ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
z 8. apríla 2025 (*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Európska prokuratúra – Nariadenie (EÚ) 2017/1939 – Článok 42 ods. 1 – Procesné úkony, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám – Súdne preskúmanie vnútroštátnymi súdmi v súlade s požiadavkami a postupmi stanovenými vo vnútroštátnom práve – Rozsah – Predvolanie svedkov – Vnútroštátne právo, ktoré neumožňuje priame súdne preskúmanie takéhoto opatrenia – Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ – Články 47 a 48 Charty základných práv Európskej únie – Zásady ekvivalencie a efektivity “
Vo veci C‑292/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Juzgado Central de Instrucción no 6 de Madrid (Ústredný vyšetrovací súd č. 6 Madrid, Španielsko) z 26. apríla 2023 a doručený Súdnemu dvoru 3. mája 2023, ktorý súvisí s trestným konaním proti
I. R. O.,
F. J. L. R.,
SÚDNY DVOR (veľká komora),
v zložení: predseda K. Lenaerts, podpredseda T. von Danwitz, predsedovia komôr K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, S. Rodin, A. Kumin, N. Jääskinen, D. Gratsias (spravodajca) a M. Gavalec, sudcovia E. Regan, I. Ziemele, J. Passer, Z. Csehi a O. Spineanu‑Matei,
generálny advokát: A. M. Collins,
tajomník: R. Stefanova‑Kamiševa, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. septembra 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Európska prokuratúra, v zastúpení: J. F. Castillo García, L. De Matteis, splnomocnení zástupcovia, a I. de Lucas Martín, Fiscal Europeo,
–        I. R. O. a F. J. L. R., v zastúpení: N. de Dorremochea Guiot, procurador, a P. Soriano Mendiara, abogado,
–        španielska vláda, v zastúpení: A. Gavela Llopis a P. Pérez Zapico, splnomocnené zástupkyne,
–        francúzska vláda, v zastúpení: R. Bénard, B. Dourthe a B. Fodda, splnomocnení zástupcovia,
–        talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci D. G. Pintus, avvocato dello Stato,
–        holandská vláda, v zastúpení: E. M. M. Besselink, K. Bulterman a A. Hanje, splnomocnené zástupkyne,
–        Európska komisia, v zastúpení: J. Baquero Cruz, F. Blanc a H. Leupold, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 4. októbra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 42 ods. 1 nariadenia Rady (EÚ) 2017/1939 z 12. októbra 2017, ktorým sa vykonáva posilnená spolupráca na účely zriadenia Európskej prokuratúry (Ú. v. EÚ L 283, 2017, s. 1), článku 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/343 z 9. marca 2016 o posilnení určitých aspektov prezumpcie neviny a práva byť prítomný na konaní pred súdom v trestnom konaní (Ú. v. EÚ L 65, 2016, s. 1), článku 2 a článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ, článku 86 ods. 3 ZFEÚ, ako aj článkov 6, 47 a 48 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2        Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania začatého Európskou prokuratúrou proti I.R.O. a F.J.L.R., ktorí sú predmetom vyšetrovania zo strany toto orgánu pre skutky spočívajúce v subvenčnom podvode a uvedení nepravdivých údajov v dokumentoch v súvislosti s financovaním projektu Európskou úniou.
Právny rámec
Právo Únie
3        Odôvodnenia 12, 30, 32, 83 a 85 až 89 nariadenia 2017/1939 znejú:
„(12)      Bojovať proti trestným činom poškodzujúcim finančné záujmy Únie možno v súlade so zásadou subsidiarity z dôvodov jej rozsahu a účinkov lepšie na úrovni Únie. … Keďže ciele tohto nariadenia, a to posilnenie boja proti trestným činom, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie, prostredníctvom zriadenia Európskej prokuratúry, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni samotných členských štátov Európskej únie vzhľadom na roztrieštenosť vnútroštátnych prokuratúr v oblasti trestných činov, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie, ale vzhľadom na skutočnosť, že Európska prokuratúra má mať právomoc na trestné stíhanie týchto trestných činov, ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 [ZEÚ]. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku toto nariadenie neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov a zabezpečuje, aby sa ním čo najmenej zasahovalo do právnych poriadkov a inštitucionálnych štruktúr členských štátov.
…
(30)      Vyšetrovania vedené Európskou prokuratúrou by spravidla mali vykonávať delegovaní európski prokurátori v členských štátoch. …
…
(32)      Európski delegovaní prokurátori by mali byť neoddeliteľnou súčasťou Európskej prokuratúry, a preto pri vyšetrovaní a trestnom stíhaní trestných činov, ktoré patria do právomoci Európskej prokuratúry, by mali na území svojho členského štátu konať výlučne v jej mene. …
…
(83)      V tomto nariadení sa požaduje, aby Európska prokuratúra osobitne rešpektovala právo na spravodlivý proces, právo na obhajobu a prezumpciu neviny, ako sú zakotvené v článkoch 47 a 48 [Charty]. … Činnosti Európskej prokuratúry by sa teda mali vykonávať v úplnom súlade s uvedenými právami a toto nariadenie by sa malo primerane uplatňovať a vykladať.
…
(85)      Na činnosti Európskej prokuratúry by sa mali uplatňovať práva súvisiace s obhajobou, ktoré sú stanovené v príslušnom práve Únie, ako napríklad v [smernici 2016/343, ako je vykonaná] vo vnútroštátnom práve. Uvedené práva by mali mať všetky podozrivé alebo obvinené osoby, v súvislosti s ktorými začne Európska prokuratúra vyšetrovanie, a rovnako by mali mať tieto osoby právo požiadať o ustanovenie znalca alebo výsluch svedka, či predloženie iných dôkazov v prospech obvineného Európskej prokuratúre ustanovené vo vnútroštátnom práve.
(86)      V článku 86 ods. 3 ZFEÚ sa zákonodarcovi Únie umožňuje stanoviť pravidlá uplatniteľné na súdne preskúmanie procesných opatrení, ktoré Európska prokuratúra prijme pri výkone svojich funkcií. Táto právomoc udelená zákonodarcovi Únie odráža osobitnú povahu úloh a štruktúry Európskej prokuratúry, ktorá sa odlišuje od povahy všetkých ostatných orgánov a agentúr Únie a vyžaduje si osobitné pravidlá týkajúce sa súdneho preskúmania.
(87)      Podľa článku 86 ods. 2 ZFEÚ Európska prokuratúra pred príslušnými súdmi členských štátov vystupuje vo funkcii prokurátora. Opatrenia prijaté Európskou prokuratúrou v priebehu jej vyšetrovaní úzko súvisia s trestným stíhaním, ktoré z tohto vyšetrovania môže vyplynúť, a majú tak účinky v právnych poriadkoch členských štátov. V mnohých prípadoch budú tieto opatrenia vykonávať vnútroštátne orgány presadzovania práva, ktoré konajú na základe pokynov Európskej prokuratúry, v niektorých prípadoch po získaní súhlasu vnútroštátneho súdu.
Preto je primerané zvážiť, aby procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, podliehali preskúmaniu príslušnými vnútroštátnymi súdmi v súlade s požiadavkami a postupmi stanovenými vo vnútroštátnom práve. Týmto by sa malo zabezpečiť, aby procesné úkony Európskej prokuratúry uskutočnené pred obžalobou a ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám (kategória zahŕňajúca podozrivého, obeť a iné zainteresované osoby, ktorých práva môžu byť takýmito úkonmi nepriaznivo ovplyvnené), podliehali súdnemu preskúmaniu zo strany vnútroštátnych súdov. Cieľom procesných úkonov, ktoré sa týkajú voľby členského štátu, ktorého súdy budú príslušné konať vo veci daného trestného stíhania, ktorý sa určí na základe kritérií stanovených v tomto nariadení, je zakladať právne účinky voči tretím stranám, a preto by mali podliehať súdnemu preskúmaniu vnútroštátnymi súdmi, a to najneskôr v štádiu súdneho konania.
… Ak sa vo vnútroštátnom práve ustanovuje súdne preskúmanie procesných úkonov, ktorých cieľom nie je zakladať právne účinky voči tretím stranám…, toto nariadenie by sa nemalo vykladať tak, že sú ním takéto právne ustanovenia dotknuté. Okrem toho by sa od členských štátov nemalo požadovať, aby zabezpečili súdne preskúmanie príslušnými vnútroštátnymi súdmi, pokiaľ ide o procesné úkony, ktorých cieľom nie je zakladať právne účinky voči tretím stranám, ako sú napríklad ustanovenie znalcov alebo náhrada svedočného.
Napokon týmto nariadením nie sú dotknuté právomoci vnútroštátnych súdov prvého stupňa.
(88)      Zákonnosť procesných úkonov Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, by mala podliehať súdnemu preskúmaniu pred vnútroštátnymi súdmi. V tejto súvislosti by sa mali zabezpečiť účinné opravné prostriedky v súlade s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom [ZEÚ]. Okrem toho, ako je zdôraznené v judikatúre Súdneho dvora, nesmú byť vnútroštátne procesné pravidlá, ktorými sa riadia žaloby na ochranu práv jednotlivcov priznaných právom Únie, menej výhodné ako procesné pravidlá, ktorými sa riadia podobné vnútroštátne žaloby (zásada rovnocennosti), a nesmú prakticky znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv priznaných právom Únie (zásada účinnosti).
Keď vnútroštátne súdy skúmajú zákonnosť takýchto úkonov, môžu tak urobiť na základe práva Únie, vrátane tohto nariadenia, a tiež na základe vnútroštátneho práva, ktoré sa uplatňuje vtedy, ak daná záležitosť nie je upravená v tomto nariadení. …
…
(89)      Ustanovením tohto nariadenia o súdnom preskúmaní sa nemenia právomoci Súdneho dvora preskúmavať administratívne rozhodnutia Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, teda rozhodnutia, ktoré neprijíma pri plnení svojich úloh pri vyšetrovaní trestných činov, trestnom stíhaní a podávaní obžaloby. Týmto nariadením nie je dotknutá ani možnosť, aby členský štát Európskej únie, Európsky parlament, [Európska r]ada alebo [Európska k]omisia podali žalobu o neplatnosť podľa článku 263 druhého odseku ZFEÚ a článku 265 prvého odseku ZFEÚ, ani konanie o porušení povinnosti podľa článkov 258 a 259 ZFEÚ.“
4        Článok 4 tohto nariadenia, nazvaný „Úlohy“, znie:
„Európska prokuratúra je zodpovedná za vyšetrovanie, trestné stíhanie páchateľov a spolupáchateľov trestných činov poškodzujúcich finančné záujmy Únie… V tejto súvislosti Európska prokuratúra vedie vyšetrovania, vykonáva úkony trestného stíhania a vystupuje vo funkcii prokurátora na príslušných súdoch členských štátov až do konečného rozhodnutia vo veci.“
5        Podľa článku 8 uvedeného nariadenia, nazvaného „Štruktúra Európskej prokuratúry“:
„1.      Európska prokuratúra je nedeliteľný orgán Únie, ktorý koná ako jediný úrad s decentralizovanou štruktúrou.
2.      Európska prokuratúra je organizovaná na ústrednej a decentralizovanej úrovni.
3.      Ústredná úroveň pozostáva z ústredia v mieste sídla Európskej prokuratúry. Ústredie pozostáva z kolégia, stálych komôr, hlavného európskeho prokurátora, zástupcov hlavného európskeho prokurátora, európskych prokurátorov a administratívneho riaditeľa.
4.      Decentralizovanú úroveň tvoria európski delegovaní prokurátori, ktorí sa nachádzajú v členských štátoch.
…“
6        Článok 13 tohto nariadenia s názvom „Európski delegovaní prokurátori“ v odseku 1 stanovuje:
„Európski delegovaní prokurátori konajú v mene Európskej prokuratúry vo svojich členských štátoch a majú rovnaké právomoci ako vnútroštátni prokurátori, pokiaľ ide o vyšetrovanie, trestné stíhanie a podanie obžaloby na súd…
Európski delegovaní prokurátori sú zodpovední za vyšetrovanie a stíhanie, ktoré začali, ktoré im bolo pridelené alebo ktoré prevzali na základe práva odňať vec. …
…“
7        Článok 28 nariadenia 2017/1939, nazvaný „Vedenie vyšetrovania“, v odseku 1 znie:
„Konajúci európsky delegovaný prokurátor môže v súlade s týmto nariadením a vnútroštátnym právom sám vykonať vyšetrovacie a iné opatrenia…“
8        Článok 30 nariadenia 2017/1939 s názvom „Vyšetrovacie a iné opatrenia“ v odsekoch 1, 4 a 5 stanovuje:
„1.      Aspoň v prípadoch, keď možno trestný čin, ktorý je predmetom vyšetrovania, potrestať trestom odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej štyri roky, členské štáty zabezpečia, aby boli delegovaní európski prokurátori oprávnení nariadiť tieto vyšetrovacie opatrenia alebo o ne požiadať:
a)      vykonať prehliadku…
b)      zabezpečiť všetky relevantné predmety alebo dokumenty…
c)      zabezpečiť uchovávané počítačové údaje…
d)      zaistiť nástroje trestnej činnosti alebo príjmy z nej…
e)      odpočúvať elektronickú komunikačnú prevádzku…
f)      nájsť a sledovať vec…
…
4.      Okrem opatrení uvedených v odseku 1 sú európski delegovaní prokurátori vo svojom členskom štáte oprávnení vyžadovať alebo nariadiť akékoľvek iné opatrenia, ktoré sú v podobných vnútroštátnych prípadoch dostupné prokurátorom podľa vnútroštátneho práva.
5.      Európski delegovaní prokurátori môžu nariadiť opatrenia uvedené v odsekoch 1 a 4 len vtedy, keď sa možno odôvodnene domnievať, že daným opatrením by sa mohli získať informácie alebo dôkazy užitočné pre vyšetrovanie, a ak nie je dostupné menej rušivé opatrenie, ktorým by sa mohol dosiahnuť rovnaký cieľ. Postupy a spôsoby vykonávania opatrení upravuje uplatniteľné vnútroštátne právo.“
9        Článok 41 tohto nariadenia, nazvaný „Rozsah práv podozrivých a obvinených osôb“, znie:
„1.      Európska prokuratúra pri vykonávaní svojich činností v plnej miere dodržiava práva podozrivých a obvinených osôb zakotvené v [Charte] vrátane práva na spravodlivé súdne konanie a práva na obhajobu.
2.      Každá podozrivá alebo obvinená osoba má v trestnom konaní Európskej prokuratúry aspoň procesné práva ustanovené v práve Únie vrátane smerníc týkajúcich sa práv podozrivých a obvinených osôb v trestnom konaní, ako sú vykonané vo vnútroštátnom práve, ako napríklad:
…
b)      právo na informácie a prístup k spisovým materiálom…
c)      právo na prístup k obhajcovi a právo na komunikáciu s tretími osobami a na informovanie tretích osôb v prípade pozbavenia osobnej slobody…
d)      právo odoprieť výpoveď a právo na prezumpciu neviny…
…
3.      Bez toho, aby boli dotknuté práva uvedené v tejto kapitole, podozrivé a obvinené osoby, ako aj iné osoby dotknuté konaniami Európskej prokuratúry majú všetky procesné práva, ktoré sú im k dispozícii podľa uplatniteľného vnútroštátneho práva, vrátane možnosti predložiť dôkazy, požiadať o ustanovenie znalca alebo skúmanie znalcom a výsluch svedkov a požiadať, aby Európska prokuratúra inak dosiahla prijatie takýchto opatrení v prospech obvineného.“
10      V článku 42 uvedeného nariadenia s názvom „Súdne preskúmanie“ sa uvádza:
„1.      Procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, podliehajú preskúmaniu príslušnými vnútroštátnymi súdmi v súlade s požiadavkami a postupmi stanovenými vo vnútroštátnom práve. To isté platí aj pre opomenutia Európskej prokuratúry vykonať procesné úkony, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám a ktoré bola z právneho hľadiska podľa tohto nariadenia povinná prijať.
2.      Súdny dvor má v súlade s článkom 267 ZFEÚ právomoc vydať prejudiciálne rozhodnutie o otázkach, ktoré sa týkajú:
a)      platnosti procesných úkonov Európskej prokuratúry, pokiaľ sa takáto otázka platnosti nastolila pred akýmkoľvek súdom alebo tribunálom členského štátu priamo na základe práva Únie;
b)      výkladu alebo platnosti ustanovení práva Únie vrátane tohto nariadenia;
c)      výkladu článkov 22 a 25 tohto nariadenia vo vzťahu k akémukoľvek sporu o právomoc medzi Európskou prokuratúrou a príslušnými vnútroštátnymi orgánmi.
3.      Odchylne od odseku 1 tohto článku rozhodnutia Európskej prokuratúry odmietnuť vec, pokiaľ sú napadnuté priamo na základe práva Únie, podliehajú preskúmaniu pred Súdnym dvorom v súlade s článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ.
4.      Súdny dvor má právomoc v súlade s článkom 268 ZFEÚ vo všetkých sporoch o náhradu škody, ktorú spôsobila Európska prokuratúra.
5.      Súdny dvor má právomoc v súlade s článkom 272 ZFEÚ vo všetkých sporoch na základe rozhodcovských doložiek v zmluvách, ktoré uzatvorí Európska prokuratúra.
6.      Súdny dvor má právomoc v súlade s článkom 270 ZFEÚ vo všetkých sporoch týkajúcich sa zamestnancov.
7.      Súdny dvor má právomoc rozhodovať o odvolaní hlavného európskeho prokurátora…, ako aj právomoc rozhodovať o odvolaní európskych prokurátorov…
8.      Týmto článkom nie je dotknuté súdne preskúmanie Súdnym dvorom v súlade s článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ, pokiaľ ide o rozhodnutia Európskej prokuratúry, ktoré majú vplyv na práva dotknutých osôb podľa kapitoly VIII, a rozhodnutia Európskej prokuratúry, ktoré nie sú procesnými úkonmi, ako napríklad rozhodnutia Európskej prokuratúry týkajúce sa práva verejnosti na prístup k dokumentom alebo rozhodnutia o odvolaní európskych delegovaných európskych prokurátorov prijaté podľa článku 17 ods. 3 tohto nariadenia alebo akékoľvek iné administratívne rozhodnutia.“
Španielske právo
Organický zákon č. 9/2021
11      Prostredníctvom Ley Orgánica 9/2021, de aplicación del Reglamento (UE) 2017/1939 del Consejo, de 12 de octubre de 2017, por el que se establece una cooperación reforzada para la creación de la Fiscalía Europea [organický zákon č. 9/2021 o vykonávaní nariadenia Rady (EÚ) 2017/1939 z 12. októbra 2017, ktorým sa vykonáva posilnená spolupráca na účely zriadenia Európskej prokuratúry], z 1. júla 2021 (BOE č. 157 z 2. júla 2021, s. 78523, ďalej len „OZ č. 9/2021“) sa na každom príslušnom súde zriaďuje Juez de garantías (sudca pre záruky), ktorý je podľa preambuly tohto organického zákona orgánom, ktorý sa nezúčastňuje na vedení konania, ale ktorý je napriek tomu zodpovedný za úlohy súdneho preskúmania výslovne stanovené uvedeným organickým zákonom.
12      V článku 42 OZ ž. 9/2021 sa uvádza:
„1.      Európski delegovaní prokurátori vykonávajú vyšetrovanie v súlade s ustanoveniami tohto organického zákona, nariadenia [2017/1939] a pravidlami stanovenými v ich rokovacom poriadku, pričom nariaďujú vykonanie všetkých vyšetrovacích úkonov a prijímajú predbežné ochranné opatrenia stanovené v Ley de Enjuiciamiento Criminal [(Trestný poriadok)], s výnimkou opatrení, ktoré sú podľa Ústavy a iných právnych ustanovení vyhradené súdom, pričom prijímané opatrenia musí schváliť sudca pre záruky.
…
3.      Vyšetrovanie sa vykonáva v súlade s ustanoveniami Trestného poriadku s výnimkou osobitných prípadov, ktoré sa výslovne stanovujú v tomto organickom zákone.“
13      Článok 43 OZ č. 9/2021 stanovuje:
„1.      Európsky delegovaný prokurátor môže predvolať svedka a prijať svedeckú výpoveď od akejkoľvek osoby, ktorá má vedomosti o skutočnostiach a okolnostiach relevantných na zistenie trestného činu a určenie zodpovednej osoby alebo ktorá by mohla na tento účel poskytnúť užitočné informácie.
S výnimkou osôb, ktoré sú oslobodené od povinnosti dostaviť sa na ústnu časť súdneho konania a poskytnúť svedecké dôkazy, sa každá osoba, ktorú predvolá európsky delegovaný prokurátor, musí dostaviť a poskytnúť ako svedok dôkazy o všetkom, čo je jej známe v súvislosti s otázkami, ktoré sú tejto osobe položené.
2.      Svedecká výpoveď sa prijíma vo forme stanovenej v Trestnom poriadku.
Osoby zúčastnené na konaní môžu byť prítomné pri výpovedi svedka prostredníctvom svojich advokátov, a v takomto prípade sa im na konci výsluchu umožní požiadať svedka o akékoľvek objasnenie, ktoré pokladajú za potrebné.“
14      V článku 90 OZ č. 9/2021 sa uvádza:
„Rozhodnutia prijaté európskym delegovaným prokurátorom v priebehu vyšetrovania možno napadnúť u sudcu pre záruky len v prípadoch výslovne stanovených v tomto organickom zákone.“
15      Článok 91 OZ č. 9/2021 upravuje vedenie konania o opravnom prostriedku.
16      Podľa OZ č. 9/2021 môže osoba, proti ktorej sa vedie vyšetrovanie, podať opravný prostriedok proti týmto rozhodnutiam európskeho delegovaného prokurátora:
–        rozhodnutie o začatí konania,
–        rozhodnutie o odmietnutí prijatia novej výpovede od stíhanej osoby, ktorá o to požiadala,
–        rozhodnutie o odmietnutí vykonania vyšetrovacích úkonov požadovaných od európskeho delegovaného prokurátora,
–        rozhodnutie o odmietnutí vloženia predložených dokumentov a správ do spisu,
–        rozhodnutie, ktorým sa odmieta účasť znalca určeného obhajobou v oblasti odbornosti, ktorou sa mal zaoberať,
–        rozhodnutie o odmietnutí vylúčiť znalca,
–        rozhodnutie o zabezpečovacích opatreniach,
–        rozhodnutie, ktorým európsky delegovaný prokurátor nariadil vzatie do väzby, a
–        rozhodnutie o obnovení vyšetrovania.
Trestný poriadok
17      Článok 311 Trestného poriadku znie:
„Vyšetrujúci sudca vykonáva všetky vyšetrovacie úkony, ktoré navrhla prokuratúra, alebo akákoľvek iná osoba zúčastnená na konaní, okrem prípadov, keď sa domnieva, že nie sú potrebné a mali by nepriaznivý vplyv.
Proti rozhodnutiu o odmietnutí vykonania požadovaných opatrení možno podať opravný prostriedok na nadriadený orgán, o ktorom sa rozhodne a súčasne sa postúpi príslušnému súdu, ktorý dané rozhodnutie vydal.
…“
18      Článok 766 ods. 1 Trestného poriadku stanovuje:
„Proti rozhodnutiam vyšetrujúceho sudcu a trestného sudcu, ktoré nie sú vyňaté z možnosti podať opravný prostriedok, je možné podať opravný prostriedok na ten istý súd, ako aj opravný prostriedok na nadriadený súd. Pokiaľ sa v zákone neuvádza inak, tieto opravné prostriedky nemajú odkladný účinok.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
19      I. R. O. a F. J. L. R. boli riaditeľmi španielskej spoločnosti, ktorá získala dotáciu na vykonávanie projektu financovaného z finančných prostriedkov Únie. Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF) informoval Fiscalía de área de Getafe‑Leganés (Prokuratúra Getafe‑Leganés, Španielsko), že priame náklady na zamestnancov, ktoré si táto spoločnosť uplatnila v súvislosti s dvomi výskumníkmi, ktorých zamestnala na vykonávanie tohto projektu, konkrétne Y. C. a I. M. B., neboli dostatočne odôvodnené.
20      Prokuratúra Getafe‑Leganés podala na Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n° 1 de Getafe (Súd prvej inštancie a vyšetrovací súd č. 1 Getafe, Španielsko) oznámenie o spáchaní trestného činu subvenčného podvodu. Dňa 20. apríla 2021 začal tento súd vyšetrovanie trestných činov proti I. R. O. V rámci tohto vyšetrovania bol I. R. O. 21. mája 2021 vypočutý a využil svoje právo nevypovedať. Dňa 2. júla 2021 uvedený súd vypočul Y. C. ako svedka.
21      Rozhodnutím z 26. júla 2022 uplatnili konajúci európski delegovaní prokurátori v Španielsku svoje právo odňať vec a začali vyšetrovanie, v súvislosti s ktorým bol podaný prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania.
22      Rozhodnutiami z 22. augusta a 25. októbra 2022 títo európski delegovaní prokurátori v súlade s článkom 27 OZ č. 9/2021 predvolali I. R. O. a F. J. L. R. na prvý výsluch, s cieľom informovať každého z nich o tom, že sa voči nim vedie vyšetrovanie pre subvenčný podvod a uvedenie nepravdivých údajov v dokumentoch, a to na základe článku 308, alebo prípadne článku 306 Código Penal (Trestný zákon), ako aj článkov 390 a 392 Trestného zákona.
23      Rozhodnutím z 2. februára 2023 (ďalej len „rozhodnutie z 2. februára 2023“), ktoré bolo prijaté na základe článku 43 OZ č. 9/2021, uvedení európski delegovaní prokurátori predvolali Y. C. a I. M. B., aby sa pred nich dostavili ako svedkovia. Dňa 7. februára 2023 podali advokáti zastupujúci I. R. O. a F. J. L. R. na základe článku 90 OZ č. 9/2021 opravný prostriedok na Európsku prokuratúru proti uvedenému rozhodnutiu v rozsahu, v akom sa týkalo predvolania Y. C., aby sa dostavil ako svedok. Títo advokáti tvrdili, že toto vyšetrovacie opatrenie nebolo ani relevantné, ani potrebné, ani užitočné, keďže Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n° 1 de Getafe (Súd prvej inštancie a vyšetrovací súd č. 1 Getafe) už Y. C. ako svedka vypočul. Dňa 8. februára 2023 bolo podanie tohto opravného prostriedku oznámené Juzgado Central de Instrucción no 6 de Madrid (Ústredný vyšetrovací súd č. 6 Madrid, Španielsko), ktorý sa na konaní zúčastňuje ako sudca pre záruky a ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
24      Tento vnútroštátny súd žiada Súdny dvor o to, aby mu poskytol usmernenia k výkladu práva Únie, ktoré mu umožnia posúdiť účinky nariadenia 2017/1939, pokiaľ ide o právomoc sudcu pre záruky preskúmavať niektoré procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám. Poznamenáva, že podľa článkov 42 a 43 OZ č. 9/2021 v spojení s jeho článkom 90 je súdne preskúmanie procesných úkonov tohto orgánu možné len vtedy, ak ho tento organický zákon výslovne umožňuje. Keďže predvolanie svedkov nepatrí medzi akty, vo vzťahu ku ktorým uvedený organický zákon umožňuje takéto preskúmanie, proti rozhodnutiu z 2. februára 2023 nie je možné podať opravný prostriedok u sudcu pre záruky.
25      Vnútroštátny súd pritom zdôrazňuje, že článok 42 nariadenia 2017/1939 umožňuje súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry, ktoré zakladajú právne účinky voči tretím stranám, a usudzuje, že takto to je aj v prípade rozhodnutia z 2. februára 2023.
26      V prvom rade sa domnieva, že toto rozhodnutie má priamy účinok na predvolané osoby, keďže porušuje jednak ich základné právo vstúpiť na územie Únie a opustiť ho, ako aj slobodne sa na ňom pohybovať, t. j. právo chránené článkom 6 Charty, a jednak ich právo na obranu zakotvené v článku 48 Charty, keďže logicky existuje možnosť, že z ich vyhlásení bude zrejmá určitá forma účasti na predmetných skutkoch a že z nich bude možné vydedukovať indície o protiprávnom konaní, pričom však Trestný poriadok nestanovuje, aby bola svedkovi pri výpovedi poskytnutá pomoc advokáta.
27      V druhom rade podľa názoru uvedeného súdu predvolanie Y. C. a I. M. B. zakladá účinky voči osobám, ktoré sú predmetom prebiehajúceho vyšetrovania. Po prvé konštatuje, že predvolanie Y. C. ako svedka napriek tomu, že už v postavení svedka vypovedal pred Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Getafe (Súd prvej inštancie a vyšetrovací súd č. 1 Getafe), by mohlo zakladať účinok na právo týchto osôb na konanie bez zbytočných prieťahov, keďže by to znamenalo opakovanie už uskutočnených procesných úkonov. Po druhé poznamenáva, že výpovede Y. C. a I. M. B. by mohli umožniť získať informácie o skutočnostiach v neprospech, ktoré by mohli osobe, ktorá je predmetom vyšetrovania, uškodiť.
28      Vzhľadom na tieto úvahy sa vnútroštátny súd domnieva, že nemožnosť podať opravný prostriedok proti rozhodnutiu z 2. februára 2023 by mohla viesť k neodôvodnenému obmedzeniu subjektívneho práva vyplývajúceho z práva Únie z hľadiska zásad ekvivalencie a efektivity.
29      Pokiaľ ide o zásadu ekvivalencie, tento súd tvrdí, že ak by boli predmetné skutky preskúmané španielskym vyšetrujúcim sudcom, ktorý je ekvivalentom európskeho delegovaného prokurátora na vnútroštátnej úrovni, bolo by potrebné vykonávať ďalšie úkony v rámci vyšetrovania trestných činov, keďže trest, ktorý je za predmetné trestné činy možné uložiť, je nižší ako päť rokov odňatia slobody. Podľa článku 766 Trestného poriadku je pritom proti rozhodnutiam, ktorými vyšetrujúci sudcovia nariaďujú vykonanie vyšetrovacích úkonov v rámci tohto konania, možné podať opravný prostriedok na súd, ktorý dané rozhodnutie prijal, ako aj opravný prostriedok na funkčne nadriadený súd.
30      Okrem toho vnútroštátny súd uvádza, že je pravda, že podľa určitej línie vnútroštátnej judikatúry sa v rámci vyšetrovacieho konania nazývaného „Procedimiento Sumario Ordinario“ (konanie pri trestných činoch, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody v trvaní viac ako päť rokov), v článku 311 Trestného poriadku uvádza, že proti uzneseniu, ktorým sa nariaďuje vykonanie vyšetrovacích úkonov požadovaných stranami, nemožno podať opravný prostriedok. Táto línia judikatúry, na základe ktorej sa ustanovenie, ktoré je špecifické pre vyšetrovacie konanie Procedimiento Sumario Ordinario, vzťahuje aj na postup vyšetrovania trestných činov, však nebola potvrdená zo strany Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko) a neviedla k legislatívnej reforme.
31      Vnútroštátny súd sa tak domnieva, že dochádza k porušeniu zásady ekvivalencie, keďže OZ č. 9/2021 neumožňuje podať opravný prostriedok proti úkonom predvolania svedkov, pričom však Trestný poriadok nestanovuje žiadny druh obmedzenia, pokiaľ ide o možnosť napadnúť rozhodnutia vyšetrujúceho sudcu týkajúce sa vykonania alebo odmietnutia vyšetrovacích úkonov.
32      Pokiaľ ide o zásadu efektivity, tento súd konštatuje, že OZ č. 9/2021 obmedzuje súdne preskúmanie úkonov európskych delegovaných prokurátorov na taxatívne vymenované prípady. Domnieva sa, že reštriktívna povaha preskúmavacích právomocí sudcu pre záruky vyplývajúcich z tohto zákona, konkrétne z jeho článku 90, bráni výkonu práva na účinný prostriedok nápravy a práva na obhajobu, ktoré nariadenie 2017/1939 priznáva osobám podliehajúcim súdnej právomoci a ktoré vyplývajú z Charty, ako aj z hodnôt inherentne spojených s právnym štátom, na ktorých je založená Únia. Okrem toho opravný prostriedok stanovený v článku 42 ods. 1 tohto nariadenia patrí do rámca konania, ktorého hlavným cieľom je boj proti podvodom a daňovým únikom v Únii. V dôsledku uvedeného v súlade so zásadou lojálnej spolupráce existuje legitímny záujem a naliehavý dôvod všeobecného záujmu na tom, aby procesné podmienky uplatnenia tohto opravného prostriedku, ktoré sú stanovené na vnútroštátnej úrovni, nemali za dôsledok to, že by takýto opravný prostriedok, ktorý vyplýva z práva Únie, bol zbavený svojho zmyslu alebo že by došlo k obmedzeniu jeho uplatnenia.
33      Za týchto okolností Juzgado Central de Instrucción no 6 de Madrid (Ústredný vyšetrovací súd č. 6 Madrid) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 42 ods. 1 nariadenia [2017/1939] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu predpisu, akým je článok 90 [OZ č. 9/2021], podľa ktorého procesný úkon Európskej prokuratúry, ktorý zakladá právne účinky voči tretím stranám (v uvedenom zmysle), akým je rozhodnutie európskeho delegovaného prokurátora o predvolaní svedkov obsiahnuté v rozhodnutí z 2. februára 2023, nepodlieha súdnemu preskúmaniu?
2.      Majú sa články 6 a 48 [Charty] a článok 7 smernice [2016/343] vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnemu predpisu, akým je článok 90 v spojení s článkom 42 ods. 1 a 3 a článkom 43 [OZ č. 9/2021], podľa ktorého procesný úkon Európskej prokuratúry, akým je rozhodnutie európskeho delegovaného prokurátora o predvolaní tretej osoby – pri ktorej existuje odôvodnený predpoklad, že sa podieľala na spáchaní trestných činov, ktoré sú predmetom vyšetrovania – ako svedka, nepodlieha súdnemu preskúmaniu?
3.      Majú sa článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ a článok 86 ods. 3 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bránia systému súdneho preskúmania, aký je stanovený v článkoch 90 a 91 [OZ č. 9/2021] v súvislosti s úkonmi európskych delegovaných prokurátorov prijatými na základe článku 42 ods. 1 a článku 43 tohto zákona, podľa ktorého úkon nariadený európskym delegovaným prokurátorom v rámci jeho vyšetrovacej právomoci nepodlieha súdnemu preskúmaniu a ktorý nie je žiadnym spôsobom ekvivalentný vnútroštátnym procesným predpisom, ktoré upravujú opravné prostriedky proti rozhodnutiam vydaným vnútroštátnymi vyšetrujúcimi sudcami v rámci ich vyšetrovacej právomoci?
4.      Má sa článok 2 ZEÚ, v ktorom sú stanovené hodnoty právneho štátu, na ktorých je založená Únia, v spojení jednak s právom na účinný prostriedok nápravy a právom na [spravodlivé súdne] konanie so všetkými zárukami, ktoré sú stanovené v článku 47 [Charty], a jednak so zásadou efektivity stanovenou v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ vykladať v tom zmysle, že bráni systému súdneho preskúmania úkonov európskych delegovaných prokurátorov, ktorý je v španielskych právnych predpisoch stanovený v článkoch 90 a 91 [OZ č. 9/2021] a podľa ktorého možno podať opravný prostriedok len v taxatívne stanovených prípadoch?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
34      Európska prokuratúra, španielska, francúzska a holandská vláda, ako aj Európska komisia tvrdia, že druhá otázka je neprípustná z dôvodu, že je čisto hypotetická. Konanie vo veci samej sa totiž týka toho, že osoby vyšetrované Európskou prokuratúrou napadli rozhodnutie tejto prokuratúry predvolať tretie strany ako svedkov, pričom táto otázka sa týka možnosti napadnúť toto rozhodnutie samotnými týmito svedkami.
35      Okrem toho Európska prokuratúra tvrdí, že aj tretia a štvrtá otázka sú hypotetické, keďže podľa jej názoru článok 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 automaticky nepriznáva právo na súdne preskúmanie procesných úkonov tohto orgánu, keďže vo vnútroštátnom práve neexistuje právny základ.
36      Podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu predloženom vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nijako nesúvisí s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi nevyhnutnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré mu boli položené (rozsudok z 24. októbra 2018, X. C. a i., C‑234/17, EU:C:2018:853, bod 16, ako aj citovaná judikatúra).
37      V prejednávanej veci sa vnútroštátny súd svojou druhou otázkou na jednej strane v podstate pýta, či články 6 a 48 Charty, ako aj článok 7 smernice 2016/343 bránia norme vnútroštátneho práva, ktorá nestanovuje možnosť tretích strán podať opravný prostriedok proti rozhodnutiu Európskej prokuratúry, ktorým ich táto predvoláva ako svedkov, a to vzhľadom na porušenia ich základných práv, ktoré môžu byť dôsledkom tohto rozhodnutia.
38      Treba pritom uviesť, že spor vo veci samej sa síce skutočne týka opravného prostriedku proti rozhodnutiu z 2. februára 2023, ktorým európski delegovaní prokurátori konajúci vo veci samej predvolali Y. C. a I. M. B. ako svedkov, no tento opravný prostriedok nebol podaný týmito osobami, ale podali ho I. R. O. a F. J. L. R., ktorí sú predmetom vyšetrovania týchto európskych delegovaných prokurátorov, v rámci ktorého bolo toto rozhodnutie prijaté. V dôsledku uvedeného, keďže vnútroštátny súd nevysvetľuje dôvody, pre ktoré by napriek tomuto kontextu bolo potrebné, aby Súdny dvor odpovedal na druhú otázku, je táto otázka neprípustná.
39      Na druhej strane cieľom tretej a štvrtej otázky je v podstate určiť, či zásady ekvivalencie a efektivity bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá obmedzuje možnosti podať opravný prostriedok proti procesným úkonom Európskej prokuratúry na niekoľko taxatívne vymenovaných prípadov, a ktorá preto neposkytuje ochranu rovnocennú tej, ktorú poskytujú vnútroštátne procesné normy uplatniteľné na opravné prostriedky proti rozhodnutiam prijatým vyšetrovacími sudcami – ktorí sú na vnútroštátnej úrovni ekvivalentom k európskym delegovaným prokurátorom – pri výkone ich vyšetrovacích právomocí.
40      V tejto súvislosti, ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vnútroštátny súd usudzuje, že pri súčasnom stave vnútroštátneho práva proti rozhodnutiu Európskej prokuratúry, ktorým sa predvolávajú Y. C. a I. M. B. ako svedkovia a ktoré je predmetom sporu vo veci samej, nemožno podať opravný prostriedok. Okrem toho sa tento súd domnieva, že v rozpore s tým, čo tvrdí Európska prokuratúra, vnútroštátne právo sa má vykladať v tom zmysle, že proti rozhodnutiam, ktorými vyšetrovací sudca nariaďuje vykonanie vyšetrovacích úkonov v rámci vyšetrovania trestných činov, možno podať opravný prostriedok.
41      Vzhľadom na tieto úvahy, ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží spochybňovať, sa zdá, že tretia a štvrtá otázka sú relevantné pre výsledok sporu prejednávaného vnútroštátnym súdom, keďže prípustnosť opravného prostriedku, o ktorý ide vo veci samej, môže závisieť od odpovede Súdneho dvora na tieto otázky. V každom prípade sa námietka neprípustnosti vznesená Európskou prokuratúrou týka výkladu článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939, a spadá tak do rámca posúdenia uvedených otázok z hmotnoprávneho hľadiska, a nie do rámca ich prípustnosti.
42      Tretia a štvrtá otázka sú tak prípustné.
O prvej, tretej a štvrtej otázke
43      Svojou prvou, treťou a štvrtou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 v spojení s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ, článkami 47 a 48 Charty, ako aj so zásadami ekvivalencie a efektivity vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá osobám, ktoré sú predmetom vyšetrovania Európskej prokuratúry, neumožňuje priamo napadnúť na príslušnom vnútroštátnom súde rozhodnutie, ktorým európsky delegovaný prokurátor konajúci v danej veci predvoláva svedkov.
44      Podľa článku 4 nariadenia 2017/1939 „Európska prokuratúra je zodpovedná za vyšetrovanie, trestné stíhanie páchateľov a spolupáchateľov trestných činov poškodzujúcich finančné záujmy Únie“. V tejto súvislosti Európska prokuratúra vedie vyšetrovania, vykonáva úkony trestného stíhania a vystupuje vo funkcii prokurátora na príslušných súdoch členských štátov až do konečného rozhodnutia vo veci.
45      V článku 8 ods. 1 tohto nariadenia sa uvádza, že Európska prokuratúra je nedeliteľný orgán Únie, ktorý koná ako jediný úrad s decentralizovanou štruktúrou. Odseky 2 až 4 tohto článku 8 stanovujú, že Európska prokuratúra je organizovaná na dvoch úrovniach, a to jednak na ústrednej úrovni, ktorá pozostáva z ústredia v mieste sídla Európskej prokuratúry, a jednak na decentralizovanej úrovni, ktorú tvoria európski delegovaní prokurátori, ktorí sa nachádzajú v členských štátoch.
46      Podľa článku 13 ods. 1 uvedeného nariadenia v spojení s jeho odôvodneniami 30 a 32 vyšetrovania Európskej prokuratúry v zásade vykonávajú európski delegovaní prokurátori, ktorí konajú v mene Európskej prokuratúry vo svojich členských štátoch [rozsudok z 21. decembra 2023, G. K. a i. (Európska prokuratúra), C‑281/22, EU:C:2023:1018, bod 42].
47      Podľa článku 28 ods. 1 nariadenia 2017/1939 konajúci európsky delegovaný prokurátor môže v súlade s týmto nariadením a vnútroštátnym právom sám vykonať vyšetrovacie a iné opatrenia. Konkrétne platí, že európski delegovaní prokurátori sú nielenže oprávnení prijímať vyšetrovacie opatrenia uvedené v článku 30 ods. 1 uvedeného nariadenia, prinajmenšom v prípadoch, keď za trestný čin, ktorý je predmetom vyšetrovania, možno uložiť trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej štyri roky, ale aj v súlade s týmto článkom 30 ods. 4 môžu požiadať alebo nariadiť akékoľvek iné opatrenie, ktoré by prokurátori mohli uplatniť vo svojom členskom štáte, v súlade s vnútroštátnym právom, v podobných vnútroštátnych konaniach. Okrem toho, ako sa uvádza v uvedenom článku 30 ods. 5, postupy a spôsoby vykonávania opatrení upravuje uplatniteľné vnútroštátne právo.
48      V tomto kontexte, ako uvádza odôvodnenie 86 nariadenia 2017/1939, s cieľom zohľadniť osobitnú povahu úloh a štruktúry Európskej prokuratúry, ktorá sa odlišuje od povahy a štruktúry všetkých ostatných orgánov, úradov a agentúr Únie, článok 86 ods. 3 ZFEÚ umožňuje normotvorcovi Únie stanoviť osobitné pravidlá uplatniteľné na súdne preskúmanie procesných úkonov, ktoré Európska prokuratúra prijíma pri výkone svojich funkcií.
49      Normotvorca Únie uplatnil túto právomoc prijatím článku 42 tohto nariadenia, ktorého odsek 1 stanovuje, že procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, podliehajú preskúmaniu príslušnými vnútroštátnymi súdmi v súlade s požiadavkami a postupmi stanovenými vo vnútroštátnom práve.
50      Na účely určenia, či tento článok 42 ods. 1 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá neumožňuje osobám, ktoré sú predmetom vyšetrovania zo strany Európskej prokuratúry, priamo napadnúť na príslušnom vnútroštátnom súde rozhodnutie, ktorým európsky delegovaný prokurátor konajúci v danej veci predvoláva svedkov, treba overiť, či takéto rozhodnutie spadá pod pojem „procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám“, v zmysle tohto ustanovenia.
51      Podľa ustálenej judikatúry z potreby jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje žiadny výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a obsah, si v zásade vyžaduje v celej Únii autonómny a jednotný výklad, ku ktorému treba dospieť tak, že sa vezme do úvahy nielen znenie tohto ustanovenia, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je toto ustanovenie súčasťou [rozsudok z 30. apríla 2024, M. N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, bod 109 a citovaná judikatúra].
52      V prvom rade je pravda, že podľa znenia článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 príslušné vnútroštátne súdy vykonávajú súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, „v súlade s požiadavkami a postupmi stanovenými vo vnútroštátnom práve“.
53      Zo samotného znenia tohto článku 42 ods. 1 pritom vyplýva, že tento odkaz na „požiadavky a postupy stanovené vo vnútroštátnom práve“ sa týka len spôsobu, akým príslušné vnútroštátne súdy vykonávajú súdne preskúmanie dotknutých úkonov, a nie rozsahu pojmu „procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám“, pri ktorom toto ustanovenie neodkazuje na právo členských štátov v zmysle judikatúry citovanej v bode 51 tohto rozsudku.
54      Okrem toho, ako uviedol generálny advokát v bodoch 39 až 43 svojich návrhov, zo znenia a štruktúry článku 42 nariadenia 2017/1939 v spojení s jeho odôvodneniami 86, 87 a 89, ako aj s kontextom, do ktorého toto ustanovenie patrí, vyplýva, že cieľom tohto ustanovenia je predovšetkým upraviť rozdelenie právomocí medzi vnútroštátne súdy a súdy Únie na účely výkonu súdneho preskúmania činnosti Európskej prokuratúry.
55      Zatiaľ čo, tak ako bolo pripomenuté v bodoch 49 a 52 tohto rozsudku, tento článok 42 ods. 1 priznáva vnútroštátnym súdom právomoc preskúmať procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, odseky 2 až 8 uvedeného článku 42 vymenúvajú prípady, v ktorých súdne preskúmanie činnosti Európskej prokuratúry naopak patrí do právomoci súdov Únie.
56      Konkrétne článok 42 ods. 3 nariadenia 2017/1939 priznáva súdom Únie právomoc preskúmať v súlade s článkom 263 štvrtým odsekom ZFEÚ rozhodnutia Európskej prokuratúry odmietnuť vec, pokiaľ sú napadnuté priamo na základe práva Únie. Okrem toho podľa odseku 8 tohto článku 42 súdy Únie preskúmavajú v súlade s týmto článkom 263 štvrtým odsekom tiež tak rozhodnutia Európskej prokuratúry, ktoré majú vplyv na práva dotknutých osôb na ochranu údajov podľa kapitoly VIII tohto nariadenia, ako aj rozhodnutia Európskej prokuratúry, ktoré nie sú procesnými úkonmi, ako napríklad rozhodnutia týkajúce sa práva verejnosti na prístup k dokumentom alebo prípadné rozhodnutia o odvolaní európskych delegovaných európskych prokurátorov prijaté podľa článku 17 ods. 3 tohto nariadenia alebo akékoľvek iné administratívne rozhodnutia.
57      „Procesnými úkonmi“ v zmysle článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 sú teda úkony, ktorých zákonnosť v zásade preskúmavajú vnútroštátne súdy, s výnimkou úkonov uvedených v tomto článku 42 ods. 3, a nie sú nimi rozhodnutia týkajúce sa ochrany osobných údajov a „administratívne rozhodnutia“ Európskej prokuratúry v zmysle uvedeného článku 42 ods. 8, ktoré patria do pôsobnosti článku 263 ZFEÚ.
58      Z vyššie uvedeného vyplýva, že pojem „procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám“, v zmysle článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 predstavuje autonómny pojem práva Únie, ktorý sa má vykladať na základe jednotných kritérií. Iba takýto výklad totiž môže v celej Únii zabezpečiť koherentné rozdelenie právomocí medzi vnútroštátne súdy a súdy Únie na účely uskutočnenia súdneho preskúmania činnosti Európskej prokuratúry.
59      V druhom rade treba preskúmať, či rozhodnutie Európskej prokuratúry predvolať svedkov spadá pod tento pojem, ktorý v nariadení 2017/1939 nie je vymedzený.
60      V tejto súvislosti po prvé z odôvodnenia 87 tohto nariadenia vyplýva, že pod výrazom „procesné úkony“ sa myslia predovšetkým úkony uskutočňované Európskou prokuratúrou v rámci jej vyšetrovaní. Je pritom nesporné, že rozhodnutie, o ktoré ide vo veci samej, predstavuje „procesný úkon“ v súlade s obvyklým významom, ktorý tomuto výrazu treba prikladať, a že tento úkon bol prijatý v rámci vyšetrovania Európskej prokuratúry.
61      Pokiaľ ide po druhé o otázku, či sa takéto rozhodnutie má považovať za procesný úkon, „ktorého cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám“, treba na úvod uviesť, že tento výraz zodpovedá kritériu použitému v článku 263 prvom odseku ZFEÚ na vymedzenie toho, čo spadá pod pojem akty napadnuteľné na súdoch Únie v rámci žaloby o neplatnosť stanovenej v tomto článku 263.
62      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou možno žalobu o neplatnosť podľa článku 263 prvého odseku ZFEÚ podať proti ustanoveniam alebo opatreniam, ktoré boli prijaté inštitúciami, orgánmi, úradmi alebo agentúrami Únie bez ohľadu na ich formu, ktoré majú vyvolávať záväzné právne účinky spôsobilé zasiahnuť do záujmov fyzickej alebo právnickej osoby tým, že podstatným spôsobom menia jej právne postavenie (rozsudok z 22. septembra 2022, IMG/Komisia, C‑619/20 P a C‑620/20 P, EU:C:2022:722, bod 98, ako aj citovaná judikatúra).
63      Zo znenia článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 v spojení so všeobecnou štruktúrou tohto nariadenia a účelom tohto článku 42 teda možno vyvodiť, že normotvorca Únie tým, že odkázal na kritérium analogické kritériu uvedenému v článku 263 prvom odseku ZFEÚ, nemal v úmysle obmedziť povinné súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry na určité osobitné kategórie procesných úkonov, ale mal v úmysle to, aby sa toto preskúmanie vzťahovalo aj na každý úkon procesnej povahy, ktorého cieľom je zakladať záväzné právne účinky spôsobilé zasiahnuť do záujmov tretích strán tým, že podstatným spôsobom menia ich právne postavenie, a to predovšetkým na procesné úkony uskutočňované v rámci vyšetrovania trestných činov.
64      V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že podľa odôvodnenia 87 nariadenia 2017/1939 pojem „tretie strany“ uvedený v článku 42 tohto nariadenia označuje kategóriu osôb, do ktorej patria nielen „podozrivý“ a „obeť“, ale aj „iné zainteresované osoby, ktorých práva môžu byť takýmito úkonmi nepriaznivo ovplyvnené“.
65      Okrem toho v treťom odseku tohto odôvodnenia na účely objasnenia pojmu „procesné úkony, ktorých cieľom nie je zakladať právne účinky voči tretím stranám“, normotvorca Únie výslovne zmienil len ustanovenie znalcov a náhradu svedočného. Vzhľadom na to, že tento výpočet je demonštratívny, nemožno bez ďalšieho vylúčiť, že by sa rozhodnutie o predvolaní svedkov, ktoré sa nenachádza medzi procesnými úkonmi uvedenými v tomto odôvodnení 87, dalo považovať za rozhodnutie vyvolávajúce záväzné právne účinky spôsobilé zasiahnuť do záujmov dotknutej osoby tým, že podstatným spôsobom mení jej právne postavenie.
66      Na druhej strane jedine výklad uvedený v bode 63 tohto rozsudku môže zabezpečiť rešpektovanie zásady, podľa ktorej je Únia úniou práva, v ktorej jej inštitúcie, orgány, úrady a agentúry podliehajú preskúmaniu súladu ich aktov najmä so Zmluvami, všeobecnými právnymi zásadami, ako aj základnými právami (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a i./Parlament a Rada, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 91, ako aj citovanú judikatúru).
67      Treba pritom tiež pripomenúť, že na účely určenia toho, či v danom prípade napadnutý akt vyvoláva záväzné právne účinky, treba vychádzať z podstaty tohto aktu a posúdiť jeho účinky vzhľadom na objektívne kritériá, akým je aj obsah predmetného aktu, a prípadne zohľadniť kontext, v akom bol tento akt prijatý, ako aj právomoci inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry Únie, ktorá ho prijala. Samotné tieto právomoci nemožno posudzovať abstraktne, ale ako skutočnosť, ktorá môže objasniť konkrétnu analýzu obsahu uvedeného aktu, ktorá má ústredný a nevyhnutný charakter (pozri analogicky rozsudok z 22. septembra 2022, IMG/Komisia, C‑619/20 P a C‑620/20 P, EU:C:2022:722, bod 99, ako aj citovanú judikatúru).
68      S ohľadom na kritériá uvedené v bodoch 62 až 67 tohto rozsudku platí, že otázku, či rozhodnutie európskeho delegovaného prokurátora predvolať svedkov má za cieľ vyvolávať záväzné právne účinky, ktoré sú spôsobilé zasiahnuť do práv osôb, ktoré sú predmetom vyšetrovania, akými sú aj žalobcovia vo veci samej, a to tým, že podstatným spôsobom mení ich právne postavenie, nemožno rozhodnúť abstraktne a všeobecne.
69      Tieto kritériá si totiž vyžadujú posúdenie predmetného úkonu in concreto, osobitne s ohľadom na postavenie „tretej strany“, ktorá tento úkon napáda, obsah tohto úkonu, kontext, v ktorom bol uskutočnený, a právomoci orgánu, ktorý ho uskutočnil.
70      V tejto súvislosti treba uviesť, že ako vyplýva z odôvodnení 83 a 85 až 87 nariadenia 2017/1939, článok 42 ods. 1 tohto nariadenia v spojení s jeho článkom 41 sa má vykladať v tom zmysle, že súdne preskúmanie procesných úkonov, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, umožňuje zabezpečiť to, aby Európska prokuratúra dodržiavala základné práva osôb, voči ktorým tieto procesné úkony zakladajú takéto účinky, a predovšetkým preskúmať, či tento orgán dodržiava právo na spravodlivý proces a právo na obhajobu podozrivých a obvinených osôb v súlade s článkami 47 a 48 Charty.
71      Konkrétne takéto preskúmanie znamená predovšetkým overenie rešpektovania nielen procesných práv podozrivých a obvinených osôb, stanovených právom Únie, ktoré sú uvedené v článku 41 ods. 1 uvedeného nariadenia, ale v súlade s článkom 41 ods. 3 tohto nariadenia aj všetkých procesných práv priznaných vnútroštátnym právom uplatniteľným na tieto osoby, ako aj na ostatné osoby dotknuté konaniami Európskej prokuratúry.
72      Vzhľadom na to, že rozsah procesných záruk priznaných rôznym kategóriám osôb sa tak môže líšiť v závislosti od vnútroštátnych procesných noriem dotknutého členského štátu, rozsah procesných úkonov, ktoré sú tieto osoby oprávnené napadnúť na vnútroštátnych súdoch, sa v dôsledku toho tiež môže líšiť v závislosti od uplatniteľného vnútroštátneho práva.
73      Posúdenie účinkov rozhodnutia, ktorým sa predvolávajú svedkovia, na práva osôb, ktoré sú predmetom vyšetrovania, tak do určitej miery závisí od vnútroštátnych procesných noriem, ako aj od konkrétneho kontextu vyšetrovania trestných činov, v rámci ktorého Európska prokuratúra toto rozhodnutie prijala, a teda vnútroštátne súdy príslušné na vykonanie súdneho preskúmania stanoveného v článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 sú v najlepšom postavení na vykonanie tohto preskúmania.
74      Tento výklad potvrdzujú odôvodnenia 12 a 87 tohto nariadenia. Na jednej strane z tohto odôvodnenia 12 vyplýva, že normotvorca Únie chcel v súlade so zásadami subsidiarity a proporcionality uvedenými v článku 5 ods. 3 a 4 ZEÚ obmedziť stupeň harmonizácie súdneho preskúmania procesných úkonov Európskej prokuratúry na to, čo je vo vzťahu k týmto úkonom nevyhnutne potrebné na zabezpečenie jednotnej úrovne účinnej súdnej ochrany, ktorá je v súlade s primárnym právom Únie. Na druhej strane je tento výklad koherentný aj s vysokou mierou integrácie tohto orgánu Únie do systémov trestného konania členských štátov, v rámci ktorých tento orgán vykonáva svoje právomoci, pričom ako vyplýva z odôvodnenia 87 prvého odseku uvedeného nariadenia, táto miera integrácie odôvodňuje právomoc vnútroštátnych súdov vo vzťahu k procesným úkonom uvedeným v článku 42 ods. 1 tohto nariadenia.
75      Z uvedeného vyplýva, že prináleží príslušným vnútroštátnym súdom, aby predovšetkým s ohľadom na vnútroštátne procesné pravidlá, ako aj osobitný kontext vyšetrovania trestných činov, v rámci ktorého konajú, posúdili, či rozhodnutie európskeho delegovaného prokurátora, ktorým sa predvolávajú svedkovia, má za cieľ zakladať záväzné právne účinky, ktoré sú spôsobilé zasiahnuť do záujmov osôb, ktoré toto rozhodnutie napádajú, akými sú v prejednávanej veci osoby, ktoré sú predmetom tohto vyšetrovania, a to tým, že podstatným spôsobom menia ich právne postavenie, a konkrétne tým, že zasahujú do ich procesných práv. Ak je to tak, uvedené rozhodnutie podlieha preskúmaniu zo strany týchto súdov na základe článku 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939.
76      V treťom rade, pokiaľ ide o otázku, či sa má toto súdne preskúmanie prípadne vykonať v rámci priameho opravného prostriedku proti tomuto rozhodnutiu, treba uviesť, že znenie tohto ustanovenia nespresňuje, či členské štáty musia stanoviť osobitný opravný prostriedok umožňujúci priame napadnutie procesného úkonu Európskej prokuratúry a či uvedené preskúmanie musí nevyhnutne smerovať k zrušeniu napadnutého úkonu.
77      V uvedenom ustanovení sa naopak uvádza, že predmetné súdne preskúmanie sa vykonáva „v súlade s požiadavkami a postupmi stanovenými vo vnútroštátnom práve“. Z uvedeného vyplýva, že pokiaľ sú v plnom rozsahu zaručené práva, ktoré sú zakotvené v článkoch 47 a 48 Charty, toto ustanovenie nevylučuje, aby v členských štátoch, v ktorých normy trestného konania nestanovujú takýto osobitný opravný prostriedok na napadnutie úkonov uskutočnených v priebehu tohto konania, bolo možné toto súdne preskúmanie vykonať incidenčne.
78      Tento výklad potvrdzuje odôvodnenie 88 nariadenia 2017/1939, v ktorom sa uvádza, že pokiaľ ide o preskúmanie zákonnosti vykonávané vnútroštátnymi súdmi vo vzťahu k procesným úkonom, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, musia sa zabezpečiť účinné opravné prostriedky v súlade s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ.
79      Toto ustanovenie Zmluvy o EÚ ukladá členským štátom povinnosť, aby v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, stanovili opravné prostriedky potrebné na zabezpečenie účinnej právnej ochrany. Podľa judikatúry Súdneho dvora táto povinnosť zodpovedá právu každého, koho práva a slobody zaručené právom Únie boli porušené, na účinný prostriedok nápravy, zakotvenému v článku 47 prvom odseku Charty. Z uvedenej povinnosti vyplýva len to, že každej osobe musí byť priznané právo napadnúť na súde akt, ktorý jej spôsobuje ujmu a ktorý je takej povahy, že môže zasiahnuť do jej práv a slobôd, a nie nevyhnutne to, že by nositeľ tohto práva na účinný prostriedok nápravy musel mať k dispozícii priamy opravný prostriedok, ktorého hlavným cieľom je spochybniť dané opatrenie, pokiaľ navyše platí, že na jednotlivých príslušných vnútroštátnych súdoch možno podať jeden alebo viacero opravných prostriedkov, ktoré mu umožňujú incidenčným spôsobom dosiahnuť súdne preskúmanie tohto opatrenia, ktorým sa zabezpečí dodržiavanie práv a slobôd, ktoré mu zaručuje právo Únie, bez toho, aby sa na tento účel musel vystaviť riziku uloženia sankcie v prípade nerešpektovania predmetného opatrenia [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2020, État luxembourgeois (Právo na opravný prostriedok proti žiadosti o informácie v oblasti daní), C‑245/19 a C‑246/19, EU:C:2020:795, body 47, 58 a 79, ako aj citovanú judikatúru].
80      V tejto súvislosti, hoci sa má článok 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 vykladať s ohľadom na článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ, ako aj články 47 a 48 Charty, nepredurčuje procesné pravidlá súdneho preskúmania vykonávaného vnútroštátnymi súdmi. Toto preskúmanie teda môže mať aj formu incidenčného preskúmania, predovšetkým zo strany súdu rozhodujúceho v trestnom konaní, a to za predpokladu, že tieto procesné pravidlá zaručujú právo na účinný prostriedok nápravy, čo predpokladá, že súd, ktorý rozhoduje o spore, má právomoc preskúmať všetky právne a skutkové otázky relevantné na vyriešenie tohto sporu. Tento súd musí mať osobitne právomoc overiť, že dôkazy, na ktorých sa zakladá dotknutý úkon, neboli získané alebo použité v rozpore s právami a slobodami, ktoré dotknutej osobe zaručuje právo Únie [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2020, État luxembourgeois (Právo na opravný prostriedok proti žiadosti o informácie v oblasti daní), C‑245/19 a C‑246/19, EU:C:2020:795, bod 82, ako aj citovanú judikatúru].
81      Vo štvrtom a poslednom rade, ako vyplýva zo znenia odôvodnenia 88 nariadenia 2017/1939, článok 42 ods. 1 tohto nariadenia sa má vykladať s ohľadom na zásadu procesnej autonómie členských štátov.
82      Podľa tejto zásady prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby upravil procesné pravidlá opravných prostriedkov, potrebné na to, aby sa vo vzťahu k osobám podliehajúcim súdnej právomoci zabezpečilo dodržiavanie ich práva na účinnú súdnu ochranu v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, toto však pod podmienkou, že v situáciách, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, tieto pravidlá nie sú menej priaznivé než v podobných situáciách podliehajúcich vnútroštátnemu právu (zásada ekvivalencie) a že nevedú k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Únie (zásada efektivity) (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. decembra 2021, Randstad Italia, C‑497/20, EU:C:2021:1037, body 56 a 58, ako aj citovanú judikatúru).
83      Pokiaľ ide o zásadu ekvivalencie, vnútroštátny súd vyjadril pochybnosti v súvislosti s tým, či sú uplatniteľné vnútroštátne procesné pravidlá v súlade s touto zásadou.
84      S cieľom overiť dodržanie zásady ekvivalencie treba na jednej strane identifikovať porovnateľné konania alebo žaloby a na druhej strane určiť, či sa so žalobami vychádzajúcimi z vnútroštátneho práva zaobchádza priaznivejšie ako so žalobami týkajúcimi sa ochrany práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú z práva Únie [rozsudok z 26. septembra 2018, Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Odkladný účinok odvolania), C‑180/17, EU:C:2018:775, bod 38 a citovaná judikatúra].
85      Pokiaľ ide o porovnateľnosť žalôb, prináleží vnútroštátnemu súdu, ktorý priamo pozná uplatniteľné vnútroštátne procesné pravidlá, aby overil podobnosť dotknutých žalôb z hľadiska ich predmetu, dôvodu a podstatných náležitostí [rozsudok z 26. septembra 2018, Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Odkladný účinok odvolania), C‑180/17, EU:C:2018:775, bod 39 a citovaná judikatúra].
86      V prejednávanej veci, ako bolo uvedené v bodoch 29 a 40 tohto rozsudku, z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že opravné prostriedky proti procesným úkonom európskych delegovaných prokurátorov pôsobiacich v Španielsku treba porovnať s opravnými prostriedkami – existujúcimi vo vnútroštátnom práve – proti obdobným úkonom uskutočňovaným zo strany vyšetrujúceho sudcu, ktorý je na vnútroštátnej úrovni ekvivalentom k európskemu delegovanému prokurátorovi.
87      Pokiaľ ide o podobné zaobchádzanie so žalobami, treba pripomenúť, že každý prípad, v ktorom sa vynára otázka, či je vnútroštátne procesné ustanovenie týkajúce sa žalôb založených na práve Únie menej výhodné ako ustanovenia vzťahujúce sa na obdobné žaloby vnútroštátnej povahy, musí skúmať vnútroštátny súd s prihliadnutím na postavenie dotknutých pravidiel v celom konaní, priebeh uvedeného konania a osobitosti týchto pravidiel na rôznych stupňoch vnútroštátnych súdov [rozsudok z 26. septembra 2018, Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Odkladný účinok odvolania), C‑180/17, EU:C:2018:775, bod 40 a citovaná judikatúra].
88      V tejto súvislosti, ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 61 svojich návrhov, zdá sa, že z informácií poskytnutých zo strany vnútroštátneho súdu vyplýva, že osoby, ktoré sú predmetom vyšetrovania vedeného európskym delegovaným prokurátorom pôsobiacim v Španielsku, sa nachádzajú v menej priaznivej situácii ako osoby, ktoré sú predmetom vyšetrovania vedeného vyšetrujúcim sudcom, keďže vnútroštátna právna úprava uplatniteľná na súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry vylučuje možnosť podať priamy opravný prostriedok proti rozhodnutiu, ktorým sa predvolávajú svedkovia, pričom však právna úprava uplatniteľná na súdne preskúmanie obdobného úkonu vyšetrujúceho sudcu stanovuje možnosť podať opravný prostriedok tomuto vyšetrujúcemu sudcovi alebo na nadriadený súd.
89      Je však úlohou vnútroštátneho súdu overiť, či to tak je, a to vzhľadom na kritériá uvedené v bode 87 tohto rozsudku, a predovšetkým či treba odmietnuť taký výklad vnútroštátneho práva, za ktorý sa zasadzujú španielska vláda a Európska prokuratúra vo svojich písomných pripomienkach, podľa ktorého je v čisto vnútroštátnej situácii možné uplatniť procesné ustanovenia, ktoré takýto priamy opravný prostriedok nestanovujú.
90      Pokiaľ ide o zásadu efektivity, treba konštatovať, že táto zásada v prejednávanej veci neobsahuje požiadavky, ktoré by išli nad rámec požiadaviek vyplývajúcich z práva na účinnú súdnu ochranu, tak ako je toto zaručené v článku 47 prvom odseku Charty, ako aj v článku 19 ods. 1 druhom pododseku ZEÚ [pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. septembra 2018, Staatssecretaris van Veiligheid en justitie (Odkladný účinok odvolania), C‑180/17, EU:C:2018:775, bod 43 a citovaná judikatúra]. Z bodu 79 tohto rozsudku pritom vyplýva, že tieto ustanovenia primárneho práva Únie nebránia neexistencii priameho opravného prostriedku proti procesnému úkonu Európskej prokuratúry, ktorým sa predvolávajú svedkovia, za predpokladu, že sú splnené požiadavky pripomenuté osobitne v tomto bode 79 a v bode 80 tohto rozsudku.
91      Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba na prvú, tretiu a štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939 v spojení s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ, článkami 47 a 48 Charty, ako aj so zásadami ekvivalencie a efektivity sa má vykladať v tom zmysle, že rozhodnutie, ktorým konajúci európsky delegovaný prokurátor v rámci vyšetrovania predvoláva svedkov, podlieha preskúmaniu zo strany príslušného vnútroštátneho súdu na základe tohto článku 42 ods. 1 vtedy, ak je cieľom tohto rozhodnutia zakladať záväzné právne účinky, ktoré sú spôsobilé zasiahnuť do záujmov osôb, ktoré toto rozhodnutie napádajú, akými sú aj osoby, ktoré sú predmetom tohto vyšetrovania, a to tým, že podstatným spôsobom menia ich právne postavenie. V takomto prípade musí vnútroštátne právo týmto osobám zaručiť účinné súdne preskúmanie tohto rozhodnutia, a to prípadne aspoň incidenčne, zo strany súdu rozhodujúceho v trestnom konaní. Na základe zásady ekvivalencie však platí, že ak vnútroštátne procesné ustanovenia týkajúce sa podobných opravných prostriedkov vnútroštátnej povahy stanovujú možnosť priamo napadnúť obdobné rozhodnutie, takáto možnosť musí byť poskytnutá aj uvedeným osobám.
O trovách
92      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
Článok 42 ods. 1 nariadenia Rady (EÚ) 2017/1939 z 12. októbra 2017, ktorým sa vykonáva posilnená spolupráca na účely zriadenia Európskej prokuratúry, v spojení s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ, článkami 47 a 48 Charty základných práv Európskej únie, ako aj zásadami ekvivalencie a efektivity
sa má vykladať v tom zmysle, že:
rozhodnutie, ktorým konajúci európsky delegovaný prokurátor v rámci vyšetrovania predvoláva svedkov, podlieha preskúmaniu zo strany príslušného vnútroštátneho súdu na základe tohto článku 42 ods. 1 vtedy, ak je cieľom tohto rozhodnutia zakladať záväzné právne účinky, ktoré sú spôsobilé zasiahnuť do záujmov osôb, ktoré toto rozhodnutie napádajú, akými sú aj osoby, ktoré sú predmetom tohto vyšetrovania, a to tým, že podstatným spôsobom menia ich právne postavenie.
V takomto prípade musí vnútroštátne právo týmto osobám zaručiť účinné súdne preskúmanie tohto rozhodnutia, a to prípadne aspoň incidenčne, zo strany súdu rozhodujúceho v trestnom konaní.
Na základe zásady ekvivalencie však platí, že ak vnútroštátne procesné ustanovenia týkajúce sa podobných opravných prostriedkov vnútroštátnej povahy stanovujú možnosť priamo napadnúť obdobné rozhodnutie, takáto možnosť musí byť poskytnutá aj uvedeným osobám.
Podpisy
*      Jazyk konania: španielčina.