62003CC0437_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Komisia Európskych spoločenstiev v tejto veci namieta, že Rakúska republika porušila ustanovenia smerníc 78/686/EHS a 78/687/EHS, ktoré vyhradzujú výkon činnosti zubných lekárov odborníkom s osobitným stomatologickým vzdelaním, a ustanovenia, ktoré stanovujú, kedy a za akých podmienok môžu výnimočne túto činnosť vykonávať odborníci s lekárskym vzdelaním.
I – Právny rámec
A – Právna úprava Spoločenstva
2. Na účel zabezpečenia voľného pohybu pracovníkov pristúpila Rada v priebehu rokov k prijatiu dvoch paralelných smerníc pre niektoré činnosti: jedna o koordinácii požiadaviek v jednotlivých členských štátoch týkajúcich sa výkonu dotknutých činností, druhá o vzájomnom uznávaní diplomov, ktoré sa vydávajú ako doklad o dosiahnutom vzdelaní.
3. Pokiaľ ide o to, čo je v tejto veci relevantné, je potrebné osobitne odkázať na smernice týkajúce sa činnosti zubných lekárov, a teda: smernicu Rady 78/686/EHS z 25. júla 1978 o vzájomnom uznávaní diplomov, osvedčení a iných dokladov o formálnych kvalifikáciách zubných lekárov vrátane opatrení na uľahčenie efektívneho uplatňovania práva usadiť sa a slobody poskytovať služby (ďalej len „smernica o uznávaní“)(2) a smernicu Rady 78/687/EHS z 25. júla 1978 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení týkajúcich sa činností zubných lekárov (ďalej len „smernica o koordinácii“)(3), ktoré boli zmenené a doplnené aktom o pristúpení Rakúska, Fínska a Švédska.
Smernica o koordinácii
4. Podľa článku 1 smernice o koordinácii:
„1. Členské štáty vyžadujú od osôb zamýšľajúcich zriadiť si a vykonávať stomatologickú prax v zmysle ustanovení článku 1 smernice [o uznávaní], aby boli držiteľmi diplomu, osvedčenia alebo iného úradného dokladu o formálnych kvalifikáciách, uvedených v prílohe A tejto smernice, ktorý zaručí, že počas celého obdobia, vzdelávania príslušná osoba nadobudla [primerané znalosti].
…
Takéto vzdelávanie poskytne príslušnej osobe znalosti potrebné na vykonávanie všetkých činností zahŕňajúcich prevenciu, diagnostiku a liečenie anomálií a ochorení zubov, ústnej dutiny, čeľustí a okolitých tkanív.
2. Celkové obdobie vzdelávania v oblasti stomatológie tohto druhu musí pozostávať najmenej z päťročného denného teoretického i praktického štúdia poskytovaného univerzitou, iným vzdelávacím zariadením vysokoškolského typu s uznaným rovnocenným štatútom alebo pod dohľadom univerzity a zahŕňa predmety uvedené v prílohe.“
5. V článku 2 ods. 1 sa potom zdôrazňuje, že:
„Členské štáty zabezpečia, aby štúdium vedúce k získaniu diplomu, osvedčenia alebo iného úradného dokladu o vzdelaní v oblasti špeciálnej stomatológie, spĺňalo prinajmenšom nasledujúce požiadavky:
a) … absolvovanie a overenie päťročného denného teoretického i praktického štúdia v rámci vzdelávania uvedeného v článku 1…“
6. Napokon článok 6 prvý odsek stanovuje:
„Osoby, na ktoré sa vzťahujú články 19, 19a a 19b smernice [o uznávaní], sa považujú za osoby spĺňajúce požiadavky predpísané článkom 2 ods. 1 písm. a).“
Smernica o uznávaní
7. Článok 1 smernice o uznávaní stanovuje, že:
„Táto smernica sa vzťahuje na činnosť zubných lekárov, ako sa to uvádza v článku 5 smernice [o koordinácii], vykonávanú na základe nasledujúcich titulov:
…
– v Rakúsku: titul, ktorý Rakúsko oznámi členským štátom a Komisii najneskôr do 31. decembra 1998,
…“
8. Článok 2 okrem toho stanovuje:
„Každý členský štát uznáva diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnych kvalifikáciách v stomatológii udelené štátnym príslušníkom členských štátov inými členskými štátmi v súlade s článkom 1 smernice [o koordinácii] a uvedené v zozname v prílohe A tejto smernice a priznáva týmto kvalifikáciám rovnakú účinnosť na svojom území, pokiaľ ide o právo začať alebo vykonávať činnosť zubného lekára, ako dokumentom udeleným samotnými týmito členskými štátmi.“
9. Podľa článku 19b, ktorý je relevantný v tejto veci:
„Odo dňa, keď Rakúsko prijme opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou, uznajú členské štáty na účely vykonávania činností uvedených v článku 1 tejto smernice diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnych kvalifikáciách v oblasti medicíny udelené v Rakúsku osobám, ktoré začali svoje univerzitné vzdelávanie pred 1. januárom 1994, ak je k nim priložené osvedčenie vydané príslušným rakúskym úradom, ktoré potvrdzuje, že tieto osoby účinne, v súlade s právnymi predpismi predovšetkým vykonávali v Rakúsku činnosti uvedené v článku 5 smernice [o koordinácii] najmenej počas troch po sebe nasledujúcich rokov v priebehu piatich rokov pred vydaním tohto osvedčenia a že sú oprávnené vykonávať uvedené činnosti za rovnakých podmienok ako držitelia diplomov, osvedčení alebo iných dokladov o odbornej spôsobilosti uvedených v prílohe A.
Od požiadavky trojročnej praxe uvedenej v prvom pododseku sa upustí v prípade osôb, ktoré úspešne zavŕšili najmenej trojročné štúdium, ktorého rovnocennosť so vzdelaním uvedeným v článku 1 smernice [o koordinácii] osvedčili príslušné úrady.“
10. V prílohe A sa napokon uvádzajú názvy diplomov, osvedčení a iných dokladov o formálnych kvalifikáciách v stomatológii, ktoré sa vydávajú v členských štátoch.
B – Vnútroštátna právna úprava
11. Pred pristúpením k Európskej únii mohli v Rakúsku vykonávať činnosť zubára dve kategórie odborníkov, obe bez stomatologického vzdelania na univerzitnej úrovni:
– „Dentisten“ (zubári), ktorí absolvovali vzdelávanie v trvaní troch rokov v neuniverzitnej inštitúcii (od 31. decembra 1975 už toto vzdelávanie neexistuje),
– „Fachärzte für Zahn-, Mund- und Kieferheilkunde“ (špecializovaní zubní lekári, ďalej len „Fachärzte“), ktorí majú univerzitné lekárske vzdelanie, doplnené špecializáciou zubného lekára.
12. Po vstupe prijalo Rakúsko na účel dosiahnutia súladu so smernicami o koordinácii a o uznávaní tri právne predpisy (Ärztegesetz 1998(4), Novelle zum Dentistengesetz(5) a EWR‑Ärzte‑Qualifikationsnachweisverordnung(6) ), ktorými sa pristúpilo k celkovej reorganizácii právneho poriadku v tejto oblasti.
13. Týmito predpismi bolo osobitne zriadené povolanie „Zahnarzt“ (zubný lekár), ktorý tak, ako to vyžaduje článok 1 smernice o koordinácii, vykonáva povolanie po absolvovaní univerzitného vzdelávania v osobitnej oblasti zubného lekárstva.
14. Okrem toho, s ohľadom na už existujúce povolania sa stanovuje, že:
– „Dentisten“, ktorí ešte vykonávajú činnosť, môžu získať od svojej profesnej komory vydanie osvedčenia uvedeného v článku 19b smernice o uznávaní a pokračovať vo vykonávaní činnosti, pričom však používajú titul „Zahnarzt“ alebo „Zahnarzt (Dentist)“ (§ 4 ods. 3 a § 6 Novelle zum Dentistengesetz),
– „Fachärzte“ naopak môžu pokračovať vo vykonávaní činnosti s týmto titulom (§ 17 a 23 Ärztegesetz).
15. V súlade so zmeneným právnym rámcom oznámilo Rakúsko 29. júla 1999 Komisii v zmysle článku 1 smernice o uznávaní, že titulmi, na základe ktorých sa činnosť zubných lekárov vykonáva na jeho území, sú: „Zahnarzt“, „Zahnarzt (Dentist)“ a „Facharzt“.
16. Po tomto oznámení Rakúsko opätovne zmenilo právnu úpravu v tejto oblasti a stanovilo, že Fachärzte si môžu zvoliť, či budú vykonávať činnosť s týmto titulom alebo s titulom „Zahnarzt“ (§ 43 ods. 7 Ärztegesetz, zmenený a doplnený Ärztegesetz-Novelle(7) ).
II – Skutkový stav a konanie
17. Po preskúmaní uvedených právnych predpisov vyjadrila Komisia pochybnosti o ich zlučiteľnosti so smernicami o uznávaní a koordinácii a následne 24. júla 2000 zaslala Rakúsku výzvu.
18. Po tejto výzve nasledovalo 18. júla 2001 odôvodnené stanovisko, ktorým tento členský štát vyzvala, aby prijal v lehote dvoch mesiacov opatrenia na dosiahnutie súladu so záväzkami vyplývajúcimi z uvedených smerníc.
19. Keďže Komisia bola nespokojná s poskytnutými vyjasneniami a odpoveďami, navrhla žalobou podanou 16. októbra 2003, aby Súdny dvor určil, že:
„1. Rakúska republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 1 a 19b smernice [o uznávaní] a z článku 1 smernice [o koordinácii], tým, že umožnila zubárom („Dentisten“) uvedeným v § 6 a 4 ods. 3 Dentistengesetz (zákon o zubároch) vykonávať ich činnosti a používať pritom titul „Zahnarzt“ (zubný lekár) alebo „Zahnarzt (Dentist)“ [zubný lekár (zubár)] a odvolávať sa na odchylnú právnu úpravu podľa článku 19b smernice [o uznávaní], aj keď nespĺňajú minimálne požiadavky uvedené v článku 1 smernice [o koordinácii], preto, aby sa na nich mohla vzťahovať právna úprava smerníc [o uznávaní] a [o koordinácii].
2. Rakúska republika si nesplnila povinnosti, ktorej jej vyplývajú z článkov 1 a 19b smernice [o uznávaní], tým, že umožnila „Fachärzte für Zahn, Mund und Kieferheilkunde“ (špecializovaní zubní lekári) podľa § 17 a 23 Ärztegesetz (zákon o lekároch) pokračovať vo vykonávaní činnosti v rozpore s článkom 19b smernice [o uznávaní] tak, že pri vykonávaní svojej činnosti používali tento titul, a tým, že pristúpila k neúplnej asimilácii týchto špecializovaných lekárov so zubnými lekármi, keďže špecializovaní lekári môžu vykonávať svoju činnosť za rovnakých podmienok ako držitelia diplomov, osvedčení alebo dokladov uvedených v prílohe A (zubní lekári).(8) “
III – Právny rozbor
A – Úvod
20. Pred preskúmaním týchto dvoch žalobných dôvodov, ktoré Komisia adresuje Rakúsku, sa mi zdá potrebné objasniť rozsah záväzkov, ktoré členským štátom vyplývajú zo skúmaných smerníc, najmä pokiaľ ide o obmedzenie činnosti zubných lekárov na určitých odborníkov.
21. Podľa článku 1 smernice o koordinácii sú členské štáty povinné vyhradiť túto činnosť iba tým, ktorí sú držiteľmi titulu, ktorý sa získa po absolvovaní stomatologického vzdelávania na univerzitnej úrovni v súlade s minimálnymi požiadavkami uvedenými v tejto smernici.
22. Keďže pred prijatím smerníc (alebo pred pristúpením k Únii) v niektorých členských štátoch vykonávali činnosť zubára lekári, ktorí nemali takéto osobitné vzdelanie, zákonodarca Spoločenstva zaviedol článkami 19, 19a a 19b smernice o uznávaní (na ktoré sa odvoláva článok 6 ods. 1 smernice o koordinácii) príslušné odchylné opatrenia v prospech týchto lekárov . Takéto opatrenia boli stanovené osobitne pre Taliansko, Španielsko a práve Rakúsko.(9)
23. Vďaka týmto ustanoveniam boli tí lekári, ktorí už vykonávali činnosť zubára, uznaní za rovnocenných s odborníkmi, ktorí dosiahli nové vzdelanie s tým, že za podmienok stanovených smernicou sú oprávnení pokračovať vo vykonávaní svojej činnosti v členskom štáte pôvodu a nechať si uznať svoj titul v iných členských štátoch.
24. Ako je teda zrejmé, ide o ustanovenie, ktorým sa upravuje výnimka zo všeobecných pravidiel o podmienkach vzdelania, ktoré sú uvedené v smernici o koordinácii. Ako také sa podľa ustálených zásad v tejto oblasti musí vykladať v reštriktívnom zmysle.(10)
25. Z hľadiska toho, čo nás teraz zaujíma, to znamená, že činnosť zubného lekára nemôžu vykonávať iní odborníci ako tí, ktorí sú uvedení v smerniciach Spoločenstva, najmä v článku 1 smernice o koordinácii a v jej príslušných odchylných ustanoveniach.
26. Súdny dvor mal práve na základe týchto zásad možnosť objasniť v rozsudku Komisia/Taliansko z 1. júna 1995(11), že predmetná právna úprava sa nemôže rozširovať na iné kategórie subjektov preto, aby sa im umožnil výkon dotknutej činnosti, a to ani vtedy, ak sa tento výkon činnosti obmedzuje na vnútroštátne územie . Taliansku, ktoré práve vyžadovalo rozšírenie odchylného ustanovenia na tento prípad(12), Súdny dvor odpovedal, že neprináleží členským štátom „vytvárať nové kategórie zubných lekárov, ktoré nie sú upravené žiadnou z dotknutých smerníc“, a teda nie sú súčasťou nimi zriadeného systému.(13)
27. Po objasnení tohto bodu, ktorý možno mohol vyvolávať nejaké pochybnosti, už tento posudok neobsahuje žiadne hľadisko, na ktorom by sa účastníci konania naozaj nezhodli, pretože, ako bude hneď zrejmé, aj samotné Rakúsko uznáva dôvodnosť námietok Komisie.
28. Ako sa uviedlo, tieto námietky sa týkajú výkladu jedného z prechodných ustanovení smernice, o ktorom som hovoril, a to článku 19b, v ktorom sa stanovuje:
„Odo dňa, keď Rakúsko prijme opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou, uznajú členské štáty na účely vykonávania činností uvedených v článku 1 tejto smernice diplomy, osvedčenia a iné doklady o formálnych kvalifikáciách v oblasti medicíny
udelené v Rakúsku osobám, ktoré začali svoje univerzitné vzdelávanie
pred 1. januárom 1994, ak je k nim priložené osvedčenie
vydané príslušným rakúskym úradom, ktoré potvrdzuje, že tieto osoby účinne, v súlade s právnymi predpismi predovšetkým vykonávali v Rakúsku činnosti uvedené v článku 5 smernice [o koordinácii] najmenej počas troch po sebe nasledujúcich rokov v priebehu piatich rokov pred vydaním tohto osvedčenia a že sú oprávnené vykonávať uvedené činnosti za rovnakých podmienok
ako držitelia diplomov, osvedčení alebo iných dokladov o odbornej spôsobilosti uvedených v prílohe A.
Od požiadavky trojročnej praxe uvedenej v prvom pododseku sa upustí v prípade osôb, ktoré úspešne zavŕšili najmenej trojročné štúdium, ktorého rovnocennosť so vzdelaním uvedeným v článku 1 smernice [o koordinácii] osvedčili príslušné úrady.“(14)
B – O prvom žalobnom dôvode týkajúcom sa „Dentisten“
29. Prvým žalobným dôvodom Komisia namieta, že Rakúsko nezákonne umožnilo, že „Dentisten“ môžu pokračovať vo vykonávaní činnosti zubárov a používať titul „Zahnarzt“ alebo „Zahnarzt (Dentist)“.
30. V tejto súvislosti Komisia správne podotkla, že „Dentisten“, ktorí ešte vykonávajú činnosť, neabsolvovali univerzitné vzdelávanie, a teda nespĺňajú minimálne požiadavky vzdelania uvedené v článku 1 smernice o koordinácii; na druhej strane nemajú diplom z medicíny, a preto sa nemôžu odvolávať na odchylné ustanovenie uvedené v článku 19b smernice o uznávaní.
31. Tým, že Rakúsko umožnilo, aby „Dentisten“ pokračovali vo vykonávaní svojej činnosti, zachovalo vo svojom právnom poriadku „kategóriu zubných lekárov, ktorá nie je upravená žiadnou z dotknutých smerníc“, a preto je s nimi nezlučiteľná.
32. Rakúsko uznalo dôvodnosť týchto tvrdení.
33. Z týchto dôvodov a vzhľadom na skutočnosti uvedené v bodoch 25 a 26 sa podľa môjho názoru musí prvému žalobnému dôvodu Komisie vyhovieť.
C – O druhom žalobnom dôvode týkajúcom sa „Fachärzte“
34. Druhým žalobným dôvodom Komisia namieta, že Rakúsko nezákonne umožnilo, že „Fachärzte“ (špecializovaní zubní lekári), na ktorých sa vzťahuje odchylné ustanovenie článku 19b, môžu pokračovať vo vykonávaní činnosti zubárov a používať svoj titul, namiesto toho, aby používali titul „Zahnarzt“.
35. Ako podotkla Komisia a samotné Rakúsko uznáva, aj ja sa domnievam, že dôvodnosť tohto žalobného dôvodu vyplýva z doslovného a účelného výkladu článku 19b.
36. Pokiaľ ide o doslovné znenie ustanovenia, pripomínam, že podľa neho na to, aby „Fachärzte“ mohli vykonávať činnosť zubárov a získať uznanie svojho titulu v ostatných členských štátoch, musí im Rakúsko vydať osvedčenie, z ktorého okrem iného vyplýva, že „sú oprávnení vykonávať uvedené činnosti za rovnakých podmienok ako držitelia diplomov, osvedčení alebo iných dokladov o odbornej spôsobilosti uvedených v prílohe A“, to znamená, držitelia tých diplomov, ktoré osvedčujú absolvovanie stomatologického vzdelania uvedeného v smernici o koordinácii (a teda „Zahnärzte“).
37. Na účel zabezpečenia dodržiavania tohto záväzku, a teda na vydanie osvedčenia, ktoré zodpovedá skutočnosti, musí rakúska právna úprava stanoviť pre „Fachärzte“ a „Zahnärzte“ „rovnaké podmienky“ výkonu činnosti zubného lekára, medzi ktoré nepochybne patrí aj používanie titulu, s ktorým sa taká činnosť vykonáva.
38. Na druhej strane, ako podotkla Komisia, okrem toho, že to vyplýva zo znenia článku 19b, povinnosť jediného titulu je tiež v súlade s účelom, ktorý predmetná smernica sleduje, a tým je zaviesť „ jasné rozlíšenie medzi povolaním zubný lekár a lekár“.(15)
39. Takto totiž všetci rakúski odborníci, ktorí vykonávajú povolanie zubného lekára, musia túto činnosť vykonávať s jediným titulom (a síce „Zahnarzt“ – zubný lekár), ktorý na rozdiel od „Facharzt“ (špecializovaný zubný lekár), neobsahuje žiadny odkaz na lekársku prax, a umožňuje teda jasnejšie a bezprostredné rozlíšenie vo vzťahu k tým, ktorí ju vykonávajú.
40. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy sa domnievam, že aj druhému žalobnému dôvodu Komisie sa musí vyhovieť.
IV – O trovách
41. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Rakúsko na náhradu trov konania a zdá sa, že Rakúsko nebude mať úspech vo svojich dôvodoch, je preto opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
V – Návrh
42. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy preto navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol, že:
1. Rakúska republika si tým, že umožnila rakúskym zubárom („Dentisten“) uvedeným v § 6 a § 4 ods. 3 Dentistengesetz (zákon o zubároch) vykonávať ich činnosti a používať pritom titul „Zahnarzt“ (zubný lekár) alebo „Zahnarzt (Dentist)“ [zubný lekár (zubár)] a odvolávať sa na odchylnú právnu úpravu podľa článku 19b smernice Rady 78/686/EHS, aj keď nespĺňajú minimálne požiadavky uvedené v článku 1 smernice Rady 78/687/EHS, preto, aby sa na nich mohla vzťahovať právna úprava smerníc Rady 78/686/EHS a 78/687/EHS, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 1 a 19b smernice Rady 78/686/EHS z 25. júla 1978 a z článku 1 smernice Rady 78/687/EHS z 25. júla 1978.
2. Rakúska republika si tým, že umožnila rakúskym „Fachärzte für Zahn, Mund und Kieferheilkunde“ (špecializovaní zubní lekári) podľa § 17 a 23 Ärztegesetz (zákon o lekároch) pokračovať vo vykonávaní činnosti tak, že pri vykonávaní svojej činnosti používali tento titul, a tým, že pristúpila k neúplnej asimilácii týchto špecializovaných lekárov so zubnými lekármi, keďže špecializovaní lekári môžu vykonávať svoju činnosť za rovnakých podmienok ako držitelia diplomov, osvedčení alebo dokladov uvedených v prílohe A (zubní lekári), nesplnila povinnosti, ktorej jej vyplývajú z článkov 1 a 19b smernice Rady 78/686/EHS z 25. júla 1978.
3. Rakúska republika je povinná nahradiť trovy konania.
(1) .
(2)
–	Ú. v. ES L 233, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 67. Smernica o uznávaní bola zmenená a doplnená: smernicou Rady 89/594/EHS z 30. októbra 1989, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 75/362/EHS, 77/452/EHS, 78/686/EHS, 78/1026/EHS a 80/154/EHS o vzájomnom uznávaní diplomov, osvedčení a iných dokladov o formálnych kvalifikáciách lekárov, sestier zodpovedných za všeobecnú starostlivosť, zubných lekárov, veterinárnych lekárov, pôrodných asistentiek, a zároveň smernice 75/363/ES, 78/1027/EHS a 80/155/EHS o koordinácii ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa činností lekárov, veterinárnych lekárov a pôrodných asistentiek (Ú. v. ES L 341, s. 19; Mim. vyd. 06/001, s. 232); smernicou Rady 90/658/EHS zo 4. decembra 1990, ktorou sa v dôsledku zjednotenia Nemecka menia a dopĺňajú niektoré smernice o uznávaní formálnych kvalifikácií (Ú. v. ES L 353, s. 73; Mim. vyd. 06/001, s. 263); smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2001/19/ES zo 14. mája 2001, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 89/48/EHS a 92/51/EHS o všeobecnom systéme uznávania odborných kvalifikácií a smernice Rady 77/452/EHS, 77/453/EHS, 78/686/EHS, 78/687/EHS, 78/1026/EHS, 78/1027/EHS, 80/154/EHS, 80/155/EHS, 85/384/EHS, 85/432/EHS, 85/433/EHS a 93/16/EHS, týkajúce sa povolaní zdravotná sestra zodpovedná za všeobecnú starostlivosť, zubný lekár, veterinárny lekár, pôrodná asistentka, architekt, farmaceut a lekár (Ú. v ES L 206, s. 1; Mim. vyd. 05/004, s. 138), aktom o podmienkach pristúpenia Helénskej republiky a o úpravách zmlúv (Ú. v. ES L 291, 1979, s. 17), aktom o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky a o úpravách zmlúv (Ú. v. ES L 302, 1985, s. 23) a aktom o podmienkach pristúpenia Rakúskej republiky, Fínskej republiky a Švédskeho kráľovstva a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. ES C 241, 1994, s. 21).
(3)
–	Ú. v. ES L 233, s. 10; Mim. vyd. 06/001, s. 76. Smernica o koordinácii bola zmenená a doplnená smernicou 2001/19 a aktom o pristúpení Rakúska, Fínska a Švédska.
(4)
–	BGBl. I č. 169/1998.
(5)
–	BGBl. I č. 45/1999.
(6)
–	BGBl. II č. 57/1999.
(7)
–	BGBl. č. 110/2001.
(8)
– Neoficiálny preklad.
(9)
–	Po rozš írení boli prijaté obdobné ustanovenia aj pre Českú republiku a Slovensko (nové články 19c a 19d smernice o uznávaní).
(10)
–	Rozsudky z 26. februára 1975, Bonsignore, 67/74, Zb. s. 297; z 23. marca 1983, Peskeloglou, 77/82, Zb. s. 1085, a zo 14. decembra 1989, Agegate, C‑3/87, Zb. s. 4459.
(11)
–	Rozsudok C‑40/93, Zb. s. I‑1319.
(12)
–	Tamže, bod 18.
(13)
–	Tamže, bod 24. Pozri tiež uznesenia z 5. novembra 2002, Klett, C‑204/01, Zb. s. I‑10007, bod 33, a zo 17. októbra 2003, Vogel, C‑35/02, Zb. s. I‑12229, bod 28.
(14)
– Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(15)
–	Rozsudok z 29. novembra 2001, Komisia/Taliansko, C‑202/99, Zb. s. I‑9319, bod 51. Pozri tiež uznesenie Vogel, už citované, bod 33. Kurzívou zvýraznil generálny advokát.