Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. sausio 15 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Europos arešto orderis, išduotas siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą – 2 straipsnio 4 dalis – Dvigubo baudžiamumo sąlyga – 4 straipsnio 1 punktas – Europos arešto orderio neprivalomojo nevykdymo pagrindas – 5 straipsnio 3 punktas – Atitinkamo asmens perdavimas, susietas su grąžinimo į vykdančiąją valstybę narę garantija, kad joje atliktų išduodančiojoje valstybėje narėje paskirtą laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę – Tikslai – Socialinė reintegracija – Kova su nebaudžiamumu – Pamatinis sprendimas 2008/909/TVR – Nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimas, siekiant juos vykdyti kitoje valstybėje narėje – 7 straipsnio 3 ir 4 dalys – 9 straipsnio 1 dalies d punktas – Nuosprendžio nepripažinimo ir bausmės nevykdymo pagrindas, grindžiamas dvigubo baudžiamumo nebuvimu – 25 straipsnis – Bausmių vykdymas pagal Europos arešto orderį “
Byloje C‑641/23 (Dubers)(i)
dėl rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) 2023 m. spalio 26 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2023 m. spalio 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje, kurioje prašoma vykdyti Europos arešto orderį, išduotą dėl
YM,
dalyvaujant
Openbaar Ministerie,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai J. Passer, E. Regan (pranešėjas), D. Gratsias ir B. Smulders,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. sausio 15 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        YM, atstovaujamo advocaten S. J. Linck ir R. Malewicz,
–        Openbaar Ministerie, atstovaujamos officiers van justitie K. van der Schaft ir A. L. Wagenaar,
–        Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. K. Bulterman, A. Hanje ir P. P. Huurnink,
–        Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos H. Leupold, F. van Schaik, J. Vondung ir F. Wilman,
susipažinęs su 2025 m. balandžio 3 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34), iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (OL L 81, 2009, p. 24) (toliau – Pagrindų sprendimas 2002/584), 2 straipsnio 4 dalies, 4 straipsnio 1 punkto ir 5 straipsnio 3 punkto, taip pat dėl 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje (OL L 327, 2008, p. 27), iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299 (toliau – Pamatinis sprendimas 2008/909), 7 straipsnio 4 dalies, 9 straipsnio 1 dalies d punkto ir 25 straipsnio išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą dėl Europos arešto orderio, kurį išdavė Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydzial III Karny (Jelenia Guros apygardos teismas, trečiasis baudžiamųjų bylų skyrius, Lenkija), kad būtų vykdomas Lenkijos piliečio YM baudžiamasis persekiojimas, vykdymo Nyderlanduose.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Pagrindų sprendimas 2002/584
3        Pagrindų sprendimo 2002/584 6 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Šiame pagrindų sprendime numatytas Europos arešto orderis baudžiamosios teisės srityje yra pirmoji konkreti priemonė, įgyvendinanti abipusio pripažinimo principą, kurį Europos Vadovų Taryba pavadino teisminio bendradarbiavimo „kertiniu akmeniu“.“
4        Šio pagrindų sprendimo 1 straipsnio „Europos arešto orderio apibrėžimas ir įpareigojimas jį vykdyti“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.      Europos arešto orderis yra teisminis sprendimas, kurį išduoda [priima] valstybė narė, kad kita valstybė narė areštuotų [suimtų] ir perduotų prašomą perduoti asmenį, siekiant patraukti baudžiamojon atsakomybėn arba vykdyti laisvės atėmimo bausmę, arba sprendimą dėl įkalinimo [siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą arba laisvės atėmimo bausmę, arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę].
2.      Valstybės narės vykdo Europos arešto orderį, remdamosi tarpusavio pripažinimo principu ir vadovaudamosi šio pagrindų sprendimo nuostatomis.“
5        Minėto pagrindų sprendimo 2 straipsnio „Europos arešto orderio taikymo sritis“ 2 ir 4 dalys suformuluotos taip:
„2.      Už šias nusikalstamas veikas, jei išduodančioje valstybėje narėje už jas baudžiama laisvės atėmimu arba įkalinimu, kurio ilgiausias terminas – bent treji metai, ir laikantis jų apibrėžimo išduodančios valstybės narės teisėje, taikomas perdavimas pagal Europos arešto orderį, atsižvelgiant į šio pamatinio sprendimo reikalavimus ir netikrinant veikos dvigubo baudžiamumo principo:
–        dalyvavimas nusikalstamame susivienijime,
–        terorizmas,
–        prekyba žmonėmis,
–        seksualinis vaikų išnaudojimas ir vaikų pornografija,
–        neteisėta prekyba narkotikais ir psichotropinėmis medžiagomis,
–        neteisėta prekyba ginklais, šaudmenimis ir sprogmenimis,
–        korupcija,
–        sukčiavimas, įskaitant sukčiavimą, kuris turi poveikį Europos Bendrijų finansiniams interesams, kaip apibrėžta 1995 m. liepos 26 d. Konvencijoje dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos [(OL C 316, 1995, p. 49; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 8 t., p. 57)],
–        nusikalstamu būdu įgytų pajamų plovimas,
–        valiutos, įskaitant eurą, padirbinėjimas,
–        nusikaltimai informatikai [kibernetiniai nusikaltimai],
–        nusikaltimai aplinkai, įskaitant neteisėtą prekybą nykstančiomis gyvūnų ir nykstančiomis augalų rūšimis bei veislėmis,
–        pagalba neteisėtai patekti į šalį ir apsigyventi joje,
–        [tyčinis] nužudymas, sunkus sveikatos sužalojimas,
–        neteisėta prekyba žmogaus organais ir audiniais,
–        žmogaus pagrobimas, neteisėtas laisvės atėmimas ir įkaitų ėmimas,
–        rasizmas ir ksenofobija,
–        organizuotas arba ginkluotas apiplėšimas,
–        neteisėta prekyba kultūros vertybėmis, įskaitant antikvarines vertybes ir meno kūrinius,
–        apgaulė,
–        reketavimas ir turto prievartavimas,
–        gaminių klastojimas ir piratavimas,
–        administracinių dokumentų klastojimas ir prekyba jais,
–        mokėjimo priemonių klastojimas,
–        neteisėta prekyba hormoninėmis medžiagomis ir kitomis augimo skatinimo medžiagomis,
–        neteisėta prekyba branduolinėmis ir radioaktyviomis medžiagomis,
–        prekyba vogtomis transporto priemonėmis,
–        išžaginimas,
–        [tyčinis] padegimas,
–        Tarptautiniam baudžiamajam teismui teismingi nusikaltimai,
–        neteisėtas orlaivių arba laivų užgrobimas,
–        diversija.
<...>
4.      Kitų, į šio straipsnio 2 dalį neįrašytų, nusikalstamų veikų atvejais, perdavimas gali būti vykdomas su sąlyga, kad veikos, už kurias yra išduotas Europos arešto orderis, būtų laikomos nusikalstamomis veikomis pagal vykdančiosios valstybės narės teisę, nesvarbu, kokia būtų veikos sudėtis ar kaip ji būtų apibūdinama.“
6        Šio pagrindų sprendimo 3 straipsnyje nurodyti Europos arešto orderio privalomojo nevykdymo pagrindai, o jo 4 ir 4a straipsniuose – jo neprivalomojo nevykdymo pagrindai.
7        Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 ir 6 punktuose nustatyti tokie Europos arešto orderio neprivalomojo nevykdymo pagrindai:
„Vykdančioji teisminė institucija gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį:
1)      jei vienu iš 2 straipsnio 4 dalyje nurodytų atvejų veika, dėl kurios išduotas Europos arešto orderis, nėra nusikalstama veika pagal vykdančiosios valstybės narės teisę; <...>
<...>
6)      jei Europos arešto orderis yra išduotas, siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo, kai prašomas perduoti asmuo yra vykdančiojoje valstybėje [narėje] arba yra jos pilietis ar gyventojas, ir toji valstybė imasi vykdyti bausmę arba sprendimą dėl įkalinimo pagal savo vidaus teisę.“
8        Šio pagrindų sprendimo 5 straipsnyje „Išduodančiosios valstybės narės suteikiamos garantijos ypatingais atvejais“ nustatyta:
„Vykdančiajai teisminei institucijai vykdant Europos arešto orderį, pagal vykdančiosios valstybės narės teisę gali būti taikomi šie reikalavimai:
<...>
3)      kai asmuo, kurio atžvilgiu yra išduotas Europos arešto orderis, siekiant jį patraukti baudžiamojon atsakomybėn, yra vykdančiosios valstybės narės pilietis arba gyventojas, perdavimui gali būti taikomas reikalavimas, kad apklausus asmenį, jis būtų grąžintas vykdančiajai valstybei narei ir ten atliktų išduodančiojoje valstybėje narėje jam priimtą [paskirtą] laisvės atėmimo bausmę arba įvykdytų sprendimą dėl įkalinimo [su laisvės atėmimu susijusią priemonę].“
Pamatinis sprendimas 2008/909
9        Pamatinio sprendimo 2008/909 9 ir 12 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(9)      Vykdant bausmę vykdančiojoje valstybėje narėje turėtų būti sudarytos geresnės sąlygos nuteistojo socialinei reabilitacijai. Siekdama įsitikinti, kad vykdant bausmę vykdančiojoje valstybėje iš tiesų būtų sudarytos palankesnės sąlygos nuteistojo socialinei reabilitacijai, išduodančiosios valstybės kompetentinga institucija turėtų atsižvelgti į tokius aspektus, kaip asmens ryšiai su vykdančiąja valstybe, ar jis šią vietą laiko svarbia šeimos, kalbiniu, kultūriniu, socialiniu ar ekonominiu požiūriu arba jis kaip nors kitaip susijęs su vykdančiąja valstybe.
<...>
(12)      Šis pamatinis sprendimas taip pat turėtų būti mutatis mutandis taikomas bausmių vykdymui [Pagrindų sprendimo 2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje [punkte] ir 5 straipsnio 3 dalyje [punkte] numatytais atvejais. Tai, inter alia, reiškia, kad[,] nedar[ydama] poveikio [Pagrindų sprendimo 2002/584] taikymui, vykdančioji valstybė galėtų patikrinti, ar esama šio pamatinio sprendimo 9 straipsnyje numatytų atsisakymo pagrindų, įskaitant patikrinimą dėl dvigubo baudžiamumo, jei vykdančioji valstybė pateikė šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 4 dalyje nurodytą nuosprendžio pripažinimui ir vykdymui būtiną deklaraciją, siekdama apsvarstyti, ar nuteistąjį asmenį perduoti, ar vykdyti bausmę [Pagrindų sprendimo 2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje [punkte] numatytais atvejais.“
10      Pamatinio sprendimo 2008/909 3 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti taisykles, pagal kurias valstybė narė, siekdama sudaryti palankesnes sąlygas socialinei nuteistojo asmens reabilitacijai, pripažįsta nuosprendį ir vykdo bausmę.“
11      Šio pamatinio sprendimo 4 ir 5 straipsniuose numatyti nuosprendžio ir liudijimo perdavimo kitai valstybei narei kriterijai ir procedūra.
12      Minėto pamatinio sprendimo 7 straipsnio „Dvigubas baudžiamumas“ 1, 3 ir 4 dalyse numatyta:
„1.      Pagal šio pamatinio sprendimo nuostatas ir be veikos dvigubo baudžiamumo patikrinimo nuosprendis pripažįstamas ir paskirta bausmė vykdoma toliau nurodytų nusikalstamų veikų atveju, jeigu už jas išduodančiojoje valstybėje baudžiama laisvės atėmimo bausme arba priemone, susijusia su laisvės atėmimu, kurių ilgiausias terminas yra ne mažiau kaip treji metai, ir kaip jos yra apibrėžtos išduodančiosios valstybės teisėje:
–        dalyvavimas nusikalstamoje organizacijoje,
–        terorizmas,
–        prekyba žmonėmis,
–        seksualinis vaikų išnaudojimas ir vaikų pornografija,
–        neteisėta prekyba narkotikais ir psichotropinėmis medžiagomis,
–        neteisėta prekyba ginklais, šaudmenimis ir sprogmenimis,
–        korupcija,
–        sukčiavimas, įskaitant sukčiavimą, kuris turi poveikį Europos Bendrijų finansiniams interesams, kaip apibrėžta 1995 m. liepos 26 d. Konvencijoje dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos,
–        nusikalstamu būdu įgytų pajamų plovimas,
–        valiutos, įskaitant eurą, padirbinėjimas,
–        nusikaltimai elektroninių duomenų ir informacinių sistemų saugumui,
–        nusikaltimai aplinkai, įskaitant neteisėtą prekybą nykstančiomis gyvūnų ir nykstančiomis augalų rūšimis bei veislėmis,
–        pagalba neteisėtai patekti į šalį ir apsigyventi joje,
–        tyčinis nužudymas, sunkus sveikatos sutrikdymas,
–        neteisėta prekyba žmogaus organais ir audiniais,
–        žmonių grobimas, neteisėtas laisvės atėmimas ir įkaitų ėmimas,
–        rasizmas ir ksenofobija,
–        organizuotas ar ginkluotas apiplėšimas,
–        neteisėta prekyba kultūros vertybėmis, įskaitant antikvarines vertybes ir meno kūrinius,
–        sukčiavimas,
–        reketavimas ir turto prievartavimas,
–        gaminių klastojimas ir piratavimas,
–        administracinių dokumentų klastojimas ir prekyba jais,
–        mokėjimo priemonių klastojimas,
–        neteisėta prekyba hormoninėmis medžiagomis ir kitomis augimą skatinančiomis medžiagomis,
–        neteisėta prekyba branduolinėmis ar radioaktyviosiomis medžiagomis,
–        prekyba vogtomis transporto priemonėmis,
–        išžaginimas,
–        tyčinis padegimas,
–        Tarptautiniam baudžiamajam teismui teismingi nusikaltimai,
–        neteisėtas orlaivio arba laivo užgrobimas,
–        diversija.
<...>
3.      Kitų nei 1 dalyje išvardytos nusikalstamų veikų atvejais vykdančioji valstybė gali pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę su sąlyga, kad jis susijęs su veikomis, kurios pagal vykdančiosios valstybės teisę taip pat laikomos nusikalstama veika, neatsižvelgiant į jos sudėties požymius arba apibūdinimą.
4.      Priimant šį pamatinį sprendimą arba vėliau kiekviena valstybė narė pateikdama deklaraciją ir pranešdama apie ją Tarybos Generaliniam sekretoriui gali pareikšti, kad ji netaikys 1 dalies. Bet kuri tokia deklaracija gali būti atsiimta bet kuriuo metu. Tokios deklaracijos arba apie deklaracijų atsiėmimą skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.“
13      Pamatinio sprendimo 2008/909 8 straipsnio „Nuosprendžio pripažinimas ir bausmės vykdymas“ 1 dalyje nurodyta:
„Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija pripažįsta pagal 4 straipsnį ir laikantis 5 straipsnyje nustatytos tvarkos perduotą nuosprendį ir nedelsdama imasi visų būtinų priemonių nuosprendžiui vykdyti, išskyrus atvejus, kai kompetentinga institucija nusprendžia remtis kuriuo nors 9 straipsnyje nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu.“
14      Šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio „Nepripažinimo ir nevykdymo pagrindai“ 1 dalies d punkte nustatyta:
„1.      Vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jei:
<...>
d)      7 straipsnio 3 dalyje nurodytu atveju ir <...>, jei vykdančioji valstybė narė pateikė deklaraciją pagal 7 straipsnio 4 dalį, 7 straipsnio 1 dalyje nurodytu atveju nuosprendis susijęs su veikomis, kurios nelaikomos nusikalstamomis pagal vykdančiosios valstybės teisę. <...>“
15      Minėto pamatinio sprendimo 25 straipsnis „Bausmių vykdymas pagal Europos arešto orderį“ suformuluotas taip:
„Nedarant poveikio [Pagrindų sprendimo 2002/584] taikymui, šio pamatinio sprendimo nuostatos mutatis mutandis taikomos bausmių vykdymui tiek, kiek jos atitinka [Pagrindų sprendimo 2002/584] nuostatas, tais atvejais, kai valstybė narė imasi vykdyti bausmę [Pagrindų sprendimo 2002/584] 4 straipsnio 6 dalyje [punkte] nurodytais atvejais arba kai ji veikdama pagal [Pagrindų sprendimo 2002/584] 5 straipsnio 3 dalį [punktą] nustatė sąlygą, kad asmuo turi būti grąžintas atlikti bausmės į atitinkamą valstybę narę, kad būtų išvengta atitinkamo asmens nebaudžiamumo.“
16      2012 m. rugsėjo 20 d. deklaracijoje, pateiktoje Tarybos Generaliniam sekretoriatui pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 4 dalį, Nyderlandų Karalystė nurodė, kad netaikys šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 1 dalies.
Nacionalinė teisė
Teisės aktai, susiję su Europos arešto orderiu
17      2004 m. balandžio 29 d.
Wet tot implementatie van het kaderbesluit van de Raad van de Europese Unie betreffende het Europees aanhoudingsbevel en de procedures van overlevering tussen de lidstaten van de Europese Unie (Overleveringswet) (Įstatymas dėl Europos Sąjungos Tarybos pagrindų sprendimo dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos įgyvendinimo) (Stb., Nr. 195, 2004), kuriuo į Nyderlandų teisę perkeltas pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Pagrindų sprendimas 2002/584 (toliau – OLW), 6 straipsnyje nustatyta:
„1.      Nyderlandų pilietis gali būti perduodamas, jeigu to prašoma dėl jo vykdomo baudžiamojo tyrimo tikslais ir jeigu, vykdančiosios teisminės institucijos nuomone, užtikrinama, kad, jei šis asmuo dėl nusikalstamų veikų, dėl kurių leidžiama jį perduoti, išduodančiojoje valstybėje narėje bus nuteistas besąlygine [laisvės atėmimo bausme ar jam bus pritaikyta besąlyginė su laisvės atėmimu susijusi priemonė], jis šią bausmę galėtų atlikti Nyderlanduose.
<...>
3.      1 dalis taip pat taikoma užsieniečiui, kuris per rechtbank (apylinkės teismas) surengtą apklausą įrodo, kad teisėtai ir nepertraukiamai gyveno Nyderlanduose bent penkerius metus, kaip tai suprantama pagal [2000 m. lapkričio 23 d.
Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Vreemdelingenwet 2000) (2000 m. lapkričio 23 d. Įstatymas dėl užsieniečių) (Stb., Nr. 495, 2000)] 8 straipsnio pradžią, a–e ir l punktus, jeigu jo baudžiamasis persekiojimas už veikas, dėl kurių išduotas Europos arešto orderis, gali būti vykdomas Nyderlanduose ir jeigu tikėtina, kad jis nepraras teisės gyventi Nyderlanduose dėl jam po perdavimo paskirtos bausmės ar priemonės. Visi galimi patvirtinamieji dokumentai turi būti pateikti likus pakankamai laiko iki apklausos rechtbank [(apylinkės teismas)].“
18      OLW 7 straipsnyje numatyta:
„1.      Perduoti galima dėl:
a.      išduodančiosios valstybės narės institucijų arba [2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje (OL L 283, 2017, p. 1)] 1 straipsnyje nurodytos Europos prokuratūros pradėto tyrimo baudžiamojoje byloje dėl įtarimų, kad, išduodančiosios teisminės institucijos nuomone, prašomas perduoti asmuo padarė:
1°      veiką, kuri pagal išduodančiosios valstybės narės teisę pripažįstama nusikalstama ir yra įtraukta į šio įstatymo 1 priede pateiktą sąrašą ir už kurią pagal išduodančiosios valstybės narės teisę baudžiama [laisvės atėmimo bausme arba su laisvės atėmimu susijusia priemone], kurios ilgiausias terminas – bent treji metai; arba
2°      kitą veiką, už kurią baudžiama ir pagal išduodančiosios valstybės narės, ir pagal Nyderlandų teisę ir už kurią pagal išduodančiosios valstybės narės teisę numatyta [laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė], kurios ilgiausias terminas – bent 12 mėnesių;
b.      siekiant įvykdyti keturių mėnesių ar ilgesnės trukmės [laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę], kurią prašomas perduoti asmuo turi atlikti išduodančiosios valstybės narės teritorijoje už 1 arba 2 punkte nurodytą veiką.
<...>“
Teisės aktai, susiję su nuosprendžių pripažinimu ir vykdymu
19      Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2012 m. liepos 12 d.
Wet wederzijdse erkenning en tenuitvoerlegging vrijheidsbenemende en voorwaardelijke sancties (Įstatymas dėl nuosprendžių, kuriais skiriama laisvės atėmimo bausmė, atidedant jos vykdymą arba jo neatidedant, tarpusavio pripažinimo ir vykdymo) (Stb., Nr. 333, 2012; toliau – WETS), kuriuo į Nyderlandų teisę perkeltas Pamatinis sprendimas 2008/909, 1:1 straipsnyje numatyta:
„Šiame įstatyme ir juo pagrįstose nuostatose vartojamų sąvokų apibrėžtys:
a.      „Ministras“ – saugumo ir teisingumo ministras;
<...>“
20      WETS 2:11 straipsnyje nustatyta:
„1.      Ministras perduoda teismo sprendimą ir liudijimą advocaat-generaal bij het ressortsparket (prie apeliacinio teismo veikiančios prokuratūros generaliniam advokatui), išskyrus atvejus, kai jis iš karto mano, kad yra pagrindas atsisakyti pripažinti teismo sprendimą.
2.      Generalinis advokatas iš karto pateikia teismo sprendimą ir liudijimą Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnhemo Leuvardeno apeliacinis teismas, Nyderlandai) specialiajai kolegijai, nurodytai 1827 m. balandžio 18 d.
Wet op de rechterlijke organisatie (Teismų organizavimo įstatymas) (Stb., Nr. 20, 1827) 67 straipsnyje. Jis gali teikti šiai kolegijai savo pastabas dėl minėtų dokumentų keturiolika dienų nuo jų pateikimo dienos.
3.      Apeliacinio teismo specialioji kolegija vertina:
a.      ar yra pagrindų atsisakyti pripažinti teismo sprendimą pagal 2:13 straipsnio 1 dalį;
<...>
7.      Per šešias savaites nuo teismo sprendimo ir liudijimo gavimo dienos apeliacinio teismo specialioji kolegija pateikia ministrui pagal šio straipsnio 3 dalį atliktą motyvuotą rašytinį vertinimą.“
21      WETS 2:12 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„1.      Ministras sprendžia dėl teismo sprendimo pripažinimo, atsižvelgdamas į apeliacinio teismo specialiosios kolegijos atliktą vertinimą.
<...>“
22      Šio įstatymo 2:13 straipsnyje nustatyta:
„1.      Teismo sprendimą atsisakoma pripažinti, jeigu:
<...>
f.      už veiką, už kurią buvo paskirta [laisvės atėmimo bausmė arba su laisvės atėmimu susijusi priemonė], pagal Nyderlandų teisę nebūtų baudžiama, jeigu ji būtų padaryta Nyderlanduose;
<...>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
23      Sąd Okręgowy w Jeleniej Górze, Wydzial III Karny (Jelenia Guros apygardos teismas, Trečiasis baudžiamųjų bylų skyrius, Lenkija) išdavė du Europos arešto orderius YM baudžiamajam persekiojimui vykdyti: vieną 2020 m. lapkričio 9 d., o kitą – 2023 m. gegužės 9 d.
24      Rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip vykdančioji teisminė institucija turi priimti sprendimą dėl šių dviejų Europos arešto orderių vykdymo.
25      Teismas patikslina, kad jo prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs tik su antruoju iš minėtų orderių. Kaip nurodyta Lenkijos teismų priimtuose sprendimuose, jis buvo išduotas siekiant vykdyti atitinkamo asmens baudžiamąjį persekiojimą už vieną veiką, t. y. dėl pareigos išlaikyti savo nepilnametį sūnų nevykdymo.
26      Išduodančioji teisminė institucija šios veikos nekvalifikavo kaip Pagrindų sprendimo 2002/584 2 straipsnio 2 dalyje nurodytos nusikalstamos veikos, dėl kurios atitinkamas asmuo gali būti perduotas netikrinant dvigubo baudžiamumo. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad pagal Nyderlandų teisę ši veika nelaikoma nusikaltimu, jis svarsto galimybę nesiremti tokia išvada grindžiamu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, kuris numatytas šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio 1 punkte.
27      Tas teismas mano, kad atsižvelgiant į tai, jog atitinkamas asmuo, Lenkijos pilietis, teisėtai ir nepertraukiamai gyvena Nyderlanduose daugiau nei penkerius metus, reikia laikyti, kad jis yra Nyderlandų Karalystės „gyventojas“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą.
28      Be to, tas pats teismas konstatuoja, kad atitinkamas asmuo palaiko glaudžius ryšius su Nyderlandų Karalyste, todėl laisvės atėmimo bausmės arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės, kuri gali būti paskirta Lenkijoje po perdavimo, vykdymas Nyderlandų Karalystėje padidintų jo socialinės reintegracijos galimybes. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad šis asmuo Nyderlanduose gyvena maždaug dvylika metų, kad pastaraisiais metais gavo didelių pajamų, kad yra gerai išmokęs nyderlandų kalbą ir, nors šiuo metu neturi darbo, ketina mokytis kūno rengybos instruktoriaus profesijos.
29      Nors prašyme priimti prejudicinį sprendimą iš pradžių buvo pateikęs tris prejudicinius klausimus, 2024 m. vasario 13 d. teismas priėmė sprendimą atsiimti pirmąjį ir antrąjį klausimus; sprendimas Teisingumo Teismui pateiktas 2024 m. vasario 26 d. Remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimais, dalį klausimų jis nusprendė atsiimti po to, kai 2023 m. gruodžio 21 d. Nyderlandų vyriausybė pateikė įstatymo, pavadinto Wet herimplementatie Europees Strafrecht (Įstatymas dėl naujo Sąjungos baudžiamosios teisės perkėlimo į nacionalinę teisę), projektą, kurį priėmus būtų galima išspręsti Pagrindų sprendimo 2002/584 perkėlimo į nacionalinę teisę problemas, iškeltas teismo pateiktuose pirmuosiuose dviejuose prejudiciniuose klausimuose.
30      Dėl trečiojo prejudicinio klausimo, į kurį vienintelį dabar Teisingumo Teismo prašoma atsakyti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jis susijęs su atveju, kai Europos arešto orderis išduodamas dėl Pagrindų sprendimo 2002/584 2 straipsnio 4 dalyje nurodytos veikos, kuri pagal vykdančiosios valstybės narės teisę nelaikoma nusikalstama veika. Kaip nurodyta šio sprendimo 26 punkte, kadangi teismas svarsto galimybę nesiremti šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, jis nurodo galimybę, suteiktą minėto pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punkte, pagal kurį jam leidžiama atitinkamo asmens perdavimą susieti su sąlyga, kad jis bus grąžintas į vykdančiąją valstybę narę, kad joje atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam galėtų būti paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
31      Šiuo klausimu minėtas teismas paaiškina, kad pagal prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmimo dieną galiojusias Nyderlandų teisės nuostatas automatiškai atsisakoma pripažinti kitoje valstybėje narėje, nei Nyderlandų Karalystė, priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, jei veika, už kurią buvo paskirta laisvės atėmimo bausmė ar su laisvės atėmimu susijusi priemonė, nelaikoma nusikalstama pagal Nyderlandų teisę, jeigu būtų padaryta šios valstybės teritorijoje.
32      Taigi, kai Europos arešto orderis išduodamas siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už veikas, už kurias pagal Nyderlandų teisę nėra baudžiama, ir šis arešto orderis vykdomas pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą atitinkamo asmens perdavimą susiejant su grąžinimo garantija, šis asmuo – neatsižvelgiant į tai, kas numatyta šioje nuostatoje, – negalėtų Nyderlanduose atlikti laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės, kuri galėtų būti paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
33      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad tokia situacija yra nesuderinama su Sąjungos teise. Šiuo klausimu jis mano: kadangi Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas neprivalomas nuosprendžio nepripažinimo ir bausmės nevykdymo pagrindas, perkeldamos šią nuostatą į savo teisės sistemą valstybės narės turėtų suteikti kompetentingoms institucijoms diskreciją ir nepripažinti šio atsisakymo pagrindo privalomu. Tas teismas taip pat priduria, kad minėtas atsisakymo pagrindas turi būti aiškinamas siaurai, atsižvelgiant į tikslą palengvinti atitinkamo asmens socialinę reintegraciją, kaip numatyta minėtame pamatiniame sprendime.
34      Be to, tuo atveju, kai taikoma grąžinimo garantija už veiką, už kurią pagal vykdančiosios valstybės narės teisę nėra baudžiama, minėtam teismui kyla abejonių dėl tokios diskrecijos suderinamumo su Sąjungos teise. Tokiu atveju negalėjimas įvykdyti laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės Nyderlandų teritorijoje gali prieštarauti Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsniui.
35      Šiuo klausimu tas pats teismas nurodo, kad pagal šį 25 straipsnį Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatos yra viršesnės už Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatas. Be to, iš 2020 m. kovo 11 d. Sprendimo SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija), (C‑314/18, EU:C:2020:191), 41 punkto matyti, kad Pagrindų sprendimas 2002/584, visų pirma jo 5 straipsnio 3 punktas, vykdančiajai teisminei institucijai tam tikrais atvejais leidžia nuspręsti, kad išduodančiojoje valstybėje narėje paskirta bausmė turi būti vykdoma vykdančiosios valstybės narės teritorijoje.
36      Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad tuo atveju, kai vykdančioji teisminė institucija atsisakė remtis dvigubu baudžiamumu grindžiamu Europos arešto orderio neprivalomo nevykdymo pagrindu, numatytu Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte, tačiau atitinkamo asmens perdavimą susiejo su grąžinimo garantija, kad padidintų šio asmens socialinės reintegracijos galimybes pagal šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktą, Sąjungos teisei prieštarauja tai, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija vėliau atsisako pripažinti nuosprendį ir vykdyti išduodančiojoje valstybėje narėje paskirtą bausmę, remdamasi dvigubu baudžiamumu grindžiamu atsisakymo pagrindu, numatytu Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte.
37      To teismo teigimu, tokiu atveju atsisakymas vykdyti išduodančiojoje valstybėje narėje paskirtą laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę prieštarautų Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktu siekiamam tikslui padidinti atitinkamo asmens socialinės reintegracijos galimybes ir padarytų šią nuostatą visiškai neveiksmingą.
38      Be to, minėtas teismas nurodo, kad atsakymas į šį klausimą turės įtakos jo sprendimui perduoti atitinkamą asmenį išduodančiosios valstybės narės institucijoms arba jo neperduoti. Konkrečiai kalbant, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad aptariamų nacionalinės teisės nuostatų taikymas Sąjungos teisei neprieštarauja, tas teismas nurodo, kad galėtų persvarstyti savo ketinimą perduoti šį asmenį Lenkijos valdžios institucijoms su grąžinimo garantija. Tokiu atveju nebūtų užtikrinta, kad minėtas asmuo laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam gali būti paskirta Lenkijoje, galėtų atlikti Nyderlanduose, kad būtų padidintos jo socialinės reintegracijos galimybės.
39      Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar, įgyvendinant Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytą grąžinimo garantiją, laisvės atėmimo bausmės arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės, kuri gali būti paskirta Lenkijoje, pripažinimas ir vykdymas Nyderlanduose gali kirstis su tuo, kad pagal Nyderlandų teisę už šią veiką nėra baudžiama.
40      Šio sprendimo 29 punkte paminėtame sprendime dėl dalies klausimų atsiėmimo tas teismas sukonkretina priežastis, dėl kurių mano, kad Nyderlandų teisės aktų pakeitimas, kuriuo Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytam nuosprendžio nepripažinimo ir bausmės nevykdymo pagrindui suteikiamas neprivalomasis pobūdis, vis dėlto neišsprendžia problemos, kuri yra trečiojo prejudicinio klausimo dalykas.
41      To teismo teigimu, net ir tokiu atveju ministras išsaugo teisę iš karto atsisakyti pripažinti išduodančiosios valstybės narės institucijų priimtą nuosprendį, taigi teisę atsisakyti ir atitinkamo asmens grąžinimo į Nyderlandus, dėl to, kad pagal Nyderlandų teisę už tokią veiką nėra baudžiama; taip numatyta WETS 2:11 straipsnio 1 dalyje ir 2:13 straipsnio 1 dalies f punkte. Be to, net jeigu ministras nepasinaudoja šia teise, tas teismas nurodo, kad Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Arnhemo Leuvardeno apeliacinis teismas) specialioji kolegija tebeturi teisę atsisakyti pripažinti tokį nuosprendį, taigi teisę atsisakyti ir atitinkamo asmens grąžinimo į Nyderlandus, dėl to, kad pagal Nyderlandų teisę už tokią veiką nėra baudžiama, ir pažymi, kad pagal WETS 2:12 straipsnio 1 dalį toks atsisakymas ministrui yra privalomas.
42      Šiomis aplinkybėmis rechtbank Amsterdam (Amsterdamo apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal [Pamatinio sprendimo 2008/909] 9 straipsnio 1 dalies d punktą, siejamą su šio pamatinio sprendimo 25 straipsniu ir [Pagrindų sprendimo 2002/584] 4 straipsnio 1 punktu ir 5 straipsnio 3 punktu, valstybei narei, kuri taikė [Pamatinio sprendimo 2008/909] 7 straipsnio 4 dalį, draudžiama pirma nurodytą nuostatą perkelti į nacionalinę teisę taip, kad po to, kai vykdančioji teisminė institucija sutiko taikant grąžinimo garantiją perduoti [atitinkamą] asmenį išduodančiajai valstybei narei tam, kad būtų vykdomas asmens baudžiamasis persekiojimas už veiką, kaip tai suprantama pagal [Pagrindų sprendimo 2002/584] 2 straipsnio 4 dalį, už kurią pagal vykdančiosios valstybės narės teisę nėra baudžiama, bet vykdančioji teisminė institucija aiškiai nepasinaudojo galimybe dėl šios priežasties atsisakyti perduoti [šį] asmenį, kitos vykdančiosios valstybės narės (kaip vykdančiosios valstybės) institucijos privalo arba turi teisę atsisakyti pripažinti ir vykdyti laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri buvo paskirta už šią veiką išduodančiojoje valstybėje narėje, remdamosi tuo, kad už šią veiką pagal vykdančiosios valstybės narės (kaip vykdančiosios valstybės) teisę nėra baudžiama, taigi jos privalo arba turi teisę atsisakyti pasinaudoti grąžinimo garantija?“
Dėl prejudicinio klausimo
43      Pirmiausia reikia pažymėti, kad iš pateiktame klausime paminėtų įvairių Sąjungos teisės nuostatų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo valstybės narės, kuri taikė Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 4 dalį, atvejį. Pagal šią nuostatą priimant šį pamatinį sprendimą arba vėliau kiekviena valstybė narė, pateikdama deklaraciją ir pranešdama apie ją Tarybos generaliniam sekretoriatui, gali pareikšti, kad netaikys šio straipsnio 1 dalies, kurioje numatyta, kad joje nurodytų nusikalstamų veikų atveju nuosprendis pripažįstamas ir paskirta bausmė vykdoma pagal šio pamatinio sprendimo nuostatas ir netikrinant dvigubo baudžiamumo.
44      Vis dėlto nagrinėjamu atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos, paminėtos šio sprendimo 25 punkte, matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas Europos arešto orderis buvo išduotas dėl atitinkamo asmens, siekiant vykdyti jo baudžiamąjį persekiojimą dėl to, kad jis neįvykdė pareigos išlaikyti savo nepilnametį sūnų. Taigi reikia konstatuoti, kad nusikalstama veika, dėl kurios išduotas minėtas Europos arešto orderis, nenurodyta tarp Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 1 dalyje nurodytų nusikalstamų veikų, todėl tai, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 16 punkto, 2012 m. rugsėjo 20 d. deklaracijoje, pateiktoje Tarybos generaliniam sekretoriatui pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 4 dalį, Nyderlandų Karalystė nurodė netaikysianti šio pamatinio sprendimo 7 straipsnio 1 dalies, neturi įtakos sprendimui pagrindinėje byloje.
45      Taigi reikia konstatuoti, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktas ir 25 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta valstybės narės kompetentingos institucijos pareiga ar galimybė remtis šio 9 straipsnio 1 dalies d punktu, siekiant atsisakyti pripažinti kitoje valstybėje narėje priimtą nuosprendį ir vykdyti paskirtą bausmę, dėl to, kad jie susiję su veikomis, kurios pagal pirmosios valstybės narės teisę nelaikomos nusikalstamomis, nors šios valstybės narės vykdančioji teisminė institucija prieš tai nusprendė vykdyti Europos arešto orderį, po kurio priimtas šis nuosprendis ir paskirta bausmė,
–        pirma, atsisakydama remtis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, kuris irgi grindžiamas dvigubo baudžiamumo už nusikalstamą veiką, kurią apima šio pagrindų sprendimo 2 straipsnio 4 dalis, nebuvimu, ir
–        antra, pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą atitinkamo asmens perdavimą susiedama su sąlyga, kad apklaustas šis asmuo bus grąžintas vykdančiajai valstybei narei, kad joje atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam bus paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
46      Atsižvelgiant į to teismo pateiktus paaiškinimus dėl pagrindinėje byloje taikomo Nyderlandų teisinio reglamentavimo, kuris buvo apibendrintas šio sprendimo 31 ir 32 punktuose, pirmiausia reikia įvertinti, ar Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas nuosprendžio nepripažinimo ir bausmės nevykdymo pagrindas gali būti perkeltas į valstybių narių teisės sistemą taip, kad vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija būtų įpareigota automatiškai atsisakyti pripažinti bet kokį nuosprendį už veikas, kurios pagal tos valstybės nacionalinę teisę nelaikomos nusikalstamomis. Paskui, atsižvelgiant į šį vertinimą, reikėtų išnagrinėti galimą šios institucijos diskreciją taikyti šį atsisakymo pagrindą konkrečiam atvejui po atitinkamo asmens perdavimo, pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą susieto su grąžinimo garantija.
47      Atsakant į šį klausimą reikia pabrėžti, kad, vadovaujantis suformuota jurisprudencija, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisinio reglamentavimo, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (2025 m. spalio 30 d. Sprendimo Tomann, C‑134/24, EU:C:2025:839, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
Dėl galimybės Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktą į nacionalinę teisę perkelti taip, kad būtų nustatytas privalomojo nepripažinimo ir nevykdymo pagrindas, grindžiamas dvigubo baudžiamumo sąlyga
48      Visų pirma Pamatinio sprendimo 2008/909 7 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad „[k]itų nei 1 dalyje išvardytos nusikalstamų veikų atvejais vykdančioji valstybė gali pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę su sąlyga, kad jis susijęs su veikomis, kurios pagal vykdančiosios valstybės teisę taip pat laikomos nusikalstama veika, neatsižvelgiant į jos sudėties požymius arba apibūdinimą“.
49      Minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punkte, be kita ko, numatyta, kad vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę to paties pamatinio sprendimo 7 straipsnio 3 dalyje nurodytais atvejais.
50      Iš šių dviejų nuostatų teksto, visų pirma iš atitinkamo veiksmažodžio „galėti“ vartojimo, matyti, kad vykdančioji teisminė institucija pati turi turėti diskreciją nuspręsti, ar reikia dėl tame 9 straipsnyje nurodytų pagrindų atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę (pagal analogiją žr. 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimo X (Europos arešto orderis – „Ne bis in idem“), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 43 punktą).
51      Todėl pasirinkusios į nacionalinę teisę perkelti vieną ar kelis minėtame 9 straipsnyje numatytus neprivalomojo nevykdymo pagrindus valstybės narės negali numatyti, kad vykdančiosios valstybės teisminės institucijos privalo atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, kurie formaliai patenka į šių pagrindų taikymo sritį, ir neturi galimybės atsižvelgti į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes (pagal analogiją žr. 2021 m. balandžio 29 d. Sprendimo X (Europos arešto orderis – „Ne bis in idem“), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, 44 punktą).
52      Toliau reikia pažymėti, kad tokį aiškinimą patvirtina Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkto kontekstas.
53      Šiuo klausimu reikia priminti, kad tarpusavio pripažinimo principas pagal šio pamatinio sprendimo 8 straipsnio 1 dalį reiškia, jog vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija iš principo pripažįsta jai perduotą nuosprendį ir nedelsdama imasi visų būtinų priemonių bausmei vykdyti (2017 m. sausio 11 d. Sprendimo Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, 42 punktas).
54      Iš to matyti, kad dvigubo baudžiamumo sąlyga yra pagrindinės nuosprendžio pripažinimo ir bausmės vykdymo taisyklės išimtis. Todėl, siekiant apriboti nepripažinimo ir nevykdymo atvejus, Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodyto pagrindo atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, grindžiamo dvigubo baudžiamumo nebuvimu, taikymo sritis turi būti aiškinama siaurai (2017 m. sausio 11 d. Sprendimo Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, 46 punktas).
55      Kadangi pagal šio sprendimo 50 punkte pateiktą aiškinimą vykdančiosios valstybės kompetentingai institucijai turi būti suteikta diskrecija, ši institucija, kai nagrinėjamos veikos nėra nusikalstama veika pagal vykdančiosios valstybės teisę, vis dėlto turi turėti teisę tam tikrais atvejais nuspręsti nesiremti šiuo atsisakymo pagrindu, kad užtikrintų nuosprendžio pripažinimą ir bausmės vykdymą.
56      Galiausiai dėl Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkto aiškinimo atsižvelgiant į šiuo pamatiniu sprendimu siekiamą tikslą reikia priminti, kad šiuo pamatiniu sprendimu, remiantis jo 3 straipsnio 1 dalimi, siekiama nustatyti taisykles, pagal kurias valstybė narė, siekdama sudaryti palankesnes sąlygas socialinei nuteistojo asmens reabilitacijai, pripažįsta nuosprendį ir vykdo bausmę (2017 m. sausio 11 d. Sprendimo Grundza, C‑289/15, EU:C:2017:4, 50 punktas).
57      Šio sprendimo 50 punkte pateiktu to paties pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punkto aiškinimu konkrečiai prisidedama prie šio tikslo įgyvendinimo, nes vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, naudodamasi savo diskrecija, galėtų nuspręsti nesiremti nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu, grindžiamu dvigubo baudžiamumo sąlyga, motyvuodama tuo, kad bausmės vykdymas vykdančiosios valstybės teritorijoje padėtų palengvinti nuteistojo socialinę reintegraciją.
58      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 48–57 punktuose, reikia konstatuoti, kad Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktas turi būti aiškinamas taip, kad jam prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta valstybės narės kompetentingos institucijos pareiga atsisakyti pripažinti kitoje valstybėje narėje priimtą nuosprendį ir vykdyti paskirtą bausmę dėl to, kad jie susiję su veikomis, kurios pagal pirmosios valstybės narės teisę nelaikomos nusikalstamomis, ir vykdančiosios valstybės narės kompetentingai institucijai nesuteikiama jokios diskrecijos šiuo klausimu.
Dėl galimybės remtis nuosprendžio nepripažinimo ir bausmės nevykdymo pagrindu, numatytu Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte, po atitinkamo asmens perdavimo, pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą susieto su grąžinimo garantija
59      Atsižvelgiant į pirmesniame punkte pateiktą išaiškinimą, toliau, kaip nurodyta šio sprendimo 46 punkte, reikia išnagrinėti, ar Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatoms, visų pirma jo 4 straipsnio 1 punktui ir 5 straipsnio 3 punktui, siejamiems su Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsniu, prieštarauja tai, kad vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija, taikydama pastarojo pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytą pagrindą, turi galimybę atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę, jeigu tos pačios valstybės narės vykdančioji teisminė institucija anksčiau atsisakė remtis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, grindžiamu dvigubo baudžiamumo nebuvimu, ir pagal šio 5 straipsnio 3 punktą atitinkamo asmens perdavimą susiejo su grąžinimo garantija.
60      Pirmiausia primintina, kad supaprastintos ir veiksmingos nuteistų ar įtariamų pažeidus baudžiamąjį įstatymą asmenų perdavimo sistemos nustatymu Pagrindų sprendime 2002/584 siekiama palengvinti ir paspartinti teismų bendradarbiavimą ir taip prisidėti prie Europos Sąjungos siekio tapti laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, remiantis tarp valstybių narių turinčiu egzistuoti dideliu tarpusavio pasitikėjimu (2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
61      Šio pagrindų sprendimo reglamentuojamoje srityje tarpusavio pripažinimo principas, kuris, kaip pirmiausia matyti iš jo 6 konstatuojamosios dalies, yra teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose „kertinis akmuo“, išreikštas šio pagrindų sprendimo 1 straipsnio 2 dalyje, kurioje įtvirtinta taisyklė, jog valstybės narės vykdo Europos arešto orderį, remdamosi tarpusavio pripažinimo principu ir vadovaudamosi šio pagrindų sprendimo nuostatomis (2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
62      Tai reiškia, kad vykdančiosios teisminės institucijos gali atsisakyti vykdyti Europos arešto orderį tik remdamosi Pagrindų sprendime 2002/584, kaip jį yra išaiškinęs Teisingumo Teismas, nustatytais pagrindais. Be to, Europos arešto orderio vykdymas yra principas, o atsisakymas jį vykdyti – principo išimtis, todėl ją reikia aiškinti siaurai (2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
63      Dėl tokių pagrindų pažymėtina, kad šio pagrindų sprendimo 3 straipsnyje nurodyti Europos arešto orderio privalomojo nevykdymo pagrindai, o jo 4 ir 4a straipsniuose – jo neprivalomojo nevykdymo pagrindai.
64      Savo ruožtu minėto pagrindų sprendimo 5 straipsnyje numatytos garantijos, kurias išduodančioji valstybė narė turi suteikti ypatingais atvejais. Remiantis to paties pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktu, kai asmuo, kurio atžvilgiu yra išduotas Europos arešto orderis, siekiant jį patraukti baudžiamojon atsakomybėn, yra vykdančiosios valstybės narės pilietis arba gyventojas, vykdančiosios teisminės institucijos atliekamas Europos arešto orderio vykdymas gali būti susietas su sąlyga, kad atitinkamas asmuo po apklausos bus grąžintas vykdančiajai valstybei narei, kad joje atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam bus paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje.
65      Dėl tokios grąžinimo garantijos poveikio Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatyto nepripažinimo ir nevykdymo pagrindo taikymui apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo etape primintina, kad Pamatinis sprendimas 2008/909, kaip ir Pagrindų sprendimas 2002/584, baudžiamosios teisės srityje sukonkretina tarpusavio pasitikėjimo ir tarpusavio pripažinimo principus, pagal kuriuos reikalaujama (visų pirma, kiek tai susiję su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve), kad kiekviena valstybė narė manytų, jog – išskyrus atvejus, kai yra išimtinių aplinkybių, – visos kitos valstybės narės paiso Sąjungos teisės ir ypač šioje teisėje pripažįstamų pagrindinių teisių. Šiuo pamatiniu sprendimu stiprinamas teismų bendradarbiavimas pripažįstant ir vykdant nuosprendžius baudžiamosiose bylose, kai asmenims kitoje valstybėje narėje buvo skirtos laisvės atėmimo bausmės ar su laisvės atėmimu susijusios priemonės, siekiant palengvinti jų socialinę reintegraciją (2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
66      Be to, kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, nėra pagrindo manyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino numatyti dvi skirtingas teisines sprendimų baudžiamosiose bylose pripažinimo ir vykdymo tvarkas, priklausomai nuo to, ar buvo išduotas Europos arešto orderis (2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 48 punktas).
67      Iš Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsnio, siejamo su jo 12 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad šis pamatinis sprendimas – tiek, kiek jo nuostatos yra suderinamos su Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatomis, – mutatis mutandis taikomas bausmių vykdymui, be kita ko, tuomet, kai valstybė narė, veikdama pagal šio pagrindų sprendimo 5 straipsnio 3 punktą, nustatė Europos arešto orderio, skirto baudžiamajam persekiojimui vykdyti išduodančiojoje valstybėje, vykdymo sąlygą – kad atitinkamas asmuo būtų grąžintas į vykdančiąją valstybę atlikti bausmę, kuri bus paskirta išduodančiojoje valstybėje (šiuo klausimu žr. 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 49 punktą).
68      Be to, šio 5 straipsnio 3 punkte Sąjungos teisės aktų leidėjas suteikė ypatingą reikšmę galimybei padidinti vykdančiosios valstybės narės piliečio ar gyventojo galimybes socialiai reintegruotis ir leido jam jos teritorijoje atlikti laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam bus paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje po jo perdavimo vykdant Europos arešto orderį (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 11 d. Sprendimo SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija), C‑314/18, EU:C:2020:191, 48 punktą).
69      Taigi, atsižvelgiant į tai, kad, viena vertus, galimybe atitinkamo asmens perdavimą susieti su grąžinimo garantija pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą ir, kita vertus, Pamatiniame sprendime 2008/909 numatytomis taisyklėmis siekiama to paties tikslo, t. y. palengvinti kitoje valstybėje narėje nuteistų asmenų socialinę reintegraciją, reikia konstatuoti, kad tais atvejais, kai vykdančiosios valstybės teisminė institucija nori taikyti šio pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytą nepripažinimo ir nevykdymo pagrindą, ji turi atsižvelgti į šias taisykles (šiuo klausimu žr. 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 47 punktą).
70      Lygiai taip pat iš Pamatinio sprendimo 2008/909 I priede pateiktos liudijimo formos f dalies matyti, kad apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo pagal šį pamatinį sprendimą etape kompetentinga institucija turi atsižvelgti į grąžinimo garantiją, o šiame liudijime turi būti daroma nuoroda į minėtą garantiją, kai perdavimas buvo susietas su šia garantija (šiuo klausimu žr. 2025 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo C. J. (Bausmės vykdymas išdavus EAO), C‑305/22, EU:C:2025:665, 58 punktą).
71      Be to, priimdama sprendimą taikyti atitinkamo asmens perdavimo, susieto su grąžinimo garantija, mechanizmą, kaip numatyta Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte, vykdančioji teisminė institucija turi bendrai įvertinti visas konkrečias šio asmens padėtį apibūdinančias aplinkybes, galinčias parodyti, ar yra jo ir vykdančiosios valstybės narės ryšių, rodančių, kad šioje valstybėje jis yra pakankamai integravęsis, todėl išduodančiojoje valstybėje narėje jam skirtos laisvės atėmimo bausmės arba su laisvės atėmimu susijusios priemonės vykdymas vykdančiojoje valstybėje narėje padės padidinti jo galimybes socialiai reintegruotis po to, kai bausmė arba priemonė bus įvykdyta. Tarp šių aplinkybių yra šeiminiai, kalbiniai, kultūriniai, socialiniai ar ekonominiai šio asmens ryšiai su vykdančiąja valstybe nare, taip pat jo buvimo šioje valstybėje narėje pobūdis, trukmė ir sąlygos (šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 16 d. Nutarties PY (Trečiosios valstybės pilietis vykdančiojoje valstybėje narėje), C‑636/22, EU:C:2023:899, 42 ir 43 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
72      Taigi vykdančioji teisminė institucija, atsižvelgdama į konkretaus atvejo aplinkybes, turi įvertinti, ar atitinkamo asmens ryšiai su vykdančiąja valstybe nare yra pakankami, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktu siekiamas socialinės reintegracijos tikslas galėtų būti geriau pasiektas tuo atveju, jei minėtas asmuo bausmę, kuri jam galėtų būti skirta, atliktų šioje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 16 d. Nutarties PY (Trečiosios valstybės pilietis vykdančiojoje valstybėje narėje), C‑636/22, EU:C:2023:899, 39 punktą).
73      Kaip savo išvados 73 ir 74 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, atlikdama tokį vertinimą vykdančioji teisminė institucija turi palyginti kelis interesus, kaip antai susijusius su atitinkamo asmens socialine reintegracija po galimo apkaltinamojo nuosprendžio, būtinybe išvengti šio asmens nebaudžiamumo ir dvigubo baudžiamumo nebuvimu. Jeigu ši institucija nusprendžia taikyti atitinkamo asmens perdavimo, susieto su grąžinimo garantija, mechanizmą, kaip numatyta Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte, ir atsisako remtis šio pagrindų sprendimo 4 straipsnio 1 punkte nurodytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, iš to turi būti daroma išvada, kad ji mano, jog interesai, susiję su kova su šio asmens nebaudžiamumu ir jo socialine reintegracija, yra viršesni už išvadą, kad pagal jos nacionalinę teisę už atitinkamą veiką nėra baudžiama. Tačiau tokio sprendimo priėmimas būtinai reiškia, kad reikia atsižvelgti į visas šiuo klausimu reikšmingas tiek šio pagrindų sprendimo, tiek Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatas.
74      Iš to, kas išdėstyta, visų pirma iš Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatytam atitinkamo asmens perdavimo, susieto su grąžinimo garantija, mechanizmui būdingos logikos, matyti, kad, kaip savo išvados 78 punkte pažymėjo generalinis advokatas, šio mechanizmo taikymas grindžiamas vykdančiosios valstybės narės implicitiniu įsipareigojimu iš principo vykdyti laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri gali būti paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje po šio perdavimo.
75      Taigi, siekiant kuo geriau garantuoti, kad šio įsipareigojimo būtų laikomasi ir jis būtų veiksmingas, ir taip užtikrinti, viena vertus, tarpusavio pasitikėjimo principo, kuriuo, kaip matyti iš šio sprendimo 65 punkto, grindžiami Pagrindų sprendimas 2002/584 ir Pamatinis sprendimas 2008/909, laikymąsi ir, kita vertus, tinkamą jais nustatytų tarpusavio pripažinimo sistemų veikimą, reikia konstatuoti, kad vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos teisė remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytu nepripažinimo ir nevykdymo pagrindu, kai įgyvendinama Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatyta grąžinimo garantija, turėtų būti griežtai apribota.
76      Šio 5 straipsnio 3 punktu siekiamas tikslas (ir apskritai Pagrindų sprendimu 2002/584 ir Pamatiniu sprendimu 2008/909 siekiami tikslai) taip pat patvirtina pirmesniame šio sprendimo punkte pateiktą aiškinimą.
77      Pirma, dėl tikslo skatinti atitinkamo asmens socialinę reintegraciją reikia pažymėti, kad tuo atveju, kai vykdančiosios valstybės kompetentingai institucijai pagal Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktą suteikta galimybė atsisakyti pripažinti nuosprendį ir vykdyti bausmę nėra griežtai apribota, grąžinimo garantija, kurios buvo reikalaujama šio asmens perdavimo pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą etape, gali netekti veiksmingumo, todėl šiai institucijai pripažįstant apkaltinamąjį nuosprendį gali būti pakenkta minėtam tikslui, kuris pateisina minėto asmens perdavimo, susieto su šia grąžinimo garantija, mechanizmo taikymą.
78      Be to, kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, Sąjungos teisės aktų leidėjo numatyta Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909 sąsaja turi padėti pasiekti tikslą palengvinti atitinkamo asmens socialinę reintegraciją. Be to, tokia reintegracija suinteresuotas ne tik nuteistasis, bet ir Europos Sąjunga apskritai (2020 m. kovo 11 d. Sprendimo SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija), C‑314/18, EU:C:2020:191, 51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
79      Kaip savo išvados 82 punkte pažymėjo generalinis advokatas, toks požiūris sustiprina būtinybę Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytą atsisakymo pagrindą aiškinti siaurai, kai pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą taikomas atitinkamo asmens perdavimo, susieto su grąžinimo garantija, mechanizmas.
80      Antra, kiek tai susiję su tikslu išvengti atitinkamo asmens nebaudžiamumo, šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 60 punkte, Pagrindų sprendimu 2002/584 siekiama nustatyti naują supaprastintą ir veiksmingesnę nuteistų ar įtariamų pažeidus baudžiamąjį įstatymą asmenų perdavimo sistemą. Pagal šio pagrindų sprendimo 1 straipsnio 1 dalį Europos arešto orderio mechanizmo tikslas – leisti suimti ir perduoti ieškomą asmenį, kad, atsižvelgiant į šiuo pagrindų sprendimu siekiamą tikslą, padaryta nusikalstama veikla neliktų nenubausta ir kad tas asmuo būtų patrauktas baudžiamojon atsakomybėn arba atliktų jam paskirtą laisvės atėmimo bausmę (2020 m. kovo 11 d. Sprendimo SF (Europos arešto orderis – Grąžinimo į vykdančiąją valstybę garantija), C‑314/18, EU:C:2020:191, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
81      Be to, reikia pažymėti, kad, remiantis Pamatinio sprendimo 2008/909 25 straipsniu, kai bausmės vykdomos pagal Europos arešto orderį, Pamatinio sprendimo 2008/909 nuostatos, nedarant poveikio Pagrindų sprendimui 2002/584, mutatis mutandis taikomos tiek, kiek jos atitinka Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatas, kad būtų išvengta atitinkamo asmens nebaudžiamumo. Iš to matyti, kad, kaip savo išvados 86 punkte pažymėjo generalinis advokatas, bausmės vykdymo po šio asmens perdavimo, susieto su grąžinimo garantija ir įgyvendinamo pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą, atveju tinkama Pagrindų sprendimo 2002/584 ir Pamatinio sprendimo 2008/909 sąsaja kiekvienu atveju turi būti nustatoma atsižvelgiant ne tik į tikslą palengvinti minėto asmens socialinę reintegraciją, bet ir į tikslą kovoti su šio asmens nebaudžiamumu.
82      Jeigu vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija nuosprendžio pripažinimo siekiant vykdyti bausmę etape galėtų kvestionuoti grąžinimo garantiją, taikytą pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą, iš naujo įvertindama aplinkybes, kurias jau buvo įvertinusi Europos arešto orderio vykdymo etape, vykdančioji teisminė institucija galėtų būti atgrasyta taikyti atitinkamo asmens perdavimo mechanizmą, susietą su minėta grąžinimo garantija, kaip numatyta šioje nuostatoje, ar net vykdyti Europos arešto orderį, o tai galėtų pakenkti tikslui kovoti su šio asmens nebaudžiamumu.
83      Be to, šio sprendimo 65 punkte nurodytas tarpusavio pripažinimo principas, kuriuo grindžiamas Pamatinis sprendimas 2008/909, pagal jo 8 straipsnio 1 dalį reiškia, kad iš principo vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, viena vertus, privalo tenkinti prašymą pripažinti nuosprendį ir vykdyti kitoje valstybėje narėje skirtą laisvės atėmimo bausmę ar su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jai buvo perduota pagal šio pamatinio sprendimo 4 ir 5 straipsnius, ir, kita vertus, gali atsisakyti tenkinti tokį prašymą tik minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnyje išsamiai išvardytais nepripažinimo ir nevykdymo pagrindais (šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Staatsanwaltschaft Aachen, C‑819/21, EU:C:2023:841, 20 punktą).
84      Taigi iš to, kas išdėstyta šio sprendimo 60–83 punktuose, matyti, kad vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija, naudodamasi Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatyta grąžinimo garantija, negali remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytu nuosprendžio nepripažinimo ir bausmės nevykdymo pagrindu, nes rėmimasis šiuo pagrindu reikštų, kad reikia iš naujo įvertinti aplinkybes, į kurias vykdančioji teisminė institucija jau yra atsižvelgusi, priimdama sprendimą susieti atitinkamo asmens perdavimą su šia garantija.
85      Vis dėlto, kaip per teismo posėdį iš esmės teigė Nyderlandų vyriausybė ir Europos Komisija, kitaip yra tuo atveju, kai, pasikeitus šio asmens teisinės ar faktinės situacijos aplinkybėms, pavyzdžiui, susilpnėjus arba išnykus jo ryšiams su vykdančiąja valstybe nare, nuosprendžio pripažinimo siekiant vykdyti bausmę pagal Pamatinį sprendimą 2008/909 etape interesas, kad laisvės atėmimo bausmė ar su laisvės atėmimu susijusi priemonė būtų vykdoma vykdančiosios valstybės narės teritorijoje, nebėra viršesnis.
86      Šio nuosprendžio pripažinimo pagal Pamatinį sprendimą 2008/909 etape svarbu užtikrinti, kad šiame etape pripažinimas vis dar atitiktų šiuo pamatiniu sprendimu siekiamą tikslą – palengvinti atitinkamo asmens socialinę reintegraciją. Taigi, pasikeitus aplinkybėms, – o tai pateisintų vykdančiosios teisminės institucijos pradinio vertinimo, pagal kurį ji viršesniu laikė su atitinkamo asmens socialine reintegracija, o ne su dvigubo baudžiamumo nebuvimu susijusį interesą, peržiūrą, – vykdančiosios valstybės narės kompetentinga institucija nuosprendžio pripažinimo siekiant vykdyti bausmę etape gali nuspręsti viršesniu laikyti pastarąjį interesą ir remtis minėto pamatinio sprendimo 9 straipsnio 1 dalies d punkte numatytu sprendimo nepripažinimo ir bausmės nevykdymo pagrindu.
87      Taigi vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos teisės remtis šio 9 straipsnio 1 dalies d punktu, trumpai aprašytos šio sprendimo 85 ir 86 punktuose, pripažinimas tais atvejais, kai, pasikeitus aplinkybėms, grąžinimo garantijos, kurios iš pradžių buvo reikalaujama remiantis kitomis aplinkybėmis, taikymas nebepateisinamas, leidžia geriausiai užtikrinti šiuo pamatiniu sprendimu siekiamą socialinės reintegracijos tikslą, todėl, jeigu taikant grąžinimo garantiją šia nuostata jokiu būdu nebūtų galima remtis, kiltų grėsmė, kad atitinkamas asmuo galėtų būti automatiškai grąžintas į vykdančiąją valstybę narę, nors grąžinimo garantija būtų netekusi prasmės. Tokiu atveju pasinaudojimas šioje nuostatoje numatyta galimybe nepažeidžia šio asmens perdavimo mechanizmo, susieto su Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punkte numatyta grąžinimo garantija.
88      Be to, tokiu atveju nebūtų pakenkta ir tikslui kovoti su atitinkamo asmens nebaudžiamumu, nes vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos galimybė remtis Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktu yra griežtai apibrėžta ir prireikus šis asmuo atliks bausmę išduodančiojoje valstybėje narėje.
89      Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Pamatinio sprendimo 2008/909 9 straipsnio 1 dalies d punktas ir 25 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta valstybės narės kompetentingos institucijos pareiga ar galimybė remtis šio 9 straipsnio 1 dalies d punktu, siekiant atsisakyti pripažinti kitoje valstybėje narėje priimtą nuosprendį ir vykdyti paskirtą bausmę, dėl to, kad jie susiję su veikomis, kurios pagal pirmosios valstybės narės teisę nelaikomos nusikalstamomis, nors:
–        pirma, šios valstybės narės vykdančioji teisminė institucija prieš tai nusprendė vykdyti Europos arešto orderį, po kurio priimtas šis nuosprendis ir paskirta bausmė,
–        viena vertus, atsisakydama remtis Pagrindų sprendimo 2002/584 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, kuris irgi grindžiamas dvigubo baudžiamumo už nusikalstamą veiką, kurią apima šio pagrindų sprendimo 2 straipsnio 4 dalis, nebuvimu, ir,
–        kita vertus, pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 5 straipsnio 3 punktą susiedama atitinkamo asmens perdavimą su sąlyga, kad apklaustas šis asmuo bus grąžintas vykdančiajai valstybei narei, kad joje atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam bus paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje, ir,
–        antra, po atitinkamo asmens perdavimo, susieto su grąžinimo garantija, aplinkybės, kurios galėtų pateisinti šios garantijos netaikymą, nepasikeitė.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
90      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 9 straipsnio 1 dalies d punktas ir 25 straipsnis
turi būti aiškinami taip:
jiems prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta valstybės narės kompetentingos institucijos pareiga ar galimybė remtis šio 9 straipsnio 1 dalies d punktu, siekiant atsisakyti pripažinti kitoje valstybėje narėje priimtą nuosprendį ir vykdyti paskirtą bausmę, dėl to, kad jie susiję su veikomis, kurios pagal pirmosios valstybės narės teisę nelaikomos nusikalstamomis, nors:
pirma, šios valstybės narės vykdančioji teisminė institucija prieš tai nusprendė vykdyti Europos arešto orderį, po kurio priimtas šis nuosprendis ir paskirta bausmė, viena vertus, atsisakydama remtis 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 4 straipsnio 1 punkte numatytu neprivalomojo nevykdymo pagrindu, kuris irgi grindžiamas dvigubo baudžiamumo už nusikalstamą veiką, kurią apima iš dalies pakeisto Pagrindų sprendimo 2002/584 2 straipsnio 4 dalis, nebuvimu, ir_kita vertus, pagal Pagrindų sprendimo 2002/584, iš dalies pakeisto Pamatiniu sprendimu 2009/299, 5 straipsnio 3 punktą atitinkamo asmens perdavimą susiedama su sąlyga, kad apklaustas šis asmuo bus grąžintas vykdančiajai valstybei narei, kad joje atliktų laisvės atėmimo bausmę arba su laisvės atėmimu susijusią priemonę, kuri jam bus paskirta išduodančiojoje valstybėje narėje, ir_antra, po atitinkamo asmens perdavimo, susieto su grąžinimo garantija, aplinkybės, kurios galėtų pateisinti šios garantijos netaikymą, nepasikeitė.
Parašai.
*      Proceso kalba: nyderlandų.
i      Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.