atveju laikoma, kad pareiškėjas atsisakė prašymo ir savo reikalavimą galės pareikšti tik vykstant atitinkamam procesui dėl nustatymo.
Tokiu atveju priimtą nutartį bylos šalis gali apskųsti tiesiogiai.“
7
LEC 818 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Per nustatytą terminą skolininkui pareiškus prieštaravimą, byla galutinai išsprendžiama atitinkamos teisenos tvarka, o priimtas teismo sprendimas turi res judicata galią.“
Bendrasis įstatymas dėl vartotojų ir naudotojų apsaugos
8
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Bendrojo įstatymo dėl vartotojų ir naudotojų apsaugos, patvirtinto 2007 m. lapkričio 16 d.Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (Karaliaus įstatyminis dekretas Nr. 1/2007 dėl Bendrojo įstatymo dėl vartotojų ir naudotojų apsaugos bei kitų papildomų įstatymų išdėstymo nauja redakcija; BOE, Nr. 287, 2007 m. lapkričio 30 d., p. 49181), 83 straipsnyje numatyta:
„Nesąžiningos sąlygos yra niekinės ir laikoma, kad dėl jų nebuvo susitarta. Šiuo tikslu teismas, išklausęs šalis, konstatuoja, kad nesąžiningos sutarties sąlygos negalioja, bet pati sutartis šalims lieka privaloma tomis pačiomis sąlygomis, jeigu ji gali likti galioti ir be nesąžiningų sąlygų.
Neskaidriai vartotojų nenaudai sutartyse nustatytos sąlygos yra absoliučiai niekinės.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9
2024 m. balandžio 16 d.Investcapital kreipėsi į Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Arukaso pirmosios instancijos ir ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 3, Ispanija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, su prašymu išduoti mokėjimo įsakymą M.H.S. ir pareikalavo sumokėti 1234,01 EUR, iš kurių 229,17 EUR yra pagrindinė suma, 38,73 EUR palūkanų, 39,68 EUR delspinigių ir 921,15 EUR išlaidų ar komisinių, atitinkančių B.S.A. banko perleistą reikalavimą. Šis reikalavimas susijęs su sutartimi, kurią M.H.S. 2018 m. kovo 16 d. sudarė su B.S.A. banku dėl banko sąskaitos atidarymo.
10
Kadangi tai yra verslininko ir vartotojo sudaryta sutartis, teismo kancleris apie tai informavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą pagal LEC 815 straipsnio 3 dalį, kad šis išnagrinėtų galimą nesąžiningą sąlygų, kuriomis grindžiamas prašymas išduoti mokėjimo įsakymą, pobūdį.
11
Nagrinėjant galimą šių sąlygų nesąžiningą pobūdį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo klausimas dėl LEC 815 straipsnio 3 dalies suderinamumo su Sąjungos teise, visų pirma su Direktyva 93/13, siejama su Teisingumo Teismo jurisprudencija.
12
Tas teismas pažymi, kad, pripažinus sutarties sąlygą nesąžininga pagal LEC 815 straipsnio 3 dalį, teismas, kuriam pateiktas prašymas išduoti mokėjimo įsakymą, turi tik pasiūlyti sumažinti skolinio reikalavimo sumą, neįtraukdamas tos sumos, kuri būtų apskaičiuota taikant tokią sąlygą. Ši nuostata numato, kad pareiškėjo, kuriam buvo išduotas teismo įsakymas, sutikimas su šiuo pasiūlymu nereiškia atsisakymo nuo teismo atmestos sumos, nes pareiškėjas visada gali reikalauti ją sumokėti vykstant procesui dėl nustatymo.
13
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal LEC 815 straipsnį neleidžiama priimti sprendimo dėl nesąžiningomis laikomų sąlygų negaliojimo, nors pagal Bendrojo įstatymo dėl vartotojų ir naudotojų apsaugos 83 straipsnį tokios sąlygos yra niekinės ir laikoma, kad dėl jų nebuvo susitarta. Jis mano, kad vartotojas lieka saistomas sutarties sąlygų, kurios, išnagrinėjus prašymą išduoti mokėjimo įsakymą, buvo pripažintos nesąžiningomis.
14
Šiomis aplinkybėmis Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Arukaso pirmosios instancijos ir ikiteisminio tyrimo teismas Nr. 3) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 93/13] 6 ir 7 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad teismo kontrolės mechanizmas, pagal kurį iš bendrovės ar verslininko pareikšto reikalavimo tik išskaičiuojamos nesąžiningomis sąlygomis pagrįstos sumos ir bendrovė ar verslininkas gali reikalauti tų pačių sumų vykstant kitam procesui, gali būti „pakankama [tinkama] ir veiksminga priemonė“ siekiant užtikrinti, kad tokios nesąžiningos sąlygos vartotojui ar naudotojui nebūtų privalomos?
2.
Ar [Direktyvos 93/13] 6 ir 7 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip įtvirtintoji [LEC] 815 straipsnio 3 dalyje, pagal kurią per mokėjimo įsakymo išdavimo procedūrą atlikus nesąžiningumo patikrą iš bendrovės ar verslininko pareikšto reikalavimo tik išskaičiuojamos sumos, pagrįstos nesąžiningomis sąlygomis, tačiau neatsiranda visos pasekmės, kurios pagal nacionalinę teisę kyla įvertinus šį nesąžiningumą, kaip antai sąlygos pripažinimas negaliojančia?
3.
Ar [Direktyvos 93/13] 6 ir 7 straipsnius reikia aiškinti taip, kad pagal juos draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip įtvirtintoji [LEC] 815 straipsnio 3 dalyje, kurioje nenumatytas vartotojo ar naudotojo dalyvavimas teismui atliekant nesąžiningumo patikrą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Dėl priimtinumo
15
Ispanijos vyriausybė abejoja dėl pirmojo ir antrojo klausimų priimtinumo, nes jie yra hipotetiniai, kadangi susiję su kita nei mokėjimo įsakymo procedūra, t. y. galimu procesu dėl nustatymo, kuris pagal nacionalinę teisę leidžia nagrinėti kitus prašymus nei tie, kurie pateikti per mokėjimo įsakymo procedūrą.
16
Reikia priminti, jog tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į pagrindinės bylos aplinkybes, turi įvertinti Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Taigi, jei pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu ar šios teisės galiojimu, Teisingumo Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą. Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad prejudiciniam klausimui dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl tokio klausimo tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2023 m. vasario 2 d. Sprendimo Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (Klaidinančios standartinės draudimo sutartys), C‑208/21, EU:C:2023:64, 42 ir 43 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
17
Šiuo atveju taip nėra.
18
Iš tiesų nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pakankamai tiksliai aprašomos teisinės ir faktinės pagrindinės bylos, susijusios su prašymu išduoti mokėjimo įsakymą dėl piniginio reikalavimo, kylančio iš sutarties dėl einamosios sąskaitos atidarymo, aplinkybės. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta informacija leidžia nustatyti tiek pateiktų klausimų apimtį, tiek jų ryšį su šios bylos dalyku. Savo pirmuoju ir antruoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma siekia išsiaiškinti, ar su Direktyvos 93/13 6 ir 7 straipsniais suderinamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias teismas, nagrinėjantis prašymą išduoti mokėjimo įsakymą, gali pateikti pasiūlymą išduoti mokėjimo įsakymą dėl sumos, iš kurios išskaičiuota suma, mokėtina taikant nesąžininga jo pripažintą sutarties sąlygą, tačiau negali panaikinti tokios sąlygos – atmestos reikalavimo dalies kreditorius vėliau gali reikalauti vykstant teismo procesui dėl nustatymo.
19
Šiomis aplinkybėmis nėra akivaizdu, kad pirmuoju ir antruoju klausimais prašomas Direktyvos 93/13 išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis ar dalyku ar kad iškelta problema yra hipotetinė.
20
Taigi šie klausimai turi būti laikomi priimtinais.
Dėl esmės
21
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta, pirma, kad teismas, į kurį verslininkas kreipėsi su prašymu išduoti mokėjimo įsakymą vartotojo atžvilgiu, gali pasiūlyti sumažinti reikalavimo sumą neįtraukiant sumų, susidariusių taikant sutarties sąlygą, kurią jis laikė nesąžininga, tačiau negali jos pripažinti negaliojančia, ir, antra, šis verslininkas, sutikęs su šiuo pasiūlymu, turi galimybę pradėti kitą teismo procesą, kad iš šio vartotojo išieškotų šio teismo atmestą skolinio reikalavimo sumą.
22
Visų pirma reikia priminti, kad Direktyva 93/13 nustatyta apsaugos sistema pagrįsta idėja, kad vartotojo padėtis yra mažiau palanki nei verslininko tiek dėl galimybių derėtis, tiek dėl informacijos lygio (2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
23
Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalyje valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad nesąžiningos sutarties sąlygos nebūtų privalomos vartotojui, nereikalaujant, kad šis kreiptųsi į teismą ir gautų teismo sprendimą, patvirtinantį šių sąlygų nesąžiningumą (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 15 d. Sprendimo Getin Noble Bank (Paskolos sutarties vykdymo sustabdymas), C‑287/22, EU:C:2023:491, 37 punktą).
24
Ši nuostata turi būti laikoma lygiaverte nacionalinėms teisės normoms, kurios vidaus teisės sistemoje priskiriamos prie viešosios tvarkos normų kategorijos. Be to, tai yra imperatyvi nuostata, kuria siekiama formalią pusiausvyrą, sutartimi nustatytą tarp sutarties šalių teisių ir pareigų, pakeisti realia pusiausvyra, galinčia atkurti sutarties šalių lygybę (2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Gutiérrez Naranjo ir kt., C‑154/15, C‑307/15 ir C‑308/15, EU:C:2016:980, 54 ir 55 punktai).
25
Taigi, pirma, nacionalinis teismas, laikydamasis nacionalinėje teisėje nustatytų sąlygų, turi savo iniciatyva įvertinti, ar sutarties sąlyga, patenkanti į minėtos direktyvos taikymo sritį, yra nesąžininga, ir jos netaikyti tam, kad ji nesukeltų privalomų pasekmių vartotojui, nebent vartotojas tam prieštarauja (2022 m. birželio 30 d. Sprendimo Profi Credit Bulgaria (Įskaitymas savo iniciatyva nesąžiningos sąlygos atveju), C‑170/21, EU:C:2022:518, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26
Antra, remiantis suformuota jurisprudencija, pagal Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalį nereikalaujama, kad nacionalinis teismas netaikytų ne tik nesąžininga pripažintos sutarties sąlygos, bet ir kitų sąlygų, kurios nebuvo pripažintos nesąžiningomis. Šia nuostata, be kita ko, jos antrąja sakinio dalimi, siekiama ne panaikinti visas sutartis, kuriose yra nesąžiningų sąlygų, bet atkurti pusiausvyrą tarp šalių ir netaikyti nesąžiningomis laikomų sąlygų, iš esmės išsaugant kitų atitinkamos sutarties sąlygų galiojimą. Ši sutartis iš principo turi išlikti be jokių kitų pakeitimų, išskyrus tuos, kurių atsiranda dėl nesąžiningų sąlygų panaikinimo. Taigi minėta sutartis gali būti toliau taikoma, jei, remiantis vidaus teisės normomis, toks sutarties tolesnis vykdymas be nesąžiningų sąlygų yra teisiškai įmanomas (2022 m. birželio 30 d. Sprendimo Profi Credit Bulgaria (Įskaitymas savo iniciatyva nesąžiningos sąlygos atveju), C‑170/21, EU:C:2022:518, 34 ir 35 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
27
Be to, atsižvelgiant į viešojo intereso – vartotojų apsaugos – pobūdį ir svarbą, Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalimi, siejama su jos 24 konstatuojamąja dalimi, valstybės narės įpareigojamos numatyti tinkamas ir veiksmingas priemones, užkertančias kelią nuolatiniam nesąžiningų sąlygų naudojimui sutartyse, verslininkų sudaromose su vartotojais (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 14 d. Sprendimo Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, 68 punktą ir 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Nors Teisingumo Teismas jau ne kartą nurodė, kaip nacionalinis teismas turi užtikrinti vartotojų teisių, kylančių iš šios direktyvos, apsaugą, vis dėlto, kaip matyti iš Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalies formuluotės, Sąjungos teisėje iš esmės nėra suderintų procedūrų, taikomų nagrinėjant tariamai nesąžiningą sutarties sąlygą, todėl valstybės narės jas nustato savo teisės sistemoje pagal procesinės autonomijos principą su sąlyga, kad jos nėra mažiau palankios nei taisyklės, reglamentuojančios panašias situacijas, kurioms taikoma vidaus teisė (lygiavertiškumo principas), ir kad dėl jų netampa praktiškai neįmanoma ar pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės suteiktomis teisėmis (veiksmingumo principas) (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 29 d. Sprendimo Investcapital, C‑724/22, EU:C:2024:182, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
29
Pirma, dėl lygiavertiškumo principo reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas neturi jokių duomenų, kurie galėtų sukelti abejonių dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės nuostatų atitikties šiam principui.
30
Antra, dėl veiksmingumo principo, reikia pažymėti, kad kiekvieną atvejį, kai kyla klausimas, ar dėl nacionalinės proceso teisės nuostatos taikyti Sąjungos teisę tampa neįmanoma arba pernelyg sudėtinga, reikia nagrinėti atsižvelgiant į šios nuostatos vietą visame procese, į proceso eigą ir jo ypatumus, taip pat prireikus į nacionalinę teismų sistemą pagrindžiančius principus, pavyzdžiui, teisės į gynybą apsaugą, teisinio saugumo ir sklandaus proceso principus. Vis dėlto specifinis procedūrų pobūdis negali būti veiksnys, darantis poveikį teisinei apsaugai, kuri vartotojams turi būti užtikrinta pagal Direktyvos 93/13 nuostatas (2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31
Be to, Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad valstybių narių pareiga užtikrinti iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių veiksmingumą reiškia, be kita ko, kiek tai susiję su iš Direktyvos 93/13 kylančiomis teisėmis, veiksmingos teisminės gynybos reikalavimą, pakartotą šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje ir taip pat įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, kuris taikomas ir apibrėžiant proceso taisykles, susijusias su tokiomis teisėmis grindžiamais ieškiniais (2025 m. birželio 24 d. Sprendimo GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
32
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Direktyvoje 93/13 numatytą veiksmingą teisių apsaugą galima užtikrinti tik tada, jeigu pagal nacionalinę proceso sistemą, vykstant mokėjimo įsakymo išdavimo arba mokėjimo įsakymo vykdymo procedūrai, teismas turi ex officio patikrinti, ar nagrinėjamoje sutartyje nėra galimai nesąžiningų sąlygų (2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
33
Nagrinėjamu atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal Ispanijos proceso teisę mokėjimo įsakymo procedūra yra procedūra, kuri nėra grindžiama rungimosi principu, ji apsiriboja piniginių reikalavimų išieškojimu ir ja siekiama užtikrinti greitą ir veiksmingą skolinių reikalavimų, kurių terminas pasibaigęs, kurie yra likvidūs ir mokėtini, išieškojimą.
34
Taigi prašymą išduoti mokėjimo įsakymą, grindžiamą verslininko su vartotoju sudaryta sutartimi, teismo kancleris, vadovaudamasi LEC 815 straipsnio 3 dalimi, įteikia teismui, kad šis ex officio patikrintų, ar kuri nors sutarties sąlyga, kuria remiantis grindžiamas reikalavimas arba nustatoma mokėtina suma, yra nesąžininga. Jei teismas mano, kad viena iš nagrinėjamų sąlygų gali būti kvalifikuojama kaip nesąžininga, jis gali nutartimi pateikti pasiūlymą sumažinti skolinio reikalavimo sumą, neįtraukiant į ją sumos, susidariusios dėl šios sąlygos taikymo.
35
Remiantis Teisingumo Teismo turima informacija, nesąžiningos sutarties sąlygos, kuriomis grindžiamas prašymas išduoti mokėjimo įsakymą arba nustatoma mokėtina skolinio reikalavimo suma, neturi jokio poveikio mokėjimo įsakymo procedūrai, nes teismas į jas neatsižvelgia dar prieš tai, kai vartotojas turi sumokėti skolą. Verslininkas prireikus turi pradėti paskesnį procesą dėl nustatymo, kad susigrąžintų visą skolinį reikalavimą.
36
Su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip savo rašytinėse pastabose pažymėjo Ispanijos vyriausybė, vykstant procesui dėl nustatymo bylą nagrinėjantis teismas gali savo iniciatyva patikrinti verslininko ir vartotojo sudarytos sutarties sąlygų nesąžiningumą ir prireikus pripažinti nesąžiningas sutarties sąlygas negaliojančiomis.
37
Be to, bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose Europos Komisija nurodė, jog pagal LEC 818 straipsnį, kai vartotojas laiku pateikia prieštaravimą dėl mokėjimo įsakymo, teismo kancleris mokėjimo įsakymo išdavimo procedūrą užbaigia ir ji pakeičiama procesu, per kurį tiek vartotojas, tiek verslininkas turi teisę būti išklausyti, o bylą nagrinėjantis teismas savo iniciatyva arba vartotojo prašymu gali patikrinti, ar sutarties sąlygos yra nesąžiningos, o tai gali lemti ne tik nesąžininga laikoma sąlyga grindžiamos sumos atmetimą, bet ir sąlygos pripažinimą negaliojančia. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti tikslų minėtos nacionalinės nuostatos turinį.
38
Taigi, pirma, atrodo, kad LEC 815 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad teismas savo iniciatyva turi patikrinti sutarties sąlygų nesąžiningą pobūdį (tokia kontrolė apsiriboja tiksliu prašymo išduoti mokėjimo įsakymą dalyku), atsižvelgdamas į šios procedūros pobūdį ir tikslą, todėl gali sumažėti reikalaujamo skolinio reikalavimo suma, tačiau nesąžininga laikoma sąlyga nepripažįstama negaliojanti. Antra, per procesą, pradėtą vartotojui pateikus prieštaravimą dėl mokėjimo įsakymo pagal LEC 818 straipsnį, ir per procesą dėl nustatymo, kurį pagal LEC 815 straipsnio 3 dalį galimai pradėjo prašymą pateikęs verslininkas, gali būti tikrinamas nagrinėjamos sąlygos nesąžiningumas, vykstant rungimosi principu grindžiamam šalių ginčui, ir prireikus teismas, į kurį kreiptasi, gali pripažinti šią sąlygą ar net šią sutartį negaliojančia.
39
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, kad Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis, siejamos su veiksmingumo principu, turi būti aiškinamos taip: pagal jas nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta, pirma, kad teismas, į kurį verslininkas kreipėsi su prašymu išduoti mokėjimo įsakymą vartotojo atžvilgiu, gali pasiūlyti sumažinti reikalavimo sumą neįtraukiant sumų, susidariusių taikant sutarties sąlygą, kurią jis laikė nesąžininga, tačiau negali jos pripažinti negaliojančia, ir, antra, šis verslininkas, sutikęs su šiuo pasiūlymu, turi galimybę pradėti kitą teismo procesą, kad iš šio vartotojo išieškotų šio teismo atmestą skolinio reikalavimo sumą, su sąlyga, kad minėtas vartotojas vykstant kitiems teismo procesams gali pasiekti, kad nesąžininga laikoma sutartinė sąlyga būtų pripažinta negaliojančia.
Dėl trečiojo klausimo
40
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalį ir 7 straipsnio 1 dalį draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose nenumatytas vartotojo dalyvavimas teismui, kuriam pateiktas verslininko prašymas išduoti mokėjimo įsakymą šio vartotojo atžvilgiu, tikrinant galimą sutarties sąlygų, kuriomis grindžiamas šis prašymas arba kuriose nustatyta pareikšto reikalavimo suma, nesąžiningumą.
41
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog paprastai rungimosi principas ne tik suteikia kiekvienai bylos šaliai teisę susipažinti su kitos šalies teismui pateiktais dokumentais bei pastabomis ir dėl jų pareikšti savo nuomonę, bet ir apima bylos šalių teisę susipažinti su teismo ex officio iškeltais teisiniais pagrindais, kuriais remdamasis šis teismas ketina priimti sprendimą ir dėl jų pareikšti savo nuomonę. Teisingumo Teismas pabrėžė, kad siekiant įvykdyti reikalavimus, susijusius su teise į teisingą bylos nagrinėjimą, svarbu, kad šalys žinotų tiek faktines, tiek teisines bylos aplinkybes, nuo kurių priklauso bylos baigtis, ir galėtų pagal rungimosi principą dėl jų pareikšti savo poziciją (2013 m. vasario 21 d. Sprendimo Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
42
Iš to matyti, kad jeigu remdamasis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kurios nacionaliniam teismui žinomos arba kurios jam buvo nurodytos po to, kai jis šiuo atžvilgiu ėmėsi tyrimo priemonių, šis teismas nustato, kad sutarties sąlyga patenka į direktyvos taikymo sritį, ir vėliau, atlikęs vertinimą ex officio, konstatuoja, kad ši sąlyga nesąžininga, paprastai jis turi apie tai informuoti bylos šalis ir prašyti jų, laikantis rungimosi principo ir šiuo atžvilgiu nacionalinės teisės procesinėse normose numatytos formos, pateikti savo poziciją (2013 m. vasario 21 d. Sprendimo Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, 31 ir 36 punktai).
43
Be to, Teisingumo Teismas nustatė, kad Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad nacionalinis teismas, kuriam pateiktas prašymas išduoti mokėjimo įsakymą, vartotojui skolininkui nedalyvaujant procese iki šio mokėjimo įsakymo išdavimo, privalo savo iniciatyva netaikyti sutartyje, sudarytoje tarp šio vartotojo ir atitinkamo verslininko, esančios nesąžiningos sąlygos, kuria grindžiama dalis pareikšto reikalavimo. Tokiu atveju šis teismas turi teisę atmesti šį prašymą iš dalies su sąlyga, kad ši sutartis gali išlikti be jokių kitų pakeitimų ar papildymų, o tai turi patikrinti minėtas teismas (šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 30 d. Sprendimo Profi Credit Bulgaria (Įskaitymas savo iniciatyva nesąžiningos sąlygos atveju), C‑170/21, EU:C:2022:518, 38 punktą).
44
Nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į šio sprendimo 34–38 punktuose aprašytas nacionalines proceso normas, reglamentuojančias mokėjimo įsakymo procedūros eigą, tai, kad LEC 815 straipsnio 3 dalyje nenumatytas vartotojo dalyvavimas tikrinant sutarties sąlygos, kuria gali būti grindžiamas prašymas išduoti mokėjimo įsakymą, nesąžiningumą, bet teismui, į kurį kreiptasi, suteikiama teisė pateikti pasiūlymą dėl mokėjimo įsakymo, apimančio nurodytą reikalavimo sumą, sumažintą suma, atitinkančia tą, kuri būtų mokama taikant nesąžininga laikomą sąlygą, neturi įtakos vartotojų teisei į gynybą ir, be kita ko, rungimosi principui.
45
Šiuo klausimu, pirma, su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, kad teismo, į kurį kreiptasi, nutartimi, priimta po to, kai verslininkas pareiškėjas priėmė šį pasiūlymą, kiekvienai šaliai suteikiama galimybė žinoti tiek faktines, tiek teisines aplinkybes, turėjusias lemiamą reikšmę šios nutarties baigčiai, ir pagal rungimosi principą jas ginčyti, nesuteikiant tokiai nutarčiai nei res judicata galios, nei teises apribojančių pasekmių. Antra, LEC 815 straipsnio 3 dalis yra susijusi su supaprastinta mokėjimo įsakymo procedūra, kuri suvokiama kaip procesą pagreitinanti priemonė, skirta greitam skolinių reikalavimų, kurių terminas pasibaigęs, kurie yra likvidūs ir mokėtini, išieškojimui užtikrinti. Vartotojo dalyvavimas tikrinant sutarties sąlygų nesąžiningumą išlieka užtikrinamas, nes atrodo, kad Ispanijos proceso teisėje numatyta galimybė jam per paskesnį rungimosi principu grindžiamą procesą visapusiškai pasinaudoti savo teisėmis ir gynybos priemonėmis.
46
Iš tiesų iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad ši nutartis gali būti peržiūrima vykstant įprastam procesui dėl esmės, visiškai laikantis šalių rungimosi principo, nes vartotojas turi galimybę ginčyti šią nutartį pagal LEC 818 straipsnyje numatytą tvarką. Be to, kadangi pagal LEC 815 straipsnio 3 dalį verslininko pareiškėjo sutikimo jokiu būdu negalima prilyginti daliniam savo teisių atsisakymui, jis gali remtis reikalavimo dalimi, kuri nebuvo patenkinta, vykstant procesui dėl pripažinimo, kur vartotojas dalyvauja visiškai laikydamasis rungimosi principo.
47
Taigi į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamos taip: pagal jas nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose nenumatytas vartotojo dalyvavimas teismui, kuriam pateiktas verslininko prašymas išduoti mokėjimo įsakymą šio vartotojo atžvilgiu, tikrinant galimą sutarties sąlygų, kuriomis grindžiamas šis prašymas arba kuriose nustatyta pareikšto reikalavimo suma, nesąžiningumą, su sąlyga, kad, pirma, per mokėjimo įsakymo procedūrą nepriimamas res judicata galią turintis dokumentas ir, antra, rungimosi principas užtikrinamas galimuose vėlesniuose procesuose tarp minėto vartotojo ir verslininko dėl tų pačių pastarojo pareikštų reikalavimų.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
48
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:
1.
1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis, siejamos su veiksmingumo principu,
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose numatyta, pirma, kad teismas, į kurį verslininkas kreipėsi su prašymu išduoti mokėjimo įsakymą vartotojo atžvilgiu, gali pasiūlyti sumažinti reikalavimo sumą neįtraukiant sumų, susidariusių taikant sutarties sąlygą, kurią jis laikė nesąžininga, tačiau negali jos pripažinti negaliojančia, ir, antra, šis verslininkas, sutikęs su šiuo pasiūlymu, turi galimybę pradėti kitą teismo procesą, kad iš šio vartotojo išieškotų šio teismo atmestą skolinio reikalavimo sumą, su sąlyga, kad minėtas vartotojas vykstant kitiems teismo procesams gali pasiekti, kad nesąžininga laikoma sutartinė sąlyga būtų pripažinta negaliojančia.
2.
Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 ir 7 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose nenumatytas vartotojo dalyvavimas teismui, kuriam pateiktas verslininko prašymas išduoti mokėjimo įsakymą šio vartotojo atžvilgiu, tikrinant galimą sutarties sąlygų, kuriomis grindžiamas šis prašymas arba kuriose nustatyta pareikšto reikalavimo suma, nesąžiningumą, su sąlyga, kad, pirma, per mokėjimo įsakymo procedūrą nepriimamas res judicata galią turintis dokumentas ir, antra, rungimosi principas užtikrinamas galimuose vėlesniuose procesuose tarp minėto vartotojo ir verslininko dėl tų pačių pastarojo pareikštų reikalavimų.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.