62024CC0296
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
RIMVYDAS NORKUS
prednesené 12. júna 2025 (
1
)
Spojené veci C‑296/24 až C‑307/24 [Jouxy] (
i
)
SM,
PX (C‑296/24)
CY (C‑297/24)
LK,
MF (C‑298/24)
OP,
TD (C‑299/24)
MY,
IX (C‑300/24)
AH,
CJ (C‑301/24)
AE (C‑302/24)
BF,
CG (C‑303/24)
LH (C‑304/24)
TB,
MV (C‑305/24)
KN,
PE (C‑306/24)
NB (C‑307/24)
proti
Caisse pour l’avenir des enfants
[návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Cour de cassation (Luxembursko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 45 ZFEÚ – Nariadenie (ES) č. 883/2004 – Článok 67 – Voľný pohyb pracovníkov – Rovnosť zaobchádzania – Sociálne výhody – Nariadenie (EÚ) č. 492/2011 – Článok 7 ods. 2 – Rodinné prídavky – Vylúčenie dieťaťa manželského partnera alebo partnera pracovníka nerezidenta – Rozdiel v zaobchádzaní medzi deťmi rezidentmi a deťmi nerezidentmi – Pojem ‚rodinný príslušník‘ – Pojem ‚zabezpečenie výživy‘ dieťaťa – Kritériá hodnotenia – Predpoklad založený na spoločnej domácnosti pracovníka a dieťaťa“
I. Úvod
1.
Žalobcovia vo veci samej majú bydlisko v Belgicku, Nemecku, prípadne vo Francúzsku, ale pracujú v Luxembursku. Z tohto dôvodu podliehajú luxemburskej právnej úprave v oblasti sociálneho zabezpečenia. Obsah relevantných ustanovení tejto právnej úpravy je známy Súdnemu dvoru, ktorý mal, konkrétne na základe návrhu na začatie prejudiciálneho konania podaného Conseil supérieur de la sécurité sociale (Vyššia rada pre veci sociálneho zabezpečenia, Luxembursko) (
2
), príležitosť vysvetliť ho v právnom rámci rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants (Dieťa manželského partnera cezhraničného pracovníka) (
3
), ktorý sa týkal tých istých rodinných prídavkov, o aké ide v prejednávaných spojených veciach.
2.
Tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa totiž opäť týkajú ustanovení luxemburského zákona, ktoré uvádzajú, že cezhraničný pracovník môže od 1. augusta 2016 poberať rodinné prídavky len na deti, na ktoré sa vzťahuje pojem „rodinný príslušník“, ako je definovaný v uvedených ustanoveniach, teda na deti narodené v manželstve, deti narodené mimo manželstva a osvojené deti.
3.
Tieto návrhy podal Cour de cassation (Kasačný súd, Luxembursko) v rámci dvanástich sporov medzi viacerými cezhraničnými pracovníkmi a Caisse pour l’avenir des enfants (Fond pre budúcnosť detí, ďalej len „CAE“), vo veci odmietnutia priznať týmto pracovníkom rodinné prídavky na deti manželského partnera alebo registrovaného partnera touto inštitúciou, a to z dôvodu, že tieto deti nemali žiadny príbuzenský vzťah s dotknutými cezhraničnými pracovníkmi, a teda nemali postavenie „rodinného príslušníka“, ako ho definuje luxemburská právna úprava.
4.
Práve v tomto kontexte si vnútroštátny súd želá objasnenie výrazu „zabezpečenie výživy dieťaťa“, pričom takýto pojem bol ustálený v judikatúre Súdneho dvora týkajúcej sa výkladu článku 45 ZFEÚ, článku 1 písm. i) a článku 67 nariadenia (ES) č. 883/2004 (
4
), ako aj článku 7 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 492/2011 (
5
).
II. Právny rámec
A.
Právo Únie
5.
Okrem článku 45 ZFEÚ je v rámci prejednávanej veci relevantný článok 2 smernice 2004/38 (
6
), článok 1 písm. i), článok 2 ods. 1, článok 3 ods. 1, článok 4, článok 67 a článok 68 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 883/2004, článok 7 ods. 1 a 2, článok 36 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, ako aj článok 1, článok 2 ods. 1 písm. c) a článok 2 ods. 2 smernice 2014/54 (
7
).
B.
Luxemburské právo
6.
Relevantnými ustanoveniami sú články 269 a 270 code de la sécurité sociale (Zákonník sociálneho zabezpečenia) (
8
).
7.
Článok 269 tohto zákonníka, nazvaný „Podmienky udelenia“, v odseku 1 uvádza:
„Priznáva sa príspevok pre budúcnosť detí (ďalej len ‚rodinné prídavky‘).
Nárok na rodinné prídavky vzniká:
a)
každému dieťaťu, ktoré sa skutočne a sústavne zdržiava v Luxembursku a má tu svoje bydlisko;
b)
rodinným príslušníkom, ako ich vymedzuje článok 270, každého, kto podlieha luxemburskej právnej úprave a vzťahujú sa na neho európske nariadenia alebo iná dvojstranná alebo mnohostranná dohoda, ktorú Luxembursko uzavrelo v oblasti sociálneho zabezpečenia a ktorá upravuje vyplácanie rodinných prídavkov podľa právnej úpravy štátu zamestnania. Rodinní príslušníci musia mať bydlisko v štáte, na ktorý sa vzťahujú dotknuté nariadenia alebo dohody.“
8.
Článok 270 uvedeného zákonníka stanovuje:
„Na účely uplatnenia článku 269 ods. 1 písm. b) sa za rodinných príslušníkov dotknutej osoby, u ktorých vzniká nárok na rodinné prídavky, považujú deti narodené v manželstve, deti narodené mimo manželstva a osvojené deti tejto osoby.“
III. Skutkový stav, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
9.
Z dvanástich návrhov na začatie prejudiciálneho konania v spojených veciach C‑296/24 až C‑307/24 vyplýva, že CAE odňal žalobcom vo veciach samých (
9
) s účinnosťou od 1. augusta 2016, na základe článkov 269 a 270 Zákonníka sociálneho zabezpečenia nárok na rodinné prídavky poberané na deti ich manželského partnera alebo registrovaného partnera z dôvodu, že tieto deti, ktoré neboli v príbuzenskom vzťahu so žalobcami, nemali postavenie „rodinného príslušníka“ v zmysle článku 270 Zákonníka sociálneho zabezpečenia.
10.
Conseil arbitral de la sécurité sociale (Arbitrážna rada pre veci sociálneho zabezpečenia, Luxembursko) vyhovela žalobe žalobcov o obnovenie vyplácania predmetných rodinných prídavkov. Conseil supérieur de la sécurité sociale (Vyššia rada sociálneho zabezpečenia, Luxembursko) však zmenou prvostupňového rozhodnutia potvrdila rozhodnutie CAE o odňatí týchto prídavkov žalobcom.
11.
Žalobcovia podali kasačný opravný prostriedok na Cour de cassation (Kasačný súd), v ktorom najmä tvrdili, že toto rozhodnutie je v rozpore s právom Únie, a najmä, že je založené na reštriktívnom výklade pojmu „zabezpečenie výživy“ dieťaťa, ktoré je nebiologickým dieťaťom cezhraničného pracovníka, ktorý je v rozpore s judikatúrou vyplývajúcou najmä z rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants.
12.
Vnútroštátny súd uvádza, že v tomto rozsudku Súdny dvor pri výklade článku 1 písm. i) a článku 67 nariadenia (ES) č. 883/2004 v spojení s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 a článkom 2 bodom 2 smernice 2004/38 podriadil právo cezhraničného pracovníka poberať predmetné rodinné prídavky na dieťa jeho manželskej partnerky, s ktorou nemá príbuzenský vzťah, preukázaniu toho, že spĺňa podmienku zabezpečovania výživy tohto dieťaťa.
13.
Pokiaľ ide o vývoj výkladu tejto podmienky Súdnym dvorom, vnútroštátny súd predovšetkým poznamenáva, že pojem „zabezpečenie výživy“ bol pôvodne Súdnym dvorom používaný na to, aby v rozsudkoch Bernini (
10
), Meeusen (
11
), Komisia/Holandsko (
12
), ako aj Giersch a i. (
13
) potvrdil, že cezhraničný pracovník môže poberať štátne dávky ako sociálnu výhodu, konkrétne finančnú podporu na vysokoškolské štúdium, pre svoje vlastné dieťa a pokiaľ naďalej zabezpečuje výživu tohto dieťaťa.
14.
Uvedený súd následne odkazuje na rozsudok Depesme a i. (
14
), v ktorom Súdny dvor, stále v rámci sociálnej výhody tvorenej finančnou podporou na vysokoškolské štúdium, ale týkajúcej sa dieťaťa, ktoré nie je v príbuzenskom vzťahu s cezhraničným pracovníkom, spresnil rozsah tohto pojmu.
15.
Vnútroštátny súd napokon uvádza, že Súdny dvor nedávno použil uvedený pojem v rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants (
15
) s cieľom určiť, či cezhraničný pracovník môže mať nárok na sociálnu výhodu spočívajúcu vo vyplácaní rodinných prídavkov na dieťa, s ktorým nie je v príbuzenskom vzťahu. V tejto súvislosti Súdny dvor najmä rozhodol, že požiadavka, aby cezhraničný pracovník zabezpečoval výživu dieťaťa, vyplýva zo skutkovej situácie, ktorej posúdenie prináleží správnemu orgánu a prípadne vnútroštátnym súdom, aby ju na základe dôkazov predložených dotknutou osobou posúdili bez toho, aby bolo potrebné určiť dôvody tohto prispievania na výživu alebo vyčísliť jeho presný rozsah.
16.
Vnútroštátny súd z toho vyvodzuje, že hoci ten istý pojem patrí podľa judikatúry Súdneho dvora do rámca skutkovej situácie, nie je vyňatý z preskúmania Súdnym dvorom. Uvedený súd sa totiž domnieva, že s poukazom na rozsudok Depesme a i. (
16
) ide v rámci právnej úpravy týkajúcej sa využívania sociálnych výhod o autonómny pojem práva Únie, ktorý si vyžaduje jednotné uplatňovanie a výklad.
17.
Za týchto podmienok Cour de cassation (Kasačný súd) rozhodnutiami z 25. apríla 2024, ktoré boli doručené do kancelárie Súdneho dvora 26. apríla 2024, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky, ktoré majú v každej zo spojených vecí C‑296/24 až C‑307/24 rovnaké znenie:
„1.
a)
Má sa podmienka ‚zabezpečenia výživy‘ dieťaťa, z ktorej vyplýva postavenie rodinného príslušníka v zmysle ustanovení práva Únie, ako bola stanovená judikatúrou Súdneho dvora v rámci voľného pohybu pracovníkov a poberania sociálnej výhody cezhraničným pracovníkom v súvislosti s výkonom jeho zárobkovej činnosti v členskom štáte, na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera, s ktorým nie je v príbuzenskom vzťahu, vykladať samostatne alebo v spojení so zásadou širokého výkladu ustanovení týkajúcich sa zabezpečenia voľného pohybu pracovníkov tak, že existuje a teda zakladá nárok na poberanie sociálnej výhody
–
len na základe manželstva alebo registrovaného partnerstva medzi cezhraničným pracovníkom a rodičom dieťaťa,
–
len na základe skutočnosti, že cezhraničný pracovník a dieťa žijú v spoločnej domácnosti alebo majú spoločné bydlisko,
–
len na základe skutočnosti, že cezhraničný pracovník vynaloží akýkoľvek výdavok v prospech dieťaťa, aj keď
–
pokrýva iné potreby ako základné alebo vyživovacie potreby,
–
je poskytnutý tretej osobe a dieťa má z neho prospech len nepriamo,
–
nie je vo výlučnom alebo osobitnom záujme dieťaťa, ale je v prospech celej domácnosti,
–
je len príležitostný,
–
je nižší ako výdavok vynaložený rodičmi,
–
je vo vzťahu k potrebám dieťaťa zanedbateľný,
–
len preto, že výdavky sú hradené zo spoločného účtu cezhraničného pracovníka a jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera, ktorý je rodičom dieťaťa, bez ohľadu na pôvod finančných prostriedkov vložených na účet,
–
len preto, že má dieťa menej ako 21 rokov?
b)
Ak je odpoveď na prvú otázku záporná, má sa podmienka ‚zabezpečenia výživy‘ vykladať tak, že je splnená, a teda zakladá nárok na poberanie sociálnej výhody, ak sú dané dve alebo viaceré z týchto okolností?
2.
Má sa podmienka ‚zabezpečenia výživy‘ dieťaťa, z ktorej vyplýva postavenie rodinného príslušníka v zmysle ustanovení práva Únie, ako bola stanovená judikatúrou Súdneho dvora v rámci voľného pohybu pracovníkov a poberania sociálnej výhody cezhraničným pracovníkom v súvislosti s výkonom jeho zárobkovej činnosti v členskom štáte, na dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera, s ktorým nie je v príbuzenskom vzťahu, vykladať samostatne alebo v spojení so zásadou širokého výkladu ustanovení týkajúcich sa zabezpečenia voľného pohybu pracovníkov tak, že neexistuje, a teda vylučuje nárok na poberanie sociálnej výhody,
–
len na základe existencie vyživovacej povinnosti rodičov dieťaťa bez ohľadu na to,
–
či je táto vyživovacia povinnosť stanovená súdom alebo zmluvou,
–
v akej výške bola táto vyživovacia povinnosť stanovená,
–
či povinný skutočne toto výživné platí,
–
či príspevok cezhraničného pracovníka nahrádza neplnenie povinností rodičom dieťaťa,
–
len na základe skutočnosti, že dieťa sa pravidelne zdržiava u druhého rodiča v rámci výkonu práva styku a ubytovania alebo striedavého pobytu alebo iného režimu?“
18.
Písomné pripomienky predložili žalobcovia vo veci samej v každej zo spojených vecí, CAE, česká vláda, ako aj Európska komisia. Súdny dvor rozhodol, že v týchto veciach sa nebude konať pojednávanie.
IV. Analýza
19.
Svojimi dvoma prejudiciálnymi otázkami, ktoré treba podľa môjho názoru preskúmať spoločne, vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby v podstate objasnil výklad pojmu „zabezpečenie výživy“ dieťaťa, ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa výkladu článku 45 ZFEÚ, článku 1 písm. i) a článku 67 nariadenia č. 883/2004, ako aj článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, a najmä rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants.
20.
V týchto návrhoch najprv uvediem niekoľko všeobecných úvah o právnych skutočnostiach, ktoré viedli k pochybnostiam vyjadreným vnútroštátnym súdom (časť A), a potom sa budem zaoberať pôvodom, vývojom (časť B) a následne rozsahom tohto pojmu, ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora (časť C). Napokon, s cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie uvedeného pojmu, navrhnem stanoviť domnienku založenú na spoločnej domácnosti cezhraničného pracovníka a dieťaťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera (časť D).
A.
Všeobecné úvahy o právnych skutočnostiach, ktoré viedli k pochybnostiam vnútroštátneho súdu
21.
Zo znenia týchto návrhov na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátny súd vychádza z judikatúry Súdneho dvora v tejto oblasti, a najmä z judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants. Ako som uviedol v úvode týchto návrhov, prejednávané veci nadväzujú na vec, v ktorej bol vydaný tento rozsudok a ktorá sa týkala aj reformy systému priznávania rodinných dávok v Luxembursku. Táto reforma, ktorá nadobudla účinnosť 1. augusta 2016, zmenila Zákonník sociálneho zabezpečenia okrem iného tak, že z pojmu „rodinný príslušník“ definovaného v článku 270 tohto zákonníka boli vyňaté deti manželského partnera alebo partnera. (
17
) V tejto veci mal Súdny dvor určiť, či predmetné rodinné prídavky mali byť vyplácané cezhraničnému pracovníkovi na dieťa jeho manželského partnera, teda dieťa, s ktorým nemá príbuzenský vzťah. (
18
)
22.
V tejto súvislosti, ako to zdôrazňuje samotný vnútroštátny súd, v rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants Súdny dvor v prvom rade objasnil, že rodinné prídavky spojené s výkonom zárobkovej činnosti cezhraničným pracovníkom v členskom štáte predstavujú sociálne výhody (
19
) v zmysle článku 45 ZFEÚ a článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011. (
20
) V druhom rade Súdny dvor rozhodol, že článok 1 písm. i) a článok 67 nariadenia č. 883/2004 v spojení s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 a článkom 2 bodom 2 smernice 2004/38 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, podľa ktorej cezhraniční pracovníci môžu poberať rodinné prídavky spojené s výkonom svojho zamestnania v tomto členskom štáte len na svoje vlastné deti, s vylúčením detí ich manželského partnera, s ktorými nie sú v príbuzenskom vzťahu, ale ktorých výživu zabezpečujú, zatiaľ čo všetky deti s bydliskom v uvedenom členskom štáte majú nárok poberať takúto dávku. (
21
)
23.
Pokiaľ ide o prejednávané veci, zdá sa mi dôležité spresniť, že svojimi prejudiciálnymi otázkami vnútroštátny súd nespochybňuje poznatky vyvodené z rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants ani judikatúru, z ktorej Súdny dvor v tomto rozsudku vychádzal. (
22
) Presnejšie, z uznesení o návrhoch na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že tento súd zrejme nepochybuje o tom, že rozlišovanie založené na pobyte, ktoré zavádzajú ustanovenia, o ktoré ide v spore vo veci samej predstavuje nepriamu diskrimináciu založenú na štátnej príslušnosti. (
23
) Práve naopak je možné, že vychádzajúc z tohto predpokladu, sa vnútroštátny súd domnieva, že v tomto rozsudku Súdny dvor podmienil právo cezhraničného pracovníka na vyplácanie rodinných prídavkov na dieťa jeho manželského partnera alebo partnera, s ktorým nie je v príbuzenskom vzťahu, preukázaním toho, že spĺňa podmienku zabezpečenia výživy tohto dieťaťa. (
24
)
24.
Zdá sa totiž, že neistota vnútroštátneho súdu vyplýva zo skutočnosti, že ako vyplýva z návrhov na začatie prejudiciálneho konania a z písomných pripomienok účastníkov konania, v nadväznosti na rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants už CAE automaticky neodmietne priznanie predmetných rodinných prídavkov cezhraničným pracovníkom, ktorí nemajú bydlisko v danom členskom štáte na deti ich manželského partnera alebo registrovaného partnera. Odmietla však priznať tieto prídavky na základe zužujúceho uplatnenia pojmu „zabezpečenie výživy“ vyplývajúceho z tohto rozsudku. Keďže sa teda vnútroštátny súd domnieva, že tento pojem predstavuje autonómny pojem práva Únie, pochybnosti, ktoré uvádza tento súd, sa týkajú výlučne výkladu uvedeného pojmu.
25.
Skôr než Súdnemu dvoru predložím návrhy týkajúce sa poznatkov, o ktoré žiada vnútroštátny súd v súvislosti s rozsahom výkladu toho istého pojmu, v záujme jasnosti považujem za dôležité vysvetliť jeho pôvod a vývoj, ktorý tento pojem zaznamenal v judikatúre Súdneho dvora.
B.
O pôvode a vývoji výkladu pojmu „zabezpečenie výživy“ dieťaťa zo strany Súdneho dvora
26.
Ako je známe, Súdny dvor po prvýkrát použil výraz „zabezpečenie výživy“ v rámci judikatúry týkajúcej sa finančnej podpory na vysokoškolské štúdium detí migrujúcich pracovníkov. Požiadavka naďalej poskytovať „zabezpečenie výživy“ študenta totiž umožnila preukázať potrebnú väzbu medzi pracovníkom a dieťaťom.
1. Od rozsudku Bernini po rozsudok Depesme a i. požiadavka „zabezpečenia výživy“ dieťaťa ako nevyhnutná väzba medzi pracovníkom a dieťaťom
27.
Hoci sa Súdny dvor už v 80. rokoch 20. storočia vyjadril k príspevkom na výživu študentov a ich vzdelávanie (
25
), až od rozsudku Bernini vydaného v roku 1992 stanovil požiadavku týkajúcu sa potreby naďalej poskytovať „zabezpečenie výživy“ dieťaťa pri štúdiu absolvovanom mimo hostiteľského členského štátu. V tomto rozsudku Súdny dvor pripomenul, že migrujúci pracovník sa môže odvolávať na článok 7 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 1612/68 (
26
) s cieľom získať sociálne dávky stanovené právnou úpravou tohto hostiteľského členského štátu v prospech detí vlastných pracovníkov. Súdny dvor však na základe rozsudku Lebon (
27
) spresnil, že takáto výhoda predstavuje pre tohto pracovníka sociálnu výhodu v zmysle uvedeného ustanovenia „len v rozsahu, v akom tento pracovník naďalej podporuje svojho potomka“ (
28
).
28.
Súdny dvor teda rozhodol, že ak pracovník naďalej zabezpečuje výživu dieťaťa, môže sa odvolávať na toto ustanovenie s cieľom získať financovanie štúdia za rovnakých podmienok, aké sa uplatňujú na deti tuzemských pracovníkov, a najmä bez toho, aby mu mohla byť uložená dodatočná podmienka týkajúca sa jeho bydliska na území dotknutého členského štátu. (
29
)
29.
Neskôr, v rozsudkoch Meeusen (
30
), Komisia/Holandsko (
31
) alebo Giersch a i. (
32
) Súdny dvor pripomenul, že závislí rodinní príslušníci migrujúceho pracovníka nepriamo požívajú výhodu rovnosti zaobchádzania priznanej tomuto pracovníkovi a v dôsledku toho dávky, o ktoré ide v týchto veciach, konkrétne štipendiá na vysokoškolské štúdium, môžu byť uvedenému pracovníkovi priznané len vtedy, keď naďalej zabezpečuje výživu dieťaťa.
30.
Naproti tomu v týchto rozsudkoch Súdny dvor nedefinuje pojem týkajúci sa „zabezpečenia výživy“ dieťaťa. Uvedené rozsudky však umožňujú pochopiť kontext, v ktorom sa tento pojem používa. Súdny dvor mal totiž určiť, či poskytnutie predmetných štátnych dávok, teda štipendií, predstavuje pre migrujúceho pracovníka sociálnu výhodu v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68. Kladná odpoveď Súdneho dvora na túto otázku však podliehala podmienke, že „[pracovník] má voči svojmu dieťaťu naďalej vyživovaciu povinnosť“ (
33
). Keďže rodinní príslušníci migrujúceho pracovníka boli nepriamymi príjemcami rovnosti zaobchádzania, ktorú tomuto pracovníkovi priznáva toto ustanovenie, uvedená podmienka zodpovedala potrebe preukázať väzbu medzi dieťaťom a uvedeným pracovníkom, aby sa vzhľadom na požiadavky rovnosti zaobchádzania s pracovníkmi a koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia určilo, či bol dotknutý členský štát povinný vyplatiť predmetnú dávku.
31.
V tomto kontexte judikatúry sa v rozsudku Depesme a i. podnikol rozhodujúci krok vo vývoji tejto línie judikatúry. (
34
) Vo veciach, v ktorých bol vydaný tento rozsudok, sa vnútroštátny súd s odkazom na rozsudok Giersch a i. v prvom rade pýtal, či pojem „dieťa cezhraničného pracovníka“ zahŕňa deti manželského partnera alebo partnera uznaného vnútroštátnym právom tohto pracovníka. Súdny dvor, opierajúc sa o pojem „rodinný príslušník“ uvedený v článku 2 ods. 2 písm. c) smernice 2004/38 (
35
) rozhodol, že treba rozumieť „pod dieťaťom cezhraničného pracovníka, ktoré má nepriamo nárok na sociálne výhody upravené v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, ako je financovanie štúdia poskytované členským štátom deťom pracovníkov, ktorí vykonávajú alebo vykonávali svoju pracovnú činnosť v tomto štáte“ nie len dieťa, ktoré je v príbuzenskom vzťahu s týmto pracovníkom ale aj dieťa manželského partnera alebo registrovaného partnera tohto pracovníka, pokiaľ ten zabezpečuje výživu tohto dieťaťa. (
36
)
32.
V uvedených veciach sa vnútroštátny súd v druhom rade pýta na vplyv rozsahu príspevku cezhraničného pracovníka na výživu dieťaťa svojho manželského partnera na právo tohto dieťaťa získať takú finančnú podporu, ako je podpora dotknutá vo veciach samých (
37
). Ako odpoveď na tieto pochybnosti Súdny dvor vysvetlil, že postavenie rodinného príslušníka cezhraničného pracovníka, ktorý je od tohto cezhraničného pracovníka závislý, vyplýva z objektívnych skutočností. Súdny dvor pokračoval vo svojom odôvodnení, pričom na jednej strane spresnil, že ide o rodinného príslušníka, ktorého podporu zabezpečuje uvedený pracovník, bez toho, aby bolo potrebné zisťovať dôvody poskytovania tejto podpory a pýtať sa, či dotknutá osoba je schopná zabezpečiť si svoje potreby zárobkovou činnosťou. Na druhej strane Súdny dvor na základe rozsudku Lebon (
38
) konštatoval, že tento výklad vyžaduje zásada, podľa ktorej sa ustanovenia, ktoré zakotvujú voľný pohyb pracovníkov, ktorý predstavuje jeden zo základov Únie, majú vykladať široko. (
39
)
33.
Konkrétne musím uviesť, že pokiaľ ide o postavenie rodinného príslušníka cezhraničného pracovníka, ktorý je závislý od tohto pracovníka, Súdny dvor rozhodol, a toto treba zdôrazniť, že toto postavenie môže vyplývať, pokiaľ sa týka situácie dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera tohto pracovníka, z objektívnych skutočností, ako je existencia spoločnej domácnosti tohto pracovníka a študenta. (
40
) Súdny dvor tak rozhodol, že požiadavka „zabezpečenia výživy“ dieťaťa vyplýva zo skutkovej situácie, ktorej posúdenie prislúcha správnym orgánom a prípadne vnútroštátnym súdom, pričom nie je potrebné určiť dôvody tohto prispievania na výživu alebo vyčísliť jeho presný rozsah. (
41
)
34.
Poznamenávam, že bez ohľadu na neexistenciu presnej definície uviedol Súdny dvor v bodoch 58, 60 a 64 rozsudku Depesme a i. (
42
) poznatky, ktoré umožňujú načrtnúť obrysy sporného pojmu, ku ktorým sa vrátim v rámci preskúmania jeho rozsahu. (
43
)
2. Rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants: jedinečná povaha pojmu „rodinný príslušník“ v práve Únie
35.
V rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants, ktorého výrok je pripomenutý vyššie (
44
), Súdny dvor na rodinné prídavky pre deti cezhraničných pracovníkov použil judikatúru uvedenú v predchádzajúcich bodoch (
45
). Na rozdiel od vecí, v ktorých boli vydané rozsudky tvoriace súčasť uvedenej judikatúry, táto vec sa týkala dieťaťa, ktoré v čase relevantných skutkových okolností bolo maloleté (
46
). Pritom v rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants sa Súdny dvor naďalej uchyľuje k širšiemu pojmu „zabezpečenia výživy“, pričom tento pojem bol vyvinutý v judikatúre týkajúcej sa štipendií na vysokoškolské štúdium uvedenej vyššie, ktoré zahŕňajú tiež deti staršie ako 21 rokov, napriek skutočnosti, že, ako konštatoval Súdny dvor, normotvorca Únie sa domnieva, že v prípade detí sa v každom prípade predpokladá, že sú „závislé“ až do veku 21 rokov, ako to vyplýva osobitne z článku 2 ods. 2 písm. c) smernice 2004/38 (
47
). K tomuto aspektu, ktorý sa mi zdá byť dôležitý v súvislosti s prejednávanými vecami, sa vrátim neskôr. (
48
)
36.
Pokiaľ ide konkrétne o tento pojem, Súdny dvor ho najmä na základe rozsudku Depesme a i. použil ako základné kritérium na určenie toho, či dotknutý vnútroštátny správny orgán bol povinný vyplácať predmetné rodinné prídavky cezhraničnému pracovníkovi na dieťa jeho manželského partnera, s ktorým nemal príbuzenský vzťah. S poukázaním na bod 64 uvedeného rozsudku tak Súdny dvor uviedol, že požiadavka, aby cezhraničný pracovník zabezpečoval výživu dieťaťa vyplýva zo skutkovej situácie, ktorej posúdenie prináleží správnemu orgánu a prípadne vnútroštátnym súdom, aby ju na základe dôkazov predložených dotknutou osobou posúdili bez toho, aby bolo potrebné určiť dôvody tohto prispievania na výživu alebo vyčísliť jeho presný rozsah. (
49
)
C.
O rozsahu pojmu „zabezpečenie výživy“: dôležitosť jednotného uplatňovania
37.
Treba konštatovať, že výraz „zabezpečenie výživy dieťaťa“ je pojmom, ktorý sa tiahne ako červená niť celou judikatúrou vzťahujúcou sa na jednej strane na finančnú podporu na vysokoškolské štúdium detí migrujúcich a cezhraničných pracovníkov a na druhej strane na rodinné prídavky na deti týchto cezhraničných pracovníkov. (
50
) Vo svojej judikatúre mal totiž Súdny dvor v úmysle zabezpečiť jednotný výklad tohto pojmu tým, že spresnil kritériá, ktoré použil vždy, keď sa k tomuto pojmu obrátil, pričom vychádzal zo zásady, podľa ktorej ustanovenia, ktoré zakotvujú voľný pohyb pracovníkov, ktorý predstavuje jeden zo základov Únie, sa musia vykladať široko. (
51
)
1. O dôsledkoch, ktoré treba vyvodiť pre prejednávané veci z kritérií vyplývajúcich z judikatúry na účely výkladu predmetného pojmu
38.
Výklad judikatúry umožňuje použiť niekoľko základných kritérií na výklad pojmu „zabezpečenie výživy“ dieťaťa.
39.
V prvom rade Súdny dvor pripomenul, že deti sú v každom prípade považované za závislé až do veku 21 rokov, ako to vyplýva najmä z článku 2 bodu 2 písm. c) smernice 2004/38. (
52
) V tejto súvislosti Súdny dvor dospel k záveru, že postavenie dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera cezhraničného pracovníka ako rodinného príslušníka, ktoré je závislé od tohto pracovníka môže objektívne vyplývať z existencie spoločnej domácnosti tohto pracovníka a dieťaťa. (
53
)
40.
V druhom rade, hoci Súdny dvor spresnil, že požiadavka, aby cezhraničný pracovník zabezpečoval výživu dieťaťa vyplýva zo skutkovej situácie, ktorej posúdenie prináleží správnemu orgánu a prípadne vnútroštátnym súdom, aby ju na základe dôkazov predložených dotknutou osobou posúdili, rovnako pri viacerých príležitostiach zdôraznil, že v rámci tohto posudzovania nie je nevyhnutné, aby správny orgán alebo vnútroštátny určoval dôvody tohto prispievania na výživu alebo vyčísľoval jeho presný rozsah. (
54
)
41.
V prejednávanej veci sa mi zdá byť nepochybné po prvé, že prísne uplatnenie sporného pojmu vnútroštátnym orgánom, ako ho opísal vnútroštátny súd, ktoré viedlo k zamietnutiu poskytnutia sporných rodinných prídavkov, nezohľadňuje kritériá výkladu stanovené Súdnym dvorom v jeho judikatúre. Toto prísne uplatnenie uvedeného pojmu sa teda prejavuje porušením rovnosti zaobchádzania s cezhraničnými pracovníkmi, ktoré nie je zlučiteľné ani s článkom 45 ZFEÚ, ani s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, čím ohrozuje zásadu širokého výkladu týchto ustanovení, ako ju stanovil Súdny dvor. (
55
)
42.
Po druhé, hoci sa uvedený pojem má vykladať v rámci skutkovej situácie, ktorej posúdenie prináleží správnemu orgánu a prípadne vnútroštátnym súdom, treba uviesť, že nejasnosť kritérií posúdenia by na jednej strane mohla vyvolať neistotu nezlučiteľnú so zásadou právnej istoty, keďže takáto nejasnosť kritérií posúdenia by zvýšila ťažkosti potenciálnych príjemcov pri pochopení rozsahu ich práv. Na druhej strane by dotknutí pracovníci zostali v stave neistoty, pokiaľ ide o možnosti, ktoré sú im vyhradené na využitie článku 45 ZFEÚ, tak ako ho vykonáva článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, hoci povinne podliehajú právnym predpisom členského štátu zamestnania. (
56
)
43.
Po tretie treba uviesť, že napriek rozsudkom, ktoré už Súdny dvor vyhlásil, CAE naďalej čelí ťažkostiam pri definovaní toho, čo zahŕňa ten istý pojem, ako ho Súdny dvor použil vo svojej judikatúre.
44.
Považujem preto za vhodné stručne preskúmať pôvod týchto ťažkostí s cieľom spresniť túto líniu judikatúry.
2. O ťažkostiach vnútroštátnych správnych orgánov pri pochopení predmetného pojmu
45.
Musím zdôrazniť, že bez ohľadu na objasnenia uvedené Súdnym dvorom, ktoré majú usmerňovať správne orgány a prípadne vnútroštátne súdy, je zrejmé, že judikatúra do istej miery zostáva kazuistická vtedy, keď má dať konkrétny význam pojmu „zabezpečenie výživy“ dieťaťa, a to vo všeobecnosti vzhľadom na diverzifikáciu rodinných štruktúr, najmä v kontexte takých rodín, v ktorých žijú deti rôznych rodičov, ako sú rodiny, o ktoré ide v sporoch vo veciach samých. (
57
) Ako o tom svedčí dvanásť návrhov na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal vnútroštátny súd, zdá sa, že nie je pre vnútroštátne správne orgány, ako je v prejednávanej veci CAE, jednoduché vystihnúť rozsah takého pojmu vtedy, keď ide o určenie toho, či v konkrétnom prípade pracovník zabezpečuje výživu dieťaťa svojho manželského partnera alebo registrovaného partnera.
46.
Pre spresnenie uvediem, že v prejednávanej veci príklad tejto ťažkosti vyplýva zo skutočnosti, že podľa CAE je vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora potrebné zohľadniť rôzne okolnosti, ako je čas strávený spolu, kvalitu vzťahov, priame zabezpečovanie výživy dieťaťa, otázka bydliska z právneho hľadiska alebo skutočného a nepretržitého pobytu, podmienky opatery alebo investície biologických alebo adoptívnych rodičov.
47.
V tomto ohľade musím priznať, že medzi týmito kritériami sotva nachádzam objasnenia Súdneho dvora týkajúce sa rozsahu tohto pojmu. (
58
) Tak je to najmä v prípade, keď tento vnútroštátny správny orgán tvrdí, že z bodu 52 rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants vyplýva, že okolnosť, že biologický rodič platí výživné na dieťa, môže mať vplyv na uvedený pojem.
48.
S týmto prístupom nesúhlasím.
49.
Je pravda, že obsah bodu 52 uvedeného rozsudku predstavuje dôležitý prvok na pochopenie rozsahu toho istého pojmu, ale výklad, ktorý podal CAE, nemožno prijať. V tom istom rozsudku totiž z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplývalo, že biologický otec dieťaťa neplatil matke dieťaťa výživné. Súdny dvor poukázal na túto skutkovú okolnosť s cieľom pomôcť vnútroštátnemu súdu pri jeho posúdení s výhradou toho, že si vnútroštátny súd mal overiť záver, podľa ktorého cezhraničný pracovník, ktorý je manželom matky tohto dieťaťa, zabezpečoval výživu uvedeného dieťaťa. Z toho vyplýva, že tieto závery Súdneho dvora nemožno na jednej strane považovať za závery, ktorých cieľom je preukázať existenciu vyživovacej povinnosti biologického alebo adoptívneho rodiča ako relevantného kritéria pri posudzovaní skutkových okolností, ktoré by umožnili určiť, či je dieťa manželského partnera alebo registrovaného partnera závislé od tohto cezhraničného pracovníka. Na druhej strane tieto zistenia nemožno považovať ani za kritérium umožňujúce vylúčiť, že pracovník zabezpečoval výživu tohto dieťaťa. Bod 52 rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants sa preto nemá vykladať ako náznak toho, že sporný pojem by sa mal vykladať zužujúco. (
59
)
50.
V tejto súvislosti pripomínam, že Súdny dvor už rozhodol, že postavenie závislého rodinného príslušníka tiež nepredpokladá právo na výživné. Uviedol, že ak by to tak bolo, zlúčenie rodiny by záviselo od vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré sú rozdielne v každom štáte, čo by viedlo k nejednotnému uplatňovaniu práva Únie. (
60
) Okrem toho ešte uvádzam, že Súdny dvor pri viacerých príležitostiach zdôraznil, že na posúdenie toho, či cezhraničný pracovník „zabezpečuje výživu“ dieťaťa, nemusia vnútroštátne správne orgány a súdy určovať dôvody tohto prispievania ani vyčísľovať jeho presný rozsah. (
61
)
51.
Po tomto pripomenutí sa domnievam, že tento pojem sa má vykladať jednotne vo všetkých členských štátoch. Preto vzhľadom na pôvod a vývoj judikatúry uvedeného pojmu a s cieľom zabezpečiť jeho jednotné uplatňovanie treba určiť, či by objektívne kritérium väzby založené na judikatúre Súdneho dvora mohlo viesť k vyvrátiteľnej domnienke, čím by sa prispelo k dodržiavaniu zásady právnej istoty.
52.
Preto preskúmam relevantnosť takejto domnienky v kontexte prejednávaných vecí.
D.
O domnienke týkajúcej sa rozsahu pojmu vzťahujúceho sa na „zabezpečenie výživy“ dieťaťa
1. Úvodné poznámky o pôvode vyvrátiteľnej domnienky založenej na objektívnom kritériu väzby
53.
V rozsudku Depesme a i. Súdny dvor načrtol obrysy domnienky, pokiaľ ide o rozsah pojmu „zabezpečenia výživy“ dieťaťa.
54.
V prvom rade z tejto judikatúry vyplýva, že je potrebné prijať rozširujúci výklad takéhoto pojmu. Súdny dvor tak pripomenul, že pri posudzovaní otázky, či v danom prípade cezhraničný pracovník zabezpečuje výživu dieťaťa svojho manželského partnera alebo registrovaného partnera, prináleží správnym orgánom a prípadne vnútroštátnym súdom, aby zohľadnili zásadu, podľa ktorej ustanovenia, ktoré zakotvujú voľný pohyb pracovníkov, ktorá predstavuje jeden zo základov Únie, sa majú vykladať rozširujúco. (
62
)
55.
V druhom rade tento pojem musí zohľadňovať definíciu „rodinného príslušníka“ stanovenú v článku 2 bode 2 smernice 2004/38. Z uvedenej judikatúry teda vyplýva, že pojem „rodinný príslušník“ cezhraničného pracovníka, ktorý môže nepriamo požívať výhodu rovnosti zaobchádzania v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, zodpovedá pojmu „rodinný príslušník“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. c) smernice 2004/38, ktorý zahŕňa manželského partnera alebo partnera, s ktorým občan Únie uzavrel registrované partnerstvo, priamych potomkov, ktorí sú vo veku menej než 21 rokov alebo sú nezaopatrenými osobami, a priamych potomkov partnera alebo manželského partnera. (
63
) V tejto súvislosti Súdny dvor pripomína, že normotvorca Únie sa domnieva, že deti sú v každom prípade považované za závislé až do 21. roku veku, ako to vyplýva najmä z posledného uvedeného ustanovenia. (
64
)
56.
V treťom a poslednom rade z tej istej judikatúry vyplýva, že na jednej strane postavenie dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera cezhraničného pracovníka, ktoré „je závislé“ od tohto cezhraničného pracovníka ako rodinného príslušníka môže objektívne vyplývať z existencie spoločnej domácnosti tohto pracovníka a dieťaťa (
65
) a na druhej strane, na účely zistenia, či cezhraničný pracovník zabezpečuje výživu tohto dieťaťa nie je vôbec potrebné určovať dôvody príspevku cezhraničného pracovníka na výživu dieťaťa ani vyčísliť jeho presný rozsah. (
66
)
2. O vyvrátiteľnej domnienke založenej na spoločnej domácnosti zamestnanca a dotknutého dieťaťa
57.
Vzhľadom na tieto tri skutočnosti považujem za úplne opodstatnené vziať do úvahy, pri primeranom uplatnení rozsudku Depesme a i. na prejednávané veci, existenciu vyvrátiteľnej domnienky založenej na existencii spoločnej domácnosti cezhraničného pracovníka a dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera. Ako zdôrazňuje Komisia, ide o prvky stability, ktoré odhaľujú rodinné spoločenstvo takej povahy, že možno konštatovať, že cezhraničný pracovník zabezpečuje výživu dieťaťa svojho manželského partnera alebo registrovaného partnera, ktoré s ním žije v spoločnej domácnosti. Inými slovami, oprávnene sa predpokladá, že toto dieťa nepriamo využíva predmetné rodinné prídavky, pokiaľ žije v spoločnej domácnosti, a teda žije v rodinnom spoločenstve s týmto pracovníkom. Táto spoločná domácnosť postačuje na vznik nároku na tieto rodinné prídavky za rovnakých podmienok, aké sa uplatňujú na deti, ktoré sú v príbuzenskom vzťahu s pracovníkom, alebo na deti v porovnateľnej situácii ako deti s bydliskom v členskom štáte zamestnania. (
67
)
58.
Vzhľadom na to a na každodennú realitu rodín, v ktorých žijú deti rôznych rodičov považujem za dôležité doplniť tri ďalšie poznatky.
59.
V prvom rade by táto domnienka mala zahŕňať tak úplnú (
68
), ako aj čiastočnú (
69
) spoločnú domácnosť cezhraničného pracovníka a dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera.
60.
V druhom rade sa uvedená domnienka musí uplatňovať nielen vo vzťahu k maloletým deťom, ale aj vo vzťahu k plnoletým mladým ľuďom mladším ako 21 rokov bez vlastných príjmov, ktorí žijú v domácnosti cezhraničného pracovníka a vo zvyšnej časti spĺňajú kritériá stanovené právnou úpravou členského štátu zamestnania, v tomto prípade luxemburskou právnou úpravou, ktorá upravuje poskytovanie predmetných rodinných prídavkov. (
70
) V prípade neexistencie takéhoto výkladu by v takýchto situáciách hrozila značná právna neistota.
61.
V treťom a poslednom rade, ak by napriek skutočnosti, že cezhraničný pracovník a dieťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera žijú v spoločnej domácnosti, tento pracovník v skutočnosti nijako neprispieval na náklady spojené s výživou tohto dieťaťa, správny orgán členského štátu, v ktorom vykonáva zárobkovú činnosť, musí mať možnosť odmietnuť priznanie predmetných rodinných prídavkov. (
71
)
3. O zlučiteľnosti domnienky založenej na spoločnej domácnosti s pravidlami prednosti v prípade súbehu podľa nariadenia č. 883/2004
62.
Treba uviesť, že domnienka založená na spoločnej domácnosti je zlučiteľná s pravidlami prednosti v prípade súbehu, ktoré stanovuje nariadenie č. 883/2004. V súlade s článkom 2 ods. 1 tohto nariadenia totiž cezhraniční pracovníci zamestnaní v Luxembursku, akými sú žalobcovia v sporoch vo veci samej, rovnako ako ich rodiny, patria do osobnej pôsobnosti uvedeného nariadenia. (
72
) Z tohto dôvodu, ako je známe, podliehajú luxemburskému systému sociálneho zabezpečenia.
63.
Vzhľadom na osobitnú povahu rodinných prídavkov a možný súbeh nároku na tieto dávky, ktoré by mali pôvod v dvoch členských štátoch tak článok 68 uvedeného nariadenia upravuje pravidlá prednosti v prípade súbehu, ktorých cieľom je zabrániť prekrývaniu dávok na to isté dieťa na rovnaké časové obdobia. (
73
) Na základe článku 2 ods. 1 nariadenia č. 883/2004 tak žalobcovia vo veci samej podliehajú luxemburskej právnej úprave v oblasti rodinných prídavkov výlučne v rozsahu rozdielu medzi sumou rodinných prídavkov splatných v Luxembursku a rodinných prídavkov vyplácaných v ich členskom štáte bydliska. Ide o systém „diferenčného príplatku“, ktorý zodpovedá v zmysle článku 68 ods. 1 písm. b) bodu i) tohto nariadenia (
74
) vyplácaniu „najvyšš[ej] čiastk[y] dávok poskytovaných podľa protichodných právnych predpisov“.
64.
Pokiaľ sú teda dávky upravené právnymi predpismi dvoch členských štátov na rovnakom základe, existencia spoločnej domácnosti dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera a cezhraničného pracovníka zakladá dostatočnú väzbu medzi týmto dieťaťom a týmto pracovníkom na to, aby bolo možné usúdiť, že vyplácanie predmetných rodinných prídavkov prináleží členskému štátu, v ktorom tento pracovník vykonáva zárobkovú činnosť – v tomto prípade Luxembursku.
65.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že pojem „zabezpečenie výživy“ dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera cezhraničného pracovníka, ako ho Súdny dvor použil vo svojej judikatúre týkajúcej sa výkladu článku 45 ZFEÚ, článku 1 písm. i) a článku 67 nariadenia č. 883/2004, ako aj článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, treba chápať v tom zmysle, že toto dieťa sa oprávnene považuje za dieťa, ktoré nepriamo poberá predmetné rodinné prídavky, keďže žije v bydlisku pracovníka a žije s ním v rodinnom spoločenstve. Existencia takejto spoločnej domácnosti zakladá nárok na rodinné prídavky upravené v členskom štáte, v ktorom uvedený pracovník vykonáva svoju zárobkovú činnosť za rovnakých podmienok, aké sa uplatňujú na deti, ktoré sú s ním v príbuzenskom vzťahu.
V. Návrh
66.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Cour de Cassation (Kasačný súd, Luxembursko), takto:
Pojem „zabezpečenie výživy“ dieťaťa manželského partnera alebo registrovaného partnera cezhraničného pracovníka, ako ho Súdny dvor použil vo svojej judikatúre týkajúcej sa výkladu článku 45 ZFEÚ, článku 1 písm. i) a článku 67 nariadenia (ES) Európskeho parlamentu a Rady č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, ako aj článku 7 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie, treba chápať v tom zmysle, že dieťa manželského partnera alebo registrovaného partnera cezhraničného pracovníka sa oprávnene považuje za dieťa, ktoré nepriamo poberá predmetné rodinné prídavky, pokiaľ žije v spoločnej domácnosti pracovníka a žije v rodinnom spoločenstve s týmto pracovníkom. Existencia takejto spoločnej domácnosti zakladá nárok na rodinné prídavky stanovené v členskom štáte, v ktorom uvedený pracovník vykonáva zárobkovú činnosť, za rovnakých podmienok, aké sa uplatňujú na deti, ktoré sú s ním v príbuzenskom vzťahu.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
2
)	Rozhodnutím zo 17. decembra 2018.
(
3
)	Rozsudok z 2. apríla 2020 (C‑802/18, ďalej len „rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants“, EU:C:2020:269). Pokiaľ ide o odlišný skutkový rámec, pozri rozsudok zo 16. mája 2024, Hocinx (C‑27/23, ďalej len „rozsudok Hocinx, EU:C:2024:404).
(
4
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72).
(
5
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (Ú. v. EÚ L 141, 2011, s. 1).
(
6
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46).
(
7
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 16. apríla 2014 o opatreniach na uľahčenie výkonu práv udelených pracovníkom v súvislosti so slobodou pohybu pracovníkov (Ú. v. EÚ L 128, 2014, s. 8).
(
8
)	V znení účinnom od 1. augusta 2016, keď nadobudol účinnosť loi du 23 julliet 2016, portant modification du code de la sécurité sociale, de la loi modifiée du 4 décembre 1967 concernant l’impôt sur le revenue, et abrogeant la loi modifiée du 21 décembre 2007 concernant le boni pour enfant (zákon z 23. júla 2016, ktorým sa menia a dopĺňajú Zákonník sociálneho zabezpečenia a zákon zo 4. decembra 1967 o dani z príjmov v znení neskorších predpisov a ktorým sa zrušuje zákon z 21. decembra 2007 o bonuse na dieťa v znení neskorších predpisov) (Mémorial A 2016, s. 2348).
(
9
)	Vo veciach C‑296/24 (Jouxy), C‑300/24 (Meyervibert), C‑304/24 (Barloup) a C‑305/24 (Choinquand) CAE odňal SM, MY, LH a TB, ktorí majú bydlisko vo Francúzsku a pracujú v Luxembursku, s účinnosťou od 1. augusta 2016 nárok na rodinné prídavky poberané na deti ich manželiek, konkrétne PX, IX a MV, ktoré sa narodili v predchádzajúcom manželstve. Vo veci C‑297/24 (Broslon) CAE odňal CY, ktorý má bydlisko vo Francúzsku a pracuje v Luxembursku, nárok na rodinné prídavky poberané na dieťa jeho manželky, ktoré sa narodilo v predchádzajúcom manželstve. Vo veci C‑301/24 (Pailvier) CAE odňal AH, ktorý má bydlisko vo Francúzsku a pracuje v Luxembursku, nárok na rodinné prídavky poberané na dve deti jej registrovanej partnerky CJ, ktoré sa narodili v predchádzajúcom vzťahu. Vo veciach C‑303/24 (Vochal) a C‑306/24 (Gonre) CAE odňal BF a KN, ktorí majú bydlisko vo Francúzsku a pracujú v Luxembursku, s účinnosťou od 1. augusta 2016 nárok na rodinné prídavky poberané na deti ich manželiek CG a PE, ktoré sa narodili v predchádzajúcom vzťahu. Vo veci C‑299/24 (Hicindt) CAE odňal OP, ktorý má bydlisko v Belgicku a pracuje v Luxembursku, nárok na rodinné prídavky poberané na dieťa jej manželky TD, ktoré sa narodilo v predchádzajúcom manželstve. Vo veciach C‑298/24 (Caraneux) a C‑307/24 (Momeut) CAE odňal LK a NB, ktorí majú bydlisko v Belgicku a pracujú v Luxembursku, s účinnosťou od 1. augusta 2016 nárok na rodinné prídavky poberané na dve deti ich partnera (MF) a manželky, ktoré sa narodili v predchádzajúcom manželstve. Vo veci C‑302/24 (Prudnez) CAE odňal AE, ktorý má bydlisko v Nemecku a pracuje v Luxembursku, s účinnosťou od 1. augusta 2016 nárok na rodinné prídavky poberané na dieťa jej manželky narodené v predchádzajúcom manželstve.
(
10
)	Pozri rozsudok z 26. februára 1992 (C‑3/90, ďalej len „rozsudok Bernini, EU:C:1992:89, body 25 a 29).
(
11
)	Pozri rozsudok z 8. júna 1999 (C‑337/97, EU:C:1999:284, bod 19).
(
12
)	Pozri rozsudok zo 14. júna 2012 (C‑542/09, EU:C:2012:346, bod 35).
(
13
)	Pozri rozsudok z 20 júna 2013 (C‑20/12, ďalej len „rozsudok Giersch a i., EU:C:2013:411, bod 39).
(
14
)	Pozri rozsudok z 15. decembra 2016 (C‑401/15 až C‑403/15, ďalej len „rozsudok Depesme a i., EU:C:2016:955, body 58 až 60).
(
15
)	Body 50 a 51 tohto rozsudku.
(
16
)	Bod 58 toho rozsudku.
(
17
)	Je vhodné pripomenúť, že rodinné prídavky, ako sú rodinné prídavky uvedené v článku 269 ods. 1 Zákonníka sociálneho zabezpečenia, patria do vecnej pôsobnosti práva Únie ako rodinná dávka v zmysle článku 3 ods. 1 písm. j) nariadenia č. 883/2004 a ako sociálna výhoda v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že na tú istú dávku sa môže súčasne vzťahovať nariadenie č. 883/2004 aj nariadenie č. 492/2011. Pozri v tejto súvislosti rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (body 42 až 46 a citovaná judikatúra). Pokiaľ ide o uplatniteľnosť článku 3 ods. 1 písm. j) a článku 67 nariadenia č. 883/2004, ako aj článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 na skutkové okolnosti, o aké ide vo veci samej, pozri rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (body 33 až 47 a 65 až 69, ako aj citovaná judikatúra). Pokiaľ ide o vzájomný vzťah medzi uvedenými nariadeniami, pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Richard de la Tour vo veci Komisia/Rakúsko (Indexácia rodinných dávok) (C‑328/20, EU:C:2022:45, bod 127). Pozri najmä FUCHS, M., CORNELISSEN, R. (eds.): EU Social Security Law – A Commentary on EU Regulations 883/2004 and 987/2009. C. H. Beck – Hart – Nomos, 2015, s. 151. Beck‑Hart‑Nomos, 2015, s. 28, ods. 21, ako aj MORSA, M.: Sécurité sociale, libre circulation et citoyenneté européennes. 2012, Anthemis, s. 344 a nasl.
(
18
)	Na pripomenutie, článok 1 písm. f) nariadenia č. 883/2004 stanovuje, že „‚cezhraničný pracovník‘ znamená každú osobu, ktorá vykonáva činnosť ako zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba v členskom štáte a ktorá má bydlisko v inom členskom štáte, do ktorého sa vracia spravidla denne alebo aspoň raz za týždeň“. Článok 1 písm. z) tohto nariadenia uvádza, že „‚rodinná dávka‘ znamená všetky vecné alebo peňažné dávky, ktorú sú určené na pokrytie rodinných výdajov, okrem preddavkov na výživné a osobitné prídavky pri narodení dieťaťa a osvojení dieťaťa, ako sú uvedené v prílohe I“. Podľa článku 2 ods. 1 uvedeného nariadenia sa toto nariadenie „vzťahuje na štátnych príslušníkov členského štátu… ktorí majú bydlisko v členskom štáte a podliehajú alebo podliehali právnym predpisom jedného alebo viacerých členských štátov, ako aj na ich rodinných príslušníkov a ich pozostalých“. Preto v súlade s týmto ustanovením pracovníci, akými sú žalobcovia vo veci samej, patria do osobnej pôsobnosti nariadenia č. 883/2004.
(
19
)	Pokiaľ ide o pojem „sociálna výhoda“, pozri najmä rozsudky z 31. mája 1979, Even a ONPTS (207/78, EU:C:1979:144, bod 22); z 12. mája 1998, Martínez Sala (C‑85/96, EU:C:1998:217, bod 25), a z 18. decembra 2019, Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava a i. (C‑447/18, EU:C:2019:1098, bod 47 a citovaná judikatúra).
(
20
)	Rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (bod 32 a bod 1 výroku). Pripomeňme, že v súlade s článkom 7 ods. 1 nariadenia č. 492/2011 „s pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania“. Odsek 2 tohto článku stanovuje, že „takýto pracovník požíva rovnaké sociálne a daňové výhody ako vlastní pracovníci“. Pokiaľ ide o toto ustanovenie, pozri rozsudky Caisse pour l’avenir des enfants (bod 26) a Hocinx (bod 26).
(
21
)	Rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (bod 71 a bod 2 výroku). Je známe, že voľný pohyb pracovníkov v rámci Únie, zaručený článkom 45 ZFEÚ predstavuje jeden zo základov Únie. Konkrétne odsek 2 tohto článku stanovuje, že voľný pohyb pracovníkov „zahŕňa zrušenie akejkoľvek diskriminácie pracovníkov členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a ostatné pracovné podmienky“. V tejto súvislosti Súdny dvor v bode 70 rozsudku Caisse pour l’avenir des enfants uviedol, že článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 je „v oblasti poskytovania sociálnych výhod osobitným vyjadrením zásady rovnosti zaobchádzania zakotvenej v článku 45 ods. 2 ZFEÚ a má sa vykladať rovnako ako toto ustanovenie“. Pozri tiež rozsudky Depesme a i. (bod 35) a z 18. decembra 2019, Generálny riaditeľ Sociálnej poisťovne Bratislava a i. (C‑447/18, EU:C:2019:1098, bod 39).
(
22
)	Pozri najmä rozsudok Depesme a i., ako aj judikatúru citovanú v tomto rozsudku.
(
23
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (body 54 až 64 a citovaná judikatúra). Konkrétne, pokiaľ ide o článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011, Súdny dvor v bode 56 tohto rozsudku pripomenul, že takéto rozlišovanie založené na bydlisku, ktoré môže pôsobiť viac v neprospech štátnych príslušníkov iných členských štátov, keďže nerezidentmi sú najčastejšie cudzinci, predstavuje nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ktorá môže byť prípustná len pod podmienkou, že je objektívne odôvodnená. Pozri tiež rozsudky Giersch a i. (bod 44); zo 14. decembra 2016, Bragança Linares Verruga a i. (C‑238/15, EU:C:2016:949, bod 43), ako aj z 10. júla 2019, Aubriet (C‑410/18, EU:C:2019:582, bod 28).
(
24
)	Pozri bod 12 vyššie.
(
25
)	Pozri, pokiaľ ide o pomoc na vysokoškolské štúdium na profesijné účely pre osoby, ktoré ukončili zárobkovú činnosť, pozri rozsudok z 21. júna 1988, Lair (39/86, EU:C:1988:322, body 21 až 24). Pokiaľ ide o podporu na stredoškolské alebo nadstavbové štúdium absolvované na vyššej technickej škole, rozsudok z 15. marca 1989, Echternach a Moritz (389/87 a 390/87, EU:C:1989:130, body 31 až 36).
(
26
)	Nariadenie Rady z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Spoločenstva (Ú. v. ES L 257, 1968, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 15). Pripomeňme, že znenie článku 7 ods. 2 toho nariadenia bolo prevzaté do článku 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011. Okrem toho článok 41 druhý odsek toho posledného uvedeného nariadenia stanovuje, že odkazy na nariadenie č. 1612/68 sa považujú za odkazy na nariadenie č. 492/2011.
(
27
)	Rozsudok z 18. júna 1987 (316/85, ďalej len „rozsudok Lebon, EU:C:1987:302, bod 13). Tento bod považujem za dôležitý pre správne pochopenie pôvodu sporného pojmu. Súdny dvor totiž rozhodol, že „ak pracovník, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, bol zamestnaný na území iného členského štátu a uplatnil si právo zdržiavať sa tam, jeho potomkovia, ktorí dosiahli vek 21 rokov a už nie sú od neho závislí, sa nemôžu dovolávať práva na rovnosť zaobchádzania zaručeného právom [Únie] na účely domáhania sa nároku na sociálnu dávku stanovenú právnou úpravou hostiteľského členského štátu… Táto výhoda totiž nepredstavuje pre pracovníka sociálnu výhodu v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68, keďže pracovník už nezabezpečuje podporu svojho potomka“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Poznamenávam, že dieťa malo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Lebon v čase skutkových okolností viac ako 21 rokov. Pripomínam, že článok 10 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia stanovoval, že potomkovia pracovníka musia byť mladší ako 21 rokov alebo musia byť od neho závislí.
(
28
)	Pozri rozsudok Bernini (body 25).
(
29
)	Pozri rozsudok Bernini (body 23, 25, 27 a 29).
(
30
)	Rozsudok z 8. júna 1999 (C‑337/97, EU:C:1999:284, bod 19). Vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, išlo o dieťa cezhraničného pracovníka. V tejto súvislosti treba uviesť, že v bode 21 tohto rozsudku Súdny dvor zdôraznil, že „štvrté odôvodnenie [nariadenia č. 1612/68, ktoré výslovne stanovuje], že právo na voľný pohyb musia požívať ‚bez diskriminácie stáli pracovníci, sezónni pracovníci, cezhraniční pracovníci a tí, ktorí vykonávajú činnosť za účelom poskytovania služieb‘, [ako aj] jeho článok 7 odkazuje bez výhrad na ‚pracovník[a], ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu‘“. Súdny dvor z toho vyvodil a rozhodol v rozsudku [z 27. novembra 1997, Meints (C‑57/96, EU:C:1997:564, bod 51)], že „členský štát nemôže podmieniť poskytnutie sociálnej výhody v zmysle článku 7 ods. 2 [toho nariadenia] tým, aby príjemcovia výhody mali bydlisko na území tohto štátu“. Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pozri v tejto súvislosti O’LEARY, S.: The curious case of frontier workers and study finance: Giersch. In: Common Market Law Review, č. 51, 2014, s. 601 – 622, najmä s. 69. a TURMO, A.: The pernicious influence citizenship rights on workers’ rights in the EU – The case of student finance. In: Social Justice, Brexit and Other Challenges, CAMBIEN, N., KOCHENOV, D., MUIR, E. (eds.), Brill/Nijhoff, 2020, s. 305 – 334.
(
31
)	Rozsudok zo 14. júna 2012 (C‑542/09, EU:C:2012:346, body 34 a 35).
(
32
)	Body 38 a 39 tohto rozsudku.
(
33
)	Pozri najmä rozsudok Giersch a i. (body 38 a 39, ako aj citovaná judikatúra). Konkrétne v rozsudku Bernini (bod 25) Súdny dvor použil rovnocennú formuláciu, a to „pracovník naďalej zabezpečuje podporu svojho potomka“.
(
34
)	Pripomínam, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania podané v rámci vecí, v ktorých bol vydaný rozsudok Depesme a i., boli podané v súvislosti so zmenami luxemburskej právnej úpravy, ktoré boli vykonané po rozsudku Giersch a i. (body 12 až 16).
(
35
)	Na pripomenutie, normotvorca Únie prostredníctvom smernice 2004/38 usudzuje, že za „rodinných príslušníkov“ v zmysle článku 2 bodu 2 písm. c) smernice sa majú považovať „priami potomkovia [občana Únie], ktorí sú mladší ako 21 rokov, alebo sú nezaopatrenými osobami a takéto osoby manželského partnera alebo [registrovaného] partnera…“. Pozri rozsudok Depesme a i. (body 51 a 57).
(
36
)	Pozri rozsudok Depesme a i. (body 57 a 64 a výrok). Pokiaľ ide o jedinečnú povahu pojmu „rodinní príslušníci“ v práve Únie uvedenom v poznámke pod čiarou vyššie, Súdny dvor zohľadnil jednak vývoj právnej úpravy Únie a skutočnosť, že článok 7 ods. 2 nariadenia č. 492/2011 je len nezmenené prevzatie článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68 a jednak odôvodnenie 1, článok 1 a článok 2 ods. 2 smernice 2014/54. Uvedené ustanovenia potvrdzujú úmysel normotvorcu Únie prebrať do článku 2 smernice 2004/38 pojem „rodinný príslušník“, ako bol vymedzený judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa nariadenia č. 1612/68, ktoré bolo zrušené a nahradené nariadením č. 492/2011. Pozri v tomto smere rozsudok Depesme a i. (body 46 a 47), ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wathelet v týchto spojených veciach (C‑401/15 až C‑403/15, EU:C:2016:430, body 39 až 43).
(
37
)	Pozri rozsudok Depesme a i. (bod 33).
(
38
)	Body 21 až 23 tohto rozsudku.
(
39
)	Pozri rozsudok Depesme a i. (bod 58). Takýto široký výklad vyplýva zo skutočnosti, že pojem „pracovník“ – ako aj pojem „zárobková činnosť“ – majú zásadný význam pre vymedzenie pôsobnosti jednej zo základných slobôd zaručených Zmluvou. Pozri rozsudky z 3. júna 1986, Kempf (139/85, EU:C:1986:223, bod 13) a z 3. júla 1986, Lawrie‑Blum (66/85, EU:C:1986:284, bod 16).
(
40
)	Pozri rozsudok Depesme a i., (body 59 a 60). Pozri v tejto súvislosti návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Wathelet v spojených veciach (C‑401/15 až C‑403/15, EU:C:2016:430, bod 67).
(
41
)	Rozsudok Depesme a i., (bod 64 a výrok).
(
42
)	Pozri body 32 a 33 vyššie.
(
43
)	Pozri v tejto súvislosti body 37 až 40 vyššie, ako aj 53 až 56 nižšie. V súvislosti s týmto pojmom pozri JACQUESON, C.: Any news from Luxembourg? On student aid, frontier workers and stepchildren: Bragança Linares Verruga and Depesme. In: Common Market Law Review, č. 55, 2018, s. 901 – 922, najmä s. 917.
(
44
)	Pozri bod 22 vyššie. V tomto rozsudku Súdny dvor uviedol, že také rodinné prídavky, aké upravuje článok 269 ods. 1 Zákonníka sociálneho zabezpečenia sa vyplácajú na všetky deti s bydliskom v Luxembursku a na všetky deti pracovníkov nerezidentov, ktoré sú s nimi v príbuzenskom vzťahu. V dôsledku toho sa tieto prídavky poskytujú bez akéhokoľvek individuálneho a diskrečného posúdenia osobných potrieb na základe zákonom stanovenej situácie. Pozri v tejto súvislosti článok 1 písm. z) nariadenia č. 883/2004. Ako totiž zdôraznil Súdny dvor, uvedená dávka predstavuje verejný príspevok do rodinného rozpočtu, ktorý má uľahčiť bremeno výdavkov vyplývajúcich zo starostlivosti o deti. Pozri rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (body 37 až 39). Pozri tiež rozsudky zo 14. júna 2016, Komisia/Spojené kráľovstvo (C‑308/14, EU:C:2016:436, bod 60), a z 21. júna 2017, Martinez Silva (C‑449/16, EU:C:2017:485, body 22 a 23, ako aj citovaná judikatúra).
(
45
)	Pozri body 27 až 34 vyššie. Takéto prebratie nie je vôbec prekvapujúce: ako zdôraznil generálny advokát La Pergola vo svojich návrhoch prednesených vo veci Meeusen (C‑337/97, EU:C:1999:38, bod 19), tak študijné štipendiá, ako aj rodinné prídavky sú totiž finančnou pomocou určenou na rast, výživu a vzdelávanie detí.
(
46
)	Pozri rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (bod 18). V tejto súvislosti považujem za vhodné poukázať na to, že prídavky na dieťa, o ktoré ide v uvedenej veci a v prejednávaných veciach, sa vyplácajú do mesiaca, v ktorom dieťa dovŕši 18 rokov. Predĺženie vyplácania prídavkov je však možné až do veku 25 rokov dieťaťa, ak dieťa pokračuje v štúdiu, ktoré spĺňa kritériá stanovené príslušnou luxemburskou právnou úpravou. Pozri v tejto súvislosti https://cae.public.lu/fr/allocations/majorite‑de‑l‑enfant/que‑devez‑vous‑savoir‑/prolongement‑jusqu‑a‑l‑age‑de‑25‑ans.html.
(
47
)	Pozri rozsudok Depesme a i. (bod 62).
(
48
)	Pozri poznámku pod čiarou 67 a bod 60 vyššie.
(
49
)	Pozri rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (body 50 a 71).
(
50
)	Pozri poznámku pod čiarou 45.
(
51
)	Pozri v tejto súvislosti body 32 a 37 vyššie.
(
52
)	Pozri rozsudok Depesme a i. (bod 62).
(
53
)	Pozri rozsudok Depesme a i. (body 59 a 60).
(
54
)	Rozsudky Depesme a i. (bod 64 a výrok), ako aj Caisse pour l’avenir des enfants (body 50 a 71).
(
55
)	V tejto súvislosti pripomínam, že Súdny dvor vzhľadom na cieľ nariadenia č. 883/2004, ktorým je zabezpečiť koordináciu medzi rôznymi vnútroštátnymi systémami bez organizácie spoločného systému sociálneho zabezpečenia, rozhodol, že hoci je pravda, že osoby, ktoré majú nárok na rodinné dávky, sú určované v súlade s vnútroštátnym právom, nič to nemení na tom, že členské štáty musia dodržiavať právo Únie, v tomto prípade ustanovenia týkajúce sa voľného pohybu pracovníkov; pozri rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (body 68 a 69).
(
56
)	Pozri v tejto súvislosti poznámku pod čiarou 18. Je samozrejmé, že okrem tejto nezlučiteľnosti by striktný výklad sporného pojmu vytvoril situácie, v ktorých by cezhraničný pracovník v rámci tej istej domácnosti, teda nevlastný otec alebo nevlastná matka dieťaťa jeho manželského partnera alebo registrovaného partnera, poberal rodinné prídavky na nevlastných bratov alebo nevlastné sestry tohto dieťaťa, ale nie na uvedené dieťa. Na tento aspekt už poukázal generálny advokát Wathelet v návrhoch, ktoré predniesol v spojených veciach Depesme a i. (C‑401/15 až C‑403/15, EU:C:2016:430, body 59 až 61).
(
57
)	Pozri v tejto súvislosti rozsudok Hocinx.
(
58
)	Pozri body 27 až 35 vyššie.
(
59
)	Pozri bod 37 vyššie.
(
60
)	Pozri rozsudok Lebon (bod 21).
(
61
)	Pozri rozsudky Depesme a i. (bod 64 a výrok), ako aj Caisse pour l’avenir des enfants (body 50 a 71).
(
62
)	Pozri rozsudky Lebon (body 21 a 23) a Depesme a i. (bod 58).
(
63
)	Pozri v tomto ohľade rozsudky Depesme a i. (bod 51) a Caisse pour l’avenir des enfants (bod 51 a citovaná judikatúra). Pozri tiež poznámku pod čiarou 36 vyššie.
(
64
)	Pozri rozsudok Depesme a i. (bod 62).
(
65
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok Depesme a i. (body 59 a 60).
(
66
)	Rozsudky Depesme a i. (bod 64 a výrok), ako aj Caisse pour l’avenir des enfants (body 50 a 71).
(
67
)	Súdnemu dvoru nenavrhujem, aby vychádzal z domnienky založenej na definícii pojmu „rodinný príslušník“ stanovenej v článku 2 bode 2 smernice 2004/38, podľa ktorej deti manželského partnera alebo registrovaného partnera, ktoré sú mladšie ako 21 rokov, sú závislé od cezhraničného pracovníka, a to z nasledujúcich dôvodov. Na jednej strane sa mi zdá, ako som už uviedol v bode 35 vyššie, že hoci sa dieťa na základe tohto ustanovenia považuje za nezaopatrené až do veku 21 rokov, Súdny dvor vo svojej judikatúre uprednostnil použitie širšieho výrazu „zabezpečenie výživy“ (pozri judikatúru citovanú v bodoch 13, 28 až 31 vyššie). Na druhej strane sa z dôvodov uvedených v bodoch 62 až 64 vyššie domnievam, že na rozdiel od tejto domnienky je domnienka založená na spoločnej domácnosti zlučiteľná s pravidlami prednosti v prípade súbehu stanovenými v nariadení č. 883/2004.
(
68
)	To znamená situáciu, keď dieťa býva počas celého obdobia s cezhraničným pracovníkom, s ktorým nemá príbuzenský vzťah.
(
69
)	Čiastočná spoločná domácnosť sa týka najmä prípadov spoločnej starostlivosti biologických alebo adoptívnych rodičov dieťaťa. V týchto prípadoch dieťa býva predovšetkým v domácnosti tvorenej cezhraničným pracovníkom a jedným z jeho biologických alebo adoptívnych rodičov, pričom sa pravidelne zdržiava u druhého biologického alebo adoptívneho rodiča, počas kratšieho obdobia alebo počas kratšieho pobytu v rámci práva styku a ubytovania (ako sú striedavé víkendy alebo niektoré školské prázdniny), striedaného bydliska alebo akéhokoľvek iného spôsobu. Okrem toho, niektoré deti mohli stratiť jedného zo svojich rodičov alebo ho nikdy nepoznali.
(
70
)	V tejto súvislosti považujem za dôležité uviesť, že v osobitnom prípade dospelých mladých ľudí mladších ako 21 rokov táto domnienka nemôže zmeniť podmienky stanovené právnou úpravou členského štátu zamestnania na priznanie rodinných prídavkov. Konkrétne predmetné rodinné prídavky sú v zásade splatné až do dovŕšenia veku 18 rokov dieťaťa s možnosťou predĺženia až do veku 25 rokov, ak dieťa pokračuje v štúdiu, ktoré spĺňa kritériá stanovené príslušnou luxemburskou právnou úpravou. Pozri v tomto ohľade poznámku pod čiarou 46 vyššie. V prípade, že by dotknuté plnoleté dieťa mladšie ako 21 rokov už nebývalo s cezhraničným pracovníkom z dôvodu pokračovania „v stredoškolskom alebo podobnom vzdelávaní“ v inom meste, tento pracovník by mal mať možnosť preukázať na základe iných objektívnych skutočností, že napriek neexistencii spoločnej domácnosti naďalej zabezpečuje výživu dieťaťa.
(
71
)	Mohlo by ísť o výnimočný prípad, v ktorom zo spisu jasne vyplýva, že napriek existencii spoločnej domácnosti dieťa nežije v rodinnom spoločenstve s týmto pracovníkom. Napríklad v osobitných situáciách, keď 1. uvedený pracovník neprispieva na úhradu nájomného alebo nie je vlastníkom domu alebo bytu, o ktorý sa delí so svojím manželským partnerom alebo registrovaným partnerom a dieťaťom, a 2. neuhrádza žiadne spoločné výdavky domácnosti buď preto, lebo celú svoju mzdu využíva na súkromné účely, alebo preto, že z dohôd uzavretých biologickými alebo adoptívnymi rodičmi dieťaťa vyplýva, že všetky potreby dieťaťa sú úplne pokryté.
(
72
)	Pozri rozsudok Caisse pour l’avenir des enfants (bod 41). Pozri tiež poznámku pod čiarou 18.
(
73
)	Na pripomenutie, článok 68 ods. 1 písm. b) bod i) nariadenia č. 883/2004, ktorý sa týka pravidiel prednosti v prípade súbehu, uvádza, že „ak sa počas rovnakého obdobia a pre tých istých rodinných príslušníkov dávky poskytujú podľa právnych predpisov viac ako jedného členského štátu, uplatňujú sa tieto pravidlá prednosti“. Takto „v prípade dávok splatných viac ako jedným členským štátom na rovnakom základe, poradie prednosti sa stanoví s odkazom na tieto pomocné kritériá: i) v prípade nárokov, ktoré existujú na základe činnosti ako zamestnanec osoba alebo samostatne zárobkovo činná osoba: miesto bydliska detí, za podmienky, že existuje takáto činnosť, a prípadne navyše najvyššia čiastka dávok poskytovaných podľa protichodných právnych predpisov“. Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Z toho najmä vyplýva, ako vysvetľuje Komisia, že ak cezhraničný pracovník pracujúci v Luxembursku býva so svojou manželkou a jej dieťaťom v Belgicku, príslušný belgický orgán vypláca rodinné prídavky na dieťa jeho matke. V tejto situácii Luxembursko zasahuje len vtedy, ak sú rodinné prídavky, ktoré vypláca, vyššie ako rodinné prídavky poskytované Belgickom, a to len pokiaľ ide o tento rozdiel.
(
74
)	Na pripomenutie, článok 68 ods. 2 nariadenia č. 883/2004 uvádza, že „v prípade súbehu nárokov, rodinné dávky sa poskytujú v súlade s právnymi predpismi určenými za prednostné právne predpisy v súlade s odsekom 1. Nároky na rodinné dávky na základe iného protichodného právneho predpisu alebo právnych predpisov sa pozastavia až do výšky poskytovanej podľa prvých právnych predpisov a rozdielový doplatok sa v prípade potreby poskytne v sume, ktorá prevyšuje túto čiastku…“ Pozri najmä MORSA, M.: c. d., s. 352 a nasl.