Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2026 m. balandžio 30 d.(1)
Byla C‑906/24 (Sirto)(i)
A,
B,
C,
D,
E,
F,
G,
dalyvaujant
Maahanmuuttovirasto
(Korkein hallinto-oikeus (Aukščiausiasis administracinis teismas, Suomija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti
ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Privataus ir šeimos gyvenimo gerbimas – Sąjungos piliečio išsiuntimas dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežasčių – Pasekmės vaikų, lankančių mokyklą ir vaikų darželį priimančiojoje valstybėje narėje, ir sutuoktinio, kuris faktiškai juos prižiūri, išvestinei teisei gyventi šalyje “
I.      Įvadas
1.        Remiantis Pilietybės direktyva(2), mobiliojo Sąjungos darbuotojo šeimos nariai turi išvestinę teisę gyventi priimančiojoje valstybėje, grindžiamą to darbuotojo teise gyventi šalyje.
2.        Vis dėlto kyla klausimas, kas atsitinka, jei tas darbuotojas išsiunčiamas iš priimančiosios valstybės narės dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežasčių. Ar jo šeimos nariai gali likti toje valstybėje, ypač jei kai kurie iš jų ten lanko mokyklą? Be to, jeigu tie vaikai turi savarankišką teisę gyventi šalyje, kaip jų sprendimas pasilikti priimančiojoje valstybėje narėje, kad baigtų mokslus, paveikia sprendimą išsiųsti vieną iš jų tėvų?
3.        Trumpai tariant, tai yra klausimai, kuriuos iškėlė Korkein hallinto-oikeus (Aukščiausiasis administracinis teismas, Suomija), šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris klausia Teisingumo Teismo, kaip teisingai aiškinti Pilietybės direktyvą ir Reglamentą dėl darbuotojų(3).
II.    Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
4.        Rumunijos pilietis A persikėlė į Suomiją ir ten dirbo ir gavo pajamų bent nuo 2017 m. iki 2019 m. Jo teisė gyventi Suomijoje buvo įregistruota 2018 m. kovo 1 d., nes jis dirbo pagal darbo sutartį. Nuo 2020 m. iki 2021 m. A negavo jokių darbo pajamų, o pagal pajamų registrą paskutinį kartą atlyginimą gavo 2023 m. rugsėjo mėn.
5.        A yra vedęs Moldovos pilietę B, su kuria turi penkis vaikus (C, D, E, F ir G).
6.        Į Suomiją B atvyko 2018 m. liepos 15 d. 2019 m. gegužės 24 d. B kartu su vaikais C, D ir E gavo Sąjungos piliečio šeimos nario leidimo gyventi šalyje kortelę laikotarpiui nuo 2019 m. gegužės 24 d. iki 2024 m. gegužės 24 d.
7.        C, D ir E, gimę atitinkamai 2011, 2013 ir 2015 m., yra Moldovos piliečiai ir lanko mokyklą Suomijoje.
8.        F gimė 2019 m. ir yra Rumunijos pilietis. 2021 m. gegužės 10 d. F vardu buvo pateiktas prašymas įregistruoti jo, kaip Sąjungos piliečio, teisę gyventi šalyje. G gimė 2022 m. ir yra Moldovos pilietis. Tiek F, tiek G lanko vaikų darželį.
9.        2019–2022 m. A buvo lygtinai nuteistas Suomijoje septynių mėnesių laisvės atėmimo bausme
už vagystę sunkinančiomis aplinkybėmis ir trijų mėnesių laisvės atėmimo bausme už vagystę, taip pat jam buvo skirtos kelios baudos už vagystę ir pasikėsinimą įvykdyti vagystę dviem atvejais, už nusikalstamu būdu gauto turto įgijimą dėl neatsargumo, už sukeltą pavojų kelių eismo saugumui ir už daikto ar medžiagos, galinčios pakenkti kitiems asmenims, laikymą. Be to, jis įtariamas vagyste 2020 m. ir pasikėsinimu įvykdyti vagystę 2022 m. bei neteisėtais grasinimais 2022 m.
10.      2022 m. lapkričio 22 d.
Maahanmuuttovirasto (Suomijos migracijos tarnyba) nurodė išsiųsti A į Rumuniją ir uždraudė jam atvykti į Suomiją trejus metus. Remiantis tuo sprendimu, nurodyta A išsiųsti dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežasčių, atsižvelgiant į pirmesniame šio sprendimo punkte išvardytos jo nusikalstamos veiklos pobūdį ir pasikartojimą.
11.      2022 m. lapkričio 24 d. sprendimu Suomijos migracijos tarnyba nusprendė išsiųsti B kartu su vaikais C, D, E ir G į jos kilmės šalį Moldovą, nes globėjas A nebeatitiko teisės gyventi šalyje reikalavimų. Tą pačią dieną ir dėl tų pačių priežasčių Suomijos migracijos tarnyba nusprendė neregistruoti F teisės gyventi šalyje ir nurodė išsiųsti jį į kilmės šalį Rumuniją.
12.      2023 m. rugsėjo 29 d. sprendimais Helsingin hallinto-oikeus (Helsinkio administracinis teismas, Suomija) atmetė A, B ir jų vaikų vardu pateiktus apeliacinius skundus dėl Suomijos migracijos tarnybos sprendimų.
13.      Apeliantai pagrindinėje byloje paprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo priimti apeliacinį skundą dėl minėto teismo sprendimų; jų teigimu, Suomijos migracijos tarnybos ir Helsingin hallinto-oikeus (Helsinkio administracinis teismas) sprendimai turėtų būti panaikinti ir bylos grąžintos šiai institucijai nagrinėti pakartotinai. Apeliantai taip pat teigė, kad Korkein hallinto-oikeus (Aukščiausiasis administracinis teismas) turėtų uždrausti vykdyti sprendimus išsiųsti.
14.      2024 m. vasario 21 d. tarpinėmis nutartimis šis teismas uždraudė vykdyti sprendimus išsiųsti, kol bus priimtas sprendimas dėl prašymo priimti apeliacinį skundą arba sprendimas dėl apeliacinio skundo.
15.      Korkein hallinto-oikeus (Aukščiausiasis administracinis teismas) pirmiausia mano, kad tiek Suomijos migracijos tarnybos, tiek Helsingin hallinto-oikeus (Helsinkio administracinis teismas) vertinimai atitinka nacionalinę teisę tiek, kiek juose padaryta išvada, kad A dėl padarytų nusikalstamų veikų sunkumo ir pasikartojimo kelia grėsmę viešajai tvarkai ir visuomenės saugumui. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, pagrįstai galima daryti prielaidą, jog atlikus visapusišką vertinimą nebuvo nustatyta jokių aplinkybių, kurios nagrinėjamu atveju nusvertų išsiuntimo pagrindus. Vis dėlto tas teismas taip pat mano, kad dėl A išsiuntimo pagrindų, ypač atsižvelgiant į jo šeiminę padėtį, gali būti reikalingas pakartotinis nagrinėjimas, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad A žmona ir vaikai turi savarankišką teisę gyventi Suomijoje, net jeigu A būtų išsiųstas.
16.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia klausia, ar Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalis ir (arba) Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnis turėtų būti aiškinami taip, kad pagal juos vaikai, lankantys pradinę mokyklą arba vaikų darželį Suomijoje, ir jų motina, turinti jų globos teisę, gali išlaikyti savo teisę gyventi Suomijoje. Be to, šis teismas siekia išsiaiškinti, ar ir kokiu mastu vaikų galimai savarankiškai teisei gyventi šalyje turi įtakos aplinkybė, kad tėvui, dėl kurio mobiliojo darbuotojo statuso vaikai iš pradžių įgijo išvestinę teisę gyventi šalyje, buvo nurodyta išvykti iš priimančiosios valstybės narės dėl to, kad jis kelia grėsmę viešajai tvarkai ir visuomenės saugumui.
17.      Jeigu A šeimos nariai išlaiko teisę gyventi šalyje, kyla kitas klausimas – ar dėl to gali reikėti peržiūrėti sprendimą išsiųsti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad dėl šio paskutinio klausimo kyla būtinybė išaiškinti Pilietybės direktyvos 28 straipsnio 1 dalį, siejamą su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 7 straipsniu ir 24 straipsnio 2 ir 3 dalimis, kuriomis saugomas asmeninis ir šeimos gyvenimas bei vaiko teisės.
18.      Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, Korkein hallinto-oikeus (Aukščiausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Pilietybės direktyvos] 12 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad Sąjungos piliečio vaikai, kurie mokosi priimančiosios valstybės narės pradinėje mokykloje, ir vienas iš tėvų, kuris faktiškai prižiūri vaikus, nepraranda teisės gyventi šalyje iki jų mokslų užbaigimo, jei dėl atitinkamo Sąjungos piliečio priimamas sprendimas išsiųsti iš šalies dėl jo keliamos grėsmės viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui, tačiau tas sprendimas išsiųsti nėra nei įsigaliojęs, nei įvykdytas, o atitinkamas Sąjungos pilietis ir toliau gyvena priimančiojoje valstybėje narėje?
Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
2.      Ar [Reglamento dėl darbuotojų] 10 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad samdomo darbuotojo statusą turinčio Sąjungos piliečio vaikai, kurie lanko priimančiosios valstybės narės pradinę mokyklą, ir vienas iš tėvų, kuris faktiškai prižiūri vaikus, nepraranda teisės gyventi šalyje iki jų mokslo baigimo net ir tuo atveju, kai vienas iš tėvų, kuris turėjo samdomo darbuotojo statusą ir yra Sąjungos pilietis, imigracijos tarnybų sprendimu išsiunčiamas iš priimančiosios valstybės narės dėl grėsmės viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui?
Jei į pirmąjį arba antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai:
3.      Ar [Pilietybės direktyvos] 28 straipsnio 1 dalis, kurioje nustatytos aplinkybės, į kurias priimančioji valstybė narė turi atsižvelgti prieš priimdama sprendimą išsiųsti iš šalies dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežasčių, turi būti aiškinama taip, kad Sąjungos piliečio, dėl kurio priimtas sprendimas išsiųsti, išsiuntimo iš šalies sąlygos turi būti peržiūrėtos iš naujo, jei priėmus tokį sprendimą
pripažįstama, kad
vaikai ir sutuoktinis turi savarankišką teisę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje ir šie šeimos nariai nori pasilikti šioje valstybėje narėje? Jei taip, į kokias aplinkybes reikia atsižvelgti
visų pirma tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, vertinant šeiminę ir ekonominę padėtį, nurodytą
[Pilietybės direktyvos] 28 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su [Chartijos] 7 straipsniu, reglamentuojančiu teisę į privatų ir šeimos gyvenimą, ir Chartijos 24 straipsnio, reglamentuojančio vaiko teises, 2 ir 3 dalimis?“
19.      Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė Suomijos vyriausybė ir Europos Komisija.
20.      2026 m. vasario 4 d. vyko teismo posėdis, jame buvo išklausyti pareiškėjai pagrindinėje byloje, Suomijos vyriausybė ir Komisija.
III. Analizė
21.      Tam, kad galėtų tinkamai taikyti Sąjungos pilietybės teisę, teisėjai turi gebėti įvertinti sudėtingus teisinių ir faktinių aplinkybių derinius.
Šis atvejis yra puikus to pavyzdys.
22.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui iš esmės kyla du skirtingi, tačiau tarpusavyje susiję klausimai. Pirma, ar ir kokiu pagrindu skirtingų kategorijų šeimos nariai (pavyzdžiui, sutuoktiniai, kurie yra trečiosios šalies piliečiai, ir vaikai, iš kurių kai kurie yra Sąjungos piliečiai, o kai kurie – trečiosios šalies piliečiai) gali išlaikyti teisę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, kai ši teisė atsiranda iš darbuotojo, kuris yra Sąjungos pilietis, teisės gyventi toje valstybėje, net jei kompetentingos institucijos priėmė sprendimą dėl to asmens išsiuntimo dėl grėsmės viešajai tvarkai ir visuomenės saugumui (nors tas sprendimas išsiųsti dar neįvykdytas). Antra, jei tie šeimos nariai iš tiesų išlaiko teisę gyventi šalyje, kaip tai paveikia (dar neįgyvendintą) sprendimą išsiųsti tą asmenį.
23.      Pirmieji du prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai susiję su pirmąja pirmiau
aprašyta problema; juos aptarsiu A dalyje. Tuomet B dalyje pereisiu prie trečiojo prejudicinio klausimo, susijusio su antrąja iš apibūdintų problemų.
A.      Dėl pirmojo ir antrojo prejudicinių klausimų
24.      Pagal Pilietybės direktyvos 2 straipsnio 2 dalį, siejamą su 7 straipsnio 1 dalies d punktu ir 2 dalimi, trečiosios šalies piliečių sutuoktiniai ir išlaikomi vaikai iš esmės turi išvestinę teisę gyventi valstybėje narėje, kurioje Sąjungos pilietis turi savarankišką teisę gyventi pagal tą pačią direktyvą.
25.      Po penkerių metų teisėto gyvenimo priimančiojoje valstybėje narėje kaip šeimos nariai, nepriklausomai nuo pilietybės, šie asmenys įgyja savarankišką teisę nuolat gyventi toje valstybėje narėje (Pilietybės direktyvos 16 straipsnio 1 ir 2 dalys). Visgi atrodo, kad šiuo atveju Sąjungos pilietis, iš kurio teisės kyla jo šeimos narių teisė gyventi šalyje, Suomijoje gyveno mažiau nei penkerius metus iki to laiko, kai buvo priimtas sprendimas jį išsiųsti(4). Todėl jo šeimos nariai neturi teisės į nuolat gyventi
šalyje, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
26.      Taigi būtina įvertinti, ar jie gali reikalauti pripažinti jų teisę
gyventi šalyje, remdamiesi kitu teisiniu pagrindu.
27.      Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad yra du teisiniai pagrindai, kuriais remiantis galima nustatyti bent kai kurių iš minėtų vaikų teisę gyventi šalyje, o tai savo ruožtu gali lemti jų motinos ir kitų brolių bei seserų išvestinę teisę: Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalis ir Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnis.
28.      Kadangi jau yra suformuota jurisprudencija, patvirtinanti, kad pastaroji iš šių dviejų nuostatų iš tiesų suteikia vaikui, ketinančiam tęsti mokslus priimančiojoje valstybėje narėje, teisę gyventi toje šalyje, savo analizę pradėsiu nuo šios nuostatos, taikomos nagrinėjamai situacijai (1 skirsnis).
29.      Priešingai, Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalies Teisingumo Teismas dar nėra išaiškinęs. Šios išvados 2 skirsnyje siūlysiu Teisingumo Teismui aiškinti tą nuostatą kaip galimai svarbią ir šioje byloje.
1.      Teisė gyventi šalyje, grindžiama Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsniu
30.      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad Sąjungos piliečio vaikai, besimokantys priimančiosios valstybės narės pradinėje mokykloje, vienas iš tėvų, turintis faktinę šių vaikų globą, taip pat jų broliai ir seserys, lankantys vaikų darželį, vis dar turi teisę gyventi šalyje, kol vaikai baigs mokslus, net jei dėl Sąjungos piliečio, kurio
teisės pagrindu jie iš pradžių įgijo teisę gyventi šalyje, priimančiojoje valstybėje narėje priimtas sprendimas išsiųsti.
31.      Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pagal Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnį buvusio mobiliojo Sąjungos darbuotojo nepilnamečiams vaikams gali būti suteikiama savarankiška teisė gyventi šalyje(5).
32.      Sprendime Jobcenter Krefeld  Teisingumo Teismas pripažino, kad Sąjungos piliečio, kuris yra buvęs darbuotojas migrantas, vaikai, pradėję lankyti mokyklą priimančiojoje valstybėje narėje, turi savarankišką teisę joje gyventi, grindžiamą teise į vienodą požiūrį galimybės gauti išsilavinimą srityje,
jeigu jie pageidauja įgyti bendrąjį išsilavinimą priimančiojoje valstybėje narėje(6).
33.      Ką tai reiškia šioje byloje?
34.      Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad vaikai C, D ir E lanko mokyklą Suomijoje.
35.      Kadangi jų tėvas iš pradžių į Suomiją atvyko kaip darbuotojas, vaikai, remiantis Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsniu, kaip jį aiškina Teisingumo Teismas, turi teisę likti Suomijoje tol, kol mokosi pagal bendrojo ugdymo programą. Jų teisė gyventi šalyje nepriklauso nuo jų tėvo, kaip darbuotojo, statuso ar jo tolesnio gyvenimo Suomijoje(7).
36.      Vaikų motina B, kaip C, D ir E globėja ir faktiškai juos prižiūrintis asmuo, teisę gyventi šalyje turi dėl šių vaikų savarankiškos teisės gyventi Suomijoje(8).
37.      Lieka klausimas dėl F ir G, kurie yra ikimokyklinio amžiaus.
38.      Sprendimo Jobcenter Krefeld versijoje anglų kalba nurodoma, kad teisė gyventi šalyje kyla pagal Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnį, „jeigu tas vaikas pageidauja lankyti bendrojo lavinimo mokyklą šioje valstybėje narėje“(9). Vis dėlto versijoje prancūzų kalba ir kai kuriomis kitomis kalbomis vartojama sąvoka „tęsti mokslą“(10). Šioje byloje situacija iš tiesų buvo tokia, kad minėti vaikai jau lankė bendrojo lavinimo mokyklą priimančiojoje valstybėje narėje ir norėjo tęsti mokslą.
39.      Vis dėlto šiuo atveju Komisija mano, kad F ir G turi savarankišką teisę gyventi šalyje, nes jie lanko vaikų darželį. Pasak Komisijos, net vaikai, kurie šiuo metu lanko vaikų darželį arba yra dar jaunesni, ateityje gali lankyti mokyklą, o tai reiškia, kad jų teisė į išsilavinimą ateityje neišvengiamai apima teisę pasilikti priimančiojoje valstybėje, t. y. turimą teisę gyventi šalyje.
40.      Suomijos vyriausybė, priešingai, laikosi nuomonės, kad pagal Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnį nesuteikiama teisė į būsimą išsilavinimą, iš kurios būtų galima kildinti kiekvieno vaiko, gyvenančio valstybės narės teritorijoje, teisę gyventi šalyje.
41.      Siekiant nustatyti, ar Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnis turi būti aiškinamas kaip suteikiantis F ir G savarankišką teisę gyventi šalyje, net jeigu jie dar nepradėjo lankyti mokyklos Suomijoje, verta atminti, kad nepilnamečių savarankiška teisė toliau gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, atrodo, kyla iš būtinybės mobiliųjų darbuotojų vaikams turėti galimybę sėkmingai baigti pradėtus mokslus(11).
42.      Taigi sutinku su Suomijos vyriausybe, kad Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnis negali būti aiškinamas kaip suteikiantis teisę į švietimą; juo tik suteikiama teisė vaikams, kurie jau pradėjo lankyti mokyklą priimančiojoje valstybėje narėje, tęsti mokslus net ir tuo atveju, jeigu jų tėvas ar motina netenka savarankiškos teisės gyventi šalyje, kurią anksčiau turėjo kaip Sąjungos piliečiai darbuotojai.
43.      Taigi, kadangi vaikai F ir G yra ikimokyklinio amžiaus, atrodo, kad jie neturi savarankiškos teisės gyventi Suomijoje pagal Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnį. Vis dėlto reikėtų atminti, kad kiekviena valstybė narė pati nusprendžia, kada prasideda privalomasis bendrasis ugdymas(12). Šiuo aspektu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis Suomijos teise, turi nustatyti, ar vaikų darželio lankymas laikomas formaliojo ugdymo pradžia ir ar dėl to F ir G turi teisę gyventi šalyje.
44.      Net jei F ir G neturi teisės gyventi šalyje pagal Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnį, tai nereiškia, kad jie negali įgyti tokios teisės kitu pagrindu, nepriklausomai nuo jų pirminio globėjo.
45.      Šiuo klausimu galiu sutikti su Komisija, kad, jeigu F ir G būtų priversti išvykti iš Suomijos, B taip pat turėtų išvykti, o tai savaime lemtų, kad taip pat turėtų išvykti C, D ir E. Todėl F ir G teisė pasilikti Suomijoje galėtų būti kildinama iš C, D ir E teisės pasilikti toje valstybėje, grindžiamos Sąjungos teise.
46.      Vertinant vaikų teises, kylančias iš Sąjungos teisės, būtina remtis išsamiu, kiekvienu konkrečiu atveju atliekamu vertinimu, kuriuo nustatomas vaikų priklausomybės nuo tėvų, turinčių teisę gyventi valstybėje narėje pagal Sąjungos teisę, laipsnis(13). Atliekant tokį vertinimą, visų pirma turi būti atsižvelgiama į vaiko interesus ir jo teisę į šeimos gyvenimą (atitinkamai Chartijos 24 ir 7 straipsniai), ypatingą dėmesį skiriant vaiko amžiui, vystymuisi ir emociniams ryšiams su tuo iš tėvų, taip pat psichologinei atskyrimo rizikai(14).
47.      Šiuo aspektu galima rasti analogiją su Sprendimu Subdelegación del Gobierno en Toledo (Šeimos nario gyvenimas šalyje – Nepakankami ištekliai)(15).
48.      Ši byla taip pat buvo susijusi su trečiosios šalies piliete, turinčia nepilnametį vaiką Sąjungos pilietį ir kitą vaiką, trečiosios šalies pilietį. Tame sprendime Teisingumo Teismas pripažino, kad atsisakius išduoti leidimą gyventi šalyje nepilnamečiam trečiosios šalies piliečiui vaiko motina tikriausiai būtų priversta išvykti, o dėl to būtų priverstas persikelti ir kitas jos vaikas, kuris yra Sąjungos pilietis.
49.      Pagrindinėje byloje tokie svarstymai taip pat taikytini G (turinčiam trečiosios šalies pilietybę), F (kuris yra Sąjungos pilietis) ir jų motinai B (kuri taip pat yra trečiosios šalies pilietė).
50.      Be to, reikėtų priminti, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra
patvirtinęs, jog tiesiogiai iš Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnio kylančios teisės egzistuoja nepriklausomai nuo Pilietybės direktyvoje nustatytų sąlygų ir apribojimų(16). Mano nuomone, tai taikytina ir išvestinėms teisėms, kylančioms tiesiogiai ar netiesiogiai iš tos pačios nuostatos, aiškinamos kartu su Chartija.
51.      Taigi apibendrinant galima teigti, kad C, D ir E turi savarankišką teisę gyventi šalyje, grindžiamą Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsniu, remiantis tuo, kad jie lanko priimančiosios valstybės narės švietimo įstaigą. B, kaip juos faktiškai prižiūrintis asmuo, turi išvestinę teisę gyventi šalyje jų mokymosi laikotarpiu. F ir G taip pat turi būti pripažinta išvestinė teisė gyventi šalyje, kad C, D ir E galėtų naudotis savo teise gyventi šalyje.
2.      Teisė gyventi šalyje, grindžiama Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalimi
52.      Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar vaikų ir jų motinos teisė gyventi šalyje galėtų būti grindžiama Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalimi. Kadangi jau nustačiau, kad tokios teisės gali būti tiesiogiai arba netiesiogiai grindžiamos Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsniu, atsakyti į šį klausimą tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų išspręsti jo nagrinėjamą bylą, nėra būtina. Vis dėlto, kadangi klausimas buvo užduotas, pateiksiu Teisingumo Teismui savo nuomonę.
53.      Primenu, kad Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Sąjungos piliečio išvykimas iš priimančiosios valstybės narės arba jo mirtis nereiškia teisės gyventi šalyje praradimo jo vaikams ar vienam iš tėvų, kuris faktiškai globoja vaikus, neatsižvelgiant į pilietybę, jei vaikai gyvena priimančiojoje valstybėje narėje ir mokosi švietimo įstaigoje, iki jų mokslų užbaigimo.“
54.      A ir kiti pareiškėjai tvirtina, kad Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalis taikytina tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje. Komisija laikosi nuomonės, kad ši nuostata netaikytina, nes A neišvyko iš Suomijos.
Priešingai, Suomijos vyriausybė mano, kad tokia aplinkybė netrukdo šioje byloje taikyti Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalį.
55.      Pilietybės direktyvos 12 straipsnis susijęs su šeimos narių teisės gyventi šalyje išlaikymu tuo atveju, jei Sąjungos pilietis, dėl kurio jie įgyja teisę gyventi šalyje, miršta arba išvyksta. Kaip ir Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnyje, Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad vaikai, kurie jau pradėjo mokslus priimančiojoje valstybėje narėje, išlaiko teisę gyventi šalyje, kad galėtų baigti mokslus. Ši nuostata vaikams taikoma nepriklausomai nuo jų pilietybės.
56.      Vis dėlto, skirtingai nei Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnis, kuris taikomas nepriklausomai nuo to, ar buvęs darbuotojas išvyko iš priimančiosios valstybės narės, ar ne, Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalis taikoma tik tada, kai asmuo, dėl kurio vaikai įgijo teisę gyventi šalyje, išvyksta iš priimančiosios valstybės narės arba miršta.
57.      Reikia priminti, kad sprendimas išsiųsti A nėra nei galutinis, nei vykdomas. Priešingai, dėl jo tebevyksta apeliacinis procesas, kurio metu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sustabdė to sprendimo vykdymą, kol bus priimtas Teisingumo Teismo prejudicinis sprendimas.
58.      Mano nuomone, Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalies formuluotė nebūtinai reiškia, jog sprendimas išsiųsti turi būti įvykdytas, kad atsirastų savarankiška vaikų teisė į švietimą. Visgi dėl vieno iš tėvų išvykimo, nesvarbu, ar jis jau įvyko, ar dar tik įvyks, neturi kilti abejonių. Taigi, mano nuomone, ši nuostata taikoma, kai sprendimas išsiųsti įsigalioja, net jeigu dar nebuvo vykdomas, nes priešingu atveju jis netektų effet utile.
59.      Pagrindinėje byloje taip nėra, nes sprendimas išsiųsti buvo apskųstas ir nėra jokio tikrumo dėl išvykimo.
60.      Šiuo aspektu į pirmąjį prejudicinį klausimą, kaip jis buvo užduotas, reikia atsakyti: Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma tik tada, kai sprendimas išsiųsti globėją buvo įvykdytas arba bent jau tapo galutinis.
61.      Vis dėlto atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes ir siekiant tinkamai atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiąjį prejudicinį klausimą būtina apsvarstyti situaciją, kai globėjas iš tiesų yra įpareigotas išvykti iš priimančiosios valstybės narės, tačiau jo vaikai, kurie dalyvauja švietimo programoje, vis tiek išlaiko teisę gyventi toje valstybėje.
62.      Nors Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalies priėmimo aplinkybės nėra itin
reikšmingos, jos formuluotė rodo, kad jos tikslas yra apsaugoti vaikų teisę gauti išsilavinimą toje aplinkoje, kurioje jie jau pradėjo mokytis(17). Taigi šios nuostatos tikslas turėtų būti suprantamas taip pat, kaip ir Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsnio tikslas, kaip jį aiškina Teisingumo Teismas.
63.      Apibendrinant galima teigti, kad buvusio darbuotojo migranto vaikai gali įgyti savarankišką teisę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, jeigu jie dalyvauja švietimo programoje, ir tol, kol jie tęsia mokslą. Jei globėjas, dėl kurio vaikai iš pradžių įgijo teisę gyventi šalyje, buvo Sąjungos pilietis darbuotojas migrantas, vaikai gali įgyti savarankišką teisę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje remiantis arba Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsniu, arba Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalimi.
64.      Paskutinis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas, yra toks: ar tai, kad globėjui, dėl kurio
įgyta teisė gyventi šalyje, nurodoma išvykti iš priimančiosios valstybės narės, nes jis laikomas keliančiu grėsmę viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui, turi įtakos šeimos narių teisei pasilikti toje valstybėje.
3.      Globėjo teisės gyventi šalyje apribojimo dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo poveikis šeimos nariams
65.      Sąjungos teisės normos, susijusios su Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisių atvykti į valstybės narės teritoriją ir joje pasilikti apribojimais dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežasčių, grindžiamos tokių ribojamųjų priemonių individualizavimu.
66.      Šis principas kilo iš Direktyvos 64/221/EEB(18), visų pirma jos 3 straipsnio 1 dalies, kurioje numatyta, kad „[p]riemonės, kurių buvo imtasi viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo sumetimais, grindžiamos išimtinai tam tikro asmens asmeniniu elgesiu“(19). Tokį principinį požiūrį Teisingumo Teismas patvirtino daugelyje bylų(20).
67.      Direktyva 64/221 buvo pakeista Pilietybės direktyva, panaši nuostata yra įtvirtinta pastarosios direktyvos 27 straipsnio 2 dalyje. Teisingumo Teismo aiškinimas dėl šios nuostatos nepasikeitė(21).
68.      Reikalavimas, kad priemonė, ribojanti asmens teisę gyventi šalyje, būtų grindžiama to asmens asmeniniu elgesiu, reiškia, kad iš principo šeimos narių teisėms gyventi šalyje negali turėti įtakos jų tėvo, motinos ir (arba) sutuoktinio asmeninis elgesys.
69.      Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad mokyklą lankantys vaikai, juos faktiškai prižiūrinti motina, taip pat jų broliai ir seserys, lankantys vaikų darželį, vis dar turi teisę gyventi Suomijoje (nepriklausomai nuo to, ar tai yra savarankiška, ar išvestinė teisė) remiantis Reglamento dėl darbuotojų 10 straipsniu, siejamu su Chartijos 7 ir 24 straipsniais, nors dėl A buvo priimtas sprendimas jį išsiųsti iš šalies dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežasčių, nes tų šeimos narių asmeninis elgesys nekelia tokių pačių problemų kaip jų pirminio globėjo elgesys.
B.      Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
70.      Trečiuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tėvo išsiuntimas turi būti peržiūrėtas pagal Pilietybės direktyvos 28 straipsnio 1 dalį, siejamą su Chartijos 7 ir 24 straipsniais, siekiant atsižvelgti į tai, kad jo sutuoktinė ir vaikai nori pasilikti priimančiojoje valstybėje narėje, remdamiesi savarankiška arba išvestine teise gyventi šalyje, kuri nebepriklauso nuo to, ar jų teisė pasilikti toje valstybėje įgyjama dėl tėvo, kaip pirminio globėjo, statuso.
71.      Pagal Pilietybės direktyvos 28 straipsnio 1 ir 2 dalis prieš priimdamos sprendimą išsiųsti dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežasčių priimančiosios valstybės kompetentingos institucijos privalo įvertinti atitinkamo asmens asmeninę padėtį (pavyzdžiui, jo sveikatos, šeiminę ar finansinę padėtį), taip pat ryšius ir integracijos lygį priimančiosios valstybės narės visuomenėje ir sąsajas su kilmės šalimi.
72.      Bet koks sprendimas išsiųsti asmenį turi būti proporcingas(22); tai reiškia, kad, pirma, reikia įvertinti grėsmę, kurią atitinkamo piliečio asmeninis elgesys kelia priimančiosios visuomenės pagrindiniams interesams, ir, antra, Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisių apsaugą pagal Reglamentą dėl darbuotojų, Pilietybės direktyvą ir Chartiją.
73.      Kaip Suomijos vyriausybė sutiko teismo posėdyje, bet kokia priemonė, ribojanti judėjimo laisvę, turi būti taikoma paisant pagrindinės teisę į privatų ir šeimos gyvenimą pagal Chartijos 7 straipsnį, taip pat atsižvelgiant į vaiko interesus, saugomus pagal Chartijos 24 straipsnio 2 dalį(23). Asmens išsiuntimas iš valstybės narės, kurioje gyvena jo šeima, yra tiesioginis šių teisių suvaržymas. Be to, Teisingumo Teismas jau pripažino, kad vaiko interesai turi būti svarbiausias kriterijus(24).
74.      Mano nuomone, tai reiškia, kad imigracijos institucija, priimdama pirminį sprendimą išsiųsti A, turėjo pareigą atsižvelgti į jo vaikų ir sutuoktinės teisę gyventi šalyje, taip pat į Chartijos 7 ir 24 straipsnius.
75.      Vis dėlto, jeigu ši institucija tokio vertinimo neatliko, jos sprendimas turi būti peržiūrėtas, kai paaiškėja, kad asmens, dėl kurio buvo priimtas sprendimas išsiųsti, šeimos nariai turi teisę pasilikti Suomijoje ir nori pasinaudoti šia teise.
76.      Tai atsako į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiojo prejudicinio klausimo pirmą dalį: Pilietybės direktyvos 28 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad sąlygos, kuriomis remiantis priimtas sprendimas išsiųsti Sąjungos pilietį, turi būti įvertintos iš naujo, jeigu po to, kai buvo priimtas sprendimas išsiųsti, pripažįstama, kad jo vaikai ir sutuoktinis turi savarankišką teisę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje ir jeigu tie šeimos nariai nori pasilikti toje valstybėje narėje.
77.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar klausia, į kokias konkrečias aplinkybės turi būti atsižvelgiama tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje.
78.      Pirma, pagal suformuotą jurisprudenciją vertindamos atitinkamo asmens priklausomybės laipsnį sprendžiančiosios nacionalinės institucijos kiekvienu konkrečiu atveju turi visapusiškai įvertinti visas konkrečias aplinkybes(25). Spręsdamos dėl vaiko interesų, kaip sprendimo dėl vieno iš tėvų išsiuntimo elemento, institucijos privalo atsižvelgti į vaiko amžių, jo fizinį ir emocinį išsivystymą, emocinių ryšių su tėvu ar motina stiprumą ir riziką, kurią vaiko atskyrimas nuo tėvo ar motinos gali kelti jo psichologinei pusiausvyrai(26).
79.      Norėdamos atlikti šį vertinimą institucijos privalo atsižvelgti į šeimos vienovės nutraukimo poveikį ir vaiko galimybę palaikyti ryšį su abiem tėvais. Šiuo aspektu gali būti svarstoma galimybė visai šeimai persikelti į kitą valstybę (narę); tokiu atveju sprendimus priimančios institucijos privalo įvertinti vaikų integracijos Suomijoje lygį.
80.      Nacionaliniame teisme A ir kiti pareiškėjai tvirtina, kad siekdami išlaikyti šeimos vienovę jie gali būti priversti persikelti į Moldovą, nes ne visi iš jų turi Rumunijos pilietybę(27).
81.      Šiuo klausimu gali būti svarbus Sprendimas
Ruiz Zambrano(28). Nors toje byloje priimtas sprendimas susijęs su nepilnamečiu, kuris yra Sąjungos pilietis, ši jurisprudencija apskritai prieštarauja Sąjungos piliečių išsiuntimui iš valstybių narių teritorijos. Atsižvelgiant į tai, kad F yra Sąjungos pilietis, pasekmės, kurių atsirastų privertus šeimą persikelti į Moldovą, prieštarautų Ruiz Zambrano jurisprudencijai.
82.      Taigi pagrindinėje byloje nacionalinės institucijos turi įvertinti, ar šeima gali toliau gyventi kartu Rumunijoje. Šis vertinimas negali būti grindžiamas vien teorinėmis prielaidomis, jis turi būti pagrįstas konkrečiu visų šeimos narių padėties įvertinimu(29).
83.      Veiksnys, į kurį institucijos turėtų atsižvelgti, kai vertina visus aspektus, yra asmens, dėl kurio priimtas sprendimas išsiųsti, padarytų nusikalstamų veikų sunkumas. Kaip teigė Suomijos vyriausybė teismo posėdyje, vertinant priemonės išsiųsti tėvą proporcingumą, svarbus veiksnys yra nusikalstamų veikų, kuriomis grindžiamas ginčijamas sprendimas išsiųsti, sunkumas. Jei nusikalstama veika ar elgesys ne toks sunkus, didesnė reikšmė gali būti teikiama šeimos vienovės išsaugojimui, o tai tam tikrais atvejais gali netgi būti svarbiau už būtinybę išsiųsti.
84.      Šiuo aspektu Pilietybės direktyvoje numatyti du skirtingi standartai, kurių valstybės narės privalo laikytis, kai sprendžia, ar taikyti priemones, ribojančias asmenų teisę atvykti į teritoriją ar joje pasilikti. Jeigu asmuo gyvena priimančiojoje valstybėje narėje mažiau nei penkerius metus, tokia priemonė gali būti taikoma dėl elgesio, kuris prieštarauja viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai (Pilietybės direktyvos 27 straipsnio 1 dalis). Visgi sprendimas dėl ilgalaikių gyventojų išsiuntimo gali būti priimtas tik esant rimtoms viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo priežastims (Pilietybės direktyvos 28 straipsnio 2 dalis). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pirmasis pareiškėjas pagrindinėje byloje priklauso pirmai, ar antrai kategorijai.
85.      Siekiant išsamumo, kaip aptarta posėdyje, reikia pažymėti, jog Pilietybės direktyvos 33 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad jeigu sprendimas išsiųsti vykdomas praėjus daugiau nei dvejiems metams nuo jo priėmimo, valstybė narė turi patikrinti, ar atitinkamas asmuo šiuo metu iš tikrųjų kelia grėsmę viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui, ir įvertinti, ar nuo sprendimo išsiųsti priėmimo dienos aplinkybės iš esmės pasikeitė.
86.      Taigi, net jei apeliacinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirminis Suomijos migracijos tarnybos sprendimas būtų paliktas galioti, pagal Pilietybės direktyvos 33 straipsnio 2 dalį būtų galima reikalauti naujo vertinimo, atsižvelgiant į esamas aplinkybes.
87.      Iš to išplaukia, kad prieš priimdamos sprendimą išsiųsti asmenį iš valstybės narės teritorijos sprendimus priimančios institucijos,
remdamosi
proporcingumo principu turi pasverti, viena vertus, atitinkamos šeimos kaip visumos interesus ir vaikų interesus, kita vertus, priimančiosios visuomenės interesus. Dėl pirmojo aspekto pažymėtina, kad institucijos privalo įvertinti to asmens šeimines aplinkybes, priežastis, dėl kurių reikia išlaikyti šeimos vienovę, galimybę ją išlaikyti kitoje šalyje, vaikų interesus, įskaitant, jei taikytina, sutuoktinio ir vaikų pageidavimus pasilikti priimančiojoje valstybėje narėje, kurioje jie turi teisę gyventi nepriklausomai nuo atitinkamo asmens. Kalbant apie pastarąjį aspektą, pažymėtina, kad valdžios institucijos privalo atsižvelgti į nusikalstamų veikų sunkumą, asmens gyvenimo priimančiojoje valstybėje narėje trukmę, taip pat jo kultūrinius ir socialinius ryšius su ta valstybe, palyginti su ryšiais, kuriuos tas asmuo turi su savo kilmės šalimi.
IV.    Išvada
88.      Atsižvelgdama į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Korkein hallinto-oikeus (Aukščiausiasis administracinis teismas, Suomija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios [d]irektyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, 12 straipsnio 3 dalis
turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma tik tuomet, kai sprendimas išsiųsti globėją yra įvykdytas arba tapo galutinis. Vis dėlto spręsdamos, ar išsiųsti asmenį, sprendimus priimančios institucijos turėtų atsižvelgti į tai, kad vaikai, kurie dalyvauja priimančiosios valstybės narės ugdymo programoje, pagal tą nuostatą įgis savarankišką teisę gyventi toje valstybėje, kai sprendimas išsiųsti taps galutinis.
2.      2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje 10 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 ir 24 straipsniais,
turi būti aiškinamas taip, kad darbuotojo statusą turinčio Sąjungos piliečio vaikai, kurie lanko priimančiosios valstybės narės pradinę mokyklą, ir vienas iš tėvų, kuriam priklauso faktinė vaikų globa, nepraranda teisės gyventi šalyje iki jų mokslo baigimo net ir tuo atveju, kai tas vienas iš tėvų, kuris turėjo darbuotojo statusą ir yra Sąjungos pilietis, migracijos tarnybų sprendimu išsiunčiamas iš priimančiosios valstybės narės dėl grėsmės viešajai tvarkai ar visuomenės saugumui
3.      Direktyvos 2004/38 28 straipsnio 1 dalis, siejama su Pagrindinių teisių chartijos 7 ir 24 straipsniais,
turi būti aiškinama taip, kad Sąjungos piliečio išsiuntimo sąlygos turi būti peržiūrėtos, jeigu po sprendimo išsiųsti priėmimo jo vaikams ir sutuoktiniui pripažįstama savarankiška teisė gyventi priimančiojoje valstybėje narėje ir jeigu tie šeimos nariai nori pasilikti toje valstybėje narėje. Peržiūrėdamos sprendimą, sprendimus priimančios institucijos arba nacionalinis teismas,
remdamiesi proporcingumo principu, turi pasverti, viena vertus, atitinkamos šeimos kaip visumos interesus ir vaikų interesus, kita vertus, priimančiosios visuomenės interesus. Dėl pirmojo aspekto pažymėtina, kad institucijos privalo įvertinti to asmens šeimines aplinkybes, priežastis, dėl kurių reikia išlaikyti šeimos vienovę, galimybę ją išlaikyti
kitoje šalyje, vaikų interesus, įskaitant, jei taikytina, sutuoktinio ir vaikų pageidavimus pasilikti priimančiojoje valstybėje narėje, kurioje jie turi teisę gyventi nepriklausomai nuo atitinkamo asmens. Kalbant apie pastarąjį aspektą, pažymėtina, kad valdžios institucijos privalo atsižvelgti į nusikalstamų veikų sunkumą, asmens gyvenimo priimančiojoje valstybėje narėje trukmę, taip pat jo kultūrinius ir socialinius ryšius su ta valstybe, palyginti su ryšiais, kuriuos tas asmuo turi su savo kilmės šalimi.
1      Originalo kalba: anglų.
i Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti [d]irektyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, 2004, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46; klaidų ištaisymas OL L 274, 2009, p. 47; toliau – Pilietybės direktyva).
3      2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje (OL L 141, 2011, p. 1; toliau – Reglamentas dėl darbuotojų).
4      Šiuo aspektu atrodo, kad 2022 m. lapkričio 22 d. sprendimo priėmimo metu A Suomijoje buvo pragyvenęs ketverius su puse metų, todėl jis, kaip ir vėliau prie jo prisijungę šeimos nariai, neturėjo teisės į nuolatinio gyventojo statusą.
5      Šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Baumbast ir R (C‑413/99, EU:C:2002:493, 63 punktas) ir 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Jobcenter Krefeld (C‑181/19, EU:C:2020:794, 35 punktas; toliau – Sprendimas Jobcenter Krefeld).
6      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Jobcenter Krefeld 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
7      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Jobcenter Krefeld 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
8      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Jobcenter Krefeld 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
9      Sprendimo Jobcenter Krefeld 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; išskirta mano.
10      Prancūzų kalba: lorsqu’il souhaite poursuivre des cours d’enseignement général dans cet État membre; vokiečių kalba: wenn es weiter am allgemeinen Unterricht in diesem Mitgliedstaat teilnehmen möchte; kroatų kalba: kada ono želi nastaviti s općim obrazovanjem u toj državi članici; italų kalba: qualora intenda proseguire corsi di insegnamento generale in tale Stato membro.
11      Šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą Baumbast ir R (C‑413/99, EU:C:2002:493, 53 punktas). Dėl panašios argumentacijos žr. generalinio advokato L. A. Geelhoed išvadą byloje Baumbast ir R (C‑413/99, EU:C:2001:385, 62 punktas). Beje, tai atitinka Pilietybės direktyvos 12 straipsnio 3 dalies formuluotę ir prielaidą, kurią šia nuostata siekiama apsaugoti.
12      Dėl kompetencijų pasiskirstymo tarp valstybių narių ir Sąjungos švietimo srityje žr. mano išvadą byloje Komisija / Vengrija (Europos Sąjungos vertybės) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 56 punktas) ir išvadą byloje Komisija / Slovakija (Etninė diskriminacija švietimo srityje) (C‑799/23, EU:C:2025:621, 67 punktas), kuriose pabrėžiama, kad Sąjunga šioje srityje turi tik papildomąsias kompetencijas. Dėl šios pozicijos patvirtinimo žr. 2026 m. balandžio 21 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Europos Sąjungos vertybės) (C‑769/22, EU:C:2026:326, 272 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
13      Ristuccia, F., „Ties that bind and ties that compel: Dependency and the Ruiz Zambrano doctrine“, Common Market Law Review 5, 2023, p. 1227–1268, visų pirma p. 1252.
14      Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, 97–99 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
15      2022 m. gegužės 5 d. sprendimas (C‑451/19 ir C‑532/19, EU:C:2022:354).
16      Šiuo klausimu žr. Sprendimo Jobcenter Krefeld 38 punktą. Tai reiškia, kad B, C, D, E, F ir G neprivalo visi kartu atitikti Reglamente dėl darbuotojų ir Pilietybės direktyvoje nustatytas sąlygas.
17      Visgi iš Komisijos aiškinamojo memorandumo, pridėto prie pasiūlymo dėl Pilietybės direktyvos, matyti, kad ši nuostata buvo grindžiama rūpesčiu dėl vaikų, kurie jau prisitaikė prie priimančiosios valstybės narės švietimo sistemos ir gali patirti sunkumų prisitaikydami prie naujos sistemos, todėl ta nuostata siekiama išvengti, kad tokie vaikai nukentėtų dėl to, kad jų vienas iš tėvų, Sąjungos pilietis, išvyksta iš priimančiosios valstybės narės teritorijos dėl profesinių ar kitų priežasčių. Šiuo klausimu žr. Europos Komisija,  Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje (KOM(2001) 257 galutinis) (OL C 270 E, 2001, p. 150) aiškinamasis memorandumas, https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=celex:52001PC0257
18      1964 m. vasario 25 d. Tarybos [d]irektyva dėl užsienio piliečių judėjimui ir gyvenimui skirtų specialių priemonių, pateisinamų viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ar jos sveikatos sumetimais, derinimo (OL 56, 1964, p. 850; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 11).
19      Išskirta mano.
20      Žr., pavyzdžiui, 1975 m. spalio 28 d. Sprendimą Rutili (36/75, EU:C:1975:137, 19 punktas) ir 1977 m. spalio 27 d. Sprendimą Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, 28 punktas).
21      Žr., pavyzdžiui, 2024 m. birželio 13 d. Sprendimą Pedro Francisco (C‑62/23, EU:C:2024:502, 32 punktas).
22      Pareiga laikytis proporcingumo principo aiškiai nurodyta Pilietybės direktyvos 27 straipsnio 2 dalyje, nors tokia pareiga jau kyla iš Chartijos 52 straipsnio 1 dalies, pagal kurią reikalaujama, kad bet koks laisvo judėjimo teisės apribojimas turi atitikti proporcingumo principą.
23      Šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 23 d. Sprendimą Tsakouridis (C‑145/09, EU:C:2010:708, 52 punktas) ir 2025 m. lapkričio 25 d. Sprendimą Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:917, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
24      Žr., pavyzdžiui, 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą GN (Vaiko interesais grindžiamas atsisakymo pagrindas) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 41 punktas).
25      Šiuo klausimu žr. 2016 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675, 85 punktas), 2022 m. gegužės 5 d. Sprendimą Subdelegación del Gobierno en Toledo (Šeimos nario gyvenimas šalyje – Nepakankami ištekliai) (C‑451/19 ir C‑532/19, EU:C:2022:354, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. balandžio 25 d. Sprendimą NW ir PQ (Įslaptinta informacija) (C‑420/22 ir C‑528/22, EU:C:2024:344,  77 punktas).
26      Šiuo klausimu žr. 2017 m. gegužės 10 d. Sprendimą Chavez-Vilchez ir kt. (C‑133/15, EU:C:2017:354, 71 punktas). Taip pat žr., be kita ko, 2018 m. gegužės 8 d. Sprendimą
K. A. ir kt. (Šeimos susijungimas Belgijoje) (C‑82/16, EU:C:2018:308, 72 punktas), 2022 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Teisės gyventi šalyje pagal SESV 20 straipsnį pobūdis) (C‑624/20, EU:C:2022:639, 38 ir 39 punktai) ir 2023 m. birželio 22 d. Sprendimą Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Nepilnamečio Nyderlandų piliečio motina tailandietė) (C‑459/20, EU:C:2023:499, 48 punktas).
27      Šiuo aspektu, kiek man žinoma, jei dėl istorinių priežasčių Moldovos piliečiams taikomos specialios sąlygos dėl natūralizacijos Rumunijoje, jie neturi jokių privilegijų, susijusių su leidimu gyventi šalyje. Žr. Legea nr. 21/1991 a cetăţeniei române (Rumunijos pilietybės įstatymas Nr. 21/1991) 11 straipsnio 1 dalį, paskutinį kartą iš dalies pakeistą 2025 m. kovo 12 d.
Lege nr. 14/2025 (Įstatymas Nr. 14/2025).
28      2011 m. kovo 8 d. Sprendimas Ruiz Zambrano (C‑34/09, EU:C:2011:124).
29      Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, 81–84 punktai).