62021TJ0164_RES
(Zadeva T‑164/21)
QM
proti
Agenciji Evropske unije za sodelovanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj (Europol)
Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 9. novembra 2022
„Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Nepodaljšanje pogodbe, sklenjene za določen čas, za nedoločen čas – Interes službe – Napačna uporaba prava – Očitna napaka pri presoji – Pravica do izjave – Načelo dobrega upravljanja – Dolžnost skrbnega ravnanja“
Uradniki – Začasni uslužbenci – Zaposlovanje – Podaljšanje pogodbe, sklenjene za določen čas – Diskrecijska pravica uprave – Uslužbenci Europola – Sprejetje notranjih smernic, v skladu s katerimi morajo biti za podaljšanje izpolnjeni nekateri pogoji – Samoomejevanje diskrecijske pravice uprave na tem področju
(Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, člen 47(1)(b); Kadrovski predpisi Europola, člen 4(3))
(Glej točke od 82 do 89.)
Uradniki – Začasni uslužbenci – Zaposlovanje – Podaljšanje pogodbe, sklenjene za določen čas – Diskrecijska pravica uprave – Sodni nadzor – Meje – Očitna napaka pri presoji – Pojem – Dokazno breme
(Pogoji za zaposlitev drugih uslužbencev, členi 2(a), 8, prvi odstavek, in 47(b))
(Glej točke 114 in 115 ter od 121 do 123.)
Povzetek
Agencija Evropske unije za sodelovanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj (Europol) je januarja 2020 sprožila postopek podaljšanja pogodbe tožeči stranki QM, ki je začasni uslužbenec in vodja oddelka v tej agenciji, s pogodbo za nedoločen čas, v skladu s pravili, ki se uporabljajo v Europolu.
Izvršna direktorica Europola je maja 2020 kot organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi (v nadaljevanju: OPSP), tožečo stranko QM obvestila, da njene pogodbe ne namerava podaljšati s pogodbo za nedoločen čas, pri čemer je pojasnila, da bo zaradi zagotovitve upoštevanja bodoče strategije Europola prihodnji vodja zadevnega oddelka moral imeti dodatne sposobnosti in znanja, ki jih tožeča stranka nima.
Isti mesec se je OPSP odločil, da pogodbe tožeče stranke ne podaljša s pogodbo za nedoločen čas, ker je bila ugotovljena operativna potreba po vodji oddelka, ki ima v primerjavi z delovnim mestom tožeče stranke dodatna strokovna znanja (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
Splošno sodišče, pri katerem je tožeča stranka vložila ničnostno tožbo zoper izpodbijano odločbo, je razlagalo notranje smernice Europola, v skladu s katerimi se za podaljšanje pogodbe za nedoločen čas zahteva izpolnjevanje različnih meril. V tem okviru je Splošno sodišče razsodilo, da se lahko agencija, kot je Europol, ki ima, kadar gre za nadomestitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas s pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas, široko diskrecijsko pravico, odloči, da pogodbe o zaposlitvi ne podaljša, če sposobnosti in znanja uslužbenca ne ustrezajo več zahtevam delovnega mesta, ki so v prihodnosti razumno predvidljive, čeprav to delovno mesto v prihodnosti ne bo ukinjeno.
Presoja Splošnega sodišča
Uvodoma je Splošno sodišče opozorilo, da je možnost podaljšanja pogodbe začasnega uslužbenca samo možnost, ki je predmet diskrecije pristojnega organa, saj imajo institucije široko diskrecijsko pravico pri organizaciji svojih služb glede na naloge, ki so jim dodeljene, in pri razporejanju zaposlenih, ki jih imajo na voljo, na opravljanje teh nalog, pod pogojem, da se zaposleni razporedijo v interesu službe. To se zdi še toliko bolj upoštevno, kadar gre za nadomestitev pogodbe za določen čas s pogodbo za nedoločen čas, ki ustvarja trdnejšo in časovno bolj neomejeno vez med institucijo in zadevnim uslužbencem.
Če pa je uprava z notranjimi smernicami uvedla posebno ureditev, katere namen je zlasti zagotoviti preglednost postopka podaljševanja pogodb in pravilno uporabo nekaterih postopkovnih pogojev, je treba na to ureditev gledati kot na samoomejitev diskrecijske pravice institucije, od katere lahko uprava odstopi le, če jasno navede razloge, s katerimi je mogoče upravičiti to odstopanje, ker bi sicer kršila načelo enakega obravnavanja. Tak je primer Europola, ki je uvedel posebno ureditev, v skladu s katero morajo biti za podaljšanje pogodbe za nedoločen čas izpolnjena tri merila, in sicer, prvič, nadaljnja potreba po delovnem mestu ali položaju, vključno z vidika predvidljivega razvoja v prihodnosti, drugič, sposobnosti in znanja uslužbenca ter njihova primernost za delovno mesto ali položaj, ki ga zaseda, in tretjič, ves čas visoka delovna uspešnost zadevnega uslužbenca.
Splošno sodišče je na prvem mestu preučilo, ali sta bila način, kako je Europol uporabil prvi dve merili, in njegova ugotovitev neprimernosti sposobnosti in znanj tožeče stranke glede na predvidljiv razvoj v prihodnosti utemeljena in dosledna.
V zvezi s tem, prvič, je Splošno sodišče štelo, da je moral Europol v interesu službe pred sprejetjem odločitve o podaljšanju pogodbe na ustrezen način oceniti prihodnje spremembe in predvidljiv razvoj v prihodnosti. V tej zadevi je Splošno sodišče ugotovilo, da je Europol po eni strani ob upoštevanju številnih strateških programskih dokumentov, ki se nanašajo na njegovo dejavnost, menil, da mora zadevni oddelek opravljati operativne dejavnosti in ne več samo dejavnosti, ki podpirajo operativne dejavnosti drugih oddelkov, zaradi česar mora imeti vodja zadevnega oddelka dodatna znanja. Po drugi strani je splošno sodišče ugotovilo, da je Europol po oceni sposobnosti in znanj tožeče stranke ob upoštevanju njenega osebnega spisa in komentarjev, predloženih v okviru postopka podaljšanja pogodbe, menil, da ta znanja in sposobnosti ne ustrezajo predvidljivemu razvoju v prihodnosti.
Drugič, če bi bilo treba merila za podaljšanje uporabiti popolnoma samostojno, bi lahko taka uporaba pripeljala do položaja, v katerem bi moral Europol podaljšati pogodbo uslužbencu, čeprav njegova znanja ne bi ustrezala zahtevam delovnega mesta, ki so v prihodnosti razumno predvidljive, kar bi bilo očitno v nasprotju z interesom službe in s ciljem postopka.
V teh okoliščinah in ob upoštevanju široke diskrecijske pravice OPSP na področju podaljševanja pogodb o zaposlitvi za določen čas s pogodbami za nedoločen čas je Splošno sodišče ugotovilo, da Europol pri uporabi meril za ocenjevanje kandidata za podaljšanje pogodbe ni napačno uporabil prava.
Poleg tega Splošno sodišče poudarja, da izpodbijana odločba ne temelji na bodoči reorganizaciji agencije. Delovno mesto vodje oddelka je bilo tako ohranjeno v organigramu Europola, vendar – ker so bile zahteve delovnega mesta, ki ustrezajo novim znanjem, na novo opredeljene – z zahtevanimi dodatnimi znanji.
Na drugem mestu je Splošno sodišče presodilo, da Europol s tem, da je menil, da tožeča stranka nima sposobnosti in znanj, ki bi ustrezala novim potrebam te agencije, ni storil očitne napake pri presoji. Upoštevalo je tudi dejstvo, da Europol ne prereka visoke uspešnosti tožeče stranke niti njene zmožnosti prilagajanja. Razlog, na katerem je temeljilo nepodaljšanje pogodbe tožeče stranke, je neskladnost poklicnega profila tožeče stranke z bodočimi potrebami Europola, in sicer glede na odslej zahtevana dodatna znanja. Iz tega izhaja, da so bile ugotovljene nove potrebe in nova strokovna znanja, z vidika katerih, kot navaja Europol, znanja tožeče stranke niso zadostna. Poleg tega so bile te nove organizacijske potrebe tožeči stranki dobro znane, ker so bile jasno opredeljene v številnih strateških dokumentih, pri nastajanju katerih je tožeča stranka sodelovala in glede katerih je imela možnost opisati tiste svoje sposobnosti, ki naj ne bi bile navedene v njenem osebnem spisu.
Ob upoštevanju teh ugotovitev je Splošno sodišče tožbo v celoti zavrnilo.