62023TJ1088_RES
Zadeva T‑1088/23
RTL Group Markenverwaltungs GmbH
proti
Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino
Sodba Splošnega sodišča (sedmi senat) z dne 7. maja 2025
„Znamka Evropske unije – Postopek za razveljavitev – Figurativna znamka Evropske unije RTL – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Člen 58(1)(a) Uredbe (EU) 2017/1001 – Predložitev dejstev in dokazov prvič pred odborom za pritožbe – Člen 95(2) Uredbe 2017/1001 – Člen 27(4) Delegirane uredbe (EU) 2018/625 – Zloraba pravice“
Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Dokaz o uporabi – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Merila presoje – Zahteva po konkretnih in objektivnih dokazih
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člena 18(1) in 58(1)(a))
(Glej točke 16, 19, 20 in od 91 do 93.)
Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Dokaz o uporabi – Delna uporaba – Vpliv
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člena 18(1) in 58(2))
(Glej točki 17 in 18.)
Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Zahteva za razveljavitev – Dopustnost – Nepogojenost z neobstojem zlorabe pravice ali dobre vere predlagatelja razveljavitve
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člen 63(1)(a))
(Glej točke od 27 do 30.)
Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Figurativna znamka RTL
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člena 18(1) in 58(1)(a))
(Glej točke 35, 55, 82, 83, 95 in 101.)
Znamka Evropske unije – Postopkovne določbe – Postopek za razveljavitev – Dejstva in dokazi, ki v zvezi s tem niso bili predloženi v za to določenem roku – Upoštevanje – Diskrecijska pravica odbora za pritožbe
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člen 95(2); Uredba Komisije 2018/625, člen 27(4))
(Glej točke od 45 do 47 in 49.)
Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Uporaba s strani tretje osebe s soglasjem imetnika znamke
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člen 18(2))
(Glej točko 62.)
Znamka Evropske unije – Odpoved, razveljavitev in ničnost – Razlogi za razveljavitev – Neobstoj resne in dejanske uporabe znamke – Dokaz o uporabi – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Merila presoje – Znamka, ki v Uniji uživa ugled – Nevplivanje
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, členi 8(5), 18(1) in 58(1)(a))
(Glej točko 94.)
Povzetek
Splošno sodišče je s sodbo spremenilo odločbo odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO). Pojasnilo je vprašanja, ki se nanašajo na to, ali zahteva za razveljavitev pomeni zlorabo, na izvajanje diskrecijske pravice odbora za pritožbe pri EUIPO v zvezi z zavrnitvijo upoštevanja dokazov, ki so bili prvič predloženi pred njim zunaj vlog, določenih v Delegirani uredbi 2018/625 (
1
), na resno in dejansko uporabo znamke za oglaševalske, tržne in promocijske storitve s strani podjetja, ki je del skupine, ki med drugim opravlja storitve širjenja oglasov, in na vpliv ugleda znamke na presojo resne in dejanske uporabe te znamke za druge proizvode in storitve.
Družba RTL Group Markenverwaltungs GmbH, tožeča stranka, je od leta 2016 imetnica figurativne znamke Evropske unije RTL za več proizvodov in storitev (
2
). Marcella Örtl, intervenientka, je leta 2021 vložila zahtevo za razveljavitev, (
3
) ker se ta znamka v neprekinjenem obdobju petih let ni resno in dejansko uporabljala za vse proizvode in storitve, za katere je bila registrirana. Oddelek za izbris pri EUIPO je zahtevi delno ugodil za nekatere proizvode in storitve.
Odbor za pritožbe pri EUIPO, pri katerem je tožeča stranka vložila pritožbo, je na eni strani zahtevo za razveljavitev razglasil za dopustno in na drugi strani delno razveljavil odločbo oddelka za izbris v delu, v katerem je bila z njo izpodbijana znamka razveljavljena, med drugim za podkategorijo „oglaševalskih, tržnih in promocijskih“ storitev, in sicer storitev „širjenja oglasov preko televizije, radija in elektronskih medijev“, (
4
) v preostalem pa je pritožbo zavrnil. Tožeča stranka je s tožbo, ki jo je vložila pri Splošnem sodišču, predlagala razveljavitev ali spremembo te odločbe.
Presoja Splošnega sodišča
Na prvem mestu, Splošno sodišče je ugotovilo, da je cilj razlogov za razveljavitev varstvo splošnega interesa, na katerem temeljijo, kar pojasnjuje, zakaj se od vlagatelja zahteve ne zahteva, da izkaže pravni interes. To analizo potrjujeta uvodna izjava 24 Uredbe 2017/1001 in cilj člena 63(1)(a) te uredbe, ki je dati možnost izpodbijanja znamke Evropske unije, ki se za določeno obdobje ni resno in dejansko uporabljala, čim večjemu krogu oseb, ne da bi se od njih zahtevalo, da izkažejo pravni interes. Ker lahko zahtevo za razveljavitev zaradi neuporabe ali nezadostne uporabe znamke vloži „katera koli fizična ali pravna oseba“, vprašanje morebitnega obstoja zlorabe pravice ni upoštevno za analizo dopustnosti take zahteve. Prav tako niti dopustnost niti utemeljenost zahteve za razveljavitev nista pogojeni z dobro vero vlagatelja, saj je razveljavitev zaradi neuporabe znamke v obdobju petih let zakonita posledica, ki jo nalaga Uredba 2017/1001. (
5
)
Čeprav se je tožeča stranka v zvezi s tem sklicevala na zadevo Sandra Pabst (
6
), je Splošno sodišče ugotovilo, da so za to zadevo značilne izjemne okoliščine, ki jih v obravnavani zadevi ni. V nasprotju z zadevo Sandra Pabst intervenientka ni družba, ki je bila umetno ustanovljena z edinim namenom vložitve več zahtev za razveljavitev. Poleg tega tožeča stranka ni dokazala, da je bila zahteva za razveljavitev v obravnavani zadevi obsojena na neuspeh in je bila torej namenjena zgolj temu, da se tožeči stranki naloži neupravičeno breme ali da se nanjo izvaja kakršen koli pritisk. Nasprotno, namen intervenientke, da uporablja znamko, ki lahko povzroči zmedo z izpodbijano znamko, dokazuje njen dejanski interes za posodobitev registra znamk, kar zadeva obseg monopola tožeče stranke nad izpodbijano znamko.
Zato je Splošno sodišče zavrnilo trditev tožeče stranke v zvezi z nedopustnostjo zahteve za razveljavitev, ker naj bi ta pomenila zlorabo.
Na drugem mestu, Splošno sodišče je opozorilo na sodno prakso v zvezi z diskrecijsko pravico EUIPO pri upoštevanju prepozno navedenih ali predloženih dejstev in dokazov (
7
) ter poudarilo, da mora biti to upoštevanje rezultat objektivnega in obrazloženega izvajanja diskrecijske pravice, za nadzor katerega je pristojno Splošno sodišče.
Ugotovilo je, da je v obravnavanem primeru tožeča stranka prepozno predložila pripombe in dokaze, tako da bi moral odbor za pritožbe uporabiti svojo diskrecijsko pravico pri odločanju, ali jih je treba upoštevati pri odločbi, ki jo je moral sprejeti. V obravnavani zadevi pa takega objektivnega in obrazloženega izvrševanja diskrecijske pravice ni bilo, ker je odbor za pritožbe te elemente zavrnil zgolj zato, ker niso bili predloženi z eno od vlog iz Delegirane uredbe 2018/625, (
8
) ne da bi preučil, ali so izpolnjeni pogoji iz člena 27(4) te uredbe. Preizkus dopustnosti pripomb in dokazov, ki so bili prvič predloženi pred odborom za pritožbe, namreč ne more biti omejen na dejstva in dokaze, predložene skupaj z vlogami iz Delegirane uredbe 2018/625, saj taka omejitev ne izhaja niti iz člena 95(2) Uredbe 2017/1001 niti iz člena 27(4) Delegirane uredbe 2018/625.
Zato je odbor za pritožbe s tem, da je iz svojega preizkusa izločil pripombe in dokaze, ki jih je tožeča stranka predložila prepozno, ne da bi izvajal diskrecijsko pravico, ki mu je bila podeljena, storil napako.
Na tretjem mestu, Splošno sodišče je preučilo, ali je z dokazi, ki jih je predložila tožeča stranka v zvezi z dejavnostmi družb skupine, ki ji pripada, mogoče dokazati uporabo izpodbijane znamke ne le za podkategorijo storitev razširjanja oglasov, kot je poudaril odbor za pritožbe, ampak tudi – preko zgolj te podkategorije – za kategorijo „oglaševalskih, tržnih in promocijskih“ storitev v celoti.
Najprej je poudarilo, da je tožeča stranka dokazala, da so družbe skupine, ki ji pripada, oglaševalcem zagotavljale storitve ustvarjanja in realizacije oglasov, zlasti televizijskih. Tako je predložila dokaze v zvezi s storitvami, ki vključujejo ustvarjalni prispevek teh družb pri zasnovi oglasov in ki niso bile omejene zgolj na razširjanje oglaševalske vsebine, ki jo je ustvarila tretja oseba.
Dalje, menilo je, da je iz dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka, razvidno, da je ta oglaševalcem ponujala svoje storitve pri razvoju oglaševalskih strategij v medijih, katerih lastnica je, s tem, da jim je ponudila možnost sodelovanja pri promocijskih akcijah, ki jih je ustvarila skupina, ki ji pripada.
Nazadnje, presodilo je, da so glede na predložene dokaze družbe skupine, ki ji pripada tožeča stranka, opravljale svetovalne storitve v zvezi s trženjem televizijskega oglaševanja, ki spadajo med storitve svetovanja in specializirane podpore podjetjem, ki si prizadevajo za promocijo svojih proizvodov in storitev ter razvoj svojih oglaševalskih strategij.
V teh okoliščinah je Splošno sodišče menilo, da dokazi, ki jih je predložila tožeča stranka, dokazujejo, da je skupina, ki ji pripada, pod izpodbijano znamko in v upoštevnem obdobju tretjim osebam zagotavljala oglaševalske, tržne in promocijske storitve, ki niso bile omejene na razširjanje oglasov, temveč so bile namenjene dejavnemu prispevanju k razvoju oglaševalske strategije navedenih tretjih oseb. Zato je izpodbijano odločbo spremenilo tako, da je zavrnilo zahtevo za razveljavitev izpodbijane znamke za oglaševalske, tržne in promocijske storitve iz razreda 35.
Nazadnje, Splošno sodišče je pojasnilo, da besedilo in namen člena 58(1)(a) Uredbe 2017/1001 za ohranitev pravic, povezanih z znamko Evropske unije, določa pogoj, da se znamka dejansko uporablja. Ne bi bilo namreč upravičeno, da bi znamka, ki se ne uporablja, ovirala konkurenco ter omejevala prosti pretok blaga in svobodo opravljanja storitev. Poleg tega sta sodišči Unije že razsodili, da določbe o razširjenem varstvu znamke Evropske unije, ki ima ugled v Uniji, sledijo drugačnemu cilju od tistih, s katerimi se zahteva dokaz o resni in dejanski uporabi, tako da je treba ti vrsti določb razlagati avtonomno. Zato ob predpostavki, da ima izpodbijana znamka v obravnavanem primeru ugled v medijskem sektorju, ta okoliščina sama po sebi ne more dokazati obstoja resne in dejanske uporabe te znamke za zadevne proizvode in storitve. Poleg tega se tožeča stranka za razlago materialnih določb Uredbe 2017/1001 ne more učinkovito sklicevati niti na enotnost znamke Evropske unije niti na uvodno izjavo 7 Delegirane uredbe 2018/625, ki se nanaša le na postopkovna pravila.
(
1
)	Delegirana uredba Komisije (EU) 2018/625 z dne 5. marca 2018 o dopolnitvi Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta o blagovni znamki Evropske unije ter razveljavitvi Delegirane uredbe (EU) 2017/1430 (UL 2018, L 104, str. 1).
(
2
)	Gre za proizvode in storitve iz razredov 3, 6, 8, 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 28, 30, 32, 33, 35, 38, 41, 42, 43 in 45 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen.
(
3
)	Na podlagi člena 58(1)(a) Uredbe (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1).
(
4
)	Drugi proizvodi in storitve, za katere je bila odločba oddelka za izbris razveljavljena, so „optični pogoni“ iz razreda 9 in „spletne storitve družabnega mreženja; spletne storitve družabnih predstavitev“ iz razreda 45.
(
5
)	Glej člen 58(1)(a) in člen 64(2) Uredbe 2017/1001.
(
6
)	Zadeva, v kateri je bila izdana odločba velikega odbora za pritožbe z dne 1. februarja 2020 (zadeva R 2445‑2017-G, v nadaljevanju: zadeva Sandra Pabst).
(
7
)	Določeno v členu 95(2) Uredbe (EU) 2019/1001 in razmejeno s členom 27(4) Delegirane uredbe 2018/625.
(
8
)	Členi 22, 24 in 26 Delegirane uredbe 2018/625.