Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2026 m. balandžio 16 d.(1)
Byla C‑24/26 PPU (Casotta)(i)
CV
baudžiamoji byla,
dalyvaujant
Procuratore generale presso la Corte di Appello
(Corte d’appello di Roma (Romos apeliacinis teismas, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Direktyva (ES) 2016/343 – Teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme – Apkaltinamasis nuosprendis kaltinamajam nedalyvaujant – Atšaukimo tvarka – Teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo – Sąlygos – Vengimas sužinoti apie pirmosios bylos nagrinėjimą – Minimalus suderinimas – Galimybė valstybėms narėms užtikrinti aukštesnio lygio apsaugą – Sąlygos – Direktyva 2012/29/ES – Nukentėjusiojo teisė dalyvauti atšaukimo procedūroje “
I.      Įvadas
1.        Kaip nustatyta Direktyvoje (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo(2), įtariamųjų ar kaltinamųjų teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme grindžiama teise į teisingą bylos nagrinėjimą, kuri yra vienas iš pagrindinių demokratinės visuomenės principų.
2.        Vis dėlto, kaip paaiškinama toje direktyvoje, teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme nėra absoliuti(3). Valstybės narės gali numatyti, kad kaltinamajam nedalyvaujant priimtas sprendimas vis tiek gali būti vykdomas, bylos iš naujo nenagrinėjant. Tačiau tam būtina sąlyga, kad atitinkamas tinkamai informuotas asmuo savo noru aiškiai atsisakė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme, taigi jo nebuvimas yra sąmoningo pasirinkimo pasekmė(4). Vis dėlto, jei neįrodyta, kad taip buvo sąmoningai pasirinkta, atitinkamam asmeniui nedalyvaujant priimtas nuosprendis gali būti vykdomas tik su sąlyga, kad tam asmeniui, jei jis to prašo, suteikiama teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo.
3.        Pateikęs šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Corte di Appello di Roma (Romos apeliacinis teismas, Italija) siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvą 2016/343 leidžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią jis, nagrinėdamas tokį prašymą, negali atsižvelgti į kaltinamojo elgesį, kad įvertintų, ar jis tyčia vengė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme. Kitaip tariant, jis klausia, ar pagal Sąjungos teisę valstybės narės įpareigojamos ne tik užtikrinti asmens teisę į gynybą, bet ir užkirsti kelią piktnaudžiavimui ja.
4.        Be to, prašymą pateikęs teismas klausia, ar pagal Direktyvą 2012/29/ES, kuria nustatomi būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai ir kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2001/220/TVR(5), leidžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią, nagrinėjant prašymą bylą nagrinėti iš naujo, nes nuosprendis buvo priimtas asmeniui nedalyvaujant, nėra numatytas joks atitinkamo nusikaltimo aukos informavimas ar galimybė dalyvauti.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
1.      Direktyva 2012/29
5.        Direktyvos 2012/29 12, 20, 22, 26 ir 31 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(12)      šioje direktyvoje nustatytomis teisėmis nedaromas poveikis nusikaltėlio teisėms. <…>
<...>
(20)      aukų vaidmuo baudžiamojo teisingumo sistemoje ir tai, ar jos gali aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese, skiriasi valstybėse narėse priklausomai nuo nacionalinės sistemos, ir jis nustatomas pagal vieną ar daugiau iš šių kriterijų <...>. Valstybės narės turėtų nustatyti, kurie iš šių kriterijų taikomi siekiant nustatyti šioje direktyvoje nustatytų teisių apimtį, kai atitinkamoje baudžiamojo teisingumo sistemoje yra nuorodų į aukos vaidmenį;
<...>
(22)      šios direktyvos tikslais turėtų būti laikoma, kad skundo pateikimo laikas patenka į baudžiamojo proceso apimtį. Tai taip pat turėtų apimti situacijas, kai valdžios institucijos pradeda baudžiamąjį procesą ex officio dėl nusikalstamos veikos, nuo kurios nukentėjo auka;
<...>
(26)      teikiant informaciją pakankamai dėmesio turėtų būti skiriama siekiant užtikrinti, kad su aukomis būtų elgiamasi pagarbiai ir kad aukos galėtų priimti informacija pagrįstus sprendimus dėl dalyvavimo procese. Šiuo atžvilgiu itin svarbu aukai suteikti informaciją apie esamą proceso eigą. <…>
<...>
(31)      teisė į informaciją apie teismo proceso, kuris pradėtas gavus skundą dėl aukos patirtos nusikalstamos veikos, nuo kurios nukentėjo auka, laiką ir vietą taip pat turėtų būti taikoma informacijai apie posėdžio, susijusio su apeliaciniu skundu dėl teismo sprendimo byloje, laiką ir vietą[.]“
6.        Direktyvos 2012/29 1 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje, taip pat 6, 10, 18 straipsniuose bei 20 straipsnio b punkte numatyta:
„1 straipsnis
Tikslai
1.      Šios direktyvos tikslas – užtikrinti, kad nusikaltimų aukos gautų tinkamą informaciją, paramą ir apsaugą bei galėtų dalyvauti baudžiamajame procese.
6 straipsnis
Teisė gauti informaciją apie savo bylą
1.      Valstybės narės užtikrina, kad nepagrįstai nedelsiant aukoms būtų pranešta apie jų teisę gauti toliau nurodytą informaciją apie baudžiamąjį procesą, pradėtą gavus skundą dėl nusikalstamos veikos, nuo kurios auka nukentėjo, ir kad aukos, jų pageidavimu, gautų šią informaciją:
a)      sprendimą nebetęsti tyrimo ar jį nutraukti arba nevykdyti pažeidėjo baudžiamojo persekiojimo;
b)      informaciją apie teismo posėdžio laiką bei vietą ir kaltinimų pažeidėjui pobūdį.
2.      Valstybės narės užtikrina, kad aukoms, atsižvelgiant į jų vaidmenį atitinkamoje baudžiamojo teisingumo sistemoje, nepagrįstai nedelsiant būtų pranešta apie jų teisę gauti toliau nurodytą informaciją apie baudžiamąjį procesą, pradėtą gavus skundą dėl patirtos nusikalstamos veikos, nuo kurios auka nukentėjo, ir kad aukos, jų pageidavimu, gautų šią informaciją:
a)      galutinį teismo nuosprendį;
b)      informaciją, iš kurios auka galėtų sužinoti apie baudžiamojo proceso padėtį, nebent išskirtiniais atvejais toks pranešimas trukdytų tinkamam bylos nagrinėjimui.
3.      Pagal 1 dalies a punktą ir 2 dalies a punktą pateiktoje informacijoje nurodomi atitinkamo sprendimo motyvai arba trumpa jų santrauka, išskyrus prisiekusiųjų sprendimo arba sprendimo, kurio motyvai yra konfidencialūs, atveju, kai motyvų pateikimas nenumatytas pagal nacionalinę teisę.
4.      Kompetentingai valdžios institucijai privaloma atsižvelgti į aukų pageidavimą gauti tą informaciją arba jos negauti, išskyrus atvejus, kai šią informaciją būtina suteikti atsižvelgiant į aukos teisę aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese. Valstybės narės leidžia aukoms bet kuriuo metu pakeisti savo pageidavimą, ir į tokį pakeitimą atsižvelgiama.
5.      Valstybės narės užtikrina, kad aukoms būtų pasiūlyta galimybė gauti pranešimą nepagrįstai nedelsiant, kai asmuo, kuriam už joms padarytas nusikalstamas veikas skirtas kardomasis kalinimas, kuris už tai patrauktas baudžiamojon atsakomybėn arba nuteistas, paleidžiamas į laisvę arba pabėgo iš įkalinimo įstaigos. Be to, valstybės narės užtikrina, kad aukoms būtų pranešama apie visas susijusias priemones, kurios patvirtintos joms apsaugoti nusikaltėlio paleidimo į laisvę arba pabėgimo iš įkalinimo įstaigos atveju.
6.      Aukos, jų pageidavimu, gauna 5 dalyje nurodytą informaciją bent jau tais atvejais, kai joms gali kilti pavojus arba yra nustatyta žalos joms rizika, nebent būtų nustatyta, kad toks pranešimas sukeltų žalos nusikaltėliui riziką.
<...>
10 straipsnis
Teisė būti išklausytam
1.      Valstybės narės užtikrina, kad aukos baudžiamojo proceso metu galėtų būti išklausytos ir galėtų duoti parodymus. <…>
2.      Procesinės normos, pagal kurias aukos gali būti išklausytos baudžiamojo proceso metu ir gali duoti parodymus, nustatomos nacionalinėje teisėje.
<...>
18 straipsnis
Teisė į apsaugą
Nedarydamos poveikio teisėms į gynybą, valstybės narės užtikrina, kad būtų galima naudotis aukų ir
jų šeimos narių apsaugos nuo antrinės ir pakartotinės viktimizacijos, bauginimo ir keršto priemonėmis, įskaitant priemones, kuriomis būtų užtikrinta, kad per apklausas ir liudijant aukoms nekiltų emocinės ar psichologinės žalos pavojus ir būtų apsaugotas jų asmens orumas. <…>
<...>
20 straipsnis
Aukų teisė į apsaugą nusikalstamų veikų tyrimo metu
Nedarydamos poveikio teisei į gynybą ir laikydamosi teismo diskrecijos taisyklių, valstybės narės užtikrina, kad nusikalstamų veikų tyrimo metu:
<…>
b)      aukų apklausų būtų rengiama kuo mažiau ir jos būtų rengiamos tik tuo atveju, jei tai tikrai būtina nusikalstamų veikų tyrimo tikslais[.]“
2.      Direktyva 2016/343
7.        Direktyva 2016/343 buvo priimta remiantis SESV 82 straipsnio 2 dalies b punktu, o jos 3, 9, 10, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 42 ir 48 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(3)      pagal Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose Sąjungoje turi būti grindžiamas nuosprendžių ir kitų teismo sprendimų tarpusavio pripažinimo principu;
<...>
(9)      šia direktyva siekiama sustiprinti teisę į teisingą bylos nagrinėjimą baudžiamajame procese, nustatant bendras būtiniausias taisykles dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant bylą teisme aspektų;
(10)      nustačius bendras būtiniausias taisykles dėl įtariamųjų ir kaltinamųjų procesinių teisių apsaugos, šia direktyva siekiama stiprinti valstybių narių pasitikėjimą viena kitos baudžiamojo teisingumo sistemomis ir taip palengvinti sprendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimą. Tokiomis bendromis būtiniausiomis taisyklėmis taip pat būtų galima pašalinti kliūtis laisvam piliečių judėjimui valstybių narių teritorija;
<...>
(33)      teisė į teisingą bylos nagrinėjimą yra vienas iš pagrindinių principų demokratinėje visuomenėje. Įtariamųjų ir kaltinamųjų teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme yra pagrįsta ta teise ir turėtų būti užtikrinta visoje Sąjungoje;
<...>
(35)      įtariamųjų ir kaltinamųjų teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme nėra absoliuti. Tam tikromis sąlygomis įtariamieji ir kaltinamieji turėtų turėti galimybę aiškiai arba nebyliai [netiesiogiai], tačiau nedviprasmiškai tos teisės atsisakyti;
(36)      tam tikromis aplinkybėmis turėtų būti galima priimti sprendimą, kuriuo įtariamasis arba kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, netgi tuomet, kai atitinkamas asmuo nedalyvauja bylą nagrinėjant teisme. Taip gali būti tuo atveju, kai įtariamasis arba kaltinamasis buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes ir, nepaisant to, į bylos nagrinėjimą neatvyksta. Įtariamojo arba kaltinamojo informavimas apie bylos nagrinėjimą teisme turėtų reikšti asmenišką teismo šaukimo jam įteikimą arba oficialios informacijos apie bylos nagrinėjimo teisme laiką ir vietą suteikimą tam asmeniui kitomis priemonėmis tokiu būdu, kuris jam suteikia galimybę sužinoti apie bylos nagrinėjimą teisme. Įtariamojo arba kaltinamojo informavimas apie neatvykimo pasekmes visų pirma turėtų reikšti to asmens informavimą apie tai, jog sprendimas gali būti priimtas jam neatvykus į bylos nagrinėjimą teisme;
(37)      taip pat turėtų būti galima vykdyti teismo posėdį, kuriame gali būti priimtas sprendimas, kuriuo asmuo pripažįstamas kaltu ar nekaltu, įtariamajam ar kaltinamajam nedalyvaujant, kai tas asmuo buvo informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir suteikė įgaliojimą savo paties pasirinktam arba valstybės paskirtam advokatui atstovauti jam bylos nagrinėjime teisme, ir kuris atstovavo įtariamajam arba kaltinamajam;
(38)      sprendžiant, ar būdas, kuriuo teikiama informacija, yra pakankamas siekiant užtikrinti, kad asmuo žinotų apie bylos nagrinėjimą teisme, tam tikrais atvejais taip pat reikėtų atkreipti dėmesį visų pirma į valdžios institucijų pastangas siekiant informuoti atitinkamą asmenį ir į atitinkamo asmens pastangas siekiant gauti jam skirtą informaciją;
(39)      tais atvejais, kai valstybės narės numato galimybę nagrinėti bylą teisme įtariamiesiems ar kaltinamiesiems nedalyvaujant, tačiau sąlygos priimti sprendimą konkrečiam įtariamajam ar kaltinamajam nedalyvaujant netenkinamos, nes, nepaisant deramų pastangų, negalima nustatyti įtariamojo ar kaltinamojo buvimo vietos, pavyzdžiui, kai asmuo pabėgo ar pasislėpė nuo teismo, vis dėlto turėtų būti įmanoma priimti sprendimą įtariamajam ar kaltinamajam nedalyvaujant ir tą sprendimą vykdyti. Tokiu atveju valstybės narės turėtų užtikrinti, kad, įtariamuosius ar kaltinamuosius informavus apie sprendimą, visų pirma tuomet, kai jie yra sulaikomi, juos taip pat reikėtų informuoti apie galimybę apskųsti sprendimą ir apie teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo ar kitą teisių gynimo priemonę. Tokią informaciją reikėtų pateikti raštu. Informaciją taip pat galima pateikti žodžiu, jei informacijos pateikimo faktas pažymimas laikantis dokumentavimo tvarkos pagal nacionalinę teisę;
<...>
(42)      valstybės narės turėtų užtikrinti, kad įgyvendinant šią direktyvą, visų pirma teisę dalyvauti nagrinėjant bylą teisme ir teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo, būtų atsižvelgiama į specialiuosius pažeidžiamų asmenų poreikius. Remiantis 2013 m. lapkričio 27 d. Komisijos rekomendacija dėl procesinių garantijų pažeidžiamiems asmenims, įtariamiems ar kaltinamiems baudžiamosiose bylose(6), pažeidžiamais įtariamaisiais arba kaltinamaisiais turėtų būti laikomi visi įtariamieji arba kaltinamieji, kurie dėl savo amžiaus, psichinės ar fizinės būklės ar bet kurios negalios, kurią jie gali turėti, negali suprasti baudžiamojo proceso ar veiksmingai jame dalyvauti;
<...>
(48)      šia direktyva nustatomos būtiniausios taisyklės, todėl valstybės narės turėtų galėti išplėsti šioje direktyvoje nustatytas teises, kad užtikrintų aukštesnio lygio apsaugą. Valstybių narių numatytas apsaugos lygis jokiais atvejais neturėtų būti žemesnis už Chartijoje arba EŽTK numatytus standartus, kaip išaiškinta Teisingumo Teismo ir Europos Žmogaus Teisių Teismo[.]“
8.        Direktyvos 2016/343 1 straipsnyje, 8 straipsnio 1–4 dalyse ir 9 straipsnyje nustatyta:
„1 straipsnis
Dalykas
Šioje direktyvoje nustatomos bendros būtiniausios taisyklės dėl:
a)      tam tikrų nekaltumo prezumpcijos baudžiamajame procese aspektų;
b)      teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme.
<...>
8 straipsnis
Teisė dalyvauti nagrinėjant bylą teisme
1.      Valstybės narės užtikrina, kad įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę dalyvauti nagrinėjant jų bylą teisme.
2.      Valstybės narės gali numatyti, kad bylos nagrinėjimas teisme, kurio metu gali būti priimtas sprendimas, kuriuo įtariamasis ar kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, gali būti surengtas jam nedalyvaujant, jei:
a)      įtariamasis arba kaltinamasis buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes arba
b)      įtariamajam arba kaltinamajam, kuris buvo informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme, atstovauja įgaliotas advokatas, kurį pasirinko įtariamasis ar kaltinamasis arba kurį paskyrė valstybė.
3.      Pagal 2 dalį priimtas sprendimas gali būti vykdomas prieš atitinkamą įtariamąjį ar kaltinamąjį.
4.      Tais atvejais, kai valstybės narės numato galimybę nagrinėti bylą teisme įtariamiesiems ar kaltinamiesiems nedalyvaujant, tačiau negalima patenkinti šio straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų, nes negalima nustatyti įtariamojo ar kaltinamojo buvimo vietos nepaisant deramų pastangų, valstybės narės gali numatyti, kad sprendimas vis tiek gali būti priimtas ir vykdomas. Tokiu atveju valstybės narės užtikrina, kad kai įtariamieji ar kaltinamieji informuojami apie sprendimą, visų pirma tada, kai jie yra sulaikomi, jie taip pat būtų informuojami apie galimybę apskųsti sprendimą ir apie teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo ar kitą teisių gynimo priemonę pagal 9 straipsnį.
<...>
9 straipsnis
Teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo
Valstybės narės užtikrina, kad tuo atveju, kai įtariamieji arba kaltinamieji nedalyvavo nagrinėjant jų bylą teisme ir nebuvo patenkintos 8 straipsnio 2 dalyje nustatytos sąlygos, jie turėtų teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo arba į kitą teisių gynimo priemonę, kuri leistų iš naujo nagrinėti bylą iš esmės, įskaitant naujų įrodymų vertinimą, ir kurią taikant būtų galima panaikinti pirminį sprendimą. Tuo atveju valstybės narės užtikrina, kad tie įtariamieji ir kaltinamieji turėtų teisę dalyvauti, veiksmingai dalyvauti, laikantis pagal nacionalinę teisę nustatytų procedūrų, ir pasinaudoti teisėmis į gynybą.“
B.      Italijos teisė
9.        Baudžiamojo proceso kodekso (Codice di procedura penale) 420-bis straipsnyje „Kaltinamojo neatvykimas į teismą“ nustatyta:
„1.      Jeigu kaltinamasis, kuris yra laisvėje ar suimtas, neatvyksta į teismo posėdį, teismas bylą nagrinėja jam nedalyvaujant:
a)      jeigu kaltinamajam asmeniškai arba jo aiškiai įgaliotam asmeniui buvo įteiktas šaukimas atvykti į teismo posėdį;
b)      jeigu kaltinamasis aiškiai atsisakė atvykti į teismo posėdį arba, esant kliūčiai pagal 420-ter straipsnį, aiškiai atsisakė ja remtis.
2.      Teismas taip pat nagrinėja bylą kaltinamajam nedalyvaujant, kai įrodyta, kad jis iš tikrųjų žino apie bylos nagrinėjimą teisme ir kad jo nedalyvavimas teismo posėdyje grindžiamas savanorišku ir sąmoningu pasirinkimu. Šiuo tikslu teismas atsižvelgia į pranešimo tvarką, kaltinamojo iki teismo posėdžio atliktus veiksmus, kaltinamojo pasirinkto advokato paskyrimą ir visas kitas svarbias aplinkybes.
3.      Teismas nagrinėja bylą kaltinamajam nedalyvaujant ir kitais nei 1 ir 2 dalyse nurodytais atvejais, kai kaltinamasis paskelbtas besislapstančiu arba kitaip savanoriškai vengia sužinoti apie vykstantį teismo procesą.
4.      1, 2 ir 3 dalyse nurodytais atvejais teismas pripažįsta kaltinamąjį nedalyvaujančiu teismo posėdyje. Jeigu įstatyme nenumatyta kitaip, kaltinamajam, kuris pripažintas nedalyvaujančiu teismo posėdyje, atstovauja advokatas.
5.      Išskyrus 1, 2 ir 3 dalyse nurodytus atvejus, prieš pradėdamas nagrinėti bylą pagal 420-quater straipsnį teismas atideda teismo posėdį ir nurodo, kad kriminalinė policija kaltinamajam asmeniškai įteiktų 419 straipsnyje nurodytą pranešimą apie jo bylos perdavimą nagrinėti teismui ir teismo posėdžio protokolą.
6.      Nutartis, kuria konstatuojamas kaltinamojo neatvykimas į teismą, panaikinama ex officio, jei prieš priimant sprendimą kaltinamasis atvyksta į teismą. Kaltinamajam atnaujinamas nustatytas terminas, kad jis galėtų pasinaudoti teisėmis, kurių neteko, jeigu:
a)      jis pateikia įrodymų, kad dėl nenumatytų aplinkybių, force majeure ar kitų teisėtų kliūčių jis negalėjo laiku atvykti į teismą, kad galėtų pasinaudoti teisėmis, kurių neteko, ir kad negalėjo laiku pateikti įrodymų, jog negalėjo dalyvauti teismo posėdyje ne dėl savo kaltės;
b)      2 ir 3 dalyse nurodytais atvejais jis pateikia įrodymų, kad faktiškai nežinojo apie bylos nagrinėjimą teisme ir kad ne dėl savo kaltės negalėjo laiku imtis veiksmų, kad pasinaudotų teisėmis, kurių neteko;
c)      bet kuriuo atveju paaiškėja, kad nebuvo įvykdytos sąlygos, dėl kurių byla gali būti toliau nagrinėjama jam nedalyvaujant.
7.      Išskyrus 6 dalyje numatytą atvejį, jei paaiškėja, kad nebuvo įvykdytos bylos nagrinėjimo in absentia sąlygos, teismas kad ir savo iniciatyva panaikina nutartį, kuria konstatuojamas kaltinamojo neatvykimas į teismą, ir imasi veiksmų pagal 5 dalį.“
10.      Baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnyje „Baudžiamosios bylos atnaujinimas“ nustatyta:
„1.      Išskyrus 628-bis straipsnyje nurodytus atvejus, nuteistojo arba asmens, kuriam taikoma res judicata galią turinti kardomoji priemonė ir kurio byla buvo išnagrinėta in absentia, baudžiamoji byla gali būti atnaujinta, jeigu jis įrodo, kad buvo pripažintas nedalyvaujančiu procese nesant 420-bis straipsnyje nustatytų sąlygų ir kad negalėjo laiku apskųsti nuosprendžio ne dėl savo kaltės, išskyrus atvejus, kai paaiškėja, kad jis iš tikrųjų žinojo apie bylos nagrinėjimą teisme prieš priimant nuosprendį.
2.      Suinteresuotasis asmuo arba specialų įgaliojimą turintis gynėjas per 30 dienų nuo sužinojimo apie teismo nuosprendį arba sprendimą dienos asmeniškai pateikia prašymą Corte d’appello (apeliacinis teismas, Italija), kurio veiklos teritorijoje yra sprendimą priėmęs teismas, priešingu atveju skundas yra nepriimtinas.
3.      Corte d’appello (apeliacinis teismas| priima sprendimą pagal 127 straipsnį ir, jei patenkina prašymą, panaikina sprendimą ir nurodo perduoti bylos dokumentus teismui, kuriam nagrinėjant bylą konkrečioje stadijoje ar instancijoje buvo nustatytas negaliojimas.
4.      Taikomi 635 ir 640 straipsniai.“
III. Ginčo aplinkybės
11.      2023 m. spalio 23 d.
Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas, Italija) nuosprendžiu CV, kaip sunkaus kūno sužalojimo ir smurtinio plėšimo sunkinančiomis aplinkybėmis nusikaltimų bendrininkui, buvo skirta penkerių metų ir trijų mėnesių laisvės atėmimo bausmė ir 1 500 eurų bauda.
12.      CV nepateikė apeliacinio skundo, taigi,
nuosprendis įsigaliojo 2024 m. balandžio 14 d., o 2024 m. lapkričio 19 d.
CV buvo sulaikytas siekiant įvykdyti paskirtą bausmę.
13.      2024 m. gruodžio 19 d. CV paprašė Corte d’appello di Roma (Romos apeliacinis teismas) panaikinti Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) nuosprendį ir atnaujinti bylą, teigdamas, kad jis buvo paskelbtas nedalyvaujančiu procese, nors nebuvo įvykdytos Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnio sąlygos. Taigi jis nežinojo, kad vyko jo bylos nagrinėjimas.
14.      Išnagrinėjęs pirmosios instancijos bylos medžiagą, Corte d’appello di Roma (Romos apeliacinis teismas, Italija) konstatavo, kad procesas pradėtas 2022 m. balandžio 2 d. po to, kai CV buvo sulaikytas in flagrante delicto už sunkų kūno sužalojimą ir smurtinį plėšimą sunkinančiomis aplinkybėmis, kuriuos jis padarė kartu su kitu taip pat sulaikytu asmeniu bei aštuoniais kitais nežinomais asmenimis. Be to, CV buvo kaltinamas recidyvu, nes jis jau buvo nuteistas už kitus tokio paties pobūdžio nusikaltimus.
15.      CV prašymu policija informavo jo motiną apie jo sulaikymą, ir CV pasirinko advokatą.
16.      2022 m. balandžio 4 d. sulaikytas CV buvo pristatytas į Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) dėl minėto sulaikymo patvirtinimo ir bylos nagrinėjimo skubos tvarka. Tuomet jis pareiškė, kad fizinių asmenų registre jo gyvenamoji vieta nurodyta pas motiną Sicilijoje, tačiau jis jau penkerius metus nuolat gyvena Romoje. Be to, jis pareiškė, kad jo gyvenamoji vieta Romoje yra „mensa per i poveri“ (valgykla, kurioje nemokamai maitinami sunkiai besiverčiantys
žmonės), kurią administruoja Comunità di Sant’Egidio.
17.      Po 2022 m. balandžio 4 d. teismo posėdžio CV sulaikymas nebuvo patvirtintas, bylos nagrinėjimas skubos tvarka nebuvo pradėtas, byla buvo grąžinta prokuratūrai, o CV buvo paleistas.
18.      Vėliau prokuratūra paprašė Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) Giudice per le indagini preliminari (ikiteisminio tyrimo teisėjas, Italija) išduoti nutartį dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka, motyvuodama tuo, kad įrodymai yra akivaizdūs ir bylą galima nagrinėti iškart, nerengiant parengiamojo posėdžio.
19.      Šis prašymas buvo patenkintas, ir Giudice per le indagini preliminari (ikiteisminio tyrimo teisėjas) perdavė CV į Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas), kad byla būtų išnagrinėta skubos tvarka 2022 m. spalio 4 d. posėdyje.
20.      2022 m. gegužės 9 d. policija nuvyko į pirmiau minėtą „mensa per i poveri“, siekdama įteikti nutartį dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka, tačiau CV ten nerado, tad paliko pranešimą vienam iš asmenų, atsakingų už asociacijos veiklą. Tas asmuo pareiškė, kad CV buvo atvykęs prieš dvi dienas, ir patikino, kad paliks nutartį dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka CV asmeninėje pašto dėžutėje.
21.      2022 m. liepos 13 d. CV pasirinktas advokatas nusiuntė jam telegramą į jo gyvenamąją vietą „mensa per i poveri“, informuodamas, kad atsisako įgaliojimo, nes neįmanoma nustatyti CV buvimo vietos.
22.      2022 m. spalio 4 d. nutartis dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka buvo įteikta CV pasirinktam advokatui sertifikuotu elektroniniu laišku, nes CV nurodytos gyvenamosios vietos adresu to padaryti buvo neįmanoma.
23.      2022 m. spalio 4 d. teismo posėdyje, atsižvelgiant į tai, kad CV pasirinktas advokatas įgaliojimo atsisakė, Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) paskyrė kitą advokatą kaip ex officio paskirtą gynėją.
24.      2022 m. spalio 4 d. teismo posėdyje Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) konstatavo, kad nutartis dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka nebuvo įteikta kaltinamajam, ir grąžino bylą teismo kanceliarijai, kad šis imtųsi įteikti tą nutartį iš naujo.
25.      2023 m. sausio 17 d. posėdyje Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) konstatavo, kad kaltinamojo reikia ieškoti, nes nebuvo įrodyta, kad CV faktiškai žinojo apie bylos nagrinėjimą, ir šiuo tikslu perdavė bylą teismo kanceliarijai.
26.      2023 m. sausio 20 d. policija vėl nuvyko į „mensa per i poveri“, siekdama įteikti pranešimą, tačiau ten CV vėl nerado ir paliko pranešimą apie vizitą savanoriui, kuris patikino, kad paliks jį CV asmeninėje pašto dėžutėje.
27.      2023 m. sausio 20, 21 ir 23 d. policija su CV, kuris buvo palikęs savo mobiliojo telefono numerį, bandė susisiekti telefonu, tačiau nesėkmingai.
28.      2023 m. sausio 20 d. policija atliko paiešką fizinių asmenų registruose ir konstatavo, kad CV gyvena pas savo motiną Sicilijoje. Tačiau 2023 m. vasario 3 d. CV motina atvyko į savivaldybės civilinės metrikacijos skyrių, pateikė pareiškimą dėl sūnaus išvykimo iš gyvenamosios vietos ir paprašė, kad jis būtų išbrauktas iš jos namų ūkio narių sudėties.
29.      2023 m. birželio 13 d. posėdyje Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) konstatavo, kad iš policijos tarnybinio pranešimo matyti, jog CV buvimo vietos nustatyti nepavyko, ir todėl nurodė atlikti jo paiešką jo gyvenamosios vietos adresu, t. y. jo motinos adresu Sicilijoje, siekiant jam įteikti nutarties dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka kopiją ir 2023 m. birželio 13 d. teismo posėdžio, kuriame nutarta kitą teismo posėdį surengti 2023 m. spalio 23 d., protokolo kopiją.
30.      2023 m. birželio 19 d. policija šiuos dokumentus įteikė CV motinai, nurodytai kaip „kartu gyvenanti motina“.
31.      2023 m. spalio 23 d. posėdyje Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) konstatavo, kad nutartis dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka buvo įteikta kartu gyvenančiai motinai, taigi turi būti laikoma, kad kaltinamojo žinojimas apie bylos nagrinėjimą buvo patvirtintas.
32.      Taigi, Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) nurodė tęsti bylos nagrinėjimą CV nedalyvaujant, laikydamasis nuomonės, kad buvo įrodyta, jog jis iš tikrųjų žinojo apie bylos nagrinėjimą, o jo nedalyvavimas teismo posėdyje turi būti laikomas savanorišku ir sąmoningu pasirinkimu pagal Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnio 3 dalį.
33.      2023 m. spalio 23 d., vykstant žodiniam bylos nagrinėjimui, buvo išklausytas nusikaltimo aukos liudijimas, o pasibaigus šalių baigiamosioms kalboms Tribunale ordinario di Roma (Romos bendrasis teismas) skyrė CV, kaip sunkaus kūno sužalojimo ir smurtinio plėšimo sunkinančiomis aplinkybėmis nusikaltimų bendrininkui, penkerių metų ir trijų mėnesių laisvės atėmimo bausmę ir 1 500 eurų baudą. Šis nuosprendis įsigaliojo 2024 m. balandžio 14 d.
34.      CV buvo sulaikytas 2024 m.
lapkričio 19 d. ir pateikė prašymą dėl nuosprendžio panaikinimo ir bylos atnaujinimo, nurodytą šios išvados 13 punkte.
IV.    Procesas Teisingumo Teisme ir prejudiciniai klausimai
35.      Šioje byloje 2026 m. sausio 7 d. nutartimi (Teisingumo Teismo kanceliarijoje gauta 2026 m. sausio 22 d.) Corte di appello di Roma (Romos apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Direktyvos 2012/29 6, 10 ir 18 straipsniai, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 54 straipsniais ir Europos žmogaus teisių konvencijos 6 ir 17 straipsniais, kaip visuma turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinės teisės normos, kaip antai Italijos baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnis, pagal kurias vykstant procesui dėl baudžiamosios bylos atnaujinimo, dėl kurio gali būti panaikinamas apkaltinamasis nuosprendis ir gali prireikti iš naujo nagrinėti bylą iš esmės, nenumatyta jokia nukentėjusiojo, kuris nėra civilinė šalis, informavimo, komunikacijos ar dalyvavimo forma?
2.      Ar Direktyvos 2016/343 8 ir 9 straipsniai, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 54 straipsniais ir Europos žmogaus teisių konvencijos 6 ir 17 straipsniais, kaip visuma turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinės teisės normos, kaip antai Italijos baudžiamojo proceso kodekso 420-bis ir 629-bis straipsniai, pagal kurias leidžiama panaikinti apkaltinamąjį nuosprendį, jeigu kaltinamasis teigia, kad faktiškai nežinojo apie procesą, nes iš šių teisės normų negalima daryti išvados, kad savanoriškas nežinojimas apie procesą gali būti grindžiamas akivaizdžiu kaltinamojo kaltės faktu arba sąmoningu rizikos, kad jis negaus dokumentų, prisiėmimu, kuris nustatomas remiantis objektyviais veiksmais ir netiesioginiais įrodymais?“
36.      Po 2026 m. vasario 5 ir 9 d. vykusių administracinių posėdžių Teisingumo Teismo ketvirtoji kolegija nusprendė taikyti šiai bylai prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, numatytą
Teisingumo Teismo procedūros reglamento 107 straipsnyje.
37.      Teisingumo Teismo procese rašytinių pastabų pateikė Italijos vyriausybė ir Europos Komisija. Tos pačios šalys dalyvavo 2026 m. kovo 18 d. vykusiame teismo posėdyje.
V.      Vertinimas
A.      Dėl antrojo prejudicinio klausimo
38.      Antruoju prejudiciniu klausimu, kurį siūlome nagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti Direktyvos 2016/343 8 ir 9 straipsnius, siejamus su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 ir 54 straipsniais ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos (toliau – EŽTK) 6 ir 17 straipsniais. Jis nori sužinoti, ar pagal šias nuostatas leidžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią, remiantis jos išaiškinimu atitinkamoje jurisprudencijoje, teismui, nagrinėjančiam prašymą priėmus apkaltinamąjį nuosprendį in absentia nagrinėti bylą iš naujo, draudžiama iš atitinkamo asmens elgesio ir netiesioginių įrodymų daryti išvadą, kad jis savanoriškai vengė sužinoti apie pirmosios bylos nagrinėjimą.
1.      Atitinkamose nuostatose įtvirtinti reikalavimai
39.      Pagal Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 ir 3 dalis valstybės narės gali numatyti, kad bylos nagrinėjimas teisme, kurio metu gali būti priimtas sprendimas, kuriuo atitinkamas asmuo pripažįstamas kaltu ar nekaltu, gali būti surengtas jam nedalyvaujant. Tai leidžiama su sąlyga, kad atitinkamas asmuo buvo laiku informuotas apie bylos nagrinėjimą teisme ir neatvykimo pasekmes (8 straipsnio 2 dalies a punktas) arba kad jam tiesiog buvo pranešta apie bylos nagrinėjimą ir jis atstovaujamas įgalioto advokato, kurį pasirinko pats arba kurį paskyrė valstybė (8 straipsnio 2 dalies b punktas)(7). Pagal minėto straipsnio 4 dalį, tais atvejais, kai negalima patenkinti šių sąlygų, nes negalima nustatyti atitinkamo asmens buvimo vietos nepaisant deramų pastangų, sprendimas vis tiek gali būti priimtas ir vykdomas, tačiau atitinkamas asmuo turi turėti teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo, kaip numatyta šios direktyvos 9 straipsnyje.
40.      Pagal sprendimą Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme)(8), Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 ir 3 dalyse valstybėms narėms suteikta galimybė, kai tenkinamos 2 dalyje numatytos sąlygos, nagrinėti bylą kaltinamajam nedalyvaujant ir vykdyti sprendimą nenumačius teisės į bylos nagrinėjimą iš naujo, grindžiama prielaida, kad šioje 2 dalyje numatytoje situacijoje tinkamai informuotas asmuo savo noru aiškiai atsisakė pasinaudoti teise dalyvauti nagrinėjant bylą teisme.
41.      Tame pačiame sprendime Teisingumo Teismas pripažino, kad asmuo tam tikrais atvejais taip pat gali būti laikomas informuotu apie organizuojamą teismo posėdį ir savanoriškai bei nedviprasmiškai atsisakiusiu pasinaudoti teise jame dalyvauti, jeigu jo nepavyksta rasti siekiant įteikti šaukimą į teismo posėdį. Taip gali būti, jei iš tikslių ir objektyvių požymių matyti, kad atitinkamas asmuo buvo oficialiai informuotas apie tai, kad yra kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką, ir todėl žinodamas, kad teisme gali būti nagrinėjama jo byla, sąmoningai vengia būti oficialiai informuotas apie bylos nagrinėjimo datą ir vietą. Tokių tikslių ir objektyvių požymių buvimas, pavyzdžiui, gali būti konstatuotas tuomet, kai atitinkamas asmuo, kaip byloje, kurioje priimtas sprendimas Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme), savanoriškai pateikė kompetentingoms institucijoms neteisingą adresą arba nebegyveno adresu, kurį buvo nurodęs(9).
42.      Tokiam asmeniui, sutrukdžiusiam valdžios institucijoms laiku oficialiai informuoti jį apie bylos nagrinėjimą oficialiu dokumentu, kuriame aiškiai nurodoma nustatyta bylos nagrinėjimo teisme data ir vieta, ir tuo atveju, jei jis nėra atstovaujamas įgalioto advokato, – galimo neatvykimo pasekmes, taikoma Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalis(10). Be to, tokiomis aplinkybėmis kompetentingų institucijų laiku išsiųstas oficialus dokumentas, kuriame nurodyta teismo posėdžio data ir vieta, adresu, kurį atitinkamas asmuo joms nurodė, ir įrodymas, kad šis dokumentas faktiškai buvo įteiktas tuo adresu, laikomi šio asmens, kurio nebegalima rasti, informavimu apie tą datą ir vietą, kaip numatyta Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalyje. Vis dėlto taip gali būti tik su sąlyga, kad minėtos institucijos dėjo pagrįstas pastangas surasti šį asmenį ir įteikti jam šaukimą asmeniškai arba kitais būdais oficialiai informuoti jį apie šio teismo posėdžio datą ir vietą(11).
43.      Be to, bylą dėl tokio asmens nagrinėti iš naujo gali būti atsisakyta tik tuo atveju, jeigu, be kita ko, yra įvykdytos kitos Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose numatytos sąlygos, t. y. jeigu šis asmuo buvo laiku informuotas apie neatvykimo pasekmes arba jam atstovavo advokatas(12).
2.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai, susiję su jo nacionalinės teisės supratimu
44.      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar pagal Sąjungos teisę jis turi turėti diskreciją atsižvelgti į CV elgesį, siekdamas įvertinti, ar šis sąmoningai vengė sužinoti apie bylos nagrinėjimą ir todėl jo prašymas bylą nagrinėti iš naujo turėtų būti laikomas piktnaudžiavimu.
45.      Atsižvelgiant į Italijos vyriausybės teiginius, šis klausimas atrodo hipotetinis. Remiantis šiais teiginiais, atsižvelgiant į bylos aplinkybes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų turėti galimybę neleisti bylos nagrinėti iš naujo. Taigi, remiantis nacionaline jurisprudencija, būtent faktinis žinojimas apie bylos nagrinėjimą teisme pateisintų asmens paskelbimą nedalyvaujančiu procese, o iš kaltinamojo „aplaidumo, susijusio su informacijos gavimu“, negalima automatiškai daryti išvados apie jo ketinimą vengti dalyvauti nagrinėjant bylą teisme. Vis dėlto į šį aplaidumą būtų galima atsižvelgti, jeigu kompetentingos institucijos imtųsi deramų pastangų nustatyti atitinkamo asmens buvimo vietą. Tuomet jos turėtų pateikti „tikslius ir objektyvius įrodymus“, kad asmuo gavo pakankamai informacijos.
46.      Patenkinus šias dvi sąlygas, būtų išvengta bet kokio piktnaudžiavimo gynybos teisėmis, nes būtų vertinamas tiek institucijų stropumas siekiant informuoti atitinkamą asmenį, tiek jo stropumas siekiant gauti atitinkamą informaciją. Atsižvelgiant į šias sąlygas, nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aprašytomis aplinkybėmis galima atsisakyti CV leisti pasinaudoti teise į bylos nagrinėjimą iš naujo.
47.      Atsižvelgiant į šiuos argumentus, reikia priminti, kad SESV 267 straipsnyje įtvirtinta procedūra yra pagrįsta aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, todėl pastarasis turi teisę pateikti nuomonę tik dėl minėtame straipsnyje nurodytų Sąjungos teisės aktų aiškinimo ir galiojimo. Teismas neturi vertinti nacionalinių nuostatų aiškinimo arba spręsti, ar nacionalinio teismo pateikiamas jų išaiškinimas yra teisingas. Vadinasi, nagrinėdamas prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktus prejudicinius klausimus Teisingumo Teismas turi atsižvelgti į su jais susijusias faktines ir teisines aplinkybes. Taigi šiuo atveju reikia vadovautis prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktu Italijos teisės aktų aiškinimu, kuris sudarė prielaidas pateikti Teisingumo Teismui klausimą(13).
48.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Baudžiamojo proceso kodekso 420-bis straipsnyje iš tikrųjų išvardyti elementai, kuriems esant galima daryti išvadą, kad kaltinamasis turėjo ketinimą išvengti žinojimo apie bylos nagrinėjimą ir kad jo nedalyvavimas yra sąmoningo pasirinkimo rezultatas. Vis dėlto, remiantis Corte suprema di cassazione (Aukščiausias Kasacinis Teismas, Italija) jurisprudencija, prašymas dėl bylos nagrinėjimo iš naujo galėtų būti atmestas tik tuo atveju, jeigu būtų pateikta tiesioginių įrodymų, patvirtinančių ketinimą išvengti žinojimo apie bylos nagrinėjimą.
49.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, tai de facto reikalavimas, kad atitinkamas asmuo aiškiai pareikštų apie savo ketinimą išvengti bylos nagrinėjimo. Būtų neteisinga daryti išvadą, jog tai, kad nepavyksta nustatyti jo buvimo vietos, lemia elgesys, kuriuo netiesiogiai, bet aiškiai įrodomas toks ketinimas. Taigi, nebūtų galima atsižvelgti į aplaidumą, bylojantį apie sąmoningą rizikos prisiėmimą nesusipažįstant su informacija apie bylos nagrinėjimą ir galintį būti prilygintu tyčiniam vengimui apie jį sužinoti. Atsižvelgiant į bylos aplinkybes, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų patenkinti prašymą nagrinėti bylą iš naujo, nes nėra tiesioginių įrodymų, kad CV norėjo išvengti žinojimo apie pirminį bylos nagrinėjimą.
50.      Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, laikosi nuomonės, kad nacionalinė teisė, kurią jis būtų priverstas taikyti, tam tikra prasme „per daug apsaugotų“ teisę į gynybą. Jis būtų priverstas nagrinėti bylą iš naujo ir negalėtų ištirti įrodymų, pagal kuriuos būtų galima konstatuoti, jog CV nedalyvavimas teismo posėdyje atitinkamu atveju yra jo sąmoningas pasirinkimas.
3.      Draudimas piktnaudžiauti Direktyvoje 2016/343 įtvirtinta teise į bylos nagrinėjimą iš naujo
51.      Kaip nurodyta Direktyvos 2016/343 teisiniame pagrinde – SESV 82 straipsnio 2 dalyje – ir jos 9 ir 48 konstatuojamosiose dalyse bei 1 straipsnyje, ja numatomas tik minimalus, o ne visiškas ir išsamus suderinimas, todėl valstybės narės gali išplėsti joje apibrėžtas teises, siekdamos užtikrinti aukštesnį apsaugos lygį(14).
52.      Taigi, iš pačios minėtos direktyvos 8 straipsnio 2 dalies formuluotės matyti, kad valstybės narės „gali numatyti, kad bylos nagrinėjimas teisme, kurio metu gali būti priimtas sprendimas, kuriuo įtariamasis ar kaltinamasis pripažįstamas kaltu ar nekaltu, gali būti surengtas jam nedalyvaujant“(15). Vadinasi, valstybės narės gali savo nacionalinėje teisėje ir nenumatyti galimybės nagrinėti bylą atitinkamam asmeniui nedalyvaujant(16).
53.      Vis dėlto, kai jos numato galimybę rengti tokį bylos nagrinėjimą, jos privalo laikytis direktyvos nuostatų. Šios nuostatos iš tiesų nustato ir reglamentuoja valstybių narių pareigas, susijusias su įtariamų ir persekiojamų asmenų teise dalyvauti savo bylos nagrinėjime, taip pat šios teisės išimtis(17). Tai reiškia ne tik tai, kad jos turi užtikrinti kaltinamojo teisę dalyvauti nagrinėjant jo bylą teisme, bet ir tai, kad jos turi užkirsti kelią piktnaudžiavimui teise į bylos nagrinėjimą iš naujo, jei nuosprendis priimamas in absentia, nes tai trukdytų veiksmingam baudžiamajam persekiojimui ir geram teisingumo vykdymui.
54.      Žinoma, valstybės narės iš principo ir toliau gali suteikti aukštesnį teisės į gynybą apsaugos lygį nei numatyta Direktyvoje 2016/343. Vis dėlto tokios teisės užtikrinimas neturi kenkti šios direktyvos tikslui ir veiksmingam jos įgyvendinimui. Kai Sąjungos teisės aktu valstybėms narėms suteikiama laisvė rinktis iš kelių įgyvendinimo būdų, naudojimasis šia diskrecija laikomas Sąjungos teisės įgyvendinimu. Vadinasi, šiuo tikslu nustatytų nacionalinės teisės normų atitikties vertinimas priklauso nuo minėtos direktyvos aiškinimo atsižvelgiant į bendruosius Sąjungos teisės principus(18).
55.      Be to, įgyvendindamos šias taisykles, valstybės narės privalo laikytis Chartijos nuostatų. Žinoma, jos gali taikyti nacionalinius pagrindinių teisių apsaugos standartus, tačiau su sąlyga, kad šis taikymas nepažeidžia Chartijoje numatyto apsaugos lygio, taip pat Sąjungos teisės viršenybės, vieningumo ir veiksmingumo(19).
56.      Laikydamasis šių principų, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad su teise dalyvauti nagrinėjant bylą teisme ir teise į bylos nagrinėjimą iš naujo susijusios Direktyvos 2016/343 nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad būtų išvengta situacijos, kai asmuo, kuris, nors ir informuotas apie teismo posėdį, aiškiai arba netiesiogiai, bet nedviprasmiškai, atsisako teisės dalyvauti nagrinėjant jo bylą teisme, o priėmus apkaltinamąjį nuosprendį jam nedalyvaujant, galėtų reikalauti pakartotinio bylos nagrinėjimo ir taip netinkamai trukdyti baudžiamojo persekiojimo veiksmingumui ir tinkamam teisingumo vykdymui(20).
57.      Teisingumo Teismo nuomone, tokį aiškinimą lemia Direktyvos 2016/343 tikslas, t. y. kaip nurodyta jos 9 ir 10 konstatuojamosiose dalyse, sustiprinti teisę į teisingą bylos nagrinėjimą baudžiamajame procese, kad būtų padidintas valstybių narių pasitikėjimas viena kitos baudžiamojo teisingumo sistemomis. Prielaida, kad, kai tenkinamos minėtos direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje numatytos sąlygos, tinkamai informuotas asmuo savo noru aiškiai atsisakė pasinaudoti teise dalyvauti nagrinėjant bylą teisme, užtikrina minėto tikslo laikymąsi(21).
58.      Šį aiškinimą patvirtina tai, kad Direktyva 2016/343, priimta siekiant palengvinti tarpusavio pripažinimą bei policijos ir teismų bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose tarp valstybių narių, siekiama to paties tikslo kaip ir pamatiniais sprendimais dėl baudžiamųjų nuosprendžių tarpusavio pripažinimo ir asmenų perdavimo tarp valstybių narių procedūrų(22). Kadangi Direktyva 2016/343 yra tos pačios reglamentavimo sistemos dalis, ji turi būti aiškinama taip pat, kaip ir šie pamatiniai sprendimai(23).
59.      Vis dėlto, kaip paaiškino generalinis advokatas J. Richard de la Tour, pagal šiuos pastaruosius pamatinius sprendimus nacionaliniai teismai taip pat turi turėti diskreciją, leidžiančią jiems įvertinti, ar, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, nepaisant to, kad sprendimas buvo priimtas in absentia, buvo laikomasi teisės į gynybą(24). Jis taip pat grindžia šį požiūrį, be kita ko, baudžiamojo persekiojimo veiksmingumu bei geru teisingumo vykdymu(25).
60.      Galiausiai, siūlomas aiškinimas atitinka nukentėjusiojo teisę į tai, kad jo byla būtų išnagrinėta per kuo trumpesnį laiką ir kad jis nepatirtų dar vienos traumos, baudžiamojo proceso ekonomiškumo principą, taip pat bendrąjį piktnaudžiavimo teise draudimo principą, pagal kurį asmenys, kurių atžvilgiu vykdomas teisingumas, negali sukčiaudami ar piktnaudžiaudami remtis Sąjungos teisės normomis(26).
61.      Piktnaudžiavimo teise draudimas faktiškai taikomas visais atvejais. Žinoma, Chartijos 54 straipsnyje ir EŽTK 17 straipsnyje aiškiai įtvirtintas piktnaudžiavimo teise draudimas, kuris, atrodo, nėra aktualus nagrinėjamomis aplinkybėmis. Kaip teigia Komisija, konkretus šių nuostatų tikslas – užkirsti kelią asmenims, grupėms ar valstybėms naudotis jose įtvirtintomis laisvėmis siekiant panaikinti ar pernelyg apriboti jose pripažįstamas teises. Vis dėlto šiuo konkrečiu draudimu nedraudžiama taikyti bendresnio draudimo, kurį yra pripažinęs Teisingumo Teismas.
4.      Išvada dėl antrojo prejudicinio klausimo
62.      Iš pirmiau išdėstytų argumentų išplaukia, kad, nagrinėdamas, ar tenkinamos Direktyvos 2016/343 9 straipsnyje įtvirtintos teisės į bylos nagrinėjimą iš naujo, kai sprendimas priimtas asmeniui nedalyvaujant, taikymo sąlygos, kompetentingas teismas turi turėti diskreciją.
63.      Naudodamasis šia diskrecija, tas teismas turi turėti galimybę įvertinti, ar tenkinamos sąlygos, apibendrintos šios išvados 39–43 punktuose. Todėl jis turi įvertinti, ar yra konkrečių ir objektyvių požymių, kad atitinkamas asmuo, nors ir buvo oficialiai informuotas apie tai, kad jam pareikšti kaltinimai dėl nusikalstamos veikos, ir žinodamas, kad jo byla bus nagrinėjama teisme, sąmoningai stengėsi išvengti oficialaus informacijos apie bylos nagrinėjimo teisme datą ir vietą gavimo. Tai darydamas, jis privalo deramai atsižvelgti į pažeidžiamų asmenų, nurodytų, be kita ko, Direktyvos 2016/343 42 konstatuojamojoje dalyje, ypatingą padėtį(27). Galiausiai, atlikdamas šį vertinimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar įvykdyta viena iš minėtos direktyvos 8 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose numatytų alternatyvių sąlygų, t. y. ar asmuo buvo informuotas apie bylos nagrinėjimo teisme datą ir vietą ir neatvykimo pasekmes arba ar jam per visą bylos nagrinėjimą teisme atstovavo tinkamai įgaliotas advokatas(28).
64.      Tik tuo atveju, jei remdamasis šiuo vertinimu jis padaro išvadą, kad atitinkamas asmuo sąmoningai stengėsi negauti oficialios informacijos apie bylos nagrinėjimą teisme, be to, yra įvykdyta viena iš minėtų sąlygų, tam asmeniui gali būti atsisakyta suteikti teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo. Tokia išvada galima tik nustačius, kad atitinkamas asmuo sąmoningai stengėsi užkirsti kelią šioms sąlygoms įvykti, pavyzdžiui, vengdamas gauti informaciją apie bylos nagrinėjimo teisme datą ir vietą bei jam nedalyvaujant priimto nuosprendžio pasekmes arba sąmoningai ir pakartotinai nutraukdamas ryšius su savo advokatu. Tokiu atveju bendrasis teisės piktnaudžiavimo draudimo principas galėtų būti priežastis, dėl kurios būtų atsisakyta bylą nagrinėti iš naujo.
65.      Šioje byloje nėra aišku, ar yra požymių, rodančių, kad CV sąmoningai ir piktnaudžiaudamas sutrukdė įgyvendinti Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalyje numatytas sąlygas, – tai turės patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Šio teismo užduotis bus išnagrinėti, visų pirma atsižvelgiant į 2022 m. balandžio 4 d. atliktos CV apklausos, kurios metu jam atstovavo jo pasirinktas ir tinkamai įgaliotas advokatas(29), protokolą ir stenogramą (šios išvados 16 punktas), ar iš šių dokumentų matyti, kad CV buvo pakankamai informuotas apie tai, kad jis kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką ir kad dėl jo bus surengtas bylos nagrinėjimas. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas, be kita ko, į CV nurodytus adresus ir pastangas jam įteikti informaciją apie jo bylos nagrinėjimą, turi išnagrinėti, ar reikia laikyti, jog jis sąmoningai stengėsi išvengti oficialaus informacijos apie bylos nagrinėjimo datą ir vietą gavimo, nors kompetentingos institucijos dėjo pakankamai pastangų jį surasti.
66.      Nagrinėdamas šiuos aspektus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi ne tik deramai atsižvelgti į CV pažeidžiamumą, kylantį iš jo benamio statuso, bet ir į tai, ar iš jo parodymų per 2022 m. balandžio 4 d. apklausą matyti, kad jis buvo pakankamai informuotas ir sąmoningas, kad galėtų įvertinti padėties, kurioje atsidūrė, pasekmes. Be to, nagrinėjant prašymą dėl bylos atnaujinimo CV turi galėti
įrodyti, be kita ko, ypatingas aplinkybes, kurios atitinkamu atveju galėjo jam sutrukdyti gauti pranešimus, pristatytus į „mensa per i poveri“ (valgyklą, kurioje nemokamai maitinami sunkiai besiverčiantys žmonės), kurią administruoja Comunità di Sant’Egidio (žr. šios išvados 16, 20 ir 26 punktus).
67.      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar šioje byloje tenkinama viena iš dviejų Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose nustatytų sąlygų. Šiuo klausimu jis turi nuspręsti, ar, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, galima laikyti, kad CV per visą bylos nagrinėjimą teisme atstovavo tinkamai įgaliotas advokatas (žr. šios išvados 15, 21 ir 23 punktus)(30).
68.      Kita vertus, kalbant apie Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytą sąlygą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar pranešimo apie nutartį dėl bylos nagrinėjimo skubos tvarka pateikimas „mensa per i poveri“ (valgykla, kurioje nemokamai maitinami sunkiai besiverčiantys žmonės), kurią administruoja Comunità di Sant’Egidio, gali būti laikomas CV informavimu apie bylos nagrinėjimo teisme datą ir vietą, kaip numatyta šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalies a punkte (žr. šios išvados 42 punktą). Be to, jis turi išnagrinėti, ar yra pakankamai įrodymų, kad CV buvo oficialiai informuotas, visų pirma per 2022 m. balandžio 4 d. apklausą, apie pasekmes, kylančias dėl neatvykimo nustatytu laiku į teismo posėdį.
69.      Galiausiai, siekiant užtikrinti visišką aiškumą, reikėtų priminti, kad procesas, per kurį įtariamasis ar kaltinamasis turi turėti galimybę prašyti išnagrinėti bylą iš naujo pagal Direktyvos 2016/343 9 straipsnį, turi atitikti teisės į veiksmingą teisinę gynybą sąlygas. Tai visų pirma reiškia, kad prašymas atnaujinti bylą turi būti nagrinėjamas per pakankamai trumpą laiką, kad būtų užtikrintas, ypač kai atitinkamas asmuo yra nelaisvėje, kaip šiuo atveju, šio proceso veiksmingumas, galintis, prireikus, lemti pirminio sprendimo panaikinimą ir atitinkamo asmens išlaisvinimą. Tačiau šioje byloje abejotina, ar pagrindinėje byloje vykdomas procesas atitinka šias sąlygas, nes CV buvo suimtas 2024 m. lapkričio 19 d., panaikinti pirminį nuosprendį jis paprašė 2024 m. gruodžio 19 d., o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą tik 2026 m. sausio 7 d., t. y. praėjus daugiau nei metams, kai CV jau buvo atlikęs nemažą dalį jam paskirtos bausmės(31).
B.      Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
70.      Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Direktyvos 2012/29 6, 10 ir 18 straipsniai, siejami su Chartijos 47 ir 54 straipsniais ir EŽTK 6 ir 17 straipsniais, turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinės teisės normos, kaip antai Italijos baudžiamojo proceso kodekso 629-bis straipsnis, pagal kurias vykstant procesui dėl baudžiamosios bylos atnaujinimo, dėl kurio gali būti panaikinamas apkaltinamasis nuosprendis ir gali prireikti iš naujo nagrinėti bylą iš esmės, nenumatyta jokia nukentėjusiojo, kuris nėra civilinė šalis, informavimo, komunikacijos ar dalyvavimo forma.
71.      Direktyvos 2012/29 1 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatytas šios direktyvos tikslas – užtikrinti, kad nusikaltimų aukos gautų tinkamą informaciją, paramą ir apsaugą bei galėtų dalyvauti baudžiamajame procese.
72.      Šiuo tikslu Direktyvos 2012/29 6 straipsnyje numatyta nukentėjusiojo teisė gauti informaciją apie bylą. Šiame straipsnyje nėra aiškiai nurodyta tokio bylos nagrinėjimo iš naujo procedūra, kaip nagrinėjamoje byloje, kurios metu kompetentingas teismas nagrinėja, ar pirminio proceso metu buvo tenkinamos sąlygos, kuriomis sprendimą leidžiama priimti in absentia. Be to, siekiant užtikrinti nukentėjusiojo teisę iš esmės gauti bet kokią informaciją, leidžiančią jam susipažinti su baudžiamojo proceso padėtimi, kuri konkrečiai įtvirtinta minėtos direktyvos 6 straipsnio 2 dalies b punkte, 6 straipsnio 2 dalyje, taip pat 20 konstatuojamojoje dalyje, daroma nuoroda į nukentėjusiesiems atitinkamoje baudžiamosios teisenos sistemoje priskirtą vaidmenį.
73.      Direktyvos 2012/29 10 straipsnyje, kuriuo įtvirtinama nukentėjusiųjų teisė būti išklausytiems, taip pat daroma tik bendra nuoroda į „baudžiamuosius procesus“.
74.      Vis dėlto iš Direktyvos 2012/29 bendros struktūros ir jos tikslo matyti, kad ji grindžiama tuo, jog atsižvelgiama į rimtą nusikaltimus padariusių asmenų atžvilgiu vykdomų procesų poveikį tokių nusikaltimų aukoms, ir kad ja siekiama užtikrinti, kad aukos galėtų tinkamai ir aktyviai dalyvauti minėtuose procesuose.
75.      Atsižvelgiant į tai, Direktyvos 2012/29 26 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kaip svarbu aukoms teikti informaciją, leidžiančią joms susipažinti su proceso eiga. Be to, šios direktyvos 31 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad teisė į informaciją apie teismo proceso laiką ir vietą taip pat turėtų būti taikoma informacijai apie posėdžio, susijusio su apeliaciniu skundu dėl teismo sprendimo byloje, laiką ir vietą.
76.      Vis dėlto procesas, kuriame kompetentingas teismas nagrinėja, ar reikia panaikinti pirminį nuosprendį ir bylą iš esmės nagrinėti iš naujo, gali būti prilygintas peržiūros procedūrai dėl baudžiamojoje byloje priimto sprendimo. Iš tiesų toks procesas dėl panaikinimo reiškia, kad bylos nagrinėjimas iš esmės, kuris iš principo užbaigtas priėmus įsigaliojusį sprendimą, gali būti pradėtas iš naujo.
77.      Toks procesas yra ypač svarbus nukentėjusiajam. Iš tiesų jis reiškia, kad nukentėjusysis gali vėl susidurti su traumuojančia patirtimi ir tam tikrais atvejais gali būti priverstas vėl duoti parodymus naujame bylos nagrinėjimo iš esmės procese.
78.      Tokiomis aplinkybėmis nukentėjusiojo teisė aktyviai dalyvauti baudžiamajame procese, mūsų nuomone, negali būti apribota tik pagrindine byla, kuria siekiama nustatyti nusikaltimą, bet turi būti taikoma ir procese dėl pirminio nuosprendžio panaikinimo. Be to, nukentėjusiojo teisė dalyvauti tokiame procese negali priklausyti nuo to, ar jis pareiškė civilinį ieškinį ir ar pirminis procesas buvo pradėtas jam pateikus skundą, ar teismo iniciatyva(32).
79.      Žinoma, kaip pabrėžia Komisija, vertinant teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo, nukentėjusiojo ir kaltinamojo teisių vienų kitoms prilyginti negalima. Kaip nustatyta Direktyvos 2012/29 12 konstatuojamojoje dalyje, šioje direktyvoje nustatytomis nukentėjusiojo teisėmis nedaromas poveikis nusikaltimą padariusio asmens teisėms. Taigi, kaltinamojo teisės į teisingą bylos nagrinėjimą negalima riboti dėl to, kokį poveikį bylos nagrinėjimas iš esmės iš naujo turės nukentėjusiajam. Minėtos direktyvos nuostatos, kuriomis siekiama užkirsti kelią pakartotinei viktimizacijai ar pernelyg dideliam teismo posėdžių skaičiui(33), negali būti aiškinamos taip, kad būtų pažeidžiama kaltinamojo teisė į bylos nagrinėjimą iš naujo, jeigu yra tenkinamos naudojimosi šia teise sąlygos.
80.      Be to, procese dėl nuosprendžio panaikinimo ir bylos atnaujinimo nusikaltimas kaip toks nenagrinėjamas, o nukentėjusiojo parodymai dėl šio nusikaltimo nėra svarbūs nagrinėjant bylos nagrinėjimo iš naujo sąlygas.
81.      Vis dėlto yra galimybė, kad nukentėjusysis gali pateikti informacijos, kuri kompetentingam teismui padėtų aiškiai nustatyti, ar kaltinamasis sąmoningai siekė išvengti žinojimo apie pirminį procesą. Tai ypač pasakytina tokiose situacijose, kai kaltinamasis ir auka pažįsta vienas kitą arba palaiko artimus santykius, pavyzdžiui, smurto artimoje aplinkoje atvejais.
82.      Taigi, atsakant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį prejudicinį klausimą, reikia pažymėti, kad Direktyva 2012/29 nukentėjusiajam garantuojamos teisės reikalauja, kad jis būtų informuotas apie bet kokį prašymą, kuriuo siekiama bylos nagrinėjimo iš naujo. Be to, jis turi turėti galimybę nagrinėjant tokį prašymą būti išklausytas, kad galėtų pateikti visą informaciją, kuri gali būti svarbi vertinant kaltinamojo elgesį.
VI.    Išvada
83.      Atsižvelgdami į tai, kas išdėstyta, siūlome Teisingumo Teismui taip atsakyti į Corte d’appello
di Roma (Romos apeliacinis teismas, Italija) pateiktus prejudicinius klausimus:
2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo 8 ir 9 straipsniai, taip pat 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/29/ES, kuria nustatomi būtiniausi nusikaltimų aukų teisių, paramos joms ir jų apsaugos standartai ir kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2001/220/TVR, 6, 10 ir 18 straipsniai
turi būti aiškinami taip:
–        nacionaliniai teismai turi turėti diskreciją nuspręsti, ar, atsižvelgiant į visas konkrečios bylos aplinkybes, kaltinamasis, nedalyvavęs nagrinėjant jo bylą teisme, turi turėti teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo, siekiant užtikrinti jo teisę į teisingą bylos nagrinėjimą;
–        atlikdami šį vertinimą, nacionaliniai teismai turi ištirti, ar yra pakankamai įrodyta, kad kaltinamasis žinojo apie bylos nagrinėjimą teisme bei nuosprendžio priėmimo jam nedalyvaujant pasekmes ir kad jo nedalyvavimas buvo sąmoningas pasirinkimas;
–        nukentėjusysis turi būti informuojamas apie kaltinamojo prašymą nagrinėti bylą iš naujo ir turi turėti teisę būti išklausytam proceso, kuriame kompetentingas teismas nagrinėja šį prašymą, metu.
1      Originalo kalba: prancūzų.
i      Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (OL L 65, 2016, p. 1). Žr. jos 33 konstatuojamąją dalį.
3      Minėtos direktyvos 35 konstatuojamoji dalis. Taip pat žr. 2013 m. vasario 26 d. Sprendimą Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 49 punktas).
4      Šiuo klausimu žr. 2022 m. gegužės 19 d. Sprendimą Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) (C‑569/20, EU:C:2022:401, toliau – sprendimas Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme), 34 ir 35 punktai).
5      2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (OL L 315, 2012, p. 57).
6      OL C 378, 2013, p. 8.
7      2022 m. gegužės 19 d. Sprendimas Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme)
(C‑569/20, EU:C:2022:401, 33 punktas), 2025 m. sausio 16 d. Sprendimas
Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 37 punktas) ir 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimas Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 34 ir paskesni punktai).
8      Žr. šio sprendimo 34 ir 35 punktus, taip pat žr. 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą HN (Iš šalies išsiųstam kaltinamajam iškelta byla) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 35, 36 ir 58 punktai).
9      Žr. šio
sprendimo 48 ir 49 punktus.
10      Sprendimo
Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) 48 punktas.
11      Šiuo klausimu žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 42 punktas) ir 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimą Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 37 punktas). Ši situacija nebuvo nagrinėta 2016 m. gegužės 24 d. Sprendime Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 33 ir paskesni punktai), kuris aptariamas šioje byloje, kurioje buvo keliamas klausimas, ar kaltinamojo gyvenamojoje vietoje gyvenančiam pilnamečiui asmeniui įteiktas kaltinamasis aktas yra pakankamas laikyti, kad kaltinamasis buvo informuotas apie teismo posėdį, nesvarstant klausimo, ar jis prieš tokį įteikimą buvo informuotas, kad jo atžvilgiu bus pradėtas teismo procesas.
12      Sprendimo
Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) 38 punktas ir 54 bei paskesni punktai, 2025 m. sausio 16 d. Sprendimas
Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 43 punktas) ir 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimas
Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 38 punktas). Taip pat žr. generalinės advokatės L. Medina išvadą byloje Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 41 ir paskesni punktai).
13      Šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, 28 ir 29 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
14      2020 m. vasario 13 d. Sprendimas Spetsializirana prokuratura (Teismo posėdis kaltinamajam nedalyvaujant) (C‑688/18, EU:C:2020:94, 29 ir 30 punktai) ir sprendimo
Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
15      Išskirta mūsų.
16      2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimas HN (Iš šalies išsiųstam kaltinamajam iškelta byla) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 37–39 punktai).
17      2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimas HN (Iš šalies išsiųstam kaltinamajam iškelta byla) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 40 ir 47 punktai).
18      Šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2016 m. gegužės 25 d. Sprendimą Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, 39 punktas), 2017 m. kovo 9 d. Sprendimą Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, 52 ir 53 punktai) ir 2017 m. birželio 13 d. Sprendimą Florescu ir kt. (C‑258/14, EU:C:2017:448, 48 punktas).
19      2013 m. vasario 26 d. Sprendimas Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 60 punktas) ir 2013 m. vasario 26 d. Sprendimas Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, 29 punktas).
20      Sprendimo
Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) 37 punktas.
21      Sprendimo
Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) 34–36 punktai.
22      Dėl šio tikslo žr. 2013 m. vasario 26 d. Sprendimą Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 51 punktas). Taip pat žr. 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimą 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34) bei 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinį sprendimą 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (OL L 327, 2008, p. 27), su pakeitimais, padarytais 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, iš dalies keičiančiu Pamatinius sprendimus 2002/584/TVR, 2005/214/TVR, 2006/783/TVR, 2008/909/TVR ir 2008/947/TVR ir stiprinančiu asmenų procesines teises bei skatinančiu tarpusavio pripažinimo principo taikymą sprendimams, priimtiems atitinkamam asmeniui asmeniškai nedalyvavus teisminiame nagrinėjime (OL L 81, 2009, p. 24).
23      Žr. generalinio advokato J. Richard de la Tour išvadą byloje Höldermann (C‑447/24, EU:C:2025:716, 83 ir paskesni punktai).
24      Žr. generalinio advokato J. Richard de la Tour išvadą byloje Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, 59 ir paskesni punktai).
25      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato J. Richard de la Tour išvadą byloje Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, 73 punktas).
26      Dėl pastarojo principo žr. 1999 m. kovo 9 d. Sprendimą Centros (C‑212/97, EU:C:1999:126, 24 punktas), 2007 m. liepos 5 d. Sprendimą Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, 38 punktas), 2016 m. birželio 2 d. Sprendimą Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, 57 punktas) ir 2019 m. vasario 26 d. Sprendimą T Danmark ir Y Denmark (C‑116/16 ir C‑117/16, EU:C:2019:135, 70 punktas).
27      Šiuo klausimu žr. Sprendimo
Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) 48 punktą, taip pat generalinio advokato J. Richard de la Tour išvadą byloje Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) (C‑569/20, EU:C:2022:26, 54 punktas).
28      Šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimą Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59–63 punktai), taip pat generalinės advokatės L. Medinos išvadą byloje Kachev (C‑135/25 PPU, EU: C:2025:306, 61–67 punktai).
29      Dėl sąlygų, kurios šiuo tikslu turi būti tenkinamos, žr. Sprendimo Spetsializirana prokuratura (Kaltinamojo, kuris slapstosi, bylos nagrinėjimas teisme) 56 punktą, 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 48 punktas) ir 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimą Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 41 ir 61 punktai).
30      Šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimą Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59–63 punktai), taip pat generalinės advokatės L. Medina išvadą byloje Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 61–67 punktai).
31      Šiuo klausimu žr. 2025 m. sausio 16 d. Sprendimą VB II (Informavimas apie teisę į bylos nagrinėjimą iš naujo) (C‑400/23, EU:C:2025:14, 63 ir 64 punktai) ir 2025 m. gegužės 20 d. Sprendimą Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 67–70 punktai), taip pat generalinės advokatės L. Medina išvadą byloje Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 80 punktas).
32      Direktyvos 2012/29 6 straipsnio 2 dalyje iš tiesų daroma nuoroda į „baudžiamąjį procesą, pradėtą gavus skundą dėl [aukos] patirtos nusikalstamos veikos“. Tokia nuoroda taip pat pateikiama minėtos direktyvos 31 konstatuojamojoje dalyje. Vis dėlto, atsižvelgiant į proceso dėl nuosprendžio panaikinimo ir bylos atnaujinimo pasekmių sunkumą nukentėjusiajam, jo teisė dalyvauti šiame procese negali priklausyti nuo skundo pateikimo ar civilinio ieškinio pareiškimo. Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2012/29 22 konstatuojamoji dalis, kurioje, siekiant apibrėžti situacijas, patenkančias į baudžiamojo proceso apimtį, skundo pateikimas ir ex officio pradėtas procesas prilyginami vienas kitam.
33      Direktyvos 2012/29 18 straipsnis ir 20 straipsnio b punktas; dėl šių nuostatų žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Gambino ir Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:628, 30 ir paskesni punktai bei 50 ir paskesni punktai).