62016CC0267
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PAOLA MENGOZZIJA,
predstavljeni 12. septembra 2017 (
1
)
Zadeva C‑267/16
Albert Buhagiar,
Wayne Piri,
Stephanie Piri,
Arthur Taylor,
Henry Bonifacio,
Colin Tomlinson,
Darren Sheriff,
proti
The Hon. Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Supreme Court of Gibraltar (vrhovno sodišče Gibraltarja, Združeno kraljestvo))
„Predhodno odločanje – Pristojnost – Pojem sodišče države članice – Gibraltar – Člen 29 Akta o pogojih pristopa Združenega kraljestva – Carinska unija – Direktiva o nadzoru nabave in posedovanja orožja – Direktiva 91/477 – Razlaga določb o lovcih in športnih strelcih – Evropsko dovoljenje za strelno orožje – Prosti pretok blaga – Svoboda opravljanja storitev – Prosto gibanje oseb“
I. Uvod
1.
V tej zadevi je Supreme Court of Gibraltar (vrhovno sodišče Gibraltarja) Sodišču predložilo vprašanja za predhodno odločanje v zvezi s tem, ali se Direktiva Sveta 91/477/EGS z dne 18. junija 1991 o nadzoru nabave in posedovanja orožja (
2
), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/51/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008 (
3
) (v nadaljevanju: Direktiva 91/477), uporablja za ozemlje Gibraltarja.
2.
Natančneje, ob upoštevanju posebnega statusa Gibraltarja, ki je izključen iz carinskega območja Unije, se predložitveno sodišče sprašuje, ali bi se, čeprav se zdi, da Direktiva 91/477 spada v okvir pravil Unije o blagovni menjavi, nekatere določbe te direktive, ki se nanašajo na evropsko dovoljenje za strelno orožje (v nadaljevanju: dovoljenje), izdano lovcem in športnim strelcem, ki imajo svoje orožje, za namene potovanja med več državami članicami, lahko vseeno uporabljale za Gibraltar.
3.
Kot bom pojasnil v teh sklepnih predlogih, menim, da ni tako.
II. Pravni okvir
4.
Člen 355 PDEU določa:
„Poleg določb člena 52 Pogodbe o Evropski uniji o ozemeljski veljavnosti Pogodb se uporabljajo tudi naslednje določbe:
[…]
3.   Določbe Pogodb se uporabljajo za evropska ozemlja, za katerih zunanje odnose je odgovorna država članica.
[…]“
5.
Člen 28 Akta o pristopu Kraljevine Danske, Irske ter Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska in o prilagoditvah Pogodb (
4
) (v nadaljevanju: Akt o pristopu iz leta 1972) določa:
„Akti institucij Skupnosti, ki se nanašajo na proizvode iz Priloge II Pogodbe EGS in na proizvode, za katere se zaradi izvajanja skupne kmetijske politike pri uvozu v Skupnost uporabljajo posebna pravila, in akti o usklajevanju zakonodaj držav članic o prometnih davkih se ne uporabljajo za Gibraltar, razen če Svet na predlog Komisije soglasno ne odloči drugače.“
6.
Na podlagi člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972 v povezavi z njegovo prilogo I, del I, točka 4, je Gibraltar izključen iz carinskega območja Skupnosti.
7.
V tretji, četrti, peti, šesti in sedmi uvodni izjavi Direktive 91/477 je navedeno:
„ker […] je Komisija v svoji Beli knjigi o dokončnem oblikovanju notranjega trga navedla, da ima odprava nadzora nad varnostjo predmetov, ki se prevažajo, in osebami med drugim za posledico približevanje zakonodaje o orožju;
ker zahteva odprava nadzora nad posedovanjem orožja na notranjih mejah Skupnosti sprejetje učinkovitih predpisov, ki bi v državah članicah omogočili izvajanje nadzora nad nabavo in posedovanjem strelnega orožja ter njegovim prenosom v drugo državo članico […];
ker bo vzajemno zaupanje na področju zaščite varnosti ljudi, ki ga bodo med državami članicami ustvarili ti predpisi, tem večje, če bodo podprti z delno usklajeno zakonodajo; ker bi bilo torej koristno določiti razrede strelnega orožja, katerega nabavo in posedovanje je treba zasebnikom prepovedati ali pa morajo ti zanj pridobiti dovoljenje oziroma ga morajo prijaviti;
ker bi bilo treba prehod iz ene države članice v drugo ob posedovanju orožja načeloma prepovedati; ker je odstopanje od tega sprejemljivo le, če se sprejme postopek, ki omogoča državam članicam, da so obveščene o vnosu strelnega orožja na svoje ozemlje;
ker bi bilo treba sprejeti prožnejše predpise o lovu in streljanju v tarčo, da bi preprečili oviranje prostega gibanja oseb bolj, kakor je potrebno“.
8.
Člen 1(1) Direktive 91/477 določa:
„V tej direktivi ‚strelno orožje‘ pomeni vsako prenosno cevno orožje, ki izstreljuje, je namenjeno izstreljevanju ali ga je mogoče predelati za izstreljevanje šiber, krogel ali izstrelkov z delovanjem razstreliva, razen če je izvzeto zaradi enega izmed razlogov, navedenih v delu III Priloge I. Strelno orožje je razvrščeno v delu II Priloge I.
[…]“
9.
Člen 1(4) Direktive 91/477 določa:
„‚[…] dovoljenje […]‘ je listina, ki jo organi države članice na zahtevo izdajo osebi, ki zakonito nabavlja in uporablja strelno orožje. Velja največ za obdobje petih let, ki se lahko podaljša, in vsebuje informacije, določene v Prilogi II. […] dovoljenje […] je neprenosljivo, v njem je navedeno strelno orožje ali več njih, ki jih ima v posesti in uporablja imetnik dovoljenja. Vedno mora biti v posesti osebe, ki uporablja strelno orožje, na dovoljenju pa se označijo spremembe glede posesti ali lastnosti strelnega orožja, pa tudi izguba ali tatvina strelnega orožja.“
10.
Člen 3 Direktive 91/477 določa:
„Države članice lahko v svoji zakonodaji sprejmejo določbe, ki so strožje od predvidenih v tej direktivi, pri čemer morajo upoštevati pravice, dodeljene osebam s prebivališčem v državah članicah po členu 12(2).“
11.
Člen 8(3) Direktive 91/477 določa:
„3.   Če država članica na svojem ozemlju prepove nabavo in posedovanje strelnega orožja, razvrščenega v razrede B, C ali D, ali zanj zahteva dovoljenje, o tem obvesti druge države članice, ki izrecno vpišejo izjavo v zvezi s tem v vsako […] dovoljenje […], ki ga izdajo za takšno strelno orožje, v skladu s členom 12(2).“
12.
Člen 11(1) Direktive 91/477 določa:
„1.   Strelno orožje se lahko brez poseganja v člen 12 prenaša iz ene države članice v drugo samo po postopku, določenem v naslednjih odstavkih. Te določbe se uporabljajo tudi za prenos strelnega orožja, ki sledi prodaji po pošti.“
13.
Člen 12(1) in (2) Direktive 91/477 določa:
„1.   Če se ne postopa po postopku iz člena 11, se posedovanja strelnega orožja med potovanjem skozi dve ali več držav članic ne dovoli, razen če si je zadevna oseba pridobila dovoljenje vsake od teh držav članic.
Države članice lahko izdajo takšno dovoljenje za eno ali več potovanj za največ eno leto z možnostjo podaljšanja. Takšna dovoljenja se vpišejo na […] dovoljenje […], ki ga mora predložiti potnik, kadar to od njega zahtevajo organi držav članic.
2.   Ne glede na odstavek 1 lahko lovci v zvezi z razredoma C in D in športni strelci v zvezi z razredi B, C in D brez predhodnega dovoljenja posedujejo eno ali več strelnih orožij, razvrščenih v te razrede, med potovanjem skozi dve ali več držav članic z namenom, da ga uporabijo pri svojih dejavnostih, če imajo […] dovoljenje […], v katerem je našteto takšno orožje, in če lahko utemeljijo razloge za svoje potovanje, zlasti s predložitvijo povabila ali drugega dokazila za lov ali streljanje v tarčo v ciljni državi članici.
Države članice ne smejo pogojevati priznavanja […] dovoljenja […] s plačilom kakršnih koli pristojbin ali dajatev.
Vendar to odstopanje ne velja za potovanja v državo članico, ki prepoveduje nabavo in posedovanje zadevnega strelnega orožja ali v kateri je treba po členu 8(3) za to pridobiti dovoljenje. V tem primeru se vpiše izrecna izjava v zvezi s tem v […] dovoljenje […].
[…]“
14.
Priloga I k Direktivi 91/477 vsebuje opredelitve strelnega orožja, ki je kategorizirano tako: Razred A – Prepovedano strelno orožje, Razred B – Strelno orožje, za katerega je potrebno dovoljenje, Razred C – Strelno orožje, ki ga je treba prijaviti, in Razred D – Drugo strelno orožje.
15.
V Prilogi II so natančneje opredeljeni oddelki, ki jih mora vključevati dovoljenje. V točki (f) te priloge je navedeno:
„Za pridobitev pravice do potovanja v drugo državo članico z enim ali več kosi strelnega orožja iz razreda B, C ali D, navedenega v tem dovoljenju, je treba pridobiti eno ali več predhodnih ustreznih dovoljenj od države članice, ki se jo namerava obiskati. To ali ta dovoljenja se lahko vpišejo na to dovoljenje.
Zgoraj omenjeno predhodno dovoljenje načeloma ni potrebno za potovanje s strelnim orožjem iz razreda C ali D za lovske namene ali s strelnim orožjem iz razreda B, C ali D z namenom sodelovati pri športnem streljanju, če ima potnik dovoljenje za strelno orožje in lahko utemelji razlog za to potovanje.
Kadar je država članica v skladu s členom 8(3) obvestila drugo državo članico, da je posedovanje določenega strelnega orožja iz razreda B, C ali D prepovedano ali je zanj treba pridobiti dovoljenje, je treba dodati eno od naslednjih izjav:
‚Potovanje v … (zadevno/-e državo/-e) s strelnim orožjem … (navedba orožja) se prepove.‘
‚Za potovanje v … (zadevno/-e državo/-e) s strelnim orožjem … (navedba orožja) je treba pridobiti dovoljenje.‘“
III. Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
16.
Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so člani zveze za športno streljanje Gibraltar Target Shooting Association. Albert Buhagiar, predsednik navedene zveze, je 19. maja 2015 toženi stranki, gibraltarskemu ministru za pravosodje (v nadaljevanju: minister za pravosodje), poslal dopis, v katerem je prosil, naj vsem tožečim strankam iz postopka v glavni stvari izda dovoljenje.
17.
Minister za pravosodje je v odgovoru z dne 2. junija 2015 navedel, da se je gibraltarska vlada glede na to, da sta Evropska komisija in vlada Združenega kraljestva menili, da se Direktiva 91/477 za Gibraltar ne uporablja, odločila, da Direktive ne prenese. Zato minister za pravosodje tožečim strankam iz postopka v glavni stvari ni mogel izdati dovoljenj, za katera so zaprosili. Zaradi te zavrnitve so tožeče stranke vložile tožbo pri predložitvenem sodišču.
18.
Predložitveno sodišče opozarja, da se na podlagi člena 355(3) PDEU pravo Unije v celoti uporablja za Gibraltar, razen v zvezi z izjemami, določenimi v členih od 28 do 30 Akta o pristopu iz leta 1972. Člen 29 tega akta v povezavi s Prilogo I, del I, točka 4, k temu aktu določa, da je Gibraltar izključen iz skupnega carinskega območja Unije.
19.
Po mnenju predložitvenega sodišča naj bi Sodišče učinke te izključitve pojasnilo v sodbi z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑30/01, EU:C:2003:489, točka 59), v kateri je navedlo, da se direktive, katerih pravni podlagi sta člena 114 in 115 PDEU ter katerih glavni cilj je prosti pretok blaga, na ozemlju Gibraltarja ne uporabljajo.
20.
Vendar predložitveno sodišče meni, da tožeče stranke iz postopka v glavni stvari navajajo nove trditve.
21.
Na prvem mestu trdijo, da bi se glede na cilj odstopanj, določenih v Aktu o pristopu iz leta 1972, in z vidika načela ozke razlage izjem akti prava Unije v zvezi s prostim pretokom blaga, ki ne ogrožajo cilja odstopanj, določenih v Aktu o pristopu iz leta 1972, morali uporabljati za Gibraltar. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari menijo, da bi to moralo veljati za določbe Direktive 91/477 v zvezi z dovoljenjem, ki se uporabljajo za lovce in športne strelce. To dovoljenje naj bi se izdalo izključno za namen potovanja v države članice in iz njih zaradi sodelovanja na športnih dogodkih, ne da bi vključevalo trgovinski posel v zvezi z zadevnim blagom.
22.
Na drugem mestu tožeče stranke iz postopka v glavni stvari trdijo, da določbe o dovoljenju spadajo v okvir svobode opravljanja storitev. Kot take naj bi se uporabljale za Gibraltar in bi torej morale biti prenesene na to ozemlje. Neobstoj takega prenosa naj bi ustvarjal diskriminacijo v smislu člena 56 PDEU za lovce in športne strelce, ki prebivajo v Gibraltarju in ki bi morali nositi dodatne stroške in prestajati upravne zamude, ko potujejo v Unijo, da bi se udeležili lovskih in strelskih dogodkov in tekmovanj. To strelno orožje naj namreč ne bi bilo blago v okviru trgovinske izmenjave, temveč športna oprema, potrebna za njihovo dejavnost.
23.
Nazadnje in podredno tožeče stranke iz postopka v glavni stvari izpodbijajo veljavnost Direktive 91/477. Trdijo, da se določbe Direktive 91/477 v zvezi z dovoljenjem nanašajo na prosto gibanje oseb. To naj bi bilo potrjeno s sedmo uvodno izjavo te direktive. Zato naj bi navedena direktiva temeljila na napačni pravni podlagi. Direktiva namreč temelji na členu 100 A Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti (postal člen 95(1) ES, zdaj člen 114 PDEU), medtem ko člen 100 A(2) Pogodbe EGS izključuje možnost sprejetja aktov v zvezi s prostim gibanjem oseb.
24.
V takih okoliščinah je predložitveno sodišče prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Če se določbe glede […] dovoljenja […] v Direktivi 91/477 nanašajo zgolj na prosti pretok blaga, ali se lahko kljub temu uporabljajo za Gibraltar, ker ne vključujejo trgovine ali trgovinskega posla in zato ne spadajo na področje uporabe odstopanj, ki so bila Gibraltarju odobrena na podlagi akta o pristopu iz leta 1972?
2.
Ali se določbe Direktive [91/477] glede […] dovoljenja […], kar zadeva lovce in športne strelce, uporabljajo za Gibraltar, ker se nanašajo na prosti pretok storitev?
3.
Ali so določbe Direktive [91/477] glede […] dovoljenja […], kar zadeva lovce in športne strelce, neveljavne, ker se nanašajo na prosto gibanje oseb in so bile zato sprejete na napačni pravni podlagi?“
25.
Stališča v zvezi s temi vprašanji so predložili tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, minister za pravosodje, vlada Združenega kraljestva, Evropski parlament, Svet Evropske unije in Evropska komisija. Te zadevne stranke so na obravnavi 16. maja 2017 tudi podale ustne navedbe.
IV. Pristojnost Sodišča
26.
Sodišče je tokrat prvič prejelo vprašanja Supreme Court of Gibraltar (vrhovno sodišče Gibraltarja). Kljub posebnemu statusu Gibraltarja v pravu Unije niti predložitveno sodišče niti zadevne stranke niso izpodbijale statusa sodišča v smislu člena 267 PDEU, ki ga ima Supreme Court of Gibraltar (vrhovno sodišče Gibraltarja).
27.
S tem mnenjem se strinjam.
28.
Najprej, ni sporno, da se določbe Pogodb uporabljajo za Gibraltar na podlagi člena 355(3) PDEU, ker je za zunanje odnose tega evropskega ozemlja odgovorno Združeno kraljestvo.
29.
V zvezi s tem je treba spomniti, da se v skladu s členom 1(3) Akta o pristopu iz leta 1972 določbe o pooblastilih in pristojnostih institucij Skupnosti uporabljajo v zvezi s to pogodbo. Zato pristojnost za predhodno odločanje, ki je Sodišču podeljena s členom 267 PDEU, velja tudi za Akt o pristopu iz leta 1972. (
5
)
30.
Nato je treba poudariti, da je Sodišče priznalo status sodišča v smislu člena 267 PDEU sodnim organom drugih evropskih ozemelj, za katera veljajo različni odstavki člena 355 PDEU. Tako je v zvezi s Kanalskimi otoki in otokom Man, za katere člen 355(5)(c) PDEU določa, da se Pogodbi zanje uporabljata le, kolikor je to potrebno za izvajanje ureditve, ki je za te otoke predvidena v Aktu o pristopu iz leta 1972, Sodišče priznalo, da so sodišča, ki imajo sedež na teh ozemljih, pooblaščena za to, da mu predložijo vprašanja za predhodno odločanje, da se zagotovi enotna uporaba prava Unije, kot se uporablja za ta ozemlja. (
6
) Ta pristop je bil implicitno potrjen v okviru predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo sodišče Ålandskih otokov, za katere se ve, da je uporaba prava Unije na tem ozemlju Republike Finske urejena v skladu s členom 355(4) PDEU. (
7
)
31.
V tej zadevi želi predložitveno sodišče izvedeti, v kolikšnem obsegu bi se Direktiva 91/477 lahko uporabljala na ozemlju Gibraltarja glede na njegov status.
32.
Očitno je, da se to vprašanje nanaša na enotno uporabo prava Unije v smislu sodne prakse, navedene v točki 30 teh sklepnih predlogov. Zato menim, da je treba Supreme Court of Gibraltar (vrhovno sodišče Gibraltarja) šteti za sodišče, ki je pooblaščeno postaviti vprašanje Sodišču na podlagi člena 267 PDEU.
V. Vprašanja za predhodno odločanje
33.
S členom 355(3) PDEU se uporaba določb prava Unije razširja na ozemlje Gibraltarja ob upoštevanju izključitev, ki so izrecno določene v Aktu o pristopu iz leta 1972.
34.
Te izključitve se nanašajo na določbe prava Unije o prostem pretoku blaga (
8
), ne pa na določbe o svobodi opravljanja storitev (
9
) ali prostem gibanju oseb.
35.
Kot je razvidno iz obrazložitve predložitvenega sklepa in besedila vprašanj za predhodno odločanje, predložitveno sodišče ne dvomi o tem, da Direktiva 91/477 vsaj v glavnem delu spada na področje prostega pretoka blaga, kar bi a priori moralo pomeniti, da se v skladu s členom 29 Akta o pristopu iz leta 1972 ne uporablja na ozemlju Gibraltarja.
36.
V celoti se strinjam s premiso razlogovanja predložitvenega sodišča, v skladu s katero Direktiva 91/477 spada med določbe prava Unije v zvezi s prostim pretokom blaga.
37.
Ta razlaga izhaja že iz ugotovitev Sodišča v sodbi z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143). Sodišče je namreč z vidika ciljev, ki se uresničujejo z Direktivo 91/477, ter njenega sistema in splošne sistematike sklepalo, da se s tem aktom uvajajo učinkoviti predpisi, ki zagotavljajo harmonizacijo nekaterih upravnih pogojev v zvezi z nabavo orožja, njegovim posedovanjem in čezmejnim gibanjem. (
10
) Torej gre za instrument o nadzoru in pretoku strelnega orožja, kolikor to spada v kategorijo blaga.
38.
Vendar ta ugotovitev ni odgovor na vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče.
39.
Predložitveno sodišče se namreč v bistvu sprašuje, v kolikšnem obsegu bi lahko člen 12(2) te direktive, ki ureja postopek v zvezi s posedovanjem strelnega orožja na potovanjih med dvema ali več državami članicami, ki jih opravijo lovci ali športni strelci, ki imajo dovoljenje, vseeno odstopal od splošne narave Direktive 91/477 kot instrumenta, povezanega s prostim pretokom blaga, in se posledično uporabljal na ozemlju Gibraltarja. V zvezi s tem predložitveno sodišče navaja tri ločene hipoteze.
40.
V prvi hipotezi se sprašuje, ali bi bil člen 12(2) Direktive 91/477 lahko izvzet iz izključitve, določene v členu 29 Akta o pristopu iz leta 1972, ker bi bilo treba zadnjenavedeni člen razlagati ozko in ker se samo ukrepi, ki se nanašajo na trgovinske transakcije ali trgovino ali trgovinske posle, ne uporabljajo za Gibraltar. Ta hipoteza temelji na predpostavki, da postopek, ki ga ureja člen 12(2) Direktive 91/477, ne zajema takih trgovinskih izmenjav ali transakcij.
41.
Druga in tretja hipoteza, ki ustrezata drugemu in tretjemu vprašanju za predhodno odločanje, sta predstavljeni kot podredni alternativi. Na eni strani se predložitveno sodišče sprašuje, ali bi člen 12(2) Direktive 91/477 lahko spadal na področje svobode opravljanja storitev in se posledično uporabljal za Gibraltar. Na drugi strani se predložitveno sodišče, ki vprašanje oblikuje z vidika veljavnosti Direktive 91/477, v bistvu sprašuje, ali bi člen 12(2) Direktive 91/477 spadal v okvir prostega gibanja oseb in kakšne bi bile posledice tega.
42.
Nobena od teh hipotez me ne prepriča.
43.
Da bi odgovoril na tri vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, menim, da je treba najprej preučiti naravo določb Direktive 91/477 v zvezi z dovoljenjem, zlasti njen člen 12(2). Na podlagi te preučitve bo na drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje mogoče odgovoriti tako, da člen 12(2) Direktive 91/477 sledi dvema ciljema, pri čemer prvi spada na področje pretoka blaga. Nato bo treba odgovoriti na prvo vprašanje za predhodno odločanje, s katerim se ob upoštevanju ozke razlage člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972 postavlja vprašanje, ali ima prosti pretok blaga v odnosih z Gibraltarjem omejen obseg. Takoj moram navesti, da je treba to hipotezo po mojem mnenju izključiti. Nazadnje bom, če se Sodišče ne bo strinjalo z mojo analizo in bo menilo, da člen 12(2) Direktive 91/477 uresničuje dvojni cilj (prosti pretok blaga in svobodo opravljanja storitev), ne da bi eden prevladoval nad drugim, podredno navedel nekaj pripomb o posledicah, ki jih je treba iz takega pristopa izpeljati za postopek v glavni stvari.
A.
Narava člena 12(2) Direktive 91/477 ter svoboda opravljanja storitev in prosto gibanje oseb
44.
Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari v bistvu trdijo, da člen 12(2) Direktive 91/477 uresničuje cilj, ki je neodvisen od cilja prostega pretoka blaga. Prvič, edini cilj tega člena naj bi bil olajšati potovanje lovcev in športnih strelcev, ki imajo lastno strelno orožje, da se jim omogoči opravljanje in prejemanje storitev v Uniji. Drugič in alternativno, namen člena 12(2) Direktive 91/477 naj bi bil lovcem in športnim strelcem olajšati gibanje v Uniji z njihovim strelnim orožjem. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari se v podporo svojim trditvam sklicujejo na sodbo z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143).
45.
Naj spomnim, da člen 12 Direktive 91/477 določa postopek v zvezi s pretokom strelnega orožja, ki ga ima v posesti oseba, ko potuje med dvema ali več državami članicami.
46.
V skladu s členom 12(1) Direktive 91/477 mora zadevna oseba pridobiti predhodno dovoljenje navedenih držav članic, ki se vpiše na dovoljenje, opredeljeno v členu 1(4) te direktive.
47.
Z odstopanjem od tega postopka člen 12(2) Direktive 91/477 lovcem in športnim strelcem podeljuje pravico, da v Uniji brez predhodnega dovoljenja potujejo s kategorijami strelnega orožja, naštetimi v tem členu, pod pogojem, da imajo dovoljenje, v katerem je našteto navedeno strelno orožje, in pod pogojem, da lahko utemeljijo razloge za svoje potovanje.
48.
Ko je bilo Sodišče vprašano o obsegu določb Direktive 91/477 o dovoljenju, kar zadeva lovce in športne strelce, je v sodbi z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), priznalo, da te določbe res uresničujejo cilj olajšati čezmejno potovanje lovcev in športnih strelcev, ki imajo lastno orožje, ne da bi ta cilj prevladal nad glavnim ciljem te direktive v zvezi z nabavo, posedovanjem in pretokom samega orožja.
49.
Čeprav je namreč res, da je v točkah 53 in 57 sodbe z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), poudarjeno, da so z Direktivo 91/477 lovcem in športnim strelcem „izrecno priznan[e]“ pravice oziroma da je „cilj uvedbe evropskega dovoljenja omogočiti prost pretok lovcev in športnih strelcev iz ene države članice v drugo ob posedovanju orožja, če je to nujno za izpolnitev tega cilja“, pa je v točki 52 navedeno, da „se želi s členom 1(4) Direktive 91/477 […] v povezavi z njenim členom 12(2) zlasti olajšati pretok orožja za lov ali športne dejavnosti“. (
11
)
50.
To trditev potrjujeta sedma uvodna izjava Direktive 91/477 in sistematika te direktive. Na eni strani je namreč v sedmi uvodni izjavi navedeno, da bi bilo treba sprejeti prožnejše predpise o lovu in streljanju v tarčo, da bi preprečili oviranje prostega gibanja oseb bolj, kakor je potrebno. Na drugi strani je treba spomniti, da je člen 12(2) Direktive 91/477 del poglavja 3 te direktive, naslovljenega „Formalnosti glede pretoka orožja znotraj Skupnosti“ (
12
). Poleg tega se potovanje lovcev in športnih strelcev, tudi če imajo dovoljenje, lahko omeji na podlagi člena 8(3) Direktive 91/477, kadar država članica na svojem ozemlju prepove nabavo in posedovanje strelnega orožja iz kategorij, določenih v tem členu. Taka prepoved pa se ne nanaša na osebno merilo v zvezi z individualnimi lastnostmi zadevnih oseb, temveč na materialno merilo, to je kategorijo zadevnega orožja.
51.
Analiza, ki jo je Sodišče opravilo v sodbi z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), tako nasprotuje eni od trditev tožečih strank iz postopka v glavni stvari, v skladu s katero je preizkus težišča akta sekundarne zakonodaje Unije omejen na spor o konkurenčnih pravnih podlagah.
52.
Res je, da se ta preizkus redno uporablja v okviru določitve primerne pravne podlage za akt sekundarne zakonodaje Unije. Spomniti je treba, da mora v skladu s tem preizkusom izbira pravne podlage za pravni akt Unije temeljiti na objektivnih dejavnikih, ki jih je mogoče sodno preveriti, med katere spadata cilj in vsebina tega akta. Če se namreč pri preizkusu ukrepa izkaže, da ima ta dva cilja ali dva sestavna dela, pri čemer je eden od teh ciljev ali sestavnih delov glavni, drugi pa stranski, mora akt temeljiti na samo eni pravni podlagi, in sicer tisti, ki se zahteva za glavni ali prevladujoči cilj oziroma sestavni del. Sodišče je glede ukrepa, ki hkrati sledi več ciljem ali ima več sestavnih delov, ki so neločljivo povezani, ne da bi bil eden v primerjavi z drugim le stranski, razsodilo, da mora tak ukrep, če je mogoče uporabiti različne pravne podlage Pogodb, izjemoma temeljiti na različnih ustreznih pravnih podlagah. (
13
)
53.
Vendar sodna praksa dokazuje, da Sodišče tak preizkus v bistvu uporablja tudi, ko gre na primer za ugotavljanje, ob upoštevanju katere svoboščine gibanja, zagotovljene s pravom Unije, je treba preučiti nacionalno ureditev, ki se nanaša na več teh svoboščin (
14
), ali za opredelitev dane sestavljene transakcije na področju davka na dodano vrednost kot „dobavo blaga“ ali „opravljanje storitev“ (
15
). Gre torej za splošen preizkus. Ker se ta preizkus nanaša na akt sekundarne zakonodaje Unije, je mogoče z njim opredeliti cilj ali cilje tega akta, zlasti da se razložijo njegove določbe in eventualno določi njihova primerna pravna podlaga ali podlage.
54.
Dolgo pred sodbo z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), je bil ta preizkus dalje uporabljen v sodbi z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑30/01, EU:C:2003:489), v zvezi z domnevnim neprenosom nekaterih direktiv na ozemlje Gibraltarja, v kateri pravna podlaga teh aktov ni bila izpodbijana, kar ponazarja ugotovitev, da preizkus težišča ni namenjen izključno iskanju primerne pravne podlage za akt sekundarne zakonodaje Unije.
55.
Sodišče je poleg tega v sodbi z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑30/01, EU:C:2003:489), odločilo, da je glavni cilj teh direktiv odpraviti ovire za blagovno menjavo med državami članicami in da torej spada v okvir izključitve uporabe prostega pretoka blaga na ozemlju Gibraltarja na podlagi člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972. Čeprav navedene direktive uresničujejo tudi cilj varstva okolja, so se ti cilji šteli za zgolj podredne (kar ni zadostovalo za to, da bi se te direktive uporabljale za ozemlje Gibraltarja). Sodišče je torej ovrglo neizpolnitev obveznosti, ki jo je Združenemu kraljestvu očitala Komisija.
56.
Podobno razlogovanje je mogoče učinkovito razviti v tej zadevi, kot so pravilno predlagale vlada Združenega kraljestva in tri institucije, ki so vložile stališča pri Sodišču. Kar zadeva člen 12(2) Direktive 91/477 in v skladu s presojo, opravljeno v točkah od 48 do 50 teh sklepnih predlogov, cilj v zvezi s prostim gibanjem oseb ostaja podreden glavnemu oziroma prevladujočemu cilju tega člena, ki se nanaša na pretok strelnega orožja.
57.
Na podlagi te presoje je mogoče odgovoriti na drugo in tretje vprašanje za predhodno odločanje.
58.
Prvič, v nasprotju s tem, kar zatrjujejo tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, v zvezi s svobodo opravljanja storitev ugotavljam, da nobena določba Direktive 91/477 ne ureja ali zakonsko določa dobave in uživanja storitev s strani strelskih centrov ali lovskih revirjev, kar je implicitno razvidno iz sodbe z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143). Čeprav je opravljanje takih storitev očitno lahko lažje zaradi možnosti, ki je dana lovcem in športnim strelcem, da potujejo s svojim strelnim orožjem, gre le za posredno posledico sprejetja člena 12(2) Direktive 91/477.
59.
Poleg tega je dovoljenje potovalni dokument, nikakor pa ne dovoljenje za streljanje ali lov. (
16
) Zlasti ne nadomešča dovoljenj, ki jih izdajo centri za športno streljanje ali lastniki lovskih revirjev za izvajanje takih dejavnosti. Zato se ni mogoče sklicevati na nobeno analogijo med izdajo dovoljenja in tem, da fizična ali pravna oseba podeli pravico do ribolova na vodni površini, kar je bila podlaga za zadevo, v kateri je bila izdana sodba z dne 21. oktobra 1999, Jägerskiöld (C‑97/98, EU:C:1999:515, točka 36), na katero se tožeče stranke iz postopka v glavni stvari po mojem mnenju neupravičeno sklicujejo.
60.
Menim, da je torej treba na drugo vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, odgovoriti tako, da se Direktiva 91/477 ne nanaša na svobodo opravljanja storitev.
61.
Kar zadeva tretje vprašanje za predhodno odločanje, je na podlagi zgornje analize mogoče potrditi, da ker glavni cilj Direktive 91/477, vključno z njenim členom 12(2), spada na področje uporabe prostega pretoka blaga, je ta akt na podlagi sodne prakse, navedene v točki 52 teh sklepnih predlogov, lahko veljavno temeljil na členu 100 A(1) Pogodbe EGS (zdaj člen 114(1) PDEU), saj je Direktiva 91/477 ukrep za harmonizacijo upravnih določb držav članic, ki se nanašajo na nabavo, posedovanje in čezmejni pretok strelnega orožja, njen namen pa sta vzpostavitev in delovanje notranjega trga.
62.
Ker je glavni cilj Direktive 91/477, vključno z njenim členom 12(2), pretok strelnega orožja, je torej treba zdaj preučiti, ali je obseg prostega pretoka blaga, kot trdijo tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, spremenjen zaradi nujnosti, da se člen 29 Akta o pristopu iz leta 1972 razlaga ozko.
B.
Ozka razlaga člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972 in njen učinek na obseg prostega pretoka blaga v odnosih z Gibraltarjem
63.
Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari zagovarjajo idejo, da je treba člen 29 Akta o pristopu iz leta 1972 razlagati ozko.
64.
Ta trditev je v skladu z razlago, ki jo je Sodišče v zvezi s tem členom podalo v sodbi z dne 21. julija 2005, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑349/03, EU:C:2005:488). Sodišče je namreč odločilo, da če je na podlagi člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972 Gibraltar izključen iz carinskega območja Skupnosti, je treba to izjemo razlagati ozko. (
17
) Zato je Sodišče v tej sodbi menilo, da se akt sekundarne zakonodaje na področju medsebojne pomoči pristojnih organov na področju trošarin uporablja na ozemlju Gibraltarja, tudi če se določbe Direktive Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (
18
), ki se nanašajo na harmonizacijo materialnih zakonodaj na področju trošarin, ne uporabljajo za Gibraltar. (
19
)
65.
Pripravljen sem priznati, da je treba izjemo od uporabe prava Unije za ozemlje Gibraltarja razlagati ozko. Vendar tako ozka razlaga ne spreminja obsega carinskega območja Skupnosti.
66.
Povedano drugače, to vedno pomeni – kot je ugotovilo Sodišče – da izjema od člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972, to je „izključitev Gibraltarja s carinskega območja Skupnosti, pomeni, da se zanj ne uporabljajo pravila Pogodbe o prostem pretoku blaga in pravila sekundarne zakonodaje, katere namen je, kar zadeva prosti promet blaga, približevanje zakonov in drugih predpisov držav članic v skladu s členoma [114 in 115 PDEU]“ (
20
).
67.
Ta ugotovitev torej ni neskladna s sodbo z dne 21. julija 2005, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑349/03, EU:C:2005:488, točki 52 in 53), ker je Sodišče v tej zadevi odločalo samo o uporabi akta sekundarne zakonodaje, ki se ni nanašal na usklajevanje materialnih zakonodaj držav članic na področju trošarin, za ozemlje Gibraltarja.
68.
Nasprotno pa v tej zadevi ni sporno, da je namen Direktive 91/477 harmonizirati nekatere upravne pogoje v zvezi z nabavo orožja, njegovim posedovanjem in čezmejnim gibanjem v skladu s členom 100 A(1) Pogodbe EGS (zdaj postal člen 114(1) PDEU), kot je Sodišče opozorilo v sodbi z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, točka 47).
69.
V nasprotju s tem, kar trdijo tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, ozka razlaga člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972 ne pomeni, da je treba prosti pretok blaga v odnosih z Gibraltarjem razlagati bolj omejeno, kot izhaja iz določb Pogodbe DEU.
70.
Predvsem ne razumem, kako bi takšna svoboščina lahko bila omejena na trgovinske transakcije ali izmenjave, tako da bi se lahko člen 12(2) Direktive 91/477 uporabljal za Gibraltar.
71.
Tudi če bi sprejeli tezo tožečih strank iz postopka v glavni stvari, da potovanje lovca ali športnega strelca z njegovim strelnim orožjem ne vključuje trgovinskih transakcij ali izmenjav, to ne spremeni dejstva, da bi ta položaj še naprej spadal na področje uporabe prostega pretoka blaga. Tako je Sodišče v sodbi z dne 3. decembra 2015, Pfotenhilfe-Ungarn (C‑301/14, EU:C:2015:793, točki 46 in 47), opozorilo, da carinska unija zajema vso blagovno menjavo ter da se določbe Pogodbe DEU o prostem pretoku blaga uporabljajo ne glede na to, ali se zadevno blago prevaža čez nacionalne meje za prodajo ali preprodajo ali pa za osebno rabo ali potrošnjo.
72.
Zato vse strelno orožje, na katero se nanaša Direktiva 91/477, spada na področje prostega pretoka blaga, neodvisno od tega, ali se znotraj Unije premešča, na primer, v okviru prodaje po pošti ali potovanja lovca ali športnega strelca.
73.
Če bi predvideli različno pravno ureditev v pravu Unije glede na to, ali je blago predmet prodaje ali osebne rabe, bi to ustvarilo nepremostljive praktične težave. Isto blago bi namreč spadalo oziroma ne bi spadalo na področje uporabe prostega pretoka blaga glede na njegovo rabo, bodisi komercialno bodisi osebno, to je na podlagi subjektivnega merila, ki bi moralo biti določeno kazuistično.
74.
Glede na zgornjo analizo ozka razlaga člena 29 Akta o pristopu iz leta 1972 ne pomeni, da je prosti pretok blaga omejen na blago, ki je predmet trgovinskih transakcij ali izmenjav. Zato vse določbe Direktive 91/477 spadajo na področje te svoboščine in se v skladu s členom 29 Akta o pristopu iz leta 1972 ne uporabljajo za ozemlje Gibraltarja.
C.
Podredni preudarki v zvezi z odgovorom na tretje vprašanje za predhodno odločanje
75.
Če se Sodišče ne bi strinjalo z zgornjo analizo in bi menilo, da člen 12(2) Direktive 91/477 neločljivo povezano uresničuje cilja prostega pretoka blaga in prostega gibanja oseb, ne da bi prvi prevladoval na drugim, bi iz tega očitno sledilo, da bi bila ta direktiva neveljavna. Direktiva 91/477 bi namreč tedaj temeljila na nezadostni pravni podlagi, to je členu 100 A(2) Pogodbe EGS, ki določa, da se odstavek 1 tega člena ne uporablja za določbe o prostem gibanju oseb.
76.
V tem primeru se ne bi bilo treba vprašati o morebitni ločljivosti določb Direktive 91/477 v zvezi z dovoljenjem od drugih določb te direktive. Tudi če so stranke iz postopka v glavni stvari tej temi namenile nekaj preudarkov v svojih stališčih, gre namreč za praktičen in podreden element v zvezi z izvršitvijo prihodnje sodbe. Obstajata namreč dve možnosti: bodisi Direktiva 91/477, kot sem pokazal zgoraj, uresničuje glavni (pretok blaga) in podredni cilj (gibanje oseb) ter v tem primeru temelji na pravilni pravni podlagi in se torej ne uporablja za Gibraltar bodisi Direktiva 91/477 uresničuje dva enakovredna cilja, kar pomeni, da je pravna podlaga nezadostna, da je Direktiva 91/477 posledično neveljavna in da morajo pristojni organi Gibraltarja izpeljati posledice iz prihodnje sodbe, tako da bodo prenesli samo tiste določbe te direktive, ki so potrebne za uvedbo dovoljenja. (
21
)
77.
Do sprejetja teh ukrepov o prenosu bi se vseeno postavljalo dodatno vprašanje – ki ga predložitveno sodišče ni postavilo – ali se gibraltarski lovci in športni strelci, zlasti tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, lahko sklicujejo neposredno na člen 12(2) Direktive 91/477 in zahtevajo, naj se jim izdajo dovoljenja, za katera so zaprosili ministra za pravosodje.
78.
V zvezi s tem naj spomnim, da se v skladu s sodno prakso lahko posamezniki v vseh primerih, ko se določbe direktive z vidika vsebine izkažejo za nepogojne in dovolj natančne, nanje sklicujejo pred nacionalnimi sodišči zoper državo, če ta v predpisanem roku direktive ni prenesla v nacionalno pravo ali če je ni prenesla pravilno. (
22
)
79.
Kot sem že pojasnil, je s členom 12(2) Direktive 91/477 lovcem in športnim strelcem podeljena pravica, da v Uniji brez predhodnega dovoljenja potujejo s kategorijami strelnega orožja, naštetimi v tem členu, pod pogojem, da imajo dovoljenje, opredeljeno v členu 1(4) te direktive, v katerem je našteto navedeno strelno orožje, in pod pogojem, da lahko utemeljijo razloge za svoje potovanje.
80.
Sodišče je v sodbi z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, točke od 52 do 54), iz členov 1(4) in 12(2) Direktive 91/477 sklepalo, da so države članice zavezane lovcem in športnim strelcem izdati dovoljenje, saj ti, če jim tako dovoljenje ne bi bilo izdano, ne bi mogli izvrševati svoje pravice, ki jim je s to direktivo izrecno priznana, saj člen 3 navedene direktive določa, da sprejetje strožjih nacionalnih določb s strani držav članic ne more ovirati te pravice.
81.
Zato je glede na njegovo vsebino člen 12(2) Direktive 91/477 dovolj natančen in brezpogojen v smislu sodne prakse, navedene v točki 78 teh sklepnih predlogov, da tožečim strankam iz postopka v glavni stvari dovoljuje, da se nanj neposredno sklicujejo v zvezi z ministrom za pravosodje. (
23
)
82.
Skratka, kot sem že navedel, ti preudarki bi bili upoštevni le, če bi se Direktiva 91/477 uporabljala za Gibraltar, kar pa po mojem mnenju in iz razlogov, ki sem jih navedel zgoraj, ne drži.
VI. Predlog
83.
Sodišču glede na navedeno predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Supreme Court of Gibraltar (vrhovno sodišče Gibraltarja, Združeno kraljestvo), odgovori:
1.
Člen 12(2) Direktive Sveta 91/477/EGS z dne 18. junija 1991 o nadzoru nabave in posedovanja orožja, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/51/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2008, se nanaša predvsem na pretok blaga, ne da bi bilo treba razlikovati glede na to, ali je strelno orožje predmet trgovinskih transakcij ali izmenjav ali ne, tako da se nobena določba te direktive ne uporablja za ozemlje Gibraltarja.
2.
Nobena določba Direktive 91/477 se ne nanaša na svobodo opravljanja storitev.
3.
Ker Direktiva 91/477 harmonizira nekatere upravne pogoje v zvezi z nabavo orožja, njegovim posedovanjem in čezmejnim gibanjem, pravilno temelji na členu 100 A(1) Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti (postal člen 95(1) ES, zdaj člen 114 PDEU).
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 11, str. 3.
(
3
)	UL 2008, L 179, str. 5.
(
4
)	UL 1972, L 73, str. 14.
(
5
)	Glej po analogiji sodbo z dne 3. julija 1991, Barr in Montrose Holdings (C‑355/89, EU:C:1991:287, točka 8).
(
6
)	Sodbi z dne 3. julija 1991, Barr in Montrose Holdings (C‑355/89, EU:C:1991:287, točki 9 in 10), z dne 16. julija 1998, Pereira Roque (C‑171/96, EU:C:1998:368), in z dne 8. novembra 2005, Jersey Produce Marketing Organisation (C‑293/02, EU:C:2005:664). Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca A. La Pergole v zadevi Pereira Roque (C‑171/96, EU:C:1997:425, točka 24).
(
7
)	Sodba z dne 13. novembra 2003, Lindman (C‑42/02, EU:C:2003:613).
(
8
)	Glej sodbo z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑30/01, EU:C:2003:489, točka 59).
(
9
)	Sodba z dne 13. junija 2017, The Gibraltar Betting and Gaming Association (C‑591/15, EU:C:2017:449, točki 30 in 39).
(
10
)	Sodba z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, točki 43 in 47).
(
11
)	Moj poudarek.
(
12
)	Moj poudarek.
(
13
)	Glej med drugim sodbo z dne 19. julija 2012, Parlament/Svet (C‑130/10, EU:C:2012:472, točke od 42 do 45).
(
14
)	Glej na primer v zvezi z razmerji med prostim pretokom blaga in svobodo opravljanja storitev sodbi z dne 2. decembra 2010, Ker-Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, točka 43), in z dne 16. decembra 2010, Josemans (C‑137/09, EU:C:2010:774, točka 50). V istem smislu glej v zvezi z razmerji med svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev med drugim sodbo z dne 26. maja 2016, NN (L) International (C‑48/15, EU:C:2016:356, točka 36 in navedena sodna praksa).
(
15
)	Glej med drugim sodbo z dne 29. marca 2007, Aktiebolaget NN (C‑111/05, EU:C:2007:195, točki 27 in 28 ter navedena sodna praksa).
(
16
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 4. septembra 2014, Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, točka 51).
(
17
)	Sodba z dne 21. julija 2005, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑349/03, EU:C:2005:488, točka 51).
(
18
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179.
(
19
)	Sodba z dne 21. julija 2005, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑349/03, EU:C:2005:488, točki 52 in 53).
(
20
)	Sodba z dne 23. septembra 2003, Komisija/Združeno kraljestvo (C‑30/01, EU:C:2003:489, točka 59).
(
21
)	Naj za vsak primer spomnim, da medtem ko minister za pravosodje meni, da ne bi bilo mogoče ločevati določb Direktive 91/477, ne da bi ogrozili skladnost tega celotnega akta, in da zato delni prenos tega akta ne bi bil mogoč, tožeče stranke iz postopka v glavni stvari menijo, da bi bilo za zagotovitev delovanja dovoljenja mogoče samostojno prenesti člene 1(1) in (4), 2, 4a, 5 in 12 Direktive 91/477 ter prilogi I in II k tej direktivi.
(
22
)	Glej med drugim sodbo z dne 15. februarja 2017, British Film Institute (C‑592/15, EU:C:2017:117, točka 13 in navedena sodna praksa).
(
23
)	Poleg tega so obvezni podatki, ki jih je treba vpisati v dovoljenje, našteti v Prilogi II, vzorec enotnega dovoljenja pa je priložen Priporočilu Komisije z dne 25. februarja 1993 o evropskem dovoljenju za strelno orožje (UL 1993, L 93, str. 39).