62024CJ0203
SODBA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 4. septembra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Socialna varnost – Delavci migranti – Zakonodaja, ki se uporablja – Uredba (ES) št. 883/2004 – Člen 13(1) – Uredba (ES) št. 987/2009 – Člen 14(8) in (10) – Delavec, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v več državah članicah – Opravljanje manj od 25 % dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča – Pojem ‚znaten del dejavnosti‘ – Navezne okoliščine v zvezi z delovnim časom in/ali osebnimi prejemki – Upoštevanje drugih okoliščin – Dolžina obdobja presoje – Diskrecijska pravica pristojnih institucij“
V zadevi C‑203/24, [Hakamp] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) z odločbo z dne 15. marca 2024, ki je na Sodišče prispela 15. marca 2024, v postopku
KN
proti
Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank,
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi A. Kumin, predsednik senata, F. Biltgen (poročevalec), predsednik prvega senata, in I. Ziemele, sodnica,
generalni pravobranilec: A. Rantos,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
za KN M. J. van Dam, advocaat,
za nizozemsko vlado M. K. Bulterman in M. H. S. Gijzen, agentki,
za češko vlado J. Benešová, M. Smolek in J. Vláčil, agenti,
za francosko vlado R. Bénard in M. Guiresse, agenta,
za vlado Kneževine Lihtenštajn A. Entner-Koch in R. Schobel, agentki,
za Evropsko komisijo B.‑R. Killmann in F. van Schaik, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 13(1) Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 465/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012 (UL 2012, L 149, str. 4) (v nadaljevanju: Uredba št. 883/2004), in člena 14(8) Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL 2009, L 284, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 465/2012 (v nadaljevanju: Uredba št. 987/2009).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med KN, zaposleno osebo, in Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (upravni odbor zavoda za socialno zavarovanje, Nizozemska) (v nadaljevanju: SVB) glede začasne določitve zakonodaje, ki se zanj uporablja na področju socialne varnosti.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 883/2004
3
V uvodnih izjavah 1, 3 in 45 Uredbe št. 883/2004 je navedeno:
„(1)
Pravila za koordinacijo nacionalnih sistemov socialne varnosti spadajo v okvir prostega gibanja oseb in morajo prispevati k izboljšanju njihovega življenjskega standarda in pogojev za zaposlitev.
[…]
(3)
Uredba Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti je bila večkrat spremenjena in posodobljena, da bi upoštevali ne samo razvoj na ravni Skupnosti, vključno s sodbami Sodišča, ampak tudi spremembe zakonodaje na nacionalni ravni. Ti dejavniki so prispevali k temu, da so postala koordinacijska pravila Skupnosti zapletena in zamudna. Zamenjava teh pravil, ob njihovi posodobitvi in poenostavitvi, je torej bistvenega pomena za doseganje cilja prostega gibanja oseb.
[…]
(45)
Države članice ne morejo zadovoljivo doseči cilja predlaganih ukrepov, to je koordinacije ukrepov za zagotovitev učinkovitega uresničevanja pravice do prostega gibanja oseb, in ga je zaradi obsega in učinkov ukrepov torej laže doseči na ravni Skupnosti […]“
4
Člen 11 te uredbe določa:
„1.   Za osebe, za katere se uporablja ta uredba, velja zakonodaja ene same države članice. Ta zakonodaja se določi v skladu s tem naslovom.
[…]“
5
Člen 13 navedene uredbe, naslovljen „Opravljanje dejavnosti v dveh ali več državah članicah“, v odstavku 1 določa:
„Za osebo, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, velja:
(a)
zakonodaja države članice stalnega prebivališča, če ta oseba opravlja znaten del svoje dejavnosti v tej državi članici; ali
(b)
če ta oseba ne opravlja znatnega dela svoje dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča:
(i)
zakonodaja države članice, v kateri je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali delodajalca, če je ta oseba zaposlena pri enem podjetju ali delodajalcu […]
[…]“
Uredba št. 987/2009
6
V uvodni izjavi 1 Uredbe št. 987/2009 je navedeno:
„Uredba [št. 883/2004] posodablja pravila za koordinacijo sistemov socialne varnosti držav članic z določitvijo ukrepov in postopkov za njihovo izvajanje ter njihovo poenostavitvijo v korist vseh zadevnih akterjev. Treba bi bilo določiti podrobna pravila za njeno izvajanje.“
7
Člen 14 te uredbe, naslovljen „Podrobnosti v zvezi s členoma 12 in 13 [Uredbe št. 883/2004]“, v odstavku 8 določa:
„Za namene uporabe člena 13(1) in (2) [Uredbe št. 883/2004] ‚znaten del zaposlitvene ali samozaposlitvene dejavnosti [dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe]‘, ki se izvaja v državi članici, pomeni, da se tam izvaja količinsko znaten del vseh dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ki pa ni nujno glavni del teh dejavnosti.
Za določitev, ali se znaten del dejavnosti izvaja v državi članici, se upoštevajo naslednja okvirna merila:
(a)
v primeru zaposlitvene dejavnosti [dejavnosti zaposlene osebe] delovni čas in/ali osebni prejemki, in
(b)
v primeru samozaposlitvene dejavnosti: promet, delovni čas, število opravljenih storitev in/ali prihodki od dela.
Če je delež, ugotovljen med splošno presojo, nižji od 25 % [zgoraj navedenih meril], je to indikator, da se znaten del dejavnosti ne izvaja v zadevni državi članici.“
8
Člen 14(10) navedene uredbe določa:
„Za določitev zakonodaje, ki se uporablja v skladu z odstavkoma 8 in 9, zadevni nosilci upoštevajo stanje, predvideno za naslednjih 12 koledarskih mesecev.“
9
Člen 16 te uredbe, ki se nanaša na „Postopek za uporabo člena 13 [Uredbe št. 883/2004]“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Oseba, ki svoje dejavnosti opravlja v dveh ali več državah članicah, o tem obvesti nosilca, ki ga je imenoval pristojni organ v državi članici stalnega prebivališča.
2.   Imenovani nosilec kraja stalnega prebivališča brez odlašanja določi zakonodajo, ki se uporablja za zadevno osebo, ob upoštevanju člena 13 [Uredbe št. 883/2004] in člena 14 [Uredbe št. 987/2009]. Ta prva določitev je začasna. Nosilec o tej začasni določitvi obvesti imenovane nosilce vseh držav članic, v katerih se dejavnost opravlja.“
Sklepi Skupnega odbora Evropskega gospodarskega prostora (EGP)
10
Priloga VI (Socialna varnost) k Sporazumu o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3) v skladu s Sklepom Skupnega odbora EGP št. 76/2011 z dne 1. julija 2011 o spremembi Priloge VI (Socialna varnost) in Protokola 37 k Sporazumu EGP (UL 2011, L 262, str. 33), ki je začel veljati 1. junija 2012, med „navedenimi akti“ zajema Uredbo št. 883/2004 in Uredbo št. 987/2009. Ti uredbi se za Lihtenštajn uporabljata od 1. junija 2012.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
11
KN je leta 2016 stalno prebival na Nizozemskem. Med 4. februarjem in 31. decembrom 2016 (v nadaljevanju: sporno obdobje) je delal kot ladjar na plovilu za plovbo po celinskih plovnih poteh (v nadaljevanju: plovilo), ki je bilo registrirano na Nizozemskem ter katerega lastnik in upravljavec je bila ladjarska družba, registrirana in s sedežem na Nizozemskem. KN je svoje dejavnosti opravljal v Belgiji, Nemčiji in na Nizozemskem. Glede na ladijski dnevnik je plovilo v letu 2016 približno 22 % svojega celotnega časa plovbe plulo na Nizozemskem. KN je bil v spornem obdobju vpisan v register zaposlenih delodajalca s sedežem v Lihtenštajnu.
12
Iz tega ladijskega dnevnika je razvidno tudi, da je plovilo v letih 2013 in 2014 že plulo na Nizozemskem 22 % oziroma 24 % celotnega časa plovbe. Vendar KN v tem obdobju ni delal niti za delodajalca s sedežem v Lihtenštajnu niti na plovilu.
13
Nosilec, pristojen za Kneževino Lihtenštajn, je z dopisom z dne 25. julija 2017 na podlagi člena 6 Uredbe št. 987/2009 pozval SVB, naj začasno določi, katera zakonodaja se uporablja za KN za sporno obdobje.
14
SVB je z odločbo z dne 8. novembra 2019 nizozemsko zakonodajo štel za tisto, ki se uporablja za sporno obdobje, in izdal potrdilo o uporabi nizozemskega sistema socialne varnosti (potrdilo A1) za to obdobje.
15
KN je vložil pritožbo, ki jo je SVB z odločbo z dne 6. marca 2020 zavrnil, z obrazložitvijo, da je zadevna oseba v spornem obdobju opravljala znaten del svoje dejavnosti zaposlene osebe na Nizozemskem. Da je prišel do te ugotovitve, je SVB upošteval ne le čas plovbe plovila, na katerem je delal KN, kot izhaja iz ladijskega dnevnika, ampak tudi to, da je stalno prebival na Nizozemskem, da je bilo plovilo tam registrirano ter da je imel lastnik in upravljavec navedenega plovila tam sedež.
16
Ker je rechtbank Midden-Nederland (sodišče osrednje Nizozemske, Nizozemska) tožbo KN zoper to odločbo SVB zavrnilo, je KN vložil pritožbo pri Centrale Raad van Beroep (višje sodišče za zadeve s področja socialne varnosti in javnih uslužbencev, Nizozemska), pri čemer je predložil dokumente, iz katerih naj bi izhajalo, da je njegov delovni čas na Nizozemskem znašal le 18,5 % njegovega celotnega delovnega časa v spornem obdobju.
17
Centrale Raad van Beroep (višje sodišče za zadeve s področja socialne varnosti in javnih uslužbencev) je s sodbo z dne 19. maja 2022 to pritožbo zavrnilo, pri čemer je presodilo, da je pravilno, da se za sporno obdobje uporabi nizozemska zakonodaja s področja socialne varnosti. Po presoji tega sodišča naj bi se lahko za delavca, ki v državi članici stalnega prebivališča opravlja manj kot 25 % svoje dejavnosti zaposlene osebe, kljub temu štelo, da je opravljal znaten del te dejavnosti v tej državi, če za to obstaja dovolj drugih indikatorjev.
18
Centrale Raad van Beroep (višje sodišče za zadeve s področja socialne varnosti in javnih uslužbencev) je ugotovilo, da je SVB zadostno dokazal, da je KN znaten del svoje dejavnosti zaposlene osebe opravljal v državi članici stalnega prebivališča, pri čemer je v zvezi s tem upoštevalo, da je plovilo, na katerem je delal, tudi v letih 2013 in 2014 plulo na Nizozemskem 22 % oziroma 24 % celotnega časa plovbe, da je zadevna oseba stalno prebivala na Nizozemskem, da je bilo plovilo tam registrirano in da imata tam sedež tako lastnik kot tudi upravljavec plovila.
19
KN je zoper odločbo Centrale Raad van Beroep (višje sodišče za zadeve s področja socialne varnosti in javnih uslužbencev) vložil kasacijsko pritožbo pri Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), ki je predložitveno sodišče. Trdi, da je Centrale Raad van Beroep (višje sodišče za zadeve s področja socialne varnosti in javnih uslužbencev) s tem, da je upoštevalo okoliščine, ki niso upoštevne za presojo kraja, v katerem je opravljal znaten del svojih dejavnosti zaposlene osebe, napačno uporabilo člen 13 Uredbe št. 883/2004 in člen 14(8) Uredbe št. 987/2009. Poleg tega po mnenju KN to sodišče napačno ni upoštevalo tega, da ima delodajalec sedež v Lihtenštajnu ter da je bilo vkrcavanje na plovilo in izkrcavanje z njega opravljeno v Belgiji, in ne na Nizozemskem.
20
V teh okoliščinah se predložitvenemu sodišču postavlja več vprašanj.
21
Na prvem mestu, to sodišče želi izvedeti, katere okoliščine so lahko upoštevne za to, da se šteje, da delavci, ki opravijo manj kot 25 % svojega delovnega časa v državi članici stalnega prebivališča, tam kljub temu opravljajo znaten del svoje dejavnosti zaposlene osebe.
22
Po mnenju predložitvenega sodišča iz uporabe izrazov „mede“ („med drugim“) in „indicatieve criteria“ („okvirna merila“) ter samostalnika „indicatie“ („indikator“) v členu 14(8) Uredbe št. 987/2009 v nizozemski jezikovni različici nesporno izhaja, da če delovni čas in/ali osebni prejemki v državi članici stalnega prebivališča obsegajo manj kot 25 % teh elementov, upoštevanih za vse dejavnosti delavca v različnih državah članicah, obstaja možnost, da se v okviru splošne presoje položaja navedenega delavca upoštevajo druge okoliščine.
23
Vendar – ne le, da naj v členu 14(8) Uredbe št. 987/2009 ne bi bilo navedeno, katere naj bi bile te druge upoštevne okoliščine – naj bi bilo tudi težko vedeti, kakšen pomen je treba pripisati zadnjemu pododstavku tega odstavka 8, v skladu s katerim je delež naveznih okoliščin, na katere se nanaša ta pododstavek, nižji od 25 %, indikator, da se znaten del dejavnosti ne izvaja v državi članici stalnega prebivališča.
24
Na podlagi besedila člena 13(1)(a) Uredbe št. 883/2004 naj bi bilo mogoče trditi, da se mora pojem „znaten del“ nanašati na dejavnosti zaposlene osebe, ki jih opravi zadevna oseba. V členu 14(8) Uredbe št. 987/2009 naj bi bilo pojasnjeno, da mora to biti delež dejavnosti, ki je količinsko pomemben. Tako se predložitveno sodišče nagiba k sklepu, da morajo biti druge okoliščine neposredno povezane z opravljanjem dejavnosti, zagotavljati podatek o kraju, kjer se dejavnosti opravljajo, in voditi do kvantitativnih zaključkov glede pomembnosti, ki jo je mogoče pripisati dejavnostim, ki se opravljajo v državi članici stalnega prebivališča, v primerjavi z vsemi dejavnostmi zadevne osebe.
25
Na drugem mestu, predložitveno sodišče meni, da je treba iz različnih okoliščin, ki jih je treba upoštevati, izključiti kraj, kjer je plovilo registrirano, kraj, kjer imata sedež lastnik in upravljavec plovila, ali kraj, kjer se delavec vkrca na plovilo in/ali izkrca z njega, oziroma celo podatke o času ali kraju plovbe v letih, v katerih delavec ni bil zaposlen pri svojem lihtenštajnskem delodajalcu. Poleg tega po mnenju predložitvenega sodišča kraj stalnega prebivališča delavca ne more biti upošteven podatek, ker člen 13(1) Uredbe št. 883/2004 ustreza prav primeru, v katerem delavec del svojih dejavnosti opravlja v državi članici stalnega prebivališča. Tudi kraj sedeža delodajalca naj ne bi bil povezan z opravljanjem dejavnosti v tej državi.
26
Na tretjem mestu, glede obdobja, ki ga je treba upoštevati pri presoji, ali zaposlena oseba znaten del svoje dejavnosti opravlja v državi članici stalnega prebivališča, se predložitveno sodišče sprašuje, ali mora biti to omejeno na obdobje, na katero se nanaša potrdilo A1, ali pa je lahko po potrebi širše, da bi ustrezalo koledarskemu letu. Člen 14(10) Uredbe št. 987/2009 naj bi določal, da se upošteva stanje, predvideno za naslednjih 12 koledarskih mesecev, ne da bi bilo pojasnjeno, od katerega trenutka se ta rok izračuna, to je bodisi od dneva do dneva bodisi od konca določenega obdobja.
27
Uredba št. 987/2009 naj ne bi vsebovala nobene določbe o upoštevanju obdobja pred zadevnim obdobjem. V skladu s Praktičnim vodnikom o zakonodaji, ki se uporablja v Evropski uniji (EU), Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) in Švici, ki ga je pripravila in odobrila Upravna komisija za koordinacijo sistemov socialne varnosti in ki je bil objavljen decembra 2013 (v nadaljevanju: Praktični vodnik), pa bi lahko bile tudi podrobnosti opravljanja dejavnosti v preteklosti zanesljivo merilo za prihodnje ravnanje zadevnega delavca.
28
Na četrtem mestu, predložitveno sodišče se sprašuje, kakšno diskrecijsko pravico ima pristojni nosilec v okviru izdaje potrdila A1, da ugotovi, ali delavec znaten del svojih dejavnosti opravlja v državi članici stalnega prebivališča.
29
V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Katere okoliščine ali vrste okoliščin so primerne za presojo na podlagi člena 14(8) Uredbe št. 987/2009, ali oseba, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, znaten del svoje dejavnosti opravlja v državi stalnega prebivališča, če ni sporno, da tam opravlja dejavnost 22 % svojega delovnega časa? Ali se za to zahteva, (i) da je okoliščina neposredno povezana z opravljanjem dejavnosti, (ii) da gre za okoliščino, ki vsebuje napotilo glede kraja opravljanja dejavnosti in (iii) da je iz okoliščine mogoče količinsko sklepati, kakšen pomen je treba pripisati dejavnosti, ki se opravlja v državi stalnega prebivališča, v primerjavi z vsemi dejavnostmi zadevne osebe?
2.
Ali je ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje treba oziroma ali je mogoče pri tej presoji upoštevati: (i) stalno prebivališče delavca, (ii) kraj registracije plovila za celinsko plovbo, na katerem delavec opravlja svojo dejavnost, (iii) kraj sedeža lastnika in upravljavca plovila za celinsko plovbo, (iv) kraj, kjer je plovilo plulo v obdobjih, v katerih delavec na njem ni bil zaposlen in tudi še ni bil zaposlen pri delodajalcu, (v) sedež delodajalca in (vi) kraj, kjer se delavec vkrca na plovilo in izkrca z njega?
3.
Za katero obdobje je treba presojati, ali delavec opravlja znaten del svoje dejavnosti v državi stalnega prebivališča?
4.
Ali ima pristojni nosilec države članice pri določanju zakonodaje, ki se uporablja in ki jo mora sodišče načeloma spoštovati, glede pojma ‚znaten del svoje dejavnosti‘ iz člena 13(1) Uredbe št. 883/2004 diskrecijsko pravico, in če jo ima, kako daleč sega ta pravica?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
30
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 14(8) Uredbe št. 987/2009 razlagati tako, da ima pristojni nosilec pri presoji, ali oseba, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, opravlja znaten del te dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča, možnost upoštevati okoliščine, ki niso delovni čas, opravljen v tej državi, in/ali osebni prejemki, prejeti v tej državi.
31
Iz besedila člena 14(8) Uredbe št. 987/2009 izhaja, da „znaten del zaposlitvene ali samozaposlitvene dejavnosti [dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe]“, ki se izvaja v državi članici, pomeni, da se tam izvaja količinsko znaten del vseh dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe, ki pa ni nujno glavni del teh dejavnosti. Za določitev, ali se znaten del dejavnosti izvaja v državi članici, se v primeru dejavnosti zaposlene osebe upoštevajo delovni čas in/ali osebni prejemki. Če je delež izpolnjevanja teh meril nižji od 25 %, je to indikator, da se znaten del te dejavnosti ne izvaja v zadevni državi članici (sodba z dne 19. maja 2022, INAIL in INPS, C‑33/21, EU:C:2022:402, točka 63).
32
Dvomi predložitvenega sodišča izhajajo iz dejstva, da nizozemska jezikovna različica člena 14(8) Uredbe št. 987/2009 vsebuje izraz „mede“ („prav tako“) v povezavi z navedbo okvirnih meril, ki jih je treba upoštevati pri ugotavljanju, ali se znaten del zaposlitvenih dejavnosti zadevne osebe opravlja v državi članici. Predložitveno sodišče iz tega sklepa, da bi bilo dovoljeno sprejeti druga merila, ki nista merili delovnega časa in/ali osebnih prejemkov, našteti v tej določbi.
33
Ugotoviti pa je treba, da druge jezikovne različice člena 14(8) Uredbe št. 987/2009, med drugim nemška, angleška, francoska ali latvijska različica, izraza „prav tako“ ne vsebujejo.
34
V skladu z ustaljeno sodno prakso formulacija, uporabljena v eni od jezikovnih različic določbe prava Unije, ne more biti edina podlaga za razlago te določbe oziroma ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Tak pristop namreč ne bi bil združljiv z zahtevo po enotni uporabi prava Unije. V primeru razhajanj med jezikovnimi različicami je treba zadevno določbo razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je (sodbi z dne 25. marca 2010, Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, točka 38 in navedena sodna praksa, ter z dne 21. marca 2024, Cobult, C‑76/23, EU:C:2024:253, točka 25 in navedena sodna praksa).
35
Kar zadeva kontekst ureditve, katere del je zadevna določba, je iz samega naslova Uredbe št. 987/2009 razvidno, da je namen te uredbe določitev podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 883/2004. Člen 14 Uredbe št. 987/2009 je naslovljen „Podrobnosti v zvezi s členoma 12 in 13 [Uredbe št. 883/2004]“, njegov odstavek 8 pa je bil sprejet „[z]a namene uporabe člena 13(1) in (2) [Uredbe št. 883/2004]“.
36
Zato je treba pri razlagi člena 14 Uredbe št. 987/2009 upoštevati člena 12 in 13 Uredbe št. 883/2004.
37
V zvezi s tem je treba opozoriti, da določbe naslova II Uredbe št. 883/2004, „Določitev zakonodaje, ki se uporablja“, katerega del sta člena 12 in 13 te uredbe, tvorijo popoln in enoten sistem kolizijskih pravil, ki niso namenjena le temu, da se preprečijo hkratna uporaba več nacionalnih zakonodaj in zapleti, ki bi zaradi tega lahko nastali, temveč tudi temu, da se prepreči, da bi osebe, ki spadajo na področje uporabe te uredbe, ostale brez zaščite na področju socialne varnosti, ker ne bi bilo zakonodaje, ki bi se lahko uporabila zanje (glej v tem smislu sodbo z dne 16. novembra 2023, Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu, C‑422/22, EU:C:2023:869, točka 50 in navedena sodna praksa).
38
Kot je razvidno iz uvodnih izjav 1 in 45 Uredbe št. 883/2004, je cilj te uredbe zagotoviti koordinacijo nacionalnih sistemov socialne varnosti držav članic, da bi se zagotovilo učinkovito uresničevanje pravice do prostega gibanja oseb in s tem prispevalo k izboljšanju življenjskega standarda in pogojev za zaposlitev oseb, ki se gibljejo v Evropski uniji, in sicer s posodobitvijo in poenostavitvijo pravil iz Uredbe št. 1408/71 (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, AFMB in drugi, C‑610/18, EU:C:2020:565, točka 63).
39
Ta cilj se izvaja s členom 11(1) Uredbe št. 883/2004, ki določa, da za osebe, za katere se uporablja ta uredba, na področju socialne varnosti velja zakonodaja ene same države članice, ki se določi v skladu z naslovom II navedene uredbe.
40
Poleg tega ta člen 11 v odstavku 3(a) določa načelo, da za osebo, ki opravlja dejavnost zaposlene osebe na ozemlju države članice, velja zakonodaja te države članice (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, AFMB in drugi, C‑610/18, EU:C:2020:565, točka 42).
41
Vendar je to načelo oblikovano „[v] skladu s členi 12 do 16“ Uredbe št. 883/2004, saj bi se lahko v nekaterih posebnih položajih z običajno uporabo navedenega načela ne preprečili, temveč nasprotno, povzročili administrativni zapleti za delavca in tudi za delodajalca ter organe socialne varnosti, ki bi lahko ovirali uresničevanje prostega gibanja oseb, zajetih s to uredbo (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, AFMB in drugi, C‑610/18, EU:C:2020:565, točka 43).
42
Med temi posebnimi položaji je primer osebe, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, iz člena 13(1) Uredbe št. 883/2004.
43
Člen 13(1) Uredbe št. 883/2004 v točki (a) določa, da za osebo, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, velja zakonodaja države članice stalnega prebivališča, če ta oseba tam opravlja znaten del svoje dejavnosti, medtem ko je v točki (b) te določbe navedeno, da za osebo, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah in ne opravlja znatnega dela te dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča, velja zakonodaja države članice, v kateri je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali delodajalca.
44
Kolizijska pravila iz člena 13(1)(a) in (b) Uredbe št. 883/2004 zagotavljajo, da se, kadar oseba opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, vedno uporablja zakonodaja ene same države članice, in sicer bodisi zakonodaja države članice stalnega prebivališča te osebe, če ta oseba tam opravlja znaten del svoje dejavnosti, bodisi – če ni tako – zakonodaja države članice, v kateri ima njen delodajalec sedež.
45
Člen 13(1)(a) in (b) Uredbe št. 883/2004 s tem spada v okvir cilja, na katerega je bilo opozorjeno v točkah 37 in 38 te sodbe, saj ob tem, da poenostavlja pravila, uvedena s predhodno ureditvijo, določa pravila o odstopanju od pravila države članice zaposlitve, določenega v členu 11(3)(a) te uredbe, prav zato, da bi se preprečili zapleti, ki bi sicer lahko izhajali iz uporabe zadnjenavedenega pravila v položajih, ki vključujejo opravljanje dejavnosti v dveh ali več državah članicah (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, AFMB in drugi, C‑610/18, EU:C:2020:565, točka 64).
46
S tega vidika je namen pravil o odstopanju, uvedenih z določbami, navedenimi v točki 43 te sodbe, zagotoviti, da se v skladu s pravilom enotnosti, na katero je opozorjeno v točki 39 te sodbe, za delavce, ki opravljajo dejavnosti v dveh ali več državah članicah, uporablja zakonodaja samo ene države članice, tako da so v ta namen določene navezne okoliščine, pri katerih se upošteva objektivni položaj teh delavcev, da bi se olajšalo njihovo prosto gibanje (glej v tem smislu sodbo z dne 16. julija 2020, AFMB in drugi, C‑610/18, EU:C:2020:565, točka 65).
47
Člen 14(8) Uredbe št. 987/2009 v delu, v katerem se za ugotavljanje, ali se količinsko znaten del vseh dejavnosti delavca opravlja v državi članici, sklicuje na delovni čas in/ali osebne prejemke, je treba razlagati ob upoštevanju teh preudarkov.
48
V tem okviru je treba po eni strani navesti, da se zadnji pododstavek člena 14(8) Uredbe št. 987/2009, v skladu s katerim je treba v okviru splošne presoje položaja navedenega delavca preveriti, ali je dosežen prag 25 %, izrecno sklicuje na „[zgoraj navedena]“ merila, to je v primeru dejavnosti zaposlene osebe merila, ki se nanašajo na delovni čas in/ali osebne prejemke, pri čemer so izključena vsa druga merila.
49
Okoliščina, da se to preverjanje navedenih meril izvede v okviru splošne presoje položaja zadevnega delavca, ne pomeni, da je dovoljeno dodati druga merila, ampak da je treba upoštevati vse dejavnosti zaposlene osebe, ki jih opravi navedeni delavec.
50
Po drugi strani besedilo te določbe ne pušča tako rekoč nobenega dvoma o tem, da ob neobstoju izpolnitve 25 % meril v zvezi z delovnim časom in/ali osebnimi prejemki ni mogoče ugotoviti, da se znaten del dejavnosti zaposlene osebe opravlja v zadevni državi članici.
51
Če bi se dopustilo, da se za delavca, ki je opravljal manj kot 25 % vseh svojih dejavnosti zaposlene osebe na ozemlju države članice stalnega prebivališča, lahko uporablja zakonodaja te države na podlagi člena 13(1)(a) Uredbe št. 883/2004, bi to lahko ne samo pomenilo neupoštevanje odstopajoče narave naveznih okoliščin iz členov od 12 do 14 te uredbe, vključno s tistimi, ki se nanašajo na državo članico stalnega prebivališča, ampak tudi ustvarjalo negotovost pri uporabi kolizijskih pravil iz naslova II te uredbe v škodo enostavnosti, ki naj bi se s temi pravili uvedla v zvezi z uporabo naveznih okoliščin, ki temeljijo na objektivnem položaju, v katerem je zadevni delavec.
52
Razlago, v skladu s katero neobstoja 25‑odstotnega izpolnjevanja meril v zvezi z delovnim časom in/ali osebnimi prejemki ni mogoče sanirati z upoštevanjem drugih meril, potrjujejo tudi pojasnila, zagotovljena s Praktičnim vodnikom, pri katerem gre za dokument, ki po svoji naravi nima zavezujočega pravnega učinka. Vendar je ta vodnik koristen instrument za razlago uredb št. 883/2004 in št. 987/2009. Tako je v delu tega dokumenta, ki se nanaša na pojem „znatni del“ dejavnosti, navedeno, da je treba upoštevati merila delovnega časa in/ali osebnih prejemkov, da bi se preverilo, ali je 25‑odstotni prag iz člena 14(8), zadnji pododstavek, Uredbe št. 987/2009 dosežen v državi članici stalnega prebivališča, kar naj bi torej pomenilo indikator, da se znaten del vseh dejavnosti zadevnega delavca opravlja v tej državi članici. Čeprav je v Praktičnem vodniku navedeno, da se lahko upoštevajo tudi druga merila, pri čemer ta niso opredeljena, pa je iz vseh navedenih konkretnih primerov razvidno, da opravljanje dejavnosti zaposlene osebe v državi članici stalnega prebivališča, ki obsega manj kot 25 % delovnega časa in/ali osebnih prejemkov, ne omogoča, da bi se ugotovila uporaba zakonodaje te države.
53
Zato je treba ugotoviti, da je treba člen 14(8) Uredbe št. 987/2009 razlagati tako, da mora biti za to, da bi se štelo, da oseba opravlja znaten del svoje dejavnosti zaposlene osebe v državi članici stalnega prebivališča, dosežen prag 25 % delovnega časa in/ali osebnih prejemkov v tej državi članici, ne da bi bilo mogoče z upoštevanjem drugih meril nadomestiti neizpolnjevanje zgoraj navedenih meril.
54
Iz tega sledi, da v primeru, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem ni sporno, da je delavec 22 % svoje dejavnosti zaposlene osebe opravljal v državi članici stalnega prebivališča, kar je pod pragom 25 % iz člena 14(8), zadnji pododstavek, Uredbe št. 987/2009, zanj ni mogoče uporabiti kolizijskega pravila iz člena 13(1)(a) Uredbe št. 883/2004, tako da je treba zakonodajo, ki se uporabi, določiti v skladu s kolizijskim pravilom iz člena 13(1)(b) te uredbe, ki določa, da za delavca velja zakonodaja države članice, v kateri je statutarni sedež ali poslovna enota podjetja ali delodajalca.
55
Iz zgoraj navedenega izhaja, da se za ugotovitev, ali zadevni delavec znaten del svoje dejavnosti zaposlene osebe opravlja v državi stalnega prebivališča, ne upoštevajo druga merila.
56
Glede na zgoraj navedene razloge je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 14(8) Uredbe št. 987/2009 razlagati tako, da mora pristojni nosilec pri presoji, ali oseba, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, opravlja znaten del te dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča, v okviru splošne presoje položaja te osebe preveriti, ali je vsaj 25 % njenega delovnega časa opravljenega in/ali osebnih prejemkov prejetih v tej državi. V tem okviru se ne upoštevajo druge okoliščine ali merila.
Tretje vprašanje
57
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, katero obdobje je treba upoštevati, da se v okviru splošne presoje iz člena 14(8) Uredbe št. 987/2009 presodi, ali zadevni delavec znaten del svoje dejavnosti zaposlene osebe opravlja v državi članici stalnega prebivališča.
58
V zvezi s tem člen 14(10) Uredbe št. 987/2009 določa, da morajo zadevni nosilci upoštevati stanje, predvideno za naslednjih 12 koledarskih mesecev.
59
Čeprav ta določba ne določa natančno, od kdaj obdobje dvanajstih mesecev, ki ga je treba upoštevati, začne teči, iz njenega besedila jasno izhaja, da gre za naslednjih dvanajst mesecev, pri čemer se nobena določba te uredbe ne sklicuje na pretekli položaj zadevnega delavca.
60
Ker je uporaba člena 14(10) Uredbe št. 987/2009 v povezavi s členom 14(8) te uredbe omejena na primere, v katerih delavec opravlja dejavnost v dveh ali več državah članicah, je treba šteti, da mora začetek teka biti začetek opravljanja dejavnosti v dveh ali več državah članicah.
61
Glede na zgoraj navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 14(8) in (10) Uredbe št. 987/2009 razlagati tako, da je treba za to, da se v okviru splošne presoje položaja osebe, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, presodi, ali ta oseba opravlja znaten del svoje dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča, upoštevati njen položaj, predviden za naslednjih dvanajst koledarskih mesecev.
Četrto vprašanje
62
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v bistvu sprašuje, kakšno diskrecijsko pravico ima pristojni nosilec države članice pri ugotavljanju, ali je delavec znaten del svoje dejavnosti zaposlene osebe v smislu člena 13(1) Uredbe št. 883/2004 opravljal v državi članici stalnega prebivališča.
63
Glede na odgovor na prvo vprašanje na četrto vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
64
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:
1.
Člen 14(8) Uredbe (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 465/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2012,
je treba razlagati tako, da
mora pristojni nosilec pri presoji, ali oseba, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, opravlja znaten del te dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča, v okviru splošne presoje položaja te osebe preveriti, ali je vsaj 25 % njenega delovnega časa opravljenega in/ali osebnih prejemkov prejetih v tej državi. V tem okviru se ne upoštevajo druge okoliščine ali merila.
2.
Člen 14(8) in (10) Uredbe št. 987/2009, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 465/2012,
je treba razlagati tako, da
je treba za to, da se v okviru splošne presoje položaja osebe, ki običajno opravlja dejavnost zaposlene osebe v dveh ali več državah članicah, presodi, ali ta oseba opravlja znaten del svoje dejavnosti v državi članici stalnega prebivališča, upoštevati njen položaj, predviden za naslednjih dvanajst koledarskih mesecev.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.