62017CJ0235_RES
Byla C‑235/17
Europos Komisija
prieš
Vengrija
2019 m. gegužės 21 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – SESV 63 straipsnis – Laisvas kapitalo judėjimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnis – Nuosavybės teisė – Nacionalinės teisės aktai, kuriais ex lege panaikinamos juridinių ar fizinių asmenų, negalinčių įrodyti artimo giminystės ryšio su savininku, anksčiau įgytos uzufrukto teisės, nenumatant už tai kompensacijos“
Laisvas kapitalo judėjimas ir mokėjimų laisvė – Nekilnojamojo turto operacijų apribojimai – Pagrindinės teisės – Nuosavybės teisė – Nacionalinės teisės aktai, kuriais „ex lege“ panaikinamos juridinių ar fizinių asmenų, negalinčių įrodyti artimo giminystės ryšio su savininku, anksčiau įgytos uzufrukto teisės – Neleistinumas – Pateisinimai – Nebuvimas
(SESV 63 straipsnis ir 65 straipsnio 1 dalis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalis)
(žr. 58, 124, 130 punktus ir rezoliucinę dalį)
Pagrindinės teisės – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – Taikymo sritis – Sąjungos teisės įgyvendinimas – Nacionalinės teisės aktas, kuriuo gali būti pažeidžiama viena arba kelios pagal SESV sutartį užtikrintos pagrindinės teisės – Valstybė narė, kuri remiasi SESV 65 straipsnyje nurodytomis priežastimis arba bendrojo intereso pagrindais, kurie Sąjungos teisėje pripažįstami kaip pateisinimai – Įtraukimas
(SESV 63 ir 65 straipsniai; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnio 1 dalis)
(žr. 63–65 punktus)
Pagrindinės teisės – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – Nuosavybės teisė – Taikymo sritis – Įgytą teisinę padėtį lemiančios teisės – Sąvoka – Uzufrukto teisės į nekilnojamąjį turtą, kuriomis jų turėtojui suteikiama teisė naudotis ir disponuoti šiuo turtu – Įtraukimas – Atitinkamų teisių perdavimo ribojimas arba draudimas – Poveikio nebuvimas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalis)
(žr. 69–71, 73 punktus)
Pagrindinės teisės – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – Nuosavybės teisė – Apimtis – Atėmimas – Sąlygos
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalis ir 52 straipsnio 1 dalis)
(žr. 86–89 punktus)
Laisvas kapitalo judėjimas ir mokėjimų laisvė – Nekilnojamojo turto operacijų apribojimai – Nacionalinės teisės aktai, kuriais „ex lege“ panaikinamos juridinių ar fizinių asmenų, negalinčių įrodyti artimo giminystės ryšio su savininku, anksčiau įgytos uzufrukto teisės – Neleistinumas – Bendrojo intereso pagrindu, susijusiu su žemės ūkio paskirties žemės naudojimu, paremtas pateisinimas – Sąlygos – Įrodinėjimo reikalavimai
(SESV 63 straipsnis)
(žr. 91, 92, 94 punktus)
Laisvas kapitalo judėjimas ir mokėjimų laisvė – Nekilnojamojo turto operacijų apribojimai – Nacionalinės teisės aktai, kuriais „ex lege“ panaikinamos juridinių ar fizinių asmenų, negalinčių įrodyti artimo giminystės ryšio su savininku, anksčiau įgytos uzufrukto teisės – Neleistinumas – Pateisinimas, pagrįstas kova prieš praktiką, kuria siekiama apeiti nacionalinį įstatymą – Sąlyga – Pateisinimas, kuris susijęs su visiškai dirbtinių darinių kūrimu ir kuriuo atmetama bet kokia nesąžiningos veiklos bendra prezumpcija
(SESV 63 straipsnis ir 65 straipsnio 1 dalies b punktas)
(žr. 110, 112, 114, 115, 119 ir 120 punktus)
Pagrindinės teisės – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – Nuosavybės teisė – Nacionalinės teisės aktai, kuriais „ex lege“ panaikinamos juridinių ar fizinių asmenų, negalinčių įrodyti artimo giminystės ryšio su savininku, anksčiau įgytos uzufrukto teisės – Neleistinumas – Nuoroda į bendras civilinės teisės nuostatas dėl žalos atlyginimo – Poveikio nebuvimas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalis)
(žr. 125–127 punktus)
Santrauka
Panaikinusi Vengrijoje esančios žemės ūkio paskirties žemės uzufrukto teises, priklausančias tiesiogiai ar netiesiogiai kitų valstybių narių piliečiams, Vengrija pažeidė įsipareigojimus pagal laisvo kapitalo judėjimo principą ir teisę į nuosavybę, užtikrintą Chartijoje
2019 m. gegužės 21 d. Sprendime Komisija / Vengrija (C‑235/17) Teisingumo Teismo didžioji kolegija nusprendė, kad panaikinusi ex lege Vengrijoje esančios žemės ūkio arba miško paskirties žemės uzufrukto teises, priklausančias tiesiogiai ar netiesiogiai kitų valstybių narių piliečiams, Vengrija pažeidė įsipareigojimus pagal kartu aiškinamus SESV 63 straipsnį ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnį.
2013 m. Vengrija priėmė įstatymą (toliau – 2013 m. įstatymas), pagal kurį ex lege panaikinamos juridinių ar fizinių asmenų, negalinčių įrodyti artimo giminystės ryšio su žemės ūkio arba miško paskirties žemės savininku, anksčiau įgytos uzufrukto teisės į šią žemę arba mišką, nenumatant už tai kompensacijos. Grįsdama šį įstatymą Vengrija nurodė: kadangi uzufrukto sutartimis buvo siekta apeiti draudimą nuosavybės teise įsigyti žemės ūkio paskirties žemę, kuris galiojo prieš Vengrijai įstojant į Sąjungą, ir kadangi jomis nesilaikyta tuo metu taikomų nacionalinės teisės nuostatų valiutų kursų kontrolės srityje, tos sutartys buvo negaliojančios ab initio dar prieš šį įstojimą. Ji taip pat nurodė įvairius žemės ūkio politikos tikslus, t. y. užtikrinti, kad dirbama žemės ūkio paskirties žemė priklausytų tik fiziniams asmenims, kurie ją dirba, o ne ją turi spekuliaciniais tikslais, užkirsti kelią žemės padalijimui ir išlaikyti kaimo gyventojus bei tvarią žemdirbystę, taip pat suformuoti tokius žemės ūkius, kurie būtų tvaraus dydžio ir konkurencingi.
Nusprendęs, kad nereikia nagrinėti 2013 m. įstatymo atsižvelgiant į SESV 49 straipsnį, Teisingumo Teismas konstatavo, kad šis įstatymas, pagal kurį numatytas kitų valstybių narių nei Vengrijos piliečiams, negalinčių įrodyti artimo giminystės ryšio su žemės ūkio arba miško paskirties žemės savininku, priklausančių šios žemės uzufrukto teisių panaikinimas ex lege, vien dėl savo tikslo riboja pagal SESV 63 straipsnį garantuojamą suinteresuotųjų asmenų teisę į laisvą kapitalo judėjimą. Iš tiesų šiuo nacionalinės teisės aktu iš jų atimama tiek galimybė toliau naudotis uzufrukto teise, tiek galimybė ją perleisti. Be to, minėtas teisės aktas ateityje gali atgrasyti nerezidentus nuo investavimo Vengrijoje.
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas manė, kad reikia nagrinėti, ar minėtas apribojimas galėjo būti pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais arba SESV 65 straipsnyje nurodytais pagrindais ir ar jis atitinka proporcingumo principą, juo nuosekliai ir sistemiškai siekiant nurodytų tikslų.
Teisingumo Teismas taip pat priminė, kad Pagrindinių teisių chartija užtikrinamos teisės turi būti taikomos visose situacijose, kurias reglamentuoja Sąjungos teisė, ir kad dėl to jų, be kita ko, turi būti paisoma, kai nacionalinės teisės aktai patenka į šios teisės taikymo sritį. Taip, be kita ko, yra tuomet, kai tam tikri nacionalinės teisės aktai gali riboti vieną ar kelias SESV garantuojamas pagrindines laisves ir atitinkama valstybė narė remiasi SESV 65 straipsnyje nurodytais pagrindais arba Sąjungos teisėje pripažįstamais privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, kad pateisintų tokį apribojimą. Taigi atitinkamiems nacionalinės teisės aktams numatytos išimtys gali būti taikomos tik tuomet, jeigu jos suderinamos su pagrindinėmis teisėms, kurių laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas. Kai valstybės narės naudojasi Sąjungos teisėje numatytomis išimtimis, kad pateisintų Sutartyje užtikrintos pagrindinės laisvės apribojimus, laikoma, kad jos „įgyvendina Sąjungos teisę“, kaip tai suprantama pagal Pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnio 1 dalį.
Teisingumo Teismas nagrinėjo 2013 m. įstatymo suderinamumą su Sąjungos teise, atsižvelgdamas tiek į Sutartyje ir Teisingumo Teismo jurisprudencijoje numatytas išimtis, tiek į Pagrindinių teisių chartijoje garantuojamas pagrindines teises, įskaitant jos 17 straipsnyje garantuojamą teisę į nuosavybę (kaip teigė Komisija, nagrinėjamu atveju šis straipsnis buvo pažeistas).
Dėl Pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio Teisingumo Teismas nurodė, kad šio straipsnio 1 dalyje suteikiama apsauga yra susijusi su teise, turinčia turtinę vertę, kuri, atsižvelgiant į atitinkamą teisės sistemą, lemia įgytą teisinį statusą, leidžiantį šių teisių turėtojui ir jo naudai savarankiškai jas įgyvendinti. Anot Teisingumo Teismo, akivaizdu, kad nagrinėjama uzufrukto teisė turi turtinę vertę ir šiam turėtojui suteikia įgytą teisinį statusą, net jei tokių teisių perleidimas būtų ribojamas ar draudžiamas pagal taikytiną nacionalinę teisę. Iš tiesų pagal sutartį įgyjant tokias žemės ūkio paskirties žemės uzufrukto teises iš principo kartu sumokama tam tikra kaina. Šios teisės jų turėtojams suteikia galimybę gauti iš tokios žemės naudą, visų pirma ekonominę, arba prireikus ją išnuomoti trečiosioms šalims, todėl patenka į Pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad 2013 m. įstatymu panaikintos uzufrukto teisės turi būti vertinamos kaip „įgytos teisėtai“, kaip tai suprantama pagal šią Pagrindinių teisių chartijos nuostatą. Minėtos teisės buvo nustatytos tokiu laikotarpiu, kai tokių teisių nustatymas buvo nedraudžiamas pagal galiojančius teisės aktus, ir Vengrija neįrodė, kad šios teisės negaliojo dėl galiojusių teisės aktų valiutų kursų srityje nesilaikymo. Be to, šias teises Vengrijos kompetentingos institucijos sistemingai įrašydavo į žemės registrus ir jų egzistavimas buvo patvirtintas 2012 m. priimtu įstatymu.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad 2013 m. įstatymas yra ne turto naudojimo apribojimas, bet nuosavybės atėmimas, kaip tai suprantama pagal Pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalį, nors viešosios valdžios institucija neįgyja atitinkamų uzufrukto teisių, o jų panaikinimo pasekmė yra visų nuosavybės teisių į nagrinėjamą žemę grąžinimas jos savininkams.
Vis dėlto atlikdamas šią analizę Teisingumo Teismas pažymėjo, kad naudojimasis Pagrindinių teisių chartijoje užtikrintomis teisėmis gali būti apribotas, jei šie apribojimai numatyti įstatymo, nekeičia šių teisių ir laisvių esmės ir, remiantis proporcingumo principu, yra būtini ir iš tiesų atitinka Sąjungos pripažintus bendruosius interesus arba reikalingi kitų teisėms ir laisvėms apsaugoti. Kartu aiškinamos Pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalis ir 52 straipsnio 1 dalis leidžia manyti, kad, viena vertus, kai nuosavybės atėmimą siekiama pateisinti remiantis visuomenės poreikiais, Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 1 dalyje numatyto proporcingumo principo laikymasis turi būti užtikrinamas būtent atsižvelgiant į šiuos poreikius ir bendrojo intereso tikslus, kuriuos jie apima. Toks aiškinimas reiškia, kad, nesant tokių visuomenės poreikių, kuriais būtų galima pateisinti nuosavybės atėmimą, arba, jei tokie poreikiai nustatyti, nesilaikoma sąlygų, nustatytų Pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje, būtų pažeista tos nuostatos garantuojama teisė į nuosavybę.
Šiuo klausimu, nors Teisingumo Teismas pripažino, kad nacionalinės teisės aktai gali riboti laisvą kapitalo judėjimą siekiant tikslų, kaip antai nurodytų Vengrijos, jis nusprendė, jog negali būti laikoma (nebent bus įrodyta kitaip), kad minėtu įstatymu veiksmingai siekiama tokių tikslų ir jis yra tinkamas jiems įgyvendinti. Teisingumo Teismas pridūrė, kad bet kuriuo atveju juo viršijama tai, kas būtina šiems tikslams pasiekti. Dėl tų pačių priežasčių Teisingumo Teismas priėjo prie išvados, kad nėra viešojo intereso priežasčių, galinčių pateisinti nuosavybės atėmimą, kylantį iš atitinkamų uzufrukto teisių panaikinimo.
Teisingumo Teismas pažymėjo, kad 2013 m. įstatymas neatitinka Chartijos 17 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje nustatyto reikalavimo, kad turi būti laiku ir teisingai atlyginta už tokį nuosavybės atėmimą. Iš tiesų šiame įstatyme nėra jokios nuostatos dėl atlyginimo panaikintų uzufruktų teisių turėtojams, o paprastos nuorodos į bendras civilinės teisės nuostatas, kurią pateikė Vengrija, nepakanka šiam reikalavimui patenkinti. Tokia nuoroda reikštų, kad atlygintinų sumų, kurios uzufrukto teisių turėtojams galėtų priklausyti, išieškojimą turėtų pradėti minėtų teisių turėtojai, pasinaudodami procedūromis, kurios gali būti ilgos ir brangios. Tokios civilinės teisės normos nesuteikia galimybės lengvai ir pakankamai tiksliai ar nuspėjamai nustatyti, ar pasibaigus tokioms procedūroms tikrai bus galima gauti kompensaciją ir prireikus – koks bus tokių kompensacijų pobūdis ir dydis.