62008CC0414_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Obsah
I –	Právny rámec
A –	Základné nariadenia Spoločenstva
B –	Rozhodnutia Komisie týkajúce sa pravidiel uplatniteľných na dotknutú pomoc Spoločenstva
II –	Okolnosti predchádzajúce sporu
A –	Akty týkajúce sa poskytnutia globálneho grantu v prospech regiónu Basilicata
B –	Vznik a implementácia FRK
III –	Napadnutý rozsudok
IV –	Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
V –	O tvrdeniach Komisie týkajúcich sa otázky prístupnosti žaloby na Súde prvého stupňa
VI –	Odvolanie odvolateľa
A –	O ôsmich odvolacích dôvodoch týkajúcich sa zamietnutia žaloby o zrušenie
1.	O prvom odvolacom dôvode založenom na skreslení sporného rozhodnutia a zmene žaloby podanej odvolateľom
a)	Tvrdenia účastníkov konania
b)	Právne posúdenie
i)	O výhrade založenej na skreslení sporného rozhodnutia
ii)	O druhej výhrade založenej na zmene zmyslu a dosahu žaloby na prvom stupni
iii)	Predbežný výsledok
2.	O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade ustanovení listu č. 19
a)	Prvá časť (výhrady týkajúce sa bodu 52 napadnutého rozsudku)
i)	Tvrdenia účastníkov konania
ii)	Právne posúdenie
–	O výhrade založenej na nahradení odôvodnenia
–	O výhrade založenej na skreslenom výklade
–	O výhrade založenej na retroaktívnom uplatnení nariadenia č. 1685/2000
–	O výhrade založenej na rozpore medzi výkladom Súdu prvého stupňa a praxou Komisie
–	Predbežný výsledok
b)	Druhá časť (výhrada týkajúca sa bodu 53 napadnutého rozsudku)
c)	Tretia časť (výhrady týkajúce sa bodu 55 napadnutého rozsudku)
i)	Tvrdenia účastníkov konania
ii)	Právne posúdenie
d)	Štvrtá časť (výhrady týkajúce sa bodov 57 a 58 napadnutého rozsudku)
i)	Tvrdenia účastníkov
ii)	Právne posúdenie
–	Štvrtá časť je bezpredmetná
–	O výhrade založenej na nedodržaní ustanovenia, ktoré vyžadovalo financovanie aspoň desiatich spoločností
–	O výhrade založenej na rozporuplnom odôvodnení
e)	Piata časť (výhrady týkajúce sa bodu 48 napadnutého rozsudku)
i)	Tvrdenia účastníkov konania
ii)	Právne posúdenie
f)	Predbežný výsledok
3.	O treťom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade podmienky užitočnosti
a)	Tvrdenia účastníkov konania
b)	Právne posúdenie
4.	O štvrtom a piatom odvolacom dôvode
a)	O štvrtom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade a následnom neuplatnení zásad stanovených Súdnym dvorom v rozsudku Mediocurso/Komisia
i)	Tvrdenia účastníkov konania
ii)	Právne posúdenie
–	O výhrade založenej na nerešpektovaní vzťahu medzi konaním o znížení a povinnosťami dohľadu a vyhodnotenia
–	O uplatnení procesných pravidiel, ktoré nie sú výslovne stanovené normotvorcom Spoločenstva
–	O výhrade založenej na povinnosti domáhať sa potreby dodržania práva na obhajobu
–	O výhrade založenej na porušení zásady práva na obhajobu
–	Predbežný výsledok
b)	O piatom odvolacom dôvode založenom na porušení článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 v znení zmien a doplnení, ktoré sa týkajú povinností dohľadu a kontroly Komisie
i)	Tvrdenia účastníkov
ii)	Právne posúdenie
5.	O šiestom a siedmom odvolacom dôvode
a)	O šiestom odvolacom dôvode založenom na porušení zásad legitímnej dôvery a právnej istoty
b)	O siedmom odvolacom dôvode založenom na skreslení dôkazov a porušení všeobecných zásad týkajúcich sa dôkazného bremena
i)	Tvrdenia účastníkov konania
ii)	Právne posúdenie
–	Siedmy odvolací dôvod je bezpredmetný
–	O prvej výhrade založenej na skutočnosti, že odvolateľ predložil dokumenty týkajúce sa rozhodnutí výboru pre dohľad
–	O druhej výhrade založenej na skutočnosti, že Súd prvého stupňa sa neoprel o preukázané skutočnosti
–	O tretej výhrade založenej na absenciu opatrení na zabezpečenie priebehu konania
–	O štvrtej výhrade založenej na dokumentoch predložených odvolateľom
–	O piatej výhrade založenej na nezohľadnení úhrad vykonaných Komisiou
–	O šiestej výhrade založenej na nedostatku odôvodnenia
–	Predbežný výsledok
6.	O ôsmom odvolacom dôvode založenom na porušení judikatúry Spoločenstva týkajúcej sa uplatnenia zásady proporcionality na prípady zníženia pomoci Spoločenstva
a)	Tvrdenia účastníkov
b)	Právne posúdenie
i)	O miere voľnej úvahy Komisie v rámci článku 24 nariadenia č. 4253/88
ii)	O výhrade založenej na absencii podvodu
iii)	O zohľadnení prípadného nedodržania povinností dohľadu a vyhodnotenia Komisiou
iv)	Predbežný záver
7.	Výsledok
B –	O dvoch odvolacích dôvodoch týkajúcich sa žaloby o náhradu škody
1.	O deviatom odvolacom dôvode
a)	Tvrdenia účastníkov
b)	Právne posúdenie
2.	O desiatom odvolacom dôvodne
a)	Tvrdenia účastníkov konania
b)	Právne posúdenie
i)	O existencii zodpovednosti za zákonný akt
ii)	O výhradách týkajúcich sa neobvyklej povahy škody
iii)	O výhrade týkajúcej sa osobitnej povahy škody
C –	Zhodnotenie právneho posúdenia
VII –	O trovách
VIII –	Návrh
1. Týmto odvolaním sa Sviluppo Italia Basilicata SpA (ďalej len „odvolateľ“) domáha zrušenia rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 8. júla 2008, Sviluppo Italia Basilicata/Komisia(2) (ďalej len „napadnutý rozsudok“). Súd prvého stupňa týmto rozsudkom zamietol žalobu odvolateľa smerujúcu jednak k zrušeniu rozhodnutia Komisie K(2006) 1706 z 20. apríla 2006, ktorým sa znižuje finančná podpora Európskeho fondu pre regionálny rozvoj udelená vo forme globálneho grantu na účely realizácie opatrení na podporu malých a stredných podnikov v talianskom regióne Basilicata (ďalej len „sporné rozhodnutie“), a jednak k náhrade škody, ktorá mu bola spôsobená týmto rozhodnutím.
I – Právny rámec
2. Článok 158 ES stanovuje, že Spoločenstvo sa zameriava na znižovanie rozdielov medzi úrovňami rozvoja v jednotlivých regiónoch a zaostalosti v najviac znevýhodnených regiónoch na podporu celkového harmonického rozvoja Spoločenstva. V súlade s článkami 159 ES a 160 ES Spoločenstvo podporuje dosiahnutie týchto cieľov aj prostredníctvom štrukturálnych fondov, najmä Európskeho fondu pre regionálny rozvoj (EFRR), ktorého účelom je pomôcť odstraňovať hlavné regionálne rozdiely.
A – Základné nariadenia Spoločenstva
3. Článok 1 nariadenia (EHS) č. 2052/88 z 24. júna 1988 o úlohách štrukturálnych fondov a ich účinnosti a o koordinácii ich činností navzájom, ako aj s činnosťami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi [ neoficiálny preklad ](3), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2081/93 z 20. júla 1993(4), stanovuje, že s cieľom umožniť dosiahnutie všeobecných cieľov stanovených článkami 158 ES a 160 ES, štrukturálne fondy prispievajú k realizácii piatich prioritných cieľov. Z nich cieľ č. 1 spočíva v „podpore rozvoja a štrukturálnych zmien regiónov, ktorých vývoj zaostáva“ [ neoficiálny preklad ]. Basilicata patrí medzi regióny dotknuté týmto cieľom v súlade s prílohou k tomuto nariadeniu.
4. Článok 5 nariadenia č. 2052/88 vymenúva možné formy finančnej pomoci zo štrukturálnych fondov. V rámci nich ods. 2 písm. c) tohto článku umožňuje, aby mala pomoc formu „globálneho grantu“ [ neoficiálny preklad ], ktorý spravidla riadi sprostredkovateľ určený členským štátom so súhlasom Komisie Európskych spoločenstiev, ktorý zaisťuje jeho rozdelenie na individuálne granty poskytované konečným príjemcom.
5. Relevantné procesné pravidlá pomoci stanovuje nariadenie Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988 na vykonanie nariadenia č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností rozličných štrukturálnych fondov navzájom na jednej strane a ich činností s činnosť ami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi na strane druhej [ neoficiálny preklad ](5), zmeneným a doplneným nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z 20. júla 1993(6) a nariadením Rady (EHS) č. 4254/88 z 19. decembra 1988 na vykonanie nariadenia č. 2052/88, pokiaľ ide o Európsky fond pre regionálny rozvoj [ neoficiálny preklad ](7), zmeneným a doplneným nariadením Rady č. 2083/93 z 20. júla 1993(8) .
6. Článok 6 nariadenia č. 4254/88 stanovuje, že spôsob použitia globálnych grantov bude predmetom dohody uzatvorenej so súhlasom dotknutého členského štátu medzi Komisiou a sprostredkovateľom, ktorá musí predovšetkým spresňovať druhy činností, ktoré sa majú uskutočniť, kritériá výberu príjemcov, podmienky a výšku poskytnutej finančnej pomoci z Európskeho fondu pre regionálny rozvoj a zároveň spôsob dohľadu nad použitím globálnych grantov.
7. Článok 24 nariadenia č. 4253/88 s názvom „Zníženie, pozastavenie a zrušenie pomoci“:
„1. Ak existuje podozrenie, že pomoc na vykonanie činnosti alebo opatrenia je čiastočne alebo v celom rozsahu neopodstatnená, Komisia urobí potrebné preskúmanie daného prípadu v rámci partnerstva predovšetkým tak, že členský štát alebo orgány, ktoré členský štát poveril výkonom danej činnosti, aby v stanovenej lehote predložili svoje pripomienky.
2. Po tomto preskúmaní môže Komisia znížiť alebo pozastaviť pomoc na činnosť alebo na predmetné opatrenie, ak preskúmanie potvrdí existenciu nezrovnalosti alebo podstatnej zmeny, ktorá ovplyvňuje povahu alebo podmienky uskutočnenia činnosti alebo opatrenia a nepožiadalo sa o jej o schválenie Komisiou.
...“ [ neoficiálny preklad ]
8. Články 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 stanovujú pravidlá dohľadu a vyhodnotenia vykonávania finančnej pomoci. Konkrétne článok 25 ods. 1 a 3 uvádza:
„1. Komisia a členské štáty zabezpečia v rámci partnerstva účinný dohľad nad vykonávaním pomoci z fondov na úrovni rámca podpory Spoločenstva a osobitných činností (programov atď.). ...
…
3. V rámci partnerstva sa na základe dohody medzi dotknutým členským štátom a Komisiou vytvoria výbory pre dohľad.
Komisia, prípadne EIB, sa môžu dať v týchto výboroch zastúpiť.“ [ neoficiálny preklad ]
B – Rozhodnutia Komisie týkajúce sa pravidiel uplatniteľných na dotknutú pomoc Spoločenstva
9. Dňa 29. júla 1994 prijala Komisia rozhodnutie 94/629/ES o zavedení rámca podpory Spoločenstva pre štrukturálnu pomoc Spoločenstva v regiónoch Talianska, na ktoré sa vzťahuje cieľ č. 1, konkrétne v regiónoch Abruzzo, Basilicata, Kalábria, Kampánia, Molise, Apúlia, Sardínia a Sicília [ neoficiálny preklad ](9), na obdobie od 1. januára 1994 do 31. decembra 1999.
10. Rozhodnutím 97/322/ES z 23. apríla 1997(10) Komisia stanovila pravidlá pre oprávnené výdavky v rámci pomoci Spoločenstva poskytnutej Talianskej republike. Príloha tohto rozhodnutia obsahuje list č. 19, ktorý sa týka oprávnenosti výdavkov v rámci štrukturálnych fondov pre operácie finančného inžinierstva spočívajúce vo fondoch rizikového kapitálu (ďalej len „list č. 19“).
11. Všeobecné princípy týkajúce sa operácií finančného inžinierstva zavedené týmto listom stanovujú:
„...
vii) spôsob fungovania týchto fondov musí byť prispôsobený ustanoveniam o finančnej implementácii pomoci, najmä pokiaľ ide o pojem záväzok a vynaložené výdavky, ako aj ukončenie pomoci;
viii)	fondy rizikového kapitálu podporujú podniky, ktoré sú finančne a hospodársky životaschopné;
…“ [ neoficiálny preklad ]
12. Pokiaľ ide konkrétne o fondy rizikového kapitálu, list č. 19 v časti B s názvom „Spôsob fungovania fondu rizikového kapitálu“ [ neoficiálny preklad ] stanovuje:
„...
2. Pomoc fondu rizikového kapitálu spočíva v nadobúdaní majetkových účastí na základnom imaní, čiže okrem iného: v upisovaní základného imania (akcií alebo obchodných podielov) v podporovaných podnikoch, pôžičkách (prípadne konzorciálnych), dlhopisoch (prípadne konvertibilných) atď.
…
8. Počas obdobia poskytovania pomoci Spoločenstva sa musia príjmy fondov rizikového kapitálu (najmä prípadné dividendy, prírastky a výnosy z úrokov z investícií) vrátiť fondu a použiť na financovanie nadobúdania majetkových účastí a nákladov na riadenie v stanovených medziach.
…
10. Činnosť fondu rizikového kapitálu sa prezentuje v správe, ktorá sa každý kalendárny rok predkladá Komisii po vydaní stanoviska výboru pre dohľad. Táto správa musí obsahovať súvahu a analýzu ziskov a strát fondu rizikového kapitálu, podrobný opis vynaložených prevádzkových nákladov, analýzu prevodov vykonaných v rámci fondu, podrobný zoznam nadobudnutých majetkových účastí (zrealizované investície, poskytnuté pôžičky atď. pre každý jednotlivý podnik a odvetvie pri dodržaní zásady dôvernosti) a vzniknuté problémy, ako aj prípadne navrhnuté alebo zvolené riešenia.
11. Komisia a Dvor audítorov majú právo kontrolovať činnosti fondu rizikového kapitálu vrátane práva vykonať alebo dať vykonať audity v podnikoch, kde fond rizikového kapitálu mal alebo má majetkovú účasť.
…“ [ neoficiálny preklad ]
13. Časť C listu č. 19 definuje „právny a finančný záväzok“ [ neoficiálny preklad ] ako „právny akt, ktorým sa vytvára imanie fondu rizikového kapitálu alebo sa ním zvyšuje jeho pôvodné imanie“ [ neoficiálny preklad ]. „Skutočne vynaložené výdavky“ [ neoficiálny preklad ] sú definované v tej istej časti ako „peňažná úhrada splatených vkladov fondu rizikového kapitálu účastníkmi (splatené imanie) v úzkom vzťahu so správami o výkone uvádzajúcimi vykonané nadobudnutie majetkových účastí, ktoré predstavujú odôvodnenie riadneho napredovania opatrenia“. [ neoficiálny preklad ]
14. Časť D listu č. 19 s názvom „Skončenie pomoci“ stanovuje:
„1. Fond rizikového kapitálu sa musí založiť na primeranú dobu zlučiteľnú so sledovanými cieľmi. Minimálnou dobou trvania fondu rizikového kapitálu je doba trvania formy pomoci.
2. Pri ukončení pomoci Spoločenstva (po uplynutí konečného termínu pre platby) sa musí stanoviť čistá finančná pozícia fondu rizikového kapitálu, a to na základe porovnania použitia celkového splateného základného imania a celkovej sumy pomoci poskytnutej podnikom počas daného obdobia.
– Ak sa zistí, že suma vyplývajúca z celkového súčtu pomoci poskytnutej podnikom počas daného obdobia pokrýva aspoň 100 % splateného základného imania (je zhodná alebo vyššia), opatrenie sa považuje za vykonané v celom rozsahu.
…
– Ak napriek dohľadu výboru pre dohľad v okamihu ukončenia pomoci Spoločenstva je celková suma pomoci poskytnutej podnikom v priebehu daného obdobia nižšia ako celkové splatené základné imanie, čiastka zodpovedajúca rozdielu sa odpočíta od konečného zostatku zaplateného členskému štátu Spoločenstvom vo forme dotknutej pomoci.
3. Po zaplatení konečného zostatku formy pomoci Komisia už nevstupuje do výkonu alebo dohľadu nad činnosťou…
...“ [ neoficiálny preklad ]
15. List č. 19 nakoniec spresňuje, že pomoc fondu rizikového kapitálu spolufinancovaná EFRR sa uskutoční výlučne v prospech malých a stredných podnikov (MSP).
II – Okolnosti predchádzajúce sporu
A – Akty týkajúce sa poskytnutia globálneho grantu v prospech regiónu Basilicata
16. Vykonaním základného nariadenia o štrukturálnych fondoch, čiže nariadenia č. 2052/88, Komisia schválila prostredníctvom rozhodnutia 94/629 právny rámec Spoločenstva uplatniteľný na pomoc v prospech regiónov Talianska dotknutých cieľom č. 1, ku ktorým patrí predovšetkým región Basilicata, a to na obdobie od 1. januára 1994 do 31. decembra 1999.
17. Talianska vláda s cieľom podporiť rozvoj MSP pôsobiacich v regióne Basilicata predložila Komisii 24. februára 1998 žiadosť o pomoc Spoločenstva pre globálny grant(11) . Opatrenie č. 2 uvádzané v žiadosti predpokladalo založenie fondu rizikového kapitálu (ďalej len „FRK“) vytváraného zo zdrojov EFRR a súkromného sektora na účely realizácie finančnej pomoci (účasť na základnom imaní, konzorciálne pôžičky a konvertibilné dlhopisy) v prospech podnikov usadených v tomto regióne alebo podnikov, ktoré majú v úmysle sa v tomto regióne usadiť (ďalej len „opatrenie č. 2 globálneho grantu“).
18. Komisia rozhodnutím K(1999) 314 z 2. marca 1999 o poskytnutí pomoci z Európskeho fondu pre regionálny rozvoj pre globálny grant určený na realizáciu opatrení na podporu malých a stredných podnikov pôsobiacich v regióne Basilicata, ktoré patrí do rámca podpory Spoločenstva pre štrukturálnu pomoc cieľa č. 1 v Taliansku [ neoficiálny preklad ], schválila pridelenie pomoci, o ktorú žiadali talianske orgány (ďalej len „rozhodnutie o poskytnutí pomoci“). Podľa článku 5 tohto rozhodnutia „pomoc Spoločenstva sa vzťahuje na výdavky spojené s operáciami určenými globálnym grantom, ktoré budú v členskom štáte predmetom právne záväzných záväzkov a na ktoré sa osobitne poskytnú nevyhnutné finančné zdroje najneskôr 31. decembra 1999“ [ neoficiálny preklad ] a „konečný dátum zaúčtovania výdavkov na tieto činnosti sa stanovuje na 31. december 2001“ [ neoficiálny preklad ].
19. Projekt globálneho grantu predložený Komisii talianskymi vnútroštátnymi orgánmi na účely získania pomoci tvorí prílohu rozhodnutia o jej poskytnutí (ďalej len „projekt globálneho grantu“) a je jeho neoddeliteľnou súčasťou. Projekt stanovoval, že výkon opatrenia sa musí uskutočniť v troch fázach, v takzvanej „propagačnej fáze“, „fáze vytvorenia“ a „fáze riadenia“ FRK (bod 5.2.2). Vo svojom bode 5.2.5 ďalej uvádzal, že fond tvorí 9,7 milióna eur, z ktorých 4,7 milióna eur pochádza z EFRR, a že v súlade s listom č. 19 priloženým k rozhodnutiu 97/322 sa má za „záväzok“ považovať „právny akt, ktorým sa vytvára imanie fondu“ [ neoficiálny preklad ] a za „výdavky“ „peňažná úhrada podielov na základnom imaní FRK splatených účastníkmi“ [ neoficiálny preklad ]. Projekt nakoniec stanovoval, že záväzky musia byť uzatvorené „k 31. decembru 1999“ (bod 5.2.6) a že fond sa stanovuje na dobu desať rokov od jeho vzniku.
20. Spôsob poskytnutia globálneho grantu bol definovaný v dohode uzatvorenej 22. júla 1999 medzi Komisiou a Centro europeo di impresa e innovazione Systema BIC Basilicata, ktorý bol pôvodne sprostredkovateľom globálneho grantu a ktorého nástupcom je odvolateľ (ďalej len „dohoda“). Táto dohoda v článku 9 predpokladá vytvorenie výboru pre dohľad zloženého zo zástupcov Komisie, príslušných vnútroštátnych orgánov a sprostredkovateľa.
21. Článok 13 dohody stanovuje:
„...
2. … zaplatenie konečného zostatku podlieha súčasnému splneniu týchto podmienok:
– región Basilicata predloží Komisii žiadosť o platbu riadne overenú [ministerstvom hospodárstva a financií] v lehote šiestich mesiacov nasledujúcich po vecnej realizácii dotknutej činnosti;
…
4. Záväzky vynaložiť výdavky v prospech iniciatív, na ktoré sa poskytne pomoc z globálneho grantu (rozhodnutie o pridelení, uzatvorenie zmlúv na externé činnosti), sa musia prijať najneskôr 31. decembra 1999. Platby uskutočnené sprostredkovateľom v rámci výkonu globálneho grantu sa vykonajú najneskôr 31. decembra 2001 a zloženie účtov Komisii, pokiaľ ide o výdavky vynaložené sprostredkovateľom na implementáciu tohto grantu, sa uskutoční najneskôr 30. júna 2002.“ [ neoficiálny preklad ]
22. Článok 16 ods. 5 dohody stanovuje:
„Ak sprostredkovateľ poruší niektorú povinnosť stanovenú dohodou alebo ak ju vykoná nevhodným spôsobom, Komisia ho môže – v spolupráci s regiónom Basilicata – vyzvať doporučeným listom, aby dotknutú povinnosť vykonal. Ak sa táto povinnosť nevykoná v lehote jedného mesiaca od takého oznámenia, Komisia môže v spolupráci s regiónom Basilicata bez ďalšieho od dohody odstúpiť, a to bez ohľadu na akékoľvek dôsledky stanovené právnou úpravou uplatniteľnou na dohodu.“ [ neoficiálny preklad ]
23. Článok 18 dohody stanovuje, že táto dohoda sa skončí 30. júna 2002.
B – Vznik a implementácia FRK
24. FRK bol založený 16. decembra 1999 s finančnou dotáciou 9,7 milióna eur, z ktorých 4,7 milióna eur financoval EFRR a 5 miliónov eur pochádzalo od súkromných investorov. Obchodné podiely boli v celom rozsahu splatené v období plynúcom od februára 2000 do decembra 2001.
25. Listom z 18. marca 2003 predložil región Basilicata talianskemu ministerstvu hospodárstva a financií konečný výkaz výdavkov a žiadosť o platbu, ktoré predložil odvolateľ. Dňa 20. marca 2003 predložilo ministerstvo uvedené dokumenty Komisii.
26. Listom z 10. februára 2004 Komisia oznámila talianskym orgánom a odvolateľovi, že sa domnieva, že na základe časti D listu č. 19 nie je časť poskytnutej pomoci odôvodnená, pretože nebola investovaná do MSP pred 31. decembrom 2001.
27. Dňa 20. apríla 2006 Komisia po výmene listov s odvolateľom prijala sporné rozhodnutie. Keďže zastávala názor, že časť pomoci z EFRR sa nepoužila na nadobudnutie majetkovej účasti v podnikoch pred konečným dátumom stanoveným rozhodnutím o poskytnutí pomoci, teda pred 31. decembrom 2001, znížila pomoc poskytnutú v rámci globálneho grantu v regióne Basilicata o 4 554 108,91 eura a stanovila vrátenie zaplatenej pomoci vo výške 3 434 108,91 eura.
III – Napadnutý rozsudok
28. Odvolateľ návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. júna 2006 podal žalobu o zrušenie sporného rozhodnutia a žalobu o náhradu škody.
29. Na podporu svojej žaloby o zrušenie odvolateľ uviedol šesť žalobných dôvodov založených na:
– nelogickosti, nevhodnej povahe a absencii právnych a skutkových podmienok zakladajúcich sporné rozhodnutie,
– porušení listu č. 19,
– porušení procesných pravidiel stanovených v článku 16 dohody a článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88,
– porušení zásad legitímnej dôvery a právnej istoty,
– porušení zásady proporcionality a
– povinnosti odôvodnenia.
30. Odvolateľ založil svoju žalobu o náhradu škody na zodpovednosti za zavinenie v dôsledku protiprávnosti sporného rozhodnutia a na objektívnej zodpovednosti.
31. Súd prvého stupňa dospel k záveru, že v záujme hospodárnosti konania je opodstatnené hneď na úvod preskúmať žalobné dôvody uvádzané odvolateľom v jeho žalobe o zrušenie bez toho, aby sa predbežne rozhodlo o prípustnosti tejto žaloby. V nadväznosti na to konštatoval, že žaloba o zrušenie nie je opodstatnená. Na záver zamietol žalobu o náhradu škody ako nedôvodnú.
IV – Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
32. Odvolateľ podal odvolanie proti napadnutému rozsudku vyjadrením podaným na Súdny dvor 19. septembra 2008. V odvolaní žiada, aby Súdny dvor:
– zrušil napadnutý rozsudok a vrátil vec Súdu prvého stupňa na ďalšie konanie, kde rozhodne vo svetle pokynov, ktoré mu Súdny dvor poskytne, a
– zaviazal Komisiu na náhradu trov tohto konania, ako aj trov konania vo veci T‑176/06.
33. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
– zamietol odvolanie a
– zaviazal odvolateľa na náhradu trov tohto konania, ako aj trov prvostupňového konania.
34. Po ukončení písomnej časti konania sa 3. septembra 2009 konalo na Súdnom dvore ústne pojednávanie, na ktorom sa zúčastnili zástupcovia odvolateľa a Komisie. Na tomto pojednávaní zástupcovia odvolateľa a Komisie doplnili svoje písomné pripomienky.
V – O tvrdeniach Komisie týkajúcich sa otázky prístupnosti žaloby na Súde prvého stupňa
35. Komisia vo svojom vyjadrení k odvolaniu uviedla tvrdenia týkajúce sa neprípustnosti žaloby o zrušenie na Súde prvého stupňa. Zastáva názor, že odvolateľ nebol sporným rozhodnutím priamo dotknutý v zmysle článku 230 ods. 4 ES.
36. Domnievam sa, že v prejednávanej veci nie je potrebné preskúmať dôvodnosť týchto tvrdení. Na úvod treba poznamenať, že tvrdenia týkajúce sa otázky neprípustnosti žaloby o zrušenie na Súde prvého stupňa by mohli byť prijaté iba v rámci odvolania smerujúceho k zrušeniu napadnutého rozsudku. Účastník, ktorého zámer je nahradiť rozsudok Súdu prvého stupňa, podľa ktorého nie je žaloba o zrušenie dôvodná, rozsudkom, podľa ktorého táto žaloba nie je prípustná, musí navrhnúť, aby Súdny dvor zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa a s končenou platnosťou sa o žalobe rozhodlo v konaní na Súde prvého stupňa.(12) Treba konštatovať, že vo vyjadrení k odvolaniu Komisia nepodala vzájomné odvolanie smerujúce k zrušeniu napadnutého rozsudku.(13) Naopak, výslovne v ňom navrhuje napadnutý rozsudok v celom rozsahu potvrdiť. Z toho vyvodzujem, že Komisia mala v úmysle vyjadriť určité pripomienky k spôsobu, akým Súd prvého stupňa riešil otázku neprípustnosti žaloby, avšak bez toho, aby navrhla zrušenie napadnutého rozsudku. Komisia na pojednávaní tento výklad potvrdila, dôvodnosť týchto tvrdení Komisie preto nie je potrebné preskúmať.
VI – Odvolanie odvolateľa
37. Na podporu svojho odvolania odvolateľ uvádza desať odvolacích dôvodov. Ôsmimi odvolacími dôvodmi spochybňuje časť napadnutého rozsudku, v ktorej Súd prvého stupňa zamietol jeho žalobu o zrušenie sporného rozhodnutia (pozri bod A). Ďalšie dva odvolacie dôvody sa týkajú tej časti napadnutého rozsudku, v ktorom Súd prvého stupňa zamietol odvolateľovu žalobu o náhradu škody (pozri bod B).
A – O ôsmich odvolacích dôvodoch týkajúcich sa zamietnutia žaloby o zrušenie
1. O prvom odvolacom dôvode založenom na skreslení sporného rozhodnutia a zmene žaloby podanej odvolateľom
38. Svojím prvým odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na body 36 a 68 napadnutého rozsudku.
39. V bode 36 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že žaloba odvolateľa na prvom stupni sa v podstate týkala úvahy Komisie, podľa ktorej sa nadobúdanie majetkových účastí FRK v MSP malo uskutočniť najneskôr 31. decembra 2001. Domnieval sa, že táto otázka sa vzťahuje predovšetkým na žalobný dôvod založený na porušení listu č. 19, a preto je vhodnejšie preskúmať najskôr žalobný dôvod založený na porušení listu č. 19. Súd prvého stupňa preskúmal tento žalobný dôvod v bodoch 37 až 59 napadnutého rozsudku.
40. V bodoch 60 až 75 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa následne preskúmal žalobný dôvod odvolateľa založený na skutočnosti, že Komisia oprela sporné rozhodnutie o „podmienku užitočnosti“, ktorá v ustanoveniach uplatniteľných na pomoc Spoločenstva neexistuje. V bode 68 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa tento žalobný dôvod zamietol. Konštatoval, že Komisia založila sporné rozhodnutie najmä na ustanoveniach listu č. 19 a že ostatné dôvody slúžili iba na obhajobu jej výkladu uvedených ustanovení. Súd prvého stupňa konštatoval, odvolajúc sa na svoje predchádzajúce preskúmanie žalobného dôvodu založeného na porušení listu č. 19 v bodoch 37 až 59 napadnutého rozsudku, že Komisia bola oprávnená znížiť pomoc Spoločenstva na základe ustanovení listu č. 19. Na základe tohto zistenia dospel k záveru, že hoci výhrada založená na neexistencii „podmienky užitočnosti“ bola dôvodná, nemohla založiť zrušenie sporného rozhodnutia. V bode 69 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa prijal názor, že žalobný dôvod odvolateľa nie je v každom prípade v každom prípade dôvodný.
a) Tvrdenia účastníkov konania
41. Odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa, po prvé, že skreslil sporné rozhodnutie v bode 68 napadnutého rozsudku tým, že konštatoval, že Komisia založila sporné rozhodnutia predovšetkým na ustanoveniach listu č. 19 a že ostatné dôvody slúžili iba na obhajobu jej výkladu uvedených ustanovení. Tvrdí, že Komisia založila sporné rozhodnutia v prvom rade na „podmienke užitočnosti“ uvedenej v bode 22 odôvodnení sporného rozhodnutia a že nasledujúce body týkajúce sa listu č. 19 podliehajú preskúmaniu podstaty tejto „podmienky užitočnosti“.
42. Po druhé, odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa, že zmenil zmysel, a v dôsledku toho aj dosah jeho žaloby v konaní na prvom stupni. Vo svojej žalobe v konaní na prvom stupni odvolateľ predovšetkým namietal, že sporné rozhodnutie je založené na „podmienke užitočnosti“, ktorá sa považovala za neexistujúcu. Súd prvého stupňa tým, že konštatoval, že jeho žaloba sa v podstate týkala úvahy Komisie, podľa ktorej sa nadobúdanie majetkových účastí FRK v MSP malo uskutočniť najneskôr 31. decembra 2001, skreslil zmysel jeho žaloby v konaní na prvom stupni. Odvolateľ kritizuje skutočnosť, že zmena poradia preskúmania jeho žalobných dôvodov, ktorú vykonal Súd prvého stupňa v bode 36 napadnutého rozsudku, sa zakladá na tomto nesprávnom posúdení jeho žaloby v konaní na prvom stupni. Podľa odvolateľa by Súd prvého stupňa bez tejto zámeny poradia žalobných dôvodov nemohol dospieť k záveru, že jeho výhrada založená na neexistencii „podmienky užitočnosti“ je bezpredmetná. Súd prvého stupňa teda zmenil dosah jeho žaloby.
43. Komisia sa domnieva, po prvé, že Súd prvého stupňa neskreslil sporné rozhodnutie. Komisia založila sporné rozhodnutie na liste č. 19. „Podmienka užitočnosti“ uvedená v spornom rozhodnutí nie je východisko, na základe ktorého bolo sporné rozhodnutie prijaté, ale iba koncept, ktorý odôvodnil pravidlá fungovania FRK a má zásadný význam pre ich výklad.
44. Po druhé zastáva názor, že tvrdenia Súdu prvého stupňa v bode 36 napadnutého rozsudku predstavujú iba logickú a organizačnú úvahu Súdu prvého stupňa, ktorá nemá na napadnutý rozsudok žiaden vplyv. Súd prvého stupňa v každom prípade vykonal preskúmanie nezávislé od výhrady založenej na neexistencii „podmienky užitočnosti“.
b) Právne posúdenie
45. Odvolateľ zakladá svoj prvý odvolací dôvod na dvoch výhradách založených jednak na skreslení sporného rozhodnutia a jednak na zmene významu a dosahu jeho žaloby v konaní na prvom stupni.
i) O výhrade založenej na skreslení sporného rozhodnutia
46. Táto výhrada je prípustná, pretože v rámci odvolania je možné dovolávať sa skreslenia rozhodnutia Komisie.(14) Nie je však dôvodná. Súd prvého stupňa neskreslil sporné rozhodnutie tým, že konštatoval, že Komisia ho založila najmä na ustanoveniach listu č. 19.
47. Dôvody, na ktorých Komisia založila sporné rozhodnutie, nie je možné vymedziť iba s ohľadom na bod 22 a nasl. odôvodnení tohto rozhodnutia. Ako Komisia správne tvrdí, je potrebné analyzovať celé odôvodnenie. Takéto preskúmanie celého odôvodnenia sporného rozhodnutia totiž odhaľuje, že sporné rozhodnutie sa zakladá v prvom rade na podmienkach listu č. 19. Z poslednej vety bodu 8 a z bodu 10 odôvodnení sporného rozhodnutia vyplýva, že Komisia sa v konaní o ukončení pomoci, ktoré viedlo k spornému rozhodnutiu, oprela o podmienky listu č. 19. Komisia okrem iného výslovne spomenula nedodržanie podmienok listu č. 19 v bodoch 14 a 15 odôvodnení sporného rozhodnutia nachádzajúcich sa v časti s názvom „Povaha zistených nezrovnalostí“. Komisia sa teda opakovane odvolala na list č. 19 a nie iba v bode 22 odôvodnení sporného rozhodnutia.
48. Komisia sa navyše oprávnene domnievala, že odkaz na „podmienku užitočnosti“ v bode 22 odôvodnení sporného rozhodnutia predstavuje odkaz na všeobecný koncept, ktorý je základným princípom pre použiteľné ustanovenia. Nejde teda o „podmienku“ v pravom zmysle slova, ale skôr o pomôcku pre výklad pravidiel uplatniteľných na pomoc Spoločenstva.
49. Súd prvého stupňa teda nevykonal nesprávne právne posúdenie tým, že konštatoval, že Komisia založila sporné rozhodnutie v prvom rade na nedodržaní listu č. 19. Prvá výhrada preto musí byť zamietnutá.
ii) O druhej výhrade založenej na zmene zmyslu a dosahu žaloby na prvom stupni
50. Odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa, že zmenil zmysel a dosah jeho žaloby v konaní na prvom stupni. Tvrdí, že zmena poradia preskúmania žalobných dôvodov jeho žaloby v konaní na prvom stupni mala za následok zmenu jeho žaloby.
51. Táto výhrada nie je dôvodná. Z článkov 225 ES a 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie sa má zakladať na dôvodoch vychádzajúcich z nedostatku právomoci Súdu prvého stupňa, z nesprávností konania pred Súdom prvého stupňa, ktoré sa nepriaznivo dotýkajú záujmov odvolateľa, alebo z porušenia práva Spoločenstva Súdom prvého stupňa. Samotná zmena poradia preskúmania žalobných dôvodov, ktorá nemá vplyv na výsledok konania, totiž predstavuje čisto organizačné opatrenie, ktoré sa nepriaznivo nedotýka záujmov odvolateľa.(15) Zmena poradia žalobných dôvodov odvolateľa, ktorú vykonal Súd prvého stupňa v bode 36 napadnutého rozsudku, teda sama osebe nepredstavuje zjavne nesprávne právne posúdenie, ktorého by bolo možné dovolávať sa v odvolaní.
52. Podľa odvolateľa mala zmena poradenia vplyv na výsledok konania. Bez zmeny poradia by Súd prvého stupňa nemohol v bode 68 napadnutého rozsudku konštatovať, že výhrada odvolateľa založená na neexistencii „podmienky užitočnosti“ nemôže založiť zrušenie sporného rozhodnutia, hoci by bola dôvodná.
53. Táto kritika nie je opodstatnená. Je nesporné, že Súd prvého stupňa sa v bode 68 napadnutého rozsudku odvolal na výklad sporného rozhodnutia, ktorý Súd prvého stupňa už vykonal v bodoch 52 až 59 tohto istého rozsudku. Z formálneho hľadiska je teda tento odkaz na predchádzajúci výklad dôsledkom zmeny poradia preskúmania žalobných dôvodov vykonaného Súdom prvého stupňa. Treba však konštatovať, že odvolateľ neuvádza žiaden presvedčivý dôvod, na základe ktorého by mohla mať zmena poradia preskúmania žalobných dôvodov podstatný vplyv na výsledok konania, najmä na výklad sporného rozhodnutia. Ide teda iba o jednoduchú zmenu poradia preskúmania žalobných dôvodov, ktorá nemá vplyv na výsledok preskúmania Súdu prvého stupňa a ktorá v rámci odvolania nemôže byť napadnutá.(16)
54. Výhrada založená na zmene zmyslu a dosahu žaloby na prvom stupni preto musí byť zamietnutá.
55. V každom prípade treba konštatovať, že Súd prvého stupňa vykonal preskúmanie žalobného dôvodu založeného na neexistencii „podmienky užitočnosti“ v bode 69 napadnutého rozsudku a zamietol ho.
iii) Predbežný výsledok
56. Prvý odvolací dôvod je teda potrebné zamietnuť.
2. O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade ustanovení listu č. 19
57. Svojím druhým odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na body 42 až 59 napadnutého rozsudku. V tejto časti rozsudku Súd prvého stupňa zamietol žalobný dôvod odvolateľa založený na porušení ustanovení listu č. 19.
58. Časť D listu č. 19 sa odvoláva na „ukončenie pomoci Spoločenstva“ ako na konečný dátum pre platby. Komisia v spornom rozhodnutí konštatovala, po prvé, že platby v zmysle časti D boli nielenže potrebné na vytvorenie FRK, ale tiež na nadobudnutie majetkových účastí FRK v MSP a, po druhé, že konečný dátum v zmysle časti D bol 31. december 2001.
59. Odvolateľ sa domnieva, že takýto výklad nie je správny. Je založený na nesprávnom výklade cieľa opatrenia č. 2 globálneho grantu. Toto opatrenie č. 2 pozostáva výlučne z vytvorenia a dotovania FRK. Zdroje potrebné na dotáciu FRK mali byť teda nevyhnutne vyplatené do 31. decembra 2001. Naproti tomu, nadobudnutie majetkových účastí FRK v MSP sa mohlo zrealizovať po 31. decembri 2001. Kon ečným dátumom na nadobudnutie majetkových účastí FRK v MSP je preto deň skončenia FRK, teda 16. december 2009.
60. V bodoch 47 až 59 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa potvrdil výklad Komisie. V bodoch 47 až 50 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie odvolateľa, podľa ktorého sa doba trvania pomoci časovo zhoduje s dobou trvania FRK. V bodoch 51 až 55 napadnutého rozsudku prijal názor, že nadobudnutie majetkových účastí v MSP sa musí uskutočniť pred 31. decembrom 2001. Súd prvého stupňa založil tento výklad na ustanoveniach listu č. 19, na bode 5.2.5 projektu grantu, na článku 5 rozhodnutia o poskytnutí pomoci a na článku 13 ods. 4 dohody. V bodoch 56 až 58 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie odvolateľa, podľa ktorého je jeho výklad listu č. 19 z ekonomického hľadiska racionálny.
61. Keďže odvolateľ kritizuje výklad Súdu prvého stupňa bez toho, aby jasne uviedol, na ktorú časť napadnutého rozsudku poukazuje, treba jeho výhrady zamietnuť ako neprípustné v súlade s článkami 225 ES, 58 ods. 1 Štatútu Súdneho dvora a 112 ods. 1 písm. c) jeho rokovacieho poriadku.(17)
62. Keďže odvolateľ spochybňuje body 52, 53, 55, 57 a 58, ako aj bod 48 napadnutého rozsudku, jeho odvolací dôvod môže byť rozdelený na päť častí.
a) Prvá časť (výhrady týkajúce sa bodu 52 napadnutého rozsudku)
63. V bodoch 51 a 52 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že v rozpore s tvrdením odvolateľa pojmy „záväzok na vnútroštátnej úrovni“ a „skutočne vynaložené výdavky“ uvedené v časti C listu č. 19 nenechávali pochybnosti ohľadom skutočnosti, že nadobudnutie majetkových účastí v MSP sa musí vykonať pred 31. decembrom 2001. Hoci definíciu „záväzku“ uvedenú v časti C listu č. 19 možno vykladať tak, že táto definícia sa odvoláva výlučne na právny akt založenia FRK, pojem „skutočne vynaložené výdavky“, ktoré sa mali vynaložiť do 31. decembra 2001, sa nemohol týkať iba výdavkov zodpovedajúcich úvodnému založeniu FRK, ale pokrýval tak výdavky na založenie FRK, ako aj výdavky zodpovedajúce nadobúdaniu majetkových účastí v MSP.
i) Tvrdenia účastníkov konania
64. Odvolateľ sa domnieva, že v definícii, ktorú Súd prvého stupňa dáva pojmu „skutočne vynaložené výdavky“ v zmysle časti C listu č. 19, došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu.
65. Po prvé, kritizuje skutočnosť, že v bode 52 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa nahradil odôvodnenie Komisie vlastným odôvodnením. Z bodu 23 odôvodnení sporného rozhodnutia vyplýva, že Komisia nezohľadnila tvrdenie odvolateľa založené na rozlišovaní medzi pojmami „záväzok“ a „skutočne vynaložené výdavky“. Súd prvého stupňa tým, že rozlišoval tieto dva pojmy v bode 52 napadnutého rozsudku, nahradil vlastným odôvodnením odôvodnenie Komisie.
66. Po druhé, výkladu Súdu prvého stupňa odporujú uplatniteľné ustanovenia. Znenie ustanovení listu č. 19 sa priamo neodvoláva na nadobúdanie majetkových účastí. Okrem toho výklad pojmu „skutočne vynaložené výdavky“ prijatý Súdom prvého stupňa zodpovedá výkladu nariadenia Komisie (ES) č. 1685/2000 z 28. júla 2000, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1260/1999 s ohľadom na uplatniteľnosť výdavkov pre činnosti spolufinancované štrukturálnymi fondmi(18) . Keďže toto nariadenie sa na prejednávaný prípad ešte neuplatňovalo, výklad Súdu prvého stupňa predstavuje retroaktívne uplatnenie tohto nariadenia, čo je v rozpore s úmyslom normotvorcu Spoločenstva.
67. Po tretie, definícia Súdu prvého stupňa sa odchyľuje od praxe Komisie. V liste zo 4. júna 2004 Komisia uviedla, že oprávnené výdavky tvorí peňažná úhrada vkladov do imania FRK.
68. Komisia namieta, po prvé, že Súd prvého stupňa nevytvoril v bode 52 napadnutého rozsudku novú definíciu pojmu „skutočne vynaložené výdavky“, ktorá by bola v rozopre s definíciou uvedenou v spornom rozhodnutí. Súd prvého stupňa založil svoj výklad na zásade, podľa ktorej by mal existovať súlad medzi spôsobom fungovania FRK na jednej strane a pravidlami vzťahujúcimi sa na pomoc štrukturálnych fondov na strane druhej. Z bodov 12 a 13 odôvodnení sporného rozhodnutia vyplýva, že Komisia uplatnila rovnaký koncept.
69. Po druhé, Komisia tvrdí, že list č. 19 už ustanovuje zásadu, podľa ktorej sú skutočne vynaložené výdavky výslovne spojené s účinnou intervenciou finančného inžinierstva v prospech MSP. Nejde teda o nový koncept zavedený nariadením č. 1685/2000.
70. Po tretie, Komisia vo svojom liste zo 4. júna 2004 spresnila, že udelenú finančnú pomoc odôvodňuje jedine vykonanie finančnej intervencie v prospech MSP a že tieto podmienky vysvetlil normotvorca Spoločenstva v liste č. 19.
ii) Právne posúdenie
– O výhrade založenej na nahradení odôvodnenia
71. Výhrada založená na nahradení odôvodnenia nie je dôvodná.
72. Je nesporné, že Súd prvého stupňa nie je oprávnený nahradiť odôvodnenie rozhodnutia Komisie vlastným odôvodnením.(19) Reakcia Súdu prvého stupňa na tvrdenia uvádzané jedným z účastníkov konania v rámci jeho žaloby nepredstavuje per se
nahradenie odôvodnení, ak Súd prvého stupňa nenahradí odôvodnenie spochybňovaného rozhodnutia vlastným odôvodnením.
73. Z bodov 37, 38, 51 a 52 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa sa v bode 52 napadnutého rozsudku obmedzil na zamietnutie tvrdení odvolateľa, podľa ktorých Komisia nesprávne vyložila pojem „skutočne vynaložené výdavky“ obsiahnutý v časti C listu č. 19, avšak bez toho, aby nahradil odôvodnenie sporného rozhodnutia vlastným odôvodnením. Treba konštatovať, že definícia pojmu „skutočne vynaložené výdavky“ prijatá Súdom prvého stupňa v bode 52 napadnutého rozsudku sa zhoduje s definíciou, ktorú Komisia prijala v bodoch 12, 13, 15 a 18 až 19 odôvodnení sporného rozhodnutia. Súd prvého stupňa, ako aj Komisia konštatovali, že tento pojem zahŕňa nadobúdanie majetkových účastí v MSP.
74. Výhrada založená na nahradení odôvodnenia musí byť teda zamietnutá.
– O výhrade založenej na skreslenom výklade
75. Výhrada založená na skreslenom výklade pojmu skutočne vynaložené výdavky nie je dôvodná. Výklad Súdu prvého stupňa v bode 52 napadnutého rozsudku je založený na ustanoveniach listu č. 19. Súd prvého stupňa oprávnene rozhodol, že podľa definície uvedenej v časti C listu č. 19 sú skutočne vynaložené výdavky tvorené peňažnou úhradou splateného základného imania FRK účastníkmi v úzkom vzťahu so správami o výkone uvádzajúcimi vykonané nadobudnutia majetkových účastí, ktoré predstavujú odôvodnenie riadneho napredovania opatrenia. Okrem toho na základe bodu vii) všeobecných zásad listu č. 19 odôvodnene dospel k záveru, že spôsob fungovania FRK sa musí prispôsobiť ustanoveniam o finančnej implementácii pomoci, najmä pokiaľ ide o pojmy záväzok a skutočne vynaložené výdavky, a že pojem skutočne vynaložené výdavky musí zahŕňať nadobúdanie majetkových účastí v MSP.
– O výhrade založenej na retroaktívnom uplatnení nariadenia č. 1685/2000
76. Výhrada založená na retroaktívnom uplatnení nariadenia č. 1685/2000 musí byť tiež zamietnutá ako nedôvodná. Ako správe zdôraznila Komisia, ustanovenia listu č. 19 stanovujú rovnakú zásadu ako pravidlo č. 8 nariadenia č. 1685/2000, hoci tak robia odlišným spôsobom. Pravidlo č. 8 nariadenia č. 1685/2000 teda nezavádza nový koncept. Navyše treba konštatovať, že Súd prvého stupňa sa v napadnutom rozsudku vôbec neodvolal na nariadenie č. 1685/2000. Jeho úvaha sa opiera iba o pravidlá uplatniteľné ratione temporis .
– O výhrade založenej na rozpore medzi výkladom Súdu prvého stupňa a praxou Komisie
77. Na záver, výhradu založenú na rozpore medzi výkladom Súdu prvého stupňa a praxou Komisie treba zamietnuť. Aj za predpokladu, že by list Komisie zo 4. júna 2004 obsahoval skutočnosť naznačujúcu, že Komisia zdieľala výklad odvolateľa (čo Komisia spochybňuje), táto skutočnosť nie je sama osebe dostatočná na preukázanie, že vo výklade Súdu prvého stupňa došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu. Relevantná otázka nespočíva v tom, či výklad Súdu prvého stupňa je v súlade s výkladom Komisie, ale skôr v tom, či je v súlade s uplatniteľnými pravidlami.
– Predbežný výsledok
78. Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu sa teda musí zamietnuť.
b) Druhá časť (výhrada týkajúca sa bodu 53 napadnutého rozsudku)
79. Druhou časťou odvolateľ poukazuje na bod 53 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v ňom konštatoval, že definície obsiahnuté v bode 5.2.5 projektu globálneho grantu prevzali definície uvedené v časti C listu č. 19.
80. Odvolateľ tvrdí, že definícia, ktorú Súd prvého stupňa priznal pojmu „skutočne vynaložené výdavky“, uvedenému v časti C listu č. 19, je v rozpore s definíciou „výdavkov“ uvedenou v bode 5.2.5 projektu globálneho grantu. V rozpore so zistením Súdu prvého stupňa sa tento bod 5.2.5 neobmedzuje iba na prevzatie definície uvedenej v časti C listu č. 19, ale jasne vylučuje zo svojho obsahu a pôsobnosti nadobúdanie majetkových účastí v MSP.
81. Táto výhrada nie je dôvodná. Podľa definície uvedenej v bode 5.2.5 projektu globálneho grantu sa pod pojmom „výdavky“ rozumie peňažná úhrada vkladov splatených FRK v súlade s ustanoveniami časti C listu č. 19. Pojem „výdavky“ uvedený v bode 5.2.5 sa teda odvoláva na pojem „skutočne vynaložené výdavky“ uvedený v časti C listu č. 19.
82. Druhá časť druhého odvolacieho dôvodu teda musí byť zamietnutá.
c) Tretia časť (výhrady týkajúce sa bodu 55 napadnutého rozsudku)
83. Treťou časťou odvolateľ spochybňuje bod 55 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v ňom uvádza, že článok 13 ods. 4 dohody je zjavne v rozpore s výkladom odvolateľa. Prijal názor, že toto ustanovenie stanovuje, že záväzky vynaložiť výdavky v prospech iniciatív, na ktoré sa poskytne pomoc z globálneho grantu (rozhodnutie o pridelení, uzatvorenie zmlúv na externé činnosti), sa musia prijať najneskôr 31. decembra 1999 a že platby uskutočnené sprostredkovateľom v rámci výkonu globálneho grantu sa vykonajú najneskôr 31. decembra 2001. Súd prvého stupňa okrem toho prijal názor, že, na jednej strane, „iniciatívy, na ktoré sa poskytne pomoc z grantu“ sú, ako vyplýva z bodu 54 napadnutého rozsudku, žiadosti o nadobudnutie majetkových účastí podané MSP a, na druhej strane, „platby vykonané sprostredkovateľom“ môžu byť jedine na účely nadobúdania majetkových účastí.
i) Tvrdenia účastníkov konania
84. Odvolateľ sa domnieva, po prvé, že Súd prvého stupňa nesprávne vyložil obsah a ciele opatrenia č. 2 globálneho grantu. Tvrdí, že keďže cieľom tohto opatrenia č. 2 je vytvorenie a dotovanie FRK, pojmy „záväzky“ a „platby“ uvedené v článku 13 ods. 4 dohody sa musia vykladať tak, že sa odvolávajú na vytvorenie a dotovanie FRK. V tomto kontexte odkazuje na body 5.2.1 a 5.2.3 projektu globálneho grantu.
85. Odvolateľ, po druhé, tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil pochybenia tým, že sa domnieval, že iniciatívy, ktorým sa poskytne pomoc z grantu, sú žiadosti o nadobudnutie majetkových účastí podané MSP. To je spochybnené skutočnosťou, že príjemcom opatrenia č. 2 globálneho grantu je sprostredkovateľ a nie MSP. Odvolateľ v tomto kontexte poukazuje na bod 5.2.7 projektu globálneho grantu.
86. Komisia tvrdí, že znenie článku 13 ods. 4 dohody je veľmi jasné a že odvolateľ sa opiera o umelé rozlišovanie medzi „realizačnou fázou“ a „operatívnou fázou“ opatrenia č. 2 globálneho grantu. Cieľ opatrenia č. 2 globálneho grantu sa nemôže obmedziť na realizačnú fázu, ale zahŕňa aj operatívnu fázu. Všeobecná zásada, ktorá je základom pre akúkoľvek pomoc štrukturálnych fondov, spočíva v tom, že spolufinancovanie Spoločenstvom musí realizovať stanovený cieľ v stanovenej lehote. Cieľom opatrenia č. 2 globálneho grantu je posilnenie kapitalizácie MSP v regióne Basilicata.
ii) Právne posúdenie
87. Výhrady odvolateľa nie sú dôvodné.
88. Po prvé, zo znenia článku 13 ods. 4 dohody vyplýva, že platby uskutočnené sprostredkovateľom (to znamená odvolateľom) pri výkone globálneho grantu sa mali urobiť najneskôr 31. decembra 2001 a že zloženie účtov Komisii, pokiaľ ide o výdavky vynaložené sprostredkovateľom na tento výkon, sa malo uskutočniť najneskôr 20. júna 2002.
89. Po druhé, ani bod 5.2.1, ani bod 5.2.3 projektu globálneho grantu neobsahujú údaje, ktoré by mohli spochybniť výklad Súdu prvého stupňa založený na liste č. 19 a na veľmi jasnom znení článku 13 ods. 4 dohody. Podľa bodu 5.2.1 projektu globálneho grantu vytvorenie FRK, ktorý je poverený poskytovať finančnú pomoc MSP so sídlom v Basilicata alebo MPS, ktoré majú v úmysle sa v tomto regióne usadiť, sa musí uskutočniť v súlade s listom č. 19. Okrem toho účel a cieľ opatrenia č. 2 globálneho grantu uvedené v tomto poslednom ustanovení sa jasne odvolávajú na podporu MSP v regióne Basilicata. Pokiaľ ide o bod 5.2.3 projektu globálneho grantu, ten stanovuje, že realizácia opatrenia musí pozostávať z vytvorenia FRK v súlade s vyššie uvedeným právnym rámcom. Právny rámec, na ktorý sa odvoláva, je list č. 19.
90. Po tretie, výklad článku 13 ods. 4 dohody, podľa ktorého sa výraz „iniciatívy, na ktoré sa poskytne pomoc“ vzťahuje jedine na odvolateľa, nie je zlučiteľný so znením tohto ustanovenia, ktoré stanovuje, že platby uskutočnené sprostredkovateľom v prospech iniciatív, na ktoré sa poskytne pomoc, v rámci výkonu globálneho grantu, sa mali urobiť najneskôr 31. decembra 2001.
91. Tretia časť druhého odvolacieho dôvodu sa musí zamietnuť.
d) Štvrtá časť (výhrady týkajúce sa bodov 57 a 58 napadnutého rozsudku)
92. V štvrtej časti odvolateľ poukazuje na body 57 a 58 napadnutého rozsudku. V bodoch 56 až 58 tohto rozsudku Súd prvého stupňa skúmal tvrdenia odvolateľa, podľa ktorých je jedine jeho výklad racionálny z ekonomického hľadiska, pretože bolo náročné, či takmer nemožné, vykonať finančnú pomoc do 31. decembra 2001, keďže tento dátum je príliš blízko 31. decembru 1999, teda dátumu vytvorenia samotného FRK. Súd prvého stupňa tieto tvrdenia zamietol.
93. V bode 57 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že projekt globálneho grantu vo svojom bode 5.2.2 stanovil prvú fázu výkonu pomoci Spoločenstva s názvom „propagačná fáza“. Určil, že v priebehu tejto fázy, ktorá predchádzala fáze vytvorenia fondu, sa už mali vykonať prípravné práce spočívajúce v identifikácii podnikov, ktoré by mohli FRK potenciálne zaujímať, a v realizácii predbežného hodnotenia. Z toho vyvodil záver, že skutočnosť, že konečný termín na nadobudnutie majetkových účastí bol stanoven ý na 31. december 2001, nemala za nevyhnutný následok znemožnenie realizácie finančnej pomoci. Okrem toho prijal záver, že keďže sumy investované do MSP mohli dosahovať najviac milión eur, nebolo potrebné vykonať veľký počet transakcií, aby sa vyčerpala celková čiastka pomoci Spoločenstva, ktorá bola približne päť miliónov eur.
94. V bode 58 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa reagoval na tvrdenie odvolateľa založené na skutočnosti, že platby majetkových podielov FRK sa mohli uskutočniť až do 31. decembra 2001. Domnieval sa, že ak by aj pre tieto platby nebol stanovený iný dátum ako 31. december 2001, z uplatniteľných pravidiel vyplýva, že tieto platby v rámci FRK sa mali uskutočniť v dostatočnom predstihu, aby sa umožnilo plné využitie fondov Spoločenstva na investovanie do MSP pred konečným dátumom stanoveným pre platby.
i) Tvrdenia účastníkov
95. Podľa odvolateľa Súd prvého stupňa v bode 57 napadnutého rozsudku uviedol, že päť transakcií stačilo na vyčerpanie čiastky pomoci Spoločenstva, pretože investície mohli dosahovať sumu milión eur. Odvolateľ sa domnieva, že takýto výklad nie je zlučiteľný ani so znením projektu, ktorý požadoval najmenej desať financovaných spoločností, ani s cieľom spočívajúcim vo financovaní čo najväčšieho možného počtu podnikov.
96. Okrem toho tvrdí, že odôvodnenie Súdu prvého stupňa v bode 58 napadnutého rozsudku je rozporuplné. Na jednej strane Súd prvého stupňa stanovil, že neexistovala právna povinnosť poskytovať FRK dotácie pred 31. decembrom 2001. Na druhej strane prijal názor, že existovala právna povinnosť poskytovať dotácie odvolateľovi pred 31. decembrom 2001. V tomto kontexte odvolateľ tvrdí, že bod 5.2.6 projektu globálneho grantu stanovuje, že „výdavok“, čiže výlučne platba v rámci FRK, sa mal vykonať počas dvoch rokov nasledujúcich po konečnom dátume stanovenom pre záväzky, teda pred 31. decembrom 2001.
97. Podľa Komisie je štvrtá výhrada odvolateľa bezpredmetná. Tvrdí, že Súd prvého stupňa sa opieral hlavne o dôvod uvedený v bode 56 napadnutého rozsudku, podľa ktorého sú uplatniteľné ustanovenia presné. Dôvody uvádzané v bode 57 napadnutého rozsudku sú iba subsidiárnymi dôvodmi.
98. V každom prípade tvrdenie Súdu prvého stupňa, pokiaľ ide o obmedzený počet finančných transakcií potrebných na vyčerpanie spolufinancovania, predstavuje iba prvok oveľa štruktúrovanejšej úvahy. Súd prvého stupňa v prvom rade konštatoval, že projekt globálneho grantu stanovil prvú fázu propagácie fondu a že táto fáza umožnila zrealizovať prípravné práce, ktoré predchádzali fáze vytvorenia fondu.
99. Komisia sa okrem toho domnieva, že úvaha Súdu prvého stupňa v bode 58 napadnutého rozsudku nie je rozporuplná. Keďže pojem výdavky zahŕňa nadobúdanie majetkových účastí v MSP, je zjavné, že platby sa mali zrealizovať v dostatočnom predstihu, aby sa umožnilo plné využitie fondov Spoločenstva na investovanie do MSP pred konečným dátumom stanoveným pre platby.
ii) Právne posúdenie
– Štvrtá časť je bezpredmetná
100. Ako správne tvrdí Komisia, štvrtá časť je bezpredmetná. Predovšetkým z bodu 56 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa založil zamietnutie žalobného dôvodu odvolateľa v prvom rade na jasnej povahe dotknutých ustanovení a ich súlade. Body 57 a 58 napadnutého rozsudku teda predstavujú iba subsidiárne dôvody. Výhrady, ktoré smerujú proti týmto bodom, musia byť preto zamietnuté ako bezpredmetné, pretože, ak by aj boli dôvodné, nemohli by viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku.(20)
101. Jednotlivé výhrady štvrtej časti v každom prípade nemožno prijať.
– O výhrade založenej na nedodržaní ustanovenia, ktoré vyžadovalo financovanie aspoň desiatich spoločností
102. Výhrada založená na nedodržaní ustanovenia, ktoré vyžadovalo financovanie aspoň desiatich spoločností, musí byť zamietnutá ako bezpredmetná nielen z dôvodu uvedenom v bode 100 týchto návrhov, ale aj z dôvodu uvedeného nižšie. Ako správne tvrdí Komisia, Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie odvolateľa týkajúce sa nemožnosti uskutočniť nadobudnutie majetkových účastí pred 31. decembrom 2001, pričom sa opieral predovšetkým o existenciu fázy propagovania fondu, počas ktorej odvolateľ mohol vykonať prípravné práce. Toto zdôvodnenie samo osebe odôvodňuje úvahu Súdu prvého stupňa. Keďže ho odvolateľ nespochybnil, výhrada založená na nedodržaní ustanovenia, ktoré vyžadovalo financovanie aspoň desiatich spoločností, musí byť zamietnutá ako bezpredmetná.
103. Kritika odvolateľa v každom prípade nie je dôvodná.
104. Na rozdiel od tvrdení odvolateľa Súd prvého stupňa nekonštatoval, že odvolateľ mal financovať iba päť spoločností. V bode 57 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa iba odvolal na finančný príspevok EFRR poskytnutý FRK, ktorý bol vo výške 4,7 milióna eur. Treba pripomenúť, že celková dotácia FRK dosiahla 9,7 milióna eur. Ak by aj odvolateľ uskutočnil nadobudnutie majetkových účastí v maximálnej výške milión eur(21), na preinvestovanie celkovej finančnej dotácie FRK bolo potrebných prinajmenšom desať finančných intervencií. Súd prvého stupňa teda neprijal výklad, ktorý by bol v rozpore s projektom globálneho grantu, podľa ktorého musí byť financovaných aspoň desať spoločností.
105. Na záver Súd prvého stupňa v bode 57 napadnutého rozsudku nenaznačil, že sa má financovať čo najmenší počet MSP. Iba preukázal, že tvrdenie odvolateľa týkajúce sa nemožnosti uskutočniť nadobudnutie majetkových účastí v MSP nie je dôvodné.
106. Výhrada sa teda musí zamietnuť.
– O výhrade založenej na rozporuplnom odôvodnení
107. Výhrada založená na rozporuplnom odôvodnení v bode 58 napadnutého rozsudku nie je dôvodná. Úvaha Súdu prvého stupňa nie je rozporuplná. Je nesporné, že Súd prvého stupňa sa v bode 58 napadnutého rozsudku domnieval, že uplatniteľné ustanovenia nestanovovali výslovný konečný dátum pre poskytnutie dotácie FRK. Súd prvého stupňa však dospel k správnemu názoru, že 31. december 2001 bol konečným dátumom pre nadobudnutie majetkových účastí FRK v MSP(22) a že predbežnou podmienkou pre toto nadobudnutie majetkových účastí bolo poskytnutie dotácie FRK. Zdá sa mi byť preto úplne logický záver Súdu prvého stupňa, podľa ktorého sa poskytnutie dotácie FRK muselo uskutočniť dostatočne v predstihu, aby umožnilo nadobudnutie majetkových účastí pred konečným dátumom, teda 31. decembrom 2001.Výhradu založenú na rozporuplnej úvahe preto treba zamietnuť.
108. Keďže odvolateľ zakladá svoju výhradu na nesprávnom výklade pojmu „výdavky“ uvedenom v bode 5.2.5 projektu globálneho grantu, treba túto výhradu zamietnuť s ohľadom na bod 81 týchto návrhov.
e) Piata časť (výhrady týkajúce sa bodu 48 napadnutého rozsudku)
109. Piatou časťou odvolateľ poukazuje na bod 48 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie odvolateľa, podľa ktorého doba trvania formy pomoci je zhodná z minimálnou dobou trvania FRK, takže nadobúdania majetkových účastí v MSP sa mohli uskutočniť do 16. decembra 2009. Súd prvého stupňa konštatoval, že z častí D.1 a B.8 listu č. 19 vyplýva, že dĺžka trvania FRK a dĺžka trvania formy pomoci nie sú nevyhnutne zhodné, a že dĺžka trvania formy pomoci môže byť kratšia ako dĺžka trvania FRK.
i) Tvrdenia účastníkov konania
110. Odvolateľ sa domnieva, že uvedený bod 48 musí byť zrušený z dôvodu nedostatku odôvodnenia. Súd prvého stupňa sa obmedzil na to, že navrhol alternatívne riešenie k riešeniu predloženému odvolateľom. Odôvodnenia Súdu prvého stupňa neumožňujú Súdnemu dvoru porozumieť, prečo Súd prvého stupňa uprednostnil vlastné riešenie pred riešením predloženým odvolateľom. Riešenie odvolateľa nie je nesprávne a zdá sa byť koherentnejšie z hľadiska povahy opatrenia č. 2 globálneho grantu. V tejto súvislosti odvolateľ znovu uplatňuje svoje výhrady týkajúce sa konečného dátumu dotácie FRK a konečného dátumu pre nadobudnutie majetkových účastí.
111. Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa jednoznačne konštatoval, že z uplatniteľných ustanovení jasne vyplýva, že dĺžka trvania FRK nie je nevyhnutne totožná s dĺžkou trvania pomoci.
ii) Právne posúdenie
112. Výhrady odvolateľa nie sú dôvodné. V bode 48 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa jasne zamietol tvrdenie odvolateľa, podľa ktorého dĺžka trvania pomoci a dĺžka trvania FRK musia byť zhodné. V tejto súvislosti sa Súd prvého stupňa oprel o presvedčivý výklad častí D.1. a B.8 listu č. 19, ktorý odvolateľ nespochybnil.
113. Okrem toho treba pripomenúť, že v bodoch 47 až 50 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa obmedzil na zamietnutie tvrdenia odvolateľa, podľa ktorého dĺžka trvania pomoci a dĺžka trvania FRK musia byť zhodné. Súd prvého stupňa sa však neobmedzil na predloženie alternatívneho riešenia. V bodoch 51 až 55 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že konečný dátum pre nadobudnutie majetkových účastí v MSP bol 31. december 2001, a nie 16. december 2009. Jednoznačne tak stanovil, že výklad predložený odvolateľom nie je zlučiteľný s uplatniteľnými ustanoveniami.
114. Keďže odvolateľ opätovne predkladá svoje výhrady týkajúce sa záverov Súdu prvého stupňa o konečnom dátume pre poskytnutie dotácie FRK a konečnom dátume pre nadobudnutie majetkových účastí, treba tieto výhrady zamietnuť s odvolaním sa najmä na body 75, 81 a 87 až 90 týchto návrhov.
115. Piata časť druhého odvolacieho dôvodu musí byť preto zamietnutá.
f) Predbežný výsledok
116. Druhý odvolací dôvod musí byť zamietnutý v celom rozsahu.
3. O treťom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade podmienky užitočnosti
117. Svojím tretím odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na body 69 a 70 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v bodoch 66 až 72 napadnutého rozsudku zamietol žalobný dôvod odvolateľa, ktorým kritizoval skutočnosť, že Komisia založila svoje rozhodnutie na podmienke užitočnosti. Najskôr prijal v bode 68 napadnutého rozsudku záver, že Komisia sa v prvom rade neoprela o podmienku užitočnosti, ale o časť D listu č. 19. V bode 69 napadnutého rozsudku zdôraznil, že v každom prípade, ak by aj výraz „podmienka užitočnosti“ nebol uvedený v ustanoveniach upravujúcich dotknutý globálny grant, podmienka smerujúca k tomu, aby pomoc EFRR slúžila na financovanie konkrétnych činností v teréne a nezostala viazaná vo FRK až do ukončenia pomoci, veľmi jasne vyplýva zo súboru uplatniteľných ustanovení a nie je nová.
a) Tvrdenia účastníkov konania
118. Odvolateľ sa domnieva, po prvé, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia v bode 70 napadnutého rozsudku. Kritizuje skutočnosť, že vyvodil existenciu podmienky užitočnosti z ustanovení, ktoré sa týkajú iba určenia konečného dátumu na vykonanie jednotlivých platieb v rámci FRK. Žiadne z ustanovení ani dokumentov, ktoré Súd prvého stupňa uvádza, takúto podmienku nestanovuje. Okrem toho Súd prvého stupňa neuviedol precedens na účely potvrdenia existencie podmienky užitočnosti. Odvolateľ tvrdí, že toto pochybenie je nevyhnutým dôsledkom nesprávneho porozumenia opatreniu č. 2 globálneho grantu.
119. Po druhé, odvolateľ sa odvoláva na bod 75 rozsudku Nemecko/Komisia(23), podľa ktorého miera voľnej úvahy, ktorou disponuje Komisia v oblasti zníženia pomoci, nemôže viesť až k prijatiu rozhodnutí odchyľujúcich sa od jej aktov a že konanie Komisie predstavuje pre subjekty základný parameter na posúdenie správnosti a platnosti ich činností.
120. Podľa Komisie Súd prvého stupňa konštatoval, že výraz „podmienka užitočnosti“ nie je uvedený v uplatniteľných ustanoveniach, ale z týchto ustanovení vyvodil záver, že pomoc EFRR musí slúžiť na financovanie konkrétnych činností v teréne a nezostať viazaná vo FRK až do ukončenia pomoci. Súd prvého stupňa citoval body 92 a 93 svojho rozsudku Regione Marche/Komisia(24) ako súdny precedens.
b) Právne posúdenie
121. Výhrada založená na neexistencii podmienky užitočnosti musí byť zamietnutá.
122. Po prvé, táto výhrada je bezpredmetná. Ako správne konštatoval Súd prvého stupňa v bode 68 napadnutého rozsudku, Komisia sa v prvom rade oprela o časť D listu č. 19(25) . Už tento dôvod je sám osebe spôsobilý z právneho hľadiska dostatočne odôvodniť záver Súdu prvého stupňa. Prípadné pochybenie Súdu prvého stupňa týkajúce sa jeho preskúmania subsidiárnych dôvodov v bodoch 69 a 70 napadnutého rozsudku teda nemôže spochybniť napadnutý rozsudok.
123. Po druhé, dotknutá výhrada nie je dôvodná.
124. Ako správne konštatoval Súd prvého stupňa, podmienka užitočnosti nie je novou podmienkou, s ktorou by odvolateľ nebol oboznámený. Aj keby výraz „podmienka užitočnosti“ nebol uvedený v uplatniteľných pravidlách, z článku 1 nariadenia č. 4254/88 vyplýva, že cieľom pomoci EFRR je podporovať aktivity MSP najmä prostredníctvom zlepšenia vstupu podnikov na kapitálový trh. Tieto ciele boli pre FRK spresnené v liste č. 19, ktorého časti C a D stanovujú, že nadobúdanie majetkových účastí v MSP sa malo uskutočniť pred 31. decembrom 2001(26) .
125. Keďže odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa nesprávne pochopenie opatrenia č. 2 globálneho grantu, treba zamietnuť túto kritiku s odvolaním sa na body 75, 81 a 87 až 90 týchto návrhov.
126. Pokiaľ ide o kritiku odvolateľa, podľa ktorej sa Komisia odchýlila od svojich aktov, táto kritika nie je dôvodná. V rámci konania, ktoré viedlo k prijatiu sporného rozhodnutia, Komisia skúmala, či bola pomoc odôvodnená podľa pravidiel uplatniteľných na pomoc Spoločenstva. Komisia nezaviedla a posteriori
nové pravidlá.
127. Nakoniec skutočnosť, že Súd prvého stupňa sa neodvolal na súdny precedens neprestavuje sama o sebe nesprávne právne posúdenie, ktorého sa možno dovolávať v rámci odvolania. Preto treba iba podporne konštatovať, že v rozpore s tým, čo tvrdí odvolateľ, Súd prvého stupňa sa odvolal na súdny prece dens tým, že spomenul body 92 a 93 rozsudku Regione Marche/Komisia(27), podľa ktorých práve MSP a nie FRK sú poslednými adresátmi, a v dôsledku toho príjemcami pomoci Spoločenstva, a že oprávnenosť výdavkov sa tak viaže na skutočne vynaložené investície v prospech MSP.
128. Tretí odvolací dôvod preto musí byť zamietnutý.
4. O štvrtom a piatom odvolacom dôvode
129. Svojím štvrtým a piatym odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na body 79 a 80 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v nich zamietol tvrdenie odvolateľa, podľa ktorého Komisia nemohla začať konanie o znížení pomoci Spoločenstva stanovené v článku 24 nariadenia č. 4253/88 bez toho, aby vzniesla námietky ohľadom tohto výkonu v priebehu výkonnej fázy globálneho grantu, a najmä počas zasadaní výboru pre dohľad.
130. V bode 79 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa najskôr konštatoval, že ustanovenia nariadenia č. 4253/88 nestanovujú žiadne procesné pravidlo, ktoré by podriaďovalo oprávnenie Komisie znížiť alebo zrušiť pomoc Spoločenstva podmienke vzniesť pochybnosti, pokiaľ ide o správny výkon projektu pred ukončením pomoci. Súd prvého stupňa ďalej dospel k záveru, že súd Spoločenstva môže vyvodiť procesné pravidlá, ktoré nie sú výslovne stanovené normotvorcom Spoločenstva, iba vtedy, ak sú nevyhnutné na dodržanie základných zásad, ako napríklad práva na obhajobu, a iba v miere potrebnej na zabezpečenie dodržania týchto zásad.
131. V bode 80 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa oprel o subsidiárne tvrdenie na účely zamietnutia tvrdenia odvolateľa. Konštatoval, že dôsledkom takého procesného pravidla, aké navrhuje odvolateľ, by bolo, že Komisii by sa znemožnilo vo veľkom množstve prípadov prijať rozhodnutie o znížení alebo zrušení pomoci Spoločenstva. Domnieval sa, že vzhľadom na veľký počet projektov financovaných Spoločenstvom by bolo náročné, ak nie nemožné, odhaliť väčšinu nezrovnalostí pri výkone projektov, najmä ak by sa týkali odôvodnenia alebo zaradenia odôvodnených výdavkov.
a) O štvrtom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade a následnom neuplatnení zásad stanovených Súdnym dvorom v rozsudku Mediocurso/Komisia
i) Tvrdenia účastníkov konania
132. Svojím štvrtým odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na bod 79 napadnutého rozsudku.
133. Odvolateľ tvrdí, po prvé, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že obmedzil možnosť vyvodzovať procesné pravidlá, ktoré nie sú výslovne stanovené normotvorcom, iba na predpoklad, že sú nevyhnutné a potrebné na zabezpečenie práva na obhajobu.
134. Po druhé, Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že prijal názor, že odvolateľ sa mal dovolávať potreby procesného pravidla na zabezpečenie svojho práva na obhajobu, a tým, že konštatoval, že odvolateľ sa nedomnieval, že dodržanie procesných pravidiel stanovených v článkoch 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 bolo potrebné na zabezpečenie jeho práva na obhajobu.
135. Komisia namieta, že právo na obhajobu odvolateľa nebolo dotknuté, pretože sa neviedlo žiadne konanie, ktoré by mohlo viesť k aktu spôsobujúcemu odvolateľovi ujmu. Okrem toho článok 24 nariadenia č. 4253/88 na jednej strane a články 25 a 26 tohto nariadenia na druhej strane nie sú súčasťou tej istej hlavy. Cieľom týchto článkov 25 a 26 je iba zabezpečiť dohľad a účinné vyhodnotenie implementácie štrukturálnych fondov. Súd prvého stupňa teda oprávnene konštatoval, že články 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 nestanovujú žiadne procesné pravidlo, ktoré by Komisii ukladalo povinnosť spochybniť riadny výkon programu pred ukončením pomoci. Nakoniec neexistovalo tu právne vákuum, ktoré by bolo spôsobilé porušiť právo na obhajobu.
ii) Právne posúdenie
136. Kritika neprimerane obmedzeného uplatnenia článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88, ako aj zásady práva na obhajobu musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
– O výhrade založenej na nerešpektovaní vzťahu medzi konaním o znížení a povinnosťami dohľadu a vyhodnotenia
137. Výhrada založená na nerešpektovaní vzťahu medzi konaním o znížení pomoci podľa článku 24 nariadenia č. 4253/88 na strane jednej a povinnosťami dohľadu a vyhodnotenia v zmysle článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 na strane druhej musí byť zamietnutá. Súd prvého stupňa správne konštatoval, že začatie konania o znížení pomoci, ako je stanovené v tomto článku 24, nepodlieha dodržaniu povinností dohľadu a vyhodnotenia, ktoré sú stanovené v uvedených článkoch 25 a 26.(28)
138. Predovšetkým znenie článku 24 nariadenia č. 4253/88 nestanovuje, že začatie konania v zmysle tohto článku 24 podlieha dodržaniu povinností dohľadu alebo vyhodnotenia v zmysle článkov 25 a 26 toho istého nariadenia.
139. Okrem toho zo systematického hľadiska treba konštatovať, že článok 24 nariadenia č. 4253/88 je uvedený v hlave VI nariadenia č. 4253/88 pod názvom „Finančné ustanovenia“ [ neoficiálny preklad ], zatiaľ čo články 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 sú uvedené v hlave VII nariadenia pod názvom „Dohľad a vyhodnotenie“ [ neoficiálny preklad ].
140. Na záver sa mi zdá, že výklad, podľa ktorého by dodržanie povinností dohľadu a vyhodnotenia v zmysle týchto článkov 25 a 26 bolo nevyhnutnou podmienkou na začatie konania o znížení pomoci na základe článku 24 nariadenia č. 4253/88 v znení zmien a doplnení, neprimerane obmedzuje potrebný účinok článku 24 nariadenia č. 4253/88. Toto ustanovenie smeruje k zabezpečeniu účinného dodržania podmienok poskytnutia pomoci Spoločenstva. Možnosť znížiť pomoc Spoločenstva v prípade nezrovnalosti je dôležitý nástroj v rámci decentralizovaného riadenia pomoci EFRR. Umožňuje kontrolu a posteriori
použitia pomoci Spoločenstva sprostredkovateľom. Výklad navrhnutý odvolateľom by však mal za následok pozbavenie sprostredkovateľa zodpovednosti za všetky nezrovnalosti, ktoré Komisia počas výkonu opatrenia nevzniesla. Nemyslím si, že takéto pozbavenie sprostredkovateľa zodpovednosti by bolo zlučiteľné s cieľom zabezpečiť účinné dodržanie podmienok poskytnutia pomoci Spoločenstva.
141. Podľa môjho názoru teda Komisia môže začať konanie o znížení pomoci stanovené v článku 24 nariadenia č. 4253/88 v znení zmien a doplnení aj za predpokladu, že nedodržala svoje povinnosti dohľadu a vyhodnotenia v zmysle článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 v znení zmien a doplnení. Výhrada uvádzaná odvolateľom v jeho štvrtom odvolacom dôvode teda musí byť zamietnutá ako nedôvodná.
142. Treba však odlíšiť otázku, či nedodržanie povinností dohľadu a posúdenia bráni začatiu konania o znížení pomoci stanoveného v článku 24 nariadenia č. 4253/88 v znení zmien a doplnení, od otázky, či Komisia môže byť povinná zohľadniť nedodržanie svojich povinností dohľadu a vyhodnotenia v rámci takého konania. Táto otázka nie je v rámci štvrtého odvolacieho dôvodu relevantná. Bude analyzovaná v rámci ôsmeho odvolacieho dôvodu v bodoch 213 až 217 týchto návrhov.
– O uplatnení procesných pravidiel, ktoré nie sú výslovne stanovené normotvorcom Spoločenstva
143. Výhrada založená na neuplatnení procesných pravidiel nestanovených normotvorcom Spoločenstva musí byť tiež zamietnutá. Súd prvého stupňa nevykonal nesprávne právne posúdenie tým, že určil, že procesné pravidlá nestanovené normotvorcom Spoločenstva môžu byť vyvodené súdom Spoločenstva iba v prípade, ak sú nevyhnutné na dodržanie základných zásad, ako napríklad práva na obhajobu, a iba v miere potrebnej na zabezpečenie dodržania týchto zásad.
144. Treba predovšetkým pripomenúť, že úloha Súdu prvého stupňa sa obmedzuje na výklad a uplatňovanie noriem. Keďže Súd prvého stupňa spomenul v bode 79 napadnutého rozsudku právo na obhajobu, odvolal sa na všeobecnú právnu zásadu, teda na normu primárneho práva(29), ktorá sa uplatňuje aj vtedy, ak nebola normotvorcom Spoločenstva výslovne uvedená v príslušnom sekundárnom práve.
145. Odvolateľ, zdá sa, navrhuje, aby Súd prvého stupňa uplatnil procesné pravidlo aj za predpokladu, že takéto pravidlo nie je ani stanovené normotvorcom Spoločenstva ani nevyhnutné a potrebné na zabezpečenie dodržania noriem primárneho práva. Tento prístup je nesprávny. Mal by za následok, že Súd prvého stupňa by sám vytvoril nové právne pravidlo a prekročil tak svoje právomoci. Na rozdiel od tvrdení odvolateľa, ani rozsudok Mediocurso/Komisia(30) ani iné rozsudky uvádzané odvolateľom(31) nespochybňujú túto zásadu, ktorá sa mi zdá byť rovnako zrejmá ako elementárna.
146. Súd prvého stupňa teda oprávnene konštatoval, že procesné pravidlo navrhnuté odvolateľom, ktoré nebolo stanovené normotvorcom Spoločenstva, možno uplatniť iba vtedy, ak by bolo nevyhnutné a potrebné na zabezpečenie dodržania primárneho práva, ako napríklad práva na obhajobu.
– O výhrade založenej na povinnosti domáhať sa potreby dodržania práva na obhajobu
147. Odvolateľ kritizuje zistenie Súdu prvého stupňa v bode 79 napadnutého rozsudku, podľa ktorého mal odvolateľ uviesť, že ním navrhované procesné pravidlo je potrebné na dodržanie práva na obhajobu. Táto kritika nie je dôvodná. Vyplýva z nesprávneho výkladu bodu 79 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa nekonštatoval, že odvolateľ sa mal domáhať potreby uplatnenia procesného pravidla, ktoré navrhoval na zabezpečenie dodržania práva na obhajobu. Skôr sa zdá, že Súd prvého stupňa mal v úmysle v bode 79 napadnutého rozsudku vyjadriť, že ani samotný odvolateľ netvrdil, že toto procesné pravidlo je potrebné na zabezpečenie jeho práva na obhajobu.
– O výhrade založenej na porušení zásady práva na obhajobu
148. Nakoniec odvolateľ kritizuje zistenie Súdu prvého stupňa, podľa ktorého neuviedol zásadu práva na obhajobu vo svojej žalobe na prvom stupni.
149. Táto výhrada nie je dôvodná.
150. Po prvé treba konštatovať, že odvolateľ sa vo svojej žalobe na prvom stupni opiera o procesné pravidlo vyvodené z nesprávneho výkladu článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88. Neodvolal sa na dodržiavanie práva na obhajobu. Práve Súd prvého stupňa preskúmal, či takéto procesné pravidlo, ktoré nie je výslovne stanovené v týchto článkoch 25 a 26, môže prípadne vyplývať z primárneho práva.
151. Po druhé treba konštatovať, že procesné pravidlo navrhnuté odvolateľom nie je potrebné na zabezpečenie dodržania práva na obhajobu. Dodržanie práva na obhajobu vyžaduje, aby sa v akomkoľvek konaní začatom proti určitej osobe, ktoré môže viesť k aktu spôsobujúcemu jej ujmu, umožnilo dotknutej osobe účinne vyjadriť svoje stanovisko(32) . Ako vyplýva z bodov 24 až 29 napadnutého rozsudku, odvolateľovi sa umožnilo vyjadriť jeho stanovisko písomne a ústne v rámci konania, ktoré viedlo k spornému rozhodnutiu. Z týchto bodov napadnutého rozsudku ako aj zo sporného rozhodnutia vyplýva, že odvolateľ vzniesol námietky, ktoré viedli ku kontradiktórnemu prejednaniu pred prijatím sporného rozhodnutia. Za týchto podmienok sa Súd prvého stupňa mohol oprávnene domnievať, že právo na obhajobu bolo dodržané a že pravidlo predložené odvolateľom teda išlo nad rámec toho, čo je potrebné na zabezpečenie tohto práva.
– Predbežný výsledok
152. Štvrtý odvolací dôvod musí byť teda zamietnutý v celom rozsahu.
b) O piatom odvolacom dôvode založenom na porušení článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 v znení zmien a doplnení, ktoré sa týkajú povinností dohľadu a kontroly Komisie
153. Odvolateľ poukazuje svojím piatym odvolacím dôvodom na bod 80 napadnutého rozsudku.(33)
i) Tvrdenia účastníkov
154. Odvolateľ tvrdí, že úvaha uvedená v bode 80 napadnutého rozsudku nabáda k tomu, aby sa neuplatnil a nedodržal systém dohľadu a kontroly stanovený v týchto článkoch 25 a 26 z dôvodu, že Komisia túto úlohu nemôže prakticky splniť. Táto úvaha je v rozpore s úmyslom normotvorcu, ktorý chcel vytvoriť systém kontroly vykonávaný v spolupráci s členskými štátmi.
155. Komisia sa domnieva, že žalobný dôvod odvolateľa sa zakladá na zjavnom a kapcióznom prekrútení napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa nenabádal Komisiu k tomu, aby nedodržala články 25 a 26 nariadenia č. 4253/88. Súd prvého stupňa iba dohnal do extrému návrh odvolateľa, podľa ktorého články 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 obsahujú procesné pravidlo podriaďujúce oprávnenie Komisie znížiť alebo zrušiť pomoc dodržaniu povinností dohľadu a posúdenia.
156. Podľa Komisie návrh odvolateľa nie je v súlade s rozdelením úloh medzi Komisiou a členskými štátmi v rámci riadenia štrukturálnych fondov. Pomoc zo štrukturálnych fondov je predmetom decentralizovaného riadenia, ktoré na prvé miesto stavia orgány členských štátov. V prvom rade členským štátom – a v prejednávanom prípade odvolateľovi ako sprostredkovateľskému orgánu určenému členským štátom – prináleží kontrolovať správne uplatnenie pomoci Spoločenstva a konkrétnejšie oprávnenosť výdavkov.
ii) Právne posúdenie
157. Piaty odvolací dôvod je bezpredmetný. Súd prvého stupňa sa oprel hlavne o tvrdenie uvedené v bode 79 napadnutého rozsudku, podľa ktorého články 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 nestanovujú žiadne procesné pravidlo podriaďujúce oprávnenie Komisie znížiť alebo zrušiť pomoc podmienke vzniesť pochybnosti, pokiaľ ide o správny výkon projektu pred ukončením pomoci. Piatemu odvolaciemu dôvodu teda nemožno vyhovieť, hoci by bol dôvodný.(34)
158. Tento odvolací dôvod v každom prípade nie je dôvodný.
159. Po prvé, odvolací dôvod vyplýva z nevhodného výkladu napadnutého rozsudku. V bode 80 tohto rozsudku Súd prvého stupňa nekonštatoval, že Komisia nemusí dodržať články 25 a 26 nariadenia č. 4253/88, pretože tieto ustanovenia nie je schopná dodržať. Iba konštatoval, že procesné pravidlo, ktoré odvolateľ zamýšľa vyvodiť z týchto ustanovení, by malo za následok, že Komisii by sa znemožnilo vo veľkom množstve prípadov prijať akékoľvek rozhodnutie o zrušení alebo znížení pomoci fondov Spoločenstva. Súd prvého stupňa teda iba naznačil dôsledky takého procesného pravidla, ktoré navrhol odvolateľ (ktoré v každom prípade nemôže byť z článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 vyvodené).(35) Na rozdiel od tvrdení odvolateľa, Súd prvého stupňa ani neobmedzil uplatnenie existujúceho procesného pravidla, ani nenabádal Komisiu, aby porušila články 25 a 26.
160. Po druhé, treba pripomenúť, že procesné pravidlo navrhnuté odvolateľom, podľa ktorého nedodržanie povinností dohľadu a vyhodnotenia vyplývajúcich z článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 bráni začatiu konania o znížení pomoci stanoveného v článku 24 tohto nariadenia, nie je jedinou možnosťou sankcionovania prípadného nedodržania povinností dohľadu a vyhodnotenia. V tejto súvislosti odkazujem na body 213 až 217 týchto návrhov, kde sa táto otázka analyzuje.
161. Piaty odvolací dôvod teda musí byť zamietnutý.
5. O šiestom a siedmom odvolacom dôvode
162. Svojím šiestym a siedmym odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na body 88 až 92 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v nich zamietol žalobný dôvod odvolateľa založený na porušení zásady legitímnej dôvery a právnej istoty. Najskôr konštatoval, že právo dovolávať sa legitímnej dôvery predpokladá splnenie troch kumulatívnych podmienok, prvou podmienkou sú presné, bezpodmienečné a súhlasné záruky, pochádzajúce z oprávnených a spoľahlivých zdrojov, druhou podmienkou je, že tieto záruky musia byť takej povahy, že z nich u osoby, ktorej sú určené, vznikne legitímna dôvera, a treťou podmienkou je, že poskytnuté záruky musia byť v súlade s uplatniteľnými predpismi.
a) O šiestom odvolacom dôvode založenom na porušení zásad legitímnej dôvery a právnej istoty
163. Svojím šiestym odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na bod 90 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa sa v ňom domnieval, že nebola splnená tretia podmienka na založenie legitímnej dôvery (záruky v súlade s uplatniteľnými predpismi), pretože prípadné záruky Komisie by boli v rozpore s uplatniteľnými ustanoveniami. V tejto súvislosti konštatoval, že podľa uplatniteľných pravidiel sa nadobúdanie majetkových účastí v MSP malo vykonať do 31. decembra 2001.
164. Odvolateľ tvrdí, že zistenie Súdu prvého stupňa je založené na nesprávnom posúdení obsahu a realizácie opatrenia č. 2 globálneho grantu. Príjemcom opatrenia č. 2 globálneho grantu je FRK, a nie MSP. Konečným dátumom pre nadobúdanie majetkových účastí v MSP je 16. december 2009, a nie 31. december 2001.
165. Komisia sa domnieva, že výklad Súdu prvého stupňa týkajúci sa opatrenia č. 2 globálneho grantu a dátumu ukončenia pomoci je správny. Dodáva, že odvolateľovi nikdy neposkytla presné, bezpodmienečné a súhlasné záruky, na ktoré sa odvoláva.
166. Tento odvolací dôvod nie je dôvodný. Treba pripomenúť s odvolaním sa na body 75, 81 a 87 až 90 týchto návrhov, že pri posúdení obsahu a realizácie opatrenia č. 2 globálneho grantu Súdom prvého stupňa nedošlo k pochybeniu, najmä pokiaľ ide o identifikáciu príjemcu opatrenia č. 2 globálneho grantu a konečný dátum pre nadobúdanie účastí v MSP.
b) O siedmom odvolacom dôvode založenom na skreslení dôkazov a porušení všeobecných zásad týkajúcich sa dôkazného bremena
167. Svojím siedmym odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na bod 91 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v ňom konštatoval, že podľa tvrdení Komisie informácie poskytnuté výboru pre dohľad umožňovali domnievať sa, že celý grant možno investovať do MSP pred 31. decembrom 2001. Súd prvého stupňa ďalej zdôraznil, že odvolateľ nepredložil ani polročné správy poskytnuté výboru pre dohľad, ktoré podľa neho jasne preukazovali, že žiadna finančná transakcia sa neuskutočnila, ani správu týkajúcu sa aktualizácie z 21. novembra uvedenú v zápisnici zo zasadania výboru pre dohľad z 10. decembra 2001. Z uvedeného dospel k záveru, že za týchto okolností nemohol preskúmať, či bol výbor pre dohľad informovaný o skutočnosti, že celkové splatené základné imanie nebolo investované do MSP pred 31. decembrom 2001.
i) Tvrdenia účastníkov konania
168. Odvolateľ založil svoj odvolací dôvod na zjavnom porušení všeobecných zásad týkajúcich sa posúdenia dôkazov, na prekrútení týchto dôkazov a na odmietnutí zohľadniť dôkazy predložené odvolateľom Súdom prvého stupňa.
169. Po prvé tvrdí, že na prvom stupni predložil dokumenty týkajúce sa rozhodnutí výboru pre dohľad, ktoré preukazujú jeho súhlas vyjadrený v decembri 2001 ohľadom stavu napredovania projektu globálneho grantu.
170. Po druhé vytýka Súdu prvého stupňa, že nezohľadnil preukázané skutočnosti. Medzi účastníkmi je nesporné, že polročné správy preukazujú, že Komisia bola plne informovaná o stave napredovania projektu, že schválila konanie sprostredkovateľského subjektu a že súhlasí s odvolateľovým výkladom uplatniteľných ustanovení.
171. Po tretie, odvolateľ sa domnieva, že Súd prvého stupňa mal požiadať o polročné správy poskytnuté výboru pre dohľad a správu týkajúcu sa aktualizácie z 21. novembra uvedenú v zápisnici zo zasadania výboru pre dohľad z 10. decembra 2001 v priebehu konania na prvom stupni, pokiaľ ich skutočne považoval za nevyhnutné. Tým, že tak nekonal, uprel odvolateľovi právo na kontradiktórne konanie.
172. Po štvrté, odvolateľ odkazuje na dokumenty uvedené v prílohách 4 až 7 jeho odvolania, ktoré preukazujú, že Komisia schválila oprávnenosť a regulárnosť jeho vynaložených výdavkov, ako aj výklad odvolateľa.
173. Po piate, odvolateľ kritizuje skutočnosť, že Súd prvého stupňa nezohľadnil, že Komisia vykonala úhradu jednotlivých častí pomoci. Mal z toho vyvodiť záver, že Komisia potvrdila oprávnenosť výdavkov odvolateľa.
174. Po šieste, odvolateľ kritizuje nedostatok odôvodnenia. Súd prvého stupňa nezohľadnil všetky okolnosti uvádzané odvolateľom.
175. Komisia sa domnieva, že siedmy odvolací dôvod odvolateľa je bezpredmetný. Súd prvého stupňa založil svoju úvahu týkajúcu sa porušenia ochrany legitímnej dôvery v prvom rade na tvrdení vyjadrenom v bode 90 napadnutého rozsudku, podľa ktorého by prípadné záruky Komisie boli v rozpore s uplatniteľnými ustanoveniami, a teda nemohli viesť k vzniku legitímnej dôvery u odvolateľa.
176. Pokiaľ ide o meritum veci, domnieva sa, že odvolací dôvod spočíva na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku. Upresňuje, že Súd prvého stupňa neuviedol, že nebol schopný konštatovať, že k 30. júnu 2001 sa nevykonala žiadna transakcia a že prvá z nich sa mala uskutočniť 19. novembra 2001. Súd prvého stupňa iba konštatoval, že nemohol vedieť, či výbor pre dohľad bol informovaný o skutočnosti, že nadobúdanie majetkových účastí v MSP sa neuskutoční pred 31. decembrom 2001. Komisia tvrdí, že dokumenty predložené odvolateľom v konaní na prvom stupni neobsahujú jasné dôkazy v tejto oblasti. Súd prvého stupňa sa teda nemohol dopustiť nesprávneho posúdenia alebo skreslenia dôkazov.
177. Pokiaľ ide dokumenty priložené v prílohách 4 až 7 odvolania, Komisia sa domnieva, že musia byť zamietnuté ako neprípustné, pretože ich predloženie je oneskorené a ich obsah sa týka skutkových okolností.
178. Na záver odvolateľovi prináležalo vysvetliť a preukázať dôvody spochybňujúce námietky vznesené Komisiou.
ii) Právne posúdenie
– Siedmy odvolací dôvod je bezpredmetný
179. Treba predovšetkým konštatovať, že siedmy odvolací dôvod, ktorý sa týka bodu 91 napadnutého rozsudku, je bezpredmetný.(36) Ako správne zdôrazňuje Komisia, Súd prvého stupňa zamietol žalobný dôvod odvolateľa založený na údajnom porušení zásady ochrany legitímnej dôvery tým, že sa oprel v prvom rade o tvrdenie uvedené v bode 90 napadnutého rozsudku, podľa ktorého poskytnuté záruky musia byť v súlade s uplatniteľným právom. Keďže šiesty odvolací dôvod, ktorý sa týka bodu 90 napadnutého rozsudku, musí byť zamietnutý(37), zistenie vykonané v bode 90 samo osebe odôvodňuje zamietnutie dôvodu odvolateľa založeného na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery. Výhrady odvolateľa, ktoré sa týkajú bodu 91 napadnutého rozsudku môžu byť teda zamietnuté ako bezpredmetné bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ich dôvodnosť.
180. Tieto výhrady v každom prípade nie sú dôvodné.
– O prvej výhrade založenej na skutočnosti, že odvolateľ predložil dokumenty týkajúce sa rozhodnutí výboru pre dohľad
181. Odvolateľ tvrdí, že predložil dokumenty týkajúce sa rozhodnutí výboru pre dohľad, ktoré preukazujú súhlas Komisie vyjadrený v decembri 2001 o stave napredovania projektu globálneho grantu.
182. Keďže odvolateľ presne neurčil nesprávne právne posúdenie, na ktorom zakladá túto výhradu, treba najskôr pripomenúť, že podľa článkov 225 ods. 1 ES a 51 Štatútu Súdneho dvora, úloha Súdneho dvora sa v rámci odvolania obmedzuje na preskúmanie nesprávneho právneho posúdenia. Odvolanie sa teda môže opierať iba o dôvody týkajúce sa porušenia právnych pravidiel a je vylúčené akékoľvek posúdenie skutkových okolností.(38) Keďže výhradu odvolateľa treba vykladať ako kritiku posúdenia skutkových okolností Súdom prvého stupňa, je neprípustná. Okrem výnimky zjavného skreslenia je Súd prvého stupňa jediný oprávnený posúdiť dôkazy.(39) Odvolateľ však nepredložil skutočnosti preukazujúce skreslenie dokumentov, ktoré predložil v rámci konania na prvom stupni.
183. Keďže odvolateľ kritizoval skutočnosť, že Súd prvého stupňa nezohľadnil dokumenty týkajúce sa rozhodnutí výboru pre dohľad, ktoré predložil, táto výhrada je prípustná, pretože ide o procesnú vadu. Táto výhrada však nie je dôvodná. Z bodu 91 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa zohľadnil dokumenty týkajúce sa rozhodnutí výboru pre dohľad. Domnieval sa však, že v dôsledku absencie polročných správ a správy týkajúcej sa aktualizácie z 21. novembra 2001 nemohol z týchto dokumentov vyvodiť záver, že výbor pre dohľad bol informovaný o skutočnosti, že celkové splatené základné imanie nebude do MSP investované pred 31. decembrom 2001.
184. Prvá výhrada sa teda musí zamietnuť.
– O druhej výhrade založenej na skutočnosti, že Súd prvého stupňa sa neoprel o preukázané skutočnosti
185. Podľa odvolateľa je medzi účastníkmi nesporné, že polročné správy preukazujú, že Komisia, po prvé, bola plne informovaná o stave napredovania projektu, po druhé, že schválila konanie odvolateľa a, po tretie, že zdieľala jeho výklad uplatniteľných ustanovení. Odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa, že sa neoprel o tieto preukázané skutočnosti.
186. Táto výhrada nie je dôvodná. V rozpore s tvrdením odvolateľa tieto skutočnosti neboli medzi stranami nesporné. Z bodu 90 napadnutého rozsudku a z bodov 83 až 91 vyjadrenia Komisie k žalobe na prvom stupni vyplýva, že Komisia spochybnila súvisiace tvrdenia odvolateľa.
– O tretej výhrade založenej na absenciu opatrení na zabezpečenie priebehu konania
187. Svojou treťou výhradou odvolateľ kritizuje absenciu opatrení na zabezpečenie priebehu konania Súdu prvého stupňa. Opomenul odvolateľa požiadať o predloženie polročných správ v priebehu konania. Odvolateľ sa domnieva, že Súd prvého stupňa si mal skôr vyžiadať tieto dokumenty v priebehu konania, než vydať rozsudok a kritizovať ich absenciu. Súd prvého stupňa je povinný z vlastnej iniciatívy použiť procesné nástroje s cieľom aktualizovať všetky informácie, ktoré by mohli byť vo veci rozhodujúce.
188. Táto výhrada nie je dôvodná.
189. Na úvod treba pripomenúť, že dôkazné bremeno znáša odvolateľ. Vo svojej žalobe v konaní na prvom stupni sa dovolával zásady ochrany legitímnej dôvery. Prináležalo mu preto podporiť svoje tvrdenia a preukázať, že podmienky odôvodňujúce ochranu legitímnej dôvery sú splnené.
190. Pokiaľ ide o možnosť Súdu prvého stupňa prispieť ku zisteniu skutočností tým, že stanoví opatrenia na zabezpečenie priebehu konania v súlade s článkom 66 ods. 1 jeho rokovacieho poriadku, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že táto možnosť je v zásade fakultatívna a doplnková, pričom len Súd prvého stupňa rozhoduje o prípadnej potrebe doplnenia informácií, ktorými disponuje vo veci, o ktorej rozhoduje.(40) Súdny dvor rozhodol, že Súd prvého stupňa je povinný stanoviť opatrenia na zabezpečenie priebehu konania iba za výnimočných okolností.(41) Domnievam sa však, že okolnosti v prejednávanej veci nie sú spôsobilé viesť k vzniku takejto povinnosti. Odvolateľ, ktorý niesol dôkazné bremeno, sa nedovolával výnimočných okolností umožňujúcich odôvodniť takúto povinnosť, ako napríklad nemožnosti predložiť dotknuté správy.
– O štvrtej výhrade založenej na dokumentoch predložených odvolateľom
191. Keďže odvolateľ sa opiera o dokumenty priložené v prílohách 4 až 7 svojho odvolania, treba konštatovať, že ich nepredložil v konaní na prvom stupni. Okrem toho odvolateľ navrhuje nové posúdenie skutkových okolností. Výhrady, ktoré sú založené na týchto dokumentoch, preto musia byť zamietnuté ako neprípustné.
– O piatej výhrade založenej na nezohľadnení úhrad vykonaných Komisiou
192. Výhrada odvolateľa založená na tom, že Súd prvého stupňa nezohľadnil skutočnosť, že Komisia vykonala jednotlivé úhrady pomoci Spoločenstva a že Komisia teda potvrdila správnosť výkladu odvolateľa, ako aj regulárnosť a oprávnenosť vynaložených výdavkov je prípustná, ale nedôvodná.
193. Nezdá sa mi, že táto výhrada sa týka výlučne posúdenia skutkových okolností Sudom prvého stupňa, ale týka sa skôr právnej kvalifikácie skutočností s ohľadom na podmienky na ochranu legitímnej dôvery. Ide preto o právnu otázku, ktorá je v rámci odvolania prípustná.
194. Táto výhrada však nie je dôvodná. Skutočnosť, že Komisia vykonala úhradu jednotlivých častí pomoci Spoločenstva, nemohla vytvoriť presné a bezpodmienečné záruky spôsobilé založiť u odvolateľa legitímnu dôveru. Po prvé, z článku 24 nariadenia č. 4253/88 vyplýva, že úhrady sa vykonávajú s výhradou absencie nezrovnalostí alebo zásadných zmien, ktoré ovplyvňujú povahu alebo podmienky implementácie projektu.(42) Po druhé, odvolateľ nepreukázal, že Komisia vedela o skutočnosti, že nadobúdanie majetkových účastí sa už pred 31. decembrom 2001 nemôže vykonať, hoci dôkazné bremeno prináležalo odvolateľovi.
195. Piata výhrada teda musí byť zamietnutá.
– O šiestej výhrade založenej na nedostatku odôvodnenia
196. Na záver šiesta výhrada založená na nedostatku odôvodnenia nie je dôvodná. Záver Súdu prvého stupňa nie je postihnutý nedostatkom odôvodnenia. Dôkazné bremeno znášal odvolateľ. V bode 91 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa jasne oprel o úvahu, že skutkové okolnosti uvádzané odvolateľom mu neumožnili zistiť, či Komisia bola informovaná o skutočnosti, že nadobúdanie majetkových účastí v MPS sa už nebude môcť uskutočniť pred 31. decembrom 2001.
– Predbežný výsledok
197. Siedmy odvolací dôvod teda musí byť zamietnutý v celom svojom rozsahu.
6. O ôsmom odvolacom dôvode založenom na porušení judikatúry Spoločenstva týkajúcej sa uplatnenia zásady proporcionality na prípady zníženia pomoci Spoločenstva
198. Svojím ôsmym odvolacím dôvodom odvolateľ poukazuje na bod 93 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v ňom konštatoval, že Komisia nedisponuje žiadnou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o dôsledky, ktoré sa majú vyvodiť zo skutočnosti, že k 31. decembru 2001 časť splateného základného imania FRK nebola investovaná do MSP. V tejto Súvislosti sa Súd prvého stupňa odvolal na body 22, 23 a 47 rozsudku Súdneho dvora Holandsko/Komisia(43) .
199. Okrem iného konštatoval, že zohľadnenie okolností uvádzaných odvolateľom by znamenalo porušenie listu č. 19 a že by nebolo prijateľné, aby mal odvolateľ výhodu zo svojho nesprávneho výkladu, teda výhodu, akú by nemali iné sprostredkovateľské inštitúcie, ktoré by v rovnakej situácii nepožiadali o úhradu časti pomoci, ktorú nemohli investovať v stanovených lehotách.
a) Tvrdenia účastníkov
200. Odvolateľ sa domnieva, že článok 24 nariadenia č. 4253/88 neobsahuje odkaz na automatický systém vrátenia pomoci a nenecháva Komisii žiadnu mieru voľnej úvahy. Vytýka Súdu prvého stupňa, že sa oprel o rozsudok Holandsko/Komisia(44), ktorý sa týka článku 12 nariadenia č. 4253/88, a nie článku 24 tohto nariadenia.
201. Podľa odvolateľa Komisia musí zohľadniť správanie odvolateľa, a najmä skutočnosť, že odvolateľ nekonal podvodne. Domnieva sa, že zníženie pomoci musí byť primerané závažnosti a výške porušenia spáchaného odvolateľom. V tejto súvislosti sa odvoláva na body 135 až 153 rozsudku Conserve Italia/Komisia(45) .
202. Komisia sa domnieva, že ak konštatuje nezrovnalosť alebo závažnú zmenu, musí konať na základe článku 24 nariadenia č. 4253/88. Podlieha veľmi presným povinnostiam v oblasti riadnej správy rozpočtu Spoločenstva.
203. Domnieva sa, že body 130 a nasl. rozsudku Conserve Italia/Komisia(46) potvrdzujú, že Komisia musí vykonať finančnú opravu nezávisle od akejkoľvek úvahy o vine alebo prípadnom podvodnom pokuse zo strany odvolateľa. Body 135 až 138 tohto rozsudku nerušia uvedenú zásadu. Týkajú sa iného spôsobu výpočtu ako spôsobu použitom Komisiou v prejednávanom prípade. Súd prvého stupňa teda neporušil judikatúru týkajúcu sa zásady proporcionality tým, že potvrdil, že Komisia nedisponovala žiadnou mierou úvahy, pokiaľ ide o zníženie spolufinancovania.
204. Komisia v každom prípade nie je povinná nechať sa zastupovať vo výbore pre dohľad.
b) Právne posúdenie
205. Ôsmy odvolací dôvod odvolateľa nemôže byť prijatý. Hoci odvolateľ správne tvrdí, že Komisia disponuje mierou voľnej úvahy v rámci konania o znížení podľa článku 24 nariadenia č. 4253/88, odvolateľ neuviedol okolnosti spôsobilé určiť zneužitie voľnej úvahy.
i) O miere voľnej úvahy Komisie v rámci článku 24 nariadenia č. 4253/88
206. Predovšetkým treba pripomenúť, že systém nariadenia č. 4253/88 spočíva najmä vo výkone určitých podmienok, ktoré umožňujú právo na čerpanie stanovenej finančnej pomoci. Za predpokladu, že tieto podmienky nie sú všetky splnené, článok 24 nariadenia č. 4253/88 oprávňuje Komisiu prehodnotiť rozsah povinností, ktoré zaisťuje na základe rozhodnutia poskytujúceho pomoc.(47)
207. Rámec, v akom sa projekt grantu realizoval, predstavuje pre Komisiou veľmi významné kritérium v rámci konania o znížení. Zásada riadnej správy rozpočtu Spoločenstva hovorí výrazne v prospech zníženia pomoci Spoločenstva, ak fondy Spoločenstva neboli použité tak, ako stanovili uplatniteľné pravidlá.
208. Odvolateľ však správne poznamenáva, že prijatie rozhodnutia o znížení na základe článku 24 nariadenia č. 4253/88 v znení zmien a doplnení nie je mechanické cvičenie. Znenie tohto článku 24, najmä slovo „môže“, naznačuje, že Komisia disponuje mierou voľnej úvahy. Takýto výklad potvrdila judikatúra Súdneho dvora.(48) Pri odôvodnení Súdu prvého stupňa v bode 93 napadnutého rozsudku, podľa ktorého Komisia nedisponuje žiadnou mierou voľnej úvahy, teda nedošlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu.
209. Hoci v odôvodnení Súdu prvého stupňa v bode 93 napadnutého rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, záver Súdu prvého stupňa, podľa ktorého sa Komisia nedopustila nesprávneho právneho posúdenia tým, že prijala rozhodnutie o znížení pomoci EFRR, pretože odvolateľ neuskutočnil nadobudnutie majetkových účastí pred 31. decembrom 2001, sa mi však zdá byť správny. Odvolateľ totiž nepreukázal okolnosti, ktoré by mohli viesť Komisiu k tomu, aby nesledovala cieľ stanovený zásadou riadnej správy rozpočtu Spoločenstva, teda zníženie pomoci Spoločenstva, keďže FRK nenadobudol majetkové účasti pred 31. decembrom 2001.
ii) O výhrade založenej na absencii podvodu
210. Odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že nesankcionoval Komisiu za to, že nezohľadnila absenciu podvodu z jeho strany.
211. Táto kritika nie je dôvodná. Ako je uvedené vyššie, cieľom článku 24 nariadenia č. 4253/88 je vrátenie časti pomoci Spoločenstva, ktorá nie je odôvodnená vzhľadom na podmienky poskytnutia pomoci Spoločenstva. Komisia teda nebola povinná zohľadniť absenciu podvodu ako poľahčujúcu okolnosť. Z ustálenej judikatúry naopak vyplýva, že nezrovnalosť môže by sankcionovaná nielen znížením pomoci Spoločenstva vo výške zodpovedajúcej tejto nezrovnalosti, ale tiež úplným zrušením tejto pomoci. Táto judikatúra, ktorá má základ v potrebe vytvoriť odradzujúci účinok nevyhnutý na riadnu správu zdrojov Spoločenstva, sa uplatňuje aj v prípadoch, v ktorých sa nepreukázala existencia podvodu.(49)
212. Komisia teda nezneužila svoju voľnú úvahu tým, že nezohľadnila absenciu podvodu zo strany odvolateľa.
iii) O zohľadnení prípadného nedodržania povinností dohľadu a vyhodnotenia Komisiou
213. Ako som uviedla vyššie, prípadné porušenie povinností dohľadu a vyhodnotenia v zmysle článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 Komisiou nebráni začatiu konania podľa článku 24 tohto nariadenia. Treba však odlišovať túto otázku od otázky, či Komisia musí zohľadniť porušenie týchto povinností v rámci rozhodnutia o znížení založeného na článku 24 nariadenia č. 4253/88.
214. Zdá sa, že Komisia chce úplne oddeliť uplatnenie článku 24 nariadenia č. 4253/88 na jednej strane a uplatnenie článkov 25 a 26 tohto nariadenia na druhej strane. Podľa nej by prípadné nedodržanie článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 nemalo nijaký vplyv na rozhodnutie o znížení podľa článku 24 tohto nariadenia. Zdá sa, že Súd prvého stupňa vykladá tieto ustanovenia rovnakým spôsobom, keďže konštatuje, že nedodržanie povinností dohľadu a vyhodnotenia Komisie stanovených týmito článkami 25 a 26 by nemalo nijaký vplyv na posúdenie zákonnosti rozhodnutia o znížení.(50)
215. Takýto prístup sa mi zdá byť málo presvedčivý. Z článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 vyplýva, že dohľad a vyhodnotenie pomoci FRK sa uskutočňuje v rámci partnerstva medzi Komisiou s členskými štátmi. Domnievam sa, že táto myšlienka partnerstva medzi Komisiou a členskými štátmi bráni úplnému oddeleniu článku 24 nariadenia č. 4253/88 na jednej strane od článkov 25 a 26 tohto nariadenia na druhej strane. Podľa môjho názoru teda nie je možné vylúčiť a priori, že nedodržanie povinností dohľadu a posúdenia podľa článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88 by mohlo byť Komisiou zohľadnené v rámci rozhodnutia o znížení pomoci založeného na článku 24 tohto nariadenia.
216. Prípady, keď je Komisia povinná zohľadniť nedodržanie svojich povinností dohľadu a vyhodnotenia podľa článkov 25 a 26 nariadenia č. 4253/88, však musia byť veľmi obmedzené. Takýto prípad predpokladá, po prvé, aby sa porušenie povinností dohľadu a vyhodnotenia Komisie stanovilo. Domnievam sa, po druhé, že aby sa neprimerane neobmedzil potrebný účinok článku 24 nariadenia č. 4253/88, nedodržanie povinností dohľadu a vyhodnotenia musí byť hlavnou príčinou nezrovnalosti v riadení finančnej pomoci Spoločenstva a táto musí byť prisudzovaná hlavne Komisii. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pomoc zo štrukturálnych fondov je predmetom decentralizovaného riadenia, ktoré na prvé miesto stavia orgány členských štátov a sprostredkovateľov, ktorých určili. Členské štáty alebo určení sprostredkovatelia sú viazaní informačnou povinnosťou a povinnosťou lojality, ktoré im ukladajú povinnosť ubezpečiť sa, že poskytli Komisii spoľahlivé informácie, ktoré ju neuvedú do omylu, bez čoho by nemohol správne fungovať systém kontroly a dôkazov zavedený s cieľom preveriť, či sú splnené podmienky na poskytnutie pomoci.(51)
217. V prejednávanom prípade z bodu 91 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa nemohol preskúmať, či výbor pre dohľad bol informovaný o skutočnosti, že celkové splatené základné imanie nebude do MSP investované pred 31. decembrom 2001. Treba teda konštatovať, že porušenie povinností dohľadu a vyhodnotenia nebolo preukázané.
iv) Predbežný záver
218. Na rozdiel od úvah Súdu prvého stupňa Komisia disponuje mierou voľnej úvahy v rámci rozhodnutia o znížení založeného na článku 24 nariadenia č. 4253/88. Zásada riadnej správy rozpočtu Spoločenstva však hovorí výrazne v prospech zníženia pomoci Spoločenstva, ak nie je odôvodnená. Odvolateľ nepreukázal skutočnosti, že Komisia to bola nútená zohľadniť. Komisia tak svoju voľnú úvahu nezneužila. Súd prvého stupňa teda v každom prípade správne konštatoval, že sporné rozhodnutie nebolo postihnuté vadou.
219. Ôsmy odvolací dôvod teda musí byť zamietnutý.
7. Výsledok
220. Osem odvolacích dôvodov odvolateľa, ktoré sa týkajú zamietnutia žaloby o zrušenie, je teda potrebné zamietnuť.
B – O dvoch odvolacích dôvodoch týkajúcich sa žaloby o náhradu škody
221. Súd prvého stupňa v bodoch 111 až 118 napadnutého rozsudku zamietol žalobu o náhradu škody odvolateľa, ktorá bola založená na mimozmluvnej zodpovednosti Komisie na základe režimu zodpovednosti za škodu spôsobenú protiprávnym úkonom, ako aj na základe režimu zodpovednosti v prípade absencie protiprávneho konania.
1. O deviatom odvolacom dôvode
222. Súd prvého stupňa v bodoch 112 až 115 napadnutého rozsudku zamietol žalobu odvolateľa založenú na zodpovednosti za škodu spôsobenú protiprávnym úkonom. Najskôr pripomenul, že vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva je podmienený súčasným splnením troch podmienok, a to protiprávnosťou konania vytýkaného inštitúciám, existenciou škody a existenciou príčinnej súvislosti medzi uvádzaným konaním a údajnou škodou. Následne prijal záver, že preskúmanie žalobných dôvodov uvádzaných odvolateľom nepreukázalo žiadnu protiprávnosť dotýkajúcu sa sporného rozhodnutia a že podmienky na vznik zodpovednosti teda neboli naplnené.
a) Tvrdenia účastníkov
223. Odvolateľ tvrdí, že odôvodnenie napadnutého rozsudku je nesprávne a zjavne nedostatočné. Po prvé, domnieva sa, že preukázal, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenie, a z toho dôvodu zastáva názor, že preukázal protiprávnosť sporného rozhodnutia. Po druhé, kritizuje skutočnosť, že Súd prvého stupňa nezohľadnil jeho tvrdenia týkajúce sa škody a príčinnej súvislosti.
224. Komisia sa domnieva, že keďže Súd prvého stupňa konštatoval absenciu jednej z troch podmienok potrebných na vznik mimozmluvnej zodpovednosti inštitúcií, bol plne oprávnený nepristúpiť k preskúmaniu ostatných dvoch podmienok.
b) Právne posúdenie
225. Výhrady odvolateľa nie sú dôvodné.
226. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že tri podmienky uvedené v bode 112 napadnutého rozsudku musia byť splnené kumulatívne, aby vznikla zodpovednosť Spoločenstva za škodu spôsobenú protiprávnym úkonom.(52) V bode 114 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa správne konštatoval, že odvolateľ nepreukázal protiprávnosť sporného rozhodnutia. Prvá podmienka na vznik mimozmluvnej zodpovednosti za škodu spôsobenú protiprávnym konaním tak nebola splnená, Súd prvého stupňa preto nemusel skúmať ďalšie podmienky.
2. O desiatom odvolacom dôvodne
227. Svojím desiatym odvolacím dôvodom odvolateľ spochybňuje body 116 a 117 napadnutého rozsudku. Súd prvého stupňa v nich zamietol žalobu odvolateľa založenú na konaní Komisie, ktoré nebolo protiprávne.
228. V bode 116 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa najskôr uviedol, že zodpovednosť za konanie, ktoré nie je protiprávne, môže vzniknúť, pokiaľ sú súčasne splnené tri podmienky, a to, po prvé, existencia škody, po druhé, príčinná súvislosť medzi škodou a konaním inštitúcií Spoločenstva, a po tretie, neobvyklá a osobitná povaha danej škody. Ďalej uviedol, že škoda je neobvyklá, ak prekročí hranice hospodárskych rizík, ktoré sú vlastné činnostiam v dotknutom odvetví, a že je osobitná, ak zasahuje určitú kategóriu hospodárskych subjektov neprimerane v porovnaní s inými hospodárskymi subjektmi. Súd prvého stupňa konštatoval, že škoda, ktorú utrpel odvolateľ, nie je ani neobvyklá ani osobitná. V bode 117 napadnutého rozsudku zdôraznil, že odvolateľ neuviedol žiadne tvrdenie týkajúce sa osobitnej povahy svojej škody. Ďalej uviedol, že Komisia iba uplatnila ustanovenia listu č. 19 a že odvolateľ teda nemôže tvrdiť, že Komisia zmenila detaily na použitie pomoci, čím sa jeho škoda stala neobvyklou z dôvodu skutočnosti, že nemohol predpokladať ani zabrániť tomu, že nastala. Odvolateľ tiež nemôže tvrdiť, že skutočnosť, že Komisia nevykonala nijakú kontrolu ani nijaké preverenie a nikdy nevzniesla najmenšiu kritiku ohľadom riadenia globálneho grantu mu znemožnila zabrániť vzniku škody, ktorú uplatňuje.
a) Tvrdenia účastníkov konania
229. Odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa nesprávne a zjavne nedostatočné odôvodnenie napadnutého rozsudku.
230. Po prvé, kritizuje skutočnosť, že Súd prvého stupňa vylúčil neobvyklú a nepredvídateľnú povahu škody, keďže Komisia iba uplatnila ustanovenia listu č. 19. Komisia vykonala nesprávne právne posúdenie, pokiaľ ide o výklad a uplatnenie ustanovení listu č. 19.
231. Po druhé kritizuje zistenie Súdu prvého stupňa, podľa ktorého odvolateľ nemôže tvrdiť, že skutočnosť, že Komisia nevykonala nijakú kontrolu ani nijaké preverenie a nikdy nevzniesla najmenšiu kritiku ohľadom riadenia globálneho grantu mu znemožnilo zabrániť vzniku škody, ktorú uplatňuje. V tejto súvislosti odvolateľ tvrdí, že absencia nesúhlasu a navyše súhlas Komisie spôsobili, že rozhodnutie o vrátení pomoci sa stalo nepredvídateľným.
232. Po tretie tvrdí, že osobitná povaha škody spočíva v tom, že sa stal obeťou diskriminácie v dôsledku nedostatku obozretnosti Komisie, pokiaľ ide o jej povinnosť kontroly a jej nesprávny výklad listu č. 19.
233. Komisia na úvod konštatuje, že zásada zodpovednosti za zákonný akt v rámci práva Spoločenstva nie je pevne stanovená. Okrem toho sa domnieva, že odvolateľ sa v prvom rade oprel o protiprávne konanie Komisie.
234. Okrem toho odvolateľ nebol vystavený neobvyklému riziku, ktoré by bolo vyššie ako bežné riziko vlastné činnostiam FRK v rámci globálnych grantov. Tvrdenia odvolateľa týkajúce sa legitímnej dôvery nesúvisia so zodpovednosťou Spoločenstva.
235. Na záver, keďže odvolateľ oprel svoju kritiku týkajúcu sa zistenia Súdu prvého stupňa, podľa ktorého škoda nie je osobitná, o porovnanie s inými hospodárskymi subjektmi, táto kritika je nová a v dôsledku toho nie je prípustná.
b) Právne posúdenie
i) O existencii zodpovednosti za zákonný akt
236. V rozsudku FIAMM a i./Rada a Komisia(53) Súdny dvor vylúčil, za súčasného stavu práva Spoločenstva, existenciu zodpovednosti Spoločenstva za zákonné konanie pre normatívne akty. Všeobecnejšie Súdny dvor uviedol, že neuznáva existenciu zodpovednosti za zákonné konanie, hoci spresnil určité podmienky, pri splnení ktorých by uvedená zodpovednosť mohla vzniknúť, v prípade, že by zásada zodpovednosti Spoločenstva za zákonné konanie mala byť uznaná v práve Spoločenstva.(54) Týmito podmienkami sú neobvyklá a osobitná povaha utrpenej škody.
237. V prejednávanej veci sa mi nezdá byť potrebné podrobne analyzovať existenciu zodpovednosti za zákonné konanie pre nenormatívne akty. Aj za predpokladu, že by takáto zodpovednosť bola uznaná, Súd prvého stupňa oprávnene konštatoval, že podmienky takejto zodpovednosti nie sú splnené, pretože škoda uvádzaná odvolateľom nebola ani neobvyklá, ani osobitná.
ii) O výhradách týkajúcich sa neobvyklej povahy škody
238. Výhrady odvolateľa, ktoré sa týkajú neobvyklej povahy škody, treba zamietnuť.
239. Keďže odvolateľ zakladá neobvyklú povahu svojej škody na nesprávnom výklade listu č. 19, táto výhrada nie je dôvodná. Po prvé, Komisia nevykonala nesprávne právne posúdenie, pokiaľ ide o výklad a uplatnenie ustanovení listu č. 19.(55) Po druhé, Komisia správne poznamenáva, že protiprávnosť konania nemôže byť sama osobe určujúcim faktorom na stanovenie neobvyklej povahy škody v rámci zodpovednosti za zákonné konanie.
240. Ďalej, keďže odvolateľ tvrdí, že Súd prvého stupňa nezohľadnil nedostatok kontroly a preverenia Komisiou, ako aj absenciu jej nesúhlasu, či dokonca jej súhlas na účely posúdenia nepredvídateľnej povahy sporného rozhodnutia, táto kritika musí byť tiež zamietnutá. Nie je preukázané, že odvolateľ nesie riziko, ktoré prekračuje hranice hospodárskych rizík, ktoré sú vlastné činnostiam v dotknutom odvetví. Po prvé, preskúmanie uplatniteľných ustanovení, najmä listu č. 19, preukázalo, že boli dostatočne jasné na to, aby vylúčili akúkoľvek odôvodnenú pochybnosť o ich výklade.(56) Po druhé, Súd prvého stupňa v bode 91 napadnutého rozsudku konštatoval, že odvolateľ nepreukázal, že Komisia bola informovaná o skutočnosti, že nadobúdanie majetkových účastí v MPS sa už nebude môcť uskutočniť pred 31. decembrom 2001. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že sprostredkovatelia sú viazaní informačnou povinnosťou a povinnosťou lojality, ktoré im ukladajú povinnosť ubezpečiť sa, že poskytli Komisii spoľahlivé informácie, ktoré ju neuvedú do omylu, bez čoho by nemohol správne fungovať systém kontroly.(57) Keďže odvolateľ nepreukázal, že splnil túto povinnosť, skutočnosť, že Komisia nevzniesla námietky, nepredstavuje neobvyklé riziko.
241. Výhrada založená na neobvyklej povahe škody teda musí byť zamietnutá.
iii) O výhrade týkajúcej sa osobitnej povahy škody
242. Keďže odvolateľ vytýka Súdu prvého stupňa, že vykonal nesprávne právne posúdenie tým, že neuznal osobitnú povahu jeho škody, ktorá spočíva v nesprávnom výklade ustanovení listu č. 19 Komisiou a v jej nedostatku obozretnosti, pokiaľ ide o jej povinnosť kontroly a riadnej správy, táto kritika musí byť zamietnutá. Protiprávnosť konania sama osebe nie je relevantným faktorom na stanovenie neobvyklej povahy škody v rámci zodpovednosť za zákonné konanie. V každom prípade preskúmanie dôvodov uvádzaných odvolateľom nepreukázalo ani nesprávny výklad listu č. 19, ani nedostatok obozretnosti Komisie. Desiaty odvolací dôvod teda musí byť zamietnutý.
C – Zhodnotenie právneho posúdenia
243. Zo všetkých prechádzajúcich úvah vyplýva, že odvolanie odvolateľa nie je dôvodné. Musí byť preto zamietnuté v celom rozsahu.
VII – O trovách
244. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže odvolateľ podľa môjho názoru nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
VIII – Návrh
245. Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby:
– zamietol odvolanie Sviluppo Italia Basilicata SpA
– a zaviazal Sviluppo Italia Basilicata SpA na náhradu trov konania.
(1) .
(2)  –	T‑176/06.
(3)  –	Ú. v. ES L 185, s. 9.
(4)  –	Ú. v. ES L 193, s. 5, ďalej len „nariadenie č. 2052/88“.
(5)  –	Ú. v. ES L 374, s. 1.
(6)  –	Ú. v. ES L 193, s. 20, ďalej len „nariadenie č. 4253/88“.
(7)  –	Ú. v. ES L 374, s. 15.
(8)  –	Ú. v. ES L 193, s. 34, ďalej len „nariadenie č. 4254/88“.
(9)  –	Ú. v. ES L 250, s. 21.
(10)  –	Rozhodnutie, ktorým sa menia a dopĺňajú rozhodnutia o schválení rámcov podpory Spoločenstva, jednotných programových dokumentov a programov iniciatívy Spoločenstva, prijaté v súvislosti s Talianskom (Ú. v. ES L 146, s. 11).
(11)  –	Za „globálny grant“ sa považuje pomoc štrukturálnych fondov Spoločenstva, ktorý v zásade riadi sprostredkovateľ určený členským štátom so súhlasom Komisie, ktorého úlohou je zaistiť jeho rozdelenie na individuálne granty poskytované konečným príjemcom [pozri článok 5 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 2052/88].
(12)  –	Pozri rozsudok z 22. februára 2005, Komisia/max.mobil, C‑141/02 P, Zb. s. I‑1283, body 74 a 75. Nejde teda o návrh na nahradenie odôvodnenia.
(13)  –	Pozri bod 34 týchto návrhov.
(14)  –	Rozsudok z 27. januára 2000, DIR International Film a i./Komisia, C‑164/98 P, Zb. s. I‑447, body 43 až 49.
(15)  –	Pozri uznesenia zo 17. septembra 1996, San Marco/Komisia, C‑19/95 P, Zb. s. I‑4435, bod 36; z 10. mája 2001, FNAB a i./Rada, C‑345/00 P, Zb. s. I‑3811, bod 28, a z 25. októbra 2007, Nijs/Dvor audítorov, C‑495/06 P, bod 64.
(16)  –	Nie je preto potrebné skúmať, či Súd prvého stupňa vykonal nesprávne posúdenie, pokiaľ ide o okolnosť, ktorú odvolateľ považoval za ústrednú okolnosť svojej žaloby.
(17)  –	Pozri uznesenie zo 14. decembra 1995, Hogan/Súdny dvor, C‑173/95 P, Zb. s. I‑4905, bod 20.
(18)  –	Ú. v. ES L 193, s. 39; Mim. vyd. 14/001, s. 122.
(19)  –	Rozsudok z 27. januára 2000, DIR International Film a i./Komisia, C‑164/98 P, Zb. s. I‑447, bod 49.
(20)  –	Rozsudok z 12. júla 2001, Komisia a Francúzsko/TF1, C‑302/99 P a C‑308/99 P, Zb. s. I‑5603, body 26 a 27.
(21)  –	Presnejšie, nadobudnutie deviatich majetkových účastí vo výške milión eur a jednej majetkovej účasti vo výške 700 000 eur.
(22)  –	Pozri body 88 až 90 týchto návrhov.
(23)  –	Rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. septembra 2008, T‑349/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke.
(24)  –	Rozsudok z 18. januára 2006, T‑107/03.
(25)  –	Pozri body 46 až 49 týchto návrhov.
(26)  –	Pozri tiež bod 75 týchto návrhov.
(27)  –	Už citovaný.
(28)  –	Pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 28. januára 2004, Euroagri/Komisia, T‑180/01, Zb. s. II‑369, bod 72.
(29)  –	Pre detailnejšiu analýzu konceptu všeobecných právnych zásad pozri body 66 až 73 mojich návrhov prednesených 30. júna 2009 vo veci Audiolux a i. (rozsudok z 15. októbra 2009, C‑101/08, zatiaľ neuverejnený v Zbierke). O postavení týchto zásad v primárnom práve v rámci hierarchie noriem právneho poriadku Spoločenstva, pozri bod 70 týchto návrhov.
(30)  –	Rozsudok z 21. septembra 2000, C‑462/98 P, Zb. s. I‑7183.
(31)  –	Rozsudok z 9. júna 2005, Španielsko/Komisia, C‑287/02, Zb. s. I‑5093, bod 37; z 8. marca 2007, Gerlach, C‑44/06, Zb. s. I‑2071, body 37 a 38, ako aj rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. júna 2007, Nuova Gela Sviluppo/Komisia, T‑65/04, bod 53 až 55.
(32)  –	Už citovaný rozsudok Mediocurso/Komisia, bod 36, a z 19. januára 2006, Comunità montana della Valnerina/Komisia, C‑240/03 P, Zb. s. I‑731, bod 129.
(33)  –	Pozri bod 131 týchto návrhov.
(34)  –	Pozri citovanú judikatúru v poznámke pod čiarou 20.
(35)  –	Pozri body 137 až 142 týchto návrhov.
(36)  –	Pozri judikatúru citovanú v poznámke pod čiarou 20.
(37)  –	Pozri body 163 až 166 týchto návrhov.
(38)  –	Rozsudok zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 47 a 48.
(39)  –	Uznesenia z 11. novembra 2003, Martinez/Parlament, C‑488/01 P, Zb. s. I‑13355, bod 53, a z 26. januára 2005, Euroagri/Komisia, C‑153/04 P, bod 62.
(40)  –	Už citované uznesenie Euroagri/Komisia, bod 61.
(41)  –	Pozri najmä rozsudok zo 4. marca 1999, Ufex a i./Komisia, C‑119/97 P, Zb. s. I‑1341, body 107 až 111.
(42)  –	Pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. septembra 1994, An Taisce a WWF UK/Komisia, T‑461/93, Zb. s. II‑733, bod 36. Ako správne tvrdí Súd prvého stupňa, akýkoľvek iný výklad článku 24 nariadenia č. 4253/88 by ohrozil potrebný účinok povinnosti prislúchajúcej Komisii a členským štátom kontrolovať riadne použitie finančnej pomoci Spoločenstva.
(43)  –	Rozsudok z 5. októbra 1999, C‑84/96, Zb. s. I‑6547.
(44)  –	Už citovaný.
(45)  –	Rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. decembra 2003, T‑306/00, Zb. s. II‑5705.
(46)  –	Už citovaný.
(47)  –	Uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 22. októbra 2001, Entorn/Komisia, T‑141/01 R, Zb. s. II‑3123, body 41 a 42.
(48)  –	Pozri už citovaný rozsudok Comunità montana della Valnerina/Komisia, bod 140.
(49)  –	Rozsudky z 24. januára 2002, Conserve Italia/Komisia, C‑500/99 P, Zb. s. I‑867, body 100 a 101, ako aj už citovaný Comunità montana della Valnerina/Komisia, bod 144.
(50)  –	Pozri v tomto zmysle už citovaný rozsudok Euroagri/Komisia, bod 72.
(51)  –	Rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. októbra 2002, Astipesca/Komisia, T‑180/00, Zb. s. II‑3985, bod 93 a citovaná judikatúra, a zo 14. septembra 2004, Ascontex/Komisia, T‑290/02, Zb. s. II‑3085, bod 65.
(52)  –	Pozri rozsudok z 2. júla 1974, Holtz & Willemsen/Rada a Komisia, 153/73, Zb. s. 675, bod 7.
(53)  –	Rozsudok z 9. septembra 2008, C‑120/06 P a C‑121/06 P, Zb. s. I‑6513, bod 169.
(54)  –	Pozri bod 168 tohto rozsudku.
(55)  –	Pozri body 75, 81 a 87 až 90 týchto návrhov.
(56)  –	Pozri body 75, 81 a 87 až 90 týchto návrhov.
(57)  –	Už citované rozsudky Astipesca/Komisia, bod 93 a citovaná judikatúra, ako aj Ascontex/Komisia, bod 65.