Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 19. junija 2025(1)
Zadeva C‑738/22 P
Google LLC,
Alphabet Inc.
proti
Evropski komisiji
„ Pritožba – Konkurenca – Zloraba prevladujočega položaja – Pametne mobilne naprave – Sklep o ugotovitvi kršitve člena 102 PDEU in člena 54 Sporazuma EGP – Operacijski sistem Google Android – Pogodbene omejitve – Vezava aplikacij za spletno iskanje in brskanje Google Search in Chrome s trgovino z aplikacijami Play Store – Obveznosti v zvezi s prepovedjo razdrobitve – Plačila za izključnost – Učinki izrinjenja – Hipotetično enako učinkovit konkurent – Objektivna utemeljitev – Enotna in trajajoča kršitev – Nov izračun globe “
Kazalo
I.
Uvod
II.
Ozadje spora
A.
Dejansko stanje
B.
Sporni sklep
C.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
1.
Postopek pred Splošnim sodiščem
2.
Izpodbijana sodba
III.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
IV.
Presoja
A.
Ugotovitev kršitve (prvi, drugi, tretji, četrti in peti pritožbeni razlog)
1.
Presoja MADA (prvi in drugi pritožbeni razlog)
a)
Vzročna zveza med MADA in njihovimi učinki izrinjenja (prvi, tretji in četrti del prvega pritožbenega razloga)
1)
Upoštevanje RSA pri analizi MADA (prvi del prvega pritožbenega razloga)
2)
Razlikovanje med privzeto nastavitvijo in prednamestitvijo (tretji del prvega pritožbenega razloga)
i)
Neobstoj možnosti za novo presojo dejanskega stanja v okviru pritožbe
ii)
Presoje učinkov določenega ravnanja ni mogoče opraviti ločeno od okvira, katerega del je
3)
Element MADA, ki naj bi bil ugoden za konkurenco, in zahteva po presoji hipotetičnih scenarijev (četrti del prvega pritožbenega razloga)
b)
Možnost, da bi MADA povzročili izrinjenje enako učinkovitih konkurentov (drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog)
1)
Presoja učinkov izrinjenja, ki so jih imeli MADA, z vidika „enako učinkovitih konkurentov“ in razlogi za ravnanje uporabnikov
i)
Izhodišče, ki se je v sodni praksi izoblikovalo v zvezi z vezano prodajo
ii)
Ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z učinki izrinjenja, ki so jih imeli MADA
–
„Pristranskost obstoječega stanja“, ki se je vzpostavila zaradi prednamestitve
–
Možnost OEM, da prednamestijo konkurenčne storitve iskanja in jih nastavijo kot privzete
–
Druga sredstva razen prednamestitve, s katerimi je mogoče doseči uporabnike
–
Povezava med deleži uporabe in prednamestitvijo
–
Upoštevanje okvira
iii)
Presoja
2)
Vezava aplikacije Google Search in trgovine Play Store
3)
Vezava brskalnika Chrome ter trgovine Play Store in aplikacije Google Search
c)
Predlog o presoji MADA
2.
Presoja AFA (tretji in četrti pritožbeni razlog)
a)
Obseg zlorabe, ki naj bi izhajala iz AFA, in učinki te zlorabe (tretji pritožbeni razlog)
1)
Opredelitev spornega ravnanja, ki naj bi izhajalo iz AFA (prvi del tretjega pritožbenega razloga)
2)
Pripisovanje zatrjevanih učinkov izrinjenja (drugi del tretjega pritožbenega razloga)
b)
Utemeljitev AFA (četrti pritožbeni razlog)
c)
Predlog o presoji AFA
3.
Enotna in trajajoča kršitev (peti pritožbeni razlog)
4.
Predlog o ugotovitvi kršitve
B.
Globa (šesti pritožbeni razlog)
C.
Predlog glede presoje pritožbe
V.
Stroški
VI.
Predlog
I.      Uvod
1.        Splošno sodišče je v sodbi Google in Alphabet/Komisija (Google Android)(2) navedlo, da se glagol „to google“ nanaša na ravnanje, ki vključuje „uporabo iskalnika Google za pridobitev informacij o nekom ali nečem na svetovnem spletu“. Splošno sodišče je pravilno poudarilo, da se le malo podjetij ponaša s tako dobro prepoznavnostjo, da je bil iz njihovega imena izpeljan glagol. Ta okoliščina že sama po sebi kaže na to, kako pomembna je postala družba Google v vsakdanjem življenju.
2.        Ali je vsesplošna prisotnost iskalnika Google v vsakdanjem življenju večine svetovnega prebivalstva, zlasti v okviru uporabe pametnih mobilnih naprav, ki za svoje delovanje uporabljajo operacijski sistem (v nadaljevanju: OS) Android družbe Google, s pravnega vidika (tudi) posledica zlorabe prevladujočega položaja?
3.        To je v bistvu vprašanje, na katerem temelji ta pritožba.
4.        To vprašanje se postavlja v okviru dejanskega stanja, za katero so značilni nekateri pogoji, ki jih morajo med drugim izpolniti proizvajalci pametnih mobilnih naprav, če želijo pridobiti licence za najpomembnejše aplikacije družbe Google, in sicer Play Store, Google Search in Chrome (v nadaljevanju: aplikacije).
5.        Evropska komisija je v Sklepu C(2018) 4761 final,(3) ki ga je Splošno sodišče v veliki meri potrdilo, navedla, da ti pogoji pomenijo več kršitev prepovedi zlorabe prevladujočega položaja na trgu iz člena 102 PDEU.
6.        Ker so ugotovitve Splošnega sodišča zdaj predmet pritožbe, mora Sodišče med drugim obravnavati vprašanje, ali je treba za dokaz o taki zlorabi opraviti analizo hipotetičnih scenarijev glede stanja konkurence, ki bi obstajalo brez spornega ravnanja, in analizo možnosti, da bi tako ravnanje povzročilo učinek izrinjenja konkurentov, za katere se šteje, da so enako učinkoviti kot podjetje s prevladujočim položajem.
7.        Novejša sodna praksa Sodišča, zlasti sodbe Servizio Elettrico Nazionale in drugi,(4) Unilever Italia Mkt. Operations,(5) European Superleague Company,(6) Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping)(7) ter Komisija/Intel Corporation,(8) že zagotavlja pomembne usmeritve za odgovor na ta vprašanja.
II.    Ozadje spora
8.        Splošno sodišče je dejansko stanje spora predstavilo v točkah od 2 do 72 izpodbijane sodbe, ki jih je za potrebe tega pritožbenega postopka mogoče povzeti, kot sledi.
A.      Dejansko stanje
9.        Družba Google LLC je podjetje s sedežem v Mountain Viewu, Kalifornija (Združene države Amerike), specializirano za izdelke in storitve, povezane z internetom, ki posluje med drugim v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP). Družba Google je hčerinsko podjetje družbe Alphabet Inc. (v nadaljevanju skupaj: Google ali pritožnici).
10.      Družba Google večino prihodkov ustvari s svojim paradnim konjem: iskalnikom Google Search. Poslovni model družbe Google temelji na interakciji med izdelki in storitvami, povezanimi s spletom, ki se uporabnikom najpogosteje ponujajo brez stroškov, na eni strani ter storitvami spletnega oglaševanja, iz katerih ustvari veliko večino svojih prihodkov, na drugi strani. Ti prihodki so večinoma ustvarjeni z iskalnikom Google Search. Poslovni model družbe Google torej temelji predvsem na povečanju števila uporabnikov njenih storitev spletnega iskanja, kar ji omogoča prodajo njenih storitev spletnega oglaševanja. Poleg tega družba Google ob interakciji uporabnikov z njenimi izdelki in storitvami zbira podatke, na podlagi katerih lahko uporabnikom ponudi bolj upoštevne zadetke za iskalne poizvedbe in oglase.
11.      Poslovni model družbe Google je bil sprva razvit v okolju osebnih računalnikov (PC), za katere je bil brskalnik glavna vstopna točka na splet. Pozneje pa se je želela družba Google odzvati na razvoj mobilnega interneta, zaradi katerega je obstajala verjetnost, da se bodo spremenile navade uporabnikov v zvezi s splošnimi iskalnimi poizvedbami, opravljenimi na spletu, zlasti ob upoštevanju priložnosti, ki jih je ponujalo geolociranje. V tem okviru je družba Google razvila strategijo, katere namen je bil zagotoviti, da uporabniki iskalne poizvedbe tudi na mobilnih napravah opravljajo prek iskalnika Google Search.
12.      V tem okviru je družba Google leta 2005 kupila podjetje, ki je prvotno razvilo OS za pametne mobilne naprave Android. Po navedbah Komisije je julija 2018 približno 80 % pametnih mobilnih naprav, ki so se uporabljale v Evropi in po svetu, delovalo z OS Android.
13.      Ko družba Google razvije novo različico OS Android, na spletu objavi izvorno kodo na podlagi odprtokodne licence (Android Open Source Project licence, v nadaljevanju: licenca AOSP), ki je na voljo brezplačno. To tretjim osebam omogoča prenos in spremembo navedene kode, s čimer ustvarijo spremenjene različice OS Android, imenovane „Android fork“ („fork“ ali prilagojeni OS je nova programska oprema, ustvarjena na podlagi izvorne kode obstoječe programske opreme).
14.      OS Android je del „ekosistema“, ki zajema tudi druge elemente, kot je sklop storitev Google Mobile (GMS bundle ali Google Mobile Services, v nadaljevanju: sklop GMS), ki med drugim vsebuje trgovino z aplikacijami Play Store, aplikacijo Google Search in brskalnik Chrome.
15.      Prosto dostopna izvorna koda OS Android vsebuje osnovne elemente OS, ne pa tudi aplikacij in storitev za sistem Android, katerih lastnica je družba Google. Proizvajalci originalne opreme (original equipment manufacturers, v nadaljevanju: OEM), ki želijo pridobiti aplikacije in storitve družbe Google, morajo zato z njo skleniti pogodbe. Družba Google take pogodbe sklepa tudi z operaterji mobilnih omrežij (v nadaljevanju: operaterji), ki želijo imeti možnost namestitve njenih lastniških aplikacij in storitev na naprave, ki jih prodajajo končnim uporabnikom.
16.      Nekatere od teh pogodb so predmet obravnavane zadeve.
B.      Sporni sklep
17.      Komisija je 18. julija 2018 sprejela sporni sklep, s katerim je družbi Google LLC, delno pa tudi družbi Alphabet Inc., naložila globo zaradi kršitve člena 102 PDEU in člena 54 Sporazuma EGP.
18.      Najprej, Komisija je opredelila štiri vrste upoštevnih trgov, in sicer (i) svetovni trg (brez Kitajske) za licenčne OS za pametne mobilne naprave, (ii) svetovni trg (brez Kitajske) za trgovine z aplikacijami za sistem Android, (iii) različne nacionalne trge znotraj EGP za zagotavljanje storitev splošnega iskanja in (iv) svetovni trg za spletne brskalnike, zasnovane za mobilno uporabo, ki niso povezani s posebnim OS.(9) Po navedbah Komisije je imela družba Google v upoštevnem obdobju prevladujoč položaj na prvih treh trgih.(10) Ti ugotovitvi v tem pritožbenem postopku nista več sporni.
19.      Komisija je v spornem sklepu ugotovila, da je družba Google zlorabila prevladujoči položaj, ki ga je imela na teh trgih, ker je za OEM in operaterje določila protikonkurenčne pogodbene omejitve (v nadaljevanju: sporne omejitve). Komisija je ugotovila štiri ločene kršitve, ki se nanašajo na tri sklope pogodbenih omejitev.
20.      Prvi omejitvi sta izhajali iz sporazumov o distribuciji mobilnih aplikacij (Mobile Application Distribution Agreements, v nadaljevanju: MADA) in sta po navedbah Komisije pomenili dva primera vezane prodaje (prva in druga kršitev):(11)
–        po eni strani so morali OEM prednamestiti aplikacijo Google Search, da bi lahko pridobili licenco za uporabo trgovine z aplikacijami Play Store (prvi paket); družba Google naj bi z določitvijo te omejitve zlorabljala svoj prevladujoči položaj na svetovnem trgu (brez Kitajske) trgovin z aplikacijami za sistem Android od 1. januarja 2011 do datuma sprejetja spornega sklepa;
–        po drugi strani pa so morali OEM prednamestiti brskalnik Chrome, da bi lahko pridobili licenco za uporabo trgovine Play Store in aplikacije Google Search (drugi paket); družba Google naj bi z določitvijo te omejitve zlorabljala svoj prevladujoči položaj na svetovnem trgu (brez Kitajske) trgovin z aplikacijami za sistem Android od 1. avgusta 2012 do datuma sprejetja spornega sklepa.
21.      Splošno sodišče je pojasnilo, da se ta paketa izdelkov dopolnjujeta. Tako naj bi se paket Chrome-Play Store in Google Search zaradi upoštevanja razvoja MADA, v katerem med aplikacijami, zbranimi v sklopu GMS, sprva ni bilo brskalnika Chrome, prekrival s paketom Google Search-Play Store. Po navedbah Komisije je bil cilj obeh paketov družbi Google omogočiti, da doseže uporabnike, da bi ti za svoje splošne iskalne poizvedbe uporabljali iskalnik Google Search bodisi kot aplikacijo za splošno iskanje bodisi kot iskalnik v brskalniku Chrome.(12)
22.      Drugič, OEM so morali za pridobitev licence za uporabo trgovine Play Store in aplikacije Google Search skleniti sporazum o prepovedi razdrobitve (Anti-Fragmentation Agreement, v nadaljevanju: AFA), v skladu s katerimi niso smeli prodajati naprav, ki delujejo z različicami OS Android, ki jih družba Google družba ni odobrila (tretja kršitev). Zato je bilo mogoče MADA podpisati šele po sklenitvi AFA. Družba Google naj bi z določitvijo te omejitve zlorabljala svoj prevladujoči položaj na trgih trgovin z aplikacijami za sistem Android in storitev splošnega iskanja od 1. januarja 2011 do datuma sprejetja spornega sklepa.(13)
23.      Tretjič, sporazumi o delitvi prihodkov (Revenue Share Agreements, v nadaljevanju: RSA) so vsebovali omejitve, v skladu s katerimi je družba Google OEM in operaterjem dodelila delež svojih prihodkov iz oglaševanja, če so pristali na to, da na nobeno od naprav iz sporazumno dogovorjenega portfelja (v nadaljevanju: RSA za portfelj) ne bodo prednamestili nobene od konkurenčnih storitev splošnega iskanja (četrta kršitev). Družba Google naj bi z določitvijo te omejitve zlorabljala svoj prevladujoči položaj na nacionalnih trgih storitev splošnega iskanja od 1. januarja 2011 do 31. marca 2014.(14) Družba Google je nato sklenila RSA za naprave, v skladu s katerimi je bilo plačilo deleža prihodkov s strani te družbe OEM in operaterjem pogojeno s tem, da zadnjenavedeni na dano napravo, za katero se plača delež prihodkov, niso prednamestili nobene od konkurenčnih storitev splošnega iskanja. Komisija je ugotovila, da taki RSA za naprave niso nezakoniti.
24.      Po navedbah Komisije je bil namen spornih omejitev zaščititi in utrditi prevladujoči položaj družbe Google na nacionalnih trgih storitev splošnega iskanja v EGP ter s tem prihodke, ki jih ta družba prejema prek oglasov, povezanih z iskalnimi poizvedbami. Ker so imele sporne omejitve skupni cilj in so bile medsebojno odvisne, jih je Komisija opredelila kot enotno in trajajočo kršitev člena 102 PDEU in člena 54 Sporazuma EGP.
25.      Komisija je ta ravnanja, ki jih je štela za zlorabo, sankcionirala tako, da je družbi Google LLC naložila globo v višini 4.342.865.000 EUR, od katerih je bila za plačilo 1.921.666.000 EUR solidarno odgovorna z družbo Alphabet Inc. Poleg tega je Komisija od družbe Google zahtevala, naj v 90 dneh po vročitvi spornega sklepa preneha sporno ravnanje.
C.      Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
1.      Postopek pred Splošnim sodiščem
26.      Družba Google je 9. oktobra 2018 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo zoper sporni sklep. Pred Splošnim sodiščem so predloge družbe Google podprle organizacija Application Developers Alliance (v nadaljevanju: ADA), združenje Computer & Communications Industry Association (v nadaljevanju: CCIA), družba Gigaset Communications GmbH (v nadaljevanju: Gigaset), družba HMD global Oy (v nadaljevanju: HMD) in družba Opera Norway AS, prej družba Opera Software AS (v nadaljevanju: Opera).
27.      Predloge Komisije so podprli združenje BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV (v nadaljevanju: BDZV), Evropska potrošniška organizacija (BEUC), združenje FairSearch AISBL, družba Qwant, družba Seznam.cz, a.s. (v nadaljevanju: Seznam) in združenje Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV (v nadaljevanju: VDZ).
28.      Splošno sodišče je zadevo obravnavalo na podlagi skupne nezaupne različice spisa. V izpodbijani sodbi so bili nekateri zaupni podatki, s katerimi so seznanjene glavne stranke, nadomeščeni z razponi, uporabljenimi v javni različici spornega sklepa, ki je na voljo na spletišču Komisije.(15)
2.      Izpodbijana sodba
29.      Splošno sodišče je v sodbi z dne 14. septembra 2022 sporni sklep razglasilo za ničen v delu, v katerem se je nanašal na RSA za portfelj, to je na četrti element enotne in trajajoče kršitve.
30.      Poleg tega je Splošno sodišče znesek globe, naložene družbi Google LLC, določilo na 4.125.000.000 EUR, pri čemer je bila za plačilo zneska v višini 1.520.605.895 EUR solidarno odgovorna družba Alphabet Inc.
31.      Splošno sodišče je tožbo v preostalem zavrnilo in odločilo, da vse stranke nosijo svoje stroške.
III. Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
32.      Družba Google je 30. novembra 2022 vložila pritožbo zoper izpodbijano sodbo.
33.      Predloge družbe Google tako kot v postopku pred Splošnim sodiščem tudi v tem pritožbenem postopku podpirajo organizacija ADA, združenje CCIA ter družbe Gigaset, HMD in Opera.
34.      Predloge Komisije pa tako kot v postopku pred Splošnim sodiščem tudi v tem postopku podpirajo združenje BDZV, organizacija BEUC, združenje FairSearch, družbi Qwant in Seznam ter združenje VDZ.
35.      Predsednik Sodišča je s sklepoma z dne 19. januarja(16) in 18. aprila 2023(17) na predlog pritožnic odredil, da se sporni sklep in nekatere informacije iz opombe št. 98 odgovora Komisije na pritožbo v razmerju do intervenientk obravnavajo kot zaupni. Zadevni elementi so bili kot zaupni v razmerju do istih strank obravnavani že v okviru postopka na prvi stopnji.
36.      Družba Google Sodišču predlaga, naj:
–        izpodbijano sodbo razveljavi;
–        sporni sklep razglasi za ničen;
–        podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču;
–        še bolj podredno, razveljavi točko 2 izreka izpodbijane sodbe in znatno zniža višino globe, naložene v členu 2 spornega sklepa, ter
–        Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so družbi Google nastali v tem postopku in v postopku pred Splošnim sodiščem.
37.      Organizacija ADA, združenje CCIA ter družbe Gigaset, HMD in Opera Sodišču predlagajo, naj ugodi predlogom družbe Google in Komisiji naloži plačilo stroškov.
38.      Komisija Sodišču predlaga, naj:
–        pritožbo zavrne in
–        družbi Google naloži plačilo stroškov.
39.      Organizacija BEUC, združenje FairSearch in družba Seznam Sodišču prav tako predlagajo, naj pritožbo zavrne in družbi Google naloži plačilo stroškov.
40.      Stranke so na obravnavi 28. januarja 2025 ustno predstavile stališča in odgovorile na vprašanja Sodišča.
IV.    Presoja
41.      Družba Google v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov, od katerih se prvih pet nanaša na ugotovitev kršitve (A), šesti pa na način, na katerega je Splošno sodišče izvajalo svojo neomejeno pristojnost za spremembo globe (B).
A.      Ugotovitev kršitve (prvi, drugi, tretji, četrti in peti pritožbeni razlog)
42.      Kot je navedeno v točkah od 19 do 23 teh sklepnih predlogov, enotno in trajajočo kršitev, ki jo je Komisija ugotovila v spornem sklepu, sestavljajo štiri ločene kršitve, ki se nanašajo na tri sklope pogodbenih omejitev:
–        pogoje glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA in v skladu s katerimi je bilo mogoče licenco za uporabo trgovine Play Store pridobiti le s prednamestitvijo aplikacije Google Search (prvi paket), licenco za uporabo trgovine Play Store in aplikacije Google Search pa le s prednamestitvijo brskalnika Chrome (drugi paket);
–        AFA, v skladu s katerimi so lahko OEM licenco za trgovino Play Store in aplikacijo Google Search pridobili le, če niso prodajali naprav, ki delujejo z različicami OS Android, ki jih družba Google ni odobrila;
–        in, nazadnje, RSA za portfelj, v skladu s katerimi je bilo mogoče delež prihodkov družbe Google iz oglaševanja prejeti le, če na napravah ni bila prednameščena nobena konkurenčna storitev iskanja.
43.      Splošno sodišče je ugotovitev, da so RSA za portfelj omejevali konkurenco, v izpodbijani sodbi razglasilo za nično, česar Komisija v okviru tega pritožbenega postopka ne izpodbija. Zato so ugotovitve, ki jih je Splošno sodišče podalo v zvezi s tem vidikom, dokončne.
44.      Družba Google s prvim in drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče pri presoji MADA napačno uporabilo pravo (1). Tretji in četrti pritožbeni razlog se nanašata na opredelitev AFA (2). Nazadnje, družba Google s petim pritožbenim razlogom graja ugotovitev o obstoju enotne in trajajoče kršitve (3).
1.      Presoja MADA (prvi in drugi pritožbeni razlog)
45.      Družba Google s prvim pritožbenim razlogom izpodbija presojo vzročne zveze med pogoji glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA, in njihovimi zatrjevanimi učinki izrinjenja (a). V okviru drugega pritožbenega razloga pa trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je sporni sklep potrdilo, čeprav Komisija ni dokazala, da bi lahko MADA povzročili učinek izrinjenja podjetij, za katera se šteje, da so enako učinkovita kot družba Google (b).
a)      Vzročna zveza med MADA in njihovimi učinki izrinjenja (prvi, tretji in četrti del prvega pritožbenega razloga)
46.      Družba Google s prvim pritožbenim razlogom zatrjuje, da je Splošno sodišče storilo napako pri presoji vzročne zveze med pogoji glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA, in možnostjo, da bi ti sporazumi povzročili izrinjenje konkurence.
47.      Družba Google v okviru tega pritožbenega razloga navaja štiri trditve, pri čemer se druga trditev v veliki meri prekriva s trditvami, ki jih ta družba navaja v okviru drugega pritožbenega razloga. Zato bom drugo trditev obravnavala v točki 99 in naslednjih teh sklepnih predlogov, ki se nanašajo na drugi pritožbeni razlog.
48.      Družba Google z ostalimi tremi trditvami, ki jih navaja v okviru prvega pritožbenega razloga, zatrjuje, prvič, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je RSA upoštevalo kot element splošnega okvira (1). Drugič, Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker je trdilo, da učinkov privzete nastavitve ni treba razlikovati od učinkov prednamestitve (2). Nazadnje, Komisija naj ne bi upoštevala (pomanjkanja) konkurence, do katere bi prišlo v primeru neobstoja pogojev glede prednamestitve iz MADA (3).
49.      Komisija meni, da je prvi pritožbeni razlog brezpredmeten, ker temelji na napačni predpostavki, da je analiza hipotetičnih scenarijev edini način, na katerega je mogoče ugotoviti, ali lahko določeno ravnanje omejuje konkurenco. Taka trditev naj namreč ne bi imela nobene podlage v sodni praksi Sodišča. Analiza hipotetičnih scenarijev naj bi bila le eden od načinov, ne pa tudi edini način, na katerega je mogoče ugotoviti, ali lahko določeno ravnanje omejuje konkurenco.
50.      Res je, da v skladu s sodno prakso velja, da se je mogoče pri dokazovanju dejanskih ali potencialnih učinkov preučenih praks opreti na vrsto dokaznih elementov, ne da bi morala Komisija za dokazovanje obstoja take vzročne zveze sistematično uporabiti eno samo orodje.(18)
51.      Vendar se trditve, ki jih družba Google navaja v okviru prvega pritožbenega razloga, ne nanašajo le na presojo potrebe po tem, da Splošno sodišče opravi analizo hipotetičnih scenarijev, ampak tudi na nekatere vidike, ki jih je to sodišče upoštevalo pri presoji vprašanja, ali MADA pomenijo zlorabo. Iz tega sledi, da lahko te trditve izpodbijejo presojo Splošnega sodišča, na kateri temelji izrek izpodbijane sodbe, in, če so utemeljene, privedejo do razveljavitve te sodbe.(19)
52.      Zato je treba trditev Komisije, ki se nanaša na brezpredmetnost tega pritožbenega razloga, zavrniti.
1)      Upoštevanje RSA pri analizi MADA (prvi del prvega pritožbenega razloga)
53.      Družba Google s prvim delom prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je pri presoji učinkov MADA upoštevalo tako učinke RSA za naprave, ki jih Komisija ni izpodbijala, kot tudi učinke RSA za portfelj, za katere pa po mnenju Splošnega sodišča ni bilo dokazano, da pomenijo zlorabo. Splošno sodišče naj s tem ne bi dokazalo, da so bili zatrjevani učinki izrinjenja posledica pogojev glede prednamestitve iz MADA.
54.      Na podlagi teh trditev se v bistvu postavlja vprašanje, ali je mogoče ravnanje, za katero je Komisija, ne pa tudi Splošno sodišče, ugotovila, da pomeni zlorabo, pri analizi učinkov drugih elementov enotne in trajajoče kršitve, za katere je bilo ugotovljeno, da pomenijo zlorabo, vseeno upoštevati kot element splošnega okvira.
55.      Kot je navedeno v točkah 23 in 42 teh sklepnih predlogov, je enotna in trajajoča kršitev družbe Google po navedbah Komisije zajemala tudi RSA za portfelj. S temi sporazumi je bil OEM in operaterjem dodeljen delež prihodkov družbe Google iz oglaševanja, če so pristali na to, da na nobeno od naprav iz dogovorjenega portfelja ne bodo prednamestili nobene od konkurenčnih storitev splošnega iskanja. Če bi torej zadevni OEM ali operater na katero koli napravo, ki spada v vnaprej določen in sprejet portfelj, prednamestil konkurenčno storitev splošnega iskanja, bi se moral odpovedati delitvi prihodkov za celoten portfelj.(20)
56.      V skladu s spornim sklepom so se z RSA za portfelj izvajala plačila za izključnost, katerih namen je bil družbi Google zagotoviti izključnost prednamestitve aplikacij za storitev splošnega iskanja na mobilne naprave.(21) Komisija je, da bi prišla do te ugotovitve, med drugim opravila analizo možnosti, da se s spornim ravnanjem s trga izrinejo enako učinkoviti konkurenti, oziroma tako imenovani test enako učinkovitega konkurenta (As Efficient Competitor Test, v nadaljevanju: test AEC).(22)
57.      Vendar je Splošno sodišče presodilo, da ugotovitev, da RSA za portfelj pomenijo zlorabo, zaradi napak, ki jih je Komisija storila pri oceni pokritosti trga s temi sporazumi in pri uporabi testa AEC, ni bila pravno zadostno dokazana.(23) Zato je Splošno sodišče, kot je bilo že navedeno v točkah 29 in 43 teh sklepnih predlogov, razglasilo ničnost spornega sklepa v delu, v katerem se je nanašal na to, da so RSA za portfelj pomenili zlorabo. Komisija navedene ugotovitve v okviru te pritožbe ne izpodbija. Zato je ugotovitev, da Komisija ni dokazala, da RSA za portfelj pomenijo zlorabo, pravno zavezujoča.
58.      Družba Google je RSA za portfelj od leta 2013 dalje postopoma nadomestila z RSA za naprave. V skladu z RSA za naprave je bilo to, ali bo OEM oziroma operater prejel prihodke družbe Google, odvisno od števila prodanih naprav, ki izpolnjujejo obveznost, da na njih niso prednameščene konkurenčne storitve splošnega iskanja. RSA za naprave so torej OEM ali operaterju omogočali, da za isto vrsto naprave ponudi take, pri katerih je izključno izpostavljena storitev splošnega iskanja družbe Google, in druge, na katerih ponudi tudi konkurenčne storitve splošnega iskanja. Komisija ni ugotovila, da ti RSA za naprave pomenijo zlorabo.(24)
59.      Čeprav sta Komisija in Splošno sodišče ugotovila, da niti RSA za naprave niti RSA za portfelj, če se obravnavajo ločeno, ne pomenijo zlorabe, jih je Splošno sodišče upoštevalo pri presoji MADA.(25) To je bilo po mnenju Splošnega sodišča upravičeno, ker so bili RSA za naprave in RSA za portfelj v spornem sklepu pravilno obravnavani kot elementi dejanskega okvira, ki je bil upošteven za oceno učinkov izrinjenja, ki so jih povzročili drugi elementi enotne in trajajoče kršitve, posledično pa tudi MADA. Splošno sodišče je zlasti opozorilo, da so ne glede na opredelitev RSA z vidika konkurenčnega prava povezani učinki ravnanj, ki jih je izoblikovala družba Google, tej v zvezi z aplikacijo Google Search omogočili izključno prednamestitev, ki se je vsaj do leta 2016 nanašala na več kot polovico naprav, ki so se tržile v EGP in so delovale v OS, izpeljanem iz OS Android.(26)
60.      Preden se lotim preučevanja utemeljenosti tega pristopa, naj poudarim, da v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča velja, da je treba ugotovitev, da ravnanje pomeni zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 102 PDEU, vselej presojati ob upoštevanju vseh upoštevnih dejanskih okoliščin obravnavane zadeve.(27) Po drugi strani pa se organ, pristojen za konkurenco, ne more opreti na učinke, ki bi jih to ravnanje lahko imelo, če bi se uresničile nekatere posebne okoliščine, ki na trgu v času, ko se je navedeno ravnanje izvajalo, niso obstajale.(28)
61.      V tem okviru velja, kot je Sodišče pojasnilo na primer v sodbi AstraZeneca/Komisija, da upoštevanje dejanskega elementa ni odvisno od tega, ali ta element pomeni ravnanje, ki je samo po sebi opredeljeno kot zloraba.(29) Sodišče je v sodbi Sony Optiarc in Sony Optiarc America/Komisija prav tako pojasnilo, da če je celota ravnanj opredeljena kot enotna in trajajoča kršitev, iz tega ni mogoče sklepati, da je treba vsako od teh ravnanj samo po sebi in obravnavano posamično nujno opredeliti kot ločeno kršitev.(30) Sodišče je v sodbi Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) razsodilo, da sta praksi, ki sta se na podlagi analize samih po sebi in obravnavanih ločeno šteli za zakoniti, pomenili zlorabo, ker sta v kombinaciji odstopali od konkurence na podlagi učinkovitosti in imeli (potencialne) protikonkurenčne učinke.(31)
62.      Splošno sodišče je v obravnavani zadevi ugotovilo, da je treba zaradi medsebojnega dopolnjevanja različnih ravnanj družbe Google upoštevati povezane učinke MADA in RSA. Pogodbena obveznost, povezana z RSA, to je prepoved namestitve druge rešitve za splošno iskanje kot Google Search, naj bi delovala tako, da je bila teoretična možnost prednamestitve storitve, konkurenčne aplikacijam družbe Google, ki je bila z MADA sicer načeloma dovoljena, med letoma 2011 in 2016 dejansko izključena za vsaj polovico naprav Google Android, prodanih v EGP. Povedano drugače, z RSA naj bi bilo družbi Google zagotovljeno, da je bila na zadevne naprave nameščena le njena lastna storitev iskanja, kar je treba upoštevati pri presoji protikonkurenčnih učinkov MADA (zlasti vprašanja, ali bi bilo mogoče s konkurenčnimi storitvami iskanja, ki bi bile prednameščene hkrati s storitvijo družbe Google, izravnati prednost, ki jo je ta družba pridobila s prednamestitvijo svoje storitve).(32)
63.      V tem okviru so bili RSA le eden od elementov, ki jih je Splošno sodišče upoštevalo pri presoji, ali bi bilo mogoče s konkurenčnimi storitvami iskanja izravnati prednost, ki so jo družbi Google zagotavljali MADA.(33) Splošnemu sodišču torej v nasprotju s trditvijo družbe Google ni mogoče očitati, da pri presoji MADA, v okviru katere je upoštevalo RSA, ni ugotovilo, da RSA niso zajemali vseh naprav, na katere so se nanašali MADA.
64.      Družbi Google in Gigaset kljub temu trdita, da protikonkurenčni učinki MADA niso dokazani, saj bi imeli RSA v hipotetičnem scenariju, v katerem ti sporazumi ne bi obstajali, enake učinke izrinjenja, ki bi škodovali konkurenčnim storitvam iskanja.
65.      Vendar preprosto ni mogoče zanemariti MADA in analizirati učinke RSA ločeno. To pa zato, ker so zadevni OEM storitev iskanja Google Search, na katero so se nanašali RSA, zaradi MADA prednamestili na veliko število(34) naprav, da bi tako pridobili dostop do trgovine Play Store, ki je bila zanje nepogrešljiva in v zvezi s katero je imela družba Google prevladujoči položaj.
66.      Zaradi te medsebojne povezanosti med MADA in RSA namreč drugi ponudniki storitev splošnega iskanja, ki so želeli skleniti RSA, niso imeli enakega izhodiščnega položaja kot družba Google. To pa zato, ker je bila storitev iskanja Google Search, ki jo je zagotavljala družba Google, že od samega začetka prednameščena na veliko število pametnih mobilnih naprav, medtem ko so si morali drugi ponudniki najprej prizadevati za zagotovitev, da bi bila njihova storitev na te naprave prednameščena poleg storitve družbe Google. Po drugi strani si zaradi MADA noben drug ponudnik storitev iskanja ni mogel zagotoviti izključnosti na zadevnih napravah.
67.      V nasprotju s trditvami, ki sta jih družbi Google in Gigaset navedli na obravnavi, so ugotovitve, ki jih je Sodišče v sodbi Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) podalo v zvezi s povezanimi učinki takih medsebojno povezanih praks, kljub razlikam med obema zadevama upoštevne tudi v okviru tega pritožbenega postopka. Res je, da Komisija zadevnih praks, ki sta bili predmet navedene zadeve, ni izpodbijala ločeno, ampak le kot kombinacijo obeh praks, medtem ko je v obravnavani zadevi ugotovila, da zlorabo pomenita tako MADA kot tudi RSA za portfelj. Vendar to ne pomeni, da je treba učinke obeh praks v obravnavani zadevi analizirati ločeno, čeprav je na podlagi dejanskega stanja jasno, da so nastali sočasno.
68.      Umetno ločevanje praks, ki sta med seboj tako neločljivo povezani, zaradi analize njunih učinkov, namreč ne bi bilo realistično in ne bi upoštevalo povezanih učinkov obeh delov.(35) Splošno sodišče je v zvezi s tem poudarilo, da je treba razlikovati med teoretičnimi hipotezami o konkurenci in praktično resničnostjo.(36) To velja še toliko bolj, ker je, kot je na obravnavi pojasnila Komisija, na trgih, kakršni so ti v obravnavani zadevi, za katere so značilni dinamični učinki omrežja, praktično nemogoče analizirati, kako bi lahko vsak element splošnega okvira, ki bi bil obravnavan sam po sebi in ločeno, konkretno prispeval k nastanku učinkov izrinjenja.
69.      Iz tega izhaja, da Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je mogoče pri analizi MADA upoštevati RSA ne glede na to, ali so ti sporazumi sami po sebi opredeljeni kot zloraba, ni napačno uporabilo prava. Prvi del prvega pritožbenega razloga je treba zato zavrniti.
2)      Razlikovanje med privzeto nastavitvijo in prednamestitvijo (tretji del prvega pritožbenega razloga)
70.      Družba Google v okviru tretjega dela prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je ugotovilo, da so bili dokazi v zvezi s privzeto nastavitvijo upoštevni za analizo pogojev glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA. V spornem sklepu naj bi bilo namreč ugotovljeno, da zlorabo pomenijo le pogoji glede prednamestitve (ne pa tudi MADA v celoti, vključno s pravili v zvezi s privzeto nastavitvijo).(37) Splošno sodišče naj bi s tem potrdilo analizo, ki jo je Komisija opravila v zvezi z MADA, pri čemer pa naj od Komisije ne bi zahtevalo, da mora dokazati vzročno zvezo med pogoji glede prednamestitve in učinki izrinjenja, ki naj bi jih imeli ti pogoji.
71.      Privzeta nastavitev se nanaša na nastavitev storitve kot privzete v dani aplikaciji. Prednamestitev pomeni, da se aplikacije na napravo prednaložijo v fazi konfiguracije in pred njenim trženjem.(38)
72.      Splošno sodišče je presojo trditev družbe Google, ki se nanašajo na razlikovanje med prednamestitvijo in privzeto nastavitvijo, opravilo v točkah od 320 do 418 izpodbijane sodbe. V teh točkah je analiziralo očitek, ki ga je družba Google navedla v zvezi s tem, da Komisija v spornem sklepu ni dokazala, da se je zaradi pogojev glede prednamestitve vzpostavila „pristranskost obstoječega stanja“. Ta besedna zveza pomeni, kot je navedeno na primer v točkah 321 in 331 izpodbijane sodbe, da se uporabniki nagibajo k uporabi tistega, kar je že prednameščeno na njihovi napravi in kar jim je ponujeno.
73.      V tem okviru je Splošno sodišče v točkah od 327 do 335 izpodbijane sodbe ugotovilo, prvič, da razlikovanje med privzeto nastavitvijo in prednamestitvijo, ki ga je predlagala družba Google, v praksi ni upoštevno. Tako razlikovanje naj ne bi bilo preprosto, saj tako družba Google kot tudi drugi akterji izraz „privzeto“ uporabljajo v širšem smislu ter pojem privzeta nastavitev zamenjujejo s pojmom prednamestitev. Poleg tega naj ne bi bilo sporno, da prednamestitev aplikacije kot taka zagotavlja prednost v primerjavi s konkurenčnimi aplikacijami. Nazadnje, pogoji glede prednamestitve iz MADA naj bi vsebovali tudi določila v zvezi s „premium“ prikazovanjem ali privzeto nastavitvijo.
74.      V tem okviru je Splošno sodišče ugotovilo, da se je na dokaze, ki jih družba Google graja, mogoče sklicevati v podporo obstoju splošne težnje k „zamrznitvi“ položaja, pa naj gre za privzeto nastavitev v ozkem pomenu, prednamestitev ali „premium“ prikazovanje. Da bi se torej dokazal obstoj „pristranskosti obstoječega stanja“, naj učinkov privzete nastavitve ne bi bilo treba – kot je predlagala družba Google – že v izhodišču razlikovati od učinkov prednamestitve.
75.      Splošno sodišče je na podlagi te predpostavke v točkah od 340 do 394 izpodbijane sodbe presojalo dokaze, ki so bili navedeni v spornem sklepu in ki so jih predložile družbe Google, HP, Nokia, Amazon in Mozilla, analizo družbe Yandex ter sporazum o prednamestitvi, sklenjen med družbama Microsoft in Verizon; v točkah od 395 do 408 je presojalo nekatere primerjave, ki so bile v spornem sklepu opravljene na podlagi študije združenja FairSearch, podatke, ki jih je predložila družba Microsoft, in podatke aplikacije Netmarketshare ter primerjavo prihodkov, ki jih je družba Google ustvarila na napravah Android in iOS; v točkah od 409 do 418 pa je presojalo nekatere elemente v zvezi z brskalnikom Chrome, pri čemer se je oprlo na primerjavo prihodkov, ki jih je družba Google ustvarila prek brskalnikov Safari in Chrome ter na raziskavo družbe Opera.
76.      Splošno sodišče je v točki 418 izpodbijane sodbe ugotovilo, da z različnimi trditvami, s katerimi je družba Google izpodbijala prednost, ki jo je zagotavljala prednamestitev aplikacij Google Search in brskalnika Chrome na napravah Google Android, ni mogoče omajati ugotovitev, ki jih je Komisija izpeljala iz različnih elementov, ki so bili v zvezi s tem navedeni v spornem sklepu.
77.      Družba Google, ki graja te ugotovitve, v pritožbi trdi, da je Splošno sodišče preseglo ugotovitve, podane v spornem sklepu, ker je v točki 349 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so trditve, navedene v tem sklepu, veljavne v okviru obeh obravnavanih pojmov. Družba Google namreč trdi, da razlogovanje, ki ga je Splošno sodišče podalo v točkah od 329 do 334 izpodbijane sodbe (in je povzeto v točkah 73 in 74 teh sklepnih predlogov), v skladu s katerim naj med navedenima izrazoma ne bi bilo treba natančno razlikovati, ni prepričljivo. V tem okviru trdi, da je bila presoja Splošnega sodišča, ki je predstavljena v točki 75 teh sklepnih predlogov, napačna.
78.      Trditev družbe Google je delno nedopustna, saj je namenjena temu, da bi Sodišče opravilo novo presojo dejanskega stanja (i). Po drugi strani pa te trditve ni mogoče sprejeti, saj je v nasprotju z načeli, predstavljenimi v prejšnjih točkah teh sklepnih predlogov, v skladu s katerimi je treba protikonkurenčne učinke ravnanja presojati v okviru, katerega del je (ii).
i)      Neobstoj možnosti za novo presojo dejanskega stanja v okviru pritožbe
79.      Po eni strani trditve družbe Google niso dopustne, ker se z njimi v resnici želi doseči nova presoja dokazov, predloženih Splošnemu sodišču. To sodišče je namreč edino pristojno za presojo dokazov,(39) razen v primeru izkrivljanja dokazov, ki so mu bili predloženi. Tako izkrivljanje mora dokazati pritožnik in biti mora očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze.(40)
80.      Vendar družba Google z očitkom, ki je povzet v točki 77 teh sklepnih predlogov, ne zatrjuje, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ki jih je presojalo, obenem pa tako izkrivljanje ni očitno razvidno iz spisa. Vprašanje, ali so dejstva in dokazi, ki se nanašajo na privzeto nastavitev, upoštevni tudi za prednamestitev, in način, na katerega različni akterji zamenjujejo ta izraza, sta namreč vidika, ki spadata okvir presoje dejstev in dokazov. Taka presoja se razlikuje od nadzora nad izkrivljanjem, ki je namenjen ugotavljanju, ali je Splošno sodišče te dokaze razlagalo očitno v nasprotju z vsebino teh dokazov.(41) Poleg tega družba Google v zvezi s tem ne zatrjuje nobene kršitve pravil glede dokaznega bremena in izvajanja dokazov, za obravnavo katere bi bilo v okviru pritožbenega postopka pristojno Sodišče.
ii)    Presoje učinkov določenega ravnanja ni mogoče opraviti ločeno od okvira, katerega del je
81.      Po drugi strani pa se trditve družbe Google nanašajo na vprašanje, ali bi morala Komisija pogoje glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA, presojati ločeno od okvira, v katerega se umeščajo, zlasti pa ločeno od obveznosti v zvezi s privzeto nastavitvijo in „premium“ prikazovanjem. To vprašanje se nanaša na pravno opredelitev dejanskega stanja, ki jo je podalo Splošno sodišče, in na pravne posledice, ki jih je iz tega izpeljalo, kar je predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbenega postopka.(42)
82.      V točkah 60, 61, 67 in 68 teh sklepnih predlogov je bilo v zvezi s prvim delom tega pritožbenega razloga že navedeno, da je predpostavka družbe Google, v skladu s katero je treba pri ugotavljanju protikonkurenčnih učinkov določenega ravnanja analizo tega ravnanja opraviti ločeno od njegovega okvira, napačna. V navedenih točkah je pojasnjeno, da je treba opredelitev nekega ravnanja kot zlorabe prevladujočega položaja v smislu člena 102 PDEU vselej presojati ob upoštevanju vseh upoštevnih dejanskih okoliščin obravnavane zadeve. Pri tem upoštevanje dejanskega elementa ni odvisno od tega, ali ta element izhaja iz ravnanja, ki je samo po sebi opredeljeno kot zloraba. To velja zlasti takrat, ko so različna ravnanja – ki so, odvisno od primera, opredeljena kot zloraba ali kot zakonita ravnanja – med seboj tako tesno povezana, da se njihovi učinki prepletajo in jih ni mogoče analizirati ločeno.
83.      Glede na navedeno in ob upoštevanju samostojne presoje dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče in ki je družba Google ni veljavno izpodbijala, ugotavljam, da je Splošno sodišče s tem, da od Komisije ni zahtevalo, da mora pri presoji dokazov natančno razlikovati med prednamestitvijo in privzeto nastavitvijo, da bi lahko analizirala, ali se je zaradi pogojev glede prednamestitve iz MADA vzpostavila „pristranskost obstoječega stanja“, ravnalo pravilno.
84.      Iz tega izhaja, da je treba zavrniti tudi tretji del prvega pritožbenega razloga.
3)      Element MADA, ki naj bi bil ugoden za konkurenco, in zahteva po presoji hipotetičnih scenarijev (četrti del prvega pritožbenega razloga)
85.      Družba Google s četrtim delom prvega pritožbenega razloga Splošnemu sodišču očita, da od Komisije ni zahtevalo, da opravi analizo hipotetičnih scenarijev, da bi ocenila, ali bi bilo mogoče model odprte licence, kakršen se uporablja pri OS Android, za katerega je priznala, da ima za konkurenco ugodne učinke, zagotavljati tudi brez spornih pravil, ki jih vsebujejo MADA.
86.      Družba Google trdi, da je v okviru upravne preiskave in v postopku pred Splošnim sodiščem pojasnila, da so se pogoji glede prednamestitve iz MADA nanašali na nedenarno nadomestilo, ki ga je od OEM prejela v zameno za brezplačno zagotavljanje OS Android, trgovine Play Store, sklopa GMS in drugih sorodnih storitev. Ta nedenarna izmenjava naj bi konkurentom omogočila več priložnosti za distribucijo in zagotavljala večjo konkurenčnost kot katera koli druga realistična licenčna pogodba.
87.      Družba Google Komisiji očita, da je to nedenarno izmenjavo, ki jo omogočajo pogoji glede prednamestitve iz MADA, prepovedala, ne da bi sploh preučila, ali bi realistične alternative konkurentom zagotovile enake ali večje možnosti distribucije.
88.      Družba Google navaja, da je Splošno sodišče s potrditvijo tega pristopa storilo napako, ko je presojalo, ali so imeli pogoji glede prednamestitve iz MADA protikonkurenčne učinke. V okviru take presoje naj bi bilo treba namreč analizirati vprašanje, kako bi neobstoj spornega ravnanja vplival na konkurenco. V obravnavani zadevi naj bi bilo treba zato preučiti, ali bi bil sistem odprte in brezplačne licence z vsemi svojimi prednostmi realističen tudi v primeru neobstoja te nedenarne izmenjave, ki jo predvidevajo pogoji glede prednamestitve iz MADA.
89.      Splošno sodišče je v točkah od 590 do 594 izpodbijane sodbe, ki jih družba Google v tem okviru izpodbija, preučilo očitek, ki ga je ta družba navedla v zvezi s tem, da Komisija pri presoji zatrjevanih učinkov spornega ravnanja ni upoštevala vseh upoštevnih okoliščin.
90.      Po drugi strani pa družba Google ne izpodbija točk od 599 do 619 izpodbijane sodbe, v katerih so obravnavane njene trditve v zvezi z objektivno utemeljitvijo MADA.
91.      Splošno sodišče je v točkah od 590 do 594 izpodbijane sodbe pojasnilo, da je Komisija trditve družbe Google v spornem sklepu sicer obravnavala, vendar jih je zavrnila, ker se ravnanje, ki se šteje za zlorabo, ne nanaša niti na razvoj in vzdrževanje platforme Android niti na odprtost in brezplačnost te platforme. Komisija naj bi namreč upoštevala le enega od vidikov MADA, katerega učinki so povzročili omejevanje konkurence, in sicer pogoje glede prednamestitve. Zaradi teh pogojev, ki so povzročili „pristranskost obstoječega stanja“, naj bi družba Google pridobila konkurenčno prednost, ki je konkurenti niso mogli izravnati in katere učinek je bil omejevanje konkurence na podlagi učinkovitosti v škodo potrošnikov.
92.      Splošno sodišče v nasprotju s trditvijo, ki jo družba Google navaja v pritožbenem postopku, s tem, da ob upoštevanju zadevnih ugotovitev Komisiji ni naložilo, da mora v okviru analize hipotetičnih scenarijev preučiti, kako bi neobstoj zadevnih pogojev vplival na konkurenco na upoštevnih trgih, ni storilo napake.
93.      Res je, da mora Komisija dokazati vzročno zvezo med spornim ravnanjem, ki pomeni zlorabo, in protikonkurenčnimi učinki takega ravnanja. Vendar se lahko Komisija v tem okviru opre na vse dokazne elemente. Pri tem pa ji za dokazovanje obstoja take vzročne zveze ni treba sistematično uporabiti enotnega orodja, kakršno je zlasti analiza hipotetičnih scenarijev.(43) To velja predvsem v primerih, v katerih taka analiza v okoliščinah obravnavane zadeve ni potrebna za dokazovanje (zlasti potencialnih) učinkov zadevnega ravnanja.
94.      Za ugotovitev obstoja zlorabe prevladujočega položaja zadostuje že to, da se dokaže, da bi zadevno ravnanje lahko povzročilo učinke izrinjenja. Ni pa treba dokazati obstoja konkretnih učinkov. Zato bi okoliščina, da je lahko na ravnanje potrošnikov ali uporabnikov diskriminatorno in v škodo konkurentov vplivalo le podjetje s prevladujočim položajem – ne pa tudi njegovi konkurenti – morda zadostovala za ugotovitev, da je zadevno ravnanje lahko ogrožalo učinkovito in neizkrivljeno konkurenco.(44)
95.      Kot je navedeno v točki 91 teh sklepnih predlogov, je Splošno sodišče ugotovilo, da je družba Google zaradi pogojev glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA, pridobila konkurenčno prednost, ki je izhajala iz „pristranskosti obstoječega stanja“, ki se je vzpostavila zaradi teh pogojev, in je konkurenti niso mogli izravnati.
96.      S pridržkom preučitve drugega dela prvega pritožbenega razloga in drugega pritožbenega razloga, ki jo bom opravila v točki 99 in naslednjih teh sklepnih predlogov, je torej treba navesti, da je Splošno sodišče na podlagi navedenega ugotovilo, da je na odločitev uporabnikov, da namesto konkurenčnih aplikacij uporabljajo aplikaciji Google Search in Chrome, diskriminatorno vplivala prav „pristranskost obstoječega stanja“, ki je konkurenti niso mogli izravnati. V teh okoliščinah je s tem, da ni zahtevalo dodatne analize hipotetičnih scenarijev, ravnalo pravilno.
97.      Poleg tega od Komisije v nasprotju s trditvijo, ki jo navaja družba Google, ni mogoče zahtevati, naj v okviru take analize preuči, kako bi podjetje s prevladujočim položajem ravnalo, če se ne bi odločilo za sporno zlorabo. Hipotetičen scenarij mora biti, čeprav je hipotetičen, vseeno realističen in verodostojen.(45) Po eni strani v zadevi, kakršna je obravnavana, delovanje upoštevnih trgov zaznamujejo spremenljivke, kot so inovacije, dostop do podatkov, večstranski vidiki, ravnanje uporabnikov in učinki omrežja.(46) Po drugi strani pa so na tako delovanje trgov in zlasti na ravnanje uporabnikov že znatno vplivale strategije družbe Google. Zato se zdi, da ni mogoče izoblikovati realističnih ali smiselnih napovedi možnosti, za katere bi se družba Google lahko odločila namesto MADA, niti tega, kako bi te možnosti vplivale na upoštevne trge.
98.      Iz tega izhaja, da je treba zavrniti tudi četrti del prvega pritožbenega razloga.
b)      Možnost, da bi MADA povzročili izrinjenje enako učinkovitih konkurentov (drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog)
99.      Družba Google v okviru drugega dela prvega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je potrdilo presojo Komisije, v skladu s katero ugotovitev, da uporabniki niso pogosto prenašali konkurenčnih aplikacij za iskanje in brskanje, zadostuje za ugotovitev protikonkurenčnih učinkov pogojev glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA, napačno uporabilo pravo. Komisija in Splošno sodišče naj bi namreč priznala, da se uporabniki v zvezi s prenosom konkurenčnih storitev niso soočali z nobenimi tehničnimi ali finančnimi ovirami. Zato naj bi morala Komisija in Splošno sodišče preučiti, ali je bila odločitev uporabnikov, ki je privedla do tega, da konkurenčnih aplikacij niso prenašali pogosteje, posledica prednostne izbire uporabnikov in višje kakovosti aplikacij družbe Google, ne pa „pristranskosti obstoječega stanja“, ki naj bi se vzpostavila zaradi prednamestitve.
100. Družba Google z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je potrdilo sporni sklep, čeprav v njem ni bilo dokazano, da bi lahko MADA povzročili izrinjenje enako učinkovitih konkurentov.
101. Ker se trditve, ki jih družba Google navaja v teh dveh delih pritožbe, delno prekrivajo, jih bom obravnavala skupaj.
102. Najprej je treba preučiti, ali bi moralo Splošno sodišče glede na okoliščine obravnavane zadeve od Komisije zahtevati, naj ne preuči le možnosti, da bi MADA povzročili omejevanje konkurence, ampak tudi posebno možnost, da bi ti sporazumi povzročili izrinjenje konkurentov, ki so enako učinkoviti kot družba Google. V tem okviru bom najprej obravnavala trditev, s katero družba Google Splošnemu sodišču očita, da ni preučilo, ali je bila odločitev uporabnikov, ki je privedla do tega, da konkurenčnih aplikacij za iskanje in brskanje niso prenašali pogosteje, posledica prednostne izbire uporabnikov, ne pa pogojev glede prednamestitve iz MADA (1). Nato bom preučila trditve, ki jih družba Google v okviru drugega pritožbenega razloga navaja posebej v zvezi z vezavo aplikacije Google Search s trgovino Play Store (2) ter z vezavo brskalnika Chrome s trgovino Play Store in aplikacijo Google Search (3).
1)      Presoja učinkov izrinjenja, ki so jih imeli MADA, z vidika „enako učinkovitih konkurentov“ in razlogi za ravnanje uporabnikov
103. Komisija meni, da trditev družbe Google ni mogoče sprejeti, ker temeljijo na predpostavki, da je treba za ugotovitev omejevanja konkurence v vseh primerih opraviti analizo učinkovitosti (hipotetičnih ali dejanskih) konkurentov. V primerih vezane prodaje, kakršni so ti v obravnavani zadevi, ki ne spadajo v okvir konkurence na podlagi učinkovitosti, naj namreč ne bi bilo treba presojati, ali lahko povzročijo učinke izrinjenja enako učinkovitih konkurentov, ampak le ugotoviti, ali lahko omejujejo konkurenco.
104. Nesporno velja, da člen 102 PDEU ni namenjen varstvu manj učinkovitih konkurentov.(47) Ali to a contrario pomeni, da je treba v primeru, kakršen je ta v obravnavani zadevi, za ugotovitev obstoja zlorabe prevladujočega položaja vselej preučiti, ali bi lahko zadevno ravnanje povzročilo učinke izrinjenja enako učinkovitih konkurentov? Če je tako, kako naj bi se taka presoja sploh opravila?
105. Za odgovor na ti vprašanji je treba, prvič, opozoriti na izhodišče, ki se je v sodni praksi izoblikovalo v zvezi z vezano prodajo (i). Drugič, povzeti je treba odziv Splošnega sodišča na očitek, ki ga je družba Google navedla v zvezi s tem, da Komisija ni dokazala, da je zaradi pogojev glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA, prišlo do omejevanja konkurence (ii). Nazadnje, v tem okviru je treba preučiti tudi očitek, ki ga je družba Google navedla v zvezi s postopanjem Splošnega sodišča (iii).
i)      Izhodišče, ki se je v sodni praksi izoblikovalo v zvezi z vezano prodajo
106. Sodna praksa, ki se je izoblikovala v zvezi s primeri vezane prodaje, ki jo izvaja podjetje s prevladujočim položajem, temelji na izhodišču, da je treba take primere načeloma opredeliti kot zlorabo.(48) Ravnanje, s katerim se nakup zavezujočega proizvoda – na trgu, na katerem obstaja prevladujoči položaj – pogojuje s pridobitvijo vezanega proizvoda na sosednjem oziroma na nabavnem ali prodajnem trgu, namreč ne spada v okvir konkurence na podlagi učinkovitosti. To pa zato, ker stranke vezanega proizvoda praviloma ne izberejo zaradi njegove lastne vrednosti ali po lastni izbiri, ampak ga kupijo le zato, da bi pridobile zavezujoči proizvod, ki je zanje pomemben. Z vidika teh strank je namreč jasno, da glede na prevladujoči položaj ponudnika in dejstvo, da je konkurenca na upoštevnem trgu že oslabljena, pogosto ni nobenega drugega sprejemljivega proizvoda. Na podlagi tega je mogoče sklepati, da tako ravnanje podjetja, ki ima prevladujoči položaj na trgu zavezujočega proizvoda, izkrivlja konkurenco na trgu vezanega proizvoda. (Dejanski ali potencialni) konkurenti podjetja, ki ima prevladujoči položaj na zadnjenavedenem trgu, namreč ne glede na to, kako učinkoviti so, le stežka izravnajo učinek vzvoda, ki izhaja iz vezane prodaje zavezujočega proizvoda z drugega trga. Zato je mogoče v takih primerih domnevati, da ima zadevno ravnanje vsaj potencialno protikonkurenčne učinke.(49)
107. Splošno sodišče pa je v (pravnomočni) sodbi, ki jo je izdalo v zadevi Microsoft/Komisija, ki je podobna obravnavani zadevi, razsodilo, da je Komisija ravnala pravilno, ker se ob upoštevanju posebnih okoliščin te zadeve ni omejila le na dokazovanje, da je šlo pri zadevnem ravnanju za primer vezane prodaje, ampak je v nadaljevanju tudi preučila, ali bi to ravnanje lahko omejevalo konkurenco. Čeprav naj bi družba Microsoft pridobitev OS Windows pogojevala s sočasno pridobitvijo vključene aplikacije Media Player, so uporabniki teoretično imeli možnost, da tretje multimedijske predvajalnike pridobijo s poznejšim prenosom. Kljub temu je Splošno sodišče potrdilo ugotovitev Komisije, da je bila ta možnost, zlasti zaradi pasivnosti uporabnikov, v veliki meri zgolj teoretična in da s konkurenčnimi multimedijskimi predvajalniki, ne glede na njihovo kakovost, ni bilo mogoče izravnati konkurenčne prednosti, ki jo je družba Microsoft pridobila zaradi vnaprejšnje namestitve.(50)
108. Ta pristop je Komisija uporabila tudi v obravnavani zadevi.
ii)    Ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z učinki izrinjenja, ki so jih imeli MADA
109. Splošno sodišče je v točki 292 izpodbijane sodbe poudarilo, da stranke v obravnavani zadevi niso prerekale dejstva, da lahko uporabniki na podlagi MADA pridobijo aplikacije za splošno iskanje ali brskanje, konkurenčne tistim, ki so bile zajete z vezano prodajo. Vse stranke so namreč priznale teoretični obstoj te možnosti, ki je določila MADA niso prepovedovala. Namesto tega so razpravljale o spodbudah, ki bi jih lahko za to imeli uporabniki.
110. V teh okoliščinah je Splošno sodišče v točki 295 izpodbijane sodbe razsodilo, da je Komisija pravilno trdila, da je treba pred ugotovitvijo, da zadevna vezana prodaja škoduje konkurenci, preučiti učinke zadevnih primerov vezane prodaje.
111. Splošno sodišče je v točkah od 304 do 312 izpodbijane sodbe navedlo, da je Komisija ugotovila, da s konkurenčnimi aplikacijami za iskanje in brskanje ni mogoče izravnati prednosti, ki jo je družba Google pridobila z vezavo aplikacije Google Search s trgovino Play Store ter z vezavo brskalnika Chrome s trgovino Play Store in aplikacijo Google Search.
112. Splošno sodišče je v okviru presoje, ki jo je v točkah od 317 do 596 izpodbijane sodbe opravilo v zvezi z drugim tožbenim razlogom, zavrnilo trditev družbe Google, v skladu s katero naj Komisija ne bi dokazala, da so pogoji glede prednamestitve, ki so jih vsebovali MADA, privedli do omejevanja konkurence. Pri tem je Splošno sodišče preučilo očitek, ki ga je družba Google navedla v zvezi s petimi vidiki, in sicer v zvezi s „pristranskostjo obstoječega stanja“, ki se je vzpostavila zaradi pogojev glede prednamestitve (točke od 320 do 418), možnostjo OEM, da prednamestijo konkurenčne storitve splošnega iskanja in jih nastavijo kot privzete (točke od 419 do 538), drugimi sredstvi, s katerimi so lahko konkurenti dosegli uporabnike (točke od 539 do 567), vzročno zvezo med deleži uporabe storitev družbe Google in prednamestitvijo (točke od 568 do 584) ter, nazadnje, z upoštevanjem celotnega okvira (točke od 585 do 596).
113. V tem okviru je Splošno sodišče večkrat obravnavalo trditve, v skladu s katerimi naj bi bila domnevno višja kakovost storitev družbe Google eden od razlogov za ravnanje uporabnikov in tržne deleže, ki jih je imela ta družba. Iz ugotovitev, ki jih je podalo Splošno sodišče, je razvidno, zakaj je to sodišče menilo, da nadaljnje preučevanje učinkov, ki so jih imeli MADA, zlasti z vidika morebitnih učinkov izrinjenja enako učinkovitih konkurentov družbe Google, ni potrebno. Zaradi nadaljnje obravnave je treba na kratko povzeti upoštevne ugotovitve, navedene v izpodbijani sodbi.
–       „Pristranskost obstoječega stanja“, ki se je vzpostavila zaradi prednamestitve
114. Splošno sodišče je v točki 331 izpodbijane sodbe poudarilo, da je družba Google priznala, da prednamestitev aplikacije kot taka zagotavlja prednost pred konkurenčnimi aplikacijami, saj je aplikacija na napravi na voljo že ob prvi uporabi in je ni treba namestiti pred uporabo naprave. S tem naj bi se povečala verjetnost, da bodo uporabniki prednameščeno aplikacijo tudi preizkusili.
115. Splošno sodišče je v točki 418 izpodbijane sodbe ugotovilo, da z različnimi trditvami, s katerimi je družba Google izpodbijala prednost, ki jo je zagotavljala prednamestitev aplikacij Google Search in brskalnika Chrome na napravah Google Android, ni mogoče omajati ugotovitev, ki jih je Komisija v zvezi s „pristranskostjo obstoječega stanja“ izpeljala iz različnih elementov, ki so bili v zvezi s tem navedeni v spornem sklepu.
–       Možnost OEM, da prednamestijo konkurenčne storitve iskanja in jih nastavijo kot privzete
116. Splošno sodišče je v točkah od 426 do 428 izpodbijane sodbe, v katerih je obravnavalo možnost prednamestitve drugih aplikacij za iskanje, poudarilo, da je glede na povezane učinke MADA in RSA ter ob upoštevanju tržnih deležev za Google Search in Chrome (v katerem je morala biti aplikacija Search nastavljena kot privzeta aplikacija za iskanje(51)) ter njihovega razvoja jasno, da je razprava o možnostih konkurentov, da izravnajo konkurenčno prednost, pridobljeno s pogoji glede prednamestitve iz MADA, predvsem teoretična. V praksi namreč ponudniki konkurenčnih aplikacij niso bili zmožni s sporazumi o prednamestitvi izravnati konkurenčne prednosti, ki si jo je družba Google zagotovila s prednamestitvijo iskalnika Google Search in brskalnika Chrome na praktično vseh napravah Google Android, prodanih v EGP.
117. Splošno sodišče, ki je v tem okviru nato preučilo očitke družbe Google, je v točki 537 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija lahko štela, da so ponudniki konkurenčnih storitev splošnega iskanja OEM in operaterjem lahko prosto ponudili enako prednamestitev, kot je bila na napravah Google Android, prodanih v EGP, zagotovljena aplikaciji Google Search in brskalniku Chrome. To pa naj se v večjem delu obdobja kršitve ne bi uresničilo, pri čemer naj bi bilo mogoče neobstoj takih prednamestitev vsaj delno pojasniti s povezanimi učinki MADA, RSA in AFA.
118. V tem okviru je Splošno sodišče v točki 514 izpodbijane sodbe (v kateri je napotilo na točki 294 in 483, četrta alinea) zavrnilo trditev družbe Google, v skladu s katero naj bi ugotovitev Komisije, da OEM niso imeli interesa za prednamestitev konkurenčnih aplikacij, ker naj bi glavnina uporabe, povezane z iskalnimi poizvedbami, pripadla iskalniku Google, pomenila, da so bile te aplikacije manj privlačne. Po mnenju Splošnega sodišča so bili v spornem sklepu navedeni razlogi, iz katerih taka predpostavka v obravnavani zadevi ni mogoča ob upoštevanju koristi, ki so jih predstavljale različne tehnične rešitve, ki so jih ponujali konkurenti družbe Google, za uporabnike ali inovacije (zlasti storitve iskanja, specializirane v enem od jezikov, ali storitve iskanja, ki so se osredotočale na posebno skupino uporabnikov).
–       Druga sredstva razen prednamestitve, s katerimi je mogoče doseči uporabnike
119. Ugotovitev, ki jo je Splošno sodišče podalo v zvezi z možnostjo doseganja uporabnikov, zlasti s prenosom konkurenčnih aplikacij in dostopom do konkurenčnih storitev iskanja prek brskalnika, ter v zvezi z očitkom, da je Komisija konkurenčno prednost zamenjala s protikonkurenčnim izrinjenjem, je navedena v točki 567 izpodbijane sodbe. V skladu s to ugotovitvijo je Komisija utemeljeno menila, da so uporabniki sicer lahko prosto prenesli aplikacije, konkurenčne aplikaciji Google Search in brskalniku Chrome, ali spremenili privzete nastavitve oziroma da so lahko razvijalci mobilnih spletnih brskalnikov svoje aplikacije ponudili OEM, vendar se to v večjem delu obdobja kršitve ni dovolj pogosto dogajalo zaradi pogojev glede prednamestitve iz MADA.
–       Povezava med deleži uporabe in prednamestitvijo
120. Splošno sodišče je v točki 575 izpodbijane sodbe, v kateri je obravnavalo dokazovanje povezave med deleži uporabe in prednamestitvijo, ugotovilo, da Komisiji v položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, ni bilo treba natančno opredeliti, ali je bilo mogoče deleže uporabe družbe Google pojasniti ne samo s prednamestitvijo – kot je ocenila – ampak tudi, ali celo predvsem, z večjo kakovostjo, ki jo je zatrjevala družba Google. Prednamestitev naj se namreč ne bi izpodbijala, saj so bile vse naprave Google Android opremljene z aplikacijo Google Search in brskalnikom Chrome, medtem ko naj bi družba Google vpliv kakovosti na to, da ena od konkurenčnih aplikacij ni bila prednameščena ali prenesena, zgolj zatrjevala, pri čemer naj dokazi, predloženi v zvezi s tem, ne bi bili niti zadostni niti posebej upoštevni.
121. Poleg tega je Splošno sodišče v točkah 577 in 578 izpodbijane sodbe pojasnilo, da tudi ob predpostavki, da bi bila iskalnik Google Search in brskalnik Chrome bolj kakovostna kot storitve, ki jih ponujajo konkurenti, ta večja kakovost ne bi bila odločilna, saj se ni nikjer zatrjevalo, da z različnimi storitvami, ki jih ponujajo konkurenti, tehnično ne bi bilo mogoče zadovoljiti potreb potrošnikov. Prav tako naj bi bilo iz listin v spisu razvidno, da potrebe potrošnikov niso bile nujno zadovoljene s kakovostno najboljšo rešitvijo. Tudi če bi družba Google lahko trdila, da njene storitve pomenijo tako rešitev, pa naj bi bile poleg tehnične kakovosti pomembne še druge spremenljivke, kot so varovanje zasebnosti ali upoštevanje jezikovnih posebnosti opravljenih iskalnih poizvedb.
122. Nazadnje, Splošno sodišče je v točki 582 izpodbijane sodbe ob upoštevanju ocen trgovine Play Store za aplikacije družbe Google in aplikacije njenih konkurentov, na katere se je sklicevala Komisija, ugotovilo, da je ocena kakovosti različnih konkurenčnih storitev podobna. To je bilo torej po mnenju Splošnega sodišča mogoče upoštevati pri ugotovitvi, da kakovost različnih konkurenčnih storitev iskanja oziroma brskanja ni odločilno merilo za njihovo uporabo, saj vse ponujajo storitev, s katero je mogoče odgovoriti na povpraševanje.
123. Splošno sodišče je zato v točki 583 izpodbijane sodbe razsodilo, da je Komisija ob upoštevanju težnje k zamrznitvi položaja, povezane s pogoji glede prednamestitve iz MADA, in ker ni bil dokazan natančen vpliv večje kakovosti, ki jo je zatrjevala družba Google, kar zadeva njene aplikacije za splošno iskanje in brskanje, upravičeno menila, da deleži uporabe, ki jih je dosegala družba Google, podpirajo „pristranskost obstoječega stanja“, povezano s prednamestitvijo.
–       Upoštevanje okvira
124. Splošno sodišče je v točki 596 izpodbijane sodbe nazadnje ugotovilo, da družba Google ni dokazala, da Komisija pri presoji spornega ravnanja ni upoštevala vseh upoštevnih okoliščin.
iii) Presoja
125. V nasprotju s tem, kar trdi družba Google, Komisiji ob upoštevanju navedenih ugotovitev, ki jih družba Google ni veljavno izpodbijala, ni bilo treba dodatno preučiti niti tega, ali bi lahko sporni pogoji glede prednamestitve privedli do omejevanja konkurence, niti tega, ali bi lahko imeli učinke izrinjenja, zlasti v razmerju do konkurentov, ki so enako učinkoviti kot družba Google.
126. Ne glede na to, kakšen bo odgovor na vprašanje, ali je treba v zvezi s primeri vezane prodaje, kakršni so opisani v točki 106 teh sklepnih predlogov, praviloma zagotoviti dokaze o obstoju (potencialnih) protikonkurenčnih učinkov, je za dokaz, da praksa izrinjenja pomeni zlorabo, načeloma potrebno, prvič, da so se pri tej praksi uporabljala drugačna sredstva od tistih, ki so značilna za konkurenco na podlagi učinkovitosti, in, drugič, da je bila ta praksa zmožna povzročiti učinke izrinjenja.(52)
127. Čeprav gre pri obeh vidikih za zahtevi, ki sta predmet preučitve, ali zadevna praksa pomeni zlorabo,(53) lahko to, da podjetje s prevladujočim položajem uporabi sredstva, ki niso tista, ki so značilna za konkurenco na podlagi učinkovitosti, v nekaterih okoliščinah zadostuje za ugotovitev obstoja take zlorabe(54).
128. Analiza zmožnosti hipotetičnega(55) konkurenta, ki je enako učinkovit, vendar nima prevladujočega položaja, da ponovi zadevno ravnanje, se je izoblikovala za presojo primerov, v katerih je taka analiza smiselna, da bi se ugotovilo, ali je treba to ravnanje šteti za ravnanje, pri katerem se uporabljajo sredstva, ki so značilna za običajno konkurenco in/oziroma ali ima lahko tako ravnanje protikonkurenčne učinke(56). Ta analiza, ki se je sprva izoblikovala kot test AEC, ki se je uporabljal za prakse oblikovanja cen,(57) je lahko po mnenju Sodišča upoštevna tako v zvezi s cenovnimi kot tudi v zvezi z necenovnimi praksami, kar je odvisno od konkretnih okoliščin(58).
129. V skladu s sodno prakso mora organ, pristojen za konkurenco, ki mu podjetje v upravnem postopku predloži dokaze v zvezi s tem, opraviti presojo teh dokazov in po potrebi navesti razloge, iz katerih meni, da ti dokazi niso upoštevni.(59) Podobno mora tudi Splošno sodišče v primerih, v katerih se Komisija opira na test AEC, preučiti trditve, ki jih je v zvezi s tem navedlo zadevno podjetje.(60) V obravnavani zadevi pa ni razvidno, da je družba Google v zvezi z MADA v upravnem postopku navedla take dokaze in da Komisija teh dokazov ni ustrezno ocenila oziroma da se je Komisija sama oprla na test AEC, ki ga Splošno sodišče potem ni ustrezno upoštevalo.
130. Poleg tega je bilo v sodni praksi že priznano, da je analiza ravnanja z vidika učinkov, ki jih ima v razmerju do enako učinkovitih konkurentov, le ena od metod, na podlagi katerih je mogoče presoditi, ali lahko praksa povzroči učinke izrinjenja. Zato za organe, pristojne za konkurenco, ne more veljati pravna obveznost, zaradi katere bi morali to metodo uporabiti v vseh primerih.(61)
131. Iz sodne prakse prav tako izhaja, da lahko obstajajo primeri, v katerih preprosto ni smiselno opreti analizo morebitne protikonkurenčnosti določenega ravnanja na vprašanje, ali bi hipotetični konkurent lahko ponovil to ravnanje. To velja še posebej takrat, kadar taka analiza ni primerna, ker je zaradi strukture trga praktično nemogoče, da bi enako učinkovit konkurent vstopil na ta trg ali na njem ohranjal stalno prisotnost oziroma da bi ponovil zadevno ravnanje.
132. Povedano drugače, če ni nobene možnosti za obstoj hipotetičnega konkurenta, ki bi bil enako učinkovit kot podjetje s prevladujočim položajem, ali če konkurent, pa naj je še tako učinkovit, že a priori ne bi mogel konkurirati, potem škodljivosti ravnanja podjetja s prevladujočim položajem dejansko ni smiselno analizirati z vidika učinkovitosti njegovih (hipotetičnih) konkurentov. Tak položaj lahko obstaja na primer na trgu, na katerem ima podjetje s prevladujočim položajem zelo velik tržni delež in znatne strukturne prednosti ali za katerega so značilne velike vstopne ovire.(62)
133. Splošno sodišče je poudarilo, da so upoštevni trgi v obravnavani zadevi del digitalnega gospodarstva, v katerem imajo pomembno vlogo spremenljivke, kot so inovacije, dostop do podatkov, večstranski vidiki, ravnanje uporabnikov ali učinki omrežja. V takem digitalnem „ekosistemu“ – ki znotraj ene platforme združuje več kategorij ponudnikov, strank in potrošnikov ter povzroča interakcije med njimi – se izdelki ali storitve, ki spadajo na upoštevne trge, iz katerih je sestavljen ta ekosistem, med seboj prekrivajo ali so med seboj povezani glede na njihovo horizontalno ali vertikalno dopolnjevanje.(63) Za te trge so značilne visoke vstopne ovire in zapletene interakcije, ki vplivajo druga na drugo in se medsebojno določajo.(64)
134. Iz navedenega izhaja, da položaja družbe Google v obravnavani zadevi ni mogoče realistično primerjati s položajem hipotetičnega enako učinkovitega konkurenta. Družba Google je namreč imela prevladujoči položaj na več trgih ekosistema Android(65) in je lahko posledično izkoristila učinke omrežja, na podlagi katerih je lahko zagotovila, da so uporabniki uporabljali iskalnik Google Search. Zato je pridobila dostop do podatkov, ki so ji omogočili, da je izboljšala svoje storitve. V takem položaju ne bi mogel biti noben hipotetičen konkurent enako učinkovit.
135. Če bi bilo treba v teh okoliščinah obvezno opraviti primerjavo med družbo Google in hipotetičnim enako učinkovitim konkurentom, bi to ogrozilo prepoved zlorabe prevladujočega položaja iz člena 102 PDEU. Sodišče je namreč razsodilo, da ta določba prepoveduje tudi ravnanja, katerih dejanska ali potencialna posledica je to, da se potencialno konkurenčnim podjetjem v zgodnejši fazi prepreči, da sploh dostopajo do trga in da se s tem prepreči razvoj konkurence na tem trgu. Taka ravnanja lahko zajemajo zlasti postavitev ovir za vstop ali uporabo drugih ukrepov blokiranja ali drugačnih sredstev od tistih, ki so značilna za konkurenco na podlagi učinkovitosti.(66)
136. To velja tudi za konkurente, ki so že dejavni na trgu, vendar (še) niso enako učinkoviti. Ti imajo namreč lahko pomembno vlogo pri uresničevanju cilja ohranjanja konkurence, zlasti na trgih, na katerih obstajajo visoke vstopne ovire in na katerih je konkurenca zaradi prisotnosti podjetja s prevladujočim položajem že oslabljena.(67)
137. Nazadnje, Sodišče je že pojasnilo, da lahko obstajajo primeri, v katerih ni mogoče analizirati, ali je mogoče ravnanje strank ali uporabnikov pripisati kakovostnim značilnostim storitev ali proizvodov, ki jih ponuja podjetje s prevladujočim položajem. To velja v primerih, v katerih je ravnanje podjetja s prevladujočim položajem, ki ne spada v okvir konkurence na podlagi učinkovitosti, že vplivalo na odločitev uporabnikov, da bodo dali prednost temu podjetju, ki je zato izkrivljena.
138. Tako je Sodišče v sodbi Servizio Elettrico Nazionale in drugi pojasnilo, da v primeru, v katerem je bilo pravno zadostno dokazano, da je bil način, na katerega so stranke ali uporabniki sprejeli svojo odločitev, pristranski, da bi se v škodo konkurentov dala prednost podjetju s prevladujočim položajem, zaradi obstoja pristranskosti ni mogoče šteti, da je lahko taka odločitev posledica večje uspešnosti podjetja s prevladujočim položajem. Že samo zaradi obstoja te pristranskosti naj namreč po definiciji ne bi bilo mogoče ugotoviti, da obstajajo objektivni razlogi za razlikovanje. Zato bi bilo treba v primeru, v katerem je izkrivljanje konkurence posledica ravnanja podjetja s prevladujočim položajem, razliko v številu strank ali uporabnikov pripisati podjetju s prevladujočim položajem.(68)
139. Iz navedenega izhaja, da v primeru, v katerem se dokaže, da je bil vpliv na ravnanje strank diskriminatoren, to zadostuje za ugotovitev, da bi zadevno ravnanje podjetja lahko povzročilo učinke izrinjenja.(69) To mora še toliko bolj veljati v primeru strategije vezane prodaje, kakršna je ta v obravnavani zadevi.
140. Zato v takem primeru za dokazovanje protikonkurenčnosti zadevnega ravnanja ni niti potrebno niti mogoče oziroma smiselno analizirati, ali bi lahko tako ravnal tudi hipotetični enako učinkovit konkurent.
141. Kot je na obravnavi prepričljivo poudarila zlasti organizacija BEUC, v obravnavani zadevi zato ni nobenega hipotetičnega konkurenta, ki bi bil lahko na področju storitev splošnega iskanja tako „učinkovit“ kot družba Google, saj nihče ne bi mogel izravnati prednosti prednamestitve. Prav tako si skoraj noben konkurent ne bi mogel zagotoviti prednamestitve, saj na trgu trgovin z aplikacijami, kakršna je trgovina Play Store, nihče ni imel položaja, ki bi bil primerljiv s položajem družbe Google.
142. V skladu s tem je Sodišče pojasnilo, da je treba šteti, da ravnanje ne spada v okvir konkurence na podlagi učinkovitosti, če so za to ravnanje potrebna sredstva, lastna subjektu, ki ima prevladujoči položaj. Take prakse namreč kljub enaki meri učinkovitosti ne bi mogel izvajati noben hipotetični konkurent, ker nima prevladujočega položaja na upoštevnem trgu.(70)
143. Iz ugotovitev, povzetih v točkah od 109 do 124 teh sklepnih predlogov, izhaja, da družba Google ne navaja utemeljenih trditev za izpodbijanje stališča, da je bil način, na katerega so se uporabniki odločali, da bodo namesto konkurenčnih storitev uporabljali storitve družbe Google, izkrivljen zaradi prednosti, ki jo je ta družba imela zaradi prednamestitve in ki je njeni konkurenti niso mogli izravnati. OEM so se namreč za prednamestitev aplikacij družbe Google odločili zato, ker so to morali storiti, če so želeli pridobiti licenco za dostop do nepogrešljive trgovine Play Store, v zvezi s katero je imela družba Google prevladujoči položaj.
144. To pomeni, da je bilo pravno zadostno dokazano, da je bila odločitev uporabnikov izkrivljena zaradi pogojev glede prednamestitve, ki jih je družba Google pridobila z uporabo sredstev, ki ne spadajo v okvir konkurence na podlagi učinkovitosti. To na eni strani zadostuje za ugotovitev, da so lahko zadevni pogoji povzročili učinke izrinjenja, ki pomenijo zlorabo, na drugi strani pa ne dopušča, da bi se ugotovilo, ali je bila odločitev uporabnikov (tudi) posledica domnevno višje kakovosti aplikacij družbe Google.
145. Zato je treba trditev družbe Google, da je Splošno sodišče storilo napako, ker ni zahtevalo, naj se dokaže, da učinki izrinjenja, ki so jih imeli MADA, niso bili posledica višje kakovosti storitev družbe Google in da je bilo mogoče s temi sporazumi izriniti enako učinkovite konkurente (drugi del prvega pritožbenega razloga in drugi pritožbeni razlog), zavrniti.
2)      Vezava aplikacije Google Search in trgovine Play Store
146. Glede na pravkar predstavljene ugotovitve je jasno, da družba Google z očitki, ki jih izrecno navaja v zvezi s tem, da je Splošno sodišče storilo napako, ker ni analiziralo, ali bi bilo mogoče s paketom Google Search-Play Store izriniti enako učinkovite konkurenčne storitve splošnega iskanja, ne more uspeti. Zato bom podredno le na kratko obravnavala te trditve.
147. Prvič, družba Google trdi, da je Splošno sodišče s tem, da ni upoštevalo pokritosti trga z zadevnim ravnanjem, napačno uporabilo pravo. V vseh primerih zlorabe z izrinjenjem naj bi bilo namreč treba opraviti analizo pokritosti trga. Splošno sodišče naj bi to priznalo v zvezi z RSA. S tem naj bi prišlo do nelogične ugotovitve, v skladu s katero je bila pokritost trga z MADA znatna, obenem pa naj bi štelo, da podobna pokritost trga v primeru RSA ni bila zadostna.
148. Vendar z navedenimi trditvami ni mogoče ovreči utemeljenosti pristopa, ki ga je sprejelo Splošno sodišče. Ker zadevna primera vezane prodaje zaradi značilnosti, ki jih je opredelilo Splošno sodišče, zagotovo ne spadata v okvir konkurence na podlagi učinkovitosti, analize pokritosti trga z vezano prodajo, ki se je izoblikovala za potrebe preučevanja praks oblikovanja cen, v obravnavani zadevi ni bilo treba opraviti, da bi se dokazalo, da so te prakse pomenile zlorabo.(71)
149. Drugič, družba Google ponovno trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je zlasti v zvezi z iskalnikom Google Search potrdilo pristop Komisije, v skladu s katerim se pri dokazovanju učinka izrinjenja, ki so ga imeli pogoji glede prednamestitve, ni bilo treba opreti na enako učinkovite konkurente, napačno uporabilo pravo.
150. To trditev je treba zavrniti iz razlogov, navedenih v točkah od 125 do 145 teh sklepnih predlogov. Poleg tega družba Google v pritožbi nikakor ne izpodbija dejanskih ugotovitev, povzetih v točkah 118, 121 in 122 teh sklepnih predlogov, ki jih je Splošno sodišče podalo v zvezi s tem, da za uporabnike ni bila pomembna le kakovost in da je bila ocena kakovosti različnih konkurenčnih storitev podobna. Enako velja tudi za dejanske ugotovitve, navedene v točkah od 115 do 117 teh sklepnih predlogov, v skladu s katerimi s konkurenčnimi storitvami iskanja ni bilo mogoče izravnati „pristranskosti obstoječega stanja“.
151. Nazadnje, družba Google navaja, da je Splošno sodišče neupravičeno opustilo analizo vprašanja, ali bi lahko različne možnosti, s katerimi je bilo mogoče doseči uporabnike (prednamestitev drugih aplikacij poleg aplikacije družbe Google ter prenos in dostop prek brskalnikov) in ki bi se lahko uporabile ne le ločeno, ampak tudi v povezavi, enako učinkovitim konkurentom omogočile, da ostanejo konkurenčni.
152. Vendar gre tudi pri tej trditvi za poskus, s katerim se želi doseči nova presoja dejanskih ugotovitev Splošnega sodišča, ki jih družba Google kot takih sploh ne izpodbija. Poleg tega družba Google ne pojasnjuje, kakšna naj bi bila konkretna dodana vrednost take analize preostalih možnosti, ki bi se lahko uporabile „v povezavi“, v primerjavi z analizo teh možnosti, ki jo je opravilo Splošno sodišče.
3)      Vezava brskalnika Chrome ter trgovine Play Store in aplikacije Google Search
153. Družba Google ugotovitev, ki so bile navedene v prejšnjih točkah teh sklepnih predlogov, ne more ovreči niti s trditvami, ki jih izrecno navaja v zvezi z možnostmi enako učinkovitih konkurentov, da izravnajo prednost, ki se je vzpostavila zaradi vezave brskalnika Chrome ter trgovine Play Store in aplikacije Google Search.
154. Prvič, družba Google navaja, da je Splošno sodišče pri analizi zakonitosti vezane prodaje brskalnika Chrome upoštevalo geografski trg, ki se razlikuje od trga, opredeljenega v spornem sklepu. Pri tem naj Splošno sodišče ne bi analiziralo niti pokritosti trga z zadevnim ravnanjem, niti prednosti, ki naj bi jo družba Google imela zaradi prednamestitve, niti vprašanja, ali je mogoče na podlagi preostalih možnosti, ki so bile na voljo konkurentom, ovreči ugotovitev o obstoju izrinjenja.
155. Te trditve ni mogoče sprejeti, saj temelji na predpostavki, da bi bilo treba za ugotovitev, da zadevno ravnanje pomeni zlorabo, najprej dokazati pokritost trga s paketom Chrome-Play Store in Google Search. To pa, kot je navedeno v točki 148 teh sklepnih predlogov, v obravnavani zadevi ni bilo potrebno.
156. Drugič, družba Google trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je ugotovitve v zvezi z vezano prodajo aplikacije Google Search po analogiji uporabilo tudi za vezano prodajo brskalnika Chrome.
157. Vendar trditve, ki jih družba Google navaja v podporo temu očitku, niso dopustne, saj so namenjene temu, da bi Sodišče opravilo novo presojo dejanskih razlik med posledicami in učinki prednamestitve aplikacije Google Search in brskalnika Chrome. Poleg tega družba Google ni dokazala, da je Splošno sodišče v okviru presoje, ki jo je opravilo v točkah od 439 do 465 izpodbijane sodbe, v katerih je ugotovilo, da s konkurenčnimi storitvami brskanja ni bilo mogoče izravnati prednosti, ki jo je zagotavljala prednamestitev brskalnika Chrome, čeprav je bila konkurenca na področju brskalnikov večja kot na področju storitev splošnega iskanja, izkrivilo dejstva ali napačno uporabilo pravo.
c)      Predlog o presoji MADA
158. Iz navedenega izhaja, da družbi Google ni uspelo dokazati, da je Splošno sodišče pri presoji trditev, ki jih je v zvezi s pogoji glede prednamestitve iz MADA navedla v postopku na prvi stopnji, napačno uporabilo pravo. Zato je treba prva dva pritožbena razloga zavrniti.
2.      Presoja AFA (tretji in četrti pritožbeni razlog)
159. Družba Google v okviru tretjega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče preoblikovalo obrazložitev, ki je bila v spornem sklepu podana v zvezi z AFA, in storilo napako pri presoji povezave med temi sporazumi in njihovimi zatrjevanimi učinki (a). S četrtim pritožbenim razlogom pa trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je potrdilo odločitev Komisije, da ne sprejme utemeljitev, ki jih je družba Google navedla v zvezi z obveznostmi, ki so jih vsebovali AFA, za katere je bilo ugotovljeno, da pomenijo zlorabo (b).
a)      Obseg zlorabe, ki naj bi izhajala iz AFA, in učinki te zlorabe (tretji pritožbeni razlog)
160. Družba Google Splošnemu sodišču s tretjim pritožbenim razlogom očita, da je preoblikovalo opredelitev zlorabe, ki jo je Komisija ugotovila v zvezi z AFA (glej točko 22 teh sklepnih predlogov) (1), in da je domnevne učinke izrinjenja pripisalo ravnanju, za katerega Komisija ni ugotovila, da pomeni zlorabo (2).
1)      Opredelitev spornega ravnanja, ki naj bi izhajalo iz AFA (prvi del tretjega pritožbenega razloga)
161. Družba Google v okviru prvega dela tretjega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče razširilo ugotovitev o obstoju zlorabe, ki je izhajala iz AFA, in napačno uporabilo pravo, ker je zakonito prakso obravnavalo kot del ravnanja, v zvezi s katerim je bilo ugotovljeno, da pomeni zlorabo.
162. V točki 22 teh sklepnih predlogov je že navedeno, da so morali OEM skleniti AFA, če so želeli pridobiti licenco za uporabo trgovine Play Store in aplikacije Google Search. S tem so se zavezali, da ne bodo prodajali naprav, ki delujejo z različicami OS Android, ki jih družba Google ni odobrila. Zato je bilo mogoče MADA podpisati šele po sklenitvi AFA.
163. Splošno sodišče je v točkah od 806 do 808 izpodbijane sodbe pojasnilo, da so AFA določali obveznost spoštovanja minimalnega referenčnega standarda glede združljivosti za izvajanje izvorne kode OS Android.
164. Ta obveznost je veljala za vse naprave, ki jih je tržil OEM, ki je sklenil AFA, če so te naprave delovale z OS Android ali prilagojenim OS Android.(72) Da bi se dokazalo, da so te naprave združljive s predpisanimi standardi, so morale uspešno opraviti vrsto preizkusov. Splošno sodišče je prilagojene OS Android, ki so uspešno prestali te preizkuse, poimenovalo „združljivi prilagojeni OS Android“, prilagojene OS Android, za katere ti preizkusi niso bili opravljeni ali ki teh preizkusov niso uspešno opravili, pa „nezdružljivi prilagojeni OS Android“.(73)
165. Splošno sodišče je v točkah 810, 811 in 828 izpodbijane sodbe pojasnilo, da je bilo v spornem sklepu ugotovljeno, da se AFA štejejo za zlorabo le v delu, v katerem so od OEM zahtevali, da morajo zagotavljati, da so s predpisanimi standardi združljive vse naprave, ki jih prodajajo in ki so opremljene z OS Android ali njegovo prilagojeno različico, tudi tiste, na katerih aplikacije družbe Google niso bile prednameščene. Drugače povedano, AFA so se šteli za zlorabo le v delu, v katerem je bilo z njimi prepovedano trženje pametnih mobilnih naprav z nezdružljivimi prilagojenimi OS Android, tudi če na teh napravah niso bile prednameščene aplikacije družbe Google.
166. To je po mnenju Splošnega sodišča izhajalo iz dejstva, da je Komisija ugotovila, da so obveznosti glede združljivosti, ki so veljale za pametne mobilne naprave, na katerih so bile prednameščene aplikacije družbe Google, upravičene.
167. Družba Google pa Splošnemu sodišču zdaj očita, da je te ugotovitve Komisije preoblikovalo in jih razširilo tudi na ravnanje, ki ga Komisija sploh ni obravnavala kot zlorabo.
168. Družba Google namreč trdi, da je Komisija v spornem sklepu kot zlorabo opredelila le obveznost, v skladu s katero so morali OEM, ki so želeli pridobiti licenco za uporabo trgovine Play Store in aplikacije Google Search, spoštovati obveznosti glede združljivosti, določene v AFA. Splošno sodišče pa naj bi se na primer v točkah 828 in 864 izpodbijane sodbe sklicevalo na zlorabo, ki jo je pomenilo ravnanje, „s katerim [družba Google] ovira razvoj naprav, ki delujejo z nezdružljivim prilagojenim OS Android, in ovira njihovo prisotnost na trgu“.
169. S tako razširitvijo obsega sporne zlorabe naj bi Splošno sodišče nedopustno zajelo tudi zakonito prakso, s katero je družba Google licence za svoje programske vmesnike za lastniške aplikacije (v nadaljevanju: lastniški vmesniki)(74) podeljevala le, če so se te uporabljale na združljivih napravah Android. S tem naj bi Splošno sodišče pri presoji vzročne zveze med domnevno zlorabo in zatrjevanimi učinki te zlorabe napačno uporabilo pravo.
170. Komisija tem trditvam ugovarja in zatrjuje, da navedeni očitek temelji na napačnem povzemanju izpodbijane sodbe.
171. Splošno sodišče je v točkah 812, 815 in 816 izpodbijane sodbe opozorilo, pri čemer se je oprlo zlasti na točko 1036 obrazložitve spornega sklepa, da je Komisija, ki se je sklicevala na sodbo Microsoft/Komisija(75) in na pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da se lahko dokaže, da paket izdelkov ali obveznosti pomeni zlorabo,(76) družbi Google v bistvu očitala, da je ravnala protikonkurenčno z namenom, da nezdružljive prilagojene OS Android prikrajša za prodajne trge. Kot izhaja iz spornega sklepa, naj bi do tega prišlo zlasti zato, ker so bili nezdružljivi prilagojeni OS Android verodostojna konkurenčna grožnja družbi Google, ker so obveznosti v zvezi s prepovedjo razdrobitve omejevale razvoj nezdružljivih prilagojenih OS Android in ker združljivi prilagojeni OS Android niso pomenili verodostojne konkurenčne grožnje družbi Google. Poleg tega naj bi bila zmožnost zadevnih obveznosti, da omejujejo konkurenco, okrepljena s tem, da lastniški vmesniki družbe Google niso bili na voljo razvijalcem nezdružljivih prilagojenih OS Android, s čimer se je zmanjšal interes razvijalcev za razvoj aplikacij, ki naj bi delovale v takih OS.
172. Splošno sodišče je nato v točki 828 izpodbijane sodbe navedlo, da je Komisija družbi Google posledično očitala, da je podeljevanje licenc za trgovino Play Store in aplikacijo Google Search pogojevala s sklopom obveznosti, zaradi katerih je bila omejena svoboda OEM, ki so želeli pridobiti te licence, natančneje zato, ker jim je bilo prepovedano hkratno trženje vsake druge naprave, ki bi delovala z nezdružljivim prilagojenim OS Android. Komisija naj namreč ne bi izpodbijala pravice družbe Google, da naloži zahteve glede združljivosti za naprave, na katerih so nameščene njene aplikacije. Vseeno pa naj bi menila, da je zlorabo pomenilo ravnanje, s katerim naj bi družba Google ovirala razvoj naprav, ki delujejo z nezdružljivim prilagojenim OS Android, in ovirala njihovo prisotnost na trgu. Zato naj bi bilo treba preučiti, ali je Komisija – kot je menila v spornem sklepu – dokazala, da je družba Google s svojim ravnanjem želela izriniti nezdružljive prilagojene OS Android, in ali je mogoče to ravnanje opredeliti kot protikonkurenčno v smislu člena 102 PDEU.
173. Iz navedenih ugotovitev v nasprotju s trditvijo družbe Google ni razvidno, da je prišlo do kakršnega koli spreminjanja navedb, podanih v spornem sklepu.
174. Družba Google, ki graja navedene dele izpodbijane sodbe, Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je izrinjenje nezdružljivih prilagojenih OS Android opredelilo kot cilj obveznosti glede združljivosti, ki so jih vsebovali AFA in za katere je Komisija ugotovila, da pomenijo zlorabo. Vendar Splošno sodišče s tem ni nedopustno nadomestilo obrazložitve iz spornega sklepa, ampak je zgolj povzelo bistvene očitke, ki so bili v tem sklepu navedeni v zvezi s tem, da so AFA pomenili zlorabo.(77)
175. Iz povzetka točke 1036 obrazložitve spornega sklepa, ki ga je podalo Splošno sodišče in je predstavljen v točki 171 teh sklepnih predlogov ter katerega pravilnosti družba Google ne izpodbija, je razvidno, da je Komisija v tej točki obrazložitve (in v naslednjih delih spornega sklepa, na katere je napoteno v točki 1036 obrazložitve) dejansko navedla, da so zadevne obveznosti, ki so jih vsebovali AFA, lahko omejevale konkurenco prav zato, ker so omejevale razvoj nezdružljivih prilagojenih OS Android. Komisija je v navedeni točki obrazložitve pojasnila, da so grožnjo za družbo Google pomenili zgolj nezdružljivi prilagojeni OS Android in da je bil njihov razvoj omejen, ker jih OEM niso več tržili, saj sicer ne bi mogli več pridobiti licence za aplikacije družbe Google.
176. Iz navedenega povsem logično izhaja, da je Komisija družbi Google očitala, da je želela s svojim ravnanjem izriniti nezdružljive prilagojene OS Android, ker so ti zanjo pomenili grožnjo. Splošno sodišče torej s tem, da je analiziralo, ali je Komisija to dejstvo pravno zadostno dokazala, ni preoblikovalo spornega sklepa.
177. Poleg tega se na podlagi podrobnejše preučitve zdi, da se bistvo očitka družbe Google dejansko nanaša na presojo, ki jo je Splošno sodišče opravilo v točkah od 853 do 856 in 863 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je ravnanje družbe Google, ki je lastniške vmesnike pridržala za združljive prilagojene OS Android, v teh točkah obravnavalo kot element okvira, ki ga je upoštevalo pri presoji AFA.
178. Družba Google navaja, da to, da so OEM tržili le združljive naprave Android, ni posledica spornih obveznosti, ki so bile v AFA določene za pridobitev licence za trgovino Play Store in aplikacijo Google Search, ampak želje OEM, da si zagotovijo dostop do lastniških vmesnikov družbe Google. Ravnanja, s katerim je družba Google te lastniške vmesnike pridržala za združljive naprave, pa naj ne bi grajala niti Komisija niti Splošno sodišče.
179. V točkah 60, 61, 67 in 68 teh sklepnih predlogov sem že pojasnila, da je treba ravnanje, v zvezi s katerim se zatrjuje, da pomeni zlorabo, presojati ob upoštevanju celotnega okvira. Analiza ravnanja, ki bi se opravila ločeno od pravnega in dejanskega okvira, v katerega se umešča tako ravnanje, bi bila namreč umetna in nerealistična. Pri tem pa upoštevanje elementa okvira pri taki presoji ni odvisno od tega, ali se ta element sam po sebi šteje za zlorabo. Združenje FairSearch je namreč na obravnavi prepričljivo pojasnilo, da zlasti v okviru, za katerega je značilna prisotnost podjetja s prevladujočim položajem, kakršna je družba Google, ne bi bilo primerno, če se razmere na trgu, ki so se vzpostavile prav zaradi tega podjetja, ne bi upoštevale.
180. Iz navedenega izhaja, da prvi del tretjega pritožbenega predloga ni utemeljen.
2)      Pripisovanje zatrjevanih učinkov izrinjenja (drugi del tretjega pritožbenega razloga)
181. Družba Google v okviru drugega dela tretjega pritožbenega razloga, s katerim nadgrajuje pravkar obravnavane trditve, zatrjuje, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je zatrjevane učinke izrinjenja pripisalo spornim obveznostim glede združljivosti, ki so jih vsebovali AFA. Okoliščino, da OEM niso imeli interesa za trženje nezdružljivih prilagojenih OS Android, naj bi bilo namreč treba pripisati dejstvu, da niso mogli dostopati do strateško pomembnih lastniških vmesnikov družbe Google.
182. Če bi Splošno sodišče opravilo analizo hipotetičnih scenarijev, naj bi ugotovilo, da bi bili nezdružljivi prilagojeni OS Android tudi v primeru neobstoja obveznosti iz AFA v popolnoma enakem položaju: zaradi (zakonitega) ravnanja družbe Google v zvezi z lastniškimi vmesniki naj bi se ti OS ravno tako spopadali s težavo, da jih OEM niso želeli tržiti.
183. Splošno sodišče naj bi to priznalo tudi v pojasnilih, ki jih je v točkah od 226 do 233 izpodbijane sodbe navedlo v zvezi s prevladujočim položajem družbe Google. Tako naj bi v točki 229 izpodbijane sodbe ugotovilo, da alternativna različica OS Android sprva morda ne bi bila verodostojna konkurentka, zlasti zato, ker naj bi bili za reprodukcijo lastniških aplikacij družbe Google (ki za to različico sploh niso bile na voljo) potrebni čas in velike naložbe.
184. Zato naj bi Splošno sodišče s tem, da je v točki 893 izpodbijane sodbe presodilo, da analiza hipotetičnih scenarijev ni potrebna, ker je Komisija zadostno dokazala protikonkurenčne učinke AFA, napačno uporabilo pravo.
185. S to trditvijo ni mogoče uspeti.
186. Kot je navedeno v točkah 93, 94 in 97 teh sklepnih predlogov, Komisiji v okviru presoje potencialnih ali dejanskih protikonkurenčnih učinkov ravnanja nikakor ni treba opraviti analize hipotetičnih scenarijev. To velja še posebej takrat, kadar je obstoj zadevnih učinkov sicer pravno zadostno dokazan. Poleg tega se lahko izkaže, zlasti v obravnavanem okviru, ki se nanaša na izjemno zapletene digitalne trge, da ugibanja o hipotetičnih možnostih ukrepanja, za katero bi se udeleženci na trgu lahko odločili v primeru neobstoja spornega ravnanja podjetja s prevladujočim položajem, ne bi bila primerna. Nenazadnje velja, kot trdi Komisija in kot je Splošno sodišče navedlo na primer v točki 850 izpodbijane sodbe, da Komisiji ni treba dokazati, da je bilo zadevno ravnanje edini razlog za ugotovitev obstoja učinka izrinjenja; zadostuje že to, da se pravno zadostno dokaže, da je to ravnanje prispevalo k nastanku takega učinka.
187. Poleg tega ugotovitev, ki jo je Splošno sodišče podalo v zvezi s prevladujočim položajem družbe Google, v skladu s katero je obstajala nevarnost, da alternativne različice OS Android sprva ne bi bile verodostojne konkurentke, zaradi česar morebiten obstoj takih različic ni omajal ugotovitev v zvezi s prevladujočim položajem na trgu, ne pomeni, da se s temi različicami ni izvajal konkurenčni pritisk na družbo Google. Splošno sodišče je namreč v točkah od 844 do 847 ugotovilo, da so nezdružljivi prilagojeni OS Android pomenili konkurenčno grožnjo za družbo Google, pri čemer pa družba Google ne izpodbija dokazov, obravnavanih v navedenih točkah.
188. Iz navedenega izhaja, da je treba zavrniti tudi drugi del tretjega pritožbenega razloga, kar posledično pomeni, da je treba zavrniti tretji pritožbeni razlog v celoti.
b)      Utemeljitev AFA (četrti pritožbeni razlog)
189. Družba Google s četrtim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker ni upoštevalo objektivnih utemeljitev AFA.
190. Splošno sodišče je v točki 876 izpodbijane sodbe navedlo, da ravnanje ne pomeni zlorabe, če je utemeljeno s prednostmi za konkurenco ali se z njim uresničujejo upravičeni interesi, pri čemer pa mora podjetje s prevladujočim položajem dokazati, da je res tako.(78)
191. Vendar so trditve, ki jih družba Google navaja, da bi prikazala napake, ki naj bi jih pri presoji tega vidika storilo Splošno sodišče, povečini nedopustne, saj so namenjene temu, da bi Sodišče opravilo novo presojo dejanskega stanja, pri čemer pa ne vsebujejo nobenih očitkov glede izkrivljanja teh dejstev.(79) Iz presoje teh trditev in ugotovitev Splošnega sodišča, ki se s temi trditvami izpodbijajo, je nasprotno razvidno, da družba Google preprosto ni mogla dokazati, da so bili sporni protikonkurenčni elementi, ki so jih vsebovali AFA, objektivno potrebni in utemeljeni.
192. Prvič, družba Google navaja, da je Splošno sodišče v točki 880 izpodbijane sodbe storilo napako, ker se je oprlo na dejansko rast OS Android, ki je bila dosežena v obdobju veljavnosti AFA, da bi ovrglo trditev, da so bile obveznosti, ki so jih določali AFA, nujne za preživetje tega OS na trgu. Splošno sodišče naj bi namreč moralo preučiti, kakšen bi bil razvoj OS Android, če zadevne obveznosti ne bi obstajale.
193. Kot pa je bilo že večkrat navedeno, obravnava vprašanja, kako bi se trg lahko razvijal, če sporno ravnanje ne bi obstajalo, ni naloga Komisije in Splošnega sodišča.(80) Ker družba Google v zvezi z nujnostjo zadevnih obveznosti v tem konkretnem primeru ni navedla tehtnih trditev, je Splošno sodišče ravnalo pravilno, ko se je oprlo na prevladujoči položaj družbe Google in rast OS Android, da bi ugotovilo, da primeri drugih OS, ki delujejo kot „odprtokodni“ sistemi in ki jih je navedla družba Google, niso pomenili verodostojne grožnje za preživetje OS Android, kakor se je zatrjevalo.
194. Drugič, družba Google trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker ni upoštevalo legitimnega interesa družbe Google, da pred nezdružljivostjo in razdrobljenostjo ne zaščiti le različic OS Android, ki so združljive z aplikacijami družbe Google, ampak celoten ekosistem Android, to je tudi različice brez aplikacij družbe Google. Splošno sodišče naj s tem ne bi upoštevalo povezanih trditev družbe Google.
195. Ta očitek ni utemeljen, saj je Splošno sodišče presojo trditev, ki jih je družba Google navedla v zvezi s tem vidikom, opravilo zlasti v točkah od 882 do 884, 886 in od 889 do 891 izpodbijane sodbe. Pri tem je Splošno sodišče, zlasti v točki 891 izpodbijane sodbe, ugotovilo, da družba Google ni dokazala, da je bila izključitev nezdružljivih prilagojenih OS Android nujna za preživetje „ekosistema Android“.
196. Tretjič, družba Google trdi, da je Splošno sodišče storilo napako, ker je presodilo, da so bile obveznosti iz AFA conditio sine qua non za ponujanje brezplačne licence za uporabo odprtokodnega OS. S tem naj bi podjetjem s prevladujočim položajem odvzelo možnost, da bi tak „upravljan odprtokodni model“ uvedle v prihodnje; ta podjetja naj bi lahko odslej izbirala le med zaprtokodnim in popolnoma odprtokodnim modelom.
197. Vendar tudi ta očitek, kot pravilno trdi Komisija, ni utemeljen. Iz ugotovitev, ki jih je Splošno sodišče podalo zlasti v točkah 878, 882 in 890 izpodbijane sodbe, namreč izhaja, da ima podjetje s prevladujočim položajem še naprej vso pravico do uporabe „upravljanega odprtokodnega modela“, za katerega veljajo sorazmerne in utemeljene omejitve. Primer takega ravnanja so obveznosti glede združljivosti, ki so bile v AFA določene za naprave, na katerih so bile nameščene aplikacije družbe Google, ki jih Komisija ni izpodbijala. Kot pa je Splošno sodišče poudarilo v točki 886 te sodbe, pravice podjetja, da izkoristi ekonomske učinke, povezane s storitvami, ki jih razvija, ni mogoče tako zelo razširiti, da bi se mu priznala pravica, da morebitnim konkurentom prepreči obstoj na trgu.
198. Četrtič in zadnjič, družba Google trdi, da Splošno sodišče ni upoštevalo trditev, s katerimi je zatrjevala, da strategija glede znamk, ki bi ji omogočila, da znamki „Google“ in „Android“ pridrži le za združljive naprave, in ki jo je Komisija predlagala kot manj omejevalno možnost, v praksi ne bi bila izvedljiva.
199. Ta trditev ni dopustna, saj družba Google z njo graja dejanske ugotovitve, ki jih je Splošno sodišče podalo v zvezi s strategijo glede znamk, in ponavlja trditve, ki jih je v zvezi s tem vidikom navedla že v postopku na prvi stopnji, ne da bi pri tem dokazala, da je Splošno sodišče pri pravni opredelitvi dokazov v točki 883 izpodbijane sodbe izkrivilo te dokaze ali storilo napako.
200. Skratka, iz navedenega izhaja, da je treba tudi četrti pritožbeni razlog zavrniti.
c)      Predlog o presoji AFA
201. Ugotoviti je treba, da družbi Google ni uspelo dokazati, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri presoji trditev, ki jih je ta družba navedla v postopku na prvi stopnji v zvezi s tem, ali obveznosti glede združljivosti, ki so jih vsebovali AFA, pomenijo zlorabo. Zato je treba tretji in četrti pritožbeni razlog zavrniti.
3.      Enotna in trajajoča kršitev (peti pritožbeni razlog)
202. Družba Google s petim pritožbenim razlogom trdi, da bi moralo Splošno sodišče, potem ko je ugotovilo, da Komisija ni dokazala, da so RSA za portfelj pomenili zlorabo, sporni sklep v celoti razglasiti za ničen. Ta sklep naj bi namreč temeljil na ugotovitvi enotne in trajajoče kršitve, ki so jo sestavljale štiri ločene kršitve (paket MADA-Google Search, paket MADA-Chrome ter sporazumi AFA in RSA za portfelj). Po odpravi RSA za portfelj, ki so bili bistven in nedeljiv element te enotne in trajajoče kršitve, naj ne bi bilo več mogoče ohraniti niti preostalega dela spornega sklepa.
203. Komisija trdi, da ta pritožbeni razlog ni dopusten, ker družba Google v postopku na prvi stopnji ni izpodbijala obstoja enotne in trajajoče kršitve, prav tako pa ni trdila, da bi bilo treba sporni sklep, če bi bil za ničen razglašen eden od njegovih sestavnih delov, v celoti razglasiti za ničen.
204. Ta ugovor je treba zavrniti. Res je, da pritožnik v pritožbenem postopku ne sme navajati novih razlogov in trditev, ki niso bili predmet razprave v postopku na prvi stopnji. Vendar je mogoče pritožbo vložiti tako, da se pred Sodiščem sklicuje na razloge, ki izhajajo iz izpodbijane sodbe same in s katerimi se izpodbija njena utemeljenost.(81)
205. Vseeno pa je peti pritožbeni razlog, ki ga navaja družba Google, vsebinsko neutemeljen.
206. Kadar se niz dejanj ali trajajoče ravnanje zaradi istega cilja izkrivljanja konkurence uvrščata v „celovit načrt“, lahko skupaj pomenita enotno in trajajočo kršitev.(82) Čeprav se je ta pojem doslej uporabljal predvsem za dokazovanje enotne in trajajoče narave kršitev člena 101 PDEU, ki jih je storilo več podjetij, je lahko upošteven tudi v okviru uporabe člena 102 PDEU.(83)
207. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v točkah 18, od 64 do 72 in od 1018 do 1029 izpodbijane sodbe navedlo, da Komisija zadevnih omejitev zaradi njihovega skupnega cilja in povezanih učinkov ni opredelila le kot štiri ločene kršitve, ampak tudi kot enotno in trajajočo kršitev. To naj bi storila zlasti zato, ker so bile te omejitve del celovite strategije, s katero si je želela družba Google utrditi prevladujoči položaj na trgu splošnega spletnega iskanja v času, ko je pomen mobilnega interneta močno naraščal. Skupni cilj te strategije naj bi bil zagotoviti, da bi imela družba Google najboljši možen dostop do splošnih iskalnih poizvedb, ki jih potrošniki opravijo s pametnimi mobilnimi napravami.
208. Družba Google pravilno navaja, da je razglasitev delne ničnosti akta Unije mogoča samo takrat, kadar so elementi, katerih ničnost se zahteva, ločljivi od preostalega akta. Ta zahteva ni izpolnjena, če bi razglasitev delne ničnosti akta povzročila spremembo njegovega bistva.(84)
209. V obravnavani zadevi pa razglasitev delne ničnosti spornega sklepa v delu, v katerem se nanaša na četrto kršitev, ki so jo pomenili RSA za portfelj, v nasprotju s trditvijo družbe Google ni privedla do spremembe bistva tega akta, kar zadeva preostale tri kršitve ter enotno in trajajočo kršitev, ki so jo sestavljale te tri kršitve.
210. Na eni strani je jasno, kot sem pojasnila zlasti v točkah od 60 do 69 in 179 teh sklepnih predlogov, da razglasitev ničnosti ugotovitev, ki se nanašajo na RSA za portfelj, ne vpliva na ugotovitve, ki so bile v spornem sklepu navedene v zvezi s preostalimi tremi kršitvami. Že samo dejstvo, da drugi deli še vedno obstajajo, namreč onemogoča, da bi se ta sklep v celoti razglasil za ničen.(85)
211. Na drugi strani pa so tudi ugotovitve, ki jih je Komisija navedla v zvezi z obstojem enotne in trajajoče kršitve in ki jih je Splošno sodišče potrdilo, še vedno veljavne, čeprav je bilo ugotovljeno, da RSA za portfelj ne pomenijo samostojne kršitve.
212. Splošno sodišče je zlasti v točkah od 1021 do 1023 in 1025 izpodbijane sodbe navedlo, da je iz dejanskih okoliščin ugotovljenih kršitev razvidno, da sta bili prva in druga sporna omejitev, in sicer paket MADA-Google Search, paket MADA-Chrome in sporazumi AFA, ki so bili opredeljeni kot tri ločene kršitve, del celovite strategije. Ta strategija naj bi zajemala določitev posebnih pogojev za uporabo OS Android na eni strani ter nekaterih aplikacij in storitev na drugi strani. Namenjena naj bi bila vnaprejšnji pripravi na razvoj interneta na mobilnih napravah ob hkratni ohranitvi poslovnega modela družbe Google, ki temelji na prihodkih, ki jih ta družba ustvari predvsem z uporabo svoje storitve splošnega iskanja. V okviru te celovite strategije, ki jo je izvajala družba Google, naj bi bila torej ohranitev prevladujočega položaja na nacionalnih trgih storitev splošnega iskanja, ki ga je imela v celotnem obdobju kršitve, odločilnega pomena, k njej pa naj bi prispevali prva in druga sporna omejitev.
213. Iz navedenih ugotovitev, katerih dejanske podlage družba Google ne izpodbija, ni razvidno, da je ugotovitev, v skladu s katero so MADA in AFA tudi po tem, ko je bilo ugotovljeno, da RSA za portfelj ne pomenijo samostojne kršitve, še vedno sestavljali medsebojno povezan sistem, ki je bil zaradi doseganja istega cilja namenjen izvajanju celovite strategije, ki je pomenila zlorabo, temeljila na napačni uporabi pravi.
214. Poleg tega je iz navedb, podanih v točkah od 60 do 69 in 179 teh sklepnih predlogov, razvidno, da so bili RSA za portfelj, čeprav niso bili opredeljeni kot samostojna kršitev, zaradi upoštevnih okoliščin nedeljiv sestavni del celovite strategije družbe Google. Zato Splošno sodišče s tem, da je te elemente upoštevalo pri presoji kršitve, ni napačno uporabilo prava. To v nasprotju s trditvami družbe Google velja tako v okviru ugotovitve o obstoju ločene kršitve kot tudi v okviru ugotovitve o obstoju enotne in trajajoče kršitve.(86)
215. Iz navedenega izhaja, da je treba zavrniti tudi peti pritožbeni razlog.
4.      Predlog o ugotovitvi kršitve
216. Ker nobeden od prvih petih pritožbenih razlogov ni utemeljen, je treba ugotovitve Splošnega sodišča v zvezi z obstojem in značilnostmi kršitve potrditi.
B.      Globa (šesti pritožbeni razlog)
217. Družba Google s šestim in zadnjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti v zvezi z globo štirikrat napačno uporabilo pravo. Ker naj pri novem izračunu globe ne bi ustrezno upoštevalo ugotovitve, da RSA za portfelj ne pomenijo samostojne kršitve, naj bi de facto povišalo znesek globe za druge dele kršitve.
218. Splošno sodišče je v točki 19 izpodbijane sodbe navedlo, da je Komisija v spornem sklepu družbi Google LLC naložila globo v višini 4.342.865.000 EUR, od katerega je bila za plačilo 1.921.666.000 EUR solidarno odgovorna z družbo Alphabet Inc. Ta znesek je določila tako, da je upoštevala vrednost upoštevne prodaje v EGP v zvezi z enotno in trajajočo kršitvijo, ki jo je družba Google ustvarila v zadnjem letu udeležbe pri kršitvi (2017), ob čemer je uporabila še koeficient teže (11 %). Komisija je nato dobljeni znesek pomnožila s številom let udeležbe pri kršitvi (približno 7,52) in k temu prištela dodatni znesek (enak 11 % vrednosti prodaje v letu 2017), s čimer je želela podobna podjetja odvrniti od udeležbe pri enakih ravnanjih. Ob tem je še menila, da zneska globe ni treba znižati ali zvišati zaradi upoštevanja olajševalnih ali obteževalnih okoliščin ali posebnega upoštevanja velike finančne zmogljivosti družbe Google.
219. Splošno sodišče je v točkah 1016 in 1029 izpodbijane sodbe pojasnilo, da je bilo treba zaradi razglasitve ničnosti spornega sklepa v delu, v katerem se je nanašal na to, da so RSA za portfelj pomenili zlorabo, ta sklep spremeniti tudi v delu, v katerem je bilo ugotovljeno, da je družba Google sodelovala pri enotni in trajajoči kršitvi člena 102 PDEU, ki je vključevala četrto kršitev. Vendar naj bi bilo treba upoštevati tudi dejstvo, da ugotovitev enotne in trajajoče kršitve, ki je bila del celovite strategije, h kateri sta prispevala prvi in drugi vidik te kršitve, in sicer MADA in AFA, ni bila nezakonita.
220. Splošno sodišče je nato v točkah od 1036 do 1112 izpodbijane sodbe navedlo elemente, ki jih je upoštevalo pri novem izračunu globe. Pri tem je pojasnilo, da je upoštevalo enako vrednost prodaje kot Komisija (točka 1072), vendar da uporaba fiksnega koeficienta teže v višini 11 % vrednosti prodaje, ki ga je določila Komisija, ni bila zadosten pokazatelj izvajanja in intenzivnosti kršitve v zadevnem obdobju (točka 1081). Splošno sodišče je z vidika intenzivnosti kršitve razlikovalo med tremi obdobji, in sicer od 1. januarja 2011 do 1. avgusta 2012, od 1. avgusta 2012 do 31. marca 2014 in od 31. marca 2014 do sprejetja spornega sklepa 18. julija 2018. Po mnenju Splošnega sodišča je bila intenzivnost kršitve posebej visoka v drugem obdobju (točke od 1082 do 1094).
221. Splošno sodišče je na podlagi teh ugotovitev določilo globo v višini 4.125.000.000 EUR namesto 4.342.865.000 EUR, pri čemer je družbi Alphabet Inc. naložilo solidarno plačilo zneska v višini 1.520.605.895 EUR (točki 1099 in 1100).
222. Preden se lotim obravnave očitka, ki ga je v zvezi s tem navedla družba Google, naj opozorim, da neomejena pristojnost, ki je v skladu s členom 261 PDEU sodišču Unije podeljena s členom 31 Uredbe št. 1/2003,(87) pristojnemu sodišču Unije omogoča, da preseže zgolj nadzor zakonitosti sankcije in presojo Komisije nadomesti s svojo ter tako odpravi, zniža ali zviša naloženo globo ali periodično denarno kazen(88).
223. Res je, da izvajanje te sodne pristojnosti ni enakovredno nadzoru po uradni dolžnosti.(89) Vendar mora sodišče Unije za to, da so izpolnjene zahteve nadzora nad neomejeno sodno pristojnostjo v smislu člena 47 Listine o temeljnih pravicah glede glob, pri izvajanju pooblastil iz členov 261 in 263 PDEU preučiti vsak očitek, dejanski ali pravni, s katerim se skuša dokazati, da znesek globe ni v sorazmerju s težo in trajanjem kršitve.(90)
224. Nazadnje, le Splošno sodišče je pristojno za nazor nad načinom, na katerega Komisija v vsakem posamičnem primeru presodi težo nezakonitih ravnanj. V okviru pritožbe je namen nadzora Sodišča preveriti, prvič, koliko je Splošno sodišče pravno pravilno upoštevalo vse bistvene dejavnike za presojo teže določenega ravnanja glede na člen 102 PDEU in člen 23 Uredbe št. 1/2003, in, drugič, ali je Splošno sodišče pravno zadostno odgovorilo na vse trditve, navedene v utemeljitev predloga za odpravo ali znižanje globe.(91)
225. Družba Google s prvim očitkom, ki ga navaja v zvezi s tem, trdi, da je Splošno sodišče kršilo njeno pravico do obrambe, ker ji ni bila dana možnost, da poda pripombe v zvezi z elementi, ki so bili upoštevani pri novem izračunu globe, zlasti v zvezi z domnevno višjo intenzivnostjo kršitve v drugem obdobju. Poleg tega naj bi Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je bilo obdobje od leta 2012 do leta 2014 odločilno za razvoj konkurentov družbe Google, izkrivilo dokaze.
226. V zvezi s trditvijo o izkrivljanju dokazov je treba navesti, da ta trditev ni dovolj utemeljena. Družba Google namreč ne navaja nobenega elementa, ki naj bi bil izkrivljen, ampak zgolj trdi, da je Komisija v spornem sklepu ugotovila, da je prehod na mobilni internet potekal od leta 2007 dalje; zato naj ne bi bilo nobenega indica, ki bi kazal na to, da je bilo obdobje od leta 2012 do leta 2014, kot je razsodilo Splošno sodišče, za konkurente družbe Google še posebej pomembno. Vendar na podlagi te splošne trditve ni mogoče ugotoviti, da je prišlo do izkrivljanja dokazov.
227. Neutemeljena je tudi trditev, da je Splošno sodišče kršilo pravico družbe Google do obrambe.
228. Ko namreč tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj izvaja svojo neomejeno pristojnost v zvezi s sankcijo, se mora zavedati, da lahko Splošno sodišče to sankcijo presoja glede na vse okoliščine obravnavane zadevi in da lahko te okoliščine upošteva pri novem izračunu te sankcije. V tem okviru je treba zaradi spoštovanja pravic do obrambe zagotoviti, da lahko stranke predstavijo svoje pripombe v zvezi z vsemi upoštevnimi okoliščinami, ne pa tega, da jih Splošno sodišče pozove k predložitvi pripomb o dejansko predvidenem novem izračunu glob.(92) V obravnavani zadevi je družba Google v postopku na prvi stopnji Splošnemu sodišču izrecno predlagala, naj upošteva intenzivnost kršitve, zdaj pa ne trdi, da ni mogla predložiti pripomb v zvezi z dejanskimi elementi, ki jih je Splošno sodišče preučilo v okviru te presoje.
229. Dalje, družba Google z drugim očitkom trdi, da je Splošno sodišče kršilo domnevo nedolžnosti, ker se je pri presoji intenzivnosti in trajanja kršitve oprlo na elemente okvira, kakršni so RSA, politika družbe Google v zvezi z lastniškimi vmesniki ali sporazum družbe Google z družbo Apple, ki sami po sebi niso bili opredeljeni kot zloraba.
230. Kot pa sem pojasnila že v točkah od 60 do 69 in 179 teh sklepnih predlogov, je mogoče pri presoji učinkov kršitve upoštevati tudi elemente okvira zlorabe, zlasti če izhajajo iz drugih ravnanj podjetja s prevladujočim položajem.
231. Družba Google v okviru tretjega očitka trdi, da je Splošno sodišče kršilo načelo ne ultra petita, ker je koeficient teže uporabilo na način, ki ga ni predlagala nobena od strank.
232. Tudi ta očitek je treba zavrniti.
233. Kot sem že navedla, neomejena pristojnost, ki jo ima sodišče Unije, temu sodišču načeloma omogoča tudi zvišanje globe.(93) Niti v prvostopenjskem postopku niti v pritožbenem postopku ni prepovedi reformatio in peius. Poleg tega sodišča Unije glede višine globe niso vezana na predloge strank, čeprav morajo pri tem upoštevati okvir predmeta spora, ki je določen v ničnostni tožbi in pritožbi.(94) Ni sporno, da je v obravnavani zadevi tako.
234. Nazadnje, družba Google s četrtim očitkom trdi, da globa, ki jo je določilo Splošno sodišče, ni sorazmerna in da ni ustrezno obrazložena.
235. Tudi to trditev je treba zavrniti.
236. V skladu s sodno prakso Sodišča velja, da Komisija izpolni svojo obveznost obrazložitve, če navede elemente presoje, ki so ji omogočili izmeriti težo in trajanje kršitve. Čeprav ni dolžna navesti vseh številčnih podatkov v zvezi z vsako vmesno stopnjo načina izračuna sprejete globe, pa mora vendarle pojasniti, kako je pretehtala in ocenila elemente, ki jih je upoštevala. Obveznost Komisije, da zadostno obrazloži upoštevnost in težo elementov, ki jih je upoštevala pri določitvi metode, ki ji je dala prednost, ne pomeni, da je dolžna posredovati številčne podatke glede načina izračuna globe ali da je zavezana podrobno pojasniti notranje izračune, ki jih je opravila.(95)
237. Enako mora veljati tudi za Splošno sodišče.
238. Zato se je sicer mogoče vprašati, zakaj Splošno sodišče v obravnavani zadevi glede na obširnost elementov, ki jih je upoštevalo pri določitvi globe, v obrazložitvi preprosto ni predstavilo tudi izračuna, ki ga je uporabilo za določitev zneska te globe. Prav tako je mogoče izraziti obžalovanje zaradi uporabe tega pristopa in ugotoviti, da bi predstavitev teh izračunov zagotovila vpogled v razlogovanje Splošnega sodišča in olajšala delo Sodišča. Vendar to ne pomeni, da je treba izpodbijano sodbo zaradi pristopa, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, razveljaviti.
239. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da kadar Sodišče v okviru pritožbe odloča o pravnih vprašanjih, ni pristojno, da iz razlogov pravičnosti s svojo presojo nadomesti presojo Splošnega sodišča, ki pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti odloča o višini glob, naloženih podjetjem zaradi kršitev prava Unije. Le če bi Sodišče ocenilo, da višina sankcije ni le neprimerna, ampak tudi tako pretirana, da ni sorazmerna, bi bilo torej treba ugotoviti, da je Splošno sodišče zaradi neprimernosti višine globe napačno uporabilo pravo.(96)
240. Splošno sodišče je v obravnavani zadevi, prvič, obširno, in sicer v približno 80 točkah, pojasnilo vidike, ki jih je upoštevalo pri novem izračunu globe in ki so se nanašali zlasti na težo in trajanje sporne kršitve. Drugič, zdi se, da nova globa, ki se je v primerjavi z prvotno izrečeno globo znižala za malce več kot 200.000.000 EUR (prvotni znesek je znašal 4.342.865.000 EUR, nato pa se je znižal na 4.125.000.000 EUR), tudi ob upoštevanju odprave RSA za portfelj kot samostojne zlorabe ni tako pretirana, da bi bila nesorazmerna. Splošno sodišče je namreč zlasti v točkah od 1015 do 1029 izpodbijane sodbe poudarilo, da so drugi vidiki zadevne kršitve ter enotna in trajajoča kršitev, ki je bila del celovite strategije, ki je okrepila učinek te kršitve, kljub odpravi navedene ugotovitve še vedno obstajali.
241. Iz tega sledi, da tudi šestega pritožbenega razloga družbe Google ni mogoče sprejeti.
C.      Predlog glede presoje pritožbe
242. Iz navedenih ugotovitev izhaja, da je treba vseh šest pritožbenih razlogov in s tem pritožbo v celoti zavrniti.
V.      Stroški
243. Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
244. Prvič, v skladu s členom 138(1) in (2) Poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki; če je neuspelih strank več, Sodišče odloči o porazdelitvi stroškov. Ker je Komisija predlagala, naj se pritožnicama naloži plačilo stroškov, in ker ti s pritožbenimi razlogi nista uspeli, se jima naloži, da poleg svojih stroškov nosita tudi stroške Komisije. Ker sta pritožbo vložili skupaj, te stroške krijeta solidarno.
245. Dalje, v skladu s členom 184(4) Poslovnika lahko Sodišče odloči, da intervenient na prvi stopnji, ki je sodeloval pri pisnem ali ustnem delu postopka pred Sodiščem, krije svoje stroške. Ker so organizacija ADA, združenje CCIA ter družbe Gigaset, HMD in Opera na eni strani ter združenje BDZV, organizacija BEUC, združenje FairSearch, družbi Qwant in Seznam ter združenje VDZ na drugi strani sodelovali pri pisnem in/ali ustnem delu tega pritožbenega postopka, jim je treba naložiti, da nosijo svoje stroške.
VI.    Predlog
246. Na podlagi navedenih preudarkov Sodišču predlagam, naj odloči tako:
–        Pritožba se zavrne.
–        Družbi Google LLC in Alphabet Inc. poleg svojih stroškov nosita tudi stroške Evropske komisije.
–        Organizacija Application Developers Alliance, združenje BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV, organizacija Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC), združenje Computer & Communications Industry Association, združenje FairSearch AISBL, družbe Gigaset Communications GmbH, HMD global Oy, Opera Norway AS, Qwant in Seznam.cz, a.s. ter združenje Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV nosijo vsak svoje stroške.
1      Jezik izvirnika: angleščina.
2      Sodba z dne 14. septembra 2022 (T‑604/18, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2022:541, točka 54).
3      Sklep Komisije z dne 18. julija 2018 v zvezi s postopkom na podlagi člena 102 [PDEU] in člena 54 Sporazuma EGP (zadeva AT.40099 – Google Android) (povzetek v UL 2019, C 402, str. 19, v nadaljevanju: sporni sklep).
4      Sodba z dne 12. maja 2022 (C‑377/20, EU:C:2022:379).
5      Sodba z dne 19. januarja 2023 (C‑680/20, EU:C:2023:33).
6      Sodba z dne 21. decembra 2023 (C‑333/21, EU:C:2023:1011).
7      Sodba z dne 10. september 2024 (C‑48/22 P, EU:C:2024:726).
8      Sodba z dne 24. oktobra 2024 (C‑240/22 P, EU:C:2024:915).
9      Točka 120 izpodbijane sodbe ter točki 217 in 402 obrazložitve spornega sklepa.
10      Točka 121 izpodbijane sodbe in točka 439 obrazložitve spornega sklepa.
11      Točki 274 in 300 izpodbijane sodbe ter točke 752, 753, 1009 in 1010 obrazložitve spornega sklepa.
12      Točke 274, 300 in od 314 do 316 izpodbijane sodbe.
13      Točki 803 in 805 izpodbijane sodbe ter točki 1015 in 1016 obrazložitve spornega sklepa.
14      Točki 621 in 622 izpodbijane sodbe ter točka 1192 obrazložitve spornega sklepa.
15      Točka 38 izpodbijane sodbe.
16      Sklep predsednika Sodišča z dne 19. januarja 2023, Google in Alphabet/Komisija (C‑738/22 P, EU:C:2023:44).
17      Sklep predsednika Sodišča z dne 18. aprila 2023, Google in Alphabet/Komisija (C‑738/22 P, EU:C:2023:326).
18      Glej sodbo z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točke od 223 do 230).
19      Glej v zvezi s tem merilom sodbo z dne 24. oktobra 2024, Komisija/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, točka 90).
20      Glej točki 623 in 631 izpodbijane sodbe.
21      Točka 1195 in naslednje obrazložitve spornega sklepa in točka 637 izpodbijane sodbe.
22      Glej točke od 1225 do 1271 obrazložitve spornega sklepa ter točke od 700 do 711, 733 in 734 izpodbijane sodbe.
23      Glej točke od 679 do 698 in od 733 do 802 izpodbijane sodbe.
24      Glej zlasti točki 197 in 1292 obrazložitve spornega sklepa ter točke 452, 632, 633 in 1090 izpodbijane sodbe.
25      Glej točke od 419 do 538 izpodbijane sodbe, zlasti točke 426, 428, 434, 443, od 446 do 452, 457, 480, 481, 494, 495 in 537.
26      Točke 451, 452, 1018 in 1019 izpodbijane sodbe, ki napotujejo na točko 822 obrazložitve in opombo 908 spornega sklepa.
27      Sodbe z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 72); z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točke 40, 44, 52 in 62); z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 130); z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točki 166 in 168), in z dne 24. oktobra 2024, Komisija/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, točki 179 in 331).
28      Sodbi z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 70), in z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točka 43).
29      Sodba z dne 6. decembra 2012 (C‑457/10 P, EU:C:2012:770, točka 140).
30      Sodba z dne 16. junija 2022 (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, točki 64 in 80).
31      Sodba z dne 10. septembra 2024 (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točke od 170 do 172 in od 240 do 247).
32      Točki 451 in 452 izpodbijane sodbe; glej tudi točki 495 in 537 te sodbe.
33      Glej točke od 112 do 124 teh sklepnih predlogov.
34      Glej točke od 336 do 338 in 565 izpodbijane sodbe.
35      Glej sodbo z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točke od 240 do 247), in sklepne predloge, ki sem jih predstavila v zadevi Google in Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, točke od 177 do 182).
36      Točka 428 izpodbijane sodbe.
37      Glej v tem okviru točki 332 in 333 izpodbijane sodbe.
38      Glej točko 330 izpodbijane sodbe.
39      Sodba z dne 9. novembra 2023, Global Silicones Council in drugi/ECHA (C‑559/21 P, EU:C:2023:842, točka 50 in navedena sodna praksa).
40      Sodba z dne 19. decembra 2013, Siemens in drugi/Komisija (C‑239/11 P, C‑489/11 P in C‑498/11 P, EU:C:2013:866, točke od 38 do 46 in navedena sodna praksa).
41      Glej v tem smislu prav tam.
42      Glej sklep z dne 29. septembra 2010, EREF/Komisija (C‑74/10 P in C‑75/10 P, EU:C:2010:557, točka 41 in navedena sodna praksa).
43      Glej v tem smislu sodbo z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točke od 223 do 229).
44      Glej v tem smislu sodbo z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točke od 98 do 102).
45      Glej v tem smislu sodbo z dne 27. junija 2024, Komisija/Servier in drugi (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, točka 353).
46      Glej v zvezi s tem točki 115 in 116 izpodbijane sodbe.
47      Glej na primer sodbo z dne 24. oktobra 2024, Komisija/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, točka 26).
48      Glej sodbe z dne 14. novembra 1996, Tetra Pak/Komisija (C‑333/94 P, EU:C:1996:436, točka 37); z dne 12. decembra 1991, Hilti/Komisija (T‑30/89, EU:T:1991:70, točki 100 in 101), in z dne 6. oktobra 1994, Tetra Pak/Komisija (T‑83/91, EU:T:1994:246, točki 136 in 137).
49      Glej v tem smislu sodbo z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točke 78 ter 91 in naslednje).
50      Sodba z dne 17. septembra 2007 (T‑201/04, EU:T:2007:289, točke 857, od 867 do 869, 977 in od 1034 do 1058).
51      Točki 336 in 493 izpodbijane sodbe.
52      Sodba z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 61), in sklepni predlogi, ki jih je generalni pravobranilec A. Rantos predstavil v zadevi Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2021:998, točke od 42 do 46).
53      Sklepni predlogi, ki jih je generalni pravobranilec A. Rantos predstavil v zadevi Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2021:998, točke od 47 do 50).
54      Sodbi z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 78), in z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točki 39 in 57). Glej tudi sodbi z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, točka 91), in z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, točke od 134 do 138, 147, 148 in 152). Glej tudi sodbo (ki jo je Sodišče pozneje razveljavilo) z dne 12. junija 2014, Intel/Komisija (T‑286/09, EU:T:2014:547, točke od 198 do 210); to vprašanje se ponovno postavlja v še nerešeni zadevi T‑1129/23.
55      Ta analiza se nanaša na hipotetične enako učinkovite konkurente, ne pa na dejanske konkurente podjetja s prevladujočim položajem; glej sodbe z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točke 78, 79, 82, 91 in 101); z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točki 56 in 59), in z dne 24. oktobra 2024, Komisija/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, točki 311 in 343).
56      Glej v tem smislu sodbi z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 82), in z dne 24. oktobra 2024, Komisija/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, točka 181).
57      Glej sodbe z dne 17. februarja 2011, TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83, točke od 40 do 43); z dne 27. marca 2012, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, točka 38); z dne 6. oktobra 2015, Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, točka 57 in naslednje); z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točki 56 in 57), in z dne 24. oktobra 2024, Komisija/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, točka 181). Glej tudi sklepne predloge, ki jih je generalni pravobranilec A. Rantos predstavil v zadevi Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2021:998, točka 70).
58      Glej sodbi z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točke od 79 do 83), in z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točka 59); glej tudi sklepne predloge, ki jih je generalni pravobranilec A. Rantos predstavil v zadevi Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2021:998, točke od 68 do 71). Vendar glej sklepne predloge, ki sem jih predstavila v zadevi Google in Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, točka 192 in naslednje).
59      Sodbi z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točki 138 in 139), in z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točke od 52 do 62).
60      Glej v tem smislu sodbi z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točke od 141 do 144), in z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točka 265).
61      Glej sodbe z dne 6. oktobra 2015, Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, točki 57 in 58); z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 81); z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točki 57 in 58); ter z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točka 264).
62      Glej sodbe z dne 6. oktobra 2015, Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, točke od 57 do 61); z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 82) („če je [ta test] izvedljiv“); z dne 19. januarja 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, točka 57), in z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točke od 266 do 269). Glej tudi sklepne predloge, ki sem jih predstavila v zadevah Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:343, točke od 71 do 74) ter Google in Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, točka 192 in naslednje).
63      Glej točki 115 in 116 izpodbijane sodbe.
64      Glej na primer točko 294 izpodbijane sodbe.
65      Glej točko 18 teh sklepnih predlogov.
66      Sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, točki 129 in 131), in z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točka 167).
67      Glej v zvezi s tem sklepne predloge, ki sem jih predstavila v zadevi Google in Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, točke od 191 do 198). Glej tudi točko 73 osnutka smernic o uporabi člena 102 [PDEU] za izključevalna ravnanja, s katerimi prevladujoča podjetja zlorabljajo svoj položaj, ki ga je Komisija pripravila leta 2024, in spremljajoči dokument služb Komisije o politiki (Staff Policy Brief), ki je bil objavljen marca 2023 in je naslovljen „A dynamic and workable effects-based approach to abuse of dominance“ (Dinamičen in izvedljiv pristop k obravnavi zlorabe prevladujočega položaja na podlagi učinkov), str. 5 in naslednje, ki sta na voljo na spletni strani Evropske komisije, naslovljeni „Application of Article 102 TFEU“.
68      Glej v tem smislu sodbo z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 99); glej tudi sodbo z dne 17. septembra 2007, Microsoft/Komisija (T‑201/04, EU:T:2007:289, točka 1069).
69      Sodba z dne 12. maja 2022, Servizio Elettrico Nazionale in drugi (C‑377/20, EU:C:2022:379, točka 102).
70      Prav tam (točke 78, 91 in 101).
71      Glej v tem smislu sodno prakso, navedeno v točki 106 teh sklepnih predlogov. Glej v tem smislu, zlasti v zvezi z digitalnimi trgi, tudi sodbo z dne 10. septembra 2024, Google in Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, točka 265), v kateri se Sodišče le delno sklicuje na sodbo z dne 6. septembra 2017, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, točki 138 in 139), ne da bi posebej navedlo merilo pokritosti trga, ki ga v tej zadevi zaradi prevladujočega položaja družbe Google na trgu ni bilo treba uporabiti.
72      Kot je pojasnjeno v točki 13 teh sklepnih predlogov, je prilagojeni OS nova programska oprema, ustvarjena na podlagi izvorne kode obstoječe programske opreme.
73      Točka 808 izpodbijane sodbe.
74      Lastniški vmesnik se nanaša na poseben sklop pravil in specifikacij, ki jih programska oprema upošteva za dostop do storitev in virov, ki jih zagotavlja druga programska ali strojna oprema, ki ravno tako uporablja ta lastniški vmesnik, ter za uporabo teh virov in storitev. Lastniški vmesniki v bistvu omogočajo medsebojno komunikacijo programske in strojne opreme ali komunikacijo med različnimi sklopi programske opreme (točki 89 in 90 obrazložitve spornega sklepa). Družba Google navaja, da lastniški vmesniki razvijalcem aplikacij za sistem Android omogočajo zlasti izkoriščanje lastniških storitev družbe Google, kakršna je Google Maps.
75      Sodba z dne 17. septembra 2007 (T‑201/04, EU:T:2007:289).
76      Glej v zvezi s tem točko 107 teh sklepnih predlogov.
77      Glej v zvezi s tem sodbo z dne 6. oktobra 2021, World Duty Free Group in Španija/Komisija (C‑51/19 P in C‑64/19 P, EU:C:2021:793, točke od 70 do 73).
78      Sodbe z dne 14. februarja 1978, United Brands in United Brands Continentaal/Komisija (27/76, EU:C:1978:22, točka 184); z dne 27. marca 2012, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, točke od 40 do 42), in z dne 30. januarja 2020, Generics (UK) in drugi (C‑307/18, EU:C:2020:52, točke od 165 do 167).
79      Glej v zvezi s tem točki 79 in 80 teh sklepnih predlogov ter navedeno sodno prakso.
80      Glej točki 97 in 186 teh sklepnih predlogov.
81      Sodba z dne 10. aprila 2014, Komisija/Siemens Österreich in drugi/Komisija (od C‑231/11 P do C‑233/11 P, EU:C:2014:256, točka 102).
82      Sodbe z dne 8. julija 1999, Komisija/Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, točka 81); z dne 7. januarja 2004, Aalborg Portland in drugi/Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P in C‑219/00 P, EU: C:2004:6, točka 258), in z dne 6. decembra 2012, Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, točka 41).
83      Glej sodbi z dne 18. aprila 2024, Heureka Group (Spletne storitve primerjave cen) (C‑605/21, EU:C:2024:324, točki 62 in 79), in z dne 1. julija 2010, AstraZeneca/Komisija (T‑321/05, EU:T:2010:266, točke od 891 do 895); glej tudi sklepne predloge, ki sem jih predstavila v zadevi Heureka Group (Spletne storitve primerjave cen) (C‑605/21, EU:C:2023:695, točki 90 in 91).
84      Sodba z dne 6. decembra 2012, Komisija/Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, točke od 35 do 39).
85      Glej v tem smislu prav tam točki 51 in 52.
86      Glej v tem smislu sodbo z dne 16. junija 2022, Sony Optiarc in Sony Optiarc America/Komisija (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, točki 64 in 80).
87      Uredba Sveta z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205).
88      Sodbe z dne 15. oktobra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi/Komisija (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, od C‑250/99 P do C‑252/99 P in C‑254/99 P, EU:C:2002:582, točka 692); z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, točka 63), in z dne 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisija (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, točka 193).
89      Sodbe z dne 8. decembra 2011, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, točka 64); z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, točka 213), in z dne 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisija (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, točka 194).
90      Sodbe z dne 10. julija 2014, Telefónica in Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, točka 200); z dne 26. januarja 2017, Villeroy & Boch Austria/Komisija (C‑626/13 P, EU:C:2017:54, točka 82), in z dne 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisija (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, točka 195).
91      Sodbe z dne 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisija (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, točka 128); z dne 28. junija 2005, Dansk Rørindustri in drugi/Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C‑213/02 P, EU:C:2005:408, točka 244), in z dne 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisija (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, točka 192).
92      Glej v tem smislu sodbo z dne 24. septembra 2009, Erste Group Bank in drugi/Komisija (C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P in C‑137/07 P, EU:C:2009:576, točke 158, 159 in od 180 do 183).
93      Sodba z dne 8. februarja 2007, Groupe Danone/Komisija (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, točka 61).
94      Glej sklepne predloge, ki sem jih predstavila v združenih zadevah Fresh Del Monte Produce/Komisija in Komisija/Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P in C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, točka 273).
95      Sodba z dne 10. julija 2019, Komisija/Icap in drugi (C‑39/18 P, EU:C:2019:584, točki 31 in 38 ter navedena sodna praksa).
96      Glej sodbo z dne 25. marca 2021, Lundbeck/Komisija (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, točki 197 in 198 ter navedena sodna praksa).