62023CC0021
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2024 m. balandžio 25 d. (
1
)
Byla C-21/23
ND
prieš
DR
(Bundesgerichthof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Asmens duomenų apsauga – Reglamentas (ES) 2016/679 – Teisių gynimo priemonės – Teisių gynimo priemonių atribojimas – Specialių kategorijų asmens duomenų tvarkymas – Sąvokos „duomenys apie asmens sveikatą“ ir „sveikatos duomenys“
I. Įvadas
1.
Ši byla susijusi su kelių Reglamento (ES) 2016/679 (
2
) (toliau – BDAR) nuostatų išaiškinimu: jos susijusios, pirma, šiuo reglamentu nustatyta teisių gynimo priemonių sistema ir, antra, su ypatingai jautrių duomenų kategorija, t. y. „sveikatos duomenimis“.
2.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant ieškinį dėl veiksmų nutraukimo, grindžiamą nacionalinėje teisėje nustatytu nesąžiningos konkurencijos veiksmų draudimu ir pareikštą įmonės siekiant nutraukti vieno iš jos konkurentų internetu vykdomą prekybą nereceptiniais vaistais. Minėtos įmonės teigimu, tariamas nesąžiningos konkurencijos veiksmas pasireiškė tuo, kad nesilaikyta iš BDAR kylančių reikalavimų, susijusių su „sveikatos duomenų“ tvarkymu.
3.
Savo analizę pradėsiu nuo antrojo prejudicinio klausimo nagrinėjimo, kuris leis Teisingumo Teismui patikslinti sąvokos „sveikatos duomenys“ ribas, lemiančias sustiprintos apsaugos sistemos taikymą arba netaikymą.
4.
Jeigu šioje byloje nagrinėjami duomenys negalėtų būti laikomi „sveikatos duomenimis“, kaip tai suprantama pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį, tai reikštų, kad nurodomo nesąžiningos konkurencijos veiksmo nebūtų. Taigi nebūtų tikslo atsakyti į pirmąjį prejudicinį klausimą, susijusį su tuo, ar BDAR nustatyta teisių gynimo priemonių sistema leidžia, kad pagal nacionalinę teisę būtų galimas ieškinys, kuris grindžiamas taisyklių, susijusių su nesąžiningos konkurencijos veiksmų draudimu, pažeidimu ir kuriame kasatorius remiasi BDAR materialinių nuostatų pažeidimu.
II. Teisinis pagrindas
A. Sąjungos teisė
1.
Direktyva 95/46/EB
5.
Direktyvos 95/46/EB (
3
) 8 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės uždraudžia tvarkyti asmens duomenis, kurie atskleidžia rasinę ar etninę kilmę, politines, religines ar filosofines pažiūras, priklausymą profesinėms sąjungoms, taip pat tvarkyti duomenis apie asmens sveikatą ar intymų gyvenimą.“
2.
BDAR
6.
BDAR 9, 10, 13, 35, 51 ir 142 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(9)
[Direktyvos 95/46] tikslai ir principai tebėra pagrįsti, tačiau ji neužkirto kelio suskaidytam duomenų apsaugos įgyvendinimui Sąjungoje, teisiniam netikrumui ar plačiai paplitusiai viešajai nuomonei, kad fizinių asmenų apsaugai kyla didelių pavojų, visų pirma dėl veiklos internete. Dėl skirtingo fizinių asmenų teisių ir laisvių, visų pirma teisės į asmens duomenų apsaugą tvarkant asmens duomenis, apsaugos lygio valstybėse narėse gali būti trikdomas laisvas asmens duomenų judėjimas Sąjungoje. Todėl tokie skirtumai gali kliudyti užsiimti ekonomine veikla Sąjungos lygmeniu, iškreipti konkurenciją ir trukdyti valdžios institucijoms vykdyti savo pareigas pagal Sąjungos teisę. Tokią skirtingo lygio apsaugą lemia nevienodas Direktyvos [95/46] įgyvendinimas ir taikymas;
(10)
siekiant užtikrinti vienodo ir aukšto lygio fizinių asmenų apsaugą ir pašalinti asmens duomenų judėjimo Sąjungoje kliūtis, visose valstybėse narėse turėtų būti užtikrinama lygiavertė asmenų teisių ir laisvių apsauga tvarkant tokius duomenis. Visoje Sąjungoje turėtų būti užtikrintas nuoseklus ir vienodas taisyklių, kuriomis reglamentuojama fizinių asmenų pagrindinių teisių ir laisvių apsauga tvarkant asmens duomenis, taikymas. <…>
<…>
(13)
siekiant užtikrinti vienodo lygio fizinių asmenų apsaugą visoje Sąjungoje ir neleisti atsirasti skirtumams, kurie kliudo laisvam asmens duomenų judėjimui vidaus rinkoje, reikia priimti reglamentą, kuriuo būtų užtikrintas teisinis tikrumas ir skaidrumas ekonominės veiklos vykdytojams, įskaitant labai mažas, mažąsias ir vidutines įmones, kuriuo fiziniams asmenims visose valstybėse narėse būtų užtikrintos vienodo lygio teisiškai įgyvendinamos teisės, o duomenų valdytojams ir duomenų tvarkytojams būtų nustatytos vienodo lygio prievolės bei atsakomybė, ir kuriuo būtų užtikrinta nuosekli asmens duomenų tvarkymo stebėsena ir lygiavertės sankcijos visose valstybėse narėse, taip pat veiksmingas skirtingų valstybių narių priežiūros institucijų bendradarbiavimas. <…>
<…>
(35)
prie asmens sveikatos duomenų turėtų būti priskirti visi duomenys apie duomenų subjekto sveikatos būklę, kurie atskleidžia informaciją apie duomenų subjekto buvusią, esamą ar būsimą fizinę ar psichinę sveikatą. Tai apima informaciją apie fizinį asmenį, surinktą registruojantis sveikatos priežiūros paslaugoms gauti ar jas teikiant tam fiziniam asmeniui, kaip nurodyta [Direktyvoje 2011/24/ES (
4
)]; fiziniam asmeniui priskirtą numerį, simbolį ar žymę, pagal kurią galima konkrečiai nustatyti fizinio asmens tapatybę sveikatos priežiūros tikslais; informaciją, gautą atliekant kūno dalies ar medžiagos tyrimus ar analizę, įskaitant genetinius duomenis ir biologinius mėginius; ir bet kurią informaciją apie, pavyzdžiui, ligą, negalią, riziką susirgti, sveikatos istoriją, klinikinį gydymą arba duomenų subjekto fiziologinę ar biomedicininę būklę, neatsižvelgiant į informacijos šaltinį, pavyzdžiui, ar ji būtų gauta iš gydytojo, ar iš kito sveikatos priežiūros specialisto, ligoninės, medicinos priemonės ar in vitro diagnostinio tyrimo;
<…>
(51)
asmens duomenims, kurie pagal savo pobūdį yra ypač neskelbtini pagrindinių teisių ir laisvių atžvilgiu, turi būti užtikrinta ypatinga apsauga, kadangi atsižvelgiant į jų tvarkymo kontekstą galėtų kilti didelis pavojus pagrindinėms teisėms ir laisvėms. <…> Tokie asmens duomenys neturėtų būti tvarkomi, išskyrus atvejus, kai juos tvarkyti leidžiama šiame reglamente nurodytais konkrečiais atvejais, atsižvelgiant į tai, kad valstybių narių teisėje gali būti numatytos konkrečios nuostatos dėl duomenų apsaugos, siekiant pritaikyti šiame reglamente nustatytų taisyklių dėl teisinės prievolės įvykdymo arba užduoties, vykdomos dėl viešojo intereso arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas, atlikimo taikymą. Kartu su konkrečiais tokio duomenų tvarkymo reikalavimais turėtų būti taikomi šiame reglamente numatyti bendrieji principai ir kitos taisyklės, visų pirma, susijusios su teisėto duomenų tvarkymo sąlygomis. Turėtų būti aiškiai nustatytos nuostatos, leidžiančios nukrypti nuo bendro draudimo tvarkyti tokių specialių kategorijų asmens duomenis, inter alia, kai duomenų subjektas su tuo aiškiai sutinka arba specialių poreikių atveju, visų pirma, kai vykdydamos teisėtą veiklą duomenis tvarko tam tikros asociacijos ar fondai, kurių tikslas – užtikrinti galimybę naudotis pagrindinėmis laisvėmis;
<…>
(142)
jeigu duomenų subjektas mano, kad jo teisės pagal šį reglamentą yra pažeistos, jis turėtų turėti teisę įgalioti ne pelno įstaigą, organizaciją arba asociaciją, kuri yra įsteigta pagal valstybės narės teisę, kurios įstatais nustatyti tikslai atitinka viešąjį interesą ir kuri veikia asmens duomenų apsaugos srityje, pateikti skundą priežiūros institucijai jo vardu, pasinaudoti teise į teisminę teisių gynimo priemonę duomenų subjektų vardu arba pasinaudoti teise gauti kompensaciją duomenų subjektų vardu, jei ši kompensacija numatyta valstybės narės teisėje. Valstybė narė gali numatyti, kad tokia įstaiga, organizacija arba asociacija turi teisę, nepriklausomai nuo duomenų subjekto įgaliojimų, toje valstybėje narėje pateikti skundą ir turėti teisę į veiksmingą teisminę teisių gynimo priemonę, kai ji turi priežasčių manyti, kad buvo pažeistos duomenų subjektų teisės, nes tvarkant asmens duomenis buvo pažeistas šis reglamentas. Tai įstaigai, organizacijai ar asociacijai gali būti neleidžiama duomenų subjekto vardu reikalauti kompensacijos nesiremiant duomenų subjekto suteiktais įgaliojimais“.
7.
Šio reglamento 1 straipsnyje „Dalykas ir tikslai“ nustatyta:
„1.   Šiuo reglamentu nustatomos taisyklės, susijusios su fizinių asmenų apsauga tvarkant jų asmens duomenis, ir taisyklės, susijusios su laisvu asmens duomenų judėjimu.
2.   Šiuo reglamentu saugomos fizinių asmenų pagrindinės teisės ir laisvės, visų pirma jų teisė į asmens duomenų apsaugą.
3.   Laisvas asmens duomenų judėjimas Sąjungoje nėra nei ribojamas, nei draudžiamas dėl su fizinių asmenų apsauga tvarkant jų asmens duomenis susijusių priežasčių.“
8.
Minėto reglamento 4 straipsnyje numatyta:
„Šiame reglamente:
1)
asmens duomenys – bet kokia informacija apie fizinį asmenį, kurio tapatybė nustatyta arba kurio tapatybę galima nustatyti (duomenų subjektas); fizinis asmuo, kurio tapatybę galima nustatyti, yra asmuo, kurio tapatybę tiesiogiai arba netiesiogiai galima nustatyti, visų pirma pagal identifikatorių, kaip antai vardą ir pavardę, asmens identifikavimo numerį, buvimo vietos duomenis ir interneto identifikatorių arba pagal vieną ar kelis to fizinio asmens fizinės, fiziologinės, genetinės, psichinės, ekonominės, kultūrinės ar socialinės tapatybės požymius; <…>
15)
sveikatos duomenys – asmens duomenys, susiję su fizine ar psichine fizinio asmens sveikata, įskaitant duomenis apie sveikatos priežiūros paslaugų teikimą, atskleidžiantys informaciją apie to fizinio asmens sveikatos būklę;
<…>“
9.
To paties reglamento 9 straipsnyje „Specialių kategorijų asmens duomenų tvarkymas“ nustatyta:
„1.   Draudžiama tvarkyti asmens duomenis, atskleidžiančius rasinę ar etninę kilmę, politines pažiūras, religinius ar filosofinius įsitikinimus ar narystę profesinėse sąjungose, taip pat tvarkyti genetinius duomenis, biometrinius duomenis, siekiant konkrečiai nustatyti fizinio asmens tapatybę, sveikatos duomenis arba duomenis apie fizinio asmens lytinį gyvenimą ir lytinę orientaciją.
2.   1 dalis netaikoma, jei taikoma viena iš toliau nurodytų sąlygų:
a)
duomenų subjektas aiškiai sutiko, kad tokie asmens duomenys būtų tvarkomi vienu ar keliais nurodytais tikslais, išskyrus atvejus, kai Sąjungos arba valstybės narės teisėje numatyta, kad 1 dalyje nurodyto draudimo duomenų subjektas negali panaikinti;
<…>
h)
tvarkyti duomenis būtina profilaktinės arba darbo medicinos tikslais, siekiant įvertinti darbuotojo darbingumą, nustatyti medicininę diagnozę, teikti sveikatos priežiūros arba socialinės rūpybos paslaugas ar gydymą arba valdyti sveikatos priežiūros ar socialinės rūpybos sistemas ir paslaugas remiantis Sąjungos arba valstybės narės teise arba pagal sutartį su sveikatos priežiūros specialistu, taikant 3 dalyje nurodytas sąlygas ir apsaugos priemones;
<…>“
10.
BDAR 77–84 straipsniai yra jo VIII skyriuje „Teisių gynimo priemonės, atsakomybė ir sankcijos“.
11.
Šio reglamento 77 straipsnio „Teisė pateikti skundą priežiūros institucijai“ 1 dalyje nustatyta:
„Neapribojant galimybių imtis kitų administracinių arba teisminių teisių gynimo priemonių, kiekvienas duomenų subjektas turi teisę pateikti skundą priežiūros institucijai, visų pirma valstybėje narėje, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta, darbo vieta arba vieta, kurioje padarytas įtariamas pažeidimas, jeigu tas duomenų subjektas mano, kad su juo susijęs asmens duomenų tvarkymas atliekamas pažeidžiant šį reglamentą.“
12.
Minėto reglamento 78 straipsnio „Teisė imtis veiksmingų teisminių teisių gynimo priemonių prieš priežiūros instituciją“ 1 dalyje nustatyta:
„Nedarant poveikio galimybei imtis kitų administracinių arba neteisminių teisių gynimo priemonių, kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo turi teisę imtis veiksmingų teisminių teisių gynimo priemonių prieš priežiūros institucijos dėl jo priimtą teisiškai privalomą sprendimą.“
13.
To paties reglamento 79 straipsnio „Teisė imtis veiksmingų teisminių teisių gynimo priemonių prieš duomenų valdytoją arba duomenų tvarkytoją“ 1 dalyje numatyta:
„Nedarant poveikio galimybei imtis bet kokių galimų administracinių arba neteisminių teisių gynimo priemonių, įskaitant teisę pateikti skundą priežiūros institucijai pagal 77 straipsnį, kiekvienas duomenų subjektas turi teisę imtis veiksmingų teisminių teisių gynimo priemonių, jeigu mano, kad šiuo reglamentu nustatytos jo teisės buvo pažeistos, nes jo asmens duomenys buvo tvarkomi pažeidžiant šį reglamentą.“
14.
BDAR 80 straipsnyje „Atstovavimas duomenų subjektams“ nustatyta:
„1.   Duomenų subjektas turi teisę įgalioti ne pelno įstaigą, organizaciją ar asociaciją, kuri tinkamai įsteigta pagal valstybės narės teisę ir kurios įstatais nustatyti tikslai atitinka viešąjį interesą, kuri veikia duomenų subjekto teisių bei laisvių apsaugos srityje, kiek tai susiję su jų asmens duomenų apsauga, jo vardu pateikti skundą ir jo vardu naudotis teisėmis, nurodytomis 77, 78 bei 79 straipsniuose, jo vardu naudotis 82 straipsnyje nurodyta teise gauti kompensaciją, jei taip numatyta valstybės narės teisėje.
2.   Valstybės narės gali nustatyti, kad bet kuri šio straipsnio 1 dalyje nurodyta įstaiga, organizacija ar asociacija, nepriklausomai nuo duomenų subjekto įgaliojimų, toje valstybėje narėje turi teisę pateikti skundą priežiūros institucijai, kuri yra kompetentinga pagal 77 straipsnį, ir turi teisę naudotis 78 ir 79 straipsniuose nurodytomis teisėmis, jei mano, kad tvarkant duomenis duomenų subjekto teisės pagal šį reglamentą buvo pažeistos.“
15.
Šio reglamento 82 straipsnio „Teisė į kompensaciją ir atsakomybė“ 1 dalyje nustatyta:
„Bet kuris asmuo, patyręs materialinę ar nematerialinę žalą dėl šio reglamento pažeidimo, turi teisę iš duomenų valdytojo arba duomenų tvarkytojo gauti kompensaciją už patirtą žalą.“
16.
To paties reglamento 84 straipsnio „Sankcijos“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės nustato taisykles dėl kitų sankcijų, taikytinų už šio reglamento pažeidimus, visų pirma pažeidimus, dėl kurių netaikomos administracinės baudos pagal 83 straipsnį, ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad jos būtų įgyvendinamos. Tokios sankcijos yra veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.“
B. Vokietijos teisė
1.
Kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas
17.
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2004 m. liepos 3 d.Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (
5
) (Kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas, toliau – Kovos su nesąžininga konkurencija įstatymas) 3 straipsnio „Nesąžiningos komercinės veiklos draudimas“ 1 dalyje numatyta, kad „nesąžininga komercinė veikla yra neteisėta“.
18.
Šio įstatymo 3a straipsnis „Teisės pažeidimas“ suformuluotas taip:
„Subjektas, pažeidžiantis teisės nuostatą, kuria siekiama, be kita ko, rinkos dalyvių interesais reguliuoti elgesį rinkoje, vykdo nesąžiningą veiklą, jeigu šis pažeidimas gali gerokai pakenkti vartotojų, kitų rinkos dalyvių arba konkurentų interesams.“
19.
Minėto įstatymo 8 straipsnyje „Pašalinimas ir įpareigojimas“ nustatyta:
„1)   Asmeniui, kuris atlieka pagal 3 arba 7 straipsnius neleistinus komercinius veiksmus, gali būti pareikštas reikalavimas nedelsiant juos nutraukti, o pakartotinio pažeidimo grėsmės atveju – juos nutraukti arba uždrausti. <…>
<…>
3)   1 dalyje nurodytus reikalavimus gali pateikti:
1.
bet kuris konkurentas, kuris prekiauja prekėmis ar teikia paslaugas arba jų prašo ne mažais kiekiais ir ne tik retkarčiais,
<…>“
2.
Vaistų įstatymas
20.
Vaistų prekyba reglamentuojama 1976 m. rugpjūčio 24 d.Arzneimittelgesetz (Vaistų įstatymas) (2005 m. gruodžio 12 d. paskelbta redakcija) (
6
), pastarąjį kartą iš dalies pakeistu 2022 m. gruodžio 20 d. Įstatymo (
7
) 8c straipsniu. Šiame įstatyme atskiriami vaistinėse parduodami vaistai, nurodyti jo 43–47 straipsniuose (43 straipsnis vadinasi „Įpareigojimas platinti vaistinėje“), ir receptiniai vaistai, nurodyti jo 48 straipsnyje („Įpareigojimas dėl recepto“).
III. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
21.
ND ir DR turi po vieną vaistinę. Be to, atsakovas ir kasatorius pagrindinėje byloje ND dar turi leidimą vykdyti užsakomąją prekybą paštu ir savo produktais, įskaitant vaistus, kuriais leidžiama prekiauti tik vaistinėse, taip pat prekiauja per elektroninės prekybos platformą Amazon Marketplace (toliau – Amazon), kurioje pardavėjai gali siūlyti parduoti produktus tiesiogiai vartotojams.
22.
Ieškovas ir kita kasacinio proceso šalis pagrindinėje byloje DR pareiškė ieškinį dėl veiksmų nutraukimo, siekdamas uždrausti ND Amazon internetinės prekybos platformoje prekiauti vaistais, kuriais galima prekiauti tik vaistinėse. DR teigimu, tokia prekyba yra nesąžininga komercinė veikla, nes dėl jos ND pažeidžia teisės akto nuostatą, kaip tai suprantama pagal Įstatymo dėl nesąžiningos konkurencijos 3a straipsnį, t. y. be kita ko, BDAR 9 straipsnį, susijusį su išankstinio ir aiškaus kliento sutikimo tvarkyti jo sveikatos duomenis gavimu.
23.
Landgericht Dessau-Roßlau (Desau-Roslau apygardos teismas, Vokietija) šį ieškinį patenkino. Oberlandesgericht Naumburg (Naumburgo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) atmetė ND apeliacinį skundą ir nusprendė, kad tai, jog vaistais, kuriais gali prekiauti tik vaistinės, ND prekiavo Amazon, prieštarauja nacionaliniam įstatymui dėl nesąžiningos konkurencijos. Šio teismo teigimu, tokia prekyba yra sveikatos duomenų tvarkymas, kaip tai suprantama pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį, o klientai nėra davę tam aiškaus sutikimo. BDAR nuostatos turėtų būti laikomos elgesio rinkoje taisyklėmis, kaip tai suprantama pagal nacionalinę konkurencijos teisę, todėl DR, kaip konkurentas, turi teisę pareikšti nacionaline konkurencijos teise grindžiamą reikalavimą įpareigoti nutraukti veiksmus, remdamasi tuo, kad ND pažeidė šio reglamento nuostatas.
24.
ND pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui – Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija), o tame skunde pakartojo savo reikalavimus atmesti ieškinį dėl veiksmų nutraukimo.
25.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, kasacinio skundo baigtis priklauso ir nuo BDAR VIII skyriaus, ir nuo šio reglamento 9 straipsnio bei Direktyvos 95/46 8 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
26.
Pirma, tas teismas pabrėžia, kad svarbu nustatyti, ar kasatorius pagrindinėje byloje, kaip konkurentas, turi reikiamą statusą civilinių bylų teismuose pareikšti ieškinį dėl BDAR pažeidimų juos padariusiam asmeniui, remdamasis nesąžiningos komercinės veiklos draudimu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad tai yra kontroversiškas klausimas, į kurį galima atsakyti taip, kad BDAR nustatytos taisyklės, kuriomis siekiama užtikrinti jo nuostatų vykdymą, yra išsamios, todėl konkurentai neturi teisės pareikšti ieškinio pagal konkurencijos teisę. Tačiau taip pat galima teigti, kad BDAR nuostatos, susijusios su teisės taikymo kontrole, nėra išsamios, todėl konkurentai turi reikiamą statusą, kad galėtų pareikšdami ieškinį reikalauti veiksmų nutraukimo, remdamiesi šio reglamento pažeidimu.
27.
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad reikia nustatyti, ar duomenys, kuriuos klientai turi pateikti internetu užsisakydami vaistus, kuriais gali prekiauti tik vaistininkai, tačiau kuriems nereikia gydytojo recepto, yra sveikatos duomenys, kaip tai suprantama pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį ir anksčiau – Direktyvos 95/46 8 straipsnio 1 dalį, nes teisė reikalauti nutraukti veiksmus egzistuotų tik tuo atveju, jei ND elgesys būtų neteisėtas ir tuo metu, kai jis pasireiškė, ir nagrinėjant kasacinę bylą.
28.
Šiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
1.
Ar pagal [BDAR] VIII skyriaus nuostatas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias – be reglamento taikymą stebėti ir jį įgyvendinti kompetentingų priežiūros institucijų intervencijos teisių ir duomenų subjektų teisinės apsaugos galimybių – konkurentams suteikiama teisė dėl Bendrojo duomenų apsaugos reglamento pažeidimų imtis veiksmų prieš pažeidėją, t. y. pareikšti ieškinį civilinių bylų teismuose, remiantis nesąžiningos komercinės veiklos draudimu?
2.
Ar duomenys, kuriuos vaistininko, veikiančio internetinės prekybos platformoje kaip pardavėjo, klientai nurodo prekybos platformoje užsisakydami tik vaistinėje parduodamų, bet nereceptinių vaistų (kliento vardas ir pavardė, pristatymo adresas ir užsakytam tik vaistinėje parduodamam vaistui individualizuoti būtina informacija), yra sveikatos duomenys, kaip jie suprantami pagal [BDAR] 9 straipsnio 1 dalį, ir duomenys apie asmens sveikatą, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 95/46 8 straipsnio 1 dalį?“
29.
Šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2023 m. sausio 19 d. Šalys pagrindinėje byloje, Vokietijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas. Toms pačioms šalims buvo atstovaujama per 2024 m. sausio 9 d. vykusį teismo posėdį.
IV. Analizė
30.
Šioje byloje DR teigia, kad ND pažeidė BDAR 9 straipsnį, nes tvarkė klientų, kurie internetu užsisakė nereceptinių vaistų, duomenis nesilaikydamas reikalavimų gauti aiškų klientų sutikimą tvarkyti tokius duomenis.
31.
Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar BDAR VIII skyriaus nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias įmonėms pripažįstama teisė grindžiant nesąžiningos konkurencijos draudimu remtis jų konkurentų tariamai padarytais BDAR materialinių nuostatų pažeidimais. Antruoju prejudiciniu klausimu tas teismas klausia Teisingumo Teismo, ar BDAR 9 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad nagrinėjami duomenys yra sveikatos duomenys, taigi priskiriami prie šioje nuostatoje nurodytų specialių kategorijų duomenų (
8
).
32.
Pirmiausia, kaip jau nurodžiau, pažymiu, kad tuo atveju, jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, į pirmąjį klausimą atsakyti nereikėtų, nes Teisingumo Teismo atsakymo pakaktų, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išspręstų savo nagrinėjamą ginčą. Šiomis aplinkybėmis manau, kad prejudicinių klausimų analizę tikslinga pradėti nuo antrojo klausimo.
A. Dėl antrojo prejudicinio klausimo
33.
Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar vaistininko klientų duomenys, pateikiami internetinės prekybos platformoje užsakant vaistus, kuriais gali prekiauti tik vaistinės, tačiau kuriems nereikia recepto, yra „sveikatos duomenys“, kaip tai suprantama pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį.
34.
Pirmiausia reikia patikslinti, kad BDAR 9 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „sveikatos duomenys“ apibrėžta šio reglamento 4 straipsnio 15 punkte. Taigi, atsakant į antrąjį prejudicinį klausimą, šios dvi nuostatos turėtų būti aiškinamos kartu.
1.
Dėl sąvokos „sveikatos duomenys“ aiškinimo atsižvelgiant į esamą jurisprudenciją
35.
Pagal BDAR 4 straipsnio 15 punktą „sveikatos duomenys“ – tai asmens duomenys, susiję su fizine ar psichine fizinio asmens sveikata, įskaitant duomenis apie sveikatos priežiūros paslaugų teikimą, atskleidžiantys informaciją apie to fizinio asmens sveikatos būklę.
36.
Šią apibrėžtį, be kita ko, patvirtina BDAR 35 konstatuojamoji dalis. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad šioje konstatuojamoje dalyje numatyta, kad „prie asmens sveikatos duomenų turėtų būti priskirti visi duomenys apie duomenų subjekto sveikatos būklę, kurie atskleidžia informaciją apie duomenų subjekto buvusią, esamą ar būsimą fizinę ar psichinę sveikatą“ (
9
).
37.
Taigi iš BDAR 4 straipsnio 15 punkto formuluotės, patikslintos jo 35 konstatuojamojoje dalyje, matyti, kad lemiamas veiksnys nustatant, ar tam tikri asmens duomenys yra sveikatos duomenys, yra tas, kad remiantis tais duomenimis galima padaryti išvadas apie duomenų subjekto sveikatos būklę. Kitaip tariant, „sveikatos duomenys“ apima ne tik medicininius duomenis arba tiesiogiai su sveikatos problemomis susijusius duomenis, bet ir visus duomenis, leidžiančius padaryti išvadas apie duomenų subjekto sveikatos būklę, nesvarbu, ar tai būtų patologinė, ar fiziologinė būklė.
38.
Tai patvirtinama atsižvelgiant į BDAR 9 straipsniu siekiamą tikslą. Teisingumo Teismas savo jurisprudencijoje yra pabrėžęs, kad šios nuostatos tikslas yra užtikrinti didesnę apsaugą nuo duomenų tvarkymo, kuris dėl ypatingo tvarkomų duomenų jautrumo, kaip matyti iš BDAR 51 konstatuojamosios dalies, gali labai stipriai suvaržyti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 ir 8 straipsniuose garantuojamas pagrindines teises į privataus gyvenimo gerbimą ir asmens duomenų apsaugą (
10
).
39.
Ypatingas su sveikata susijusių duomenų jautrumas paaiškinamas tuo, kad jie susiję su informacija, priskiriama pačiai intymiausiai asmenų sričiai ir gali rodyti jų pažeidžiamumą. Šis ypatingas jautrumas ir todėl ypatingas jų apsaugos poreikis, beje, pripažįstamas ne tik Sąjungos teisėje, bet ir Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijoje, kurioje pabrėžiama, kad „informacijos apie sveikatą konfidencialumo užtikrinimas yra esminis visų [1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos] Susitariančiųjų Šalių teisinės sistemos principas“ (
11
).
40.
Taigi, atsižvelgiant į šį tikslą, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, sąvoką „specialių kategorijų asmens duomenys“, kuriai priskiriami sveikatos duomenys, reikia aiškinti plačiai, kad ji apimtų ne tik pagal savo pobūdį jautrius duomenis, bet ir tuos, kurie netiesiogiai leidžia atskleisti tokio pobūdžio informaciją dedukcijos arba palyginimo būdu (
12
).
41.
Šiuo klausimu pažymiu, kad pagal BDAR 68 ir paskesnius straipsnius įsteigta Europos duomenų apsaugos valdyba taip pat pateikia tokią sąvokos „sveikatos duomenys“ sampratą, pabrėždama, kad informacijos pripažinimą „sveikatos duomenimis“ lemia ne tik jos pobūdis, bet ir jos rinkimo ir tvarkymo aplinkybės, ir šiuo tikslu pateikia įvairių pavyzdžių. Europos duomenų apsaugos valdyba nurodo, kad „sveikatos duomenys“ apima informaciją, esančią medicinos įrašuose, informaciją, atskleidžiančią sveikatos būklę susiejus ją su kitais duomenimis, arba duomenis, kurie tampa sveikatos duomenimis dėl jų panaudojimo konkrečiame kontekste, pavyzdžiui, informaciją apie kelionę, kurią, nustatydamas diagnozę, tvarko medicinos specialistas (
13
). Vis dėlto „sveikatos duomenimis“ nelaikomi programėlės surinkti duomenys, leidžiantys nustatyti, kiek žingsnių nuėjo duomenų subjektas, jeigu ši programėlė negali susieti šių duomenų su kitais šio asmens duomenimis ir jeigu surinkti duomenys nėra tvarkomi medicininiame kontekste (
14
).
42.
Taigi iš BDAR 4 straipsnio 15 punkto ir 9 straipsnio, kaip jie išaiškinti jurisprudencijoje, aiškiai matyti, kad „sveikatos duomenimis“, kaip jie suprantami pagal šias nuostatas, turi būti laikomi duomenys, kuriais remiantis galima padaryti išvadas apie duomenų subjekto sveikatos būklę.
43.
Taigi reikia pažymėti, jog iš pirmo žvilgsnio negalima paneigti, kad nereceptinių vaistų užsakymas internetu reiškia duomenų tvarkymą, iš kurio galima spręsti apie tam tikrą su sveikata susijusią informaciją arba kuris bent jau pateikia tam tikrų su sveikata susijusių požymių, nes šis užsakymas suponuoja ryšį tarp vaisto (kuris yra produktas, susijęs su sveikata par excellence) pirkimo ir jo pirkėjo tapatybės. Vis dėlto, mano nuomone, dėl priežasčių, kurias dabar išdėstysiu, iš informacijos, kurią Teisingumo Teismui pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, matyti, kad šis ryšys yra pernelyg silpnas, o požymiai, apie kuriuos iš jo būtų galima spręsti, pernelyg netikslūs arba hipotetiniai, kad nagrinėjamus duomenis būtų galima laikyti „sveikatos duomenimis“, kaip tai suprantama pagal BDAR 4 straipsnio 15 punktą ir 9 straipsnį.
2.
Dėl reikalavimo, kad būtų tam tikras užtikrintumas dėl išvadų, kurias galima padaryti apie duomenų subjekto sveikatos būklę
44.
Reikėtų pateikti kelis patikslinimus apskritai dėl tokio sąvokos „sveikatos duomenys“ ir ypač sąvokos „specialių kategorijų duomenys“ aiškinimo.
45.
Pirma, man atrodo, kad, remiantis šiais aiškinimo elementais, internetu užsakytas produktas gali būti laikomas galinčiu atskleisti bendrą informaciją apie asmens sveikatos būklę, taip pat, kaip matyti iš BDAR 9 straipsnio, apie jo rasinę ar etninę kilmę, politines pažiūras, religinius ar filosofinius įsitikinimus arba asmens lytinę orientaciją. Manau, iš internetu užsakytų prekių galima gauti tam tikros informacijos, susijusios su šiais įvairiais elementais, kiek tai susiję su duomenų subjektu.
46.
Savo teiginius galiu pagrįsti keliais pavyzdžiais. Knygos apie tam tikrą politinę asmenybę užsakymas potencialiai galėtų rodyti pritarimą jo palaikomoms idėjoms, drabužio užsakymas gali būti asmens religinių įsitikinimų požymis arba erotinės medžiagos užsakymas gali būti asmens lytinės orientacijos požymis. Taigi manau, kad būtina papildomai patikslinti sąvokos „sveikatos duomenys“ aiškinimą taip, kad išvados, kurias galima padaryti remiantis užsakymo duomenimis, neturi būti tik potencialios, antraip BDAR 9 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka būtų taikoma labai daug tvarkomų duomenų, susijusių su internetine prekyba. Kitaip tariant, mano nuomone, informacija apie duomenų subjekto sveikatos būklę, kurią atskleidžia nagrinėjami duomenys, negali būti tiesiog prielaidos, ji turi suteikti tam tikrą užtikrintumą.
47.
Antra, manau, kad, išskyrus atvejus, kai duomenys pagal savo pobūdį yra „sveikatos duomenys“, tai, ar duomenys gali būti pripažįstami tokiais, priklauso nuo kiekvieno atvejo aplinkybių. Konkrečiau kalbant, manau, kad išvados, kurias galima padaryti remiantis šiais duomenimis, priklauso nuo jų surinkimo konteksto ir šių duomenų tvarkymo. Kaip pabrėžia Europos duomenų apsaugos valdyba, įsteigta pagal BDAR 68 ir paskesnius straipsnius, duomenys, kurie iš pirmo žvilgsnio atrodo nesusiję su medicinos sritimi, pavyzdžiui, informacija apie kelionę, vis dėlto gali būti laikomi „sveikatos duomenimis“, kai jie analizuojami atsižvelgiant į medicininį kontekstą ir susiejami su kita informacija, siekiant pagal minėtą pavyzdį nustatyti galimą užsikrėtimą tam tikrame regione esančia bakterija ar virusu.
48.
Visų pirma pabrėžiu, kad duomenų valdytojo tapatybė šiuo klausimu yra ypač svarbi aplinkybė. Jeigu duomenis tvarko sveikatos srities įstaiga, manau, tai gali būti požymis, kad šie duomenys iš tikrųjų yra „sveikatos duomenys“. Tačiau šie duomenys galėtų būti kvalifikuojami skirtingai dėl to, kad jų netvarko sveikatos priežiūros įstaiga, ir kadangi jų negalima susieti su kitais duomenų subjekto duomenimis. Kitaip tariant, tie patys duomenys gali atskleisti daugiau informacijos apie asmens sveikatos būklę, jeigu juos tvarko sveikatos srities institucija, turinti įgaliojimus aiškinti asmens duomenis ar kitus duomenis apie asmenį, nei tuo atveju, kai juos tvarko šiam sektoriui nepriklausanti įstaiga.
49.
Šiomis aplinkybėmis laikausi nuomonės, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išsiaiškinti tiek nagrinėjamų duomenų turinį, tiek visas jų tvarkymo aplinkybes, kad nustatytų, ar iš to galima bent kiek užtikrintai nustatyti informaciją, susijusią su duomenų subjekto sveikatos būkle.
50.
Vis dėlto man atrodo, kad, atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutartyje pateiktą informaciją, galima pateikti paaiškinimų, kurie padėtų jam išspręsti ginčą pagrindinėje byloje (
15
).
3.
Dėl aplinkybių, reikšmingų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nagrinėjant galimybę iš informacijos spręsti apie duomenų subjekto sveikatos būklę
51.
Pirma, dėl produktų, dėl kurių pateiktas užsakymas, pabrėžiu, kad nagrinėjami vaistai, t. y. nereceptiniai vaistai, iš esmės nėra skirti konkrečiai būklei gydyti ir gali būti vartojami apskritai, gydyti kasdienėms būklėms, kurias gali patirti kiekvienas ir kurios nerodo konkrečios patologijos ar sveikatos būklės. Be to, šie vaistai taip pat dažnai perkami prevenciniais tikslais, kad juos būtų galima vartoti iškilus poreikiui arba, tarkim, prieš išvykstant iš nuolatinės gyvenamosios vietos. Pavyzdžiui, paracetamolio užsakymas neleidžia daryti jokios išvados apie konkrečią asmens būklę, nes šią molekulę rekomenduojama vartoti esant įvairių rūšių skausmui ir karščiavimui, ir šis vaistas neretai yra vienas iš tų, kuriuos asmenys turi namuose be jokios konkrečios būtinybės.
52.
Antra, kaip pažymi ND, tai, kad asmuo internetu užsisako nereceptinį vaistą, nebūtinai reiškia, kad jo vartotojas bus šis asmuo, kurio duomenys tvarkomi, o ne kitas asmuo iš jo namų ūkio ar rato. Dažnai pasitaiko, kad užsakymą internetinės prekybos svetainėje pateikia paskyrą šioje svetainėje turintis asmuo tokios paskyros neturinčio asmens vardu ir naudai. Nesant recepto, kuriame būtų įrašytas asmens vardas ir pavardė, kuriam skirtas vaistas, ir kuriuo remiantis būtų galima daryti prielaidą, kad vaisto vartotojas ir pirkėjas yra tas pats asmuo, iš internetu laisvai prieinamo produkto užsakymo negalima daryti išvados, kad šis produktas skirtas naudoti jo pirkėjui ir tik jam. Tai reiškia, kad iš šių duomenų negalima pagrįstai daryti jokios išvados apie asmens, kurio duomenys tvarkomi, sveikatos būklę, kad juos būtų galima laikyti „sveikatos duomenimis“.
53.
Taip juo labiau yra dėl to, kad, trečia, ir su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, asmuo gali pateikti užsakymą internetu, neprivalėdamas pateikti tikslių duomenų apie savo tapatybę, visų pirma kai produktas pristatomas ne atitinkamo asmens adresu, bet per perdavimo punktą, ir kai sąskaitų pateikimo tikslais nereikalaujama jokių kitų civilinės tapatybės duomenų.
54.
Taigi manau, kad į antrąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip: vaistininko klientų duomenys, pateikti internetinės prekybos platformoje užsakant vaistus, kuriais gali prekiauti tik vaistinės, tačiau kuriems nereikia recepto, nėra „sveikatos duomenys“, kaip jie suprantami pagal BDAR 4 straipsnio 15 punktą ir 9 straipsnį, jeigu iš jų galima daryti tik hipotetines arba netikslias išvadas apie internetu užsakymą pateikiančio asmens sveikatos būklę, bet tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
55.
Be to, dar reikia patikslinti, kad, mano nuomone, jeigu sąvoka „sveikatos duomenys“ būtų aiškinama kaip apimanti duomenis, perduodamus internetinės prekybos platformoje užsakant vaistus, kuriais gali prekiauti tik vaistinės, tačiau kuriems nereikia recepto, būtų paradoksalu, bet dėl BDAR 9 straipsnio 2 dalyje numatyto sustiprintos apsaugos režimo galėtų būti atskleista daugiau jautrios informacijos. Prašymas duoti aiškų sutikimą tvarkyti duomenis, kurie jau pripažinti jautriais, galiausiai galėtų paskatinti pirkėją atskleisti galutinio produkto vartotojo tapatybę. Tokiu atveju galima būtų padaryti tikslesnes išvadas dėl šio asmens sveikatos būklės.
B. Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
56.
Atsižvelgdamas į mano siūlomą atsakymą į antrąjį prejudicinį klausimą, manau, kad į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti nereikia. Siekdamas išsamumo ir atsižvelgdamas į vertinimą, kurį turės atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vis dėlto išnagrinėsiu šį klausimą, kuriuo tas teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar BDAR VIII skyriaus nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos nacionalinės teisės normos, kuriomis įmonėms pripažįstama teisė grindžiant nesąžiningos konkurencijos veiksmų draudimu remtis jų konkurentų tariamai padarytais šio reglamento materialinių nuostatų pažeidimais.
57.
Šalys pateikė visiškai priešingus atsakymus į šį klausimą. Viena vertus, Komisijos ir ND teigimu, BDAR VIII skyriaus nuostatose, aiškinamose atsižvelgiant į šio reglamento tikslus, nustatyta teisių gynimo priemonių sistema turi būti suprantama kaip išsami sistema, pagal kurią valstybės narės nacionalinėje teisėje negali numatyti alternatyvių teisių gynimo priemonių.
58.
Kita vertus, Vokietijos vyriausybės teigimu, BDAR VIII skyriaus nuostatose numatyta teisių gynimo priemonių sistema turi būti suprantama kaip būtiniausias teisių gynimo priemonių rinkinys, kurį valstybės narės gali papildyti. Tokios sistemos neišsamumas pateisinamas tuo, kad BDAR taip pat siekiama apsaugoti konkurencijos sąlygas ir užkirsti kelią iškraipymams, kurių gali atsirasti dėl duomenų apsaugos lygio skirtumų, o konkurento galimybė remtis tuo, kad kitas konkurentas pažeidžia šio reglamento materialines nuostatas, sustiprintų šio reglamento veiksmingumą.
59.
Taigi šalių pastabos daugiausia susijusios su klausimu, ar BDAR numatyta teisių gynimo priemonių sistema turėtų būti suprantama kaip išsamaus suderinimo sistema, todėl, kaip jos mano, valstybės narės turi galimybę savo nacionalinėje teisėje numatyti teisių gynimo priemones, alternatyvias nustatytosioms šiame reglamente.
60.
Vis dėlto, nors teisių gynimo priemonių sistemos išsamumo ar neišsamumo nustatymas yra svarbus veiksnys, siekiant naudingai atsakyti į pirmąjį prejudicinį klausimą, dėl priežasčių, kurias nurodysiu toliau, manau, kad atliekant tokią analizę pirmiausia reikia išnagrinėti netiesiogiai iškylantį asmenų, kuriems taikoma BDAR materialinėmis ir procesinėmis normomis suteikiama apsauga, nustatymo klausimą. Jeigu už duomenų tvarkymą atsakingos įmonės turėtų būti laikomos turinčiomis pagal BDAR suteiktas teises, manau, šis reglamentas turėtų būti aiškinamas taip, kad juo reikalaujama nacionalinėje teisėje numatyti teisių gynimo priemones, kuriomis būtų siekiama apginti šias teises. Taigi savo analizę pradėsiu nuo šio aspekto, o tada atsakysiu į klausimą, ar BDAR nustatyta teisių gynimo priemonių sistema turi būti suprantama kaip išsami sistema, t. y. kad pagal ją draudžiama nacionalinėje teisėje suteikti įmonei galimybę pareikšti konkurentui ieškinį dėl veiksmų nutraukimo, grindžiamą nesąžiningos konkurencijos veiksmų draudimu, remiantis tuo, kad šis konkurentas pažeidė šio reglamento nuostatas.
1.
BDAR suteikiamų teisių turėtojų nustatymas
61.
Pirmiausia patikslinsiu tokio nustatymo būtinybę, o tada nurodysiu duomenų subjektų nustatymo kaip vienintelių BDAR suteiktų teisių turėtojų poveikį, kiek tai susiję su atsakymu į pirmąjį prejudicinį klausimą.
a)
Dėl būtinybės nustatyti BDAR saugomų teisių turėtojus
62.
Manau, būtinybę, siekiant atsakyti į prejudicinį klausimą, pirmiausia nustatyti BDAR saugomų teisių turėtojus, prieš nagrinėjant klausimą dėl šiame reglamente nustatytos teisių gynimo priemonių sistemos išsamumo, galima paaiškinti dviem priežastimis.
1) Valstybių narių pareiga numatyti teisių gynimo priemones, skirtas pasinaudoti iš Sąjungos teisės kylančia teise
63.
Pažymiu, jog pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teisė ne tik nustato pareigas privatiems asmenims, bet ir suteikia jiems teises, kurios tampa jų teisinio paveldo dalis (
16
), ir šiuo klausimu Teisingumo Teismas pabrėžė, kad šios teisės atsiranda, be kita ko, iš pareigų, nustatytų tiek privatiems asmenims, tiek valstybėms narėms, tiek Sąjungos institucijoms (
17
). Bet kokia fiziniam ar juridiniam asmeniui nustatyta pareiga paprastai siejama su teisės suteikimu kitam asmeniui.
64.
Be to, neginčijama, kad bet kokia pagal Sąjungos teisę privačiam asmeniui suteikta teisė taip pat lemia teisių gynimo priemonės, konkrečiai skirtos pasinaudoti šia teise, buvimą, turint omenyje tai, kad, nesant specialių Sąjungos teisės normų šiuo klausimu, valstybės narės turi užtikrinti, kad nagrinėjamų teisių būtų paisoma taikant nacionalinėje teisėje numatytas teisių gynimo priemones (
18
). Iš jurisprudencijos aiškiai matyti, kad nacionaliniai teismai turi apsaugoti teises, kurios pagal Sąjungos teisės nuostatas suteikiamos privatiems asmenims (
19
).
65.
Jeigu, kaip teigia Vokietijos vyriausybė, BDAR turėtų būti aiškinamas kaip saugantis ne tik duomenų subjektus, bet ir konkurencijos sąlygas rinkoje, taigi galiausiai ir įmones, šis reglamentas turėtų būti laikomas suteikiančiu teises, priskiriamas jų teisiniam paveldui (
20
).
66.
Šiomis aplinkybėmis, nesant aiškių Sąjungos teisės nuostatų šiuo klausimu, teisių, kurias įmonės kildina iš BDAR, laikymąsi turėtų būti galima užtikrinti taikant valstybių narių numatytas teisių gynimo priemones.
67.
Tuo remiantis reikėtų daryti išvadą, kad, nesant reikalo nagrinėti, ar BDAR nustatyta teisių gynimo priemonių sistema yra išsami, ar ne, į pirmąjį prejudicinį klausimą reikėtų atsakyti taip, kad šio reglamento VIII skyrius turėtų būti aiškinamas ne kaip nedraudžiantis valstybėms narėms numatyti konkurento galimybę pareikšti ieškinį kitai įmonei, grindžiamą minėto reglamento pažeidimu, o kaip reikalaujantis, kad jo nuostatų laikymasis galėtų būti užtikrintas, kai įmonė pareiškia konkurentui ieškinį remdamasi tuo, kad šis konkurentas pažeidė šį reglamentą (
21
).
68.
Taigi, mano nuomone, atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą priklauso nuo BDAR suteikiamų teisių turėtojų nustatymo.
2) Dvejopas teisių gynimo priemonių sistemos išsamumo aspektas
69.
Pati sąvoka „teisių gynimo priemonių sistemos išsamumas“ gali apimti du skirtingus aspektus; kiekvienas iš jų reikalauja skirtingos analizės ir išankstinio teisių, kurių laikymąsi užtikrina tokia sistema, turėtojų nustatymo.
70.
Pirmasis aspektas susijęs su išsamiu teisių gynimo priemonių sistemos pobūdžiu bet kokių kitų teisių gynimo priemonių, skirtų tai pačiai teisei apsaugoti, atžvilgiu. Kitaip tariant, kyla klausimas dėl Sąjungos teisėje numatytų teisių, šios teisės normomis suteikiamų privatiems asmenims, gynimo priemonių išsamumo. Teisingumo Teismas savo jurisprudencijoje jau yra išreiškęs poziciją dėl Sąjungos teisėje numatytų teisių gynimo priemonių, skirtų pačioje Sąjungos teisėje numatytos teisės apsaugai, išsamumo poveikio. Pavyzdžiui, jis nuosekliai konstatuoja, kad Sąjungos teise išsamiai suderinta atsakomybės sistema gali egzistuoti kartu su kita nacionalinėje teisėje numatyta atsakomybės sistema, pagrįsta tomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis ir tuo pačiu pagrindu, jeigu ji nekenkia šiai suderintai sistemai, jos tikslams ir veiksmingumui (
22
). Taigi vien išsamaus Sąjungos teisėje numatytų teisių gynimo priemonių sistemos pobūdžio nepakanka, kad iš valstybės narės būtų atimta galimybė nacionalinėje teisėje numatyti alternatyvią teisių gynimo priemonę, grindžiamą ta pačia teise, jeigu laikomasi tam tikrų sąlygų.
71.
Sąjungos teisėje numatytų „teisių gynimo priemonių sistemos išsamumo“ sąvokos antrasis aspektas yra platesnis ir apima išsamumą visų kitų teisių gynimo priemonių, kuriomis pasinaudoja asmenys, kurie neturi tiesiogiai pagal Sąjungos teisę suteiktų teisių, tačiau jomis remiasi naudodamiesi nacionalinėje teisėje numatyta teisių gynimo priemone. Taigi tokiai Sąjungos teisėje nustatytų teisių gynimo priemonių sistemos išsamumo sampratai reikalinga kitokia analizė (
23
).
72.
Taigi, siekiant tinkamai išanalizuoti galimą BDAR numatytos teisių gynimo priemonių sistemos išsamumą, taip pat svarbu prieš tai nustatyti šiuo reglamentu suteikiamų teisių turėtojus, ir tai padarysiu toliau šioje išvadoje.
b)
Dėl BDAR saugomų teisių turėtojų nustatymo
73.
Manau, kad BDAR suteikiamos apsaugos taikymo sritį asmenų atžvilgiu reikia nustatyti atsižvelgiant tiek į šio reglamento tikslus, tiek į jo turinį.
74.
Visų pirma dėl BDAR tikslų Vokietijos vyriausybė šiuo klausimu teigia, kad šiuo reglamentu siekiama ne tik tikslo užtikrinti aukštą ir nuoseklų fizinių asmenų apsaugos lygį, bet ir nustatyti vienodas konkurencijos sąlygas.
75.
Žinoma, BDAR 9 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad teisės į asmens duomenų apsaugą apsaugos nuo jų tvarkymo skirtumai gali iškraipyti konkurenciją. Vis dėlto, mano nuomone, toks patikslinimas negali būti aiškinamas taip, kad laisvos ir neiškraipytos konkurencijos užtikrinimas yra BDAR tikslas. Tai, kad valstybių narių teisės aktų skirtumai, susiję su įmonėms taikomais standartais, lemia konkurencijos iškraipymus, man atrodo tik paprasta išvada, kuri nėra savita pačiam BDAR. Kadangi vienoje valstybėje narėje įmonių veikla rinkoje materialinėmis nuostatomis reglamentuojama griežčiau, o kitoje – švelniau, dėl to pastarojoje valstybėje narėje veikiančios įmonės neišvengiamai įgyja tam tikrą konkurencinį pranašumą, palyginti su pirmojoje valstybėje narėje veikiančiomis įmonėmis, o bet koks suderinimo aktas gali sušvelninti tokią padėtį.
76.
Man atrodo, kad tokį aiškinimą patvirtina BDAR 9 konstatuojamojoje dalyje pateikta nuoroda į būtinybę užtikrinti „laisvą asmens duomenų judėjimą [visoje] Sąjungoje“, kuriam dėl nacionalinių teisinių sistemų skirtumų gali kilti grėsmė.
77.
Be to, kaip per teismo posėdį pažymėjo Komisija, BDAR 9 konstatuojamojoje dalyje kalbama ne apie visų įmonių konkurenciją, bet visų pirma apie dviejų skirtingų valstybių narių įmonių konkurenciją, kurią lemia skirtingos teisinės sistemos. Kitaip tariant, iš esmės siekiama užtikrinti vienodas konkurencijos sąlygas skirtingose valstybėse narėse, nustatant įmonėms darniuosius standartus, nors šie standartai netiesiogiai prisideda prie to, kad nė viena įmonė neturėtų konkurencinio pranašumo, palyginti su kitomis įmonėmis toje pačioje valstybėje narėje.
78.
Taigi, mano nuomone, BDAR nesiekiama tikslo užtikrinti laisvą ir neiškraipytą konkurenciją vidaus rinkoje.
79.
Be to, pažymiu, kad nė viena iš BDAR materialinių nuostatų nesiekiama užtikrinti laisvos ir neiškraipytos įmonių konkurencijos ir padaryti jas šiuo reglamentu nustatytos apsaugos adresatėmis. Atvirkščiai, tomis nuostatomis iš esmės siekiama nustatyti pareigas už duomenų tvarkymą atsakingoms įmonėms. Nors, kaip jau minėjau, bet kokia fiziniam ar juridiniam asmeniui nustatyta pareiga būtinai susijusi su teisės suteikimu kitam asmeniui, vieninteliai nagrinėjamų teisių turėtojai yra ne įmonės, o asmenys, kurių duomenis jos tvarko. Šiuo klausimu nemažai pasako BDAR pavadinimas, nes jame nurodoma tik fizinių asmenų apsauga.
80.
Galiausiai dėl BDAR VIII skyriaus procedūrinių nuostatų pabrėžiu, kad, kaip jau pažymėjau, pagal jas teisių gynimo priemonės taikomos tik duomenų subjektams ir jiems atstovauti įgaliotiems subjektams. Manau, kad toks asmenų, kurie pagal BDAR nuostatas gali kreiptis į teismą remdamiesi jų asmens duomenų apsaugos pažeidimu, rato apribojimas aiškiai rodo, kad jie yra vieninteliai šios apsaugos gavėjai. Iš tikrųjų, mano nuomone, būtų nenuoseklu BDAR laikyti dar ir konkurentų teisių apsaugos priemone, nes šiame reglamente nenumatyta jokių teisių gynimo priemonių, kad jie galėtų pareikšti ieškinį dėl šių teisių pažeidimo, nors tokios teisių gynimo priemonės yra aiškiai numatytos duomenų subjektų teisių apsaugai.
81.
Taigi laikausi nuomonės, kad BDAR numatyta apsauga nėra skirta įmonėms, nes pagal šį reglamentą teisės suteikiamos tik duomenų subjektams.
c)
Dėl BDAR, kaip vien duomenų subjektų apsaugos normos, aiškinimo poveikio
82.
Remdamasis BDAR aiškinimu, kad pagal šio reglamento nuostatas teisės suteikiamos ne įmonėms, o tik duomenų subjektams, darau kelias išvadas.
83.
Pirma, kaip nurodžiau, manau, kad dėl tokio aiškinimo negalima teigti, jog turi būti įmanoma užtikrinti, kad būtų laikomasi BDAR nuostatų, kai įmonė pareiškia ieškinį konkurentui, remdamasi tuo, kad jis pažeidė šias nuostatas.
84.
Antra, kadangi BDAR suteiktų teisių turėtojų ratui priklauso tik duomenų subjektai, man neatrodo, kad Teisingumo Teismo jurisprudencija, susijusi su valstybių narių galimybe nacionalinėje teisėje numatyti papildomas teisių gynimo priemones šių teisių turėtojams su sąlyga, kad šios teisių gynimo priemonės nedaro poveikio suderintai teisių gynimo sistemai ir nepažeidžia jos tikslų (
24
), galėtų būti tiesiogiai taikytina nagrinėjamai situacijai. Vis dėlto, kaip įrodysiu, analizuojant šią situaciją būtų galima remtis atitinkama jurisprudencija.
85.
Remiantis tokia sąvokos „teisių gynimo priemonių sistemos išsamumas“ reikšme, reikia nustatyti, ar BDAR numatyta teisių gynimo priemonių sistema turi būti suprantama kaip išsami sistema, t. y. kad pagal ją draudžiama, kad nacionalinėje teisėje duomenų subjektams būtų leidžiama pasinaudoti kitomis teisių gynimo priemonėmis nei numatytosios šiame reglamente.
86.
Pagrindinėje byloje nagrinėjamas įmonės, kurios nėra tarp BDAR suteiktų teisių turėtojų, pareikštas ieškinys.
87.
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tai, kad BDAR įmonėms ir jų konkurentams nesuteikiama jokių teisių, svarbu tik tai, ar BDAR nustatyta teisių gynimo priemonių sistema turi būti suprantama kaip išsami sistema, t. y. kad pagal šį reglamentą įmonėms taip pat nesuteikiama galimybės remtis jo nuostatų pažeidimu pasinaudojant nacionalinėje teisėje numatytomis teisių gynimo priemonėmis, ir dabar tai nagrinėsiu.
2.
Galimybė asmenims, neturintiems pagal BDAR suteikiamų teisių, pareikšti nacionaline teise grindžiamus ieškinius
88.
Man atrodo, kad į klausimą, ar pagal nuostatas, susijusias su BDAR numatyta teisių gynimo priemonių sistema, įmonėms draudžiama remtis šio reglamento nuostatų pažeidimu pareiškiant nacionalinėje teisėje numatytus ieškinius, reikia atsakyti dviem etapais.
89.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia išnagrinėti, pirma, įmonių galimybę remtis BDAR nuostatomis, neturint pagal jį suteikiamų teisių, ir, antra, tokių teisių gynimo priemonių sąveikos su šiame reglamente numatyta teisių gynimo priemonių sistema sąlygas.
90.
Pirma, dėl to, ar įmonės gali remtis BDAR nuostatomis, pažymėtina, kad pareiškiant tokius nacionaline teise grindžiamus ieškinius kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, tokia galimybė yra tik šalutinė. Konkrečiau kalbant, įmonė pareiškia ieškinį remdamasi nacionaline teise, t. y. nesąžiningos konkurencijos draudimu. Taigi nagrinėjamo veiksmo nesąžiningumas kyla iš BDAR pažeidimo. Kitaip tariant, ieškinys nėra grindžiamas BDAR nuostatų pažeidimu, jame į tokį pažeidimą atsižvelgiama kaip į šalutinį klausimą (
25
).
91.
Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs tokį netiesioginį atsižvelgimą, žinoma, kitokiomis aplinkybėmis. Teisingumo Teismas Sprendime Meta Platforms ir kt. (Bendrosios socialinio tinklo naudojimo sąlygos) konstatavo, kad „dominuojančią padėtį užimančios įmonės atliekamas duomenų tvarkymas neatitinka [BDAR] ir gali būti laikomas piktnaudžiavimu šia padėtimi“ (
26
) ir kad apskritai „asmens duomenų apsaugos taisyklės [turi būti] teisinio pagrindo, į kurį vertindamos piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi turi atsižvelgti konkurencijos institucijos, dali[s]“ (
27
). Kitaip tariant, Teisingumo Teismas pripažįsta, kad konkurencijos teisė pažeidžiama dėl BDAR nuostatų pažeidimo.
92.
Nors ši išvada buvo padaryta ne privačių asmenų ginčo aplinkybėmis, o nacionalinei konkurencijos institucijai nagrinėjant antikonkurencinius veiksmus, nesuprantu, kodėl galimybę atsižvelgti į BDAR nuostatų pažeidimą kaip į šalutinį klausimą reikėtų apriboti šiuo vieninteliu atveju.
93.
Visų pirma, kiek tai susiję su konkurencijos teise, jeigu toks atsižvelgimas būtų įmanomas public enforcement srityje, manau, reikėtų, kad tai būtų įmanoma ir private enforcement srityje, vadinasi, ir tuo atveju, kai nagrinėjami privačių asmenų ginčai, kurie pirmiausia nėra grindžiami BDAR suteiktos teisės pažeidimu, nebent būtų pripažinta, kad privatiems asmenims negali būti atlyginta žala, padaryta dėl konkurencijos teisės pažeidimo, kurį vis dėlto konstatavo konkurencijos institucija.
94.
Be to, kaip pažymėjo generalinis advokatas J. Richard de la Tour, asmens duomenų apsauga gali sukelti „pasekm[ių] <…> kitose srityse, susijusiose, be kita ko, su darbo teise, konkurencijos teise ar vartotojų teise“ (
28
). Man atrodo, kad tokia BDAR įtaka kitoms sritims reiškia, jog reikia leisti atsižvelgti į šio reglamento nuostatas pareiškiant ieškinius, kurie pirmiausia grindžiami ne jo nuostatomis.
95.
Antra, dėl nacionalinių teisių gynimo priemonių, kai į BDAR nuostatas ir šiame reglamente nustatytą teisių gynimo priemonių sistemą reikia atsižvelgti kaip į šalutinį klausimą, ir šiuo reglamentu nustatytos teisių gynimo priemonių sistemos tarpusavio sąveikos laikausi nuomonės, kad tokios teisių gynimo priemonės turėtų būti leidžiamos, tik jeigu jos nepakenks minėto reglamento teisių gynimo sistemai ar jo tikslų įgyvendinimui.
96.
Šios sąlygos buvo išplėtotos jurisprudencijoje, susijusioje su suderintos teisių gynimo priemonių sistemos išsamumu, atsižvelgiant į ta pačia teise grindžiamą nacionalinių teisių gynimo priemonių sistemą (
29
). Taigi man atrodo, kad šios sąlygos juo labiau turi būti įvykdytos, kai kalbama apie nacionalines taisykles, pagal kurias įmonėms pripažįstama teisė pareikšti ieškinį remiantis ne ta pačia teise, o nacionaline teise, vis dėlto grindžiant jį kitos įmonės tariamai padarytais BDAR materialinių nuostatų pažeidimais.
97.
Taigi reikia patikrinti, ar nagrinėjamu atveju šios sąlygos yra įvykdytos.
98.
Visų pirma kalbant apie klausimą, ar įmonės konkurentui pareikštas ieškinys dėl veiksmų nutraukimo, grindžiamas tuo, kad jis pažeidė BDAR nuostatas, kenkia šio reglamento VIII skyriuje numatytai teisių gynimo priemonių sistemai, manau, kad taip nėra. Šiomis teisių gynimo priemonėmis duomenų subjektai arba jų įgaliotos ne pelno įstaigos, organizacijos ar asociacijos gali pateikti skundą priežiūros institucijai (77 straipsnis), apskųsti priežiūros institucijos sprendimą (78 straipsnis), pareikšti ieškinį duomenų valdytojui arba duomenų tvarkytojui (79 straipsnis) arba gauti kompensaciją iš duomenų valdytojo arba duomenų tvarkytojo dėl reglamento pažeidimo (82 straipsnis).
99.
Kitaip tariant, kaip Teisingumo Teismas pabrėžė savo jurisprudencijoje, BDAR VIII skyriuje „reglamentuojamos teisių gynimo priemonės, leidžiančios apsaugoti duomenų subjekto teises, kai jo asmens duomenys buvo tvarkomi tariamai pažeidžiant minėto reglamento nuostatas“, nes šių teisių apsaugos gali „tiesiogiai reikalauti duomenų subjektas arba <…> šiuo tikslu įgaliotas arba neįgaliotas <…> subjektas“ (
30
).
100.
Aišku, šiomis aplinkybėmis ieškinys, kurį įmonė galėtų pareikšti konkurentui remdamasi tuo, kad jis pažeidė BDAR, galiausiai būtų grindžiamas tos pačios nuostatos pažeidimu, tačiau juo nebūtų siekiama to paties tikslo ir ginčas nebūtų tarp tų pačių šalių. Kitaip tariant, toks nacionalinėje teisėje numatytas ieškinys nėra skirtas užtikrinti, kad būtų paisoma duomenų subjektams skirtų teisių.
101.
Mano nuomone, darytina išvada, kad teisių gynimo priemonės, suteikiamos asmenims, kuriems skirta BDAR nustatyta teisių gynimo priemonių sistema, išlieka ir jomis visada galima pasinaudoti, net jeigu įmonė pareiškia ieškinį konkurentui.
102.
Šiuo klausimu taip pat turiu patikslinti, kad nesuprantu, kodėl, kaip teigia Komisija, tokie ieškiniai galėtų pakenkti BDAR nustatytai viešajai teisės taikymo kontrolės sistemai, nes šiame reglamente, be tokios viešosios sistemos, jau aiškiai numatyta duomenų subjekto galimybė vykstant teismo procesams remtis teisėmis, kurias jis kildina iš BDAR.
103.
Be to, kalbant apie BDAR siekiamus tikslus, pažymėtina, kad iš jo 10 konstatuojamosios dalies matyti, kad šiuo reglamentu, be kita ko, siekiama užtikrinti aukštą fizinių asmenų apsaugos lygį ir nuoseklų bei vienodą taisyklių, reglamentuojančių fizinių asmenų pagrindinių teisių ir laisvių apsaugą tvarkant asmens duomenis, taikymą.
104.
Man atrodo, kad įmonei suteikta galimybė pareikšti konkurentui ieškinį dėl veiksmų nutraukimo, grindžiamą nesąžiningos konkurencijos veiksmų draudimu, remiantis tuo, kad jis pažeidė BDAR nuostatas, nekeltų grėsmės nė vieno iš šių tikslų įgyvendinimui. Pirma, man atrodo, kad įmonei suteikta galimybė remtis tuo, kad konkurentas pažeidė BDAR materialines nuostatas, padeda pasiekti ar net sustiprina aukštą fizinių asmenų apsaugos tvarkant jų asmens duomenis lygį. Antra, tai, kad yra platesnė galimybė remtis šiomis nuostatomis ne vien duomenų subjektams, netrukdo siekti nuoseklios ir vienodos apsaugos Sąjungoje tikslo. Net jei valstybės narės tokios galimybės nenumatytų, duomenų apsaugos įgyvendinimas Sąjungoje nebūtų fragmentiškas, nes BDAR materialinės nuostatos vienodai taikomos visoms įmonėms ir jų laikymasis užtikrinamas šiame reglamente numatytomis teisių gynimo priemonėmis.
105.
Galiausiai dėl BDAR veiksmingumo pažymėtina, kad įmonei suteikta galimybė pareikšti konkurentui ieškinį dėl veiksmų nutraukimo remiantis BDAR pažeidimu visai jam nekenkia, bet, kaip jau minėjau, šį veiksmingumą sustiprina tai, kad šio reglamento nuostatų laikymasis taip pat gali būti užtikrintas vykstant kitiems teismo procesams nei numatytieji pagal šiame reglamente nustatytą teisių gynimo priemonių sistemą.
106.
Šiomis aplinkybėmis laikausi nuomonės, kad ieškinys dėl veiksmų nutraukimo, kurį įmonė pareiškia konkurentui remdamasi tuo, kad jis pažeidė BDAR nuostatas, yra galimas greta BDAR VIII skyriuje nustatytų teisių gynimo priemonių, jeigu jis nedaro žalos ir nekenkia šio reglamento tikslams ir veiksmingumui.
107.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti, kad pagal BDAR VIII skyriaus nuostatas nedraudžiamos tokios nacionalinės taisyklės, pagal kurias įmonėms pripažįstama teisė grindžiant nesąžiningos konkurencijos veiksmų draudimu remtis tariamai jų konkurentų padarytais šio reglamento materialinių nuostatų pažeidimais.
V. Išvada
108.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti į Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) 4 straipsnio 15 punktas ir 9 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinami taip:
vaistininko klientų duomenys, pateikti internetinės prekybos platformoje užsakant vaistus, kuriais gali prekiauti tik vaistinės, tačiau kuriems nereikia recepto, nėra „sveikatos duomenys“.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 127, 2018, p. 2 ir OL L 74, 2021, p. 35).
(
3
)	1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 355).
(
4
)	2011 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl pacientų teisių į tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas įgyvendinimo (OL L 88, 2011, p. 45).
(
5
)	BGBl. 2004 I, p. 1414.
(
6
)	BGBl. 2005 I, p. 3394.
(
7
)	BGBl. 2022 I, p. 2793.
(
8
)	Šiuo klausimu pabrėžiu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia Teisingumo Teismo dėl sąvokos „duomenys apie asmens sveikatą“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 95/46 8 straipsnio 1 dalį. Vis dėlto manau, kad tarp šios nuostatos ir BDAR 9 straipsnio 1 dalies nereikia daryti skirtumo, nes išaiškinimo, kurį Teisingumo Teismas turi pateikti šioje byloje, tikslais šios nuostatos turi būti laikomos turinčiomis panašią taikymo sritį. Šiuo klausimu žr. 2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 58 punktas). Taigi savo analizėje remsiuosi tik BDAR 9 straipsnio 1 dalimi, ir ši analizė bus taikoma ir Direktyvos 95/46 8 straipsnio 1 daliai.
(
9
)	2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimas Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 124 punktas).
(
10
)	2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimas Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 126 punktas).
(
11
)	1997 m. vasario 25 d. EŽTT sprendimas Z prieš Suomiją (CE:ECHR:1997:0225JUD002200993, 95 punktas). Be to, Europos Žmogaus Teisių Teismas pabrėžia, kad didesnė sveikatos duomenų apsauga yra „svarbi ne tik siekiant apsaugoti pacientų privatų gyvenimą, bet ir išlaikyti jų pasitikėjimą medikais ir apskritai sveikatos priežiūros paslaugomis“.
(
12
)	2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimas Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 123 punktas).
(
13
)	Europos duomenų apsaugos valdybos gairės 03/2020 dėl sveikatos duomenų tvarkymo su COVID‑19 protrūkiu susijusių mokslinių tyrimų tikslais, p. 5.
(
14
)	Žr. Bygrave, L. A., ir Tosoni, L., „Article 4(15)“, The EU General Data Protection Regulation (GDPR), a Commentary, Kuner, C., Bygrave, L.A., ir Docksey, C., (red.), Oxford University Press, 2020, p. 222.
(
15
)	2022 m. vasario 24 d. Sprendimas Glavna direktsia Pozharna bezopasnost i zashtita na naselenieto (C‑262/20, EU:C:2022:117, 71 punktas).
(
16
)	1991 m. lapkričio 19 d. Sprendimas Francovich ir kt. (C‑6/90 ir C‑9/90, EU:C:1991:428, 31 punktas) ir 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Courage ir Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, 19 punktas).
(
17
)	2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Courage ir Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, 19 punktas).
(
18
)	Šiuo klausimu žr. Van Gerven, W., „Of Rights, Remedies and Procedures“, Common Market Law Review, vol. 37 Nr. 3, 2000, p. 501–536.
(
19
)	2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Courage ir Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, 25 punktas).
(
20
)	1991 m. lapkričio 19 d. Sprendimas Francovich ir kt. (C‑6/90 ir C‑9/90, EU:C:1991:428, 31 punktas) ir 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimas Courage ir Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, 19 punktas).
(
21
)	Panašų sprendimą Teisingumo Teismas jau yra priėmęs būtent dėl 1972 m. gegužės 18 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1035/72 dėl bendro vaisių ir daržovių rinkos organizavimo (OL L 118, 1972, p. 1). Jis buvo grindžiamas tik tuo, kad šiuo teisės aktu taip pat buvo siekiama užtikrinti sąžiningą prekybą ir rinkų skaidrumą, todėl įmonės pareikštas civilinis ieškinys konkurentui siekiant priversti jį laikytis šiame reglamente numatytų pareigų sustiprino Bendrijos teisės aktų veiksmingumą. Kitaip tariant, Reglamentas 1035/72 buvo aiškinamas kaip įpareigojantis įmones laikytis bendro rinkos organizavimo taisyklių tam, kad jos galėtų dalyvauti komerciniuose santykiuose esant sąžiningai konkurencijai, ir pagal šį reglamentą būtent joms buvo suteiktos teisės, kylančios iš joms taip pat nustatytų pareigų. Žr. 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Muñoz ir Superior Fruiticola (C‑253/00, EU:C:2002:497, 29 ir 31 punktai).
(
22
)	2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Dutrueux (C‑495/10, EU:C:2011:869, 29 ir 30 punktai) ir 2023 m. kovo 16 d. Sprendimas Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, 38 punktas).
(
23
)	Man atrodo, kad šis teisių gynimo priemonių sistemos išsamumo, priklausančio nuo iš Sąjungos teisės kylančių teisių turėtojų nustatymo, dvilypumas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje matyti iš 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671). Šiame sprendime Teisingumo Teismas nagrinėjo nacionalinės atsakomybės sistemos, pagal kurią mokėjimo paslaugų vartotojo laiduotojas gali remtis tokio paslaugų teikėjo civiline atsakomybe pagal bendrąją sutartinės atsakomybės sistemą dėl mokėjimo paslaugų teikėjo įsipareigojimų pagal šią direktyvą nevykdymo, suderinamumą su 2007 m. lapkričio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje, iš dalies keičiančia direktyvas 97/7/EB, 2002/65/EB, 2005/60/EB ir 2006/48/EB ir panaikinančia Direktyvą 97/5/EB (OL L 319, 2007, p. 1). Teisingumo Teismas savo analizę pradėjo konstatavęs, kad šioje direktyvoje nustatytos teisės ne laiduotojui, o tik mokėjimo paslaugos teikėjams ir tokių paslaugų vartotojams, o paskui analizavo, ar direktyvoje nustatyta atsakomybės sistema draudžia alternatyvią nacionaline teise grindžiamą sistemą.
(
24
)	2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Dutrueux (C‑495/10, EU:C:2011:869, 29 ir 30 punktai) ir 2023 m. kovo 16 d. Sprendimas Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, 38 punktas).
(
25
)	Šiuo klausimu pabrėžiu, kad jeigu BDAR nuostatos pažeidimą būtų galima laikyti nesąžininga komercine veikla, kaip tai suprantama pagal 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ir iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) 2006/2004 (OL L 149, 2005, p. 22), manau, turėtų būti taikomos visos šios direktyvos nuostatos, įskaitant būtinybę valstybėms narėms pagal minėtos direktyvos 11 straipsnį numatyti nuostatas, leidžiančias konkurentams pareikšti ieškinį dėl tokios nesąžiningos komercinės veiklos.
(
26
)	2023 m. liepos 4 d. Sprendimas Meta Platforms ir kt. (Bendrosios socialinio tinklo naudojimo sąlygos) (C‑252/21, EU:C:2023:537, 43 punktas).
(
27
)	2023 m. liepos 4 d. Sprendimas Meta Platforms ir kt. (Bendrosios socialinio tinklo naudojimo sąlygos) (C‑252/21, EU:C:2023:537, 51 punktas).
(
28
)	Generalinio advokato J. Richard de la Tour išvada byloje Meta Platforms Ireland (C‑319/20, EU:C:2021:979, 51 punktas).
(
29
)	2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Dutrueux (C‑495/10, EU:C:2011:869, 29 ir 30 punktai) ir 2023 m. kovo 16 d. Sprendimas Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, 38 punktas). Taip pat žr. šios išvados 71 punktą.
(
30
)	2022 m. balandžio 28 d. Sprendimas Meta Platforms Ireland (C‑319/20, EU:C:2022:322, 53 punktas).