62018CJ0236_RES
Byla C‑236/18
GRDF SA
prieš
Eni Gas & Power France SA ir kt.
(Cour de cassation (Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2019 m. gruodžio 19 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Gamtinių dujų vidaus rinkos bendrosios taisyklės – Direktyva 2009/73/EB – 41 straipsnio 11 dalis – Ginčų dėl sistemos operatoriui nustatytų pareigų sprendimas – Ginčų sprendimo institucijos sprendimų galiojimas laiko atžvilgiu – Teisinis saugumas – Teisėti lūkesčiai“
Teisės aktų derinimas – Derinimo priemonės – Gamtinių dujų vidaus rinkos bendrosios taisyklės – Direktyva 2009/73 – Taikymo sritis – Prieigos prie sistemos sąlygos, kurias gamtinių dujų tiekėjams nustatė skirstymo sistemos operatorius – Sutarties sąlyga, pagal kurią tiekėjams tenka įsiskolinimų, susijusių su galutinių vartotojų pagal paskirstymo tarifą mokėtinomis sumomis, rizika – Įtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/73 32 straipsnio 1 dalis, 41 straipsnio 1 dalies a ir b punktai, 10 ir 11 dalys)
(žr. 23–26 punktus)
Teisės aktų derinimas – Derinimo priemonės – Gamtinių dujų vidaus rinkos bendrosios taisyklės – Direktyva 2009/73 – Reguliavimo institucijos pareigos ir įgaliojimai – Dujų perdavimo sutartys tarp skirstymo sistemos operatoriaus ir tiekėjų – Sutarties sąlyga, pagal kurią tiekėjams tenka įsiskolinimų, susijusių su galutinių vartotojų pagal paskirstymo tarifą mokėtinomis sumomis, rizika – Skirstymo sistemos operatoriui nustatytos pareigos – Paskelbtais tarifais pagrįsta prieigos prie sistemos tvarka, taikoma objektyviai ir nediskriminuojant sistemos naudotojų – Reguliavimo institucija, veikianti kaip ginčų sprendimo institucija – Reguliavimo institucijos sprendimas, kuriuo įpareigojama suderinti sutartį su direktyva už visą sutarties laikotarpį – Priimtinumas – Teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimas – Nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/55 33 straipsnio 1 dalis ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/73 4, 6, 25 ir 40 konstatuojamosios dalys, 1 straipsnis, 32 straipsnio 1 dalis, 41 straipsnio 1 dalies b punktas, 10 ir 11 dalys)
(žr. 29–52 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Teisingumo Teismas priima sprendimą dėl nacionalinių reguliavimo institucijų sprendimų, priimtų vykdant savo pareigą spręsti ginčus gamtinių dujų rinkoje, taikymo laiko atžvilgiu
Sprendime GRDF (C‑236/18), paskelbtame 2019 m. gruodžio 19 d., Teisingumo Teismas nusprendė dėl nacionalinėms reguliavimo institucijoms suteiktų įgaliojimų priimti sprendimus, vykdant savo pareigą spręsti ginčus gamtinių dujų rinkoje pagal Direktyvos 2009/73 dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (
1
) 41 straipsnio 11 dalį, taikymo laiko atžvilgiu.
Ši byla iškelta kilus ginčui tarp dviejų gamtinių dujų tiekėjų ir GRDF, gamtinių dujų skirstymo sistemos Prancūzijoje operatorės, dėl 2005 m. ir 2008 m. jų sudarytose gamtinių dujų perdavimo skirstymo sistema sutartyse esančios sąlygos galiojimo. Pagal šią sąlygą tiekėjos turėjo su galutiniais vartotojais sudarytų sutarčių pagrindu surinkti sumas, mokėtinas pagal GRDF skirstymo paslaugų tarifą, ir perduoti jas GRDF taip pat ir tuomet, kai galutiniai vartotojai jų nesumokėjo. 2014 m. Energetikos reguliavimo komisijos (toliau – CRE) ginčų sprendimo organo sprendimu konstatuota, kad sutartys yra nesuderinamos su direktyva nuo jų sudarymo dienos. Kadangi šis sprendimas buvo patvirtintas apeliacinėje instancijoje, GRDF kreipėsi į Cour de cassation (Kasacinis teismas); jis nusprendė pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad iš esmės būtų nustatyta, ar pagal Direktyvą 2009/73 draudžiama, kad reguliavimo institucijos sprendimas sukeltų pasekmių laikotarpiu iki šalių ginčo atsiradimo.
Teisingumo Teismas patvirtino, kad turi jurisdikciją atsakyti į prejudicinį prašymą, nes šis prašymas grindžiamas prielaida, kad dujų tiekėjoms sistemos operatoriaus nustatytas įpareigojimas, kuris yra prieigos prie šios sistemos sąlyga, yra su Direktyvos 2009/73 nuostatomis nesuderinama praktika.
Dėl esmės Teisingumo Teismas nusprendė, jog pagal šią direktyvą nedraudžiama, kad reguliavimo institucija, veikianti kaip ginčų sprendimo institucija, priimtų sprendimą, kuriuo sistemos operatorius įpareigojamas suderinti su tiekėja sudarytą gamtinių dujų perdavimo sutartį su Sąjungos teise už visą sutarties laikotarpį, įskaitant laikotarpį iki šalių ginčo atsiradimo. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pirmiausia pažymėjo, kad Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 11 dalyje nenurodyta, koks yra reguliavimo institucijos, veikiančios kaip ginčų sprendimo institucija, priimtų sprendimų galiojimas laiko atžvilgiu. Toliau, aiškindamas šią nuostatą pagal Direktyvos 2009/73 tikslą ir kontekstą, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad remiantis Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 1 dalies b punktu reguliavimo institucijos pareiga yra užtikrinti, kad skirstymo sistemos operatoriai laikytųsi pagal šią direktyvą jiems tenkančių įpareigojimų, tarp jų – taikyti trečiųjų šalių prieigos prie skirstymo sistemos tvarką objektyviai ir nediskriminuojant sistemos naudotojų. Tai reiškia, kad valstybės narės privalo užtikrinti, jog reguliavimo institucija pagal Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 10 dalį turėtų įgaliojimus priimti gamtinių dujų įmonėms privalomus sprendimus, prireikus įpareigodama jas pakeisti prijungimo ir prieigos prie sistemos sąlygas, įskaitant tarifus, kad jie būtų proporcingi ir taikomi nediskriminaciniu būdu. Tačiau reguliavimo institucijos, veikiančios kaip ginčų sprendimo institucija, priimto sprendimo taikymo laiko atžvilgiu apribojimas taip, kad jis būtų taikomas tik laikotarpiu po šalių ginčo atsiradimo, prieštarautų Direktyvos 2009/73 tikslams ir pakenktų jos veiksmingumui.
Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokio Direktyvos 2009/73 41 straipsnio 11 dalies aiškinimo nepaneigia nei teisinio saugumo principas, nei teisėtų lūkesčių apsaugos principas. Viena vertus, nors laikantis Teisingumo Teismo nustatytų sąlygų nacionaliniam teismui gali būti išimtinai leidžiama palikti galioti tam tikrus panaikinto nacionalinio akto padarinius, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo atveju nenurodė konkrečių aplinkybių, galinčių patvirtinti konkrečią teisinio nesaugumo riziką. Kita vertus, nors GRDF nurodė, kad dėl nagrinėjamų perdavimo sutarčių buvo deramasi remiant ir kontroliuojant CRE, ji neįrodė, kad CRE suteikė jai konkrečių garantijų dėl ginčijamos sąlygos atitikties, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(
1
)	2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/73/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinanti Direktyvą 2003/55/EB (OL L 211, 2009, p. 94).