62019TJ0018_RES
Zadeva T‑18/19
Colin Brown
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (četrti razširjeni senat) z dne 5. oktobra 2020
„Javni uslužbenci – Uradniki – Uradnik, ki je ob začetku zaposlitve državljan Združenega kraljestva – Izstop Združenega kraljestva iz Unije – Pridobitev državljanstva države zaposlitve v času kariere – Izguba izselitvenega dodatka – Enako obravnavanje – Načelo prepovedi diskriminacije – Člen 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom“
Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Pogoji za dodelitev – Dogodek, ki upraviči, da uprava ponovno preuči položaj upravičenca – Pridobitev državljanstva države zaposlitve med kariero – Vključitev
(Kadrovski predpisi, Priloga VII, člen 4(1)(a))
(Glej točke 36, 37, 39, od 41 do 45 in od 50 do 52.)
Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Pogoji za dodelitev – Ponovna preučitev položaja upravičenca, ki temelji na pridobitvi državljanstva države zaposlitve med kariero – Izguba pravice do izselitvenega dodatka – Upoštevanje okoliščin, ki so povzročile prošnjo za naturalizacijo – Tveganje obveznega odstopa, povezanega z izstopom države članice iz Unije – Nevplivanje
(Kadrovski predpisi, Priloga VII, člen 4(1)(a))
(Glej točke od 64 do 69.)
Uradniki – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Pogoji za dodelitev – Ponovna preučitev položaja upravičenca, ki temelji na pridobitvi državljanstva države zaposlitve med kariero – Izenačitev s položajem uradnika, ki ima ali je imel državljanstvo države zaposlitve – Kršitev načela enakosti in prepovedi diskriminacije – Neobstoj
(Kadrovski predpisi, Priloga VII, člen 4(1)(b))
(Glej točke od 81 do 83, od 86 do 90, 96, 97 in od 112 do 117.)
Povzetek
Splošno sodišče, ki je odločalo v razširjeni sestavi, je v sodbi z dne 5. oktobra 2020, Brown/Komisija (T‑18/19), pojasnilo, v katerih pogojih je mogoče uradniku, ki med kariero pridobi državljanstvo države zaposlitve, iz tega razloga odvzeti pravico do izselitvenega dodatka glede na pogoje dodelitve iz člena 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi).
V tej zadevi se je tožeča stranka, Colin Brown, na Komisiji zaposlila 1. januarja 2001. Takrat je imela le državljanstvo Združenega kraljestva. Urad Komisije za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO) ji je dodelil izselitveni dodatek glede na pogoje, ki jih mora v skladu s členom 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom izpolnjevati uradnik, „ki ni in nikoli ni bil državljan države, na ozemlju katere je zaposlen“.
Državljani Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska so se 23. junija 2016 na referendumu odločili za izstop njihove države iz Evropske unije. Združeno kraljestvo je 29. marca 2017 uradno obvestilo Evropski svet, da namerava izstopiti iz Unije. V teh okoliščinah je tožeča stranka 27. junija 2017 prosila za pridobitev belgijskega državljanstva, ki ga je pridobila 3. novembra tega leta. PMO je po tem, ko je bil s tem seznanjen, tožečo stranko 23. februarja 2018 obvestil o odločitvi, da ji odvzame pravico do izselitvenega dodatka in posledično pravico do povračila potnih stroškov, ker je pridobila državljanstvo njene države zaposlitve, ki je v tem primeru Belgija. Z odločbo o popravku z dne 19. marca 2018 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) je bil datum začetka učinkovanja odločbe z dne 23. februarja 2018 določen na 1. december 2017.
Ker pritožba, ki jo je tožeča stranka vložila zoper izpodbijano odločbo, ni bila uspešna, je zadnjenavedena pri Splošnemu sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe in ponovno uvedbo prejemkov od 1. decembra 2017. Tožeča stranka je v utemeljitev predlogov za razglasitev ničnosti navedla štiri tožbene razloge, s katerimi je na eni strani izpodbijala možnost ponovne preučitve njene pravice do izselitvenega dodatka tako na načelni ravni kot tudi glede na posebne okoliščine obravnavane zadeve, ter na drugi strani zatrjevala kršitev načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki izhaja zlasti iz pogojev dodelitve, ki se uporabljajo v okviru ponovne preučitve in njihove razlage.
Splošno sodišče je na prvem mestu razsodilo, da PMO ni kršil člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom s tem, da je ugotovil, da bi morala pridobitev državljanstva države zaposlitve v času kariere pripeljati do ponovne preučitve pravice do izselitvenega dodatka. Namreč, čeprav ta določba ne določa izrecno možnosti take ponovne preučitve, Splošno sodišče poudarja, da pa uprava ne more nadaljevati z njegovim izplačevanjem, če pride do dogodka, ki bistveno spreminja položaj osebe, ki je upravičena do njega glede na pogoje dodelitve. V tem primeru in ob neobstoju nasprotne določbe mora uprava ponovno preučiti ta položaj.
V zvezi s tem Splošno sodišče meni, da razlaga člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom podpira to analizo, ker iz nje ne izhaja noben element, ki bi lahko izključil kakršno koli ponovno preučitev pravice do izselitvenega dodatka po tem, ko bi uradnik v času kariere pridobil državljanstvo države zaposlitve. Prvič, ker je negativni pogoj glede državljanstva države zaposlitve oblikovan v sedanjiku, tako besedilo namreč ne izključuje, da mora zadevni uradnik, da bi ohranil pravico do izselitvenega dodatka, vso svojo kariero še naprej izpolnjevati ta pogoj. Drugič, glede izbire pogojev dodelitve izselitvenega dodatka, ki jo opravi zakonodajalec, Splošno sodišče glede na pripravljalno gradivo (
1
) prejšnjih Kadrovskih predpisov (
2
) navaja, da je bilo merilo državljanstva sprejeto zaradi njegove natančnosti in lažje uporabe, pri čemer je treba upoštevati njegove meje, zlasti v položajih dvojnega državljanstva. Tako Splošno sodišče ob upoštevanju načela ozke razlage določb prava Unije, ki dajejo pravico do denarnih prejemkov, meni, da bi izključitev vsake ponovne preučitve med kariero po pridobitvi novega državljanstva zahtevala drugačno besedilo zadevne določbe. Tretjič, Splošno sodišče meni, da se taka ponovna preučitev tudi v skladu s ciljem izselitvenega dodatka, ki je v nadomestitvi izdatkov in posebnih nevšečnostih, ki izhajajo iz dejstva, da je uslužbenec med kariero oddaljen od svojega kraja izvora, ker v svojem kraju zaposlitve dela za Unijo. Ker je bil zakonodajalec Unije pozvan, da ta cilj pretvori v opredelitev pogojev za dodelitev izselitvenega dodatka, Splošno sodišče glede na besedilo, ki je bilo v zvezi s tem sprejeto v členu 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, opozarja, da vključitev uradnika, ki izhaja iz dejstva, da si je v času kariere ustvaril običajno prebivališče v državi zaposlitve in v njej dela, namreč ne more preprečiti izplačila izselitvenega dodatka. Nasprotno, ta izbira ne more veljati v primeru pridobitve državljanstva države zaposlitve v času kariere, glede na posebno oblike vključitve, ki jo ima taka naturalizacija.
Nazadnje Splošno sodišče zavrača trditev, s katero tožeča stranka PMO očita, da ni odstopil od ponovne preučitve v zvezi z njo, ob upoštevanju razlogov, ki so jo pripeljali do prošnje za njeno naturalizacijo, ki jih je predstavila kot pritisk, ki pomeni višjo silo. V zvezi s tem Splošno sodišče ob pojasnilu, da postopek naturalizacije tožeče stranke, katerega namen je zmanjšanje tveganja za obvezni odstop, ki bi mu bila izpostavljena v primeru izstopa Združenega kraljestva iz Unije, meni, da ni mogoče šteti, da je sporna ponovna preučitev za tožečo stranko pomenila pretirano breme, ki izpolnjuje zahteve višje sile, in da bi moral biti zato PMO oproščen obveznosti ponovne preučitve. To velja še toliko manj, ker pridobitev belgijskega državljanstva odslej tožeči stranki v celoti zagotavljala ohranitev njene zaposlitve. Splošno sodišče v zvezi s tem nazadnje opozarja, da nikakor ni mogoče zahtevati nevtralizacije učinkov izstopa države članice iz Unije.
Na drugem mestu je Splošno sodišče presodilo, da niti uporaba za tožečo stranko – v okviru ponovne preučitve – pogojev dodelitve, ki veljajo za uradnike, ki imajo državljanstvo države zaposlitve, niti razlaga, ki je bila podana v zvezi z njimi, ne kršita načela enakosti in prepovedi diskriminacije.
Splošno sodišče najprej poudarja, da se razlikovanje, ki izhaja iz izbire – glede prvega merila – državljanstva, pri izvrševanju široke diskrecijske pravice, ki jo ima zakonodajalec pri določitvi pogojev za zaposlitev uradnikov, ne zdi očitno neprimerno ali samovoljno glede na cilj izselitvenega dodatka. Poleg tega periodičnost njegovega izplačevanja, ki poleg tega ni časovno omejeno, zahteva spoštovanje načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ne le v času nastopa dela, ampak tudi ob vsaki ponovni preučitvi pravice do tega dodatka.
Vendar ob upoštevanju strogih pogojev – ki veljajo za uradnike, državljane države zaposlitve, da so lahko upravičeni do izselitvenega dodatka – in sicer neobstoja vsakega prebivanja ali poklicne dejavnosti na evropskem ozemlju te države v desetletnem referenčnem obdobju pred njihovim nastopom službe, Splošno sodišče ni ugotovilo nobenega razloga, ki bi upravičil izvzetje tožeče stranke od njih, začenši z naturalizacijo. Tako jo je treba od tega datuma obravnavati enako kot vse ostale državljane ali nekdanje državljane Belgije, katerih bivanje v Belgiji, čeprav kratkoročno, v desetletnem referenčnem obdobju lahko prepreči pravico do dodatka v skladu s členom 4(1)(b) priloge VII h Kadrovskim predpisom. Nasprotno, Splošno sodišče meni, da položaj uradnika, ki je v času kariere pridobil državljanstvo države zaposlitve, ni več primerljiv s položajem uradnikov, ki niso izrazili namere po uradni potrditvi svojih vezi s to državo s pridobitvijo njenega državljanstva.
Splošno sodišče je vsekakor zavrnilo trditev glede diskriminacije na škodo uradnikov, državljanov Združenega kraljestva, potem ko se je prepričalo, da se je grajani razlagi dejansko sledilo, ne glede na državljanstvo uradnika, ki se je upoštevalo najprej, in da poleg tega ni povezana z nikakršno ugotovitvijo glede razvoja odnosov med Evropsko unijo in Združenim kraljestvom. Nazadnje, v odgovor na tožbeni razlog glede kršitve načela enakega obravnavanja in prepovedi diskriminacije, ki izhaja iz napačne razlage člena 4(1)(b) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, Splošno sodišče opozarja, da predlagana razlaga v zvezi s tem ni v skladu s samim besedilom te določbe in z njenim obsegom, tako da jo je treba samo zavrniti.
Splošno sodišče je na podlagi teh ugotovitev zavrnilo druge predloge in zato tožbo v celoti.
(
1
)	Informativno gradivo Sveta z dne 11. decembra 1959.
(
2
)	Uredba Sveta št. 31 (EGS) 11 (ESAE) z dne 18. decembra 1961 o določitvi kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske gospodarske skupnosti in Evropske skupnosti za atomsko energijo (UL 1962, 45, str. 1385).