62010CC0569_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. V obravnavani zadevi Komisija predlaga, naj se ugotovi, da Republika Poljska ni izpolnila nekaterih obveznosti iz členov 2(2), 3(1) in 5, točki 1 in 2, Direktive 94/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 1994 o pogojih za izdajo in uporabo dovoljenj za iskanje, raziskovanje in izkoriščanje ogljikovodikov(2) .
2. Republika Poljska nasprotuje očitani neizpolnitvi obveznosti, pri čemer zlasti navaja, da je tožba Komisije nedopustna, ker se njena obrazložitev bistveno razlikuje od tiste, ki je bila navedena v predhodnem postopku. Najprej se bom opredelil do tega ugovora nedopustnosti, v nadaljevanju pa bom preučil – v nekaterih primerih zgolj podredno – razloge, ki jih je Komisija navedla v utemeljitev svojega predloga za naložitev kazni Republiki Poljski.
3. Nazadnje bo vsebinsko vprašanje, postavljeno v tem postopku, Sodišču omogočilo, da v okviru zelo specifične nacionalne zakonodaje podrobneje razloži svojo sodno prakso glede dostopa do razpisnih postopkov za podelitev upravnih dovoljenj za gospodarsko izkoriščanje naravnih virov v javni lasti.
I – Pravni okvir
A – Pravo Evropske unije: Direktiva 94/22/ES
4. V skladu s členom 1, točka 3, Direktive 94/22 je „dovoljenje“ za namene te direktive „kateri koli zakon, predpis ali pogodbena določba ali v skladu s temi izdan podzakonski predpis, s katerim pristojni organi države članice pooblastijo subjekt, da v svojem imenu in na svojo odgovornost izvaja izključno pravico do iskanja, raziskovanja ali izkoriščanja ogljikovodikov na določenem geografskem območju“, pri čemer se lahko dovoljenje izda za vsako od navedenih dejavnosti posebej ali za več dejavnosti skupaj.
5. Člen 2 Direktive 94/22 določa:
„1. Države članice ohranijo pravico določiti območja znotraj svojega ozemlja, ki jih dajo na razpolago za opravljanje dejavnosti iskanja, raziskovanja in izkoriščanja ogljikovodikov.
2. Ko se območje da na razpolago za izvajanje dejavnosti iz odstavka 1, države članice zagotovijo, da med subjekti ni diskriminacije glede dostopa do opravljanja dejavnosti in opravljanja dejavnosti.
Vendar države članice lahko zaradi nacionalne varnosti zavrnejo prošnjo za dostop do in opravljanje dejavnosti vsakemu subjektu, ki je pod dejanskim nadzorom tretjih držav ali njihovih državljanov.“
6. V skladu s členom 3(1) te direktive morajo države članice sprejeti „potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da izdajanje dovoljenj poteka po postopku, ki vsem zainteresiranim subjektom omogoča, da lahko predložijo vloge“. Člen 3(5)(b) določa, da se „izdaja dovoljenja subjektu, ki je imetnik druge vrste dovoljenja, če imetje slednjega pomeni tudi pravico do izdaje prvega dovoljenja“, ne šteje za izdajo dovoljenja v smislu odstavka 1.
7. V skladu s členom 5 Direktive 94/22 morajo države članice sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev, da:
„1. se dovoljenja v vseh primerih izdajo na podlagi meril v zvezi s:
(a) tehnično in finančno sposobnostjo subjektov; ter
(b) načinom, ki ga predlagajo za iskanje, raziskovanje in/ali vpeljavo izkoriščanja na zadevnem geografskem območju;
in kjer je to primerno:
(c) ceno, ki jo je subjekt pripravljen plačati za pridobitev dovoljenja, če se dovoljenje da v prodajo;
(d) drugimi ustreznimi nepristranskimi in nediskriminacijskimi merili za končno odločitev med vlogami, če sta ob upoštevanju meril (a), (b), in če je to primerno, tudi (c) dve ali več vlog enako ustrezni.
[…]
Ta merila se sestavijo in objavijo v Uradnem listu Evropskih skupnosti
pred začetkom roka za oddajo vloge. Države članice, ki so že objavile merila v svojih uradnih listih, lahko objavo v Uradnem listu Evropskih skupnosti
omejijo na napotilo na objavo v uradnem glasilu svoje države. Vsako spremembo meril mora država članica vseeno v celoti objaviti v Uradnem listu Evropskih skupnosti ;
2. se pogoji in zahteve glede opravljanja ali prenehanja opravljanja dejavnosti, ki se uporabljajo za vsako vrsto dovoljenja zaradi zakonov in drugih predpisov, veljavnih v času oddaje vloge, ne glede na to, ali so zajeti v dovoljenju ali pa so eden od pogojev, ki jih je treba sprejeti pred izdajo takega dovoljenja, določijo in dajo kadarkoli na voljo zainteresiranim subjektom. V primerih, določenih v členu 3(2)(a), so ti lahko na voljo šele od dneva, ki je začetek roka za oddajo vloge;
3. se vsi zainteresirani subjekti uradno obvestijo o kakršnih koli spremembah pogojev in zahtev v času trajanja postopka;
4. se merila, pogoji in zahteve iz tega člena uporabljajo nediskriminacijsko;
5. se vsakemu subjektu, katerega vloga za dovoljenje je zavrnjena, na njegovo željo obrazložijo razlogi za odločitev.“
B – Poljska zakonodaja
8. Komisija s tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti zatrjuje, da je poljski zakon o geoloških raziskavah in rudarstvu z dne 4. februarja 1994(3) neskladen s pravom Unije.
9. V skladu s členom 7 navedenega zakona so nahajališča mineralnih snovi, ki ne tvorijo sestavnih delov tal, last državne zakladnice, ki lahko razpolaga s svojo pravico na teh nahajališčih z ustanovitvijo „užitka na rudarski pravici“ (odstavka 1 in 2).
10. V skladu s členom 2 zakona z dne 2. julija 2004 o svobodi opravljanja gospodarske dejavnosti(4) so iskanje, raziskovanje in izkoriščanje nahajališč mineralnih snovi gospodarske dejavnosti, ki jih ureja navedeni zakon.
11. Glede na navedbe Republike Poljske (odgovor na tožbo, točka 25) se za opravljanje dejavnosti iskanja, raziskovanja ali izkoriščanja ogljikovodikov ob uporabi povezanih določb zakona o svobodi opravljanja gospodarske dejavnosti in zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu zahteva pridobitev koncesije, ki jo podeli minister za okolje.
12. Tako bi na Poljskem „dovoljenje“ za opravljanje teh dejavnosti v smislu Direktive 94/22 sestavljala dva elementa: pogodba o podelitvi „užitka na rudarski pravici“ na eni strani ter upravna koncesija na drugi.
13. V skladu s členom 9 zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu lahko imetnik užitka v okviru pogodbeno določenih meja in ob izključitvi tretjih strank opravlja dejavnosti iskanja, raziskovanja ali izkoriščanja neke mineralne snovi. V okviru teh meja lahko užitkar tudi „razpolaga s svojo pravico“.
14. Člen 10 zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu določa, da užitek na rudarski pravici nastane „na podlagi sporazuma v zameno za nadomestilo in pod pogojem pridobitve koncesije“ (odstavek 1). Užitek preneha s potekom koncesije ali z njenim odvzemom (odstavek 3).
15. V skladu s členom 11(2) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu mora biti „brez poseganja v določbe člena 12(1) […] za ustanovitev užitka na rudarski pravici, ki zajema iskanje, raziskovanje in črpanje zemeljskega plina, nafte in njenih naravnih derivatov, predhodno opravljen konkurenčni postopek.“
16. Omenjeni člen 12(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu pa določa, da lahko „gospodarski subjekt, ki je raziskal in dokumentiral nahajališče mineralnih snovi v lasti državne zakladnice in ki je pripravil geološko dokumentacijo z natančnostjo, ki se zahteva za pridobitev koncesije za izkoriščanje mineralnih snovi, […] zaprosi, da se v njegovo korist ustanovi prednostna pravica glede užitka na rudarski pravici v razmerju do tretjih oseb.“ V skladu s členom 12(3) ta pravica preneha po poteku dveh let od prejetja dopisa, s katerim ustrezni upravni organ sprejema zadevno geološko dokumentacijo.
17. Člen 15(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu določa, da se koncesija zahteva za: „1. iskanje ali raziskovanje nahajališč mineralnih snovi, 2. črpanje mineralnih snovi […]“. Odstavek 2 tega člena za vse, kar ni urejeno s tem zakonom, napotuje na zgoraj navedeni zakon o svobodi opravljanja gospodarske dejavnosti.
18. V skladu s členom 17(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu se podelitev koncesije lahko pogoji s predložitvijo varščine, iz katere se lahko poplačajo zahtevki, ki lahko nastanejo zaradi izvajanja dejavnosti, zajetih s koncesijo, če to upravičuje posebno pomemben interes države ali posebno pomemben javni interes, konkretno interes, povezan z varstvom okolja.
19. Člen 18(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu med elementi, ki jih mora vsebovati vloga za podelitev koncesije za rudarsko pravico, navaja številko vpisa prosilca v register podjetij ali register gospodarskih dejavnosti (točka 2(b)). Člen 20(2) pa določa, da mora navedena vloga vsebovati tudi dokaz, da ima prosilec pravico uporabiti geološko dokumentacijo za zaprosilo za koncesijo (točka 1).
20. Nazadnje člen 47(1) tega zakona določa, da ima „državna zakladnica […] pravico do informacij, pridobljenih na podlagi izvedbe geoloških del“, pri čemer je v odstavku 2 tega člena dodano, da lahko s to pravico razpolaga pod pogoji iz odstavka 3, v skladu s katerim ima „subjekt, ki je nosil stroške izvedbe geoloških del, opravljenih na podlagi odločb, izdanih ob uporabi tega zakona, […] izključno pravico do popolnoma brezplačne uporabe geoloških informacij v znanstvene in raziskovalne namene in opravljanja dejavnosti, določenih v tem zakonu. Ta pravica ugasne po poteku 5 let od dne, ko izgubi učinek odločba, na podlagi katere so bila odobrena dela, ki so bila vir informacij, ali na podlagi katere je bilo dopuščeno izvajanje druge dejavnosti, urejene v tem zakonu ali drugih predpisih. Stranka, ki ima pravico do uporabe tako pridobljenih geoloških informacij, lahko drugim strankam omogoči dostop do teh informacij, razen če je v koncesiji ali odločbi o odobritvi programa geoloških del drugače določeno“.
II – Predhodni postopek
21. Komisija je 23. marca 2007 Poljski poslala uradni opomin, v katerem je opozorila na neizpolnitev obveznosti iz člena 2(2), člena 3(1) in člena 5, točki 1 in 2, Direktive 94/22. Poljska je odgovorila z dopisom z dne 25. maja 2007, v katerem je trdila, da je dovoljenje, določeno v Direktivi 94/22, v poljsko pravo vključeno z dvema pravnima institutoma, določenima v zakonu o geoloških raziskavah in rudarstvu: „užitkom na rudarski pravici“ in koncesijo, pri čemer je „užitek na rudarski pravici“ subjektivna pravica, katere obstoj ne zadošča za opravljanje dejavnosti, določenih v zakonu o geoloških raziskavah in rudarstvu, medtem ko koncesija predstavlja za eno od dejavnosti, urejenih v navedenem zakonu, dovoljenje za izvajanje subjektivne pravice na predpisan način.
22. Komisija je 31. januarja 2008 Republiki Poljski posredovala obrazloženo mnenje, v katerem je vztrajala pri vseh razlogih neizpolnitve, ki jih je navedla do tedaj. Poljska vlada je na to mnenje odgovorila z dopisom z dne 20. marca 2008. V tem dopisu je Republika Poljska navedla, da so bila „v okviru oblikovanja novega zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu […] opredeljena nova načela za podelitev koncesij za iskanje, raziskovanje in izkoriščanje ogljikovodikov na Poljskem. Nove določbe odpravljajo določbe, ki Evropski komisiji vzbujajo dvome v zvezi s postopkom podelitve užitka na rudarski pravici“.
23. Poljska vlada je Komisiji po tem, ko ji je 12. junija 2008 poslala osnutek novega zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu, z dopisom z dne 27. aprila 2010 sporočila, da je bil navedeni osnutek 18. novembra 2008 posredovan nacionalnemu parlamentu, vendar zaradi zapletenosti in dolžine razprav ni mogel biti sprejet v letu 2009.(5)
III – Postopek pred Sodiščem: predlogi strank
24. Komisija je 3. decembra 2010 v skladu s členom 258 PDEU pri Sodišču vložila tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti, ki so ji sledili odgovor na tožbo, replika tožeče stranke in duplika tožene države članice.
25. Komisija Sodišču predlaga, naj:
– ugotovi, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela ukrepov, potrebnih za zagotovitev, da imajo zainteresirani subjekti dostop do dejavnosti iskanja, raziskovanja in izkoriščanja ogljikovodikov brez kakršne koli diskriminacije, in da so dovoljenja za opravljanje navedenih dejavnosti podeljena po postopku, v katerem lahko vsi zainteresirani subjekti predložijo vloge, in na podlagi meril, objavljenih v Uradnem listu Evropske unije pred začetkom roka za oddajo navedenih vlog, ni izpolnila obveznosti iz členov 2(2), 3(1) in 5, točki 1 in 2, Direktive 94/22.
– Republiki Poljski naloži plačilo stroškov postopka.
26. Republika Poljska Sodišču predlaga, naj:
– tožbo v celoti razglasi za nedopustno ali jo, podredno, zavrne v celoti.
– Evropski komisiji naloži plačilo stroškov.
IV – Dopustnost tožbe
27. Poljska vlada uveljavlja ugovor nedopustnosti tožbe zaradi po njenem mnenju občutnih razlik med razlogi, ki jih je Komisija navedla v predhodnem postopku, in razlogi, ki jih je navedla v tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti.
28. V skladu z ustaljeno sodno prakso je predmet tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti določen na podlagi postopka iz člena 258 PDEU, tako da mora navedena tožba temeljiti na enakih razlogih in trditvah kot obrazloženo mnenje.(6) Vendar ta zahteva ne more pomeniti, da je v vsakem primeru potrebna popolna skladnost med očitki, navedenimi v izreku obrazloženega mnenja, in tožbenimi predlogi, če predmet spora, kakor je bil opredeljen v obrazloženem mnenju, ni bil razširjen ali spremenjen.(7)
29. Zato bom v nadaljevanju za ugotovitev, ali je treba ugovor poljske vlade sprejeti, primerjal razloge Komisije, kot so navedeni v tožbi, z vsebino obrazloženega mnenja (A), nato pa bom glede na sodno prakso Sodišča razčlenil morebitno pomembnost ugotovljenih razlik za dopustnost tožbe (B).
A – Tožbeni razlogi v primerjavi z vsebino obrazloženega mnenja
1. Prvi tožbeni razlog
30. Komisija v prvem tožbenem razlogu, ki se nanaša na domnevno kršitev člena 2(2), prvi pododstavek, Direktive 94/22, ki določa nediskriminatoren dostop do dejavnosti iskanja, raziskovanja in izkoriščanja ogljikovodikov, ugotavlja dvojno diskriminacijo.
31. Prvič, Komisija se sklicuje na diskriminacijo, nastalo v razmerju do subjektov s sedežem v drugih državah članicah, ker je treba v vlogi za podelitev koncesije navesti številko vpisa v register podjetij ali register gospodarskih dejavnosti na Poljskem (člen 18(1), točka 2(b), zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu). Treba je povedati, da ta prvi del prvega razloga ne predstavlja nikakršnih težav glede dopustnosti, saj je izrecno naveden v točki 78 obrazloženega mnenja.
32. Drugič, Komisija ugotavlja morebitno diskriminacijo v razmerju do subjektov, ki so zainteresirani za opravljanje dejavnosti izkoriščanja ogljikovodikov, niso pa prej opravljali raziskovalnih del na območju in zato nimajo pravice do izključne uporabe geološke dokumentacije. V tožbi Komisija trdi, da člen 20(2), točka 1, v povezavi s členom 47(3) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu navedene subjekte ovira pri pridobivanju koncesije za izkoriščanje, tudi če bi bila njihova ponudba na razpisu ugodnejša.
33. Ta razlog kot takšen ni izrecno naveden v obrazloženem mnenju: v njem je namreč le na splošno navedeno, da v drugi fazi postopka podelitve dovoljenja (ki ustreza koncesiji) ni konkurenčnega postopka, zahteva po potrdilu o pravici do uporabe geološke dokumentacije (točka 76 obrazloženega mnenja) pa je omenjena le bežno, ni pa pojasnjeno, kako lahko vrednotenje te pravice do uporabe povzroči diskriminacijo, ki jo očita Komisija.
2. Drugi tožbeni razlog
34. Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na morebitno kršitev člena 3(1) Direktive 94/22, v katerem je določena obveznost sprejetja postopka za podelitev dovoljenj, „ki vsem zainteresiranim subjektom omogoča, da lahko predložijo vloge“, je razdeljen na dva dela.
35. Prvič, Komisija meni, da je zahteva po podelitvi na podlagi razpisa, določena v členu 3 Direktive 94/22, izpolnjena le glede prve faze („užitek na rudarski pravici“), ne pa glede druge, saj se koncesija podeli po postopku „na podlagi listin“. Poleg tega naj bi bila prednost, ki jo ima na podlagi člena 12 zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu imetnik pravice do uporabe geološke dokumentacije, tudi v nasprotju s to zahtevo po konkurenčnem postopku.
36. Obrazloženo mnenje pa vsebuje trditev, da razpis obstaja le v zvezi z užitkom, ne omenja pa pravice do prednosti iz člena 12, niti niso v njem preučene morebitne posledice te prednosti.
37. Drugič, Komisija meni, da poljska zakonodaja ne izpolnjuje zahteve, da se razpis objavi v Uradnem listu Evropske unije, in se sklicuje tudi na to, da je treba dokumentacijo predložiti v poljščini (člen 53(4) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu), kar lahko po njenem mnenju povzroči diskriminacijo. Ta razlog ni naveden v obrazloženem mnenju.
3. Tretji tožbeni razlog
38. V tretjem tožbenem razlogu, ki se nanaša na morebitno kršitev člena 5, točki 1 in 2, Direktive 94/22, v katerem so določena merila za podelitev dovoljenj, Komisija zatrjuje, da merila za ocenjevanje iz različnih razlogov ne izpolnjujejo zahtev navedene direktive.
39. Prvič, Komisija ugotavlja, da poljska uredba iz leta 2005 merila tehnične, finančne in „tehnološke“ sposobnosti podjetja (navedena v členu 5, točki 1 in 2, Direktive 94/22)) med seboj „izenačuje“ in uporablja popolnoma ekonomsko merilo: ceno, ki jo je podjetje pripravljeno plačati v zameno za dovoljenje. V obrazloženem mnenju ni obravnavan ta konkretni razlog neizpolnitve. Vsekakor pa je Komisija ta razlog neizpolnitve umaknila na obravnavi.
40. Drugič, Komisija ugotavlja, da je lahko podelitev koncesije v nekaterih primerih pogojena s predložitvijo varščine (člen 17 zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu), kar je po njenem mnenju v nasprotju z Direktivo 94/22. V obrazloženem mnenju je ta razlog neizpolnitve naveden v točkah 68 in 73.
41. Nazadnje, Komisija meni, da zahteva po objavi meril ocenjevanja v Uradnem listu Evropske unije (člen 5, točka 1, Direktive 94/22) ni ustrezno prenesena v poljsko zakonodajo, niti ni v njej zagotovljeno, da so ta merila „kadarkoli [dana] na voljo zainteresiranim subjektom“ (člen 5, točka 2, Direktive 94/22). Ta razlog je posredno naveden v točki 68 in naslednjih obrazloženega mnenja.
B – Ugotovljene razlike in njihova pomembnost za dopustnost tožbe
42. Glede na navedeno že tu ugotavljam, da so očitno dopustni prvi del prvega razloga (vpis v register) ter drugi in tretji del tretjega razloga (varščina in objava meril za ocenjevanje), saj so v enaki obliki navedeni tako v tožbi kot v obrazloženem mnenju.
43. Nasprotno pa je treba po mojem mnenju za nedopustna šteti drugi del prvega razloga in drugi razlog v celoti.
44. V nadaljevanju bom pojasnil razloge za tak predlog.
45. Prvič, drugi del drugega razloga (ki se, kot smo videli, nanaša na neizpolnitev zahteve po objavi razpisa v Uradnem listu in na predložitev dokumentacije v poljščini) je po mojem mnenju nedopusten, ker, kot sem že povedal, obrazloženo mnenje ne vsebuje nikakršnih sklicevanj, ne neposrednih ne posrednih, na te konkretne trditve. Iz tega izhaja, da je Komisija v tožbo presenetljivo vključila izpodbojni razlog, do katerega se Republika Poljska ni mogla opredeliti v predhodnem postopku, predvsem pa ni mogla tedaj sprejeti ukrepov, na podlagi katerih bi se lahko glede tega konkretnega vprašanja izognila tožbi, ki je bila nazadnje vložena pri Sodišču.
46. V zvezi z drugim delom prvega razloga in prvim delom drugega razloga, ki ju je treba obravnavati skupaj, je treba najprej ugotoviti, da v obrazloženem mnenju prednjači teza, da poljska ureditev krši Direktivo 94/22, ker določa razpisni postopek le za prvo fazo postopka podelitve dovoljenja (nastanek „užitka na rudarski pravici“), ne pa za drugo fazo (koncesija v pravem pomenu besede), ki se ureja po postopku „na podlagi listin“. V teh okoliščinah naj bi poljski sistem v skladu z obrazloženim mnenjem po koncu prave konkurenčne faze postopka podelitve dovoljenja zahteval dodatne pogoje, zaradi katerih je lahko kandidat, ki je najbolje uvrščen po koncu prve faze, izključen v drugi in zadnji fazi, to je v fazi podelitve koncesije stricto sensu
(točka 64 obrazloženega mnenja).
47. Težava, ki je v zvezi s tem navedena v obrazloženem mnenju, je zato v tem, da izbrani kandidat v konkurenčnem postopku, uvedenem za ustanovitev užitka na rudarski pravici, nima nikakršnega jamstva, da bo lahko nazadnje dejansko izvajal dejavnost, ki je predmet koncesije (točka 75 obrazloženega mnenja).
48. Analiza v tožbi, ki jo je vložila Komisija, pa je kljub temu občutno drugačna: ponovno je navedena teza, da se koncesija pridobi brez razpisa, vendar je poudarek na dejstvu, da poljski zakon podeljuje izključno pravico uporabe in prednostno pravico tistemu, ki je sestavil geološko dokumentacijo, ob zatrjevanju, da takšne določbe omogočajo obid vsakršnih zahtev po razpisu, saj postavljajo imetnika predhodno obstoječega užitka na rudarski pravici za dejavnosti raziskovanja in iskanja v očiten prednostni položaj za pridobitev užitka za dejavnost črpanja in s tem za, nazadnje, pridobitev upravne koncesije za opravljanje dejavnosti črpanja ali izkoriščanja.(8) Vendar pa ta teza, ki je osrednja v tožbi, ni omenjena v obrazloženem mnenju, v katerem nista niti posebej navedena člena 12 in 47(3) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu,(9) ki sta, kot pravim, poglavitni določbi v argumentaciji, izpeljani v prvem in drugem razlogu tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti.
49. Seveda, kot sem že navedel, sodna praksa ne zahteva, da so očitki iz izreka obrazloženega mnenja in predlogi iz tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti popolnoma enaki. Kljub temu menim, da je argumentacija, ki temelji na členih 12 in 47(3) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu, dovolj bistvena pri oblikovanju prvih dveh razlogov, da pomeni njena vključitev v tožbo spremembo ali razširitev predmeta spora, določenega v obrazloženem mnenju. Po mojem mnenju je pretirano trditi, da gre zgolj za novo obrazložitev ali pojasnila, kakor to trdi Komisija.
50. V skladu s sodno prakso je namen predhodnega postopka, „da zadevna država dobi možnost, da se uskladi s svojimi obveznostmi, ki izvirajo iz prava Skupnosti, in da zoper očitke Komisije dejansko uveljavi svoja obrambna sredstva. Pravilnost tega postopka je bistveno jamstvo, ki ga daje Pogodba ne le za varovanje pravic obravnavanih držav članic, ampak tudi za zagotovitev jasne opredeljenosti predmeta spora v morebitnem sodnem postopku.“(10)
51. Zato se je po mojem mnenju opredelitev predmeta spora med predhodno fazo in fazo postopka pred Sodiščem bistveno spremenila. S tem pa sta bili ogroženi pravna varnost in pravica do obrambe Republike Poljske, ki v predhodnem postopku ni bila popolnoma jasno ter „skladno in natančno“ – kot zahteva sodna praksa(11) – obveščena, da prednost in izključna pravica iz členov 12 in 47 njenega zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu kršita zahteve iz Direktive 94/22. To je lahko tej državi preprečilo, da ni pravočasno izpolnila obveznosti iz prava Unije in da pozneje ni navedla trditev, ki bi jih štela za potrebne za upravičitev svoje pravne ureditve.
52. Iz vsega navedenega je po mojem mnenju razvidno, da je treba ugovor nedopustnosti zavrniti, kolikor se nanaša na prvi del prvega razloga in drugi in tretji del tretjega razloga.
53. Nasprotno pa je treba navedenemu ugovoru glede drugega dela prvega razloga in celotnega drugega razloga ugoditi in ju razglasiti za nedopustna.
54. Kljub temu – in zgolj podredno, kolikor zadeva po mojem mnenju nedopustne razloge – bom v nadaljevanju v celoti analiziral vse tri tožbene razloge, z edino izjemo, očitno, prvega dela tretjega razloga, ki ga je Komisija izrecno umaknila na obravnavi.
V – Analiza razlogov neizpolnitve
A – Uvodne ugotovitve: kratek opis sporne zakonodaje
55. Pred analizo razlogov neizpolnitve menim, da je nujno opisati poljsko zakonodajo, ki je bila podlaga za tožbo zaradi neizpolnitve obveznosti.
56. Poljski sistem dostopa do dejavnosti iskanja, raziskovanja in izkoriščanja ogljikovodikov je bil na dan izdaje obrazloženega mnenja v bistvenem urejen v zakonu o geoloških raziskavah in rudarstvu z dne 4. februarja 1994 in spremembah tega zakona.
57. Značilnost sistema, vzpostavljenega z navedenim zakonom, je predvsem obstoj dveh različnih pravnih naslovov („užitek na rudarski pravici“ in koncesija) – ki skupaj predstavljata „dovoljenje“, določeno v Direktivi 94/22 – in pa dajanje prednosti pri podelitvi dovoljenja za izkoriščanje podjetju, ki je predhodno raziskalo in dokumentiralo neko nahajališče.
58. Tako je treba za izvajanje rudarskih dejavnosti iskanja, raziskovanja ali izkoriščanja ogljikovodikov pridobiti užitek na rudarski pravici in koncesijo. Ta pravna naslova sta neločljivo povezana, tako da če se na primer koncesija odvzame ali poteče, preneha tudi užitek (člen 10(3) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu).
59. Pogodba o ustanovitvi „užitka na rudarski pravici“ vzpostavlja neke vrste „civilnopravni pravni naslov“. Za podelitev takega pravnega naslova je treba praviloma organizirati ustrezen razpisni postopek (člen 11(1) in (2) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu). Kot izjemo od pravila pa lahko kljub temu podjetje, ki je raziskovalo in geološko dokumentiralo neko nahajališče (najverjetneje ob izvajanju prejšnjega dovoljenja za iskanje in raziskovanje), v dveh letih zaprosi za prednostno (in izključno) podelitev užitka na rudarski pravici za izkoriščanje ogljikovodikov na tem nahajališču (člen 12 zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu).(12)
60. Vsekakor se zdi jasno, da podjetje, ki mu je bil podeljen užitek na rudarski pravici, ne more takoj začeti z izvajanjem rudarske dejavnosti, temveč mora za to oddati vlogo za podelitev „upravnega pravnega naslova“, to je koncesije.
61. Pred podelitvijo koncesije pa se ne izvede noben razpisni postopek. V praksi lahko za koncesijo zaprosi le podjetje, ki mu je bil podeljen užitek, tako da je nadaljnji postopek omejen na preveritev zahtev in dokumentacije, ki jo poljska zakonodaja zahteva za opravljanje rudarskih dejavnosti. Med navedenimi zahtevami je treba izpostaviti v tem postopku izpodbijan predhoden vpis subjekta-prosilca v register podjetij ali register gospodarskih dejavnosti (člen 18(1), točka 2(b), zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu) in v nekaterih primerih predložitev – tu ravno tako sporne – varščine (člen 17 zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu).
62. Poleg tega mora biti v primeru, da se prosi za podelitev koncesije za izkoriščanje, podjetje imetnik pravice do uporabe zgoraj navedene geološke dokumentacije (člen 20(2), točka 1, zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu). S tega vidika pripada geološka dokumentacija v skladu s poljsko zakonodajo praviloma državni zakladnici (člen 47(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu), vendar ima lahko podjetje-prosilec zaradi predhodne dejavnosti raziskovanja izključno pravico do uporabe te dokumentacije. Če to podjetje ne želi samo črpati na tem nahajališču, lahko izključno pravico do uporabe geološke dokumentacije proda drugemu podjetju. Po preteku petih let se pravica vrne državni zakladnici (člen 47(3) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu).
B – Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 2(2), prvi pododstavek, Direktive 94/22, ki določa nediskriminatoren dostop do dejavnosti iskanja, raziskovanja in izkoriščanja ogljikovodikov
63. Prvi tožbeni razlog se deli na dva dela:
1. Prvi del prvega razloga
64. V prvem delu prvega razloga Komisija zatrjuje, da poljska ureditev s tem, da v členu 18(2), točka 2(b), zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu zahteva, da je treba vlogi za podelitev koncesije priložiti številko vpisa v register podjetij ali register gospodarskih dejavnosti na Poljskem, ustvarja položaj diskriminacije za subjekte s sedežem v drugih državah članicah, ki ne morejo zaprositi za podelitev koncesije, če se prej na Poljskem ne vpišejo v register.
65. Komisija se je v zvezi s tem sklicevala na sodbo z dne 22. decembra 2010 v zadevi Yellow Cab Verkehrsbetrieb.(13) V njej je Sodišče potrdilo, da „ima zahteva, da mora imeti gospodarski subjekt – ustanovljen v drugi državi članici, ki želi pridobiti dovoljenje za opravljanje rednega avtobusnega prevoza v državi članici gostiteljici – sedež ali drugo poslovno enoto na ozemlju te države, še preden se mu izda dovoljenje za opravljanja teh prevozov, odvračalni učinek. Običajno skrben gospodarski subjekt namreč ne bi bil pripravljen izvesti naložb, ki so lahko pomembne, če ne ve, ali bo tako dovoljenje dobil“.(14) Zato in ker cilji, ki jih je v navedeni sodbi zatrjevala avstrijska vlada, niso upravičevali takšne zahteve, je Sodišče odločilo, da ta zahteva pomeni omejitev svobode ustanavljanja, razen če se uporabi po izdaji dovoljenja za opravljanje linijskih prevozov, in preden podjetniki začnejo opravljati prevoz.(15)
66. V obravnavani zadevi navedeni člen zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu določa, da mora biti vlogi za podelitev koncesije priložen dokaz o vpisu. Republika Poljska je navedla, da je na tisti stopnji vloge že praktično „gotovo“, da se bo dejavnost izvajala, saj je postopek podelitve koncesije zgolj formalnost in vlogo predloži le subjekt, ki je na podlagi predhodnega razpisa pridobil užitek na rudarski pravici.
67. Kljub temu je gotovo, da mora podjetje, ki si prizadeva za izvajanje rudarske dejavnosti – čeprav je že pridobilo ta užitek – izpolniti še ostale zahteve za pridobitev koncesije. In sicer, kot sem že imel priložnost izpostaviti, zahtevo po predložitvi varščine ali, v primeru dejavnosti izkoriščanja, zahtevo po izkazu pravice do uporabe geološke dokumentacije. Če podjetje-prosilec ne more izpolniti teh zahtev, je mogoče šteti, da je v tej fazi ohranjeno dovolj negotovosti, da bi bilo mogoče izključiti odvračalne učinke, na katere se nanaša sodba Yellow Cab Verkehrsbetrieb.
68. Zato menim, da je treba prvemu delu prvega tožbenega razloga ugoditi.
2. Drugi del prvega razloga
69. V drugem delu prvega tožbenega razloga Komisija zatrjuje, da obstaja diskriminacija tudi glede tistih subjektov, ki so zainteresirani za opravljanje dejavnosti izkoriščanja ogljikovodikov, niso pa prej opravljali raziskovalnih del na območju in zato nimajo pravice do izključne uporabe geološke dokumentacije. Po mnenju Komisije je to tako zato, ker je na podlagi povezanih določb členov 20(2), točka 1, in 47(3) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu posest te geološke dokumentacije nujno potrebna za vlogo za podelitev koncesije.
70. Ta drugi del prvega razloga delno sovpada s prvim delom drugega razloga, zaradi česar ju bom obravnaval skupaj.
C – Drugi tožbeni razlog: kršitev člena 3(1) Direktive 94/22, ki določa obveznost sprejetja postopka za podelitev dovoljenj, ki vsem zainteresiranim subjektom omogoča, da lahko predložijo vloge
71. Tudi ta drugi tožbeni razlog se deli na dva dela:
1. Prvi del drugega razloga (ki delno sovpada z drugim delom prvega razloga)
72. V prvem delu drugega razloga Komisija zatrjuje, da je zahteva iz člena 3 Direktive 94/22, v skladu s katero se dovoljenje podeli na podlagi predhodnega razpisa, izpolnjena le glede prve faze (nastanek „užitka na rudarski pravici“), ne pa glede druge, saj se koncesija podeli po postopku „na podlagi listin“. Poleg tega je po mnenju Komisije tudi prednost, ki je dana imetniku pravice do uporabe geološke dokumentacije, v nasprotju s to zahtevo po predhodnem razpisu.
73. V zvezi s tem Komisija priznava, da nič ne preprečuje, da bi se dovoljenje razdelilo na dva dela, vendar poudarja, da to velja, če se vsak del izpelje z razpisom.
74. Republika Poljska odgovarja, da zadošča, da obstaja razpis za podelitev užitka na rudarski pravici, saj je postopek podelitve koncesije – čeprav je obvezen – po naravi zgolj nekakšna „formalnost“, v katerem sodeluje le podjetje, ki mu je bil podeljen užitek.
75. Poljska vlada na podlagi navedenega meni, da nič ne preprečuje, da bi se dovoljenje podeljevalo v dveh fazah in da se v drugi fazi izvaja prednostna pravica. Po mnenju te vlade je takšna možnost zajeta s členom 3(5)(b) Direktive 94/22, v skladu s katerim „se ne obravnava […] kot izdaja dovoljenja“ (in se zato zanjo ne zahteva razpis) „izdaja dovoljenja subjektu, ki je imetnik druge vrste dovoljenja, če imetje slednjega pomeni tudi pravico do izdaje prvega dovoljenja“.
76. Komisija zagovarja stališče, da se ta določba nanaša na popolnoma drugačno dejansko stanje: takšno, v katerem je dovoljenje za izkoriščanje ogljikovodikov podeljeno z „aktom splošne uporabe, ki velja za veliko subjektov, kot sta na primer zakon ali uredba“ in z vrsto „poznejših posamičnih dovoljenj, vsebovanih v upravnih odločbah, sprejetih na podlagi prejšnje uredbe oziroma zakona“, ki izhajajo iz prvega dovoljenja in zato ne zahtevajo podelitve z razpisom.
77. Komisija na obravnavi ni uspela pojasniti, v kakšnih okoliščinah bi se lahko zgodil tovrsten primer, njena argumentacija v zvezi s tem pa po mojem mnenju ni preveč prepričljiva. Kakor koli že, menim, da člena 3(5)(b) Direktive 94/22 ni mogoče uporabiti v tem primeru, ker dvojna prednost, določena v poljskem zakonu, povzroči – kot bom pokazal v nadaljevanju – da razpis ni zagotovljen niti v prvi fazi postopka.
78. Namreč, členi 12, 20(2), točka 1, in 47(3) poljskega zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu določajo prednost in izključno pravico do uporabe v korist tistega subjekta, ki je predhodno izvajal dejavnosti raziskovanja in iskanja. Navedeni zakon daje na eni strani prednost pri pridobitvi užitka na rudarski pravici gospodarskemu subjektu, ki je pripravil geološko dokumentacijo (člen 12(1)), na drugi strani pa zakon temu subjektu poleg tega podeljuje izključno pravico za uporabo te dokumentacije (člen 47(3)), brez katere ni mogoče niti zaprositi za koncesijo za dejavnosti črpanja (člen 20(2), točka 1).
79. Člen 12 zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu daje namreč subjektu, ki je črpal na nahajališču mineralnih snovi, dokumentiral in pripravil ustrezno geološko dokumentacijo, prednost – za obdobje dveh let in pred vsemi ostalimi subjekti – pri prošnji za podelitev užitka.
80. Poleg tega ima v skladu s členom 47(3) navedenega zakona podjetje, ki je nosilo stroške izvedbe geoloških del iskanja in raziskovanja, pet let izključno pravico do uporabe geološke dokumentacije, ki jo je samo pripravilo. Zato ima navedeni subjekt v tem obdobju praktično zagotovljeno koncesijo, saj je v skladu s členom 20(2), točka 1, navedenega zakona pravica do uporabe geološke dokumentacije bistvena zahteva za predložitev ustrezne vloge za podelitev koncesije. Le tisti subjekt, ki razpolaga s to dokumentacijo, lahko namreč dejansko pristopi k drugi fazi postopka podelitve dovoljenja.
81. Tako – čeprav je lahko užitek na rudarski pravici na razpisu, objavljenem v ta namen, podeljen drugemu podjetju(16) – je v praksi posledica člena 47(3) v povezavi s členom 20(2), točka 1, navedenega zakona, da lahko v teh petih letih podjetje-užitkar pridobi koncesijo le, če subjekt, ki uživa pravico do izključne uporabe geološke dokumentacije, privoli v to, da mu jo da na razpolago. V tem smislu je treba ugotoviti, kot je bilo izkazano na obravnavi, da je lahko ta pravica do izključne uporabe predmet nakupa oziroma prodaje. Skratka, kolikor je upoštevno v tej zadevi, če ne gre za nobeno od obeh navedenih okoliščin, je za tisto podjetje z razpisom pridobljen užitek na rudarski pravici brez pomena.
82. Poljska vlada skuša ta izid upravičiti s trditvijo, da pomenita pravica do izključne uporabe geološke dokumentacije in prednost, dana njenemu imetniku, pravično nadomestilo za naložbe, izvedene v predhodni fazi iskanja in raziskovanja.
83. Vendar po mojem mnenju te trditve ni mogoče sprejeti.
84. Naj se zdi še tako pravično izplačati nadomestilo tistemu, ki so mu nastali stroški, ki jih terja priprava dokumentacije, pa te naložbe v nobenem primeru ni mogoče poplačati tako, da bi se postopek podelitve dovoljenja izkrivil do te mere, da bi postal razpis, ki ga zahteva Direktiva 94/22, iluzoren.
85. Za takšen primer pa gre – oziroma vsaj ni mogoče izključiti, da gre – v skladu s poljsko ureditvijo. Zaradi součinkovanja prednosti in pravic do izključne uporabe, vzpostavljenega z zakonom o geoloških raziskavah in rudarstvu, lahko nastane primer, da imetnik pravice do izključne uporabe geološke dokumentacije pridobi užitek na rudarski pravici, ne da bi bil opravljen pravi razpis. Tak razpis bo namreč nemogoče izpeljati, če prednost iz člena 12(1) pomeni – kot bi se na prvi pogled sklepalo iz izraza „prednost“ – pravo prednostno pravico pri podelitvi užitka.
86. Nekaj drugega je, če ta „prednost“ pomeni, da bo naložba, izvedena za pripravo geološke dokumentacije, predstavljala zaslugo, ki jo je treba upoštevati v postopku razpisa; morda kvalificirano zaslugo, vendar nikakor do te mere, da bi bila odločilna za izid razpisa. Ta zasluga je lahko, če je ustrezno vrednotena, podlaga za razumno nadomestilo za prizadevanje pri naložbi, ne da bi bilo treba iti tako daleč, kot vztraja poljska vlada.
87. V zvezi s tem je treba poleg tega upoštevati, da imetništvo pravice do izključne uporabe geološke dokumentacije ne more biti tako odločilno v postopku podelitve dovoljenja, kot je v poljski ureditvi. Imetništvo te pravice seveda dokazuje, da ima subjekt sposobnost, potrebno za pripravo geološke dokumentacije. Kljub temu pa je očitno, da ta sposobnost sama po sebi ne more zadoščati za izkaz sposobnosti, ki so pomembne za namene podelitve dovoljenja za črpanje mineralnih virov. Skratka, jasno je, da daje poljski model čezmerno prednost položaju podjetij, ki so prvotno sposobna izdelati geološko dokumentacijo, pri tem pa položaj drugih podjetij, ki tudi lahko izkažejo sposobnost za črpanje mineralnih snovi, popolnoma podreja interesom prvonavedenih podjetij.
88. Torej, poljska ureditev „dovoljenj“ v smislu Direktive 94/22 se deli na dve fazi (podelitev užitka in koncesija v pravem pomenu besede), katerih izid je lahko povsem odvisen od izvajanja pravice do izključne uporabe geološke dokumentacije, ki je potrebna za dejansko pridobitev dovoljenja za črpanje mineralnih virov. Pravica do izključne uporabe, ki se priznava tistemu, ki je geološko dokumentacijo pridobil na podlagi raziskovalnih dejavnosti in preučevanja, za katere se v skladu s členom 33(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu ne zahteva vedno koncesija in se zato ne izvajajo nujno na podlagi razpisnega postopka.
89. Zato glede na to, da poljska zakonodaja dopušča, da se v nekaterih okoliščinah dovoljenje, ki se zahteva za dejavnosti iskanja, raziskovanja in črpanja, podeli po postopku, ki ne vključuje pravega razpisnega postopka, menim, da je treba prvemu delu drugega tožbenega razloga in drugemu delu prvega tožbenega razloga Komisije v celoti ugoditi.
2. Drugi del drugega razloga
90. V drugem delu drugega tožbenega razloga Komisija zatrjuje, da poljska zakonodaja ne izpolnjuje zahteve, da se razpis objavi v Uradnem listu Evropske unije . Poleg tega navaja, da lahko to, da je treba dokumentacijo v zvezi s prijavo predložiti v poljščini, povzroči diskriminacijo.
91. Kar zadeva objavo, se dejansko zdi, da se ta zahteva spoštuje v zvezi s podelitvijo užitka na rudarski pravici. Za postopek za podelitev koncesije pa takšna objava ne velja, verjetno ravno zato, ker ni konkurenčni postopek. Vsekakor neobstoj objave, ki je bistvena za ta postopek (kar nenazadnje pomeni pomanjkanje preglednosti), sam po sebi pomeni še eno neizpolnitev obveznosti iz Direktive, ki jo mora Sodišče po mojem mnenju prav tako ugotoviti.
92. V zvezi z zahtevo glede jezika dokumentacije poljska vlada opozarja, da pravo Unije nacionalnim upravam ne nalaga obveznosti, da morajo sprejemati dokumentacijo v jeziku, ki ni uradni jezik države članice, čemur lahko le pritrdim.
93. Zato menim, da bi bilo treba drugemu delu drugega razloga iz tožbe Komisije ugoditi v delu, ki vsebuje očitek, da postopek za podelitev koncesije ni predmet objave v Uradnem listu Evropske unije .
D – Tretji tožbeni razlog: kršitev člena 5, točki 1 in 2, Direktive 94/22, v katerem so določena merila za podelitev dovoljenj
94. Ta tretji tožbeni razlog se je izvorno delil na tri dele, od katerih je Komisija prvi del izrecno umaknila na obravnavi, zaradi česar se bom v zvezi z drugim in tretjim delom omejil na ugotovitev, da – kot sem že navedel – po mojem mnenju ne predstavljata nikakršnih težav glede dopustnosti.
1. Drugi del tretjega razloga: predložitev varščine
95. Komisija ugotavlja, da se v skladu s členom 17 poljskega zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu podelitev koncesije v nekaterih primerih lahko pogoji s predložitvijo varščine, ki je po njenem mnenju zahteva, ki nima podlage v Direktivi 94/22.
96. Prvič, Komisija meni, da zahteva po predložitvi varščine ne more temeljiti na tem, da morajo v skladu s členom 5, točka 1(a), Direktive 94/22 ocenjevati finančno sposobnost prosilcev v postopkih za podelitev dovoljenja. Komisija zlasti trdi, da je poljski zakon nekoliko nejasen pri določitvi te zahteve, ki jo pristojni organ lahko postavi, če to upravičuje „posebno pomemben interes države ali posebno pomemben javni interes, konkretno interes, povezan z varstvom okolja“ (člen 17(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu).
97. Drugič, Komisija zatrjuje, da člen 6(2) Direktive, ki državam članicam dopušča, da v nekaterih okoliščinah (zaradi državne varnosti, javne varnosti, javnega zdravja, varstva okolja, itd.) določijo „pogoje in zahteve za izvajanje“ dejavnosti, ki so predmet dovoljenja, ravno tako ne zadošča, da se na njegovi podlagi določi tovrstna finančna zahteva. Po mnenju Komisije se ta določba nanaša na pogoje za izvajanje dejavnosti, ne pa na zahteve, ki jih je treba izpolnjevati za podelitev dovoljenja.
98. Po mojem mnenju – čeprav je res, da lahko besedilo člena 6(2) Direktive 94/22 povzroči zmedo (ker se nanaša na „pogoje in zahteve za izvajanje“ dejavnosti, ki so predmet dovoljenja) – razumevanje tega člena v povezavi s členom 6(1) privede do sklepa, da gre navsezadnje za zahteve, namenjene zagotovitvi sposobnosti prosilca za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti.
99. Člen 6(1) namreč napotuje na pogoje iz člena 5, točka 2, Direktive, v katerem so omenjeni „pogoji in zahteve glede opravljanja ali prenehanja opravljanja dejavnosti, ki se uporabljajo za vsako vrsto dovoljenja zaradi zakonov in drugih predpisov, veljavnih v času oddaje vloge, ne glede na to, ali so zajeti v dovoljenju ali pa so eden od pogojev, ki jih je treba sprejeti pred izdajo takega dovoljenja ,(17) pri čemer se ne zdi, da bi se člen 6(2) želel nanašati izključno na zahteve, ki se uporabijo pozneje, ko je bilo dovoljenje že podeljeno.
100. Poleg tega je takšno razlikovanje popolnoma nesmiselno v pravnem položaju, kakršen je obravnavani. Po mojem mnenju bi zato lahko določba člena 17(1) zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu pomenila zakonito uporabo člena 5, točka 1(a), ali člena 6(2) Direktive 94/22, kolikor je treba zahtevo po predložitvi varščine utemeljiti z razlogi javnega interesa (ki jih zadnjenavedena določba na splošno omenja).
101. Poleg tega je zahteva po varščini, namenjeni kritju odgovornosti, ki lahko izhaja iz opravljanja dejavnosti, po mojem mnenju ukrep, ki je sorazmeren glede na cilj zagotovitve tega, da subjekt razpolaga z zadostno „finančno sposobnostjo“, in ki izpolnjuje potrebo po varstvu „posebno pomembnega“ javnega interesa.
102. Zato menim, da se drugemu delu tretjega tožbenega razloga ne sme ugoditi.
2. Tretji del tretjega razloga
103. Nazadnje, Komisija meni, da zahteva po objavi meril ocenjevanja v Uradnem listu Evropske unije
„pred začetkom roka za oddajo vloge“ (člen 5, točka 1, Direktive 94/22) ni ustrezno prenesena v poljsko zakonodajo, niti ni v njej zagotovljeno, da so ta „merila kadarkoli [dana] na voljo zainteresiranim subjektom“ (člen 5, točka 2, Direktive 94/22).
104. Prvič, Komisija meni, da Republika Poljska ni sprejela ukrepov, potrebnih za zagotovitev jasne in učinkovite objave meril za ocenjevanje ponudb v Uradnem listu Evropske unije, saj je poljska vlada – čeprav obstaja regulativna določba, ki izrecno predpisuje navedeno objavo – v praksi navedeno določbo izpolnila le z objavo „treh kategorij meril za ocenjevanje ponudb“, konkretno določitev vsebine navedenih meril pa je prepustila dokumentu, opredeljenemu kot „podrobni pogoji podelitve v zvezi s pridobitvijo užitka na rudarski pravici za iskanje in črpanje na nahajališčih nafte in zemeljskega plina na nekaterih območjih koncesije“, za katerega je mogoče zaprositi pri pristojnem oddelku ministrstva za okolje.
105. Drugič, Komisija zatrjuje, da se natančne informacije v zvezi s pogoji za opravljanje gospodarske dejavnosti, ki je predmet dovoljenja, sporočijo šele po začetku odprtega postopka za podelitev koncesije. Navedeno sporočilo naj bi bilo zato neučinkovito, saj naj bi subjekt, ki mu je bil podeljen užitek na rudarski pravici (in ki mu bo po navedbah poljske vlade samodejno podeljena koncesija), ne mogel biti seznanjen z vsemi pogoji za opravljanje dejavnosti v trenutku razpisa.
106. Tem trditvam Komisije lahko samo pritrdim.
107. Kar zadeva zlasti neizpolnitev obveznosti prenosa zahteve po objavi meril za ocenjevanje v Uradnem listu Evropske unije
(člen 5, točka 1, Direktive 94/22), menim, da poljski pravni red ni dovolj jasen glede tega vprašanja, kar je v praksi povzročilo precej ohlapno izpolnjevanje zahteve po objavi, ki zajema le navedbo kategorij meril, namesto da bi vsebovala podrobnejšo obrazložitev vsebine navedenih meril.
108. Zato menim, da je treba tretjemu delu tretjega tožbenega razloga ugoditi.
VI – Stroški
109. Če se tožbi delno ugodi, nosi v skladu s členom 138(3) Poslovnika Sodišča vsaka stranka svoje stroške.
VII – Predlog
110. Zato predlagam, naj Sodišče v tem postopku:
drugi del prvega tožbenega razloga in drugi tožbeni razlog v celoti razglasi za nedopustna,
podredno ugotovi, da Republika Poljska s tem, da ni sprejela ukrepov, potrebnih za zagotovitev, da se dostop do dejavnosti iskanja, raziskovanja in izkoriščanja ogljikovodikov dejansko opravi po razpisnem postopku, v katerem lahko vsi zainteresirani subjekti predložijo vloge na podlagi meril, objavljenih v Uradnem listu Evropske unije pred začetkom roka za oddajo navedenih vlog, ni izpolnila obveznosti iz členov 2(2), 3(1) in 5, točki 1 in 2, Direktive 94/22,
odloči, da vsaka stranka nosi svoje stroške.
(1) .
(2)  – UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 6, zvezek 2, str. 262.
(3)  – Spremenjen z zakonom z dne 22. aprila 2005, da bi se po pristopu Poljske k Evropski uniji opravila uskladitev poljskega pravnega reda z določbami Direktive 94/22 (Dz. U. 2005, št. 227, postavka 1947).
(4)  – Dz. U. 2007, št. 155, postavka 1095.
(5)  – Novi zakon je bil nazadnje sprejet 9. junija 2011.
(6)  – Glej, med drugim, sodbo z dne 8. decembra 2005 v zadevi Komisija proti Luksemburgu (C-33/04, ZOdl., str. I-10629), točka 36.
(7)  – Sodbe z dne 11. julija 2002 v zadevi Komisija proti Španiji (C-139/00, Recueil, str. I-6407), točka 19; z dne 14. julija 2005 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-433/03, ZOdl., str. I-6985), točka 28, in z dne 7. septembra 2006 v zadevi Komisija proti Združenemu kraljestvu (C-484/04, ZOdl., str. I-7471), točka 25.
(8)  – Glej na primer točke od 41 do 51 in od 64 do 68 tožbe Komisije.
(9)  – Tožba vsebuje le splošna napotila na „člene od 7 do 29“ in „od 15 do 21“ zakona o geoloških raziskavah in rudarstvu (točki 26 in 59 tožbe Komisije).
(10)  – Sodba z dne 16. junija 2005 v zadevi Komisija proti Italiji (C-456/03, ZOdl., str. I-5335), točki 36 in 37.
(11)  – Glej med drugim sodbo z dne 18. decembra 2007 v zadevi Komisija proti Španiji (C-186/06, ZOdl., str. I-12093), točka 18. V tej sodbi je bila razglašena nedopustnost enega od razlogov, ki jih je predložila Komisija, ker je spremenila očitke glede na tiste, ki jih je navedla v predhodnem upravnem postopku, s čimer je kršila prej navedene zahteve skladnosti in natančnosti.
(12)  – Poleg tega obstaja vrsta geografskih območij, na katerih se užitek na rudarski pravici podeli, ne da bi bilo treba izvesti konkurenčni postopek. To v tej tožbi ni sporno in se zdi v skladu s členom 3(3) Direktive.
(13)  – Sodba C-338/09, ZOdl., str. I-13927.
(14)  – Točka 37.
(15)  – Točke od 38 do 40 sodbe.
(16)  – Položaj, ki v praksi lahko nastane le, če se gospodarski subjekt, ki je pripravil geološko dokumentacijo, odloči, da ne bo oddal vloge in torej ne bo izkoristil prednostne pravice, ki mu jo za dve leti podeljuje člen 12(1).
(17)  – Moj poudarek.