62022TJ0776_RES
Byla T‑776/22
TP
prieš
Europos Komisiją
2024 m. gruodžio 18 d. Bendrojo Teismo (trečioji išplėstinė kolegija) sprendimas
„Viešieji pirkimai – Finansinis reglamentas – Draudimas dvejus metus dalyvauti viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo ir dotacijų iš bendro ES biudžeto ir EPF skyrimo procedūrose – Didelis trūkumas vykdant pagrindinius įsipareigojimus pagal ankstesnę sutartį – Finansinio reglamento 136 straipsnio 1 dalies e punktas – Automatinio ryšio nebuvimas tarp jurisdikciją dėl sutarties turinčio teismo konstatuoto sutartinių įsipareigojimų nevykdymo ir atsakingo leidimus suteikiančio pareigūno nustatyto draudimo – Pareiga konkrečiai ir individualiai įvertinti kaltinamo asmens veiksmus – Su ūkio subjektų grupe sudaryta ankstesnė sutartis – Solidarioji sutartinė atsakomybė“
Europos Sąjungos viešieji pirkimai – Konkurso procedūra – Sprendimas uždrausti ūkio subjektui dalyvauti konkurso ir dotacijų skyrimo procedūrose – Didelis trūkumas vykdant pagrindinius įsipareigojimus pagal ankstesnę sutartį – Automatinio ryšio nebuvimas tarp jurisdikciją dėl sutarties turinčio teismo konstatuoto sutartinių įsipareigojimų nevykdymo ir atsakingo leidimus suteikiančio pareigūno nustatyto draudimo – Pareiga konkrečiai ir individualiai įvertinti kaltinamo asmens veiksmus – Solidarioji atsakomybė – Nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento 2018/1046 77, 101 ir 105 konstatuojamosios dalys, 2 straipsnis ir 136 straipsnio 1 dalies b–h punktai bei 2 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1605/2002 25 konstatuojamoji dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24 57 straipsnio 4 dalies g punktas)
(žr. 32, 34–60, 62–71, 82, 83 punktus)
Santrauka
Bendrasis Teismas (išplėstinė kolegija) pirmą kartą priėmė sprendimą dėl klausimo, ar pagal Reglamento 2018/1046 (
1
) 136 straipsnio 1 dalies e punktą kompetenciją skirti nuobaudas turintis atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas turi konkrečiai ir individualiai įvertinti kaltinamo asmens veiksmus, prieš nustatydamas draudimą dalyvauti skyrimo procedūrose.
Europos Komisija pradėjo viešojo darbų pirkimo procedūrą dėl pastato atnaujinimo; konkursą laimėjo ieškovės TP ir jos partnerės sudarytas konsorciumas. Sutartis buvo sudaryta 2009 m. spalio 5 d., darbai pradėti 2009 m. lapkričio mėn. ir baigti po dvejų metų.
2012 m. buvo konstatuotas netinkamas pastato funkcionavimas; remonto darbus atliko partnerė, veikdama konsorciumo vardu. Vis dėlto Komisija liko nepatenkinta darbų kokybe. Viena kitai pranešusios apie sutarties nutraukimą, šalys perdavė ginčą spręsti ginčų komitetui.
Vėliau Komisija inicijavo arbitražo procedūrą pagal Tarptautinių prekybos rūmų (ICC) arbitražo taisykles; tam buvo įsteigtas arbitražo teismas. 2022 m. jis įpareigojo ieškovę ir jos partnerę sumokėti Europos Sąjungai sumą, atitinkančią pastatui suremontuoti būtinas išlaidas.
2021 m. vasario mėn. Komisija taip pat kreipėsi į tarpinstitucinę komisiją, kurios paskirtis – vertinti prašymus ir teikti rekomendacijas dėl poreikio priimti sprendimus dėl draudimo dalyvauti procedūroje ir finansinių nuobaudų paskyrimo, dėl kurių į ją kreipėsi Komisija ar kitos Sąjungos institucijos ir įstaigos.
2022 m. spalio 1 d., tarpinstitucinei komisijai pateikus rekomendaciją, Komisija priėmė sprendimą, juo TP buvo uždrausta dalyvauti, pirma, skyrimo procedūrose, kurioms taikomas Reglamentas 2018/1046 arba kurios finansuojamos 11-ojo Europos plėtros fondo (EPF) lėšomis, ir, antra, atrankoje siekiant panaudoti Europos Sąjungos fondų lėšas (toliau – ginčijamas sprendimas).
TP pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Bendrojo Teismo vertinimas
Visų pirma Bendrasis Teismas, taikydamas pažodinį, kontekstinį, istorinį ir teleologinį aiškinimo metodus, išaiškino Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies e punktą, reglamentuojantį draudimą dalyvauti skyrimo procedūrose, jeigu pagrindinės pareigos buvo atliktos su reikšmingais trūkumais; jis padarė išvadą, kad tarp jurisdikciją dėl sutarties turinčio teismo konstatuoto sutartinių įsipareigojimų nevykdymo ir atsakingo leidimus suteikiančio pareigūno nustatyto draudimo nėra automatinio ryšio.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pirmiausia pažymėjo, kad, aiškinant pažodžiui, šioje nuostatoje kalbama apie pareigų atlikimą su trūkumais vykdant teisinį įsipareigojimą, todėl ji taikoma sutartinių įsipareigojimų nevykdymo atveju. Vis dėlto ne bet koks sutartinių įsipareigojimų nevykdymas automatiškai lemia draudimo dalyvauti procedūroje nustatymą, nes kalbama apie „pagrindinių pareigų“ atlikimą „su reikšmingais trūkumais“; taigi tai yra šiame reglamente konkrečiai įtvirtintos papildomos sąlygos, taikomos norint nustatyti draudimą dalyvauti procedūroje. Be to, vartojamos sąvokos yra pakankamai neapibrėžtos, ir tai suteikia atsakingam leidimus suteikiančiam pareigūnui diskreciją teisiškai kvalifikuojant faktus; ši aplinkybė patvirtina, kad prieš nustatydamas draudimą dalyvauti procedūroje jis turi atlikti savarankišką teisinį faktų kvalifikavimą.
Antra, remdamasis kontekstiniu aiškinimu Bendrasis Teismas nusprendė: kadangi Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 2 dalyje nenumatyta, kad nuo atsakingo leidimus suteikiančio pareigūno nepriklausomos institucijos priimtas teismo ar administracinis sprendimas turi įtakos reglamento 136 straipsnio 1 dalies e punkte numatytu atveju šio pareigūno atliekamam vertinimui, atmestinas bet koks automatinis ryšys tarp jurisdikciją dėl sutarties turinčio teismo konstatuoto kaltinamo asmens sutartinių įsipareigojimų nevykdymo ir atsakingo leidimus suteikiančio pareigūno nustatyto draudimo dalyvauti procedūroje. Atvirkščiai, taikydamas būtent šią nuostatą atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas turi savarankiškai teisiškai kvalifikuoti kaltinamo asmens veiksmus.
Trečia, taikydamas istorinį ir teleologinį aiškinimus Bendrasis Teismas padarė išvadą: Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies e punkte numatytu atveju automatinio ryšio nebuvimą patvirtina to paties reglamento 76 konstatuojamoji dalis, kurioje nurodyta, kad galimybė nustatyti draudimą dalyvauti procedūroje ar skirti finansines nuobaudas nepriklauso nuo galimybės taikyti sutartyje numatytas sankcijas, pavyzdžiui, reikalauti atlyginti nuostolius. Be to, finansiniame reglamente numatytu atskiru sankcijų režimu nuo pat jo sukūrimo siekiama ypatingų viešojo intereso tikslų, skirtingų nuo tinkamo sutarties vykdymo ar sutarties šalių apsaugos ir jų patirtos žalos atlyginimo, kurių siekiama sutartinės atsakomybės režimu. Skirtumas tarp finansiniame reglamente įtvirtintu sankcijų režimu ir sutartinės atsakomybės režimu siekiamų tikslų patvirtina automatinio ryšio nebuvimą.
Kadangi Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies e punktas negali būti suprantamas kaip reiškiantis automatinį draudimo dalyvauti procedūroje nustatymą, Bendrasis Teismas toliau patikrino, ar ši nuostata turi būti aiškinama kaip įpareigojanti ją taikyti ketinantį leidimus suteikiantį pareigūną atlikti individualų kaltinamojo asmens veiksmų nagrinėjimą.
Šiuo aspektu Bendrasis Teismas pažymėjo, jog, remiantis pažodiniu šios nuostatos aiškinimu, iš jos teksto matyti, kad atsakingo leidimus suteikiančio pareigūno nustatytas draudimas dalyvauti procedūroje skirtas „asmeniui“ arba „subjektui“, neįvykdžiusiam sutartinių įsipareigojimų. Tai iš principo suponuoja, kad nevykdymo autorius ir sankcijos adresatas yra tas pats asmuo, vadinasi, sankcijos adresatas pats neįvykdė sutartinių įsipareigojimų.
Kiek tai susiję su Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies e punkto kontekstiniu aiškinimu, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad toks aiškinimas gali būti grindžiamas kitų teisės aktų nei tas, kuriame įtvirtinta aiškinama nuostata, analize, ypač kai atitinkamos nuostatos yra analogiškos arba teisės aktais, kuriuose jos įtvirtintos, siekiama tų pačių tikslų. Šiuo aspektu jis nurodė, kad 136 straipsnio 1 dalies e punktui analogiška nuostata yra Direktyvos 2014/24 (
2
) 57 straipsnio 4 dalies g punktas. Iš tikrųjų pagal šią nuostatą numatyta pašalinti iš viešojo pirkimo procedūros bet kokį ekonominės veiklos vykdytoją, vykdžiusį ankstesnę sutartį su dideliais arba nuolatiniais trūkumais. Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo užtikrinti finansinio reglamento ir Direktyvos 2014/24 suderinamumą, kaip matyti iš kelių šio reglamento konstatuojamųjų dalių. Taigi pagal analogiją taikydamas Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su Direktyva 2014/24 (
3
), Bendrasis Teismas nusprendė, kad atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas turi konkrečiai ir individualiai išnagrinėti kaltinamo asmens veiksmus, kai taiko Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies e punktą.
Galiausiai dėl ginčijamame sprendime Komisijos atlikto nagrinėjimo pobūdžio Bendrasis Teismas pažymėjo, kad taikydama Reglamento 2018/1046 136 straipsnio 1 dalies e punktą Komisija rėmėsi ieškovės, kaip konsorciumo narės, solidariąja atsakomybe ir neatsižvelgė į jos individualų elgesį.
Vadinasi, kadangi prieš nustatydamas asmeniui ar subjektui draudimą dalyvauti procedūroje atsakingas leidimus suteikiantis pareigūnas turi konkrečiai ir individualiai išnagrinėti šio asmens ar subjekto veiksmus, remdamasis visais svarbiais duomenimis, ir kadangi nagrinėjamu atveju Komisija rėmėsi tik ieškovės, kaip konsorciumo narės, solidariąja atsakomybe ir neatsižvelgė į jos individualų elgesį, Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą.
(
1
)	2018 m. liepos 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) 2018/1046 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių, kuriuo iš dalies keičiami reglamentai (ES) Nr. 1296/2013, (ES) Nr. 1301/2013, (ES) Nr. 1303/2013, (ES) Nr. 1304/2013, (ES) Nr. 1309/2013, (ES) Nr. 1316/2013, (ES) Nr. 223/2014, (ES) Nr. 283/2014 ir Sprendimas Nr. 541/2014/ES bei panaikinamas Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 (OL L 193, 2018, p. 1; toliau – finansinis reglamentas).
(
2
)	2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, 2014, p. 65).
(
3
)	Žr. 2023 m. sausio 26 d. Sprendimą HSC Baltic ir kt.(C‑682/21, EU:C:2023:48, 46–49 punktai).