62023CC0789
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MACIEJA SZPUNARJA,
predstavljeni 22. maja 2025 (
1
)
Zadeva C‑789/23, [Tatrauskė] (
i
)
I. J.
proti
Registrų centras
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve))
„Predhodno odločanje – Državljanstvo Unije – Pravica do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic – Pogoji za vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v drugi državi članici, v nacionalni register – Zahteva, da se v tej pogodbi navede osebna identifikacijska številka vsaj ene od pogodbenih strank“
I. Uvod
1.
Litovski zakonodajalec je določil, da se pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjena v tujini, lahko vpiše v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, če vsebuje osebno identifikacijsko številko (v nadaljevanju: litovska osebna identifikacijska številka) vsaj enega od zakoncev, ki jo je dodelil litovski register prebivalstva. Vendar te številke ni mogoče vnesti v izvod poročne listine, izdane v Italiji, ki potrjuje režim ločenega premoženja zakoncev, za katerega sta se odločila. Ali je v navedenih okoliščinah zavrnitev vpisa podatka o premoženjskem režimu zakoncev, za katerega sta se odločila državljana Unije, ki sta zakonsko zvezo sklenila v Italiji – pri čemer ima le eden od njiju litovsko osebno identifikacijsko številko – v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, in sicer zgolj zato, ker dokument, ki je podlaga za ta vpis, te številke ne vsebuje, skladna s pravom Unije?
2.
To vprašanje se v obravnavani zadevi postavlja predložitvenemu sodišču. Ta zadeva zato Sodišču omogoča razvoj sodne prakse v zvezi s pravicami na podlagi državljanstva Unije glede priznavanja nekaterih listin, sestavljenih v državi članici, ob vpisu v nacionalne javne registre druge države članice.
II. Litovsko pravo
3.
Člen 3.101 Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas (civilni zakonik Republike Litve, v nadaljevanju: civilni zakonik), naslovljen „Pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema“, določa:
„Pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema je sporazum, ki ga skleneta zakonca in ki določa njune premoženjske pravice in obveznosti med trajanjem zakonske zveze in ob razvezi zakonske zveze ali prenehanju življenjske skupnosti (ločitvi).“
4.
Člen 3.103 civilnega zakonika, naslovljen „Oblika pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema“, določa:
„1.   Pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema se sklene v obliki notarske listine.
2.   Pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema in njene spremembe se vpišejo v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema […]
3.   Pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema in njene spremembe je mogoče zoper tretje osebe uveljavljati le, če so pogodba in njene spremembe vpisane v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. To pa ne velja, če so tretje osebe v času sklenitve pravnega akta vedele za pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ali njene spremembe.“
5.
Organizacijo in delovanje registra pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema iz člena 3.103(2) civilnega zakonika ureja Vedybų sutarčių registro nuostatai (pravilnik o registru pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema), odobren z Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimas Nr. 1284 „Dėl Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo“ (uredba št. 1284 vlade Republike Litve z dne 13. avgusta 2002„o odobritvi pravilnika o registru pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema“). Različica pravilnika o registru pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki se uporablja v obravnavani zadevi, je tista z dne 10. septembra 2015, kakor je bila nazadnje spremenjena 8. julija 2020 z uredbo št. 773 vlade Republike Litve (v nadaljevanju: pravilnik o registru).
6.
Točki 2 in 8 pravilnika o registru določata, da je „[n]amen registra vpis dogodkov in dejanj iz točke 13 pravilnika o registru […]“ in da „[r]egister vodi VĮ Registrų centras [registrski center, Litva]“.
7.
Točka 13 tega pravilnika določa:
„V register se vpisujejo:
13.1. pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema,
[…]
13.3. dejanja v zvezi z delitvijo premoženja iz [civilnega zakonika].“
8.
Točka 67 navedenega pravilnika določa:
„Pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ali zunajzakonskima partnerjema, sklenjena v tujini, se lahko vpiše v register, če vsebuje osebno identifikacijsko številko vsaj ene od pogodbenih strank, ki jo je dodelil litovski register prebivalstva.“
9.
Točka 68 istega pravilnika določa:
„Če zakonca ali zunajzakonska partnerja želita, da se v register vpišejo v tujini overjena pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ali zunajzakonskima partnerjema ali spremembe take pogodbe ali podatki v zvezi s prenehanjem take pogodbe, lahko eden od zakoncev ali zunajzakonskih partnerjev te podatke osebno ali prek zastopnika po pošti ali po elektronski poti predloži registru na način, ki ga določi organ, ki vodi register.“
10.
Pravilnik o registru je bil z uredbo št. 1263 z dne 14. decembra 2022 (
2
) s 1. januarjem 2023 spremenjen tako, da od zadnjenavedenega datuma za vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ali zunajzakonskima partnerjema, sklenjene v tujini, ne velja več, da mora pogodba vsebovati osebno identifikacijsko številko vsaj ene od pogodbenih strank, ki jo je dodelil litovski register prebivalstva.
III. Spor o glavni stvari, vprašanje za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
11.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, I. J., je državljanka Unije, vpisana v litovski register prebivalstva. (
3
)
12.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari in C. B., italijanski državljan, sta leta 2006 sklenila zakonsko zvezo v Italiji. Zakonska zveza je bila vpisana v register zakonskih zvez ene od italijanskih občin. Iz izvoda poročne listine izhaja, da je v poročni listini navedeno, da sta se zakonca odločila za režim ločenega premoženja.
13.
Zadevna zakonska zveza je bila vpisana pri matičnem uradu v Litvi.
14.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je 15. februarja 2022 pri registrskem centru vložila predlog za vpis pravnega dejanja v zvezi s premoženjskim režimom med njo in njenim zakoncem (in sicer delitve premoženja med zakoncema, v nadaljevanju: delitev premoženja) v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
15.
Registrski center je ta predlog z odločbo z dne 9. marca 2022 zavrnil, med drugim na podlagi točk 13, 67 in 68 pravilnika o registru. Pojasnil je, da se lahko poročna listina, ki jo je predložila tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema vpiše kot pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, če predloži dodatek (prilogo) k poročni listini, ki ga overi notar ali drug pristojni uradnik v Italiji in ki vsebuje litovsko osebno identifikacijsko številko vsaj enega od zakoncev. Navedel je tudi, da fizične osebe ne spadajo med posredovalce podatkov o delitvi premoženja in da zato delitve premoženja ni mogoče vpisati v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
16.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je v spis priložila kopijo elektronskega sporočila, iz katerega izhaja, da je matični urad v Italiji zaprosila za izdajo izvoda poročne listine z vključeno litovsko osebno identifikacijsko številko, kot je navedena na njeni osebni izkaznici, vendar je ta njeno zaprosilo zavrnil z utemeljitvijo, da te številke ne more vnesti v izvod poročne listine, saj gre za podatek, ki ga ne more overiti. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je predložila tudi potrdilo italijanskega notarja, da je režim ločenega premoženja zakoncev v skladu s členom 162, drugi odstavek, Codice civile (civilni zakonik) mogoče izbrati tudi tako, da se to navede v poročni listini.
17.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je pri Vilniaus apygardos administracinis teismas (okrožno upravno sodišče v Vilni, Litva) vložila tožbo, s katero je izpodbijala odločbo z dne 9. marca 2022. Navedeno sodišče je tožbo s sodbo z dne 29. junija 2022 zavrnilo kot neutemeljeno. V obrazložitvi odločbe je navedlo, da niso bili izpolnjeni pogoji iz točke 67 pravilnika o registru za vpis pogodbe, sklenjene v tujini, v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, zlasti da v pogodbi o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ni bila navedena litovska osebna identifikacijska številka vsaj ene od pogodbenih strank.
18.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari je zoper to sodbo vložila pritožbo pri Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve), ki je predložitveno sodišče.
19.
Navedeno sodišče je v razširjenem senatu ugotovilo, da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari dejansko želela v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema vpisati svojo pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema (
4
), in ne delitve premoženja, ter da njen položaj ureja točka 68 pravilnika o registru, v skladu s katero lahko eden od zakoncev predlaga vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sestavljene v tujini, v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Ugotovilo je tudi, da v skladu s točko 67 navedenega pravilnika za vpis pogodbe, sklenjene v tujini, velja pogoj, da mora vsebovati litovsko osebno identifikacijsko številko vsaj ene od pogodbenih strank.
20.
Predložitveno sodišče v zvezi s tem navaja, da je po italijanskem pravu premoženjski režim, za katerega se zakonca odločita, lahko naveden v poročni listini. V izvodu poročne listine tožeče stranke iz postopka v glavni stvari, sestavljenem v Italiji, pa osebni identifikacijski številki zakoncev nista navedeni. Čeprav odsotnost teh številk ni preprečevala vpisa zakonske zveze pri litovskih matičnih organih, pa je bila potrebna za vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki sta jo zakonca sklenila, v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
21.
Predložitveno sodišče se zato sprašuje, ali bi bilo mogoče šteti, da ureditev, ki jo določa pravilnik o registru, omejuje prosto gibanje državljanov Unije v smislu člena 21 PDEU.
22.
V teh okoliščinah je Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 21(1) PDEU razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, na podlagi katere pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjena v drugi državi članici Unije, ne more biti vpisana v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, če ne vsebuje osebne identifikacijske številke vsaj ene od strank navedene pogodbe, kot izhaja iz registra prebivalstva Republike Litve, kadar v okoliščinah, kakršne so v obravnavani zadevi, pristojni organi države članice, v kateri je bila pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema sklenjena, zavrnejo izdajo izvoda navedene pogodbe, dopolnjenega s tem podatkom, ki osebo identificira?“
23.
Pisna stališča sta predložili litovska vlada in Evropska komisija. Obravnave ni bilo.
IV. Analiza
A. Dopustnost
24.
Litovska vlada zatrjuje, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe nedopusten. Navaja, da ureditev, ki velja od 1. januarja 2023, ne določa, da mora biti v pogodbi o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjeni v tujini, za vpis v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema navedena litovska osebna identifikacijska številka vsaj ene od pogodbenih strank. Vprašanje za predhodno odločanje je torej brezpredmetno, zato se Sodišču o tem vprašanju ni treba več izrekati.
25.
Predložitveno sodišče je v odgovoru na zaprosilo Sodišča za informacije navedlo, da sodišče zakonitost in utemeljenost upravne odločbe praviloma preizkuša glede na dejansko in pravno stanje, ki je obstajalo na dan njenega sprejetja. Zato naj v okoliščinah, kakršne so obravnavane v postopku v glavni stvari, sprememba zadevne ureditve sama po sebi ne bi vplivala na obravnavo te zadeve. Predložitveno sodišče je tudi navedlo, da tožeča stranka iz postopka v glavni stvari svoje pritožbe ni umaknila in da po informacijah, s katerimi razpolaga, tožeča stranka iz postopka v glavni stvari po 1. januarju 2023 ni vložila novega predloga za vpis. Zato je bilo predložitveno sodišče pritožbo še naprej dolžno obravnavati in – ker se z njo med drugim predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 9. marca 2022 – odločiti o zakonitosti in utemeljenosti navedene upravne odločbe.
26.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu o glavni stvari, pristojno za presojo v zvezi s potrebo po predhodni odločbi in upoštevnostjo vprašanj, ki jih postavi Sodišču, za katera velja domneva upoštevnosti. Tako Sodišče načeloma mora odločiti, če se postavljeno vprašanje nanaša na razlago oziroma veljavnost pravila prava Unije, razen če zahtevana razlaga očitno nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom tega spora, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljeno vprašanje dalo koristne odgovore. (
5
)
27.
V obravnavani zadevi je glede na podatke, ki jih je posredovalo predložitveno sodišče, vprašanje v zvezi z razlago člena 21(1) PDEU pomembno za spor, ki ga navedeno sodišče obravnava, odgovor Sodišča pa potrebuje za to, da lahko v skladu s pravom Unije odloči o sporu iz postopka v glavni stvari.
28.
V teh okoliščinah je vprašanje za predhodno odločanje po mojem mnenju dopustno.
B. Vsebinska presoja
29.
Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali člen 21(1) PDEU nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v drugi državi članici, ni mogoče vpisati v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki se vodi v prvi državi članici, zgolj zato, ker v njej ni navedena osebna identifikacijska številka vsaj ene od strank te pogodbe, ki jo je dodelil nacionalni register prebivalstva prve države članice, če pristojni organi države, v kateri je bila pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema sklenjena, zavrnejo izdajo izvoda te pogodbe, ki vsebuje zadevno številko.
30.
Za odgovor na to vprašanje je treba najprej preizkusiti, ali položaj tožeče stranke iz postopka v glavni stvari spada na materialno področje uporabe prava Unije in zlasti pravil, ki urejajo uresničevanje pravice državljana Unije do prostega gibanja. Če je odgovor pritrdilen, je treba preizkusiti, ali se z uporabo zadevnih nacionalnih predpisov omejuje prosto gibanje državljanov Unije, in če je tako, ali je ta omejitev utemeljena.
1.
Področje uporabe prava Unije
31.
V ozadju vprašanja za predhodno odločanje v obravnavani zadevi je ureditev ene od držav članic – Litve – v zvezi z vodenjem registra pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
32.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je po trenutnem pravu Unije vzpostavitev registrov pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema in pravil o njihovem delovanju v pristojnosti držav članic. Čeprav so vprašanja v zvezi s pristojnostjo, pravom, ki se uporablja, ter priznavanjem in izvrševanjem odločb na področju premoženjskih razmerij med zakoncema na ravni Unije urejena z Uredbo (EU) 2016/1103, (
6
) se ta uredba za spor v postopku v glavni stvari ne uporablja, ker Republika Litva ne sodeluje pri okrepljenem sodelovanju, ki se s to uredbo izvaja. Poleg tega ta uredba ne vsebuje določb, ki bi se neposredno nanašale na vodenje registrov pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. To pa med drugim pomeni, da litovska sodišča pri določanju prava, ki se uporablja za premoženjski režim zakoncev, ter pogojev in posledic vpisa pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v te registre, še naprej uporabljajo kolizijska pravila litovskega prava, katerih vsebine nacionalno sodišče ni povzelo. (
7
)
33.
Ne glede na to pa iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če je urejanje določenega področja v pristojnosti držav članic, morajo te pri izvrševanju te pristojnosti kljub temu spoštovati pravo Unije in, natančneje, določbe Pogodbe DEU, ki se nanašajo na pravico do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki je priznana vsem državljanom Unije. (
8
)
34.
V zvezi s tem bi želel najprej spomniti, da je Sodišče že ničkolikokrat navedlo, da je status državljana Unije zasnovan kot temeljni status državljanov držav članic (
9
) in da se državljan države članice, ki je na podlagi svojega statusa državljana Unije uresničeval svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v državi članici, ki ni njegova izvorna država članica, lahko sklicuje na pravice, ki jih ima zaradi tega statusa, zlasti na pravice iz člena 21(1) PDEU, in to po potrebi tudi proti svoji izvorni državi članici. (
10
)
35.
V zvezi s pravicami posameznikov na podlagi statusa državljana Unije moram prav tako spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso nacionalna zakonodaja, ki je za nekatere državljane države članice manj ugodna zgolj zato, ker so uresničevali svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, pomeni omejitev svoboščin, ki jih člen 21(1) PDEU priznava vsakemu državljanu Unije. (
11
)
36.
V obravnavani zadevi je bil tožeči stranki iz postopka v glavni stvari – državljanki Unije – potem ko je uresničevala svobodo gibanja in prebivanja v drugi državi članici, zavrnjen vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki jo je sklenila v Italiji, v litovski register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ker v njej ni bila navedena litovska osebna identifikacijska številka vsaj enega od zakoncev. Nič pa ne kaže na to, da bi bila po litovskem pravu takšna navedba v pogodbi o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema pogoj za obstoj ali veljavnost take pogodbe.
37.
Poleg tega je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da če bi tožeča stranka iz postopka v glavni stvari sklenila pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v Litvi, ji je v nobenem primeru ne bi bilo treba predložiti registrskemu centru zaradi vpisa v zadevni register. V Litvi se namreč ta vpis opravi na notarja, ki je sestavil notarsko listino in je odgovoren za pravilno identifikacijo pogodbenih strank ter sporočanje potrebnih podatkov v skladu s pravilnikom o registru. (
12
)
38.
Na podlagi navedenega je treba ugotoviti, prvič, da ima tožeča stranka iz postopka v glavni stvari nesporno interes, da se podatki o premoženjskem režimu zakoncev vpišejo v litovski register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, in drugič, da je bila zavrnitev vpisa teh podatkov neposredna posledica uporabe določbe nacionalnega prava, ki se uporablja le za pogodbe, sklenjene v tujini. Ta zavrnitev je bila torej povezana s tem, da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari uresničila pravico do gibanja in prebivanja v drugi državi članici.
39.
Zato položaj tožeče stranke iz postopka v glavni stvari po mojem mnenju spada na področje uporabe člena 21(1) PDEU.
2.
Omejitev prostega gibanja državljanov Unije
a)
Registri pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema
40.
Sodišče še ni imelo priložnosti, da bi člen 21(1) PDEU razložilo z vidika določb nacionalnega prava v zvezi z vodenjem registrov pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
41.
Je pa to določbo že razložilo z vidika določb nacionalnega prava, ki se nanašajo na vpis različnih podatkov o identiteti oseb in njihovem statusu v nacionalne registre. Sodišče je med drugim odločalo o zapisu priimka (
13
) ali spolne identitete osebe (
14
) v matičnih listinah, kadar so obstajale razlike v zapisu teh podatkov v registrih v različnih državah članicah.
42.
V zvezi s priimki je Sodišče med drugim ugotovilo, da lahko zavrnitev organov države članice, da priznajo in v matični register vpišejo osebno ime državljana Unije, kot je določeno v drugi državi članici, ovira uresničevanje pravice do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, določene v členu 21 PDEU, ker bi lahko iz razlike med obema osebnima imenoma, ki se uporabljata za isto osebo, izhajale zmeda in neprijetnosti, saj je treba lastno identiteto dokazovati pri številnih vsakodnevnih dejanjih tako na javnem kot zasebnem področju. (
15
) Enako velja, če organi države članice zavrnejo spremembo ali priznanje spolne identitete, ki jo je njen državljan zakonito pridobil v drugi državi članici. (
16
)
43.
Zato se postavlja vprašanje, ali se lahko sodna praksa Sodišča, ki sem jo pravkar navedel, (
17
) uporablja za obravnavano zadevo. Za odgovor na to vprašanje je treba preizkusiti, ali so registri pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema primerljivi z matičnimi registri ali registri prebivalstva.
44.
Uvodoma ugotavljam, da se pravne rešitve v pravnih sistemih držav članic s področja premoženjskih razmerij med zakoncema precej razlikujejo. Čeprav je nacionalna zakonodaja podobna, pa se konkretni mehanizmi, ki jih ta zakonodaja vzpostavlja, bistveno razlikujejo. (
18
)
45.
Čeprav – kot kaže – vse države članice priznavajo načelo, da imata zakonca možnost izbire premoženjskega režima med njima, ki se razlikuje od zakonske ureditve, pa se rešitve v zvezi s publiciteto pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki odražajo to izbiro, lahko razlikujejo. V zvezi s tem nekateri pravni redi določajo vpis pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v poseben namenski javni register, drugi pa ne. (
19
) Poleg tega v tej prvi kategoriji pravnih sistemov nekateri dovoljujejo vpis pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjenih v tujini, (
20
) drugi pa ne. (
21
)
46.
Vzpostavitev javnega registra pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, je neločljivo povezana s pravili nacionalnega prava v zvezi z določanjem lastnika premoženja, pridobljenega v času trajanja zakonske zveze, in odgovornostjo zakoncev za obveznosti, nastale v času trajanja zakonske zveze. Načeloma velja, da če pravni sistem zakoncema omogoča odstopanje od zakonske ureditve s sklenitvijo pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, določa tudi, da se takšna pogodba v razmerju do tretjih oseb lahko uveljavlja samo, če te zanjo vedo. Register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema je instrument, s katerim se zagotavlja publiciteta takih pogodb, kar pomembno prispeva k varstvu premoženjskih interesov zakoncev in na splošno k pravni varnosti. Načeloma namreč vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v tak register pomeni, da se ta pogodba lahko uveljavlja v razmerju do tretjih oseb, ne glede na to, ali so te dejansko vedele za njeno sklenitev ali ne.
47.
Tako je tudi v litovskem pravu. V skladu s členom 3.103(3) civilnega zakonika se lahko pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema in njene spremembe v razmerju do tretjih oseb uveljavljajo samo, če so pogodba in njene spremembe vpisane v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, razen če so bile tretje osebe s tem seznanjene ob sklenitvi pravnega akta. Iz člena 3.103 civilnega zakonika ni mogoče razbrati, da bi bila možnost vpisa pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v zadevni register odvisna od kraja sklenitve te pogodbe ali drugih okoliščin, ki bi lahko predstavljale navezno okoliščino, na podlagi katere se določi pravo, ki se uporablja za premoženjski režim zakoncev.
48.
Iz tega izhaja, da je po litovskem pravu posledica vpisa zadevne pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v zadevni register med drugim to, da se ta pogodba lahko uveljavlja v razmerju do tretjih oseb. Takšen vpis lahko torej vpliva na pravni položaj zakoncev v razmerju do tretjih oseb.
49.
Ob tem je treba opozoriti, da pomen vpisa pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v zadevni register ni primerljiv s pomenom vpisa imena ali spola osebe v nacionalni matični register. Posledice teh vpisov so drugačne.
50.
Prvič, registri pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema niso vir podatkov o osebnem stanju oseb, zato v primeru, da pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ni vpisana v zadevni register, ni nevarnosti, da bi nastala zmeda glede podatkov o osebnem stanju osebe, saj se domneva, da če pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register ni vpisana, za premoženjska razmerja med zakoncema velja zakonska ureditev. Drugič, takega registra ni v vseh pravnih sistemih v Uniji, ki zakoncem omogočajo sklenitev pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Poleg tega veljavnost pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema načeloma ni odvisna od njenega vpisa v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Nazadnje, vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register vsaj v litovskem pravu ni edini način, ki omogoča uveljavljanje pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v razmerju do tretjih oseb, saj ima enak učinek seznanitev osebe z obstojem pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ob sklenitvi pravnega akta z njo, četudi samo inter partes.
51.
Iz teh razlik izhaja, da sodne prakse v zvezi z vpisom imena ali spola osebe, ki je uresničevala pravico do prostega gibanja, v nacionalne matične registre, ni mogoče uporabiti za vpis pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v registre pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
52.
To pa ne pomeni, da zavrnitev vpisa pogodbe, sklenjene v drugi državi članici, v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ne more omejevati svobode gibanja in prebivanja v drugi državi članici iz člena 21(1) PDEU.
b)
Vpliv pravil o vpisu v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema na pravico državljanov Unije do prostega gibanja
53.
Naj spomnim, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da nacionalna ureditev, ki prikrajša nekatere državljane le zato, ker so uresničevali svojo pravico do prostega gibanja in prebivanja v drugi državi članici, pomeni omejitev svoboščin, ki so s členom 21(1) PDEU priznane vsakemu državljanu Unije. (
22
) Sodišče je razsodilo tudi, da možnosti, ki jih daje PDEU na področju prostega gibanja in prebivanja oseb, ne bi imele polnega učinka, če bi bil državljan države članice lahko odvrnjen od njihovega koriščenja zaradi ovir, ki temeljijo na tem, da je te možnosti izkoristil. (
23
)
54.
Kot sem že navedel, (
24
) ima vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema po litovskem pravu konkretne pravne posledice, saj zakoncema omogoča uveljavljanje pogodbe v razmerju do tretjih oseb, in sicer ne glede na to, ali te vedo za njeno sklenitev ali ne. Zavrnitev te registracije torej vpliva na pravni položaj zakoncev po litovskem pravu, saj ju prikrajša za možnost, da bi izkoristila notranjepravno ureditev, s katero se zagotavlja varstvo njunih premoženjskih interesov in je nasploh z vidika pravne varnosti zanju ugodna. Posamezniki imajo torej interes, da se njihove pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema vpišejo v zadevni register.
55.
Res je, da po trenutnem pravu Unije države članice niso dolžne vzpostaviti registrov pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Če pa tak register v državi članici obstaja in veljavna ureditev določa pravico do vpisa pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v drugi državi članici, (
25
) je treba pogoje za vpis te pogodbe oblikovati tako, da se zagotovi skladnost z določbami Pogodbe DEU, zlasti s členom 21(1) te pogodbe. V nasprotnem primeru bi se lahko osebe, ki spadajo na področje uporabe ratione personae zadevne nacionalne ureditve – med drugim državljane te države članice – odvračalo od uveljavljanja pravic, ki jim jih v zvezi s prostim gibanjem in prebivanjem zagotavlja Pogodba, zaradi bojazni pred izgubo ugodnosti na podlagi tega vpisa.
56.
Iz navedenega izhaja, da pravila, ki urejajo registracijo pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjenih v drugi državi članici, v zadevni register, lahko vplivajo na uresničevanje pravice državljanov Unije do prostega gibanja.
c)
Pogoj v zvezi z navedbo osebne identifikacijske številke
57.
Litovsko pravo v različici, ki se uporablja za spor iz postopka v glavni stvari, ni nasprotovalo temu, da se v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema vpiše pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjena v tujini, temveč je tak vpis pogojevalo s tem, da mora taka pogodba vsebovati litovsko osebno identifikacijsko številko vsaj enega od zakoncev (v nadaljevanju: zadevni pogoj).
58.
Zadevni pogoj za pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v Litvi, formalno ni bil predpisan. V skladu z nacionalno ureditvijo se namreč takšne pogodbe sklepajo v obliki notarske listine, kar pomeni, da je notar tisti, ki preveri osebno identifikacijsko številko v teh pogodbah in jo po vsej verjetnosti tja tudi vnese, odgovoren pa je tudi za vpis v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema in za sporočanje potrebnih podatkov v zvezi s tem. V tem okviru se zdi, da se z zahtevo po navedbi te številke v pogodbah o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjenih v tujini, zaradi njihovega vpisa v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, prima facie ne diskriminirajo osebe, ki pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema sklenejo v tujini, v primerjavi s tistimi, ki jo sklenejo v Litvi.
59.
Spoštovanje pogoja v zvezi z obliko listine, predpisanega v ureditvi države članice, pa je lahko težavno, če je ta listina sestavljena v drugi državi članici in se zato zanjo uporablja pravo te druge države članice, ki tega nujno ne določa. Posamezniki namreč težko od organa v drugi državi članici zahtevajo – ali pa tega sploh ne morejo – da v javno listino, sestavljeno v skladu z ureditvijo, ki velja v tej drugi državi članici, vključi elemente, ki v skladu z ureditvijo te druge države članice niso predpisani.
60.
To se je zgodilo v obravnavani zadevi. Prvič, pogodba o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema iz postopka v glavni stvari, v kateri sta se zakonca odločila za režim ločenega premoženja, je bila sklenjena s preprosto izjavo, vpisano v poročno listino. Ta pogodba torej ni bila sklenjena v obliki notarske listine, zato vanjo ni bilo mogoče vključiti osebne identifikacijske številke zakoncev. Drugič, čeprav je bilo mogoče pričakovati, da bo registrski center registriral režim ločenega premoženja zakoncev na podlagi izvoda poročne listine, sestavljene v Italiji, vendar samo, če bi se sestavila tudi priloga k poročni listini, overjena s strani notarja ali drugega pristojnega italijanskega uradnika, v kateri bi bila navedena osebna identifikacijska številka. Po italijanskem pravu pa take priloge ni bilo mogoče sestaviti.
61.
Zato je mogoče, da osebe z litovsko osebno identifikacijsko številko, ki pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema sklenejo v drugi državi članici, zadevnega pogoja – čeprav je enak pogoju, ki velja za pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v Litvi – ne morejo izpolniti, ne glede na to, ali ga zakonca želita izpolniti, in ne glede na to, kaj v zvezi s tem ukreneta. Tako je litovski zakonodajalec, čeprav je osebam z litovsko osebno identifikacijsko številko omogočil vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v tujini, v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, za ta vpis določil pogoj, ki ga morda objektivno ni mogoče izpolniti in ki bi lahko osebam, ki so uresničile pravico do prostega gibanja, preprečil vpis njihove pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v zadevni register.
62.
Ker je zadevni pogoj lahko predstavljal oviro za vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v drugi državi članici, v litovski register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema s strani državljana Unije, ki je imel litovsko osebno identifikacijsko številko in je po litovskem pravu imel pravico do vpisa te pogodbe, je ta pogoj po mojem mnenju pomenil omejitev prostega gibanja državljanov Unije, ki ga zagotavlja člen 21(1) PDEU.
3.
Utemeljitev omejitve prostega gibanja državljanov Unije
63.
Omejitev pravice do prostega gibanja državljanov Unije, ki – tako kot v zadevi v glavni stvari – ni odvisna od državljanstva zadevnih oseb, je lahko utemeljena, če temelji na objektivnih preudarkih v splošnem interesu in je sorazmerna s ciljem, ki mu nacionalno pravo legitimno sledi. (
26
) Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je ukrep sorazmeren, če se z njim lahko uresniči zastavljeni cilj in če ne prekorači tega, kar je potrebno za njegovo uresničitev. (
27
)
a)
Opredelitev objektivnega preudarka v splošnem interesu
64.
Litovska vlada v zvezi z utemeljitvijo zadevnega pogoja pojasnjuje, da je bil njegov namen zagotoviti pravilno identifikacijo oseb, ki so sklenile pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ter pravilnost in resničnost podatkov v registru pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki so verodostojni, dokler se sodno ne izpodbijejo. Ta cilj je bilo v zvezi s pogodbami o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjenimi v Litvi, mogoče doseči s tem, da te pogodbe sestavi notar, ki potrebne podatke s pomočjo posebne programske opreme posreduje v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Nasprotno pa je za zagotavljanje podatkov v zvezi s pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjeno v tujini, ki jih v sistem nista vnesla litovsko sodišče ali notar, veljal zadevni pogoj, da se zagotovi nadzor nad pravilnostjo, resničnostjo in ustreznostjo teh podatkov, saj jih notar ali sodišče nista mogla preveriti ali zagotoviti.
65.
Do te utemeljitve litovske vlade nisem ravnodušen. Glavni cilj različnih javnih registrov na nacionalni ravni je namreč ne glede na njihovo funkcijo prispevati k pravni varnosti. Pri uresničevanju tega cilja pa je ključno, da so vpisani podatki pravilni.
66.
Cilj zagotavljanja pravilnosti, resničnosti in ustreznosti podatkov v javnem registru ter prispevanja k zagotavljanju pravne varnosti je zato po mojem mnenju lahko cilj v splošnem interesu, ki utemeljuje obstoj zadevnega pogoja.
b)
Sorazmernost
67.
V teh okoliščinah je treba preizkusiti, ali je bil zadevni pogoj sorazmeren z legitimno zastavljenim ciljem.
1) Primernost
68.
Menim, da je bil zadevni pogoj primeren za dosego zastavljenega cilja.
69.
Notar namreč osebnih identifikacijskih številk oseb, ki sta pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema sklenili v tujini, drugače kot pri pogodbah o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjenih v Litvi, ni posredoval v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. To številko je moral vpisati uradnik v registrskem centru. Če je bila ta številka vnesena v pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjeno v tujini, jo je bilo mogoče vpisati v register.
70.
Poleg tega so lahko uradniki registrskega centra, če so imeli pravico dostopa do nacionalnega registra prebivalstva, na podlagi osebne identifikacijske številke preverili tudi pravilnost in resničnost drugih osebnih podatkov v zvezi z zadevno osebo, navedenih v pogodbi o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, in sicer s primerjavo podatkov iz tega registra s podatki iz pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
71.
Iz tega izhaja, da je navedba osebne identifikacijske številke registrskemu centru omogočala, da se prepriča o pravilnosti in popolnost podatkov iz registra pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
72.
Zato se zdi, da primernost zadevnega pogoja za dosego zastavljenega cilja ni vprašljiva.
2) Potrebnost
73.
To pa ne velja za potrebnost zadevnega pogoja.
74.
Ne glede na prednosti uporabe osebnih identifikacijskih številk je namreč jasno, da takšna številka ni edini podatek, ki omogoča pravilno identifikacijo osebe, ki želi v zadevni register vpisati svojo pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Podatki, kot so ime, priimek, datum in kraj rojstva, po možnosti dopolnjeni s številkami listin, uporabljenih pri sklenitvi pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, pogosto zadostujejo za izključitev verjetnosti zmede v zvezi z identiteto zadevnih oseb. Zato zadevni pogoj v obravnavani zadevi ni bil potreben za preverjanje, ali ima eden od zakoncev litovsko osebno identifikacijsko številko, in za pravilno identifikacijo te osebe.
75.
Poleg tega bi lahko litovski zakonodajalec določil, da lahko oseba, ki predlaga vpis svoje pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, osebno identifikacijsko številko navede v ločeni listini, na primer obrazcu za vpis, ki mu je priložena kopija njenega osebnega dokumenta. Za zanesljivo določitev osebne identifikacijske številke, ki jo je treba vpisati v zadevni register, bi zadostovala primerjava podatkov za identifikacijo zadevne osebe iz pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema in kopije osebnega dokumenta. Če bi imeli uradniki registrskega centra dostop do nacionalnega registra prebivalstva, bi bilo ta podatek mogoče zlahka preveriti.
76.
Te ugotovitve potrjuje vpis poročne listine tožeče stranke iz postopka v glavni stvari pri litovskem matičnem uradu. Iz predložitvene odločbe je namreč razvidno, da je bil ta vpis opravljen na podlagi iste listine, kot je bila predložena v podporo predlogu za vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Če navedba te številke v skladu z nacionalno zakonodajo ni bila nujna za vpis poročne listine v matični register, je težko razumeti, zakaj bi morala biti za vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema.
77.
Po mojem mnenju je odločilni dejavnik to, da se je osebam z litovsko osebno identifikacijsko številko z zadevnim pogojem omejila možnost vpisa svoje pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, čeprav iz člena 67 pravilnika o registru izhaja, da imajo osebe s to številko pravico do vpisa svoje pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Posledica tega, da vpis pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema ni bil pogojen s tem, da ima eden od zakoncev litovsko osebno identifikacijsko številko, pač pa s tem, da mora biti ta številka navedena v pogodbi, se namreč ni zgolj področje uporabe ratione personae zadevne zakonodaje omejilo na osebe s to številko, temveč je bil predpisan tudi pogoj glede vsebine listine, ki jo je sestavil tuji organ. Ker je bilo objektivno nemogoče zagotoviti, da bodo tuji organi ta pogoj upoštevali, je bil vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v zadevni register negotov in odvisen od dobre volje teh organov ali od zahtev obličnosti v pravu kraja, kjer je bila pogodba sklenjena.
78.
Zato je treba ugotoviti, da je bilo z zadevnim pogojem, katerega posledica je bila omejitev dostopa oseb z litovsko osebno identifikacijsko številko do registra pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, prekoračeno tisto, kar je bilo potrebno za uresničitev zastavljenega cilja.
3) Predlog glede sorazmernosti
79.
Na podlagi navedenega menim, da ker nacionalna ureditev, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa zadevni pogoj, ni bila potrebna za dosego zastavljenega cilja in torej ni bila sorazmerna, omejitev prostega gibanja državljanov Unije na podlagi tega pogoja ni bila utemeljena.
V. Predlog
80.
Na podlagi navedenih preudarkov predlagam, da Sodišče na vprašanje Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (vrhovno upravno sodišče Litve) odgovori tako:
Člen 21(1) PDEU je treba razlagati tako, da nasprotuje ureditvi države članice, v skladu s katero pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki jo je v drugi državi članici sklenil državljan Evropske unije, ki je v tej drugi državi članici uresničeval svobodo gibanja in prebivanja, v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, ki se vodi v tej prvi državi članici, ni mogoče vpisati zgolj zato, ker v njej ni navedena osebna identifikacijska številka vsaj ene od pogodbenih strank, ki jo dodeli nacionalni register prebivalstva te prve države članice, čeprav ena od teh oseb to številko ima.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
2
)	2022 m. gruodžio 14 d. nutarimas Nr. 1263 „Dėl Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2002 m. rugpjūčio 13 d. nutarimo Nr. 1284 ‚Dėl Vedybų sutarčių registro reorganizavimo ir Vedybų sutarčių registro nuostatų patvirtinimo‘ pakeitimo“ (uredba vlade Republike Litve št. 1263 z dne 14. decembra 2022 o „spremembi uredbe vlade Republike Litve št. 1284 z dne 13. avgusta 2002‚o sprejetju pravilnika o registru pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema‘“).
(
3
)	Glede na vse okoliščine zadeve je zelo verjetno, da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari litovska državljanka. Vendar predložitveno sodišče tega ni izrecno navedlo. Navedlo je samo, da je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari državljanka Unije, ki je uresničila pravico do prostega gibanja (točka 25 predloga za sprejetje predhodne odločbe). Vendar je iz predložitvene odločbe razvidno, da ima tožeča stranka iz postopka v glavni stvari osebno identifikacijsko številko, ki jo je dodelil litovski register prebivalstva, in osebno izkaznico, na kateri je ta številka navedena (na podlagi česar je mogoče sklepati, da gre za litovsko osebno izkaznico).
(
4
)	V zvezi s tem ugotavljam, da bi si bilo vpis delitve premoženja v smislu točke 13.3 pravilnika o registru (ki se kot kaže nanaša na sporazume ali odločbe o delitvi premoženja, ki je skupno premoženje zakoncev) v obravnavani zadevi težko predstavljati. Zakonca sta se namreč, prvič, za režim ločenega premoženja odločila ob sklenitvi zakonske zveze. V tem primeru pridobljeno premoženje zakoncev ni moglo postati skupno premoženje, da bi ga bilo mogoče pozneje razdeliti. Drugič, v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni nobene omembe v zvezi s sklenitvijo pogodbe o delitvi premoženja, sodno odločbo o delitvi premoženja ali konkretnim premoženjem, ki bi ga morebiti bilo mogoče deliti.
(
5
)	Sodba z dne 26. septembra 2024, Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, točka 37 in navedena sodna praksa).
(
6
)	Uredba Sveta z dne 24. junija 2016 o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju pristojnosti, prava, ki se uporablja, ter priznavanja in izvrševanja odločb na področju premoženjskih razmerij med zakoncema (UL 2016, L 183, str. 1).
(
7
)	Zato je mogoče, da se člen 3.103 civilnega zakonika, ki določa vpis pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema in posledice takega vpisa, uporablja le, če bi bilo ugotovljeno, da se za premoženjski režim zakoncev uporablja litovsko pravo. Ni pa mogoče že ob vložitvi predloga za vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema izključiti uporabe te določbe civilnega zakonika kot prava, ki se uporablja premoženjski režim zakoncev. Izključiti ni mogoče niti tega, da se pogoj za registracijo v zvezi z osebno identifikacijsko številko iz točke 67 pravilnika o registru uporablja za vsako pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjeno v tujini, katere vpis se predlaga, ne glede na pravo, ki se uporablja za premoženjski režim zakoncev.
(
8
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 8. junija 2017, Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, točka 33 in navedena sodna praksa).
(
9
)	Sodbi z dne 20. septembra 2001, Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458, točka 31), in z dne 4. oktobra 2024, Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, točka 51 in navedena sodna praksa).
(
10
)	Sodba z dne 14. decembra 2021, Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, točka 42 in navedena sodna praksa).
(
11
)	Sodba z dne 22. februarja 2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, EU:C:2024:143, točka 41 in navedena sodna praksa).
(
12
)	Čeprav v predlogu za sprejetje predhodne odločbe to ni pojasnjeno, domnevam, da je v notarski listini, ki jo sestavi litovski notar, navedena tudi ta osebna identifikacijska številka, če jo stranki imata.
(
13
)	Glej zlasti sodbe z dne 22. decembra 2010, Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, izrek); z dne 12. maja 2011, Runevič-Vardyn in Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, izrek); z dne 2. junija 2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, izrek), in z dne 8. junija 2017, Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, izrek).
(
14
)	Sodba z dne 4. oktobra 2024, Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, izrek).
(
15
)	Glej zlasti sodbo z dne 8. junija 2017, Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, točke od 36 do 39 in navedena sodna praksa).
(
16
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:845, točke od 55 do 57 in navedena sodna praksa).
(
17
)	Glej točko 42 teh sklepnih predlogov.
(
18
)	V zvezi s tem glej zlasti konzorcij ASSER-UCL, „Étude sur les régimes matrimoniaux des couples mariés et sur le patrimoine des couples non mariés dans le droit international privé et le droit interne des États membres de l’Union européenne“ (analiza premoženjskih režimov poročenih parov in premoženja neporočenih parov v mednarodnem zasebnem pravu in notranjem pravu držav članic Evropske unije), str. 22 in 23. V tej analizi iz leta 2003, ki je bila izvedena na zahtevo Komisije, je predstavljen pregled nacionalnih zakonodaj v Evropski uniji za petnajst držav članic. Glej tudi informacije na spletišču Conseil des Notariats de l’Union européenne (svet notariatov Evropske unije), „Couples in Europe. The law for couples in 22 EU countries“ (Pari v Evropi. Zakonodaja za pare v 22 državah EU), https://www.coupleseurope.eu/sl/ (v nadaljevanju: spletišče Pari v Evropi).
(
19
)	Na podlagi informacij s spletišča Pari v Evropi takšnih registrov med drugim ni v Avstriji, Franciji, na Poljskem in Slovaškem.
(
20
)	Na podlagi informacij s spletišča Pari v Evropi je vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v tujini, v poseben nacionalni register med drugim mogoč v Nemčiji, Estoniji, Latviji in na Nizozemskem.
(
21
)	Na podlagi informacij s spletišča Pari v Evropi vpis pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v tujini, v poseben nacionalni register ni mogoč med drugim na Češkem, Madžarskem in Malti.
(
22
)	Glej zlasti sodbe z dne 11. julija 2002, D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, točka 31); z dne 24. oktobra 2013, Thiele Meneses (C‑220/12, EU:C:2013:683, točka 22), in z dne 26. maja 2016, Kohll in Kohll-Schlesser (C‑300/15, EU:C:2016:361, točka 42).
(
23
)	Glej sodbe z dne 29. aprila 2004, Pusa (C‑224/02, EU:C:2004:273, točka 19); z dne 26. oktobra 2006, Tas-Hagen in Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, točka 30); z dne 22. maja 2008, Nerkowska (C‑499/06, EU:C:2008:300, točka 32), in z dne 14. oktobra 2010, van Delft in drugi (C‑345/09, EU:C:2010:610, točka 97).
(
24
)	Glej točko 48 teh sklepnih predlogov.
(
25
)	Poudarjam, da ne želim prejudicirati vprašanja, ali obstaja splošna obveznost države članice, da registrira pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v drugi državi članici, niti posledično vprašanja, ali bi moralo litovsko pravo za osebe, ki nimajo litovske osebne identifikacijske številke, omogočati, da se v register pogodb ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema vpišejo pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v tujini. V obravnavani zadevi so ta vprašanja hipotetična, ker litovsko pravo omogoča, da se v register pogodb o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema vpišejo pogodbe o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema, sklenjene v tujini, in ker ima tožeča stranka iz postopka v glavni stvari litovsko osebno identifikacijsko številko.
(
26
)	Sodba z dne 5. junija 2018, Coman in drugi (C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 41 in navedena sodna praksa).
(
27
)	Sodbe z dne 18. julija 2006, De Cuyper (C‑406/04, EU:C:2006:491, točka 42); z dne 26. oktobra 2006, Tas-Hagen in Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, točka 35), in z dne 5. junija 2018, Coman in drugi (C‑673/16, EU:C:2018:385, točka 41).