Predbežné znenie
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 21. mája 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (EÚ) č. 655/2014 – Konanie týkajúce sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov s cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávok v občianskych a obchodných veciach – Podmienky vydania – Článok 7 ods. 1 – Naliehavosť – Reálne nebezpečenstvo, že bez vydania takéhoto príkazu bude následné vymoženie pohľadávky zmarené alebo podstatne sťažené – Povaha tohto nebezpečenstva – Okolnosti, ktoré môžu preukázať existenciu uvedeného nebezpečenstva – Predchádzajúce konanie dlžníka – Prekážky vymáhania v členskom štáte jeho bydliska – Právna úprava členského štátu stanovujúca neprípustnosť akejkoľvek žaloby týkajúcej sa zákonnosti poskytovania služieb hazardných hier z tohto členského štátu, povoleného podľa jeho právnej úpravy, a povinnosť súdov uvedeného členského štátu odmietnuť uznanie a výkon akéhokoľvek cudzieho súdneho rozhodnutia vydaného na základe takejto žaloby “
Vo veci C‑198/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Krajinský civilný súd Viedeň, Rakúsko) z 8. marca 2024 a doručený Súdnemu dvoru 12. marca 2024, ktorý súvisí s konaním:
TQ
proti
Mr Green Limited,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis, predseda prvej komory F. Biltgen, vykonávajúci funkciu sudcu štvrtej komory, sudcovia N. Jääskinen (spravodajca), R. Frendo a M. Bošnjak, vykonávajúci funkciu sudcu štvrtej komory,
generálny advokát: N. Emiliou,
tajomník: E. Sartori, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. júna 2025,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        TQ, v zastúpení: S. R. Thorstensen, Rechtsanwalt,
–        Mr Green Limited, v zastúpení: C. Leitgeb, Rechtsanwalt,
–        belgická vláda, v zastúpení: M. Jacobs a M. Van Regemorter, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci R. Verbeke a Ph. Vlaemminck, advocaten,
–        maltská vláda, v zastúpení: A. Buhagiar, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci D. Sarmiento Ramírez‑Escudero, abogado, D. Inguanez a K. Sammut, avukati,
–        Európska komisia, v zastúpení: S. Noë a L. Wildpanner, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 30. októbra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 655/2014 z 15. mája 2014 o zavedení konania týkajúceho sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov s cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávok v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 189, 2014, s. 59).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi TQ, fyzickou osobou s bydliskom v Rakúsku, a spoločnosťou Mr Green Limited, prevádzkovateľom online hazardných hier so sídlom na Malte, vo veci návrhu na vydanie európskeho príkazu na zablokovanie účtov tohto prevádzkovateľa.
Právny rámec
3        Odôvodnenia 5, 11 a 14 nariadenia č. 655/2014 stanovujú:
„(5)      Vnútroštátne konania o vydanie ochranných opatrení, ako sú napríklad príkazy na zablokovanie účtov, existujú vo všetkých členských štátoch, ale podmienky na vydanie takýchto opatrení a efektívnosť ich vykonávania sa značne líšia. Využitie vnútroštátnych ochranných opatrení môže byť okrem toho v prípadoch s cezhraničnými dôsledkami komplikované, najmä ak sa veriteľ snaží zablokovať viacero účtov nachádzajúcich sa v rôznych členských štátoch. Zdá sa preto nevyhnutné a primerané prijať záväzný a priamo uplatniteľný právny akt Únie, ktorým sa zavedie nové konanie [Európskej ú]nie umožňujúce v cezhraničných prípadoch účinne a urýchlene zablokovať finančné prostriedky vedené na bankových účtoch.
…
(11)      Konanie o vydanie príkazu na zablokovanie by malo byť k dispozícii veriteľovi, ktorý si želá zabezpečiť výkon neskoršieho rozsudku v samej veci pred začatím konania vo veci samej a v akejkoľvek fáze počas takéhoto konania. Malo by byť k dispozícii aj veriteľovi, ktorý už dosiahol vydanie rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny, v ktorých sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť pohľadávku veriteľa.
…
(14)      Podmienkami vydania príkazu na zablokovanie by sa mala zabezpečiť primeraná rovnováha medzi záujmom veriteľa o vydanie príkazu a záujmom dlžníka predísť zneužitiu príkazu.
…
Od veriteľa by sa okrem toho malo vyžadovať v každej situácii, aj vtedy, keď už dosiahol vydanie rozsudku, aby súdu uspokojivo preukázal, že jeho pohľadávka naliehavo potrebuje súdnu ochranu a že bez príkazu by výkon existujúceho alebo budúceho rozsudku mohol byť zmarený alebo podstatne sťažený, pretože existuje reálne nebezpečenstvo, že dovtedy, kým veriteľ bude môcť dosiahnuť výkon existujúceho alebo budúceho rozsudku, môže dlžník svoj majetok stroviť, skryť alebo zničiť, alebo ho previesť za nižšiu ako skutočnú hodnotu, v neobvyklom rozsahu alebo na základe neobvyklého úkonu.
Súd by mal posúdiť dôkazy o existencii takéhoto nebezpečenstva, ktoré predložil veriteľ. Tieto dôkazy by sa mohli týkať napríklad dlžníkovho konania vo vzťahu k pohľadávke veriteľa alebo v predchádzajúcom spore medzi účastníkmi, úverovej minulosti dlžníka, povahy majetku dlžníka a akéhokoľvek nedávneho konania dlžníka vo vzťahu k jeho majetku. Pri posudzovaní dôkazov môže súd dospieť k záveru, že výbery z účtov a prípady výdavkov dlžníka na zabezpečenie bežného chodu jeho podnikania alebo opakujúce sa rodinné výdavky nie sú samy osebe neobvyklé. Samotné neuhradenie alebo popretie pohľadávky ani samotná skutočnosť, že dlžník má viac než jedného veriteľa, by sa nemali samy osebe považovať za dostatočný dôkaz odôvodňujúci vydanie príkazu. Ani samotná skutočnosť, že finančná situácia dlžníka je zlá alebo sa zhoršuje, by sa nemala sama osebe považovať za dostatočný dôvod na vydanie príkazu. Súd však tieto skutočnosti môže zohľadniť pri celkovom posúdení existencie rizika.“
4        Článok 1 tohto nariadenia s názvom „Predmet úpravy“ v odseku 1 stanovuje:
„Týmto nariadením sa zavádza konanie Únie, na základe ktorého môže veriteľ dosiahnuť vydanie európskeho príkazu na zablokovanie účtov (ďalej len ‚príkaz na zablokovanie‘ alebo ‚príkaz‘), ktorým sa zabraňuje ohrozeniu následného vymáhania veriteľovej pohľadávky prevodom alebo vybraním finančných prostriedkov, ktoré má dlžník na bankovom účte vedenom v členskom štáte, a to až do sumy uvedenej v príkaze.“
5        Článok 7 uvedeného nariadenia, nazvaný „Podmienky vydania príkazu na zablokovanie“, v odseku 1 stanovuje:
„Súd vydá príkaz na zablokovanie, ak veriteľ predložil dostatočné dôkazy, na základe ktorých je súd presvedčený, že je naliehavo potrebné prijať ochranné opatrenie vo forme príkazu na zablokovanie, pretože existuje reálne nebezpečenstvo, že bez takéhoto opatrenia bude následné vymoženie veriteľovej pohľadávky voči dlžníkovi zmarené alebo podstatne sťažené.“
6        Článok 8 toho istého nariadenia s názvom „Návrh na vydanie príkazu na zablokovanie“ stanovuje:
„1.      Návrhy na vydanie príkazu na zablokovanie sa podávajú na tlačive stanovenom v súlade s konzultačným postupom podľa článku 52 ods. 2.
2.      Návrh obsahuje tieto informácie:
…
j)      opis všetkých relevantných okolností odôvodňujúcich vydanie príkazu na zablokovanie, ako sa požaduje v článku 7 ods. 1.“
7        Článok 17 nariadenia č. 655/2014, nazvaný „Rozhodnutie o návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie“, v odseku 1 stanovuje:
„Súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie, preskúma, či sú splnené podmienky a požiadavky stanovené v tomto nariadení.“
8        Podľa článku 22 tohto nariadenia s názvom „Uznanie a vykonateľnosť“:
„Príkaz na zablokovanie vydaný v členskom štáte v súlade s týmto nariadením sa uzná v ostatných členských štátoch bez osobitného konania a je vykonateľný v iných členských štátoch bez toho, aby bolo potrebné vyhlásenie vykonateľnosti.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9        TQ, ktorý má bydlisko v Rakúsku, hral z územia tohto členského štátu online hazardné hry, ktoré ponúkala Mr Green, spoločnosť so sídlom na Malte, ktorá má maltskú licenciu na online hazardné hry, ale nie príslušnú rakúsku licenciu podľa Bundesgesetz zur Regelung des Glücksspielwesens (Glücksspielgesetz – GSpG) [spolkový zákon o regulácii hazardných hier (zákon o hazardných hrách) – GSpG)] z 28. novembra 1989 (BGBl. I, č. 620/1989). V období od 3. januára 2017 do 25. apríla 2019 utrpel straty v celkovej výške 62 878 eur.
10      TQ podal na Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Krajinský civilný súd Viedeň, Rakúsko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania, žalobu proti spoločnosti Mr Green, ktorou sa domáhal náhrady vyššie uvedených strát, pričom tvrdil, že vzhľadom na to, že Mr Green nie je držiteľom licencie podľa tohto spolkového zákona o hazardných hrách, príslušná zmluva o hazardných hrách je neplatná, z čoho vyplývala povinnosť tejto spoločnosti vrátiť mu prehrané stávky. Rozsudkom z 2. decembra 2021 tento súd vyhovel žalobe TQ a uložil spoločnosti Mr Green povinnosť vrátiť mu celkovú sumu 62 878 eur spolu s úrokmi, nákladmi a príslušenstvom.
11      Mr Green podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Oberlandesgericht Wien (Vyšší krajinský súd Viedeň, Rakúsko), ktoré bolo zamietnuté rozsudkom z 21. februára 2022. Tento rozsudok, ako aj vyššie uvedený rozsudok sa stali právoplatnými a vykonateľnými 13. apríla 2022.
12      Keďže vyššie uvedené sumy neboli TQ vrátené, tento podal 13. februára 2024 na Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Okresný súd Viedeň‑Centrum, Rakúsko) návrh na vydanie európskeho príkazu na zablokovanie (ďalej len „príkaz na zablokovanie“) na základe nariadenia č. 655/2014 vo veci pohľadávky, ktorá bola uznaná rozsudkom z 2. decembra 2021 a rozsudkom z 21. februára 2022, pričom v tomto návrhu boli označené bankové účty, ktoré Mr Green podľa neho vlastnila v Írsku, Luxembursku, na Malte a vo Švédsku.
13      TQ pred týmto súdom v podstate tvrdil, že na účely vydania tohto príkazu treba zohľadniť skutočnosť, že po tom, čo rakúske súdy približne v januári 2021 vydali viacero rozsudkov oprávňujúcich vykonanie exekúcie v podobných konaniach, ako je konanie, v ktorom bol vydaný rozsudok Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Krajinský civilný súd Viedeň) z 2. decembra 2021, začatých proti spoločnosti Mr Green inými hráčmi s bydliskom v Rakúsku, táto spoločnosť ukončila zmluvu, ktorú uzavrela so spoločnosťou Dimoco Europe GmbH (ďalej len „Dimoco“), rakúskym poskytovateľom platobných služieb, u ktorého mala kreditný zostatok a ktorý až do začiatku februára 2021 uhrádzal pohľadávky v jej mene ako poddlžník. Podľa TQ preto existovalo riziko, že Mr Green bude konať rovnako v členských štátoch uvedených v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, s cieľom odňať svoj majetok z dosahu svojich veriteľov jeho prevedením na Maltu, kde od júna 2023 zákon zakazuje výkon zahraničných rozhodnutí proti prevádzkovateľom hazardných hier, ktorí sú držiteľmi maltskej licencie.
14      Rozsudkom z 15. februára 2024 Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Okresný súd Viedeň‑Centrum) zamietol návrh na vydanie príkazu na zablokovanie podaný TQ z dôvodu, že na jednej strane skutkové okolnosti, ku ktorým došlo v priebehu roka 2021, neumožňovali dospieť k záveru, že vymoženie jeho pohľadávky bolo v roku 2024 znemožnené alebo podstatne sťažené, a na druhej strane sa nezdá, že by v tomto prípade existovala naliehavosť, keďže TQ podal tento návrh až tri roky po získaní právneho titulu, ktorým bola spoločnosti Mr Green uložená povinnosť zaplatiť dotknutú pohľadávku. Tento súd navyše konštatoval, že pokiaľ ide o argumentáciu TQ týkajúcu sa maltskej právnej úpravy, hoci je pravda, že maltské prvostupňové súdy odmietli výkon rakúskych rozsudkov, nebolo preukázané, že aj súdy vyššieho stupňa tohto členského štátu rozhodnú rovnakým spôsobom.
15      TQ podal proti tomuto rozsudku na predkladajúci vnútroštátny súd opravný prostriedok, ktorým sa domáhal jeho zmeny tak, aby sa vyhovelo jeho návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie dotknutých bankových účtov spoločnosti Mr Green.
16      V tejto súvislosti tento súd v prvom rade uvádza, že podľa jeho výkladu článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 na prijatie príkazu na zablokovanie musia byť splnené dve podmienky, a to na jednej strane, aby bola naliehavá potreba na tomto zablokovaní, a na druhej strane, aby existovalo nebezpečenstvo, že bez uvedeného zablokovania bude vymáhanie dotknutých pohľadávok zmarené alebo podstatne sťažené. Podľa uvedeného súdu v súlade s odôvodnením 14 tohto nariadenia musí byť existencia takéhoto nebezpečenstva preukázaná úkonom vykonaným dlžníkom, ku ktorému došlo krátko pred podaním návrhu na zablokovanie dotknutých bankových účtov. Hoci po ukončení zmluvy medzi spoločnosťami Mr Green a Dimoco exekučné konania začaté v Rakúsku neboli proti spoločnosti Mr Green úspešné, keďže táto posledná uvedená spoločnosť odmietla vykonať platby na základe rakúskych rozhodnutí nariaďujúcich vrátenie dotknutých pohľadávok, toto ukončenie zmluvy nie je „nedávnym konaním“ v zmysle tohto odôvodnenia 14, pretože TQ podal svoj návrh na vydanie príkazu na zablokovanie viac ako tri roky po uvedenom ukončení a na odôvodnenie potreby takéhoto príkazu sa neodvolával na iné konanie spoločnosti Mr Green. Okrem toho podľa tohto súdu nezaplatenie dotknutej pohľadávky tiež nemôže predstavovať „nedávne konanie“, ktoré by bolo možné zohľadniť v zmysle uvedeného odôvodnenia 14. Predkladajúci vnútroštátny súd sa teda domnieva, že vzhľadom na neexistenciu naliehavosti nemožno povoliť zablokovanie bankových účtov dlžníka na základe jeho konania staršieho ako tri alebo viac rokov.
17      Predkladajúci vnútroštátny súd sa ďalej pýta na relevantnosť, v rámci posúdenia podmienok stanovených v článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014, zmeny maltského zákona o hazardných hrách, ku ktorej došlo 12. júna 2023 (ďalej len „zmena maltského zákona o hazardných hrách“), ktorou sa zaviedol článok 56 A (ďalej len „článok 56 A“), podľa ktorého je akákoľvek žaloba proti prevádzkovateľom hazardných hier, ktorí sú držiteľmi maltskej licencie, zakázaná, pretože je v rozpore s verejným poriadkom, a maltské súdy musia odmietnuť na území tohto členského štátu akékoľvek uznanie a/alebo výkon cudzieho rozsudku a/alebo cudzieho rozhodnutia vydaného na základe takejto žaloby.
18      V tomto rámci predkladajúci vnútroštátny súd na jednej strane zastáva názor, že článok 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 by sa vzhľadom na jeho znenie mohol vykladať v tom zmysle, že „reálne nebezpečenstvo“ spočívajúce v tom, že v prípade nevydania príkazu na zablokovanie sa zmarí alebo podstatne sťaží vymoženie pohľadávok, nezávisí len od konania dlžníka, ale môže vyplývať aj z konania tretích osôb. Zmena maltského zákona o hazardných hrách by tak mohla mať vplyv na vec samu, keďže svojím znením je v rozpore s článkom 22 tohto nariadenia, a preto by sa mala zohľadniť ako prekážka vymoženia pohľadávky TQ na Malte.
19      Na druhej strane odôvodnenie 14 nariadenia č. 655/2014 priznáva rozhodujúci význam posúdeniu rovnováhy medzi záujmami veriteľa a záujmami dlžníka a vo vzťahu k danému riziku vychádza z konania pripísateľného dlžníkovi, pričom konanie tretích osôb sa nespomína.Keďže ani veriteľ, ani dlžník nemali vplyv na prijatie zmeny maltského zákona o hazardných hrách, predkladajúci vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti, pokiaľ ide o možnosť zohľadniť konanie maltského zákonodarcu v rámci sporu vo veci samej.
20      Napokon podľa predkladajúceho vnútroštátneho súdu sa rakúski žalobcovia v porovnateľných situáciách pokúsili vykonať na Malte rozsudky vydané v ich prospech vo veciach týkajúcich sa hazardných hier a Prim’Awla tal‑Qorti
Ċivili (prvý senát Civilného súdu, Malta) odmietol podať na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania o otázke, či je zmena maltského zákona o hazardných hrách v rozpore s právom Únie. Predkladajúci vnútroštátny súd však uvádza, že nie je možné určiť, či takto vydané rozhodnutia nadobudli právoplatnosť rozhodnutej veci, alebo či bol výkon rakúskych rozsudkov vo veciach týkajúcich sa hazardných hier na Malte zamietnutý rozhodnutiami, ktoré nadobudli právoplatnosť rozhodnutej veci.
21      Za týchto podmienok Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Krajinský civilný súd Viedeň) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa ustanovenie článku 7 ods. 1 nariadenia [č. 655/2014] vykladať v tom zmysle, že konanie dlžníka staršie ako tri alebo viac rokov a/alebo prekážky výkonu rozhodnutia v členskom štáte dlžníka sa nemajú zohľadniť?“
O návrhu na opätovné začatie ústnej časti konania
22      Podaniami doručenými do kancelárie Súdneho dvora 21. a 24. novembra 2025 maltská vláda a Mr Green navrhli Súdnemu dvoru nariadiť opätovné začatie ústnej časti konania na základe článku 83 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
23      Na podporu svojho návrhu Mr Green v podstate tvrdí, že generálny advokát v bode 66 svojich návrhov nesprávne uviedol stanovisko tejto spoločnosti, pokiaľ ide o jej údajný úmysel odvolávať sa na článok 56 A s cieľom namietať výkon dotknutých rozhodnutí na Malte.
24      Maltská vláda na podporu svojho návrhu tvrdí, že návrhy generálneho advokáta obsahujú viaceré nepresnosti, pokiaľ ide o uplatňovanie článku 56 A maltskými súdmi a skutočnosť, že toto ustanovenie umožňuje „skrytie“ finančných prostriedkov dlžníka pred veriteľom.
25      V tejto súvislosti treba na jednej strane pripomenúť, že podľa článku 252 druhého odseku ZFEÚ generálny advokát, ktorý koná nestranne a nezávisle, predkladá na verejných pojednávaniach odôvodnené návrhy v prípadoch, ktoré si v súlade so Štatútom Súdneho dvora Európskej únie vyžadujú jeho účasť. Súdny dvor nie je viazaný ani týmito návrhmi, ani odôvodnením, na základe ktorého k nim generálny advokát dospel (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. decembra 2025, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, bod 21, a z 29. januára 2026, Keladis I a Keladis II, C‑72/24 a C‑73/24, EU:C:2026:51, bod 63, ako aj citovanú judikatúru).
26      Na druhej strane Štatút Súdneho dvora Európskej únie a rokovací poriadok nestanovujú pre účastníkov konania alebo subjekty oprávnené podľa článku 23 tohto Štatútu možnosť predložiť pripomienky v odpovedi na návrhy predložené generálnym advokátom. V dôsledku toho nesúhlas účastníka konania alebo oprávneného subjektu s návrhmi generálneho advokáta nemôže sám osebe predstavovať dôvod na opätovné začatie ústnej časti konania, a to bez ohľadu na otázky, ktoré generálny advokát v týchto návrhoch skúmal (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. decembra 2025, Storstockholms Lokaltrafik, C‑422/24, EU:C:2025:980, bod 22, a z 29. januára 2026, Keladis I a Keladis II, C‑72/24 a C‑73/24, EU:C:2026:51, bod 64, ako aj citovanú judikatúru).
27      Z uvedeného vyplýva, že v rozsahu, v akom sa maltská vláda a Mr Green svojimi návrhmi na opätovné začatie ústnej časti konania snažia odpovedať na stanovisko, ktoré zaujal generálny advokát vo svojich návrhoch, a spresniť určité skutkové okolnosti, treba tieto návrhy zamietnuť.
28      Je síce pravda, že podľa článku 83 rokovacieho poriadku Súdny dvor môže kedykoľvek po vypočutí generálneho advokáta rozhodnúť o opätovnom začatí ústnej časti konania, najmä ak usúdi, že nemá dostatok informácií, alebo ak účastník konania uviedol po skončení tejto časti konania novú skutočnosť, ktorá môže mať rozhodujúci vplyv na rozhodnutie Súdneho dvora, alebo ak sa má vo veci rozhodnúť na základe tvrdenia, o ktorom sa nemali možnosť vyjadriť účastníci konania alebo subjekty oprávnené podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
29      V prejednávanej veci však Súdny dvor zastáva názor, že po skončení písomnej časti konania a pojednávania, ktoré sa na ňom konalo, má k dispozícii všetky informácie potrebné na rozhodnutie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Okrem toho skutočnosti, ktoré uvádzajú maltská vláda a Mr Green na podporu svojich návrhov na opätovné začatie ústnej časti konania, nepredstavujú nové skutočnosti, ktoré by mohli mať rozhodujúci vplyv na rozhodnutie, ktoré má Súdny dvor vydať v prejednávanej veci.
30      Pokiaľ ide konkrétne o skutkové okolnosti uvedené v bodoch 23 a 24 tohto rozsudku, treba pripomenúť, že Súdnemu dvoru neprináleží rozhodnúť, či sú údajné skutočnosti preukázané, ale prináleží mu len poskytnúť výklad relevantných ustanovení práva Únie. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že otázky týkajúce sa výkladu práva Únie sú položené vnútroštátnym súdom v právnom a skutkovom rámci, ktorý tento súd vymedzí na svoju zodpovednosť a ktorého presnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2024, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokus o prístup k osobným údajom uloženým v mobilnom telefóne), C‑548/21, EU:C:2024:830, bod 41 a citovanú judikatúru].
31      Za týchto podmienok Súdny dvor po vypočutí generálneho advokáta konštatoval, že nie je potrebné nariadiť opätovné začatie ústnej časti konania.
O prejudiciálnej otázke
32      Svojou jedinou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta Súdneho dvora, či sa má článok 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, na ktorý bol podaný návrh na vydanie príkazu na zablokovanie, môže na účely určenia, či je naliehavo potrebné prijať tento príkaz, zohľadniť na jednej strane konanie dlžníka, ku ktorému došlo niekoľko rokov pred podaním tohto návrhu, a na druhej strane existenciu právneho predpisu, ktorý môže brániť vymoženiu dotknutej pohľadávky, v členskom štáte, v ktorom má dlžník sídlo.
33      Nariadenie č. 655/2014 podľa článku 1 zavádza konanie Únie, na základe ktorého môže veriteľ dosiahnuť vydanie európskeho príkazu na zablokovanie účtov, ktorým sa zabraňuje ohrozeniu následného vymáhania veriteľovej pohľadávky prevodom alebo vybraním finančných prostriedkov, ktoré dlžník drží alebo ktoré sú držané na účet dlžníka na bankovom účte vedenom v členskom štáte, a to až do sumy uvedenej v príkaze. Tento príkaz je veriteľovi k dispozícii ako alternatíva opatrení na zablokovanie podľa vnútroštátneho právneho poriadku.
34      V súlade s článkom 17 ods. 1 tohto nariadenia súd, na ktorý bol podaný návrh na vydanie príkazu na zablokovanie, skúma, či sú splnené podmienky a požiadavky stanovené v uvedenom nariadení.
35      Podmienky vydania príkazu na zablokovanie sú stanovené v článku 7 nariadenia č. 655/2014.
36      Podľa článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 súd vydá príkaz na zablokovanie, ak veriteľ predložil dostatočné dôkazy, na základe ktorých je súd presvedčený, že je naliehavo potrebné prijať ochranné opatrenie vo forme príkazu na zablokovanie, pretože existuje reálne nebezpečenstvo, že bez takéhoto opatrenia bude následné vymoženie veriteľovej pohľadávky voči dlžníkovi zmarené alebo podstatne sťažené.
37      Ako rozhodol Súdny dvor, článok 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 stanovuje, že na to, aby veriteľ dosiahol vydanie príkazu na zablokovanie podľa tohto ustanovenia, musí preukázať len naliehavú povahu tohto opatrenia z dôvodu existencie bezprostredného nebezpečenstva, pokiaľ ide o následné vymoženie svojej pohľadávky [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. novembra 2019, K.H.K. (Zablokovanie účtov), C‑555/18, EU:C:2019:937, bod 40, a z 20. apríla 2023, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, bod 50].
38      Ako totiž zdôraznil aj generálny advokát v bode 49 svojich návrhov, zo znenia tohto článku 7 ods. 1 jednoznačne vyplýva, že tento článok stanovuje povinnosť veriteľa preukázať, že je „naliehavo potrebné“ prijať príkaz na zablokovanie, pričom takáto naliehavosť sa vyznačuje existenciou „reálneho nebezpečenstva“, že bez takéhoto opatrenia bude následné vymoženie pohľadávky zmarené alebo podstatne sťažené. Naliehavosť potreby vydať takýto príkaz a toto „reálne nebezpečenstvo“ teda predstavujú dva neoddeliteľné aspekty jednej a tej istej podmienky, a nie dve odlišné podmienky.
39      V dôsledku toho sa článok 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 má vykladať v tom zmysle, že vydanie príkazu na zablokovanie je naliehavo potrebné, ak existuje reálne nebezpečenstvo, že bez takéhoto príkazu bude vymoženie pohľadávky dovtedy, kým bude veriteľ schopný dosiahnuť výkon existujúceho alebo budúceho rozsudku, zmarené alebo podstatne sťažené.
40      Z vyššie uvedeného vyplýva, že relevantnosť okolností uvedených predkladajúcim vnútroštátnym súdom v jeho prejudiciálnej otázke sa musí posúdiť s ohľadom na podmienku naliehavosti, pokiaľ ide o potrebu prijať príkaz na zablokovanie, ktorá je charakterizovaná existenciou takéhoto reálneho nebezpečenstva. V tejto súvislosti treba vymedziť pojem „reálne nebezpečenstvo“ v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 a predovšetkým preskúmať, aké okolnosti môže súd, na ktorý bol podaný návrh na vydanie príkazu na zablokovanie, zohľadniť na účely overenia, či je táto podmienka splnená.
41      Podľa ustálenej judikatúry je pri výklade ustanovenia práva Únie nutné vziať do úvahy jeho znenie, ako aj kontext, do ktorého toto ustanovenie patrí, a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. novembra 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, bod 12; z 18. decembra 2025, E. (Započítanie pohľadávok), C‑481/24, EU:C:2025:996, bod 29, a z 22. januára 2026,
NOVIS, C‑18/24, EU:C:2026:33, bod 49].
42      V tejto súvislosti, pokiaľ ide v prvom rade o pojem „reálne nebezpečenstvo“ v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014, a najmä o znenie tohto ustanovenia, treba konštatovať, že z tohto znenia, a najmä z použitia kvalifikačného prídavného mena „reálne“, jasne vyplýva, že tento pojem treba vykladať tak, že sa vzťahuje na konkrétne a existujúce nebezpečenstvo v čase podania návrhu na príkaz na zablokovanie, a teda nie
na potenciálne alebo prípadné riziko.
43      Pokiaľ ide o kontext, do ktorého patrí tento článok 7 ods. 1, treba uviesť, že odôvodnenie 14 nariadenia č. 655/2014 spresňuje rozsah uvedeného pojmu.
44      V tejto súvislosti z tretieho odseku tohto odôvodnenia 14 v podstate vyplýva, že na to, aby veriteľ presvedčil súd, že jeho pohľadávka naliehavo potrebuje súdnu ochranu, musí preukázať, že existuje reálne nebezpečenstvo toho, že dovtedy, kým veriteľ bude môcť dosiahnuť výkon existujúceho alebo budúceho rozsudku, môže dlžník svoj majetok stroviť, skryť alebo zničiť, alebo ho previesť za nižšiu ako skutočnú hodnotu, v neobvyklom rozsahu alebo na základe neobvyklého úkonu. Štvrtý odsek uvedeného odôvodnenia 14 dodáva, že samotná skutočnosť, že dlžník má viac než jedného veriteľa alebo že jeho finančná situácia je zlá alebo sa zhoršuje, sama osebe nepredstavuje dostatočný dôkaz odôvodňujúci vydanie príkazu na zablokovanie.
45      Na základe spojeného výkladu tretieho a štvrtého odseku tohto odôvodnenia 14 sa „reálne nebezpečenstvo“ v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 má chápať ako nebezpečenstvo, ktoré má svoj pôvod v úmyselnom konaní dlžníka, a najmä v tom, že dlžník prijíma také opatrenia, ako je strovenie, skrytie alebo zničenie majetku, prípadne jeho prevod za nižšiu ako jeho skutočnú hodnotu, s cieľom vyhnúť sa zaplateniu svojho dlhu, a nie akékoľvek iné ohrozenie vymoženia dotknutej pohľadávky, ktoré nie je výsledkom takéhoto konania dlžníka.
46      Tento výklad potvrdzujú prípravné práce na nariadení č. 655/2014, a najmä návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa v záujme uľahčenia cezhraničného vymáhania pohľadávok v občianskych a obchodných veciach vytvára európsky príkaz na zablokovanie účtov [KOM(2011) 445 v konečnom znení]. Z týchto prác totiž vyplýva, že normotvorca Únie neprijal širšiu formuláciu podmienky, nazvanej
periculum in mora, týkajúcej sa rizika súvisiaceho s ťažkosťami pri vymožení dotknutej pohľadávky, ktorá by sa vzťahovala na všetky prípady, keď existuje nebezpečenstvo samotného zníženia majetku dlžníka.
47      Výklad článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014,
ako je uvedený v bode 45 tohto rozsudku, je podporený aj cieľmi tohto nariadenia, ktorého účelom je nielen zaviesť konanie na úrovni Únie, ktoré má veriteľ k dispozícii ako alternatívu k opatreniam na zablokovanie podľa vnútroštátneho právneho poriadku, umožňujúce prostredníctvom záväzných a priamo uplatniteľných ustanovení účinne a urýchlene zablokovať finančné prostriedky vedené na dotknutých bankových účtoch, ale aj dosiahnuť primeranú rovnováhu medzi záujmami veriteľa a záujmami dlžníka [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. novembra 2019, K.H.K. (Zablokovanie účtov), C‑555/18, EU:C:2019:937, body 31 a 32, ako aj z 20. apríla 2023, Starkinvest, C‑291/21, EU:C:2023:299, body 49 a 50].
48      Vzhľadom na potenciálne nepriaznivý vplyv príkazu na zablokovanie na majetok dlžníka, a najmä na jeho možnosť s ním voľne nakladať, by totiž výklad článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014, podľa ktorého by akákoľvek hrozba pre vymoženie pohľadávky predstavovala „reálne nebezpečenstvo“ v zmysle tohto ustanovenia, mohol ohroziť rovnováhu uvedenú v predchádzajúcom bode tohto rozsudku.
49      Pokiaľ ide o okolnosti, ktoré môžu preukázať existenciu „reálneho nebezpečenstva“, ako je definované v bodoch 42 a 45 tohto rozsudku, treba v prvom rade pripomenúť, že článok 8 nariadenia č. 655/2014, ktorý upravuje návrh na vydanie príkazu na zablokovanie, v odseku 2 písm. j) stanovuje, že prináleží veriteľovi, aby poskytol konajúcemu súdu opis všetkých relevantných okolností odôvodňujúcich vydanie takéhoto príkazu.
50      V tejto súvislosti odôvodnenie 14 nariadenia č. 655/2014 obsahuje vo štvrtom odseku zoznam okolností, na ktoré sa môže veriteľ odvolávať s cieľom odôvodniť vydanie príkazu na zablokovanie a ktoré môže konajúci súd zohľadniť v rámci posúdenia existencie „reálneho nebezpečenstva“ v zmysle článku 7 ods. 1 tohto nariadenia.
51      Tento zoznam zahŕňa konanie dlžníka vo vzťahu k pohľadávke veriteľa alebo v predchádzajúcom spore medzi účastníkmi, úverovú minulosť dlžníka, povahu majetku dlžníka a akékoľvek nedávne konanie dlžníka vo vzťahu k jeho majetku. V tomto odôvodnení 14 sa okrem toho uvádza niekoľko ďalších okolností, ktoré môže konajúci súd zohľadniť, hoci by sa samy osebe nemali považovať za dostatočné na odôvodnenie vydania príkazu na zablokovanie.
52      Okrem toho, vzhľadom na ciele sledované nariadením č. 655/2014, ako boli pripomenuté v bode 47 tohto rozsudku, treba konštatovať, že na jednej strane na zabezpečenie dodržania primeranej rovnováhy medzi záujmami veriteľa a záujmami dlžníka, ako aj potrebného účinku článku 7 ods. 1 tohto nariadenia, nemožno požadovanú úroveň dokazovania považovať za natoľko vysokú, že by veriteľ musel preukázať úmysel dlžníka vyhnúť sa zaplateniu pohľadávky, keďže takúto požiadavku by bolo v praxi často ťažké splniť.
53      Na druhej strane návrh veriteľa na vydanie takéhoto príkazu musí byť založený na konkrétnych indíciách spôsobilých preukázať existenciu pravdepodobnosti, že ak by tento príkaz nebol prijatý, dlžník by mohol do prijatia prípadných exekučných opatrení stroviť, skryť alebo zničiť svoj majetok, alebo ho previesť za nižšiu ako jeho skutočnú hodnotu.
54      Tak zo znenia článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014, ako aj z kontextu, do ktorého je toto ustanovenie zasadené, a z cieľa sledovaného týmto nariadením teda vyplýva, že súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie, môže vykonať celkové posúdenie okolností, na ktoré sa odvoláva veriteľ, prípadne aj vrátane skutočností uvedených v bode 51 tohto rozsudku, s cieľom určiť, či na základe týchto okolností existuje „reálne nebezpečenstvo“, že v prípade absencie príkazu na zablokovanie môže dlžník prijať opatrenia, ako je strovenie, skrytie alebo zničenie majetku, prípadne jeho prevod za nižšiu ako jeho skutočnú hodnotu, ktoré by dovtedy, kým veriteľ bude môcť dosiahnuť výkon existujúceho alebo budúceho rozsudku, zmarili alebo prinajmenšom podstatne sťažili vymoženie pohľadávky.
55      Vzhľadom na vyššie uvedené prináleží predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu, ktorý má jediný právomoc rozhodnúť o skutkových okolnostiach, aby vykonal celkové posúdenie okolností, na ktoré sa TQ odvoláva na podporu svojho návrhu na príkaz na zablokovanie, a určil, či tieto okolnosti predstavujú dostatočné indície o existencii takéhoto „reálneho nebezpečenstva“.
56      V prejednávanej veci sa tento súd pýta na relevantnosť konania dlžníka, ku ktorému došlo niekoľko rokov pred podaním návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie, a najmä na ukončenie obchodného vzťahu zo strany tohto dlžníka s poskytovateľom platobných služieb, ktorý konal na jeho účet v postavení poddlžníka v členskom štáte, v ktorom má veriteľ bydlisko, ako aj na zmenu právneho predpisu členského štátu, v ktorom má dlžník sídlo, ktorá by mohla brániť vymoženiu pohľadávky.
57      Pokiaľ ide o prvú z týchto okolností, treba uviesť, že na jednej strane, ako vyplýva z bodov 51 a 54 tohto rozsudku, konajúci súd môže zohľadniť predchádzajúce konanie dlžníka v rámci celkového posúdenia, ktoré by mal vykonať na účely posúdenia potreby naliehavého vydania príkazu na zablokovanie. Okrem toho z nariadenia č. 655/2014 nijako nevyplýva, že relevantnosť tohto konania nevyhnutne závisí od okamihu, v ktorom k nemu došlo. Navyše, ako zdôraznil generálny advokát v bode 70 svojich návrhov, toto nariadenie veriteľovi neukladá povinnosť podať návrh presne v okamihu, keď vznikne údajné nebezpečenstvo pre vymoženie jeho pohľadávky na účely dosiahnutia vydania takéhoto príkazu. Na tento účel je totiž relevantné, či toto riziko pretrváva v čase podania tohto návrhu.
58      Na druhej strane, ako uviedol generálny advokát v bode 68 svojich návrhov, v prípade spoločností pôsobiacich online, ktorých hmotný majetok mimo členského štátu, v ktorom majú sídlo, je obmedzený alebo neexistuje, môže byť kreditný zostatok u poskytovateľa platobných služieb jedným z takýchto zriedkavých aktív, z ktorých by veriteľ mohol uspokojiť svoju pohľadávku. Ukončenie zmluvy s takýmto poskytovateľom preto môže predstavovať indíciu o širšej stratégii dotknutého dlžníka spočívajúcej v tom, že sa vyhýba zaplateniu svojich dlhov v dotknutom členskom štáte, alebo prinajmenšom v sťažení vymoženia týchto pohľadávok.
59      Pokiaľ ide po druhé o zmenu maltského zákona o hazardných hrách, ktorá by podľa veriteľa mohla brániť vymoženiu jeho pohľadávky, najmä v rozsahu, v akom zaväzuje súdy členského štátu, v ktorom má dlžník sídlo, aby odmietli uznať na jeho území vykonateľnosť zahraničných súdnych rozhodnutí, akým je rozhodnutie, ktorým sa dlžníkovi ukladá povinnosť zaplatiť dotknutú pohľadávku, treba pripomenúť, ako vyplýva z bodu 45 tohto rozsudku, že článok 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 sa netýka existencie akejkoľvek hrozby pre vymoženie pohľadávky, ale existencie reálneho nebezpečenstva súvisiaceho s úmyslom dlžníka vyhnúť sa zaplateniu tejto pohľadávky. V každom prípade musí byť toto riziko konkrétne a existujúce v čase podania návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie.
60      Z uvedeného vyplýva, ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 65 svojich návrhov, že samotné poukázanie veriteľa na vnútroštátnu právnu úpravu, akou je právna úprava opísaná v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, nemôže stačiť na preukázanie existencie „reálneho nebezpečenstva“ v zmysle tohto článku 7 ods. 1. Toto konštatovanie platí o to viac vo vzťahu k posúdeniu potreby vydania príkazu na zablokovanie týkajúceho sa bankových účtov vedených dlžníkom v iných členských štátoch, než je členský štát, ktorý ustanovil túto právnu úpravu.
61      Súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie príkazu na zablokovanie podľa článku 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014, však pri celkovom posúdení relevantných okolností, na ktoré sa odvoláva veriteľ, môže zohľadniť vnútroštátnu právnu úpravu, akou je právna úprava uvedená v bode 59 tohto rozsudku, ako skutočnosť, ktorá umožňuje v danom kontexte posúdiť dosah konania dlžníka, na účely určenia existencie jeho úmyslu vyhnúť sa zaplateniu dotknutej pohľadávky.
62      Z vyššie uvedeného vyplýva, že článok 7 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie európskeho príkazu na zablokovanie, môže na účely určenia, či je naliehavo potrebné prijať tento príkaz, zohľadniť na jednej strane konanie dlžníka, ku ktorému došlo niekoľko rokov pred podaním tohto návrhu, a na druhej strane existenciu právneho predpisu, ktorý môže brániť vymoženiu dotknutej pohľadávky, v členskom štáte, v ktorom má dlžník sídlo.
O trovách
63      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
Článok 7 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 655/2014 z 15. mája 2014 o zavedení konania týkajúceho sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov s cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávok v občianskych a obchodných veciach
sa má vykladať v tom zmysle, že:
vnútroštátny súd, ktorý začal konať o návrhu na vydanie európskeho príkazu na zablokovanie, môže na účely určenia, či je naliehavo potrebné prijať tento príkaz, zohľadniť na jednej strane konanie dlžníka, ku ktorému došlo niekoľko rokov pred podaním tohto návrhu, a na druhej strane existenciu právneho predpisu, ktorý môže brániť vymoženiu dotknutej pohľadávky, v členskom štáte, v ktorom má dlžník sídlo.
Podpisy
*      Jazyk konania: nemčina.