Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
MACIEJ
SZPUNAR
prednesené
10. júla
2025(1)
Vec C‑797/23
Meta Platforms Ireland Limited
proti
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni,
za účasti:
Federazione Italiana Editori Giornali (FIEG),
Società italiana degli autori ed editori (SIAE),
Gedi Gruppo Editoriale SpA
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Tribunale
Amministrativo
Regionale
per
il
Lazio
(Regionálny
správny
súd
pre
Lazio,
Taliansko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Duševné
vlastníctvo – Autorské
právo a s ním
súvisiace
práva – Smernica
(EÚ)
2019/790 – Článok 15 – Ochrana
tlačových
publikácií
pri
online
používaní – Vnútroštátna
právna
úprava
stanovujúca
zaplatenie
primeranej
náhrady
odmeny – Povinnosti
uložené
poskytovateľom
služieb
informačnej
spoločnosti – Právomoci
zverené
nezávislému
správnemu
orgánu – Zváženie
základných
práv – Charta
základných
práv
Európskej
únie – Článok 17
ods. 2 – Základné
právo
na
ochranu
duševného
vlastníctva – Článok 16 – Sloboda
podnikania – Článok 11 – Sloboda
prejavu a právo
na
informácie “
Úvod
1.        Medzi
odvetviami
hospodárstva,
ktorých
sa
dotkla
digitálna
revolúcia a nástup
internetu,
pričom
sa
nedotkla
len
mála z nich,
zaujíma
popredné
miesto
mediálny
sektor a osobitne
sektor
tlačených
médií.
Tento
sektor
totiž
čelí
výrazným
zmenám.
Tieto
zmeny
majú
svoj
pôvod v prvom
rade v zmene
návykov
používateľov,
ktorí
nielenže
nahrádzajú
papierovú
tlač
online
prístupom k obsahu,
ale
aj
diverzifikujú
zdroje
tohto
obsahu,
pričom
ich
výber
je v digitálnom
prostredí
takmer
neobmedzený. V druhom
rade
sú
vyvolané
vznikom
služieb
prehľadu
tlače,
ktoré
často
ponúkajú
veľké
online
platformy.
Tieto
služby
vytvárajú
„substitučný
účinok“
tým,
že
umožňujú
používateľom
oboznámiť
sa,
aj
keď
povrchne, s novinárskym
obsahom
bez
toho,
aby
pristupovali k pôvodným
zdrojom,
teda k stránkam
novín a periodík. V treťom
rade
súvisia s konkurenciou,
ktorú
vo
vzťahu k tradičným
médiám
vyvíjajú
nové
kanály
šírenia
informácií,
ktoré
umožňuje
internet,
najmä
„sociálne
médiá“.
2.        Tieto
zmeny
viedli k drastickému
poklesu
príjmov
vydavateľov
tlače,
ktorí
už
nie
sú
schopní
znášať
náklady
spojené s ich
tradičným
obchodným
modelom.
Tento
pokles
je
spôsobený
tak
prepadom
predaja
papierových
výtlačkov
novín a periodík,
ako
aj
stratou
príjmov z reklamy,
ktoré v súčasnosti
získavajú
najmä
veľké
online
platformy.
3.        Dôsledky
krízy
tradičných
médií
však
nie
sú
len
ekonomické.
Médiá
zohrávajú
zásadnú
úlohu
vo
fungovaní
demokratických
spoločností:
sú
hlavným
zdrojom
spoľahlivých
informácií
pre
širokú
verejnosť a zároveň
najúčinnejším
nástrojom
na
zabezpečenie
kontroly
správania
aktérov
politického
života
prostredníctvom
verejnej
mienky.
Ich
oslabenie a nahrádzanie
novými
aktérmi,
ktorých
kvalita
informácií
je
prinajmenšom
premenlivá,
výrazne
prispieva k vážnym
spoločenským a politickým
problémom.
4.        Z tohto
dôvodu
boli v tretích
krajinách(2),
ale
aj v členských
štátoch,
konkrétne v Nemecku a Španielsku,
prijaté
legislatívne
intervenčné
iniciatívy v prospech
vydavateľov
tlače.
Tieto
opatrenia
však
nesplnili
to,
čo
sa
od
nich
očakávalo, a to z dôvodu
problémov
súvisiacich
tak s ich
zákonnosťou,
ako
aj s ich
neúčinnosťou(3).
5.        Situácia
vydavateľov
tlače
voči
online
platformám
nie
je v skutočnosti
taká
jednoduchá,
ako
sa
na
prvý
pohľad
zdá.
Hoci
tieto
platformy
poškodzujú
záujmy
vydavateľov,
najmä
prostredníctvom
„substitučného
účinku“ a konkurencie,
ktorú
vytvárajú,
majú
tiež
pozitívny
„expanzný
účinok“
tým,
že
priťahujú
nové
publikum.
Ukazuje
sa
pritom,
že
návyky
používateľov
sa
zmenili
do
takej
miery,
že
veľmi
významná
časť z nich
dnes
pristupuje k novinárskemu
obsahu
len
prostredníctvom
rôznych
platforiem.
Vydavatelia
sú
teda
pri
získavaní
nových
zákazníkov
vo
veľkej
miere
závislí
od
týchto
platforiem, v dôsledku
čoho
je
prítomnosť
ich
obsahu
na
týchto
platformách
nevyhnutná.
Naproti
tomu v opačnom
garde
to
neplatí:
prítomnosť
tohto
obsahu
nie
je
pre
online
platformy
rozhodujúca.
Vydavatelia
sú
teda
voči
týmto
platformám v zraniteľnom
postavení, v dôsledku
čoho
sú
pokusy o nápravu
situácie
udeľovaním
nových
práv
duševného
vlastníctva
uvedeným
vydavateľom
neúčinné.
Okrem
toho
nie
všetci
vydavatelia
tlače
sú
dotknutí
rovnakým
spôsobom:
zatiaľ
čo
veľkí
vydavatelia
sú
viac
zasiahnutí
substitučným
účinkom,
malí
vydavatelia,
najmä
miestni,
profitujú
skôr z expanzného
účinku,
keďže
získavajú
prístup k publiku,
ktoré
by
tradičnými
prostriedkami
nemohli
osloviť.
6.        Nie
je
teda
prekvapujúce,
že
ustanovenia
práva
Únie,
ktoré
sú
predmetom
prejednávanej
veci a ktoré
zavádzajú
nové
právo
duševného
vlastníctva
pre
vydavateľov,
boli
ostro
kritizované
tak
počas
postupu
ich
prijímania,
ako
aj
po
nadobudnutí
ich
účinnosti(4).
Táto
situácia
bola
dokonca
prirovnaná k situácii v slávnom
príbehu Hansa Christiana
Andersena
„Cisárove
nové
šaty“(5).
7.        Pri
preberaní
predmetných
ustanovení
práva
Únie
však
niektoré
členské
štáty
prijali
opatrenia,
akými
sú
talianske
opatrenia, o ktoré
ide
vo
veci
samej, s cieľom
posilniť
vyjednávaciu
pozíciu
vydavateľov
tlače a obliecť
tak
cisára
do
skutočných
šiat.
Úlohou
Súdneho
dvora
je
teraz
vymedziť
hranice
stanovené
právom
Únie,
ktoré
tieto
opatrenia
nesmú
prekročiť.
Právny rámec
Právo Únie
8.        Článok 15
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2019/790
zo
17. apríla
2019 o autorskom
práve a právach
súvisiacich s autorským
právom
na
digitálnom
jednotnom
trhu a o zmene
smerníc
96/9/ES a 2001/29/ES(6) okrem
iného
stanovuje:
„1.      Členské
štáty
poskytnú
vydavateľom
tlačových
publikácií
usadeným v členskom
štáte
práva
stanovené v článku 2 a v článku 3 ods. 2
smernice
2001/29/ES[(7)]
na
online
používanie
ich
tlačových
publikácií
poskytovateľmi
služieb
informačnej
spoločnosti.
Práva
stanovené v prvom
pododseku
sa
nevzťahujú
na
súkromné a neobchodné
používanie
tlačových
publikácií
individuálnymi
používateľmi.
Ochrana
priznaná
podľa
prvého
pododseku
sa
nevzťahuje
na
úkony
nakladania s hypertextovými
odkazmi
(tzv.
hyperlinking).
…
4.      Trvanie
práv
stanovených v odseku
1
uplynie
dva
roky
po
vydaní
tlačovej
publikácie.
Uvedené
obdobie
sa
počíta
od
1. januára
roku
nasledujúceho
po
dátume
vydania
tejto
tlačovej
publikácie.
…“
Talianske právo
9.        Článok 43‑a legge n. 633 – Protezione
del
diritto
d’autore e di
altri
diritti
connessi
al
suo
esercizio
(zákon
č. 633 o ochrane
autorského
práva a iných
práv
spojených s jeho
výkonom) z 22. apríla
1941(8) v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„zákon
č. 633/1941“)
okrem
iného
stanovuje:
„1.      Vydavateľom
tlačových
publikácií, a to
samostatne, v združení
alebo v konzorciu,
sa
na
účely
online
používania
ich
tlačových
publikácií
poskytovateľmi
služieb
informačnej
spoločnosti…
vrátane
spoločností
zaoberajúcich
sa
monitorovaním
médií a prehľadmi
tlače
udeľujú
výhradné
práva
na
rozmnožovanie a prenos
uvedené v článkoch 13 a 16.
…
6.      Práva
stanovené v odseku 1
sa
nevzťahujú
na
súkromné a neobchodné
používanie
tlačových
publikácií
individuálnymi
používateľmi,
ani
na
úkony
nakladania s hypertextovými
odkazmi,
ani
na
použitie
individuálnych
slov
alebo
veľmi
krátkych
úryvkov z tlačovej
publikácie.
…
8.      Poskytovatelia
služieb
informačnej
spoločnosti
zaplatia
subjektom
uvedeným v odseku 1
primeranú
náhradu
odmeny
za
online
používanie
tlačových
publikácií.
Autorità
per
le
Garanzie
nelle
Comunicazioni
[(Úrad
pre
dohľad
nad
komunikáciami,
Taliansko),
(ďalej
len
‚AGCOM‘)]
prijme
do
60
dní
odo
dňa
nadobudnutia
účinnosti
tohto
ustanovenia
nariadenie,
ktorým
stanoví
referenčné
kritériá
na
účely
určenia
primeranej
náhrady
odmeny
podľa
prvej
vety,
pričom
zohľadní
okrem
iného
počet
online
zobrazení
článku,
roky
činnosti a význam
vydavateľov
uvedených v odseku 3
na
trhu,
počet
zamestnaných
novinárov,
ako
aj
náklady
vynaložené
na
investície
do
technológií a infraštruktúry
obomi
stranami a hospodárske
výhody
vyplývajúce z publikácie
pre
obe
strany z hľadiska
viditeľnosti a príjmov z reklamy.
9.      Rokovania o uzavretí
zmluvy o využívaní
práv
uvedených v odseku 1
medzi
poskytovateľmi
služieb
informačnej
spoločnosti
vrátane
spoločností
zaoberajúcich
sa
monitorovaním
médií a prehľadmi
tlače a vydavateľmi
uvedenými v odseku
3
sa
vedú
aj
so
zreteľom
na
kritériá
stanovené v nariadení
podľa
odseku
8. V priebehu
rokovaní
poskytovatelia
služieb
informačnej
spoločnosti
neobmedzujú
viditeľnosť
obsahu
vydavateľov
vo
výsledkoch
vyhľadávania.
Neodôvodnené
obmedzenie
tohto
obsahu v štádiu
rokovania
je
možné
posúdiť v rámci
kontroly
dodržiavania
povinnosti
konať v dobrej
viere
stanovenej v článku 1337
Občianskeho
zákonníka.
10.      Bez
toho,
aby
bolo
dotknuté
právo
predložiť
vec
všeobecnému
súdu
podľa
odseku 11,
ak
sa
dohoda o výške
náhrady
odmeny
neuzavrie
do
30
dní
od
predloženia
žiadosti
jednej z dotknutých
strán o začatie
rokovaní,
ktorákoľvek
zo
strán
sa
môže
obrátiť
na
[AGCOM]
so žiadosťou o určenie
primeranej
náhrady
odmeny,
pričom
vo
svojej
žiadosti
objasní
svoj
hospodársky
návrh. V lehote
60 dní
odo
dňa
predloženia
žiadosti
dotknutej
strany, a to
vrátane
prípadov,
keď
sa
niektorá
strana
napriek
riadnemu
predvolaniu
nedostavila,
[AGCOM]
na
základe
kritérií
stanovených
nariadením
podľa
odseku 8
oznámi,
ktorý z predložených
hospodárskych
návrhov
spĺňa
uvedené
kritériá,
alebo v prípade,
ak
usúdi,
že
žiadny z návrhov
uvedené
kritériá
nespĺňa,
určí
výšku
primeranej
náhrady
odmeny
ex
offo.
11.      Ak
po
určení
primeranej
náhrady
odmeny
zo
strany
[AGCOM]
strany
neuzavrú
zmluvu,
každá z nich
môže
predložiť
vec
senátu
všeobecného
súdu
špecializovanému
na
obchodné
veci…, a to
aj
na
účely
podania
žaloby
podľa
článku 9
zákona
č. 192 z 18. júna
1998.
12.      Poskytovatelia
služieb
informačnej
spoločnosti
vrátane
spoločností
zaoberajúcich
sa
monitorovaním
médií a prehľadmi
tlače
sú
povinní
sprístupniť
na
žiadosť
dotknutej
strany, a to
aj
prostredníctvom
organizácií
kolektívnej
správy
alebo
nezávislých
subjektov
správy…,
ak
majú
poverenie,
alebo
na
žiadosť
[AGCOM]
údaje
potrebné
na
učenie
výšky
primeranej
náhrady
odmeny.
Splnenie
povinnosti
stanovenej v prvej
vete
nezbavuje
vydavateľov
uvedených v odseku
3
povinnosti
zachovávať
dôvernosť
obchodných,
priemyselných a finančných
informácií, o ktorých
sa
dozvedeli.
[AGCOM]
dohliada
na
plnenie
informačnej
povinnosti,
ktorú
majú
poskytovatelia
služieb. V prípade
neposkytnutia
týchto
údajov
do
30
dní
od
podania
žiadosti
podľa
prvej
vety
úrad
uloží
subjektu,
ktorý
si
nesplnil
povinnosť,
správnu
peňažnú
sankciu
až
do
výšky
1 % obratu
dosiahnutého v poslednom
účtovnom
období
skončenom
pred
oznámením
námietky…
…
14.      Trvanie
práv
stanovených v tomto
článku
uplynie
dva
roky
po
vydaní
novinárskeho
diela…“
10.      Delibera n. 3/23/CONS
(uznesenie
č. 3/23/CONS),
ktoré
AGCOM
prijal
19. januára
2023,
ktorého príloha A obsahuje
regolamento
in
materia
di
individuazione
dei
criteri
di
riferimento
per
la
determinazione
dell’equo
compenso
per
l’utilizzo
online
di
pubblicazioni
di
carattere
giornalistico
di
cui
all’articolo
43‑bis
della
Legge
22
aprile
1941, n. 633
(nariadenie,
ktorým
sa
stanovujú
referenčné
kritériá
na
účely
určenia
primeranej
náhrady
odmeny
za
online
používanie
tlačových
publikácií
podľa
článku 43‑a zákona
č. 633/1941):
–        stanovuje
kritériá
na
určenie
výšky
primeranej
náhrady
odmeny,
ktoré
zahŕňajú
vymedzenie
základu
pre
výpočet
založeného
na
príjmoch
poskytovateľov
služieb
informačnej
spoločnosti z reklamy
plynúcich z online
používania
tlačových
publikácií
vydavateľa,
po odpočítaní
príjmov
vydavateľa
plynúcich z presmerovania
návštevnosti
na
jeho
webovú
stránku
(článok 4),
–        stanovuje
sadzbu
až
do
výšky
70 %,
ktorá
sa
má
uplatniť
na
základnú
sumu
pri
určení
výšky
primeranej
náhrady
odmeny
na
základe
viacerých
dodatočných
kritérií
stanovených v jeho
článku 4
ods. 2,
–        podrobne
opisuje
povinnosti
sprístupniť
údaje,
vymedzuje
inšpekčné
právomoci
AGCOM a stanovuje
uplatniteľnosť
správnej
peňažnej
sankcie
voči
subjektu,
ktorý
si
nesplnil
povinnosť,
až
do
výšky
1 % obratu
dosiahnutého
na
vnútroštátnom
trhu v poslednom
účtovnom
období
skončenom
pred
oznámením
námietky
(článok 5),
–        upravuje
postup
pri
podávaní
žiadosti
AGCOM o určenie
výšky
primeranej
náhrady
odmeny a s tým
súvisiace
ustanovenia,
spolu s možnosťou
AGCOM
jednostranne
rozhodnúť o tejto
výške
(články 8
až 12).
Spor vo veci samej, konanie a prejudiciálne otázky
11.      Spoločnosť
Meta
Platforms
Ireland
Limited
(ďalej
len
„Meta“)
so
sídlom v Írsku
poskytuje
služby
informačnej
spoločnosti, a to
najmä
ako
prevádzkovateľ
online
sociálnej
siete
Facebook.
12.      Návrhom
podaným
na
vnútroštátny
súd,
Tribunale
Amministrativo
Regionale
per
il
Lazio
(Regionálny
správny
súd
pre
Lazio,
Taliansko),
Meta
podala
žalobu o neplatnosť
uznesenia
č. 3/23/CONS,
ako
aj
jeho
príloh.
13.      Meta
na
podporu
svojej
žaloby
najmä
tvrdí,
že
článok 43‑a zákona
č. 633/1941 a sporné
uznesenie
sú v rozpore s článkom 15
smernice 2019/790,
ktorý
zakotvuje
nie
práva
na
odmenu,
ale
práva
výhradnej
povahy.
Okrem
toho
vzhľadom
na
povinnosti
uložené
poskytovateľom
služieb
informačnej
spoločnosti,
na
výrazné
obmedzenia
zmluvnej
slobody
hospodárskych
subjektov,
ako
aj
na
úlohu a právomoci
zverené
AGCOM
je
táto
právna
úprava
tiež v rozpore
so
slobodou
podnikania
zaručenou v článku 16
Charty základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“), a najmä
so zásadou
voľnej
hospodárskej
súťaže.
Meta
pred
vnútroštátnym
súdom
zdôrazňuje
nedostatok
proporcionality a primeranosti
opatrení
prijatých
talianskym
zákonodarcom,
ktoré
bránia
poskytovaniu
služieb v Taliansku
spoločnosťami
usadenými v iných
členských
štátoch
alebo
prinajmenšom
výrazne
znižujú
jeho
atraktívnosť.
14.      V tomto
kontexte
Tribunale
Amministrativo
Regionale
per
il
Lazio
(Regionálny
správny
súd
pre
Lazio)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Môže
sa
článok 15
[smernice 2019/790]
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
zavedeniu
vnútroštátnych
ustanovení – ako
sú
ustanovenia
stanovené v článku 43‑a zákona
[č. 633/1941] a ustanovenia
stanovené v uznesení
[AGCOM]
č. 3/23/CONS – v rozsahu, v akom
tieto
ustanovenia:
a)      stanovujú v prospech
vydavateľov a nad
rámec
výhradných
práv
uvedených v článku 15
smernice 2019/790
povinnosti
[poskytovateľov
služieb
informačnej
spoločnosti
(ISSP)]
vyplácať
odmenu
(primeranú
náhradu
odmeny);
b)      ukladajú
týmto
ISSP
povinnosti:
–        začať
rokovania s vydavateľmi,
–        poskytnúť
samotným
vydavateľom a [AGCOM]
informácie
potrebné
na
určenie
primeranej
náhrady
odmeny
a
–        neobmedzovať
viditeľnosť
obsahu
vydavateľa
vo
výsledkoch
vyhľadávania
až
do
ukončenia
rokovania;
c)      zverujú
[AGCOM]:
–        právomoc
dohľadu a ukladania
sankcií,
–        právomoc
stanoviť
referenčné
kritériá
na
účely
určenia
primeranej
náhrady
odmeny,
–        právomoc
určiť v prípade
nedosiahnutia
dohody
medzi
stranami
presnú
výšku
primeranej
náhrady
odmeny?
2.      Bráni
článok 15
smernice 2019/790
vnútroštátnym
ustanoveniam,
ako
sú
ustanovenia
uvedené v prvej
otázke,
ktoré
ukladajú
[ISSP]
povinnosť
sprístupniť
údaje,
ktorá
podlieha
dohľadu
[AGCOM] a ktorej
nesplnenie
vedie k uplatneniu
správnych
sankcií?
3.      Bránia…
zásady
slobody
podnikania
podľa
článkov 16 a 52
[Charty],
voľnej
hospodárskej
súťaže
podľa
článku 109 ZFEÚ a proporcionality
podľa
článku 52
[Charty]
vnútroštátnym
ustanoveniam,
ako
sú
vyššie
uvedené
ustanovenia,
ktoré:
a)      zavádzajú
nad
rámec
výhradných
práv
stanovených v článku 15
smernice 2019/790
aj
práva
na
odmenu,
ktorých
uplatňovanie
sprevádza
už
spomínané
zavedenie
povinnosti
ISSP
začať
rokovania s vydavateľmi,
poskytnúť
vydavateľom
a/alebo
[AGCOM]
informácie
potrebné
na
určenie
primeranej
náhrady
odmeny a neobmedzovať
viditeľnosť
obsahu
vydavateľa
vo
výsledkoch
vyhľadávania
až
do
ukončenia
týchto
rokovaní;
b)      zverujú
[AGCOM]:
–        právomoc
dohľadu a ukladania
sankcií,
–        právomoc
stanoviť
referenčné
kritériá
na
účely
určenia
primeranej
náhrady
odmeny,
–        právomoc
určiť v prípade
nedosiahnutia
dohody
medzi
stranami
presnú
výšku
primeranej
náhrady
odmeny?“
15.      Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
bol
doručený
do
kancelárie
Súdneho
dvora
21. decembra
2023.
Písomné
pripomienky
predložili
Meta,
Federazione
Italiana
Editori
Giornali
(FIEG),
belgická,
dánska,
francúzska a talianska
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
Meta,
FIEG,
Società
italiana
degli
autori
ed
editori
(SIAE, talianska spoločnosť autorov a vydavateľov),
Gedi
Gruppo
Editoriale
SpA,
talianska,
francúzska a poľská
vláda,
ako
aj
Komisia
sa
zúčastnili
na
pojednávaní,
ktoré
sa
konalo 10. februára
2025.
Analýza
16.      Vnútroštátny
súd
kladie v prejednávanej
veci
tri
prejudiciálne
otázky.
Predmetom
prvých
dvoch
otázok,
ktoré
budem
analyzovať
spoločne,
je
zlučiteľnosť
rôznych
opatrení
prijatých
talianskym
zákonodarcom,
ktoré
sa
týkajú
povahy
odmeny
splatnej
vydavateľom
tlače,
povinností
poskytovateľov
služieb
informačnej
spoločnosti
(ďalej
len
„ISSP“),
ktorí
používajú
tlačové
publikácie,
ako
aj
právomocí
AGCOM, s článkom 15
smernice 2019/790.
Tretia
otázka
sa
týka
zlučiteľnosti
týchto
opatrení s článkami 16 a 52
Charty,
ako
aj s článkom 109 ZFEÚ.
17.      V rámci
úvodnej
poznámky
ku
všetkým
položeným
otázkam
uvádzam,
že
tak
spor
vo
veci
samej,
ako
aj
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ako
aj
pripomienky
predložené v tomto
konaní
odhaľujú
zásadnú
nezhodu
medzi
dotknutými
osobami v otázke
výkladu
ustanovení
talianskeho
práva, o ktoré
ide
vo
veci
samej.
Táto
nezhoda
panuje
medzi
na
jednej
strane
spoločnosťou
Meta, s ktorej
výkladom
sa
zrejme
stotožňuje
vnútroštátny
súd, a na
druhej
strane
talianskou
vládou,
organizáciami
vydavateľov,
ktoré
vstúpili
do
konania
ako
vedľajší
účastníci, a podľa
informácií
poskytnutých
Komisiou
aj
AGCOM.
Týka
sa
jednak
povahy
odmeny
vydavateľov
tlače
stanovenej
uvedenými
ustanoveniami a jednak
záväzného
charakteru
povinností
uložených
ISSP,
ako
aj
právomocí
zverených
AGCOM. V rámci
prejudiciálneho
konania
bude
môcť
Súdny
dvor
len
definovať
podmienky,
za
ktorých
možno
tieto
ustanovenia
považovať
za
zlučiteľné s právom
Únie,
keďže
výklad
ustanovení
vnútroštátneho
práva
patrí
do
výlučnej
právomoci
vnútroštátnych
súdov. V týchto
návrhoch
zdôrazním
túto
zásadu a zároveň
pripomeniem
vnútroštátnemu
súdu
povinnosť
každého
súdu
členského
štátu
vykladať
svoje
vnútroštátne
právo v čo
najväčšej
možnej
miere v súlade s právom
Únie.
O prvej a druhej otázke
18.      Svojimi
prvými
dvomi
prejudiciálnymi
otázkami
sa
vnútroštátny
súd
usiluje
overiť
zlučiteľnosť s článkom 15
smernice 2019/790:
1.
povinnosti
primeraného
odmeňovania
vydavateľov
tlače
údajne
uloženej
ISSP
[prvá
otázka písm. a)],
2.
ďalších
povinností
uložených
ISSP
[prvá
otázka písm. b)] a 3. právomocí
AGCOM v procese
rokovaní
medzi
ISSP a vydavateľmi
tlače
[prvá
otázka písm. c) a druhá
otázka].
Pred
začatím
analýzy
týchto
rôznych
aspektov
by
som
chcel
uviesť
niekoľko
všeobecných
poznámok k článku 15
smernice 2019/790.
O článku 15 smernice 2019/790
19.      V prvom
rade,
pokiaľ
ide o povahu
práv
priznaných
vydavateľom
tlače v článku 15
smernice 2019/790,
odsek 1
prvá
veta
tohto
článku
odkazuje
na
„práva
stanovené v článku 2 a v článku 3
ods. 2
smernice
[2001/29]“.
Pripomínam,
že v týchto
ustanoveniach
sa
priznáva
výlučné
právo
udeliť
súhlas
alebo
zakázať
akúkoľvek
formu
rozmnožovania
predmetu
ochrany
(právo
rozmnožovania),
resp.
výlučné
právo
sprístupňovania
predmetov
ochrany
verejnosti
takým
spôsobom,
aby k nim
verejnosť
mala
prístup z miesta a v čase,
ktoré
si
sama
zvolí
(právo
sprístupňovania
verejnosti).
20.      Podľa
spoločnosti
Meta z tejto
formulácie
článku 15
smernice 2019/790,
ktorá
odkazuje
na
ustanovenia
smernice 2001/29,
vyplýva,
že
práva
vydavateľov
tlače
majú
presne
rovnakú
povahu
ako
práva
súvisiace s autorským
právom
uvedené v tejto
smernici,
teda
výlučné
práva
umožňujúce
nositeľom
práv
zakázať
alebo
povoliť,
prípadne
za
odmenu,
používanie
predmetov
ochrany
osobám,
ktoré
ich
chcú
používať,
na
základe
zmluvnej
slobody
oboch
strán a bez
akéhokoľvek
zásahu
orgánov
verejnej
moci.
21.      Nie
som
však
presvedčený,
že
článok 15
smernice
2019/790
sa
má
vykladať
týmto
spôsobom.
Keby
totiž
cieľom
normotvorcu
Únie
bolo
len
vytvoriť v prospech
vydavateľov
tlače
nové
práva
súvisiace s autorským
právom,
stačilo
by
mu
rozšíriť
zoznamy
nositeľov
práv
uvedené v článku 2 a v článku 3
ods. 2
smernice 2001/29 a prípadne
upraviť
dobu
ochrany
výlučných
práv
takto
ustanovených v smernici
2006/116/ES(9).
Cieľ
článku 15
sa
však
podľa
môjho
názoru
neobmedzuje
len
na
to.
22.      Cieľom
smernice
2019/790,
ako
vyplýva
najmä z jej
odôvodnenia
3,
je
totiž
doplniť
autorské
právo
Únie
vo
viacerých
odlišných
aspektoch s cieľom
vyriešiť
osobitné
problémy
spojené
najmä s rýchlym
technologickým a hospodárskym
rozvojom v digitálnom
prostredí.
Pokiaľ
ide
konkrétnejšie o dôvody
prijatia
článku 15
tejto
smernice,
tie
sú
uvedené
najmä v jej
odôvodneniach 54 a 55,
podľa
ktorých
primárnym
záujmom
normotvorcu
Únie
bolo
vyriešiť
ťažkosti
spomenuté v úvode
týchto
návrhov.
23.      Je
nepochybne
pravda,
že
na
tento
účel
sa
tento
normotvorca
rozhodol
priznať
vydavateľom
tlače
výhradné
práva
na
rozmnožovanie a sprístupňovanie
verejnosti a že
podľa
odôvodnenia 57
smernice 2019/790
tieto
práva
musia
„mať
rovnaký
rozsah
pôsobnosti
ako
[príslušné]
práva
stanovené v smernici
[2001/29]“.
Toto
posledné
tvrdenie
je
však v rozpore
so
samotným
znením
článku 15
tejto
smernice.
24.      Hoci
sa
totiž
právo
rozmnožovania v zmysle
článku 2
smernice 2001/29
vzťahuje
na
„priame
alebo
nepriame,
dočasné
alebo
trvalé
rozmnožovanie
akýmkoľvek
spôsobom a akoukoľvek
formou, v celku
alebo v časti“
predmetu
ochrany a hoci
právo
sprístupňovania
verejnosti v zmysle
článku 3
ods. 2
tejto
smernice
zahŕňa
akékoľvek
sprístupnenie
predmetu
ochrany
verejnosti
takým
spôsobom,
že
verejnosť
má k nim
prístup z miesta a v čase
individuálne
zvolenom,
práva
vydavateľov
tlače
stanovené v článku 15
smernice 2019/790
majú
oveľa
obmedzenejší
rozsah.
Tieto
práva
sa
tak
týkajú
výlučne
online
používania
publikácií
vydavateľov
tlače
zo
strany
ISSP.
Súkromné a neobchodné
používanie
individuálnymi
používateľmi
týchto
služieb,
ako
aj
„úkony
nakladania s hypertextovými
odkazmi“(10) sú
výslovne
vylúčené.
Práva
vydavateľov
tlače
sa
tiež
neuplatňujú
na
použitie
individuálnych
slov
alebo
veľmi
krátkych
úryvkov z ich
publikácií,
čo
je
obmedzenie,
ktoré
sa
zrejme
nevzťahuje
na
iné
práva
súvisiace s autorským
právom(11).
Naproti
tomu
všetky
výnimky a obmedzenia
uplatniteľné
podľa
článku 5
smernice 2001/29
sa
vzťahujú
aj
na
práva
vydavateľov
tlače.
Napokon
lehota
ochrany
týchto
práv,
ktorá
je
dva
roky,
je
oveľa
kratšia
ako
lehota
ochrany
iných
práv
súvisiacich s autorským
právom,
ktoré
sú v zásade
chránené
po
dobu
päťdesiatich
rokov(12).
25.      Práva
vydavateľov
tlače
teda
nemajú
všeobecnú
povahu
autorských
práv
alebo
iných s nimi
súvisiacich
práv,
ale
sú
zamerané
na
dosiahnutie
cieľa
článku 15
smernice 2019/790.
Tento
cieľ
pritom
nespočíva
len v umožnení
vydavateľom
tlače
namietať
proti
používaniu
ich
publikácií
zo
strany
ISSP
bez
finančného
protiplnenia,
keďže
by
to
mohlo
byť
potenciálne
škodlivejšie
pre
vydavateľov
ako
pre
ISSP,
ale v stanovení
podmienok,
za
ktorých
sa
tieto
publikácie
skutočne
používajú,
pričom
sa
vydavateľom
umožní
získať
spravodlivú
časť z príjmov,
ktoré z tohto
používania
plynú
ISSP.
Preto,
hoci
tieto
práva v podstate
zostávajú
výhradnými a preventívnymi
právami
udeliť
súhlas
alebo
zákaz,
zastávam
názor,
že
členské
štáty
musia
mať
pri
ich
vykonávaní
širokú
mieru
voľnej
úvahy,
ktorá
im
umožní
zohľadniť
cieľ
článku 15
smernice 2019/790
so
všetkými
ťažkosťami
spojenými s jeho
dosahovaním a stanoviť
opatrenia,
ktoré
idú
nad
rámec
toho,
čo
je
bežne
stanovené
na
výkon
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv,
najmä
smernicou
2004/48/ES(13).
26.      V druhom
rade
považujem
za
užitočné
uviesť
niekoľko
spresnení,
pokiaľ
ide o uplatniteľnosť
článku 15
smernice 2019/790
na
ISSP,
ako
je
Meta,
teda
na
poskytovateľov
služieb
tzv. „sociálnych
médií“.
Zdá
sa
mi
totiž,
že
diskusia,
ktorá v tejto
súvislosti
prebehla v nadväznosti
na
otázku
Súdneho
dvora
položenú
účastníkom
na
pojednávaní,
odhalila
určité
nedorozumenia.
Hoci
je
pravda,
ako
zdôrazňuje
Komisia,
že
konanie
vo
veci
samej
sa
netýka
konkrétneho
prípadu
uplatnenia
ustanovení
talianskeho
práva
prijatých
na
vykonanie
článku 15
tejto
smernice,
ale
abstraktného
preskúmania
ich
zákonnosti,
tieto
spresnenia
podľa
môjho
názoru
umožnia
lepšie
pochopiť
pôsobnosť
tohto
článku,
ako
aj
problémy
súvisiace s jeho
vykonávaním.
27.      Je
nepochybne
zrejmé,
že
služba
sociálnej
siete,
akou
je
Facebook
ponúkaný
spoločnosťou
Meta,
zodpovedá
definícii
pojmu
„služba
informačnej
spoločnosti“
obsiahnutej v článku 2 bode 5 smernice 2019/790 v spojení s článkom 1
ods. 1 písm. b)
smernice (EÚ)
2015/1535(14).
Model
fungovania
tejto
služby
je
však
založený
na
obsahu
nahranom
používateľmi.
Článok 15
ods. 1
druhý
pododsek
smernice 2019/790
pritom
vylučuje z pôsobnosti
práv
vydavateľov
tlače
súkromné a neobchodné
používanie
ich
publikácií
používateľmi
služieb
informačnej
spoločnosti. V tomto
kontexte
vzniká
otázka,
do
akej
miery
sa
má
používanie
tlačových
publikácií v rámci
sociálnej
siete
považovať
za
chránené
právami
stanovenými v článku 15
tejto
smernice.
28.      Používatelia
sociálnej
siete
môžu
na
svojich
účtoch
zdieľať
tlačové
publikácie.
Ak
sa
tak
deje
súkromne
(t. j. ak
je
obsah
viditeľný
len
pre
obmedzený
okruh
adresátov,
ktorý
možno
označiť
ako
súkromný)
alebo
neobchodne
(t. j. bez
súvislosti s činnosťou
predmetného
používateľa
na
dosiahnutie
zisku),
na
tieto
úkony
sa
podľa
článku 15
ods. 1
druhého
pododseku
smernice
2019/790
nevzťahujú
výhradné
práva
vydavateľov
tlače.
29.      Ako
však
zdôraznili
viacerí
účastníci
na
pojednávaní,
sieť
Facebook
nie
je
len
pasívnym
miestom
na
zdieľanie
obsahu
medzi
používateľmi.
Pomocou
sofistikovaných
algoritmov
ponúka
používateľom
konkrétny
obsah
podľa
ich
predpokladaných
záujmov
bez
toho,
aby
títo
používatelia
tento
obsah
vyhľadávali
alebo
aby
im
ho
ponúkli
iní
používatelia.
Facebook
je
teda
skutočným
samostatným
poskytovateľom
obsahu,
ktorého
osobitosť
spočíva v tom,
že
obsah
nevytvára
ani
nekupuje:
nahrávajú
ho
naň
používatelia a Facebook
následne
ponúka
tento
obsah
používateľom.
Takéto
používanie
nemožno
podľa
môjho
názoru
pripísať
používateľom,
ale
treba
ho
považovať
za
používanie
zo
strany
ISSP,
ktorým
je
Meta, a v dôsledku
toho v rozsahu, v akom
sa
týka
tlačových
publikácií,
za
používanie,
na
ktoré
sa
vzťahujú
výhradné
práva
vydavateľov.
30.      Naproti
tomu,
ak
vydavatelia
tlače
sami
zdieľajú
svoje
publikácie
na
sociálnej
sieti
ako
Facebook,
nemôžu
sa
domáhať
nijakej
odmeny z titulu
práv
stanovených v článku 15
smernice 2019/790, a to
ani
za
následné
použitie
týchto
publikácií
sociálnou
sieťou v rámci
stanovenom v podmienkach
poskytovania
predmetnej
služby.
Vyplýva
to z povahy
týchto
práv
ako
výhradných
práv. V prípade
nositeľa
takéhoto
práva,
ktorý
sám
sprístupnil
predmet
ochrany
verejnosti
na
sociálnej
sieti
alebo v akejkoľvek
inej
službe
informačnej
spoločnosti,
by
sa
totiž
malo
predpokladať,
že
udelil
súhlas
na
použitie
tohto
predmetu v súlade s podmienkami
poskytovania
dotknutej
služby(15).
O práve na primeranú náhradu odmeny
31.      Svojou
prvou
otázkou písm. a)
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
článok 15
smernice 2019/790
bráni
tomu,
aby
sa
vydavateľom
tlače
priznalo
právo
na
„primeranú
náhradu
odmeny“,
ktoré
dopĺňa
alebo
nahrádza
výhradné
právo
stanovené v tomto
článku.
Meta
totiž
vo
svojej
žalobe
vo
veci
samej,
ako
aj
vo
svojich
pripomienkach
predložených v prejednávanej
veci
tvrdí,
že
takéto
právo
bolo
zavedené
ustanoveniami
talianskeho
práva
prijatými
na
účely
prebratia
tohto
článku.
Vnútroštátny
súd
sa
zdá
sa
stotožňuje s týmto
názorom.
Naproti
tomu
talianska
vláda
tvrdí,
že
tento
výklad
predmetných
vnútroštátnych
ustanovení
je
nesprávny,
keďže
„primeraná
náhrada
odmeny“, o ktorú v nich
ide,
je
len
výsledkom
rokovaní
medzi
vydavateľmi
tlače a ISSP
týkajúcich
sa
používania
tlačových
publikácií
zo
strany
ISSP.
32.      Je
pravda,
že
použitie
výrazu
„primeraná
náhrada
odmeny“ v článku 43‑a ods. 8
zákona
č. 633/1941
nie
je
vhodné,
keďže
tento
výraz
evokuje
nie
výhradné
právo
preventívnej
povahy,
akým
sú
práva
stanovené v článku 15
smernice 2019/790,
ale
len
právo
na
odmenu
alebo
kompenzáciu
bez
možnosti
nositeľa
práv
namietať
proti
použitiu
predmetu
ochrany(16). Z už
ustálenej
judikatúry
pritom
vyplýva,
že
nositeľov
výhradného
práva
preventívnej
povahy,
či
už
patrí
do
autorského
práva,
alebo
do
práv s ním
súvisiacich,
nemožno
zbaviť, a to
ani
za
finančné
protiplnenie,
možnosti
udeliť
alebo
neudeliť
súhlas
pred
akýmkoľvek
použitím
predmetov
ochrany, s výhradou
výnimiek a obmedzení z tohto
práva
stanovených
príslušnými
ustanoveniami
práva
Únie(17).
Hoci
sa
podmienky
tohto
súhlasu
môžu
upraviť, a to
aj
prostredníctvom
kolektívnej
správy
práv
alebo
(vyvrátiteľných)
domnienok,
zásada
predchádzajúceho
súhlasu
pretrváva(18). V rozsahu, v akom
sú
práva
vydavateľov
tlače
stanovené v článku 15
smernice 2019/790
výhradnými
právami
preventívnej
povahy,
by
teda
premena
týchto
práv
na
jednoduché
právo
na
získanie
primeranej
náhrady
odmeny
za
používanie
publikácií
vydavateľov
zo
strany
ISSP
bez
možnosti
vydavateľov
namietať
proti
tomuto
používaniu
bola v rozpore s týmto
ustanovením.
33.      Okrem
toho
podobne
ako
iné
ustanovenia
práva
Únie,
ktorými
sa
ustanovujú
práva
súvisiace s autorským
právom,
aj
článok 15
smernice 2019/790
sa
má
podľa
môjho
názoru
vykladať
ako
opatrenie
úplnej
harmonizácie
vecného
obsahu
práv,
ktoré
sú v ňom
priznané(19).
Členské
štáty
teda
nie
sú
oprávnené
stanoviť k týmto
právam
dodatočné
právo
na
primeranú
náhradu
odmeny.
Predovšetkým
ISSP
nemôžu
byť
povinní
platiť
takúto
náhradu
odmeny,
ak
nepoužívajú
tlačové
publikácie
chránené
podľa
tohto
ustanovenia.
34.      Napokon v odôvodnení 82
smernice 2019/790
sa
uvádza,
že
žiadne z ustanovení
tejto
smernice
by
sa
nemalo
vykladať
tak,
že
bráni
nositeľom
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv
udeliť
súhlas
na
používanie
ich
diel
alebo
iných
predmetov
ochrany
bezplatne.
Za
predpokladu,
že
sa
to
týka
aj
práv
stanovených v článku 15
tejto
smernice,
tento
článok
by
sa
mal
vykladať v tom
zmysle,
že
vydavatelia
tlače
môžu
slobodne
udeľovať
licencie
na
používanie
svojich
publikácií
bez
toho,
aby
požadovali
peňažnú
náhradu.
Vyplýva
to
zo
samotnej
povahy
výhradného
práva,
ktoré
nezahŕňa
neodňateľné
právo
na
odmenu.
35.      Odsek 8 článku 43‑a zákona
č. 633/1941 sa
však
má
vykladať s prihliadnutím
na
všetky
ustanovenia
tohto
článku,
ako
aj
na
vykonávacie
ustanovenia.
Pokiaľ
pritom
ide o systém
zavedený
týmito
ustanoveniami,
zdá
sa,
že
na
používanie
publikácií
vydavateľov
tlače
zo
strany
ISSP
sa
vyžaduje
ich
predchádzajúci
súhlas,
pričom
tento
súhlas
musí
byť
udelený
po
ukončení
slobodných
rokovaní,
vedených
hoci
aj
za
pomoci,
medzi
zmluvnými
stranami.
Okrem
toho
sa
nezdá,
že
by
tento
článok
bránil
najmä
tomu,
aby
vydavatelia
odmietli
udeliť
svoj
súhlas,
ani
tomu,
aby
ho
udelili
bezplatne.
Pokiaľ
ide o povinnosť
ISSP
uzavrieť
zmluvu s vydavateľmi
tlače,
táto
povinnosť
zrejme
súvisí
so
skutočným
používaním
tlačových
publikácií
zo
strany
ISSP
alebo
prinajmenšom s úmyslom
takéhoto
používania.
Nejde
teda o existenciu
platby
bez
používania.
36.      Zo
znenia
predmetných
talianskych
ustanovení
tak
zdá
sa
vyplýva,
že
výraz
„primeraná
náhrada
odmeny“
označuje v súlade s tým,
čo
tvrdí
talianska
vláda,
odmenu,
ktorú
môžu
vydavatelia
tlače
získať
od
ISSP
za
používanie
svojich
publikácií,
na
ktoré
sa
vzťahujú
práva
chránené
podľa
článku 15
smernice 2019/790.
Taliansky
zákonodarca
totiž
vychádzal
zo
zásady,
že
táto
odmena
musí
byť
primeraná.
37.      V každom
prípade
článok 15
smernice 2019/790
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
vnútroštátnym
ustanoveniam
členského
štátu,
ktoré
stanovujú
právo
vydavateľov
tlače
získať
primeranú
odmenu
za
udelenie
súhlasu
na
používanie
ich
publikácií
zo
strany
ISSP, a to
pod
podmienkou,
že
tieto
ustanovenia
jednak
nezbavujú
vydavateľov
možnosti
odmietnuť
udeliť
súhlas
alebo
udeliť
ho
bezplatne a jednak
neukladajú
ISSP
nijakú
platobnú
povinnosť
bez
spojitosti
so
skutočným
alebo
zamýšľaným
používaním
tlačových
publikácií.
Vnútroštátnemu
súdu
prináleží
overiť,
či
sú
tieto
podmienky
splnené, a to s prihliadnutím
na
povinnosť
každého
súdu
členského
štátu
vykladať
svoje
vnútroštátne
právo v čo
najväčšej
možnej
miere v súlade s právom
Únie.
O povinnostiach ISSP
38.      Svojou
prvou
otázkou písm. b)
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 15
smernice 2019/790
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
tomu,
aby
mali
ISSP
povinnosť
začať
rokovania s vydavateľmi,
poskytnúť
informácie
potrebné
na
určenie
splatnej
odmeny a neobmedzovať
viditeľnosť
obsahu
vydavateľov
počas
obdobia
rokovaní.
Pochybnosti
vnútroštátneho
súdu
vyplývajú
zo
skutočnosti,
že
taliansky
zákonodarca
išiel
nad
rámec
normatívneho
obsahu
tohto
ustanovenia a zaviedol
mechanizmy
verejného
zásahu v oblasti,
ktorá
by
sa
podľa
jeho
názoru
mala
riadiť
iba
vôľou
dotknutých
strán
vyjadrenou
počas
slobodných
rokovaní.
39.      Nezdá
sa
mi
však,
že
by
to
postačovalo
na
vyvodenie
záveru,
že
talianska
právna
úprava
je
nezlučiteľná s článkom 15
smernice
2019/790.
40.      Hoci
totiž,
ako
som
už
uviedol,
ustanovenia
práva
Únie v oblasti
autorského
práva,
ktorými
sa
ustanovujú
chránené
práva,
akým
je
článok 15
smernice 2019/790,
sa
majú
považovať
za
opatrenie
úplnej
harmonizácie
vecného
obsahu
týchto
práv(20),
to
isté
neplatí
pre
opatrenia
na
vykonanie
uvedených
práv.
Smernice
totiž
zaväzujú
členské
štáty
dosiahnuť
zamýšľaný
výsledok,
ponechávajú
však
na
nich,
aby
si
samy
zvolili
formu a metódy.
41.      Ak
to
členské
štáty
považujú
za
potrebné,
majú
teda
možnosť
upraviť
výkon
výhradných
práv
tak,
aby
sa
zabezpečila
ich
účinnosť.
Platí
to
najmä
pre
práva
zavedené v článku 15
smernice 2019/790,
ktorého
cieľom
je
určiť
podmienky
umožňujúce
vydavateľom
tlače
získať
odmenu
za
online
používanie
ich
publikácií(21).
Vzhľadom
na
značnú
nerovnováhu
na
trhu
medzi
týmito
vydavateľmi a ISSP
sú
členské
štáty
oprávnené
prijať
opatrenia
na
jej
nápravu
najmä
tým,
že
uložia
poskytovateľom
konkrétne
povinnosti
týkajúce
sa
vedenia
rokovaní o získaní
súhlasu
na
používanie
týchto
publikácií.
42.      Takéto
dodatočné
povinnosti
teda
nie
sú v rozpore s článkom 15
smernice 2019/790
pod
podmienkou,
že
nemajú
vplyv
najmä
na
charakter
práv
stanovených v tomto
ustanovení
ako
výhradných
práv
preventívnej
povahy.
Povinnosti
uložené
ISSP
uvedené v prvej
otázke písm. b)
podľa
môjho
názoru
nie
sú v rozpore s touto
podmienkou.
43.      Povinnosť
začať
rokovania s vydavateľmi
tlače,
ktorá
podľa
spoločnosti
Meta
vyplýva
zo
znenia
článku 43‑a ods. 8
až
10
zákona
č. 633/1941,
sa
tak
zrejme
uplatňuje
len v prípade
skutočného
alebo
zamýšľaného
používania
tlačových
publikácií
zo
strany
ISSP. V rozsahu, v akom
článok 15
smernice 2019/790
priznáva
vydavateľom
výhradné
práva
na
takéto
používanie,
je
prirodzené,
že
ISSP
musia
získať
predchádzajúci
súhlas
vydavateľov,
ktorého
podmienky
udelenia
musia
byť
dohodnuté
medzi
dotknutými
stranami.
44.      Naproti
tomu
toto
ustanovenie
vnútroštátneho
práva
nemožno
vykladať v súlade s článkom 15
smernice 2019/790 v tom
zmysle,
že
ukladá
ISSP
povinnosť
rokovať o udelení
súhlasu
vydavateľov
tlače
na
používanie,
ktoré
ISSP
nezamýšľajú,
alebo
používať
publikácie
vydavateľov,
ak
si
to
neželajú.
45.      Takáto
povinnosť
zdá
sa
nevyplýva
najmä
zo
zákazu
uloženého
ISSP
skrývať v priebehu
predmetných
rokovaní
publikácie
vydavateľov
tlače
vo
výsledkoch
vyhľadávania. V prvom
rade
totiž,
ak
ide o publikácie,
ktoré
sa
zobrazujú
vo
výsledkoch
vyhľadávania,
možno
predpokladať,
že
sa
používajú
za
podmienok
uvedených v článku 15
smernice 2019/790. V druhom
rade,
keďže
tento
zákaz
sa
uplatňuje v rámci
rokovaní
medzi
poskytovateľmi a vydavateľmi,
tieto
rokovania
zrejme
predstavujú
udalosť
predchádzajúcu
zavedeniu
tohto
zákazu.
Nejde
teda o všeobecnú
povinnosť
ISSP
používať
tlačové
publikácie
spôsobom,
na
ktorý
sa
vzťahujú
výhradné
práva
stanovené v tomto
článku.
46.      Zdá
sa
teda,
že
cieľom
tohto
zákazu
je
len
zabrániť
akémukoľvek
zneužívajúcemu
správaniu
zo
strany
ISSP,
ktorí
by
sa
vzhľadom
na
svoje
dominantné
postavenie
na
trhu
mohli
pokúsiť
vyvíjať
tlak
na
vydavateľov
alebo
zatajiť
hospodársku
hodnotu,
ktorú
pre
nich
používanie
tlačových
publikácií
predstavuje.
47.      Napokon
povinnosť
sprístupniť
určité
informácie
má
jasne
za
cieľ
napraviť
nerovnováhu,
ktorá v tomto
ohľade
existuje
medzi
vydavateľmi a ISSP.
Iba
ISSP
totiž
disponujú
informáciami
umožňujúcimi
posúdiť
hospodársku
hodnotu,
ktorú
predstavuje
online
používanie
tlačových
publikácií.
Na
trhu,
na
ktorom
samotné
pôsobenie
ponuky a dopytu
nemôže
plniť
svoju
úlohu
vzhľadom
na
situáciu,
keď
najvýznamnejší
ISSP
majú
kvázi
monopol a vydavatelia
sú
závislí
od
týchto
poskytovateľov,
sa
transparentnosť
týkajúca
sa
prístupu k týmto
informáciám
zdá
byť
nevyhnutná
na
zabezpečenie
spravodlivého
charakteru
rokovaní o udelení
súhlasu
vydavateľov
na
používanie
ich
publikácií.
48.      Takáto
povinnosť
naproti
tomu
nie
je
vôbec
nezlučiteľná s výhradnou a preventívnou
povahou
práv
priznaných
vydavateľom
tlače v článku 15
smernice 2019/790.
Skutočnosť,
že
nositelia
práv
môžu
slobodne
udeliť
súhlas
na
používanie
svojich
predmetov
ochrany a že
potenciálni
používatelia
môžu
slobodne
požiadať o takéto
udelenie
súhlasu,
totiž
nebráni
zákonodarcovi
prijať
opatrenia
na
zabezpečenie
spravodlivého
charakteru
rokovaní,
keď
sa
dotknuté
strany
rozhodnú
ich
začať.
49.      Na
záver
treba
konštatovať,
že
článok 15
smernice 2019/790
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
rôznym
povinnostiam
uloženým
ISSP
talianskymi
ustanoveniami, o ktoré
ide
vo
veci
samej, a to s výhradou
dodržania
podmienok
uvedených v bode 37
vyššie.
O právomociach AGCOM
50.      Svojou
prvou
otázkou písm. c),
ako
aj
svojou
druhou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 15
smernice 2019/790
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnym
ustanoveniam,
ktoré v rámci
rokovaní o udelení
súhlasu
vydavateľov
tlače
na
používanie
ich
publikácií
zo
strany
ISSP
zverujú
verejnému
subjektu,
akým
je
AGCOM,
určité
právomoci,
konkrétne
právomoc
dohľadu a ukladania
sankcií,
právomoc
stanoviť
referenčné
kritériá
na
účely
určenia
odmeny,
ktorú
majú
ISSP
vyplatiť
vydavateľom,
právomoc
určiť v prípade
nedosiahnutia
dohody
medzi
stranami
presnú
výšku
takejto
náhrady
odmeny a napokon
právomoc
sankcionovať
nesplnenie
povinnosti
ISSP
sprístupniť
informácie.
51.      Rovnako
ako v súvislosti s otázkou
povinností
uložených
ISSP
má
vnútroštátny
súd
pochybnosti o zlučiteľnosti
takejto
právomoci
zásahu
verejného
subjektu
so
zásadou
slobodného
rokovania
medzi
stranami,
ktorá
podľa
jeho
názoru
vyplýva z výhradnej a preventívnej
povahy
práv
priznaných
vydavateľom
tlače v článku 15
smernice 2019/790.
52.      Opäť
si
nemyslím,
že
takúto
právomoc
zásahu
možno
považovať
za
odporujúcu
tomuto
ustanoveniu.
Vo
všeobecnosti
totiž
členské
štáty
môžu
vzhľadom
na
širokú
mieru
voľnej
úvahy,
ktorou
disponujú
pri
preberaní
ustanovení
smernice,
akým
je
článok 15
smernice 2019/790,
prijať
opatrenia
verejného
zásahu
týkajúce
sa
rokovaní o udelení
súhlasu
na
používanie, a to
pod
podmienkou,
že
tento
zásah
nezbavuje
strany
ich
slobody
požiadať o udelenie
takéhoto
súhlasu,
udeliť
ho a určiť
podmienky
jeho
udelenia. V dôsledku
toho
sa
vnútroštátne
ustanovenia, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
musia v záujme
ich
súladu s týmto
článkom
vykladať
tak,
že
zverujú
orgánu
verejnej
moci – v tomto
prípade
AGCOM – nie
donucovacie
právomoci,
pokiaľ
ide o uzavretie
zmluvy a jej
podmienky,
ale
len
právomoci v oblasti
pomoci
jednotlivým
stranám a prípadne
kontroly
plnenia
ich
povinností.
53.      Konkrétnejšie,
kritériá,
ktoré
AGCOM
stanoví
na
určenie
výšky
odmeny,
ktorú
musia
ISSP
zaplatiť,
ako
aj
suma,
ktorú
môže
tento
orgán
prípadne
určiť
ex
offo v prípade
nedosiahnutia
dohody
medzi
stranami,
sa
mi
nezdajú
byť
pre
strany
záväzné a strany
môžu
alebo
aj
nemusia
uzavrieť
zmluvu
na
základe
týchto
návrhov
alebo
môžu
stanoviť
inú
výšku
tejto
odmeny.
Takýto
verejný
zásah,
ktorý
je
obmedzený
na
opatrenia
pomoci
stranám,
považujem
za
odôvodnený,
keďže
ide o novovytvorené
práva,
ktorých
hodnota
na
trhu
nie
je
teda
ešte
presne
stanovená, a o trh,
na
ktorom
existuje
vzťah
dominancie a závislosti
medzi
účastníkmi.
Okrem
toho v rozsahu, v akom
si
strany
ponechávajú
možnosť s konečnou
platnosťou
určiť
podmienky
svojich
vzťahov,
tento
zásah
sa
mi
nezdá
nezlučiteľný s výhradnou a preventívnou
povahou
práv
priznaných
vydavateľom
tlače v článku 15
smernice 2019/790.
54.      Pokiaľ
ide o kontrolnú a sankčnú
právomoc
AGCOM
vzhľadom
na
plnenie
povinnosti
sprístupňovania
informácií,
ktorú
majú
ISSP,
pripomínam(22),
že
táto
povinnosť
je
podľa
môjho
názoru v súlade s článkom 15
smernice 2019/790.
Právomoc
orgánu
verejnej
moci
kontrolovať
splnenie
tejto
povinnosti,
spojenú s prípadnými
sankciami v prípade
jej
nesplnenia,
preto
nemožno
považovať
za
odporujúcu
tomuto
ustanoveniu, a to
pod
podmienkou
dodržania
zásady
proporcionality.
55.      Článok 15
smernice 2019/790
sa
má
teda
vykladať v tom
zmysle,
že
rovnako
ako v prípade
povinností
uložených
ISSP
nebráni
právomociam
AGCOM
stanoveným
talianskymi
ustanoveniami, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
pokiaľ
nezbavujú
dotknuté
strany
slobody
požiadať o udelenie
súhlasu a udeliť
súhlas
na
online
používanie
tlačových
publikácií,
ako
aj
určiť
výšku
prípadnej
odmeny
za
udelenie
tohto
súhlasu.
Záverečné poznámky k článku 15 smernice 2019/790 a odpoveď na otázky
56.      Považujem
za
potrebné
uviesť
dve
poznámky
na
doplnenie
analýzy
článku 15
smernice 2019/790.
57.      Po
prvé
poznamenávam,
že
podľa
článku 43‑a ods. 11
zákona
č. 633/1941 v prípade,
ak
strany
nedosiahnu
dohodu
ani
na
základe
výšky
odmeny
stanovenej
AGCOM,
každá z nich
môže
podať
žalobu
na
súd.
Keďže
vnútroštátny
súd
túto
otázku
nepoložil,
predmet
takejto
žaloby
nie
je
celkom
jasný.
Je
pravda,
že
toto
ustanovenie
sa
týka
osobitnej
žaloby
podľa
talianskeho
práva,
ktorá
podľa
vlády
tohto
členského
štátu
umožňuje
iba
konštatovať,
že
jedna
zo
strán
zneužila
hospodársku
závislosť
druhej
strany.
Tejto
formulácii
však
predchádza
výraz
„a to
aj“(23),
čo
by
mohlo
naznačovať,
že
sú
možné
aj
opravné
prostriedky s inými
predmetmi.
58.      Podľa
môjho
názoru
by
však
bolo
problematické,
keby
jedna z dotknutých
strán,
najmä
ISSP,
mohla
súdnou
cestou
prinútiť
druhú
stranu
uzavrieť
zmluvu a udeliť
súhlas
na
používanie
tlačových
publikácií.
Takáto
možnosť
by
totiž
bola v rozpore s výhradnou
povahou
práv
priznaných
vydavateľom
tlače v článku 15
smernice 2019/790. V záujme
súladu s týmto
ustanovením
sa
preto
vnútroštátne
právo
členského
štátu
musí
vykladať
tak,
že
takúto
možnosť
vylučuje.
59.      Po
druhé
Meta
vo
svojich
pripomienkach
tvrdí,
že
opatrenia,
ktoré
taliansky
zákonodarca
prijal
na
vykonanie
článku 15
smernice 2019/790,
sa
odchyľujú
od
znenia
tohto
článku,
ako
aj
od
opatrení
prijatých
na
tento
účel
inými
členskými
štátmi
do
takej
miery,
že
vedú k roztriešteniu
vnútorného
trhu,
pokiaľ
ide o práva
vydavateľov
tlače,
čím
ohrozujú
cieľ
harmonizácie
sledovaný
normotvorcom
Únie.
60.      Zdá
sa
mi
však,
že
určitá
roztrieštenosť
vnútorného
trhu
je
autorskému
právu a s ním
súvisiacim
právam
vlastná,
prinajmenšom v súčasnom
štádiu
vývoja
práva
Únie v tejto
oblasti.
Licencie
na
využívanie
predmetov
ochrany
sa
totiž
zvyčajne
udeľujú
pre
daný
členský
štát a kolektívna
správa
týchto
práv
je
organizovaná
na
vnútroštátnom
základe.
Harmonizácia v tejto
oblasti
sa
tak
týka
najmä
obsahu
chránených
práv(24),
zatiaľ
čo
spôsoby
využívania
týchto
práv
sú
naďalej
upravené
vnútroštátnymi
právnymi
systémami, a teda
sa
môžu v jednotlivých
členských
štátoch
líšiť.
61.      Práva
vydavateľov
tlače
uvedené v článku 15
smernice 2019/790
nie
sú v tomto
prípade
výnimkou.
Súhlas
na
používanie
tlačových
publikácií
musí
byť
prerokovaný a získaný
podľa
právnych
predpisov
platných v každom
členskom
štáte,
ktoré
sa
nevyhnutne
líšia
od
právnych
predpisov
iných
členských
štátov.
Nemyslím
si
však,
že
to
narúša
cieľ
harmonizácie
stanovený v tomto
článku,
ktorý
sa
týka
obsahu
práv
vydavateľov.
Okrem
toho
Talianska
republika
nie
je
podľa
mojich
vedomostí
jediným
členským
štátom,
ktorý
prijal
pravidlá
presahujúce
rámec
jednoduchého
potvrdenia
výhradných
práv v prospech
vydavateľov
tlače(25).
62.      Navrhujem
teda
odpovedať
na
prvú a druhú
otázku
tak,
že
článok 15
smernice 2019/790
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
vnútroštátnym
ustanoveniam
členského
štátu,
ktoré
–        stanovujú
právo
vydavateľov
tlače
získať
primeranú
náhradu
odmeny
za
udelenie
súhlasu
na
používanie
ich
publikácií
zo
strany
ISSP,
–        ukladajú
ISSP,
ktorí
chcú
používať
takéto
publikácie,
určité
povinnosti v oblasti
rokovaní s uvedenými
vydavateľmi,
sprístupňovania
informácií a konania v dobrej
viere
počas
rokovaní,
–        zverujú
verejnému
subjektu
právomoc
regulovať,
kontrolovať a ukladať
sankcie
vrátane
možnosti
navrhnúť
kritériá
na
určenie
odmeny,
ktorá
sa
má
vyplatiť
vydavateľom,
alebo
výšky
tejto
odmeny,
a to
pod
podmienkou,
že
tieto
ustanovenia
nezbavujú
vydavateľov
možnosti
odmietnuť
udeliť
takýto
súhlas
alebo
udeliť
ho
bezplatne,
neukladajú
ISSP
nijakú
platobnú
povinnosť
bez
spojitosti
so
skutočným
alebo
zamýšľaným
použitím
takýchto
publikácií a záväzným
spôsobom
neobmedzujú
zmluvnú
slobodu
strán.
Vnútroštátnemu
súdu
prináleží
overiť,
či
sú
tieto
podmienky
splnené, a to s prihliadnutím
na
povinnosť
každého
súdu
členského
štátu
vykladať
svoje
vnútroštátne
právo v čo
najväčšej
možnej
miere v súlade s právom
Únie.
O tretej otázke
63.      Svojou
treťou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
majú
články 16 a 52
Charty,
ako
aj
„zásad[a]…
voľnej
hospodárskej
súťaže
podľa
článku 109 ZFEÚ“
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
takým
vnútroštátnym
ustanoveniam,
aké
sú
opísané v bode 62
vyššie,
prijatým
na
účely
prebratia
článku 15
smernice 2019/790.
64.      Na
úvod
treba
poznamenať,
že článok 109 ZFEÚ takúto
zásadu
neobsahuje,
pretože
sa
týka
právomocí
inštitúcií
Únie
prijať
opatrenia
na
vykonanie článkov 107 a 108 ZFEÚ,
ktoré
sa
týkajú
štátnej
pomoci.
Naproti
tomu
vnútroštátny
súd v odôvodnení
svojho
rozhodnutia
uvádza
ako
zdroj
tejto
zásady
najmä článok 119 ZFEÚ.
Meta
vo
svojich
pripomienkach
tiež
odkazuje
na
toto
ustanovenie.
Hoci
je
pravda,
že v článku 119 ZFEÚ je
dvakrát
uvedený
výraz
„otvoreného
trhového
hospodárstva s voľnou
hospodárskou
súťažou“,
tento
článok
sa
nachádza v úvodnej
časti
hlavy VIII
ZFEÚ s názvom
„Hospodárska a menová
politika“ a zaoberá
sa
spôsobom,
akým
majú
členské
štáty
koordinovať
svoje
hospodárske
politiky.
Tento
článok
teda
nie
je
relevantný
na
kontrolu
opatrení
prijatých
členskými
štátmi
na
prebratie
harmonizačných
ustanovení v oblasti,
akou
je
autorské
právo.
65.      Keďže
ani článok 119 ZFEÚ, a tým
menej
ani článok 119 ZFEÚ nie
sú
relevantné
na
účely
preskúmania
súladu
vnútroštátnych
ustanovení, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
obmedzím
analýzu
tretej
otázky
len
na
ustanovenia
Charty.
66.      Článok 16
Charty
stanovuje,
že
„sloboda
podnikania
sa
uznáva v súlade s právom
Únie,
vnútroštátnymi
právnymi
predpismi a praxou“(26).
Súdny
dvor
už
mal
príležitosť
uviesť,
že
vzhľadom
na
znenie
tohto
ustanovenia,
ktoré
sa
odlišuje
od
ostatných
základných
slobôd
upravených v jej
hlave
II,
pričom
sa
podobá
zneniu
niektorých
ustanovení
hlavy
IV
Charty,
môže
byť
sloboda
podnikania
podriadená
veľkému
rozsahu
zásahov
verejnej
moci,
ktoré
sú
schopné
vo
verejnom
záujme
obmedziť
výkon
hospodárskej
činnosti, a treba
ju
posudzovať s ohľadom na jej
spoločenskú
funkciu.
Táto
skutočnosť
sa
odzrkadľuje
predovšetkým v spôsobe,
akým
treba
uplatniť
zásadu
proporcionality
podľa článku 52
ods. 1
Charty(27).
Okrem
toho
je
potrebné
zabezpečiť
spravodlivú
rovnováhu
medzi
slobodou
podnikania a inými
základnými
právami,
najmä
ochranou
duševného
vlastníctva
zakotvenou v článku 17
ods. 2
Charty(28).
67.      Pokiaľ
ide o obsah
slobody
podnikania,
Súdny
dvor
rozhodol,
že
zahŕňa
najmä
slobodu
vykonávať
hospodársku
alebo
obchodnú
činnosť,
zmluvnú
slobodu a slobodnú
hospodársku
súťaž(29).
68.      Obmedzenia
slobody
podnikania
zavedené s cieľom
všeobecného
záujmu
sa
tak
môžu
považovať
za
odporujúce
tejto
slobode
len
výnimočne, a to
ak
sú
zjavne
neprimerané
alebo
ohrozujú
jej
podstatu(30).
69.      Podľa
môjho
názoru
to
nie
je
prípad
vnútroštátnych
opatrení, o ktoré
ide v prejednávanej
veci,
ako
sú
opísané v bode 62
vyššie,
keďže
tieto
opatrenia
spĺňajú
podmienky
uvedené v danom
bode.
Tieto
opatrenia
boli
prijaté s cieľom
všeobecného
záujmu,
uznaným
normotvorcom
Únie
pri
prijímaní
smernice 2019/790,
posilniť
postavenie
vydavateľov
tlače,
ktorí
sú
významnými
aktérmi v každej
demokratickej
spoločnosti,
voči
ISSP.
Vzhľadom
na
to,
že
talianske
ustanovenia
neukladajú
dotknutým
osobám
povinnosť
uzatvárať
obchodné
vzťahy
za
podmienok
stanovených
záväzným
spôsobom,
nerozumiem,
ako
by
mohli
zasahovať
do
podstaty
slobody
vykonávať
hospodársku
činnosť
alebo
do
podstaty
zmluvnej
slobody.
Ani
rôzne
povinnosti
uložené
ISSP,
ani
právomoci,
ktorými
disponuje
AGCOM,
sa
mi
nezdajú
byť
zjavne
neprimerané
vzhľadom
na
ťažkosti, s ktorými
sa
vydavatelia
tlače
stretávajú
pri
získavaní
príjmov,
ktoré
im
prináležia
za
online
používanie
ich
publikácií.
70.      Pokiaľ
ide o voľnú
hospodársku
súťaž
ako
prvok
slobody
podnikania,
na
ktorý
sa
odvolávajú
Meta a vnútroštátny
súd,
je
potrebné
uviesť,
že
zahŕňa
najmä
zákaz
zneužívania
dominantného
postavenia
na
trhu,
ktorý
je v práve
Únie
zakotvený v článku 102 ZFEÚ.
ISSP
pritom
zohrávajú
vo
vzťahu k vydavateľom
tlače
dvojakú
úlohu:
sú
ich
poskytovateľmi
rôznych
online
komunikačných
služieb a zároveň
ich
konkurentmi, a to
tak
na
trhu
šírenia
informácií,
ako
aj
na
trhu
reklamy. V tomto
dvojakom
postavení
sú
teda
ISSP
obzvlášť
náchylní
zneužívať
svoje
prípadné
dominantné
postavenie
na
rôznych
trhoch,
na
ktorých
pôsobia
aj
vydavatelia
tlače.
Opatrenia,
ktorých
cieľom
je
posilniť
vyjednávaciu
silu
vydavateľov,
tak
nemožno
považovať
za
opatrenia
narúšajúce
slobodnú
hospodársku
súťaž,
ale
za
opatrenia,
ktoré
ju
podporujú.
71.      V dôsledku
toho
zastávam
názor,
že článok 16
Charty,
ako
aj
jej článok 52,
ktorý
len
potvrdzuje
možnosť,
neoddeliteľne
spojenú
so
slobodou
podnikania,
stanoviť
obmedzenia
práv
zakotvených v Charte,
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
nebránia
takým
vnútroštátnym
ustanoveniam,
aké
sú
opísané v bode 62
vyššie, a to
za
podmienok
uvedených v danom
bode.
Návrh
72.      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Tribunale
Amministrativo
Regionale
per
il
Lazio
(Regionálny
správny
súd
pre
Lazio,
Taliansko),
takto:
Článok 15
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2019/790
zo 17. apríla
2019 o autorskom
práve a právach
súvisiacich s autorským
právom
na
digitálnom
jednotnom
trhu a o zmene
smerníc
96/9/ES a 2001/29/ES,
ako
aj články 16 a 52
Charty
základných
práv
Európskej
únie
sa
majú
vykladať v tomto
zmysle,
že:
nebránia
vnútroštátnym
ustanoveniam
členského
štátu,
ktoré
–        stanovujú
právo
vydavateľov
tlače
získať
primeranú
náhradu
odmeny
za
udelenie
súhlasu
na
používanie
ich
publikácií
poskytovateľmi
služieb
informačnej
spoločnosti,
–        ukladajú
poskytovateľom
služieb
informačnej
spoločnosti,
ktorí
chcú
používať
takéto
publikácie,
určité
povinnosti v oblasti
rokovaní s vydavateľmi,
sprístupňovania
informácií a konania v dobrej
viere
počas
rokovaní,
–        zverujú
verejnému
subjektu
právomoc
regulovať,
kontrolovať a ukladať
sankcie
vrátane
možnosti
navrhnúť
kritériá
na
určenie
odmeny,
ktorá
sa
má
vyplatiť
vydavateľom,
alebo
výšky
tejto
odmeny,
a to
pod
podmienkou,
že
tieto
ustanovenia
nezbavujú
vydavateľov
tlače
možnosti
odmietnuť
udeliť
takýto
súhlas
alebo
možnosti
udeliť
ho
bezplatne,
neukladajú
poskytovateľom
služieb
informačnej
spoločnosti
nijakú
platobnú
povinnosť
bez
spojitosti
so
skutočným
alebo
zamýšľaným
použitím
takýchto
publikácií a záväzným
spôsobom
neobmedzujú
zmluvnú
slobodu
strán.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Ako
referencia
sa
často
uvádza
príklad
austrálskeho
News
Media
Bargaining
Code.
3      Pozri
okrem
iného
ROSATI,
E.:
Neighbouring
Rights
for
Publishers:
are
National
and
(possible)
EU
Initiatives
Lawful?
In:
International
review
of
intellectual
property
and
competition
law.
2016,
roč. 47,
č. 5,
s. 569.
Nemecké
ustanovenia
boli
navyše
predmetom
súdneho
konania z dôvodu
ich
neoznámenia
ako
pravidiel
týkajúcich
sa
služieb
(pozri
rozsudok z 12. septembra
2019,
VG
Media,
C‑299/17,
EU:C:2019:716).
Naproti
tomu
španielski
vydavatelia
čelili
vydieraniu
zo
strany
prevádzkovateľa
najväčšieho
internetového
vyhľadávača,
ktorý
prestal
zahŕňať
ich
publikácie
do
svojej
služby
agregácie
publikácií.
4      Pozri
najmä
IVIR
Institute
for
Information
Law:
Academics
Against
Press
Publishers’ Right,
otvorený
list z 24. apríla
2018
(https://www.ivir.nl/academics‑against‑press‑publishers‑right);
GEIGER,
Ch.,
BULAYENKO,
O.,
FROSIO, G. F.:
The
Introduction
of a Neighbouring
Right
for
Press
Publishers
at
EU
Level:
the
Unneeded
(and
Unwanted)
Reform.
In:
European
Intellectual
Property
Review.
2017,
roč. 39,
č. 4,
s. 202;
COLANGELO,
G.,
TORTI,
V.:
Copyright,
Online
News
Publishing
and
Aggregators: a Law
and
Economics
Analysis
of
the
EU
Reform.
In:
International
Journal
of
Law
and
Information
Technology.
2019,
roč. 27,
č. 1,
s. 75;
SGANGA,
C.,
CONTARDI, M.:
When
Harmonisation
Leads
to
Fragmentation
(and
Potential
Invalidity
Claims):
Snapshots
from
the
Implementation
of
the
New
Press
Publishers’ Right.
In:
European
Intellectual
Property
Review.
2022,
roč.
44,
č. 8,
s. 472,
ako
aj
nedávno
BALASINGHAM,
B.,
KOZAK, M.,
RUIZ
PALACIOS, T. A.:
Fair
P(l)ay
in
the
Digital
Arena – In
Search
of a Balanced
Relationship
Between
Press
Publishers
and
Digital
News
Aggregators.
In:
International
Review
of
Intellectual
Property
and
Competition
Law.
6. máj 2025.
5      FURGAL,
U.:
The
Emperor
Has
No
Clothes:
How
the
Press
Publishers’ Right
Implementation
Exposes
Its
Shortcomings.
In:
GRUR
International.
2023,
roč. 72,
č. 7,
s. 650.
6      Ú. v. EÚ L 130,
2019,
s. 92.
7      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 22. mája
2001 o zosúladení
niektorých
aspektov
autorských
práv a s nimi
súvisiacich
práv v informačnej
spoločnosti
(Ú. v. ES L 167,
2001,
s. 10;
Mim.
vyd.
17/001,
s. 230).
8      GURI
č. 166
zo
16. júla
1941.
9      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 12. decembra
2006 o lehote
ochrany
autorského
práva a niektorých
súvisiacich
práv
(Ú. v. EÚ L 372,
2006,
s. 12).
10      Bez
toho,
aby
bolo
spresnené,
či
ide
aj o hypertextové
odkazy,
ktoré
podľa
rozsudku z 8. septembra
2016,
GS
Media
(C‑160/15,
EU:C:2016:644),
predstavujú
akty
verejného
prenosu v zmysle
článku 3
smernice 2001/29.
11      Pozri
rozsudok z 29. júla
2019,
Pelham a i. (C‑476/17,
EU:C:2019:624,
bod 1
výroku).
12      Článok 3 smernice
2006/116.
13      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 29. apríla
2004 o vymožiteľnosti
práv
duševného
vlastníctva
(Ú. v. EÚ L 157,
2004,
s. 45;
Mim.
vyd.
17/002,
s. 32).
14      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 9. septembra
2015,
ktorou
sa
stanovuje
postup
pri
poskytovaní
informácií v oblasti
technických
predpisov a pravidiel
vzťahujúcich
sa
na
služby
informačnej
spoločnosti
(Ú. v. EÚ L 241,
2015,
s. 1).
15      Pozri
analogicky
rozsudok
zo 16. novembra
2016,
Soulier a Doke
(C‑301/15,
EU:C:2016:878,
body 35 a nasl.).
16      Podľa
niektorých
autorov
právnej
náuky
možno
tento
„terminologický
posun“
vysvetliť
spojením s kompenzáciou
na
základe
výnimky
pre
rozmnoženinu
na
súkromné
použitie.
Pozri
SGANGA,
C.,
CONTARDI, M.:
The
new
Italian
Press
Publishers’ Right:
Creative,
Fairness‑oriented…
and
Invalid?
In:
Journal
of
Intellectual
Property
Law & Practice.
2022,
č. 5,
s. 421
až
428).
„Primeraná
náhrada
odmeny“
sa
totiž
spomína v článku 16
smernice
2019/790,
ktorý
stanovuje,
že
vydavatelia
tlače
majú
právo
získať
podiel
na
tejto
náhrade
odmeny
zaplatenej
za
diela,
ku
ktorým
títo
vydavatelia
nadobudli
práva
na
používanie.
17      Pozri
naposledy
rozsudok
zo 6. marca 2025,
ONB a i. (C‑575/23,
EU:C:2025:141,
body 105 a 106,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
18      Pozri
rozsudok
zo 14. novembra
2019,
Spedidam
(C‑484/18,
EU:C:2019:970,
body 42 a 43).
19      Pozri
analogicky
rozsudok z 29. júla
2019,
Pelham a i. (C‑476/17,
EU:C:2019:624,
bod 5
výroku).
20      Rozsudok z 29. júla
2019,
Pelham a i. (C‑476/17,
EU:C:2019:624,
bod 5
výroku).
21      Pozri bod 25
vyššie.
22      Pozri
body 47 a 48
vyššie.
23      Pripomínam,
že
podľa
tohto
ustanovenia
platí:
„[ak]
po
určení
primeranej
náhrady
odmeny
zo
strany
[AGCOM]
strany
neuzavrú
zmluvu,
každá z nich
môže
predložiť
vec
senátu
všeobecného
súdu
špecializovanému
na
obchodné
veci…, a to
aj
na
účely
podania
žaloby
podľa
článku 9
zákona
č. 192 z 18. júna
1998“.
24      Ako
aj v menšom
rozsahu
ich
ochrany a ich
kolektívnej
správy.
25      Opatrenia v tomto
zmysle
boli
prijaté
najmä v Belgicku,
vo
Francúzsku a v Španielsku
(pozri:
FURGAL,
U.:
c. d.).
26      Kurzívou
zvýraznil
generálny
advokát.
27      Rozsudok z 22. januára
2013,
Sky
Österreich
(C‑283/11,
EU:C:2013:28,
body 45
až
47).
28      Pozri
najmä
rozsudok z 15. septembra
2016, Mc Fadden
(C‑484/14,
EU:C:2016:689,
body 81
až
83).
29      Rozsudok z 2. júna
2022,
Skeyes
(C‑353/20,
EU:C:2022:423,
bod 48).
30      Pozri v tomto
zmysle
najmä
rozsudok z 21. decembra
2016,
AGET
Iraklis
(C‑201/15,
EU:C:2016:972,
body 82
až
88).