62021CC0078
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2021 m. rugsėjo 29 d. (
1
)
Byla C‑78/21
AS „PrivatBank“,
A,
B,
Unimain Holdings Limited
prieš
Finanšu un kapitāla tirgus komisija
(Administratīvā apgabaltiesa (Administracinis apygardos teismas, Latvija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 56 ir 63 straipsniai – Laisvė teikti paslaugas – Laisvas kapitalo judėjimas ir mokėjimų laisvė – Finansinės paslaugos – Apribojimai – Draudimas kredito įstaigai užmegzti ar išlaikyti verslo santykius su asmenimis, kurie nėra susiję su Latvija – Pateisinimas – Finansų sistemos apsauga nuo panaudojimo pinigams plauti ir teroristams finansuoti – SESV 65 straipsnio 1 dalies b punktas – Direktyva (ES) 2015/849 – Proporcingumas“
I. Įvadas
1.
Pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos sistema Europos Sąjungoje nustatomi tam tikri bankų rizikos valdymo sistemų reikalavimai. Tai apima, bet kita ko, pareigą nustatyti klientų tapatybę prieš pradedant verslo santykius ar prieš vykdant sandorį ir gauti informacijos apie verslo santykių tikslą. Jei to padaryti neįmanoma, atitinkami sandoriai negali būti vykdomi, o verslo santykiai negali būti pradedami. Deramo klientų tikrinimo intensyvumas priklauso nuo klientų rizikos pobūdžio, kuris turi būti nustatomas remiantis holistiniu rizika grindžiamu požiūriu, kaip numatyta Direktyvos (ES) 2015/849 (
2
) 22 konstatuojamojoje dalyje.
2.
Šiuo atveju už kovą su pinigų plovimu atsakinga Latvijos priežiūros institucija Finanšu un kapitāla tirgus komisija (Finansų rinkų ir kapitalo komisija, Latvija; toliau – FKTK) nustatė tam tikrą laikotarpį egzistavusių Latvijoje įsisteigusios kredito įstaigos rizikos valdymo sistemos trūkumų. Buvo akivaizdu, kad ši įstaiga negalėjo įvykdyti deramo klientų tikrinimo reikalavimų. Dėl šios priežasties FKTK įpareigojo šią kredito įstaigą nepradėti verslo santykių arba juos nedelsiant nutraukti nustačius, kad asmuo, su kuriuo po FKTK sprendimo priėmimo buvo pradėti verslo santykiai, neturi sąsajų su Latvijos Respublika, o šio asmens mėnesio kredito apyvarta viršija tam tikrą ribą. Taigi kyla klausimas, ar tokia priemonė yra suderinama su pagrindinėmis laisvėmis, ir, jei taip, kokiomis aplinkybėmis ir sąlygomis.
II. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. SESV
3.
Pagal SESV 56 straipsnio pirmą pastraipą uždraudžiami laisvės teikti paslaugas apribojimai, taikomi valstybių narių nacionaliniams subjektams, įsisteigusiems kitoje valstybėje narėje negu valstybė, kurios subjektas yra asmuo, kuriam tos paslaugos teikiamos.
4.
Pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį uždraudžiami visi kapitalo judėjimo tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių apribojimai.
5.
SESV 65 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad SESV 63 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės imtis visų reikalingų priemonių, kad būtų užkirstas kelias nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams, ypač apmokestinimo ir finansų įstaigų riziką ribojančios priežiūros srityje, arba nustatyti duomenų apie kapitalo judėjimą deklaravimo tvarką administravimo ar statistinės informacijos tikslais, arba imtis priemonių, pateisinamų viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo požiūriu.
2. Direktyva 2015/849
6.
Ketvirtojoje ES kovos su pinigų plovimu direktyvoje 2015/849 nauja redakcija išdėstyta Trečioji ES kovos su pinigų plovimu direktyva 2005/60/EB (
3
). Penktoji ES kovos su pinigų plovimu direktyva 2018/843 (
4
) šioje byloje ratione temporis dar netaikoma.
7.
Direktyvos 2015/849 22 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizika ne kiekvienu atveju yra vienoda. Todėl reikėtų taikyti holistinį rizika grindžiamą požiūrį. Rizika grindžiamas požiūris nėra valstybėms narėms ir įpareigotiesiems subjektams pernelyg daug leidžianti galimybė. Jį taikant sprendimai priimami remiantis faktais, siekiant veiksmingiau kovoti su Sąjungai ir joje veikiantiems subjektams kylančia pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizika.“
8.
Direktyvos 2015/849 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytas šios direktyvos dalykas:
„1.   Šios direktyvos tikslas – užkirsti kelią Sąjungos finansų sistemos panaudojimui pinigų plovimo ir teroristų finansavimo tikslais.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad pinigų plovimas ir teroristų finansavimas būtų uždrausti.“
9.
Direktyvos 2015/849 5 straipsnyje nustatyta:
„Siekdamos užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui, valstybės narės šios direktyvos taikymo srityje gali priimti arba palikti galioti griežtesnes nuostatas, neviršydamos Sąjungos teisėje nustatytų apribojimų.“
10.
Direktyvos 2015/849 7 straipsnio 1 dalis susijusi su valstybių narių atliekamu rizikos vertinimu:
„1.   Kiekviena valstybė narė imasi tinkamų veiksmų jai kylančiai pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizikai, taip pat bet kokioms su tuo susijusioms duomenų apsaugos problemoms nustatyti, įvertinti, suprasti bei mažinti. Ji tą rizikos vertinimą nuolat atnaujina.“
11.
Direktyvos 2015/849 8 straipsnio 1 dalis susijusi su finansų įstaigų atliekamu rizikos vertinimu:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad įpareigotieji subjektai imtųsi tinkamų veiksmų jiems kylančiai pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizikai nustatyti ir įvertinti, atsižvelgdami į rizikos veiksnius, įskaitant tuos, kurie susiję su jų klientais, šalimis ar geografinėmis vietovėmis, produktais, paslaugomis, sandoriais arba paslaugų teikimo kanalais. Tie veiksmai turi būti proporcingi atsižvelgiant į įpareigotųjų subjektų pobūdį ir dydį.“
12.
Direktyvos 2015/849 II skyriuje reglamentuojamas deramas klientų tikrinimas. 1 skirsnio „Bendrosios nuostatos“ 13 ir 14 straipsniuose nustatytos standartinės deramo klientų tikrinimo priemonės. Pagal 13 straipsnio 1 dalį jas sudaro kliento identifikavimas (a punktas) ir tikrojo savininko tapatybės nustatymas (b punktas), verslo santykių tikslo ir numatomo pobūdžio vertinimas, o atitinkamais atvejais – informacijos apie juos gavimas (c punktas), ir nuolatinė verslo santykių stebėsena (d punktas).
13.
Direktyvos 2015/849 14 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje reglamentuojamos negalėjimo laikytis direktyvos 13 straipsnyje nustatytų deramo klientų tikrinimo reikalavimų pasekmės:
„4.   Valstybės narės reikalauja, kad tais atvejais, kai įpareigotasis subjektas negali laikytis 13 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos a, b arba c punkte nustatytų deramo klientų tikrinimo reikalavimų, jis nevykdytų sandorių per banko sąskaitą, nepradėtų verslo santykių ar nevykdytų sandorio, taip pat nutrauktų verslo santykius bei apsvarstytų galimybę pagal 33 straipsnį pranešti FŽP apie įtartiną sandorį, susijusį su klientu.“
14.
Direktyvos 2015/849 II skyriaus 2 ir 3 skirsniuose reglamentuojamas supaprastintas ir sustiprintas deramas klientų tikrinimas.
15.
Kiek tai susiję su supaprastintu deramu klientų tikrinimu, iš Direktyvos 2015/849 15 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, kad, kai valstybė narė arba įpareigotasis subjektas nustato mažesnės rizikos sritis arba įpareigotasis subjektas įsitikina, kad verslo santykiai arba sandoris iš tikrųjų kelia mažesnio laipsnio riziką, įpareigotajam subjektui gali būti leidžiama taikyti supaprastinto deramo klientų tikrinimo priemones. Atitinkamo rizikos vertinimo tikslais direktyvos 16 straipsnyje daroma nuoroda į II priede išvardytus galimai mažesnės rizikos situacijų veiksnius.
16.
Kiek tai susiję su sustiprintu deramu klientų tikrinimu, iš Direktyvos 2015/849 18 straipsnio 1 dalies matyti, kad 19–24 straipsniuose nurodytais atvejais, susijusiais su fiziniais ar juridiniais asmenimis, įsisteigusiais Komisijos nurodytose didelės rizikos trečiosiose šalyse, taip pat kitais valstybių narių ar įpareigotųjų subjektų nustatytos didesnės rizikos atvejais turi būti reikalaujama, kad įpareigotieji subjektai taikytų sustiprinto deramo klientų tikrinimo priemones, siekdami tinkamo tos rizikos valdymo ir mažinimo. Rizikos vertinimo tikslais 18 straipsnio 3 dalyje daroma nuoroda į III priede išvardytus galimai didesnės rizikos veiksnius.
17.
Direktyvos 2015/849 VI skyriaus „Politika, procedūros ir priežiūra“ 4 skirsnyje reglamentuojamos sankcijos. 58 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje nustatyta, kad taikomos sankcijos arba priemonės turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos. Direktyvos 59 straipsnio 2 dalyje išvardytos minimalios administracinės sankcijos ir priemonės, kurias valstybės narės gali taikyti; pagal šios nuostatos c punktą visų pirma tai yra leidimo panaikinimas arba jo galiojimo sustabdymas, kai įpareigotajam subjektui būtina turėti leidimą.
18.
Pagal Direktyvos 2015/849 59 straipsnio 4 dalį taip pat leidžiama taikyti šioje direktyvoje nenumatytas administracines sankcijas:
„(4)   Valstybės narės gali kompetentingoms institucijoms suteikti įgaliojimus, be 2 dalies a–d punktuose nurodytų sankcijų, taikyti papildomų rūšių administracines sankcijas arba administracines pinigines baudas, kurių dydis viršija 2 dalies e punkte ir 3 dalyje nurodytas sumas.“
19.
Direktyvos 2015/849 II ir III prieduose pateikiami nebaigtiniai galimai mažesnės ar didesnės rizikos veiksnių ir įrodymų rūšių sąrašai. Pagal II priedo 1 dalies c punktą ir 3 dalies a punktą valstybės narės yra mažesnės rizikos geografinėse teritorijose. Pagal III priedo 3 dalies b punktą kaip vienas iš galimai didesnės geografinės rizikos veiksnių nurodomos „valstybės, kuriose, remiantis patikimais šaltiniais, nustatytas didelis korupcijos ar kitos nusikalstamos veiklos lygis“.
B.
Latvijos teisė
20.
2008 m. liepos 17 d.Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma un proliferācijas finansēšanas novēršanas likums (Pinigų plovimo, teroristų ir ginklų platinimo finansavimo prevencijos įstatymas, toliau – Kovos su pinigų plovimu įstatymas) (Latvijas Vēstnesis, 2008, Nr. 116) 6 straipsnio 1 dalyje ir 12 dalies 2 punkte nustatyta, kad kredito įstaiga atlieka ir dokumentuose fiksuoja pinigų plovimo, teroristų ir ginklų platinimo finansavimo rizikos vertinimą ir, remdamasi tuo vertinimu, sukuria pinigų plovimo, teroristų ir ginklų platinimo finansavimo prevencijos vidaus kontrolės sistemą, ypač atsižvelgdama į nacionalines ir geografines rizikas, t. y. į riziką, kad klientas ar tikrasis kliento naudos gavėjas gali būti susijęs su šalimi ar teritorija, kurios ekonominė, socialinė, teisinė ar politinė padėtis gali būti didelės pinigų plovimo, teroristų ir ginklų platinimo finansavimo rizikos rodiklis.
21.
Be to, Finanšu un kapitāla tirgus komisijas likums (2000 m. birželio 1 d. Finansų rinkų ir kapitalo komisijos įstatymas, Latvijas Vēstnesis, 2000, Nr. 230/232) 5 straipsnyje, 6 straipsnio 13 punkte ir 7 straipsnio 1 dalies 3 punkte, Kovos su pinigų plovimu įstatymo 45 straipsnio 1 dalies 1 punkte ir Kredītiestāžu likums (1995 m. spalio 5 d. Kredito įstaigų įstatymas, Latvijas Vēstnesis, 1995, Nr. 163) 991 straipsnyje ir 113 straipsnio 1 dalies 4 punkte nustatyta, kad FKTK prižiūri ir kontroliuoja, kad finansų ir kapitalo rinkų ūkio subjektai laikytųsi Kovos su pinigų plovimu įstatymo reikalavimų, ir kad jai suteikta teisė nustatyti kredito įstaigos teisių ir veiklos ribojimus, įskaitant visišką ar dalinį finansinių paslaugų teikimo sustabdymą, taip pat įsipareigojimų vykdymo ribojimus.
III. Faktinės aplinkybės ir prašymas priimti prejudicinį sprendimą
22.
AS „PrivatBank“ (toliau – PrivatBank) yra kredito įstaiga, turinti registruotą buveinę Latvijoje. Kipro piliečiai A ir B bei Kipro bendrovė Unimain Holdings Limited yra PrivatBank akcininkai.
23.
2017 m. spalio 17–30 d. FKTK atliko PrivatBank veiklos patikrinimą – vertino, kaip jis vykdo teisės aktų reikalavimus dėl pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos, ypatingą dėmesį skirdama su to banko akcininkais susijusių klientų ir jų sandorių tikrinimui.
24.
Atlikusi patikrinimą FKTK konstatavo, kad PrivatBank pažeidė visų pirma Latvijos kredito įstaigų įstatyme ir Kovos su pinigų plovimu įstatyme nustatytus reikalavimus dėl pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos. FKTK nuomone, banko vidaus kontrolės sistema vykdant deramą klientų tikrinimą ir sandorių priežiūrą jau gana ilgą laiką nebuvo pakankamai veiksminga, kad bankas galėtų vykdyti visus teisės aktuose nustatytus reikalavimus dėl pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos ar kad banko viduje būtų užtikrintas veiksmingas pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizikos valdymas. Apskritai daliai klientų, kurių tikrieji savininkai yra jų akcininkai, PrivatBank sudarė palankesnes sąlygas, kiek tai susiję su esamų klientų operacijų priežiūra ir su naujų klientų įtraukimu į tą grupę.
25.
2019 m. rugsėjo 13 d. sprendimu FKTK skyrė PrivatBank baudą ir nustatė tam tikras pareigas (toliau – ginčijamas sprendimas). Viena iš bankui nustatytų pareigų, kol bus įvykdytos ginčijamame sprendime nustatytos priemonės ir gautas FKTK patvirtinimas, buvo neužmegzti verslo santykių arba nedelsiant juos nutraukti, jei paaiškėtų, jog asmuo, su kuriuo užmegzti verslo santykiai, atitinka bent vieną iš šių kriterijų:
–
fizinis asmuo neturi ryšio su Latvijos Respublika, o jo mėnesio kredito apyvarta yra didesnė nei 15000 eurų, arba juridinio asmens ūkinė veikla nesusijusi su Latvijos Respublika, o jo mėnesio kredito apyvarta yra didesnė nei 50000 eurų (ginčijamo sprendimo 4.4.1.2 punktas),
–
tikrieji bendrovės savininkai yra banko akcininkai arba su jais susiję asmenys (ginčijamo sprendimo 4.4.1.3 punktas).
26.
PrivatBank taip pat nustatyta pareiga užtikrinti, kad tiek klientų, kurių tikrieji savininkai buvo banko akcininkai ar su jais susiję asmenys, tiek su tais klientais susijusių klientų grupėms priklausančių klientų mėnesio kredito apyvarta neviršytų atitinkamo kliento 2019 m. vidutinės mėnesio kredito apyvartos, remiantis banko pateiktais duomenimis (ginčijamo sprendimo 4.4.2 punktas).
27.
PrivatBank pateikė Administratīvā apgabaltiesa (Administracinis apygardos teismas, Latvija) skundą, jame prašo panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek tai susiję su nustatytu pažeidimu ir skirta bauda. A, B ir bendrovė Unimain Holdings Limited taip pat pateikė tam pačiam teismui skundą, jame prašo panaikinti ginčijamo sprendimo 4.4.1.2, 4.4.1.3 ir 4.4.2 punktuose nustatytus teisinius įpareigojimus. PrivatBank akcininkų teigimu, ginčijamu sprendimu pažeidžiami SESV 18 ir 63 straipsniai. Ginčijamame sprendime nustatyti apribojimai nepagrįsti jokia neteisėta veikla ar Europos Sąjungoje, taip pat Latvijos Respublikoje nustatytais draudimais pinigų plovimo prevencijos srityje. Tie ribojimai buvo priimti ir sukelia pasekmes visiems fiziniams ir juridiniams asmenims, nors jie veikia laikydamiesi įstatymų. Įpareigojimu bankui bendradarbiauti išimtinai tik su Latvijos Respublikos piliečiais ir įmonėmis reikalaujama visus kitus asmenis, įskaitant Europos Sąjungos piliečius ir įmones, automatiškai laikyti savaime pavojingais ir potencialiai labai rizikingais. Bankas neturi teisės priimti kitokio sprendimo ir pradėti bendradarbiauti su tais asmenimis.
28.
FKTK aiškina, kad ginčijamas sprendimas negali būti laikomas laisvo kapitalo judėjimo apribojimu, nes, pirma, yra taikomas tik konkrečiai kredito įstaigai, ir, antra, susijęs tik su ribota šios kredito įstaigos klientų grupe. Ginčijamu sprendimu iš tų klientų neatimama teisė deponuoti lėšas bet kurioje kitoje kredito įstaigoje, turinčioje leidimą vykdyti veiklą Latvijos Respublikoje. Ginčijamu sprendimu nustatytais teisiniais įpareigojimais siekiama užkirsti kelią banko daromiems teisės aktų pažeidimams ir galimiems naujiems pažeidimams ateityje, galintiems turėti dideles pasekmes, keliančias ne tik pavojų, kad bankas gali būti įtrauktas į pinigų plovimą ar ketinimus plauti pinigus, vengti ar nevykdyti tarptautinių sankcijų, bet ir pavojų, kylantį viso finansų sektoriaus reputacijai. Taigi šis sprendimas yra priimtinas ir proporcingas ribojimui, kaip tai suprantama pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies b punktą.
29.
Šiomis aplinkybėmis Administratīvā apgabaltiesa (Administracinis apygardos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir 2021 m. sausio 11 d. nutartimi pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar kapitalo judėjimu, kaip jis suprantamas pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 63 straipsnio 1 dalį, taip pat galima laikyti 1988 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 88/361/EEB dėl [EEB] Sutarties 67 straipsnio įgyvendinimo (
5
) I priede aptariamas finansines paskolas ir kreditus, taip pat finansų įstaigose (įskaitant bankus) esančiose einamosiose ir depozitų sąskaitose vykdomas operacijas?
2.
Ar konkrečiai kredito įstaigai valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos taikomas ribojimas (tiesiogiai nenustatytas valstybės narės teisės aktuose), kuriuo draudžiama užmegzti verslo santykius ir, jeigu jie jau užmegzti, įpareigojama nutraukti tuos verslo santykius su asmenimis, kurie nėra Latvijos Respublikos piliečiai, yra valstybės narės priemonė, kaip ji suprantama pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 63 straipsnio 1 dalį, ir ar tas ribojimas yra toje nuostatoje įtvirtinto laisvo kapitalo judėjimo tarp valstybių narių principo ribojimas?
3.
Ar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 63 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto laisvo kapitalo judėjimo ribojimas yra pagrįstas atsižvelgiant į Direktyvos 2015/849 1 straipsnyje nustatytą tikslą užkirsti kelią Sąjungos finansų sistemos panaudojimui pinigų plovimo ir teroristų finansavimo tikslais?
4.
Ar valstybės narės pasirinkta priemonė (konkrečiai kredito įstaigai nustatyta pareiga neužmegzti verslo santykių ir, jeigu jie jau užmegzti, nutraukti tuos ryšius su asmenimis, kurie nėra konkrečios valstybės narės (Latvijos Respublikos) piliečiai) yra tinkama Direktyvos 2015/849 1 straipsnyje nustatytam tikslui pasiekti ir dėl to laikoma Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 65 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta išimtimi?“
30.
Gavęs Teisingumo Teismo prašymą paaiškinti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas 2022 m. kovo 10 d. pateikė papildomų paaiškinimų dėl faktinių aplinkybių ir nurodė, kad ginčijamo sprendimo 4.4.1.2 punkte nurodyta priemonė susijusi ne su Latvijos pilietybe, o su ryšiu su Latvija.
31.
Vykstant procesui Teisingumo Teisme rašytines pastabas dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų pateikė PrivatBank, Latvijos ir Italijos vyriausybės ir Europos Komisija. 2022 m. balandžio 27 d. posėdyje savo nuomonę pateikė A ir kt., Latvijos vyriausybė, FKTK ir Europos Komisija.
IV. Teisinis vertinimas
32.
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl bankui PrivatBank nustatytos pareigos neužmegzti verslo santykių arba nedelsiant juos nutraukti, jei nustatoma, kad verslo santykių partneris yra su Latvija nesusijęs asmuo, teisėtumo. Šie apribojimai taikomi tik nuo tam tikros mėnesio kredito apyvartos: kai fizinio asmens kredito apyvarta viršija 15000 EUR, o juridinio asmens – 50000 EUR (
6
).
33.
Atsakydamas į Teisingumo Teismo prašymą paaiškinti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino, kad ginčijamas sprendimas susijęs ne su atitinkamų klientų pilietybe, o su jų ryšiu su Latvija.
34.
Toliau pirmiausiai pateiksiu pastabas dėl taikytinų pagrindinių laisvių klausimo (A), paskui – dėl jų ribojimo (B). Galiausiai išnagrinėsiu, ar toks ribojimas gali būti pateisinamas tikslu apsaugoti finansų sistemą nuo jos panaudojimo pinigams plauti ir teroristams finansuoti (C).
A.
Pirmasis klausimas: taikytinos pagrindinės laisvės
35.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia siekia išsiaiškinti, ar finansines paskolas ir kreditus, taip pat finansų įstaigose, visų pirma bankuose esančiose einamosiose ir depozitų sąskaitose, vykdomas operacijas reikia laikyti „kapitalo judėjimu“, kaip tai suprantama pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.
36.
Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į tai, kad Sutartyse sąvoka „kapitalo judėjimas“ neapibrėžta, pripažino Direktyvos 88/361/EEB I priede išdėstytos kapitalo judėjimo nomenklatūros rekomendacinę galią (
7
). Pagal šio priedo įžangą kapitalo judėjimai, išvardyti nomenklatūroje, visų pirma aprėpia visas būtinas kapitalo judėjimų operacijas, taip pat operacijas kreditams arba paskoloms grąžinti, be to, nomenklatūroje pateiktas sąrašas nėra baigtinis. I priedo VI skyriuje nurodomos „Einamųjų ir depozitų sąskaitų finansinėse institucijose operacijos“, VIII skyriuje – „Finansinės paskolos ir kreditai“. Šio priedo skirsnyje „Paaiškinimai“ nustatyta, kad „finansinėmis institucijomis“ laikomi, be kita ko, bankai. Be to, Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kad kreditų teikimas komerciniu pagrindu iš esmės susijęs su laisvu kapitalo judėjimu (
8
).
37.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad finansinės paskolos ir kreditai, taip pat einamųjų ir depozitų sąskaitų tokiose finansinėse institucijose, kaip bankai, operacijos laikytini „kapitalo judėjimu“, kaip tai suprantama pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.
38.
Be to, kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, kreditų teikimas yra paslauga, kaip tai suprantama pagal SESV 56 straipsnį. Taigi kreditų teikimas iš esmės susijęs ir su laisvu paslaugų teikimu, kaip tai suprantama pagal SESV 56 ir paskesnius straipsnius, ir su laisvu kapitalo judėjimu, kaip tai suprantama pagal SESV 63 ir paskesnius straipsnius (
9
).
39.
Todėl kyla klausimas, ar reikia nagrinėti abi pagrindines laisves, o gal tokiomis aplinkybėmis, kokios yra pagrindinėje byloje, viena iš jų turi prioritetą kitos atžvilgiu.
40.
Teisingumo Teismo nuomone, iš SESV 57 straipsnio pirmos pastraipos, kurioje nustatyta, kad „[p]agal Sutartis „paslaugos“ – tai tokios paslaugos, kurios paprastai yra teikiamos už užmokestį ir kurių nereglamentuoja nuostatos dėl prekių, kapitalo ir asmenų judėjimo laisvės“, bendrai negalima daryti išvados, kad laisvė teikti paslaugas yra subsidiari laisvo kapitalo judėjimo atžvilgiu (
10
).
41.
Teisingumo Teismas veikiau vertina priemonę, susijusią tiek su laisvu paslaugų teikimu, tiek su laisvu kapitalo judėjimu, tik vienos iš šių dviejų laisvių atžvilgiu, jei paaiškėja, kad konkrečios bylos aplinkybėmis viena iš jų yra tik papildoma kitos atžvilgiu ir gali būti su ja susieta (
11
). Jei, priešingai, nematyti, kad viena iš šių pagrindinių laisvių yra tik papildoma, turi būti nagrinėjamos abi pagrindinės laisvės (
12
).
42.
Tam tikromis aplinkybėmis Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad paskolų teikimo veikla visų pirma susijusi su laisve teikti paslaugas. Su šių paslaugų teikimu susijusių tarptautinių finansinių srautų sumažėjimas buvo tik neišvengiama laisvės teikti paslaugas apribojimo pasekmė. Dėl šios priežasties buvo vertinama tik laisvė teikti paslaugas (
13
).
43.
Vis dėlto nagrinėjamu atveju taip nėra.
44.
Šiuo atveju tam tikrų verslo santykių nutraukimas (
14
) veikiau vienodai susijęs tiek su kliento naudojimusi finansinėmis banko paslaugomis, tiek su pačiu kapitalo judėjimu. Pirma, šis sprendimas dėl nustatyto kredito apyvartos dydžio kriterijaus, nepriklausomai nuo naudojimosi tam tikromis konsultavimo paslaugomis, yra tiesiogiai susijęs su kapitalo judėjimu. Antra, nustatytų apribojimų tikslas yra užkirsti kelią tarpvalstybiniams pinigų srautams, kuriais siekiama nuslėpti pinigų plovimo operacijas. Trečia, sprendimu dėl sąsajos su kredito apyvartos dydžiu draudžiami ne tik kredito sandoriai, bet ir visi kiti PrivatBank verslo santykiai, susiję su kapitalo judėjimu atitinkamų klientų sąskaitose ir neįmanoma bendrai nustatyti, ar šie santykiai susiję su laisve teikti paslaugas, ar su laisvu kapitalo judėjimu, ar su abiem laisvėmis. Be to, galiausiai ir Direktyvoje 2015/849 remiamasi abiejų pagrindinių laisvių taikymu pinigų plovimo prevencijos srityje (
15
).
45.
Dėl šių priežasčių pritariu Komisijos ir Italijos vyriausybės nuomonei, kad ginčijamam PrivatBank verslo santykių apribojimui taikomos tiek nuostatos dėl laisvės teikti paslaugas, tiek nuostatos dėl laisvo kapitalo judėjimo. Todėl toliau į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus atsakysiu atsižvelgdama į abi pagrindines laisves.
46.
Taigi gali likti ir neatsakyta, ar laisvo kapitalo judėjimo apribojimai galėtų būti labiau priimtini, jei būtų taikoma tik kapitalo judėjimo laisvė, kaip galima matyti visų pirma iš SESV 65 straipsnio formuluotės, ir, jei taip, kokiu mastu (
16
).
B.
Antrasis klausimas: laisvės teikti paslaugas ir laisvo kapitalo judėjimo apribojimas
47.
Bankui nustatytas įpareigojimas nutraukti verslo santykius su klientais, nesusijusiais su valstybe nare, kurioje jis turi registruotą buveinę, arba jų nepradėti nėra susijęs su atitinkamų klientų pilietybe. Taigi nėra tiesioginės diskriminacijos dėl pilietybės, bet esama netiesioginės diskriminacijos pagal SESV 56 straipsnio pirmą pastraipą ir 63 straipsnio 1 dalį, o ji taip pat draudžiama (
17
).
48.
Sąsaja su Latvija šiame kontekste, kaip paaiškino Latvijos vyriausybė, suprantama kaip ekonominio ar asmeninio pobūdžio ryšys. Toks ryšys gali būti pagrįstas gyvenamąja vieta, nuosavybe šalyje arba kitais veiksniais. Latvijos piliečiai gali ir neturėti sąsajos su Latvija, jei, pavyzdžiui, gyvena užsienyje ir nepalaiko jokių ryšių su savo kilmės šalimi.
49.
Vis dėlto darytina prielaida, kad Latvijos piliečiai daug dažniau turi būtiną sąsają su Latvija nei šios valstybės pilietybės neturintys asmenys. Taigi ryšio su Latvija kriterijus reiškia, kad sprendimas daugiausia turi įtakos asmenis, kurie nėra Latvijos piliečiai.
50.
Toks netiesioginis diskriminacinis poveikis negali būti paneigiamas ir FKTK argumentu, kad sąsajų su Latvija turinčių asmenų situacija nėra panaši į tokios sąsajos neturinčių asmenų situaciją. Teisingumo Teismas iš dalies nebevertina objektyviai panašios padėties kriterijaus kaip papildomos diskriminacijos sąlygos (
18
). Be to, ir kitur jau kelis kartus esu išsakiusi abejonių dėl šio kriterijaus taikymo, nes galiausiai tai reiškia tik ankstesnį pateisinimo vertinimą (
19
).
51.
Tiesa, akivaizdu, kad sąsajų su Latvija turinčių ir jos neturinčių asmenų padėtis nėra panaši. Vis dėlto tai negali turėti reikšmės vertinant, ar buvo ribojama laisvė teikti paslaugas ir laisvas kapitalo judėjimas, ar ne. Jei sąsajos su atitinkama valstybe nare nebuvimo pakaktų, kad situacijos siekiant paneigti diskriminaciją būtų laikomos objektyviai skirtingomis, pagrindinės laisvės de facto netektų prasmės. Šiomis laisvėmis kaip tik siekiama sudaryti sąlygas naudotis paslaugomis tarpvalstybiniu mastu ir siekti kapitalo judėjimo į kitas valstybes nares ir trečiąsias šalis. Taigi jomis draudžiami sąsajų su konkrečia valstybe nare nebuvimu grindžiami, be pateisinimo nustatyti apribojimai.
52.
Veikiau kyla klausimas, ar šis vidaus ir užsienio klientų skirtumais grindžiamas apribojimas gali būti pateisinamas. Tiesa, bankui sudėtingiau atlikti deramą užsienio, o ne šalies klientų tikrinimą; į tai per teismo posėdį atkreipė dėmesį FKTK. Vis dėlto tai susiję su priemonės pateisinimu, o ne su klausimu, ar priemone yra ribojama laisvė teikti paslaugas ir laisvas kapitalo judėjimas.
53.
Neįtikina ir Latvijos vyriausybės argumentas, kuriuo siekiama paneigti apribojimą, kad atitinkami klientai gali pasinaudoti kitos leidimą Latvijoje gavusios kredito įstaigos paslaugomis. Galimybė paslaugomis besinaudojantiems asmenims patiems nuspręsti, su kuriuo banku jie užmegs santykius, siekdami pasinaudoti, pavyzdžiui, tam tikromis sąlygomis ar produktais, yra laisvės teikti paslaugas ir laisvo kapitalo judėjimo esmės dalis.
54.
Ribojamasis priemonės poveikis taip pat negali būti pateisinamas argumentu, kad apribojimas paveikia tik nedidelę klientų dalį, t. y. sąsajų su Latvija neturinčius PrivatBank klientus, kurių kredito apyvarta viršija nustatytą dydį, ar kad priemonė taikoma tik ribotą laikotarpį. Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją draudžiamas net nedidelis pagrindinės laisvės apribojimas (
20
). Be to, priemonė galėtų būti taikoma visiems sąsajų su Latvija neturintiems asmenims, ketinantiems sudaryti su PrivatBank nurodytą kredito apyvartos sumą viršijančius sandorius. Klientų skaičius galėtų būti ir didelis.
55.
Taigi tokiu įpareigojimu nutraukti verslo santykius ribojama tiek laisvė teikti paslaugas, tiek laisvas kapitalo judėjimas.
C.
Trečiasis ir ketvirtasis klausimai: apribojimo pateisinimas, visų pirma jo proporcingumas
56.
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos galima nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar apribojimas gali būti pateisinamas siekiant užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui (
21
) ir kaip išimtis pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies b punktą.
57.
Pagal suformuotą jurisprudenciją pagrindinės laisvės apribojimas leidžiamas tik jeigu, pirma, jis pateisinamas vienu iš rašytinių pateisinimo pagrindų arba privalomuoju bendrojo intereso pagrindu ir, antra, juo paisoma proporcingumo principo. Visų pirma apribojimas turi būti tinkamas siekiamo tikslo įgyvendinimui nuosekliai ir sistemiškai užtikrinti ir neviršyti to, kas yra būtina jam pasiekti (
22
).
1. Tikslas užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui
58.
FKTK ir Latvijos vyriausybės teigimu, PrivatBank verslo santykių apribojimu visų pirma siekiama nutraukti banko daromus teisės nuostatų pinigų plovimo srityje pažeidimus ir užkirsti kelią būsimiems pažeidimams. Šiomis teisės nuostatomis pagal Direktyvos 2015/849 1 straipsnio 1 dalį siekiama užkirsti kelią finansų sistemos panaudojimui pinigų plovimo ir teroristų finansavimo tikslais.
59.
Kova su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu laikoma teisėtu tikslu, galinčiu pateisinti Sutartimi garantuojamų pagrindinių laisvių apribojimą (
23
). Atsižvelgiant į tai, kad Direktyvoje 2015/849 numatytas minimalus suderinimas (
24
), valstybės narės šiuo tikslu gali priimti platesnės apimties nacionalines nuostatas (
25
).
60.
Šioje byloje ginčijamu apribojimu siekiama ne tik užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui, bet ir užtikrinti finansų priežiūrai skirtų teisės nuostatų pinigų plovimo prevencijos srityje vykdymą. Taigi šiuo apribojimu taip pat siekiama SESV 65 straipsnio 1 dalies b punkte reikalaujamo (
26
) tikslo imtis priemonių užkirsti kelią nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams finansų įstaigų priežiūros srityje.
2. Dėl priemonės tinkamumo
61.
Nacionalinė priemonė yra tinkama nurodytam tikslui pasiekti tik jeigu ja atitinkamas ketinimas siekti šio tikslo įgyvendinamas nuosekliai ir sistemiškai (
27
).
62.
Kaip per teismo posėdį pažymėjo Latvijos vyriausybė, vienas iš pagrindinių Direktyvos 2015/849 principų yra tai, kad bankai privalo pažinti savo klientus (principas „Know your customer“). Dėl šios priežasties šios direktyvos 8 straipsnyje numatyta bendra bankų pareiga deramai tikrinti klientus, o valstybės narės pagal 7 straipsnį kontroliuoja, ar šios pareigos laikomasi.
63.
Tiesa, Direktyvoje 2015/849 daroma prielaida, kad klientai iš kitų valstybių narių nekelia didesnės rizikos (
28
). Vis dėlto finansų įstaigoms gali būti sudėtinga gauti informaciją apie klientus šalyje, kurioje jie atsidaro banko sąskaitą, nevykdančius ekonominės veiklos, joje negyvenančius, neturinčius joje turto ir jokių kitų reikšmingų sąsajų su ta šalimi. Atsižvelgiant į tai, kad bankams gali būti sudėtingiau gauti informacijos apie lėšų kilmę ir klientų sandorius užsienyje, kyla potencialiai didesnė rizika. Tarp klientų ir banko egzistuojantis didelis nuotolis gali, pavyzdžiui, sudaryti palankias sąlygas sandorių anonimiškumui, o tai savo ruožtu gali padidinti pinigų plovimo riziką (
29
).
64.
Dėl anksčiau nustatytų PrivatBank rizikos valdymo sistemos trūkumų ir FKTK nustatytos rizikos, susijusios su banko pareigos deramai tikrinti klientus, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra užsienyje, vykdymu (
30
), ginčijamas įpareigojimas, man regis, yra tinkama priemonė pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizikai mažinti.
65.
Be to, FKTK per posėdį atkreipė dėmesį į tai, kad jau vien su Latvija nesusijusių asmenų didelės mėnesio kredito apyvartos yra rizikos veiksnys. Susiedama ginčijamą priemonę su mėnesio kredito apyvartos dydžiu FKTK galėjo atsižvelgti ir į šią riziką.
66.
Priešingai, nei mano Komisija, tai, kad nustatydama kredito apyvartos dydžio kriterijų FKTK numatė priemonės taikymo išimtį sąsajų su Latvija neturintiems banko klientams, kurių mėnesio kredito apyvarta yra mažesnė ir dėl kurių taip pat gali kilti pinigų plovimo rizika, nereiškia, kad užsibrėžto tikslo priemone nėra siekiama nuosekliai ir sistemiškai.
67.
Viena vertus, valstybės narės turi diskreciją pasirinkti rizikos veiksnius, į kuriuos turi būti atsižvelgiama, kaip matyti iš Direktyvos 2015/849 II ir III priedų. Aiškiai nurodoma, kad prieduose pateikiami galimai mažesnės ar didesnės rizikos veiksnių ir įrodymų rūšių sąrašai nėra baigtiniai. Tai patvirtina ir šios direktyvos 5 straipsnis, pagal kurį valstybės narės, siekdamos užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui, gali priimti griežtesnes nuostatas, neviršydamos Sąjungos teisėje nustatytų apribojimų.
68.
Kita vertus, Direktyvos 2015/849 22 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad pinigų plovimo ir teroristų finansavimo rizika ne kiekvienu atveju yra vienoda. Atitinkamai direktyvoje numatytas supaprastintas deramas klientų tikrinimas, jei rizika yra maža (
31
) arba jei sandoriai vykdomi tik retai arba labai ribotai (
32
). Be to, 15000 EUR riba, nuo kurios taikytina deramo klientų tikrinimo priemonė, nurodyta kaip mažiausia vertė tuo atveju, jei vykdomas nenuolatinis sandoris (
33
). Taigi, pasirinkimas taikyti fiziniams asmenims 15000 EUR, o juridiniams asmenims 50000 EUR viršijančią mėnesio kredito apyvartos ribą, nėra nepagrįstas, be to, švelnesnis nei tuo atveju, jei būtų atsižvelgiama į visus sandorius.
69.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad verslo santykių, kaip nagrinėjama byloje, apribojimas gali būti tinkama priemonė nuosekliai ir sistemiškai siekiant užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui. Tam reikia įrodyti, kad bankas negali deramai patikrinti klientų dėl jų atitolimo nuo banko, o klientų grupės, kuriai taikoma priemonė, apibrėžimas atitinka nustatytą pinigų plovimo riziką.
3. Dėl priemonės būtinumo
70.
Be to, valstybė narė turi įrodyti, kad nurodyto tikslo negalima pasiekti mažiau ribojančiomis priemonėmis (
34
).
71.
Komisija išreiškė abejonių dėl būtinumo uždrausti visus verslo santykius su klientais, kurie neturi sąsajų su Latvija, ir įpareigoti juos nutraukti. Prieš taikant šią priemonę nebuvo atliktas individualus konkretaus kliento rizikos vertinimas; galėtų būti numatytos švelnesnės priemonės, pavyzdžiui, sustiprintas deramas klientų tikrinimas pagal Direktyvos 2015/849 18 straipsnį.
72.
Kaip jau paaiškinta, prevencinių priemonių sistemos pagal Direktyvą 2015/849 atskaitos taškas yra rizikos vertinimas, atliktas remiantis holistiniu rizika grindžiamu požiūriu. Kaip neseniai pažymėjo generalinis advokatas G. Pitruzzella, toks rizikos vertinimas yra būtina sąlyga, kad būtų galima imtis atitinkamų prevencinių priemonių, kaip antai deramo klientų tikrinimo, kuriomis būtų siekiama išvengti pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo ar bent jau kiek įmanoma juos apsunkinti. Neatlikus rizikos vertinimo, nei valstybė narė, nei tam tikrais atvejais subjektas, kuriam taikoma direktyva, negali kiekvienu konkrečiu atveju nuspręsti, kokias priemones taikyti (
35
).
73.
Šiomis aplinkybėmis Direktyvoje 2015/849 skiriamas trijų rūšių deramas klientų tikrinimas (
36
), kurį įpareigotiesiems subjektams gali būti privaloma taikyti savo klientams, atsižvelgiant į nustatytą rizikos lygį: įprastas, supaprastintas ir sustiprintas (
37
).
74.
Vis dėlto bendras visų šių deramo tikrinimo rūšių bruožas yra tas, kad yra reikalingas rizikos vertinimas, susijęs su atitinkamu klientu, ir atitinkamai individualios priemonės. Taigi rizikos vertinimas yra susijęs su konkrečiomis situacijomis ir nėra atliekamas abstrakčiai (
38
).
75.
Tiesa, šioje byloje ginčijama priemonė panaši į Direktyvos 2015/849 14 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje nustatytą nurodymą nutraukti verslo santykius. Vis dėlto šis nurodymas taikomas tik tuomet, jei bankas konkrečiu atveju negali laikytis 13 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos a, b arba c punkte nustatytų deramo klientų tikrinimo reikalavimų. Taigi turi būti neįmanoma įvykdyti deramo tikrinimo reikalavimų konkretaus kliento atžvilgiu. Tai patvirtina ir pati struktūra, nes 14 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos pabaigoje nurodant pranešimą apie įtartiną sandorį aiškiai vartojama formuluotė „susijusį su klientu“. Remiantis aiškinamuoju memorandumu dėl šios nuostatos įtraukimo į Trečiąją kovos su pinigų plovimu direktyvą 2005/60 (
39
), pasiūlymu turėtų būti užtikrinta, kad jeigu negalima tinkamai nustatyti kliento tapatybės, tokie santykiai turėtų būti nutraukti (
40
).
76.
Dėl šios priežasties, kaip ir Komisija, manau, kad nagrinėjama priemonė negali būti grindžiama Direktyvos 2015/849 14 straipsnio 4 dalies pirma pastraipa. Priemonė yra susijusi ne su konkrečiu klientu, ginčijami įpareigojimai ja nustatomi bendrai, remiantis bendraisiais kriterijais apibrėžtai klientų grupei.
77.
Apskritai ši priemonė nepatenka į deramo klientų tikrinimo priemonių sistemą pagal Direktyvą 2015/849. Konkrečių verslo santykių stebėsenos apimtis ir pobūdis išplečiami ir šioje sistemoje numatytomis sustiprinto deramo klientų tikrinimo priemonėmis. Tai pasakytina, pavyzdžiui, apie verslo santykiams ar sandoriui naudojamo turto kilmės nustatymą. Taigi šios deramo klientų tikrinimo priemonės visada taikomos tik nustačius didesnę riziką konkrečiu atveju (
41
).
78.
Tiesa, pagal direktyvą leidžiama atsižvelgti ir į geografinius veiksnius. Pavyzdžiui, direktyvos III priedo 3 punkto b papunktyje kaip vienas iš didesnės rizikos veiksnių nurodomos „valstybės, kuriose, remiantis patikimais šaltiniais, nustatytas didelis korupcijos ar kitos nusikalstamos veiklos lygis“. (
42
) Ginčijamas apribojimas bent jau potencialiai apima klientus iš tokių šalių.
79.
Vis dėlto jis neišvengiamai apima ir kitų valstybių narių teritorijas, kurios pagal direktyvos koncepciją yra mažesnės rizikos geografinėje teritorijoje (direktyvos II priedo 1 punkto c papunktis ir 3 punkto a papunktis).
80.
Taigi pagrindiniu tebelaikomas klausimas, ar tokia priemonė, kuri dėl plačios apimties „nesamos sąsajos“ su Latvija kriterijaus gali būti taikoma ir klientams, kurie pagal Direktyvą 2015/849 a priori neturėtų kelti didesnės pinigų plovimo ar teroristų finansavimo rizikos, dar laikytina reikalinga.
81.
Šiuo atveju, kaip teigia Latvijos vyriausybė, švelnesnės priemonės buvo taikytos jau anksčiau, bet nebuvo pakankamai veiksmingos, kad įveiktų nustatytą riziką. Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
82.
Pagal Direktyvos 2015/849 struktūrą kitame etape šiurkščiai, pakartotinai ar sistemiškai nesilaikant pareigos deramai tikrinti klientus būtų taikomos administracinės sankcijos pagal direktyvos 59 straipsnio 1 dalį.
83.
Šiuo atžvilgiu valstybės narės turi didelę veiksmų laisvę. Jos gali nustatyti aukštesnio lygio apsaugą, nei pasirinko Sąjungos teisės aktų leidėjas, leisti arba reikalauti, kad būtų taikomos kitos deramo klientų tikrinimo priemonės nei numatytos direktyvoje, arba neviršydamos joms suteiktų diskrecinių galių nustatyti kitas didelę grėsmę keliančias situacijas (
43
). Be to, iš direktyvos 59 straipsnio 4 dalies matyti, kad gali būti taikomos kitų rūšių nei nurodytosios šiame straipsnyje administracinės sankcijos.
84.
Taip pat pagal 59 straipsnio 2 dalies c punktą tais atvejais, kai įpareigotajam subjektui būtina turėti leidimą, leidimas gali būti panaikinimas arba sustabdomas jo galiojimas.
85.
Palyginti su šia sankcija, verslo santykių su sąsajų su Latvija neturinčiais klientais uždraudimas ar įpareigojimas juos nutraukti atrodo švelnesnė priemonė.
86.
Be to, ir Komisija, ir Latvijos vyriausybė per posėdį patvirtino, kad finansų įstaigos Latvijoje su pinigų plovimo grėsme susiduria itin dažnai. Latvijos vyriausybė pažymėjo, kad Latvijos Respublika dėl šių aplinkybių pasinaudojo galimybe priimti kitas priemones.
87.
Taigi ši situacija remiantis Teisingumo Teismo turima informacija pasižymi tuo, kad buvo nustatyti ypatingi rizikos veiksniai ir bankui gresia licencijos panaikinimas. Kiek galima spręsti, nėra švelnesnės tiek pat veiksmingos priemonės; šią aplinkybę turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Atsižvelgdama į tai, manau, kad toks laikinas verslo santykių su klientais, neturinčiais sąsajų su finansus prižiūrinčia valstybe nare, nutraukimas yra būtinas (
44
).
4. Dėl proporcingumo siaurąja prasme
88.
Galiausiai, be tinkamumo ir būtinumo, taip pat reikia išnagrinėti proporcingumą siaurąja prasme (
45
). Paisant proporcingumo turi būti užtikrinama, kad dėl verslo santykių su klientais, neturinčiais sąsajų su Latvija, nutraukimo nebūtų daromas pernelyg didelis neigiamas poveikis teisėtiems PrivatBank ir jo (potencialių) klientų interesams. Būtina rasti deramą pusiausvyrą, viena vertus, tarp banko ir atitinkamų klientų interesų ir, kita vertus, tikslo užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui.
89.
Latvijos priežiūros institucija tik ribotam laikotarpiui nurodė nutraukti PrivatBank verslo santykius su atitinkamais klientais ar jų neužmegzti. Draudimas užmegzti verslo santykius buvo taikomas tik nuo ginčijamo sprendimo priėmimo. Taip pat turėjo būti nutraukti tik tie verslo santykiai, kurie buvo pradėti jau priėmus šį sprendimą – taigi, jo nepaisant. Be to, abu įpareigojimai buvo taikomi tik tol, kol bus įgyvendintos kitos, tuo pačiu metu nurodytos ir banko rizikos valdymo trūkumams ištaisyti skirtos priemonės (
46
). Šis apribojimas laiko atžvilgiu bankui buvo drausminio pobūdžio, nes pats bankas galėjo turėti įtakos apribojimų nebetaikymui. FKTK teigimu, šiuo metu jie nebetaikomi.
90.
Be to, PrivatBank taikomos priemonės intensyvumas nėra neproporcingas siekiamam tikslui užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui. Viena vertus, bankas galėjo išlaikyti esamus verslo santykius net ir su klientais, kurie neturi sąsajų su Latvija ir kurių mėnesio kredito apyvarta yra didelė, nes draudimas buvo taikomas tik tiems verslo santykiams, kurie buvo pradėti priėmus ginčijamą sprendimą. Kita vertus, bankas galėjo pradėti naujus verslo santykius su klientais, kurie neturi sąsajų su Latvija ir kurių kredito apyvarta yra mažesnė už nustatytąją šiame sprendime. Palyginti su šiais apribojimais, banko licencijos panaikinimas būtų daug intensyvesnė priemonė, kurios kaip tik ir išvengiama ginčijamu apribojimu (
47
).
91.
Be to, pats PrivatBank prisidėjo prie grėsmingos situacijos, į kurią privalėjo reaguoti Latvijos finansų priežiūra, sukūrimo, ilgą laiką, kaip konstatavo FKTK, pažeidinėdamas pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijai skirtus teisės aktus (
48
).
92.
Vertinant kliento požiūriu, su tam tikrų verslo santykių draudimu susiję trūkumai taip pat nėra didesni už veiksmingos kovos su pinigų plovimu naudą. Tiesa, nors laisvu kapitalo judėjimu saugoma kredito įstaigos pasirinkimo laisvė, vis dėlto juo nesuteikiama teisė pradėti verslo santykius su tam tikru banku neatsižvelgiant į konkrečias aplinkybes.
5. Išvada dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
93.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad uždraudus verslo santykius su klientais, neturinčiais jokių sąsajų su valstybe nare, kurioje registruota banko buveinė, nėra pažeidžiama laisvė teikti paslaugas ir laisvas kapitalo judėjimas, jei ši priemonė yra proporcinga atsižvelgiant į tikslą kovoti su pinigų plovimu ir terorizmu. Tai įvertinti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas konkrečios bylos aplinkybes. Šios aplinkybės visų pirma yra nustatyta pinigų plovimo rizika, banko pakartotinai pažeidžiamos pinigų plovimo prevencijos nuostatos ir jau praeityje priimtos, bet nepasiteisinusios priemonės, taip pat apribojimo trukmė ir jo intensyvumas, palyginti su kitomis vienodai veiksmingomis priemonėmis.
V. Išvada
94.
Atsižvelgdama į išdėstytus argumentus siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Administratīvā apgabaltiesa (Administracinis apygardos teismas, Latvija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.
Finansinės paskolos ir kreditai, taip pat einamųjų ir depozitų sąskaitų tokiose finansinėse institucijose, kaip bankai, operacijos yra „kapitalo judėjimas“, kaip tai suprantama pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.
2.
Valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos nurodymu, kuriuo konkrečiai kredito įstaigai uždraudžiama užmegzti verslo santykius ir ši įstaiga įpareigojama nutraukti po priimto nurodymo pradėtus verslo santykius su asmenimis, kurie neturi jokių sąsajų su šia valstybe nare, apribojama laisvė teikti paslaugas, kaip tai suprantama pagal SESV 56 straipsnio pirmą pastraipą, ir laisvas kapitalo judėjimas, kaip tai suprantama pagal šios sutarties 63 straipsnio 1 dalį.
3.
Toks apribojimas gali būti pateisinamas tikslu užkirsti kelią pinigų plovimui ir teroristų finansavimui ir jam gali būti taikoma SESV 65 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta išimtis. Būtina sąlyga yra tai, kad bankas dėl nesamos atitinkamų klientų sąsajos su atitinkama valstybe nare negalėtų deramai patikrinti klientų, o nustatyta klientų grupė, kuriai taikoma priemonė, atitiktų nustatytą pinigų plovimo riziką. Taip pat turi būti paisoma proporcingumo principo.
4.
Vertinant proporcingumą visų pirma turi būti atsižvelgiama į:
–
nustatytą pinigų plovimo riziką,
–
banko pakartotinai daromus pinigų plovimo prevencijos nuostatų pažeidimus ir jau praeityje priimtas, bet nepasiteisinusias priemones,
–
apribojimo intensyvumą ir trukmę.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ar teroristų finansavimui prevencijos, kuria iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 648/2012 ir panaikinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/60/EB bei Komisijos direktyva 2006/70/EB (OL L 141, 2015, p. 73), su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva (ES) 2019/2177 (OL L 334, 2019, p. 155). Dėl nagrinėjamoje byloje taikomos šios direktyvos redakcijos žr. šios išvados 6 punktą.
(
3
)	2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl finansų sistemos apsaugos nuo jos panaudojimo pinig[ams] pl[auti] ir terorist[ams] finans[uoti] (OL L 309, 2005, p. 15).
(
4
)	2018 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, kuria iš dalies keičiama Direktyva (ES) 2015/849 dėl finansų sistemos naudojimo pinig[ams] pl[auti] ar terorist[ams] finans[uoti] prevencijos ir iš dalies keičiamos direktyvos 2009/138/EB ir 2013/36/ES (OL L 156, 2018, p. 43). Direktyva (ES) 2019/2177 (OL L 334, 2019, p. 155) padaryti pakeitimai šioje byloje ratione temporis taip pat netaikomi.
(
5
)	Tarybos direktyva dėl Sutarties 67 straipsnio įgyvendinimo (OL L 178, 1988, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 10 sk., 1 t., p. 10).
(
6
)	Ginčijamo sprendimo 4.4.1.2 punktas.
(
7
)	Žr. 2017 m. vasario 15 d. Sprendimą X (C‑317/15, EU:C:2017:119, 27 punktas) ir 2020 m. rugsėjo 16 d. Sprendimą Romenergo ir Aris Capital (C‑339/19, EU:C:2020:709, 32 punktas).
(
8
)	2006 m. spalio 3 d. Sprendimas Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 43 punktas), 2018 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 23 punktas) ir 2019 m. vasario 14 d. Sprendimas Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 53 punktas).
(
9
)	2006 m. spalio 3 d. Sprendimas Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 39 ir 43 punktai), 2018 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 23 punktas) ir 2019 m. vasario 14 d. Sprendimas Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 53 punktas). Taip pat žr. 1995 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Svensson ir Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, 11 punktas) ir 1997 m. liepos 9 d. Sprendimą Parodi (C‑222/95, EU:C:1997:345, 17 punktas).
(
10
)	Žr. 2006 m. spalio 3 d. Sprendimą Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 31 ir 32 punktai).
(
11
)	2006 m. spalio 3 d. Sprendimas Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 34 punktas), 2012 m. liepos 12 d. Sprendimas SC Volksbank România (C‑602/10, EU:C:2012:443, 70 punktas), 2018 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 24 punktas) ir 2019 m. vasario 14 d. Sprendimas Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 54 punktas).
(
12
)	Šiuo klausimu žr. 1995 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Svensson ir Gustavsson (C‑484/93, EU:C:1995:379, 8–19 punktai), 2002 m. vasario 7 d. Sprendimą Komisija / Italija (C‑279/00, EU:C:2002:89, 36 ir paskesni punktai), 2004 m. kovo 4 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑334/02, EU:C:2004:129, 25 ir 34 punktai) ir 2009 m. birželio 11 d. Sprendimą X ir Passenheim-van Schoot (C‑155/08 ir C‑157/08, EU:C:2009:368, 40 punktas).
(
13
)	2006 m. spalio 3 d. Sprendimas Fidium Finanz (C‑452/04, EU:C:2006:631, 48 punktas), 2012 m. liepos 12 d. Sprendimas SC Volksbank România (C‑602/10, EU:C:2012:443, 71 punktas), 2018 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank (C‑625/17, EU:C:2018:939, 25 punktas) ir 2019 m. vasario 14 d. Sprendimas Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, 55 punktas).
(
14
)	Ginčijamo sprendimo 4.4.1.2 punktas.
(
15
)	Žr. Direktyvos 2015/849 2 konstatuojamąją dalį.
(
16
)	Žr. mano išvadas byloje Q (C‑133/13, EU:C:2014:2255, 48 punktas) ir byloje Allianzgi-Fonds Aevn (C‑545/19, EU:C:2021:372, 64–71 ir 107 punktai) ir J. Kokott ES Tax Law, Beck, München, 2022, p. 150 ir 151, 85 punktas, p. 152 ir 153, 88 punktas. Dėl bylų, susijusių tik su trečiosiomis valstybėmis, žr. 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774, 170 ir 171 punktai) ir 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimą A (C‑101/05, EU:C:2007:804, 37 ir 60 punktai).
(
17
)	Žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija /Vengrija(Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 52 ir 53 punktai).
(
18
)	2008 m. gegužės 15 d. Sprendimas Lidl Belgium (C‑414/06, EU:C:2008:278, 18–26 punktai), 2008 m. spalio 23 d. Sprendimas Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt (C‑157/07, EU:C:2008:588, 27–39 punktai) ir 2013 m. liepos 4 d. Sprendimas Argenta Spaarbank (C‑350/11, EU:C:2013:447, 18–34 punktai).
(
19
)	Žr. mano išvadą byloje Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2019:492, 105 punktas).
(
20
)	2021 m. spalio 6 d. Sprendimas ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 65 punktas).
(
21
)	Žr. Direktyvos 2015/849 1 straipsnį.
(
22
)	Žr. 2013 m. balandžio 25 d. Sprendimą Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, 60 punktas), 2018 m. kovo 6 d. Sprendimą SEGRO ir Horváth (C‑52/16 ir C‑113/16, EU:C:2018:157, 76 ir 77 punktai) ir 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija /Vengrija(Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 76 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
23
)	2013 m. balandžio 25 d. Sprendimas Jyske Bank Gibraltar (C‑212/11, EU:C:2013:270, 64 punktas), 2018 m. gegužės 31 d. Sprendimas Zheng (C‑190/17, EU:C:2018:357, 38 punktas).
(
24
)	Žr., pavyzdžiui, Direktyvos 2015/849 5 straipsnį ir 59 straipsnio 4 dalį.
(
25
)	Žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija /Vengrija(Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 89 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
26
)	2012 m. birželio 7 d. Sprendimas VBV – Vorsorgekasse (C‑39/11, EU:C:2012:327, 30 punktas).
(
27
)	Žr. 2016 m. kovo 10 d. Sprendimą Safe Interenvios (C‑235/14, EU:C:2016:154, 104 punktas) ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 73 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
28
)	Direktyvos 2015/849 II priedo 1 punkto c papunktis ir 3 punkto a papunktis.
(
29
)	Žr. ankstesnės Direktyvos 2005/60 13 straipsnio 6 dalį, šios išvados 3 išnašą.
(
30
)	Žr. šios išvados 24 punktą.
(
31
)	Direktyvos 2015/849 15–17 straipsniai.
(
32
)	Žr., pavyzdžiui, Direktyvos 2015/849 2 straipsnio 3 dalį.
(
33
)	Žr. Direktyvos 2015/849 11 straipsnio b punkto i papunktį.
(
34
)	2000 m. kovo 14 d. Sprendimas Église de scientologie (C‑54/99, EU:C:2000:124, 18 punktas).
(
35
)	Generalinio advokato G. Pitruzzella išvada byloje Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 36 punktas).
(
36
)	Deramo klientų tikrinimo pareigos reglamentuojamos Direktyvos 2015/849 13 ir 14 straipsniuose, supaprastinto deramo tikrinimo pareigos – 15–17 straipsniuose, o sustiprinto deramo tikrinimo pareigos – 18 ir paskesniuose straipsniuose.
(
37
)	Dėl šių skirtingų deramo klientų tikrinimo pareigos rūšių paaiškinimų žr. generalinio advokato G. Pitruzzella išvadą byloje Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 38 ir paskesni punktai).
(
38
)	Generalinio advokato G. Pitruzzella išvada byloje Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 60 ir 71 punktai).
(
39
)	Šios išvados 3 išnaša.
(
40
)	Žr. Europos Komisijos pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl finansų sistemos apsaugos nuo jos panaudojimo pinigų plovimui, įskaitant teroristų finansavimą, prevencijos, KOM(2004) 448 galutinis, p. 5.
(
41
)	Žr., pavyzdžiui, Direktyvos 2015/849 22, 29 ir 31 konstatuojamąsias dalis ir generalinio advokato G. Pitruzzella išvadą byloje Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 41 punktas).
(
42
)	Direktyvos versijoje vokiečių k. kalbama apie trečiąsias valstybes, kitose versijose – tik apie valstybes (žr. versiją latvių k. „valstis“, prancūzų k. „pays“ arba anglų k. „countries“). Vis dėlto šis skirtumas neturi jokios įtakos, nes pagal šios direktyvos II priedą valstybės narės mažesnės rizikos geografinėje teritorijoje (žr. šios išvados 79 punktą).
(
43
)	Žr. generalinio advokato G. Pitruzzella išvadą byloje Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:381, 50 punktas).
(
44
)	Šiuo atžvilgiu dėl užduočių pasidalijimo tarp Teisingumo Teismo ir prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusių valstybių narių teismų žr. 2018 m. rugsėjo 11 d. Sprendimą IR (C‑68/17, EU:C:2018:696, 56 punktas) ir 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą ECOTEX BULGARIA (C‑544/19, EU:C:2021:803, 72 punktas).
(
45
)	Žr. mano išvadą byloje G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, 112 punktas).
(
46
)	Žr. šios išvados 25 punktą.
(
47
)	Žr. šios išvados 84, 85 ir 87 punktus.
(
48
)	Žr. šios išvados 24 punktą.