62019CC0649
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PRIITA PIKAMÄEJA,
predstavljeni 30. septembra 2020 (
1
)
Zadeva C‑649/19
Spetsializirana prokuratura,
kazenski postopek
zoper
IR
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija))
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Pravica do obveščenosti v kazenskem postopku – Direktiva 2012/13/EU – Členi od 3 do 7 – Pisno obvestilo o pravicah ob prijetju ali pridržanju – Pravica do obveščenosti o obdolžitvah – Pravica dostopa do gradiva zadeve – Oseba, prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje – Tožba zoper odločitev o izdaji evropskega naloga za prijetje – Veljavnost Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Členi 6, 47 in 48“
I. Uvod
1.
Zakonodajalec Unije je od leta 2010 sprejel nekatere direktive, katerih namen je izboljšati pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah in katerih glavni predmet je krepitev pravic zadevnih oseb v okviru kazenskih postopkov.
2.
Prvo vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, se nanaša na obseg ratione personae take krepitve, zlasti glede priznavanja različnih procesnih pravic, določenih v Direktivi 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku, (
2
) osebam, prijetim na podlagi evropskega naloga za prijetje. Navedeno sodišče, ki upravičenost do teh pravic povezuje z vložitvijo učinkovitega pravnega sredstva zoper odločitev o izdaji takega naloga, se sprašuje o veljavnosti Okvirnega sklepa Sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (2002/584/PNZ) (
3
) glede na člena 6 in 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), če bi bil odgovor na prvo vprašanje nikalen.
3.
Ta zadeva torej daje Sodišču priložnost, da natančneje pojasni povezavo med Direktivo 2012/13 in Okvirnim sklepom 2002/584/PNZ ter njegove zahteve po varstvu temeljnih pravic, ki se uporabljajo za sistem evropskega naloga za prijetje.
II. Pravni okvir
A.
Direktiva 2012/13
4.
V uvodni izjavi 39 te direktive je navedeno:
„Pravica do pisne obveščenosti o pravicah ob prijetju, ki jih zagotavlja ta direktiva, bi se s potrebnimi prilagoditvami morala uporabljati tudi za osebe, prijete zaradi izvrševanja evropskega naloga za prijetje v skladu z Okvirnim sklepom [2002/584]. V pomoč državam članicam pri oblikovanju obvestila o pravicah teh oseb je v Prilogi II prikazan vzorec. Ta vzorec je okviren in se lahko v okviru poročila Komisije o izvajanju te direktive in ob začetku veljavnosti vseh ukrepov načrta spremeni.“
5.
Člen 1 navedene direktive določa:
„Ta direktiva določa pravila glede pravice do obveščenosti osumljenih ali obdolženih oseb o njihovih pravicah v okviru kazenskega postopka in obdolžitvah zoper njih. Prav tako določa pravila glede pravice do obveščenosti oseb, za katere je izdan evropski nalog za prijetje, o njihovih pravicah.“
6.
Člen 3 te direktive določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe zaradi učinkovitega uveljavljanja procesnih pravic v skladu z nacionalnim pravom nemudoma obveščene vsaj o naslednjem:
(a)
pravici dostopa do odvetnika;
(b)
upravičenju do brezplačnega pravnega nasveta in pogojih za njegovo pridobitev;
(c)
pravici do obveščenosti o obdolžitvah v skladu s členom 6;
(d)
pravici do tolmačenja in prevajanja;
(e)
pravici do molka.
2.   Države članice zagotovijo, da so navedene osebe o pravicah iz odstavka 1 obveščene ustno ali pisno, v preprostem in razumljivem jeziku, ob upoštevanju posebnih potreb ranljivih osumljenih ali ranljivih obdolženih oseb.“
7.
Člen 4 Direktive 2012/13 določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da prijete ali pridržane osumljene ali obdolžene osebe nemudoma prejmejo pisno obvestilo o pravicah. Prav tako se jim omogoči, da obvestilo o pravicah preberejo in ga med odvzemom prostosti obdržijo.
2.   Razen informacij iz člena 3, se v obvestilu o pravicah iz odstavka 1 tega člena navedejo tudi informacije o naslednjih pravicah v skladu z nacionalnim pravom:
(a)
pravici dostopa do gradiva zadeve;
(b)
pravici do obvestila konzularnim organom in tretjim osebam;
(c)
pravici dostopa do nujne zdravniške pomoči, in
(d)
največje možno število ur ali dni odvzema prostosti osumljenim ali obdolženim osebam pred privedbo pred pravosodni organ.
3.   V obvestilu o pravicah so navedene tudi osnovne informacije o vseh možnostih v skladu z nacionalnim pravom za izpodbijanje zakonitosti prijetja, pritožbo zoper pridržanje ter prošnjo za začasni izpust.
4.   Obvestilo o pravicah je sestavljeno v preprostem in razumljivem jeziku. Okvirni vzorec obvestila o pravicah je prikazan v Prilogi I.
5.   Države članice zagotovijo, da osumljene ali obdolžene osebe prejmejo pisno obvestilo o pravicah v jeziku, ki ga razumejo. Kadar obvestila o pravicah ni možno sestaviti v ustreznem jeziku, se osumljene ali obdolžene osebe o pravicah obvesti ustno, v jeziku, ki ga razumejo. Nato se navedenim osebam brez nepotrebnega odlašanja izroči obvestilo o pravicah v jeziku, ki ga razumejo.“
8.
Člen 5 te direktive določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da osebe, ki so prijete zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, nemudoma prejmejo ustrezno obvestilo z informacijami o pravicah, ki jih imajo v skladu z zakonom, s katerim se v državi članici izvršitve izvaja Okvirni sklep [2002/584].
2.   Obvestilo o pravicah se sestavi v enostavnem in razumljivem jeziku. Okvirni vzorec obvestila o pravicah je prikazan v Prilogi II.“
9.
Člen 6 navedene direktive določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe obveščene o kaznivem dejanju, katerega so osumljene ali obdolžene. Te informacije se podajo nemudoma in tako podrobno, kolikor je to potrebno za zaščito poštenosti postopka in učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe.
2.   Države članice zagotovijo, da so prijete ali pridržane osebe obveščene o razlogih za prijetje ali pridržanje, vključno z navedbo kaznivega dejanja, katerega so osumljene ali obdolžene.
3.   Države članice zagotovijo, da se, najpozneje ob vložitvi obtožnice v preizkus sodišču, podajo podrobne informacije o obdolžitvah, vključno z vrsto in pravno opredelitvijo kaznivega dejanja ter naravo udeležbe obdolžene osebe.
4.   Države članice zagotovijo, da so osumljene ali obdolžene osebe, če je to potrebno za zaščito poštenosti postopka, nemudoma obveščene o vseh spremembah informacij, podanih v skladu s tem členom.“
10.
Člen 7 te direktive določa:
„1.   Države članice zagotovijo, da so prijetim ali pridržanim osebam ali njihovim odvetnikom v vsakem delu kazenskega postopka dostopne vse listine o zadevi, ki jih imajo pristojni organi in so bistvene za učinkovito izpodbijanje, v skladu z nacionalnim pravom, zakonitosti prijetja ali pridržanja.
2.   Države članice zagotovijo, da pristojni organi osumljenim ali obdolženim osebam ali njihovim odvetnikom odobrijo dostop vsaj do vsega dokaznega gradiva, s katerim razpolagajo, ne glede na to, ali je to gradivo v prid ali v breme osumljenim ali obdolženim osebam, da bi se zaščitila poštenost postopka in pripravila njihova obramba.
3.   Brez poseganja v odstavek 1 se dostop do dokaznega gradiva iz odstavka 2 odobri pravočasno, da se omogoči učinkovito uveljavljanje pravice do obrambe in vsaj ob predložitvi obtožnice sodišču v preizkus. Kadar pristojni organi pridobijo dodatno dokazno gradivo, omogočijo dostop do tega gradiva v času, ki zadostuje za njegovo preučitev.
4.   Z odstopanjem od odstavkov 2 in 3 se lahko dostop do določenega gradiva zavrne, pod pogojem, da to ne vpliva na pravico do poštenega sojenja in kadar bi s tem lahko bilo resno ogroženo življenje ali temeljne pravice druge osebe, ali če je to nujno potrebno za zaščito bistvenega javnega interesa, kot na primer, ko bi dostop lahko vplival na potek preiskave ali resno škodoval notranji varnosti države članice, v kateri je uveden kazenski postopek. Države članice zagotovijo, da ob upoštevanju postopkov nacionalnega prava o zavrnitvi dostopa do določenega gradiva v skladu s tem odstavkom odloči pravosodni organ, ob upoštevanju postopkov nacionalnega prava ali zagotovijo vsaj, da za takšno odločitev pravosodnega organa obstaja možnost sodnega nadzora.
5.   Dostop iz tega člena se zagotovi brezplačno.“
B.
Okvirni sklep 2002/584
11.
Člen 1 tega okvirnega sklepa določa:
„1.   Evropski nalog za prijetje je sodna odločba, ki jo izda država članica z namenom prijetja in predaje zahtevane osebe s strani druge države članice z namenom uvesti kazenski postopek ali izvršiti kazen zapora ali ukrep, vezan na odvzem prostosti.
2.   Države članice izvršijo vsak evropski nalog za prijetje na osnovi načela medsebojnega priznavanja in v skladu z določbami tega okvirnega sklepa.
3.   Ta okvirni sklep ne spreminja obveznosti, ki izhajajo iz spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel iz člena 6 [PEU].“
12.
Člen 8 navedenega okvirnega sklepa določa:
„1.   Evropski nalog za prijetje vsebuje naslednje podatke podane v skladu z obrazcem v prilogi:
(a)
identiteta in državljanstvo zahtevane osebe;
(b)
naziv, naslov, številka telefona in faksa in elektronski naslov odreditvenega pravosodnega organa;
(c)
dokazilo o izvršljivi sodbi, nalogu za prijetje ali katerikoli drugi izvršljivi sodni odločbi z enakim učinkom, ki sodi v okvir členov 1 in 2;
(d)
zakonska označba kaznivega dejanja, zlasti glede na člen 2;
(e)
opis okoliščin, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno, vključno s časom, krajem in stopnjo vpletenosti zahtevane osebe;
(f)
odmerjena kazen v primeru končne sodbe ali predpisane možne kazni, ki jih za to kaznivo dejanje predvideva zakonodaja odreditvene države članice;
(g)
če je mogoče še druge posledice kaznivega dejanja.
2.   Evropski nalog za prijetje mora biti preveden v uradni jezik ali v enega od uradnih jezikov izvršitvene države članice. Vsaka država članica lahko, po sprejetju tega okvirnega sklepa ali pozneje, navede v izjavi, ki bo shranjena pri Generalnemu sekretariatu Sveta, da sprejme prevod v enega ali več uradnih jezikov institucij Evropskih skupnosti.“
13.
Člen 11 tega okvirnega sklepa določa:
„1.   Po prijetju zahtevane osebe izvršitveni pravosodni organ po pravu svoje države zahtevano osebo obvesti o evropskem nalogu za prijetje in o njegovi vsebini ter o možnosti soglašanja s predajo odreditvenemu pravosodnemu organu.
2.   Zahtevana oseba, ki je bila prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje, ima pravico do pravnega zastopnika in tolmača v skladu z notranjim pravom izvršitvene države članice.“
14.
Člen 12 Okvirnega sklepa 2002/854 določa:
„Kadar je oseba prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje, izvršitveni pravosodni organ v skladu z zakonodajo izvršitvene države članice odloči, ali bo oseba ostala v priporu. Oseba je lahko kadarkoli začasno izpuščena na prostost v skladu z notranjim pravom izvršitvene države članice, pod pogojem, da pristojni organ te države z vsemi potrebnimi ukrepi osebi prepreči pobeg.“
III. Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
15.
Spetsializirana prokuratura (specializirano državno tožilstvo, Bolgarija) je začelo kazenski pregon zoper osebo IR, obdolženo sodelovanja v kriminalni združbi, organizirani za storitev davčnih kaznivih dejanj. Oseba IR je bila v predkazenskem postopku, uvedenem zoper njo in v katerem je uporabila storitve dveh odvetnikov, ki ju je izbrala, obveščena le o nekaterih pravicah, ki jih ima kot obdolžena oseba.
16.
Ko se je 24. februarja 2017 začela sodna faza kazenskega postopka zoper osebo IR, je ta zapustila svoje prebivališče in ni bilo več mogoče ugotoviti, kje je. Odvetnika, ki sta jo zastopala v predkazenskem postopku, sta izjavila, da je ne zastopata več. Zato ji je bil dodeljen nov zagovornik po uradni dolžnosti.
17.
Predložitveno sodišče je s sklepom z dne 10. aprila 2017, ki je bil 19. aprila 2017 potrjen v pritožbenem postopku, zoper osebo IR odredilo ukrep pripora, ki pomeni nacionalni nalog za prijetje. Oseba IR ni sodelovala v postopku, branil pa jo je zagovornik, ki ji je bil dodeljen po uradni dolžnosti.
18.
Zoper osebo IR, ki še vedno ni bila najdena, je bil 25. maja 2017 izdan evropski nalog za prijetje. Zagovornika, ki jo je zastopal po uradni dolžnosti, je zamenjal nov zagovornik, prav tako dodeljen po uradni dolžnosti.
19.
Predložitveno sodišče se je ob branju sodb OG in PI (Državni tožilstvi v Lübecku in Zwickauu) (
4
) ter PF (Generalni državni tožilec Litve) (
5
) ter sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Gavanozov (
6
) odločilo razveljaviti navedeni nalog za prijetje, ker ni bilo prepričano o njegovi skladnosti s pravom Unije, saj osebi IR ne zagotavlja pravice do učinkovitega pravnega sredstva v smislu, da ta oseba takoj po prijetju v izvršitveni državi članici ne bo mogla predlagati razveljavitve nacionalnega in evropskega naloga za prijetje.
20.
Navedeno sodišče poudarja, da za izdajo novega evropskega naloga za prijetje zoper osebo IR, ki bo v skladu s pravom Unije, potrebuje pojasnila o vsebini navedenega naloga ali možnosti, da se mu priložijo dokumenti in se tako zagotovi spoštovanje pravic, podeljenih z Direktivo 2012/13.
21.
Na prvem mestu, predložitveno sodišče meni, da glede na to direktivo ni jasno, ali nekaterih določb, kot so člen 4(3), člen 6(2) in člen 7(1) te direktive, ni mogoče uporabiti za osebo, ki je na podlagi evropskega naloga za prijetje prijeta na ozemlju druge države članice. Izvedeti bi bilo treba, ali se ta oseba lahko sklicuje na pravice iz teh določb poleg pravic, ki so izrecno navedene v členu 5 Direktive 2012/13 in Prilogi II k tej direktivi.
22.
Na drugem mestu, če bi bilo treba ugotoviti, da bi morala oseba, ki je v izvršitveni državi članici prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje, imeti vse pravice, ki bi jih imela, če bi bila prijeta na ozemlju odreditvene države članice, predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba člen 8 Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati tako, da se vsebina evropskega naloga za prijetje lahko spremeni, da bi se vanjo vključile pravice iz zgoraj navedenih določb Direktive 2012/13.
23.
Na tretjem mestu, če bi bilo treba sklepati, da podatkov, navedenih v obrazcu iz Okvirnega sklepa 2002/584, ni mogoče dopolniti, predložitveno sodišče sprašuje, s katerimi drugimi sredstvi bi se zagotovilo dejansko in učinkovito izvrševanje pravic, ki jih ima oseba IR na podlagi Direktive 2012/13, takoj po njenem prijetju v drugi državi članici na podlagi evropskega naloga za prijetje. To bi lahko pomenilo, da mora predložitveno sodišče, ki je izdalo evropski nalog za prijetje, navedeni osebi, potem ko izve za njeno prijetje, poslati obvestilo o pravicah v primeru prijetja, kopijo nacionalnega naloga za prijetje in s tem povezane dokaze ter podatke njenega zagovornika, in če to zahteva, kopijo drugih dokumentov o zadevi, ki se nanašajo nanjo.
24.
Na četrtem mestu, če ne bi bilo zavezujoče pravne rešitve, ki bi prijeti osebi zagotavljala izvrševanje pravic, ki jih ima na podlagi člena 4(3), člena 6(2) in člena 7(1) Direktive 2012/13, se predložitveno sodišče sprašuje o veljavnosti Okvirnega sklepa 2002/584 glede na potrebno spoštovanje temeljnih pravic, določeno v uvodni izjavi 12 in členu 1(3) navedenega sklepa, in še natančneje, pravic, potrjenih v členih 6 in 47 Listine.
25.
V teh okoliščinah je Spetsializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali pravice obdolžene osebe na podlagi člena 4 (zlasti pravica na podlagi člena 4(3)), člena 6(2) in člena 7(1) Direktive [2012/13] veljajo za obdolženo osebo, ki je bila prijeta na podlagi evropskega naloga za prijetje?
2.
Če je odgovor pritrdilen: ali je treba člen 8 Okvirnega sklepa [2002/584] razlagati tako, da dopušča spremembo vsebine evropskega naloga za prijetje glede na obrazec iz Priloge, zlasti vključitev novega besedila o pravicah zahtevane osebe do izpodbijanja nacionalnega in evropskega naloga za prijetje pred pravosodnimi organi odreditvene države članice v ta obrazec?
3.
Če je odgovor na drugo vprašanje nikalen: ali je, če se evropski nalog za prijetje izda ob natančnem upoštevanju obrazca iz Priloge (to je brez obvestitve zahtevane osebe o njenih pravicah pred odreditvenim pravosodnim organom) in odreditveni pravosodni organ to osebo nemudoma po tem, ko izve za njeno prijetje, obvesti o njenih pravicah in ji pošlje ustrezne listine, to v skladu z uvodno izjavo 12, členom 1(3) Okvirnega sklepa ]2002/584], členi 4, 6(2) in 7(1) Direktive [2012/13] ter členoma 6 in 47 Listine?
4.
Ali je Okvirni sklep [2002/584] veljaven, če ni drugega pravnega sredstva za zagotovitev pravic na podlagi člena 4, zlasti pravice na podlagi člena 4(3), na podlagi člena 6(2) in na podlagi člena 7(1) Direktive [2012/13] osebi, prijeti zaradi evropskega naloga za prijetje?“
IV. Postopek pred Sodiščem
26.
Pisna stališča so v roku, določenem v skladu s členom 23 Statuta Sodišča Evropske unije, predložile češka, nemška, madžarska in avstrijska vlada ter Evropska komisija.
V. Analiza
27.
Predložitveno sodišče je Sodišču predložilo štiri vprašanja, ki se delno prekrivajo in jih je po mojem mnenju mogoče združiti v dve vprašanji.
28.
Navedeno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 4(3), člen 6(2) in člen 7(1) Direktive 2012/13 razlagati tako, da se pravice iz teh členov uporabljajo za osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje. Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, se predložitveno sodišče sprašuje o možnosti, da se vsebina obrazca, ki vsebuje enoten vzorec evropskega naloga za prijetje, kot je opredeljen v členu 8 Okvirnega sklepa 2002/584, spremeni tako, da se vanj vključijo navedene pravice, ali če ne, da se prijeti osebi pošljejo listine, s katerimi se jo obvesti o njenih pravicah na podlagi zgoraj navedenih določb Direktive 2012/13.
29.
Če bi bil odgovor na prvo vprašanje nikalen, predložitveno sodišče v okviru drugega vprašanja Sodišče v bistvu sprašuje o združljivosti Okvirnega sklepa 2002/584 z zahtevami, ki izhajajo iz pravice do svobode iz člena 6 Listine ter pravice do učinkovitega pravnega sredstva in poštenega sojenja iz člena 47 Listine, ker osebi, prijeti na podlagi evropskega naloga za prijetje in pridržani v izvršitveni državi članici, ne zagotavlja pravice do obveščenosti, določene v zgoraj navedenih členih Direktive 2012/13, da bi takoj po prijetju v tej državi pred odreditvenim pravosodnim organom učinkovito uveljavila pravno sredstvo za razveljavitev nacionalnega in evropskega naloga za prijetje.
A.
Dopustnost
30.
Nemška vlada je izrazila dvom o dopustnosti postavljenih vprašanj, ki so podobna prošnji za pravno mnenje, ki ni povezano z nerešenim sporom, kar naj bi bilo v nasprotju z vsebino in ciljem postopka predhodnega odločanja na podlagi člena 267 PDEU.
31.
Glede tega je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča velja, da v okviru sodelovanja, ki na podlagi člena 267 PDEU obstaja med njim in nacionalnimi sodišči, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato je Sodišče, kadar se postavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma dolžno odločati. Za vprašanja o razlagi prava Unije, ki jih postavi nacionalno sodišče v pravnem in dejanskem okviru, za katerega opredelitev je samo odgovorno in katerega pravilnost ni predmet presoje Sodišča, zato velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko predlog nacionalnega sodišča zavrže, samo če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora v postopku v glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko na postavljena vprašanja dalo koristne odgovore. (
7
)
32.
V obravnavani zadevi pa iz spisa, predloženega Sodišču, ni očitno razvidno, da položaj v obravnavani zadevi ustreza enemu od teh primerov. Pred predložitvenim sodiščem namreč zdaj teče kazenski postopek z zamudno sodbo v zvezi z osebo IR, v okviru katerega je to sodišče zoper to osebo sprejelo ukrep pripora, ki pomeni nacionalni nalog za prijetje, nato pa je 27. maja 2017 izdalo evropski nalog za prijetje. Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe pa spada v okvir tega postopka. V zvezi s tem predložitveno sodišče navaja, da se je na Sodišče obrnilo za to, da bi glede na odgovore na postavljena vprašanja izdalo nov evropski nalog za prijetje zoper osebo IR, ker je bil prvotno izdani nalog razveljavljen zaradi dvoma navedenega sodišča o njegovi skladnosti s pravom Unije. Zato ni mogoče trditi, da postavljena vprašanja nimajo nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom postopka, ki teče pred predložitvenim sodiščem, niti da je problem hipotetičen. (
8
)
33.
Poleg tega je treba poudariti, da je posledica izdaje evropskega naloga za prijetje mogoče prijetje zahtevane osebe in torej posega v individualno svobodo te osebe. Sodišče pa je glede postopka v zvezi z evropskim nalogom za prijetje razsodilo, da je jamstvo temeljnih pravic v prvi vrsti odgovornost odreditvene države članice. Zato je za zagotovitev jamstva teh pravic – kar lahko privede pravosodni organ do tega, da sprejme odločbo o umiku evropskega naloga za prijetje, ki ga je izdal – pomembno, da ima tak organ možnost zadevo predložiti Sodišču v predhodno odločanje, da se določijo pogoji za skladnost izdaje novega evropskega naloga za prijetje s pravom Unije, zlasti glede spoštovanja procesnih pravic zadevne osebe in torej uporabe člena 4(3), člena 6(2) in člena 7(1) Direktive 2012/13 za osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje. (
9
)
34.
Zato je ta predlog za sprejetje predhodne odločbe po mojem mnenju dopusten.
B.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
35.
Uvodoma se mi zdi, da je treba poudariti, da se Direktiva 2012/13 očitno uporablja za osebe, za katere je izdan evropski nalog za prijetje, saj se vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, nanaša na obseg te uporabe in natančneje na priznanje pravic iz člena 4(3), člena 6(2) in člena 7(1) Direktive 2012/13 tem osebam.
36.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je. (
10
)
1. Sobesedilna in jezikovna razlaga člena 4(3), člena 6(2) in člena 7(1) Direktive 2012/13
37.
Analiza splošne sistematike Direktive 2012/13 je po mojem mnenju bistvena za opredelitev področja uporabe člena 4(3), člena 6(2) in člena 7(1) te direktive ter rešitev vprašanja priznavanja pravic, določenih v teh členih, osebam, prijetim na podlagi evropskega naloga za prijetje.
38.
Glede tega je treba ugotoviti, da je šele v uvodni izjavi 39 Direktive 2012/13 v preambuli prvič in edinkrat naveden položaj zgoraj navedenih oseb, medtem ko so vse prejšnje uvodne izjave namenjene predstavitvi minimalnih pravil, ki se uporabljajo na področju obveščanja „osumljenih ali obtoženih oseb“ v kazenskem postopku. Besedilo uvodne izjave 39 potrjuje, da zakonodajalec Unije razlikuje med položaji, saj je navedeno, da bi se morala pravica do pisne obveščenosti o pravicah ob prijetju „s potrebnimi prilagoditvami“ uporabljati „tudi“ za osebe, prijete zaradi izvrševanja evropskega naloga za prijetje. Navedba „s potrebnimi prilagoditvami“ je prevod latinskega izraza mutatis mutandis, ki se običajno uporablja v okviru primerjave med položaji, ki jih je treba predstaviti kot zgolj podobne.
39.
Člen 1 Direktive 2012/13 je še bolj nedvoumen, ker sta v njem opredeljeni dve ločeni fazi dvojnega predmeta te direktive, in sicer opredelitev pravil v zvezi s pravico do obveščenosti dveh kategorij posameznikov, to je osumljenih in obdolženih oseb v kazenskem postopku na eni strani ter oseb, za katere je izdan evropski nalog za prijetje, na drugi strani. Tako uporabljena terminologija je natančno ponovljena v členih od 2 do 8, ki sledijo, in samo člen 5 te direktive, torej razen določb, navedenih v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, se izrecno nanaša na to drugo kategorijo. V členu 2 Direktive 2012/13 je določena uporaba ratione materiae te direktive samo z vidika opredelitve pojma kazenskega postopka, pri čemer je v tem primeru potrjen širok pomen, od prvih sumov do končne odločitve o krivdi zadevne osebe. Ta opredelitev dokazuje tudi posebnost in na določen način podrednost določb v zvezi z osebami, za katere je izdan evropski nalog za prijetje, ki jih vsebuje člen 5 Direktive 2012/13.
40.
Posebej glede obsega pravic iz členov 4, 6 in 7 Direktive 2012/13 je treba te določbe razlagati povezano, kar vključuje člen 3 te direktive, saj ti členi vsebujejo izrecne napotitve na enega ali drugega od njih.
41.
S členom 4 Direktive 2012/13 je državam članicam naložena obveznost, da prijetim ali pridržanim osumljenim in obdolženim osebam zagotovijo pisno obvestilo, ki vsebuje informacije o procesnih pravicah iz člena 3 te direktive, med drugim o pravici do obveščenosti o obdolžitvah, ki je natančneje opredeljena v členu 6 tega akta, na eni strani in štirih dodatnih pravicah, navedenih v členu 4(2) navedene direktive, med katerimi je pravica dostopa do gradiva zadeve, ki je podrobneje opredeljena v členu 7 te direktive, na drugi strani. Poleg tega člen 4(3) Direktive 2012/13 določa, da so v tem obvestilu o pravicah navedene tudi osnovne informacije o vseh možnostih v skladu z nacionalnim pravom za izpodbijanje zakonitosti prijetja, pritožbo zoper pridržanje ter prošnjo za začasni izpust.
42.
Kot je navedeno v uvodni izjavi 22 Direktive 2012/13 in kot določa člen 4(4) te direktive, je za pomoč državam članicam pri pripravi tega obvestila o pravicah v Prilogi I k tej direktivi prikazan okvirni vzorec, ki vsebuje osem rubrik, ki se nanašajo na: A. pomoč odvetnika/pravico do pravne pomoči; B. informacije o obdolžitvah; C. tolmačenje in prevajanje; D. pravico do molka; E. dostop do listin; F. obveščanje tretje osebe o vašem prijetju ali pridržanju/obveščanje vašega konzulata ali veleposlaništva; G. nujno zdravniško pomoč; H. čas odvzema prostosti. Iz tega izhaja, da rubrike B., E. in H. ustrezajo pravicam, ki so določene v členu 6(2), členu 7(1) in členu 4(3) Direktive 2012/13.
43.
Člen 5 Direktive 2012/13 v povezavi z uvodno izjavo 39 te direktive določa, da morajo osebe, prijete zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, prejeti tudi „ustrezno“ pisno obvestilo z informacijami o pravicah, in napotuje na okvirni vzorec, prikazan v Prilogi II k tej direktivi, katerega vsebina se razlikuje od vsebine vzorca v Prilogi I. Okvirni vzorec v Prilogi II namreč ne vsebuje rubrik o pravicah iz člena 6(2), člena 7(1) in člena 4(3) Direktive 2012/13, ki se torej ne uporabljajo za osebe, prijete zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje. (
11
)
44.
Kot češka vlada pravilno poudarja v svojem stališču, nobena določba Direktive 2012/13 ne določa in ne kaže na to, da bi morale osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje, prejeti pisno obvestilo, v katerem bi bile združene informacije, prikazane v obeh okvirnih vzorcih iz prilog I in II k tej direktivi. Nasprotno, v uvodni izjavi 39 Direktive 2012/13 je zelo jasno poudarjeno, da je samo Priloga II k tej direktivi vzorec obvestila o pravicah „teh oseb“. Iz besedila členov 4 in 5 Direktive 2012/13 v povezavi z uvodnima izjavama 22 in 39 te direktive torej izhaja, da vzorca obvestil o pravicah, prikazana v teh dveh prilogah, izključujeta drug drugega. (
12
)
45.
Ugotovitev, da se člen 4(3), člen 6(2) in člen 7(1) Direktive 2012/13 ne uporabljajo za položaj oseb, prijetih na podlagi evropskega naloga za prijetje, potrjujeta še dva druga elementa.
46.
Na prvem mestu, pomembno se mi zdi omeniti obseg pojmov „prijetje“ ali „pridržanje“ osumljenih in obdolženih oseb, kot sta uporabljena v členih 4, 6 in 7 Direktive 2012/13. V zvezi s tem je v uvodni izjavi 21 Direktive 2012/13 navedeno, da bi bilo treba „[n]avedbe ‚osumljena ali obdolžena oseba, ki je prijeta ali pridržana‘ v tej direktivi […], razumeti kot položaj, v katerem je osumljeni ali obdolženi osebi med kazenskim postopkom odvzeta prostost v smislu člena 5(1)(c) [Konvencije o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, podpisane v Rimu 4. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP] in kakor to razlaga sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice“.
47.
Zadnjenavedena določba se nanaša na položaj, v katerem je bila posamezniku „[z]akonit[o] odvze[ta] prostost[…], ki je potreb[na] zato, da bi osebo privedli pred pristojno sodno oblast ob utemeljenem sumu, da je storila kaznivo dejanje, ali kadar je to utemeljeno nujno zato, da bi se preprečila storitev kaznivega dejanja ali beg po storjenem kaznivem dejanju“. Ta položaj pa se razlikuje od položaja v členu 5(1)(f) EKČP, in sicer zakonitega odvzema prostosti osebi z namenom, da bi se ji preprečil nedovoljen vstop v državo, ali pripora osebe, zoper katero teče „postopek za izgon ali za izročitev“, pri čemer zadnji primer ustreza mehanizmu evropskega naloga za prijetje, vzpostavljenem z Okvirnim sklepom 2002/584.
48.
Na drugem mestu, iz členov 3 in 4 Direktive 2012/13 izhaja, da se osumljenim in obdolženim osebam priznajo različne pravice, med drugim pravica do obveščenosti o obdolžitvah in pravica dostopa do gradiva zadeve, ki sta natančneje opredeljeni v členih 6 in 7 te direktive, „v skladu z nacionalnim pravom“ zadevne države članice. To izrecno sklicevanje na „nacionalno pravo“ pa ni združljivo z upoštevanjem položaja oseb, prijetih zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, saj to nujno napotuje na omenjanje prava odreditvene ali izvršitvene države članice, kar potrjuje besedilo člena 5 navedene direktive.
2. Teleološka razlaga
49.
Uvodoma naj poudarim, da ob upoštevanju narave postavljenega vprašanja za predhodno odločanje teleološka razlaga zahteva povezano preučitev ciljev Direktive 2012/13 in Okvirnega sklepa 2002/584.
50.
Da bi se razumela želja zakonodajalca Unije in posledično cilji teh aktov, je treba upoštevati dinamiko oblikovanja območja svobode, varnosti in pravice z vidika Unije, natančneje na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah.
51.
Glede tega je treba ugotoviti, da je Okvirni sklep 2002/584, kot je razvidno iz njegove uvodne izjave 6, na področju kazenskega prava prvi konkretni ukrep izvajanja načela medsebojnega priznavanja sodb in sodnih odločb, ki je določeno v členu 82(1) PDEU, s katerim je bil nadomeščen člen 31 PEU, na podlagi katerega je bil sprejet ta okvirni sklep. Od tedaj so bili na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah postopoma sprejeti pravni instrumenti, katerih usklajena uporaba je namenjena okrepitvi zaupanja držav članic v njihove nacionalne pravne rede, da bi se zagotovila priznanje in izvršitev sodb v kazenskih zadevah v Uniji s ciljem izognitve vsakršni nekaznovanosti storilcev kaznivih dejanj. (
13
)
52.
Direktiva 2012/13 je, kot je navedeno v njenih uvodnih izjavah 11, 12 in 14, del tega sklopa pravnih instrumentov, s katerimi se uresničuje načrt za krepitev procesnih pravic oseb v kazenskih postopkih, ki ga je Svet sprejel leta 2009 ter ki ga je Evropski svet pozdravil in za katerega je izjavil, da je del stockholmskega programa. (
14
) Ta kronološki pregled očitno razkriva, da si je zakonodajalec Unije prizadeval okrepiti pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah, pri čemer je presegel že vzpostavljeni mehanizem evropskega naloga za prijetje, da bi kazenski postopek zaobjel v vsem njegovem obsegu. Kot je omenjeno v Resoluciji Sveta z dne 30. novembra 2009 o navedenem načrtu, „kazensk[i] postop[ek] za namene te resolucije vključuje[…] fazo pred sojenjem in sojenje“.
53.
Med temi instrumenti so tudi:
–
Direktiva 2010/64/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih; (
15
)
–
Direktiva 2013/48/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2013 o pravici do dostopa do odvetnika v kazenskem postopku in v postopkih na podlagi evropskega naloga za prijetje ter pravici do obvestitve tretje osebe ob odvzemu prostosti in do komunikacije s tretjimi osebami in konzularnimi organi med odvzemom prostosti; (
16
)
–
Direktiva (EU) 2016/800 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2016 o procesnih jamstvih za otroke, ki so osumljene ali obdolžene osebe v kazenskem postopku; (
17
)
–
Direktiva (EU) 2016/1919 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 2016 o brezplačni pravni pomoči za osumljene in obdolžene osebe v kazenskem postopku ter za zahtevane osebe v postopku na podlagi evropskega naloga za prijetje. (
18
)
54.
Namen vseh teh predpisov sekundarnega prava, vključno z Direktivo 2012/13, je okrepiti procesne pravice osumljenih ali obdolženih oseb v kazenskih postopkih, skupno pa jim je tudi, da vsebujejo posebne določbe o položaju oseb, prijetih na podlagi evropskega naloga za prijetje, zaradi česar se torej zanje prilagojeno uporabljajo nekatere navedene pravice. Razlaga določb, na katere se nanaša predlog za sprejetje predhodne odločbe, je po mojem mnenju neločljivo povezana s tem posebnim normativnim okvirom, za katerega je značilna zakonodajna tehnika, ki uporablja pravne instrumente z dvojnim ciljem, in v katerem osnovni akt, to je Okvirni sklep 2002/584, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009, (
19
) sam po sebi ne zadostuje več za razumevanje pravic oseb, prijetih na podlagi evropskega naloga za prijetje.
55.
Posebej v zvezi z Direktivo 2012/13 moram poudariti, da so različne formulacije, ki so bile uporabljene v predlogu Direktive Komisije z dne 20. julija 2010 (
20
) in se lahko zdijo razmeroma dvoumne glede obsega v njih določenih pravic, izginile iz končnega besedila.
56.
Tako je bilo v uvodni izjavi 25 navedeno, da morajo „[p]ravice, ki jih zagotavlja ta direktiva“, mutatis mutandis veljati tudi v postopkih za izvrševanje evropskega naloga za prijetje, kar je splošna formulacija, ki je bila v uvodni izjavi 39 Direktive 2012/13 nadomeščena z omembo zgolj pravice do pisne obveščenosti o pravicah ob prijetju z izrecno napotitvijo na vzorec obvestila, prikazan v Prilogi II.
57.
Člen 2 predloga direktive v zvezi s področjem uporabe je že v odstavku 1 vseboval enako opredelitev ratione temporis, in sicer od prvega suma do končne odločitve o krivdi. Odstavek 2 je tako določal: „Ta direktiva se uporablja za postopek za izvršitev evropskega naloga za prijetje.“ Ugotoviti je treba, da v členu 2 Direktive 2012/13 navedeni postopki sploh niso omenjeni.
58.
Nasprotno pa je treba poudariti, da je predlog direktive v obrazložitvenem memorandumu v zvezi s členom 5 vseboval izrecno omembo, v skladu s katero „[z]a osebe, zoper katere je izdan evropski nalog za prijetje, veljajo druge pravice“, kar je vodilo v oblikovanje te določbe, ki je blizu sedanjemu končnemu besedilu.
59.
Tako se zdi, da je namen Direktive 2012/13 na eni strani in primarno z določitvijo skupnih minimalnih pravil urediti pravico do obveščenosti osumljenih in obdolženih oseb v nacionalnih kazenskih postopkih, da bi se okrepilo vzajemno zaupanje med državami članicami v njihove kazenskopravne sisteme. (
21
) Kot je navedeno v uvodnih izjavah 19, 22, 27 in 28 Direktive 2012/13 ter njenih členih 3, 4, 6 in 7, je njihov cilj prav zagotovitev učinkovitega uveljavljanja pravic do obrambe in poštenosti postopka, (
22
) ti pravici pa se uveljavljata v skladu z nacionalnim pravom zadevne države članice.
60.
Na drugi strani in podredno je njen namen natančneje določiti, kako se pravica do obveščenosti uporablja za osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje, tako da člen 5 Direktive 2012/13 in Priloga II k tej direktivi dopolnjujeta Okvirni sklep 2002/584.
61.
Čeprav sta ta predmeta nesporno povezana oziroma sta lahko opisana kot vzporedna, saj izdaja evropskega naloga za prijetje nujno izhaja iz nacionalnega kazenskega postopka, pa ne sovpadata. Prijetje zahtevane osebe samodejno vodi k izvedbi posebnega postopka, ki ima zaradi svoje čezmejne razsežnosti naravo lex specialis.
62.
Glede tega je treba spomniti, da je namen Okvirnega sklepa 2002/584, da se z uvedbo novega, poenostavljenega in učinkovitejšega sistema predaje oseb, ki so osumljene ali obsojene storitve kaznivega dejanja, poenostavi in pospeši pravosodno sodelovanje ter da se s tem prispeva k uresničitvi cilja, zastavljenega za Unijo, da postane območje svobode, varnosti in pravice, pri čemer se opira na visoko stopnjo zaupanja, ki mora obstajati med državami članicami. Kot je razvidno iz uvodne izjave 5 navedenega okvirnega sklepa, sistem evropskega naloga za prijetje omogoča, da se odpravijo zapleteni in zamudni postopki izročitve, ki so obstajali pred sprejetjem tega sklepa. Tako je v skladu s členom 1(1) tega okvirnega sklepa namen mehanizma evropskega naloga za prijetje omogočiti prijetje in predajo zahtevane osebe, da glede na cilj, ki mu sledi navedeni okvirni sklep, storjeno kaznivo dejanje ne ostane nekaznovano in da se ta oseba kazensko preganja ali da prestaja zaporno kazen, ki ji je bila izrečena. (
23
)
63.
Sodišče je že odločilo, da je z odločbo izvršitvenega organa v skladu z določbami Okvirnega sklepa 2002/584 zgolj odobrena predaja zadevne osebe, saj kazenski pregon ali izvršitev kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti, ali celo kazenski postopek v ožjem pomenu, ne spadajo na področje uporabe navedenega sklepa. (
24
)
64.
Določitev procesnih pravic osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje, je neločljivo povezana z željo zakonodajalca Unije, izraženo ob oblikovanju navedenega naloga. Ta je bil zasnovan kot pravni mehanizem hitre in učinkovite predaje zahtevanih oseb med državami članicami, s katerim se je nadomestil težaven sistem izročitve, ki je zahteval presojo politične oblasti in v katerem se ni upošteval celoten kazensko‑procesni položaj zadevne osebe. Kot pravilno poudarja češka vlada, so pravice osebe v okviru postopka z zvezi z evropskim nalogom za prijetje torej povsem logično usmerjene na vidik predaje v drugo državo članico in torej ne zajemajo vseh pravic, ki jih ima oseba v okviru kazenskega postopka na podlagi nacionalnega prava. (
25
)
65.
V tem okviru se mi nobena razlaga Direktive 2012/13, ki vodi k široki uporabi ratione personae te direktive (
26
) in močni medsebojni prepletenosti obeh obravnavanih predpisov sekundarnega prava, ne zdi združljiva z namerno omejenim predmetom in ciljem pospešitve pravosodnega sodelovanja, ki ju ima Okvirni sklep 2002/584, katerega člen 17(1) izrecno določa, da je treba evropski nalog za prijetje obravnavati in izvršiti kot nujno zadevo. (
27
) Torej je treba v skladu z željo, ki jo je Sodišče že izrazilo, preprečiti, da bi bil učinek evropskih nalogov za prijetje oslabljen zaradi zavlačevanja postopka z namenom oviranja izvršitve navedenih nalogov. (
28
)
66.
Glede na navedeno je treba na prvo vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 4(3), člen 6(2) in člen 7(1) Direktive 2012/13 razlagati tako, da se pravice iz teh členov ne uporabljajo za osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje. (
29
) V teh okoliščinah ni treba preučiti možnosti, ki jo je omenilo predložitveno sodišče, da se spremeni vsebina obrazca, ki vsebuje enoten vzorec evropskega naloga za prijetje, kot je opredeljen v členu 8 Okvirnega sklepa 2002/584, tako da se vanj vključijo navedene pravice oziroma da se prijeti osebi pošljejo listine, s katerimi se jo obvesti o njenih pravicah na podlagi zgoraj navedenih določb Direktive 2012/13.
67.
Glede trditve predložitvenega sodišča, da bi se s tem, ko bi se osebam, prijetim na podlagi evropskega naloga za prijetje, odvzele pravice iz zgoraj navedenih določb Direktive 2012/13, kršila obveznost spoštovanja temeljnih pravic, kot je določena v uvodni izjavi 12 in členu 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584, in še posebej zahteve, ki izhajajo iz členov 6 in 47 Listine. Poudariti je treba, da ta trditev v resnici pripelje do vprašanja, ali je Okvirni sklep 2002/584 v skladu s temeljnimi pravicami, ki so varovane v pravnem redu Unije, kar je predmet drugega vprašanja. (
30
)
C.
Drugo vprašanje za predhodno odločanje
68.
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem za predhodno odločanje Sodišče sprašuje o veljavnosti Okvirnega sklepa 2002/584 glede na člena 6 in 47 Listine, če osebam, prijetim na podlagi evropskega naloga za prijetje, niso zagotovljene pravice iz določb Direktive 2012/13, na katere se nanaša predložitveni sklep, kar naj bi navedenim osebam onemogočilo ali pretirano otežilo izpodbijanje nacionalnega in evropskega naloga za prijetje, tudi če so v izvršitveni državi članici pridržane na podlagi evropskega naloga za prijetje.
69.
Uvodoma je treba opozoriti, da v skladu s členom 6(1) PEU Unija priznava pravice, svoboščine in načela iz Listine, ki ima enako pravno veljavnost kot Pogodbi. (
31
)
70.
Na prvem mestu, poudariti je treba, da mehanizem evropskega naloga za prijetje, uveden z Okvirnim sklepom 2002/584, ki ne ureja možnosti vložitve pravnega sredstva zoper odločitev o izdaji navedenega naloga, temelji na domnevi spoštovanja temeljnih pravic, ki so potrjene v Listini ter katerih sestavni del sta pravica do svobode iz člena 6 Listine in spoštovanje pravice do obrambe, ki izhaja iz pravice do poštenega sojenja, potrjene v členih 47 in 48 Listine.
71.
Načelo medsebojnega priznavanja, na katerem temelji sistem evropskega naloga za prijetje, se namreč opira na vzajemno zaupanje držav članic glede tega, da njihovi nacionalni pravni redi zagotavljajo enakovredno in učinkovito zaščito temeljnih pravic, ki so priznane v Uniji, zlasti te iz Listine. Načelo vzajemnega zaupanja zlasti v zvezi z območjem svobode, varnosti in pravice od vsake države zahteva, naj razen v izrednih okoliščinah šteje, da vse druge države članice spoštujejo pravo Unije in posebno temeljne pravice, priznane s tem pravom. (
32
)
72.
Natančneje, Okvirni sklep 2002/584 temelji na načelu, v skladu s katerim morajo biti pri odločbah v zvezi z evropskim nalogom za prijetje spoštovana vsa jamstva, ki se zahtevajo za sodne odločbe, zlasti tista, ki izhajajo iz temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel iz člena 1(3) navedenega okvirnega sklepa, kar pomeni, da celoten postopek predaje med državami članicami, ki je določen v Okvirnem sklepu 2002/584, poteka pod sodnim nadzorom. Iz tega izhaja, da že same določbe Okvirnega sklepa določajo postopek, ki je v skladu z zahtevami iz člena 47 Listine, ne glede na način izvajanja Okvirnega sklepa, ki ga izberejo države članice. (
33
)
73.
Sodišče je glede postopka v zvezi z evropskim nalogom za prijetje že presodilo, da je za zagotavljanje spoštovanja pravic osebe, katere predaja se zahteva, prvenstveno odgovorna odreditvena država članica, glede katere se domneva, da spoštuje pravo Unije in zlasti temeljne pravice, priznane s tem pravom. (
34
) V zvezi s tem sistem evropskega naloga za prijetje vključuje varstvo postopkovnih in temeljnih pravic na dveh ravneh, ki mora biti zagotovljeno zahtevani osebi, saj je sodnemu varstvu, določenem na prvi ravni ob sprejetju nacionalne sodne odločbe, kot je nacionalni nalog za prijetje, dodano varstvo, ki mora biti zagotovljeno na drugi ravni ob izdaji evropskega naloga za prijetje, do katere lahko pride, odvisno od primera, hitro po sprejetju navedene nacionalne sodne odločbe. (
35
)
74.
V zvezi z ukrepom, ki – tako kot izdaja evropskega naloga za prijetje – lahko poseže v pravico zadevne osebe do svobode, to varstvo torej pomeni, da je treba odločitev, ki izpolnjuje zahteve učinkovitega sodnega varstva, sprejeti vsaj na eni od dveh ravni tega varstva. Natančneje, druga raven varstva pravic zadevne osebe pomeni, da odreditveni pravosodni organ opravi nadzor nad izpolnjenostjo pogojev, potrebnih za to izdajo, in objektivno – ob upoštevanju vseh obremenilnih in razbremenilnih dokazov ter ne da bi bil izpostavljen tveganju, da bi mu bila pri njegovem odločanju lahko dana zunanja navodila, zlasti od izvršilne veje oblasti – preizkusi, ali je navedena izdaja sorazmerna. (
36
)
75.
Zato morajo države članice zagotoviti, da njihovi pravni redi učinkovito zagotavljajo raven sodnega varstva, ki se zahteva z Okvirnim sklepom 2002/584, tako da uvedejo postopkovna pravila, ki se lahko od enega do drugega sistema razlikujejo, če to ne preprečuje, da bi bili izpolnjeni cilj tega okvirnega sklepa in zahteve, ki iz njega izhajajo. V zvezi s tem lahko zahteve učinkovitega sodnega varstva pripeljejo do uvedbe ločenega pravnega sredstva zoper odločitev o izdaji evropskega naloga za prijetje, ki jo sprejme pravosodni organ, ki ni sodišče. (
37
) Glede na besedilo predloga za sprejetje predhodne odločbe je zanimivo ugotoviti, da zahtevo po učinkovitem sodnem varstvu izpolnjuje nacionalni sistem, ki določa pravico do pravnega sredstva zoper odločitev o izdaji evropskega naloga za prijetje zaradi kazenskega pregona, ki se lahko uveljavlja po dejanski predaji zahtevane osebe. (
38
)
76.
Poudariti je treba še, da morajo na podlagi člena 1(2) Okvirnega sklepa 2002/584 države članice izvršiti vsak evropski nalog za prijetje na osnovi načela medsebojnega priznavanja in v skladu z določbami tega okvirnega sklepa, vendar to priznavanje ne pomeni absolutne obveznosti izvršitve izdanega naloga za prijetje. (
39
) Izvršitveni pravosodni organ mora pred sprejetjem odločitve o predaji osebe, ki se zahteva zaradi uvedbe kazenskega postopka, opraviti nadzor nad evropskim nalogom za prijetje in se prepričati o spoštovanju temeljnih pravic te osebe, kot je izrecno določeno v členu 1(3) Okvirnega sklepa 2002/584. Ta organ ne sme dopuščati kršitve teh pravic in ima v takem primeru možnost zavrniti izvršitev evropskega naloga za prijetje. (
40
)
77.
Kot zadnjo pripombo moram poudariti, da je bila sodna praksa Sodišča, navedena v teh sklepnih predlogih, lahko upravičeno opredeljena kot gibanje za „proceduralizacijo“ načela vzajemnega zaupanja v okviru izvršitve evropskega naloga za prijetje, z namenom nadomestiti skorajšnjo samodejnost tega naloga s procesnimi zahtevami, ki zagotavljajo pravice zadevnim osebam. (
41
)
78.
Na drugem mestu, ugotoviti je treba, da Okvirni sklep 2002/584 določa nekatere procesne pravice za osebo, ki je na podlagi evropskega naloga za prijetje v izvršitveni državi članici prijeta, in zlasti pravico do obveščenosti. V skladu s členom 11 Okvirnega sklepa 2002/584 mora pristojni izvršitveni pravosodni organ navedeno osebo ob njenem prijetju obvestiti o evropskem nalogu za prijetje in njegovi vsebini, o možnosti, da soglaša s predajo odreditvenemu pravosodnemu organu ali ji nasprotuje, ter o pravici do pravnega zastopnika in tolmača. Te pravice poleg pravice do zaslišanja, kadar ne soglaša s predajo, v skladu s členom 14 navedenega sklepa sovpadajo s pravicami, navedenimi v pisnem obvestilu iz člena 5 Direktive 2012/13, ki ga je treba hitro poslati osebi, prijeti zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje.
79.
V okviru obveščanja o vsebini naloga za prijetje bo navedena oseba prejela zahtevane informacije na obrazcu, ki vsebuje enotni vzorec evropskega naloga za prijetje in je priložen Okvirnemu sklepu 2002/584 ter ki ga morajo odreditveni pravosodni organi izpolniti, in to zaradi poenostavitve in pospešitve postopka predaje ob upoštevanju rokov iz člena 17 Okvirnega sklepa 2002/584. V skladu s členom 8 tega sklepa te informacije seveda vključujejo dokazilo o izvršljivi sodbi, nalogu za prijetje ali kateri koli drugi izvršljivi sodni odločbi z enakim učinkom, ki spada v okvir členov 1 in 2 tega okvirnega sklepa, naravo in zakonsko označbo kaznivega dejanja, opis okoliščin, v katerih je bilo kaznivo dejanje storjeno, vključno s časom, krajem in stopnjo vpletenosti zahtevane osebe pri kaznivem dejanju. (
42
) Zanimivo je ugotoviti, da sta zadnji navedeni informaciji podobni informacijam iz člena 6 Direktive 2012/13.
80.
Tako se zdi, da v skladu s členom 11 Okvirnega sklepa 2002/584 in členom 5 Direktive 2012/13 oseba, ki je prijeta zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje, prejme natančne, ustrezne in dostopne informacije o svojih pravicah, ki se ji zagotovijo v zgodnji fazi postopka predaje, tako da jih lahko učinkovito uveljavlja v posebnem okviru navedenega postopka.
81.
Te pravice so bile še natančneje določene in dopolnjene v določbah direktiv 2010/64, 2013/48 in 2016/1919. Sodišče je tako poudarilo, da se Okvirni sklep 2002/584 umešča v splošni sistem jamstev v zvezi z učinkovitim sodnim varstvom, ki so določena z drugimi predpisi Unije, sprejetimi na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, ki osebi, zahtevani na podlagi evropskega naloga za prijetje, olajšajo uveljavljanje njenih pravic še pred predajo odreditveni državi članici. Zlasti člen 10 Direktive 2013/48 pristojnemu organu izvršitvene države članice nalaga, da osebe, za katere se zahteva predaja, brez nepotrebnega odlašanja po odvzemu prostosti seznani s tem, da imajo pravico izbrati odvetnika v odreditveni državi članici. (
43
) Vseeno je treba pojasniti, prvič, da je vloga tega odvetnika z zagotavljanjem informacij in nasvetov pomagati odvetniku v izvršitveni državi članici, da bi navedene osebe lahko učinkovito uveljavljale pravice „iz Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ“, in drugič, da se zgoraj navedena pravica izvaja brez poseganja v roke iz Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ ali v obveznost izvršitvenega pravosodnega organa, da v skladu z navedenimi roki in pogoji, določenimi v navedenem okvirnem sklepu, odloči, ali je treba osebo predati.
82.
Na tretjem mestu, glede položaja pridržane osebe, ki ga ima zahtevana oseba in ki ga je predložitveno sodišče povezalo z vprašanjem uveljavljanja pravnega sredstva zoper nacionalni in evropski nalog za prijetje, je treba poudariti, da mora na podlagi člena 12 Okvirnega sklepa 2002/584 izvršitveni pravosodni organ po prijetju zahtevane osebe odločiti, ali bo ta ostala v priporu ali bo izpuščena na prostost do odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje. Torej pripor ni nujno zahtevan in oseba je lahko kadar koli začasno izpuščena na prostost v skladu z notranjim pravom izvršitvene države članice.
83.
Te ugotovitve so povezane z dejstvom, da je evropski zakonodajalec na eni strani zagotovil spoštovanje pravice do zaslišanja v izvršitveni državi članici, kot je to med drugim razvidno iz členov 14 in 18 Okvirnega sklepa 2002/584, kar zadevni osebi omogoča, da učinkovito izpodbija svoje pridržanje v priporu, ter na drugi strani začasno strogo uredil sprejetje odločitev v zvezi z evropskim nalogom za prijetje, da bi se izpolnil cilj pospešitve pravosodnega sodelovanja.
84.
Kot je bilo omenjeno v zvezi s sprejetjem odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, člen 17(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da je treba ta nalog obravnavati in izvršiti kot nujno zadevo. V odstavkih 2 in 3 tega člena so določeni natančni roki, ki jih morajo države članice spoštovati pri sprejetju končne odločitve o izvršitvi navedenega naloga, in sicer 10 ali 60 dni, glede na to, ali zahtevana oseba soglaša s predajo ali ne, pri čemer je v odstavku 4 predvideno podaljšanje za 30 dni. Začasnost mehanizma evropskega naloga za prijetje torej v veliki meri temelji na želji, ki jo izrazi navedena oseba.
85.
Čeprav je Sodišče navedlo, da so roki, določeni v členu 17 Okvirnega sklepa 2002/584 načeloma dovolj dolgi – zlasti z vidika bistvene vloge, ki jo ima načelo medsebojnega priznavanja v sistemu, uvedenem z Okvirnim sklepom – da izvršitveni pravosodni organ opravi preverjanja pred izvršitvijo evropskega naloga za prijetje in sprejme odločitev o izvršitvi tega naloga, je menilo, da je navedeni organ po izteku rokov še naprej zavezan sprejeti tako odločitev ter da v takem položaju člen 12 Okvirnega sklepa v povezavi s členom 17 tega sklepa načeloma ne nasprotuje temu, da izvršitveni pravosodni organ v skladu z zakonodajo izvršitvene države članice zahtevano osebo pridrži v priporu, čeprav je skupno trajanje pripora te osebe daljše od teh rokov. (
44
)
86.
Pomembno se mi zdi, da je Sodišče, ko je zadevne določbe razlagalo v skladu s členom 6 Listine – pojasnila o tem členu namreč napotujejo na člen 5 EKČP in v obravnavani zadevi na člen 5(1)(f) navedenega akta, ki se nanaša na postopke izročitve – jasno omililo to rešitev s pojasnilom, da izdaja evropskega naloga za prijetje ne more upravičevati pripora zahtevane osebe za obdobje, ki bi bilo daljše od časa, ki je potreben za izvršitev tega naloga, zato se lahko izvršitveni pravosodni organ odloči, da to osebo pridrži v priporu, le če se je postopek za izvršitev evropskega naloga za prijetje vodil dovolj skrbno in torej pripor ni predolg. Ta organ mora – da bi se prepričal, ali je to res – opraviti konkreten pregled zadevnega položaja ob upoštevanju vseh elementov, ki so upoštevni pri presoji upravičenosti trajanja postopka. (
45
)
87.
Zdi se mi, da je treba opozoriti še na dve določbi Okvirnega sklepa 2002/584 glede na položaj pripora osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje, ki ga je predložitveno sodišče navedlo v podporo svojemu dvomu glede veljavnosti tega akta, če se ne uporabljajo različne pravice do obveščenosti iz Direktive 2012/13, na katere se nanaša predlog za sprejetje predhodne odločbe.
88.
Na eni strani člen 23(5) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da se po izteku rokov za predajo zahtevane osebe po sprejetju odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje ta oseba izpusti, če je še vedno v priporu.
89.
Na drugi strani člen 26(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa, da odreditvena država članica odšteje celoten čas pripora, ki je bil prebit pri izvršitvi evropskega naloga za prijetje, od celotnega trajanja odvzema prostosti, ki se naloži v tej državi, s čimer se zagotovi, da se vsako obdobje pripora, tudi morebitno pridržanje v priporu po izteku rokov iz člena 17 Okvirnega sklepa, ustrezno upošteva pri izvrševanju kazni odvzema prostosti v odreditveni državi članici. (
46
)
90.
V tem okviru se mi zdi, da ugotovitev o neuporabi člena 4(3), člena 6(2) in člena 7(1) Direktive 2012/13 za položaj oseb, prijetih na podlagi evropskega naloga za prijetje, ob upoštevanju morebitnega pravnega sredstva zoper odločitev o izdaji nacionalnega in evropskega naloga za prijetje ter položaja teh oseb med postopkom predaje ne more pomeniti, da se z Okvirnim sklepom 2002/584 kakor koli kršijo zahteve, ki izhajajo iz členov 6, 47 in 48 Listine.
91.
Po mojem mnenju Okvirni sklep 2002/584, kakor je bil natančneje pojasnjen in dopolnjen zlasti s členom 5 Direktive 2012/13 ter kakor ga je razložilo Sodišče, zagotavlja pravice zadevnim osebam v skladu z zgoraj navedenimi zahtevami, hkrati pa zagotavlja učinkovitost mehanizma predaje teh oseb in s tem sámo učinkovitost sistema pravosodnega sodelovanja med državami članicami, katerega eden bistvenih elementov je evropski nalog za prijetje.
92.
Glede na vse navedeno je treba odgovoriti, da pri preučitvi postavljenih vprašanj ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi vplival na veljavnost Okvirnega sklepa 2002/584.
VI. Predlog
93.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj Specializiran nakazatelen sad (specializirano kazensko sodišče, Bolgarija) odgovori:
–
Člen 4(3), člen 6(2) in člen 7(1) Direktive 2012/13/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku je treba razlagati tako, da se pravice iz teh členov ne uporabljajo za osebe, prijete na podlagi evropskega naloga za prijetje.
–
Pri preučitvi postavljenih vprašanj ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi vplival na veljavnost Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL 2012, L 142, str. 1.
(
3
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 34.
(
4
)	Glej sodbo z dne 27. maja 2019, OG in PI (Državni tožilstvi v Lübecku in Zwickauu) (C‑508/18 in C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456).
(
5
)	Glej sodbo z dne 27. maja 2019, PF (Generalni državni tožilec Litve) (C‑509/18, EU:C:2019:457).
(
6
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Gavanozov (C‑324/17, EU:C:2019:312).
(
7
)	Glej zlasti sodbo z dne 12. oktobra 2017, Sleutjes (C‑278/16, EU:C:2017:757, točki 21 in 22 ter navedena sodna praksa).
(
8
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 25. julija 2018, AY (Nalog za prijetje – Priča) (C‑268/17, EU:C:2018:602, točki 26 in 27).
(
9
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 25. julija 2018, AY (Nalog za prijetje – Priča) (C‑268/17, EU:C:2018:602, točki 28 in 29).
(
10
)	Glej sodbo z dne 10. septembra 2014, Ben Alaya (C‑491/13, EU:C:2014:2187, točka 22 in navedena sodna praksa).
(
11
)	Priloga II vsebuje pet rubrik, ki se nanašajo na: A. podatke o evropskem nalogu za prijetje; B. pomoč odvetnika; C. tolmačenje in prevajanje; D. možnost soglasja; E. zaslišanje. Te rubrike ustrezajo pravicam zahtevane osebe, ki so neposredno zagotovljene v Okvirnem sklepu 2002/584, kot se bo videlo v nadaljevanju.
(
12
)	Vseeno moram pojasniti, da bo zahtevana oseba, ko bo predana odreditvenemu pravosodnemu organu, dobila status obdolžene osebe v smislu Direktive 2012/13 in bo torej imela vse pravice, povezane s tem statusom.
(
13
)	Glej sodbo z dne 12. decembra 2019, Parquet général du Grand‑Duché de Luxembourg in Openbaar Ministerie (Državna tožilca v Lyonu in Toursu) (C‑566/19 PPU in C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, točka 43).
(
14
)	Resolucija Sveta z dne 30. novembra 2009 o načrtu za krepitev procesnih pravic osumljenih ali obtoženih oseb v kazenskih postopkih (UL 2009, C 295, str. 1) in „Stockholmski program – odprta in varna Evropa, ki služi državljanom in jih varuje“, točka 2.4 (UL 2010, C 115, str. 1).
(
15
)	UL 2010, L 280, str. 1.
(
16
)	UL 2013, L 294, str. 1.
(
17
)	UL 2016, L 132, str. 1.
(
18
)	UL 2016, L 297, str. 1.
(
19
)	UL 2009, L 81, str. 24.
(
20
)	COM(2010) 392 final.
(
21
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 13. junija 2019, Moro (C‑646/17, EU:C:2019:489, točka 34), in z dne 19. septembra 2019, Rayonna prokuratura Lom (C‑467/18, EU:C:2019:765, točka 37). V tej prvi odločbi je Sodišče v točki 36 pojasnilo še, da Direktiva 2012/13 prispeva k določitvi minimalne harmonizacije kazenskih postopkov v Uniji in uporaba pravil iz te direktive v državi članici ni odvisna od obstoja čezmejnih posledic v okviru spora, ki nastane v tej državi članici.
(
22
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2018, Kolev in drugi (C‑612/15, EU:C:2018:392, točka 89).
(
23
)	Glej sodbi z dne 6. decembra 2018, IK (Izvršitev dodatne kazni) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:991, točke od 36 do 39), in z dne 30. maja 2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, točka 57).
(
24
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 6. decembra 2018, IK (Izvršitev dodatne kazni) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:991, točka 56), in z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti pravosodnega sistema) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točka 57).
(
25
)	S tezo, navedeno v predložitvenem sklepu, ki procesni položaj oseb, prijetih na podlagi evropskega naloga za prijetje, usklajuje s položajem osumljenih ali obdolženih oseb, na katere se nanaša Direktiva 2012/13, se po mojem mnenju zanika posebnost čezmejnega postopka predaje zahtevane osebe med državami članicami.
(
26
)	Uporaba člena 4(3), člena 6(2) in člena 7(1) Direktive 2012/13 za položaj oseb, prijetih na podlagi evropskega naloga za prijetje, vsekakor ni smiselna, če je bil ta nalog izdan zaradi izvršitve kazni odvzema prostosti.
(
27
)	Še posebej se je mogoče vprašati o posledicah tega, da se osebam, prijetim na podlagi evropskega naloga za prijetje, prizna pravica dostopa do gradiva zadeve, kot je določena v členu 7(1) Direktive 2012/13 in natančneje opredeljena v uvodni izjavi 30 te direktive, tako da se jim dajo na voljo listine in, kadar je to primerno, fotografije ter avdio‑ in video posnetki, bistveni za učinkovito izpodbijanje, v skladu z nacionalnim pravom, zakonitosti prijetja ali pridržanja osumljene osebe. To posredovanje gradiva zadeve bo zadevni osebi in njenemu odvetniku omogočilo, da vložita predloge v zvezi s predloženimi dokazi ali zaprosita za dodatno preiskavo, kar bo nesporno vplivalo na potek postopka predaje.
(
28
)	Sodba z dne 16. julija 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, točka 41).
(
29
)	Poudariti moram, da se s tem stališčem strinjajo Komisija in vse vlade, ki so v tem postopku vložile pisno stališče.
(
30
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 26. februarja 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, točka 45).
(
31
)	Glej sodbo z dne 26. februarja 2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, točka 48).
(
32
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 5. aprila 2016, Aranyosi in Căldăraru (C‑404/15 in C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, točki 77 in 78).
(
33
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 25. julija 2018, Minister for Justice and Equality (Pomanjkljivosti pravosodnega sistema) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, točka 56), in z dne 30. maja 2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, točki 46 in 47).
(
34
)	Glej sodbo z dne 23. januarja 2018, Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, točka 50).
(
35
)	Glej sodbo z dne 27. maja 2019, OG in PI (Državni tožilstvi v Lübecku in Zwickauu) (C‑508/18 in C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, točka 67 in navedena sodna praksa).
(
36
)	Glej sodbo z dne 12. decembra 2019, Parquet général du Grand‑Duché de Luxembourg in Openbaar Ministerie (Državna tožilca v Lyonu in Toursu) (C‑566/19 PPU in C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, točki 60 in 61).
(
37
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 12. decembra 2019, Parquet général du Grand‑Duché de Luxembourg in Openbaar Ministerie (Državna tožilca v Lyonu in Toursu) (C‑566/19 PPU in C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, točke od 64 do 66).
(
38
)	Glej sodbe z dne 30. maja 2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, točka 50); z dne 6. decembra 2018, IK (Izvršitev dodatne kazni) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:991, točka 67), in z dne 12. decembra 2019, Parquet général du Grand‑Duché de Luxembourg in Openbaar Ministerie (Državna tožilca v Lyonu in Toursu) (C‑566/19 PPU in C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, točki 70 in 71).
(
39
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 11. marca 2020, SF (Evropski nalog za prijetje – Jamstvo vrnitve v izvršitveno državo) (C‑314/18, EU:C:2020:191, točki 39 in 40).
(
40
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 29. januarja 2013, Radu (C‑396/11, EU:C:2013:39, točka 41), in z dne 10. avgusta 2017, Zdziaszek (C‑271/17 PPU, EU:C:2017:629, točki 103 in 104). Kot primere je mogoče navesti preverjanje, ki ga izvršitveni pravosodni organ opravi v zvezi s tveganjem nečloveškega in ponižujočega ravnanja zaradi razmer v zaporih v odreditveni državi (sodba z dne 5. aprila 2016, Aranyosi in Căldăraru (C‑404/15 in C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198)), v zvezi s statusom pravosodnega organa, ki ga ima organ, ki je izdal nalog za prijetje (sodba z dne 10. novembra 2016, Kovalkovas (C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861)), v zvezi z obstojem nacionalnega naloga za prijetje (sodba z dne 1. junija 2016, Bob‑Dogi (C‑241/15, EU:C:2016:385)), v zvezi s spoštovanjem načela non bis in idem (sodba z dne 16. novembra 2010, Mantello (C‑261/09, EU:C:2010:683)), v zvezi s tem, da so pogoji za izdajo tega naloga in zlasti njegova sorazmernost predmet sodnega nadzora v tej državi članici (sodba z dne 12. decembra 2019, Openbaar Ministerie (Švedsko državno tožilstvo) (C‑625/19 PPU, EU:C:2019:1078)).
(
41
)	Rizcallah, C., „La notion d’autorité judiciaire d’émission dans le cadre du mandat d’arrêt européen et la ‚procéduralisation‘ du principe de confiance mutuelle“, Observateur de Bruxelles, št. 119, str. 36.
(
42
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 23. januarja 2018, Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, točki 58 in 59).
(
43
)	Glej sodbo z dne 12. decembra 2019, Parquet général du Grand‑Duché de Luxembourg in Openbaar Ministerie (Državna tožilca v Lyonu in Toursu) (C‑566/19 PPU in C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, točki 72 in 73).
(
44
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, točke 42, 52, 60 in 62).
(
45
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, točke od 53 do 59).
(
46
)	Glej sodbo z dne 16. julija 2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, točka 51).