62012FJ0041_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa F‑41/12,
jossa on kyse SEUT 270 artiklaan, jota sovelletaan Euratomin perustamissopimukseen sen 106 a artiklan nojalla, perustuvasta kanteesta,
Séverine Scheefer, Euroopan parlamentin entinen väliaikainen toimihenkilö, kotipaikka Luxembourg (Luxemburg), edustajinaan asianajajat R. Adam ja P. Ketter,
kantajana,
vastaan
Euroopan parlamentti, asiamiehinään V. Montebello-Demogeot ja M. Ecker,
vastaajana,
VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti S. Van Raepenbusch (esittelevä tuomari) sekä tuomarit I. Boruta ja R. Barents,
kirjaaja: hallintovirkamies J. Tomac,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 10.10.2012 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Scheefer vaatii 21.3.2012 virkamiestuomioistuimen kirjaamoon saapuneella kannekirjelmällä, että virkamiestuomioistuin kumoaa 20.6.2011 tehdyn Euroopan parlamentin päätöksen, jolla irtisanottiin hänen väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa ollut työsopimuksensa ja että Euroopan parlamentti velvoitetaan maksamaan hänelle vahingonkorvausta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2. Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 29 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Otettaessa palvelukseen johtavassa asemassa olevia virkamiehiä (pääjohtajia tai vastaavia palkkaluokkiin AD 16 tai AD 15 kuuluvia virkamiehiä taikka johtajia tai vastaavia palkkaluokkiin AD 15 tai AD 14 kuuluvia virkamiehiä) sekä poikkeustapauksissa, kun kyseessä ovat erityispätevyyttä vaativat tehtävät, nimittävä viranomainen voi noudattaa myös muuta palvelukseenottamismenettelyä kuin kilpailumenettelyä.”
3. Euroopan unionin muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Väliaikaisella toimihenkilöllä tarkoitetaan näissä palvelussuhteen ehdoissa
a) toimihenkilöä, joka on määrätty hoitamaan kutakin toimielintä koskevan talousarvion pääluokan liitteenä olevaan henkilöstötaulukkoon sisältyvää tointa, jonka budjettivallan käyttäjät ovat luokitelleet väliaikaiseksi,
– –”
4. Palvelussuhteen ehtojen 47 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Väliaikaisen toimihenkilön palvelussuhde päättyy hänen kuollessaan mutta myös seuraavissa tapauksissa:
– –
c) Kun kyseessä on toistaiseksi voimassa oleva työsopimus:
i) työsopimuksessa mainitun irtisanomisajan päättyessä. Irtisanomisaika on vähintään yksi kuukausi jokaista tosiasiallista palvelusvuotta kohti, kuitenkin vähintään kolme kuukautta ja enintään kymmenen kuukautta. Irtisanomisaika ei kuitenkaan voi alkaa äitiys- eikä sairausloman aikana, paitsi jos jälkimmäinen kestää yli kolme kuukautta. Toisaalta irtisanomisaika keskeytyy edellä mainituin rajoituksin näiden lomien ajaksi;
– –”
5. Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY), Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE) ja julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) tekemästä määräaikaista työtä koskevasta puitesopimuksesta 28.6.1999 annetulla neuvoston direktiivillä 1999/70/EY (EYVL L 175, s. 43) on pantu täytäntöön toimialaltaan yleisten työmarkkinakeskusjärjestöjen välillä 18.3.1999 tehty määräaikaista työtä koskeva puitesopimus (jäljempänä puitesopimus).
6. Puitesopimuksen 3 lausekkeessa todetaan seuraavaa:
”1. Tässä sopimuksessa ’määräaikaisella työntekijällä’ tarkoitetaan henkilöä, jolla on suoraan työnantajan ja työntekijän välillä tehty työsopimus tai solmittu työsuhde, jonka päättyminen määräytyy perustelluin syin, esimerkiksi tietyn päivämäärän umpeutumisen, tietyn tehtävän loppuun saattamisen tai tietyn tapahtuman ilmaantumisen perusteella.
– –”
7. Virkamiesten ja muiden toimihenkilöiden palvelukseen ottamista koskevien Euroopan parlamentin puhemiehistön 3.5.2004 hyväksymien sisäisten sääntöjen (jäljempänä sisäiset säännöt) 7 artiklan 2–4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2. Väliaikaiset toimihenkilöt otetaan palvelukseen asianmukaisessa järjestyksessä kilpailun tai – – henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun palvelukseenottamismenettelyn läpäisseistä hakijoista, tämän kuitenkaan rajoittamatta virkamiehiin sovellettavien säännösten soveltamista.
3. Jollei kilpailun tai menettelyn läpäisseitä hakijoita ole käytettävissä, väliaikaiset toimihenkilöt otetaan palvelukseen seuraavasti:
– muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetut väliaikaiset toimihenkilöt otetaan palvelukseen tilapäisen komitean, johon kuuluu henkilöstökomitean nimeämä jäsen, suorittaman valinnan perusteella;
– muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetut väliaikaiset toimihenkilöt otetaan palvelukseen pariteettikomitean lausunnon perusteella.
4. Poiketen siitä, mitä edellä olevissa säännöksissä säädetään, muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetut väliaikaiset toimihenkilöt voidaan ottaa palvelukseen tämän artiklan 3 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädetyn menettelyn mukaisesti, jos palvelukseen ottamisen tarkoituksena on yksinomaan tointen väliaikainen täyttäminen, kunnes ne täytetään tämän artiklan 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.”
Tosiseikat
8. Parlamentti on sopimuspuolten 29.3. ja 4.4.2006 allekirjoittamalla työsopimuksella ottanut kantajan palvelukseen palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetuksi väliaikaiseksi toimihenkilöksi 1.4.2006 ja 31.3.2007 väliseksi ajaksi lääkärin tehtäviin Luxemburgin (Luxemburg) työterveysyksikköön.
9. Kantajan työsopimusta jatkettiin 31.3.2009 saakka 23.2.2007 ja 26.2.2008 tehdyillä muutoksilla.
10. Kantajan tiedusteltua, olisiko hänen mahdollista jatkaa työskentelyä toimielimen työterveysyksikössä toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen perusteella, parlamentin pääsihteeri vastasi 12.2.2009, ettei tällaista mahdollisuutta ollut, ja vahvisti, että kantajan työsopimus päättyy 31.3.2009.
11. Virkamiestuomioistuin kumosi 12.2.2009 päivättyyn kirjeeseen sisältyneen päätöksen asiassa F-105/09, Scheefer vastaan parlamentti, 13.4.2011 antamallaan tuomiolla (jäljempänä asiassa Scheefer annettu tuomio). Tässä tuomiossa virkamiestuomioistuin katsoi, että palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan ensimmäisen kohdan perusteella kantajan työsopimus oli uusittu kaksi kertaa, minkä vuoksi 26.3.2008 tehty toinen muutos oli ilman eri toimenpiteitä merkinnyt palvelussuhteen uudelleenluokittelua toistaiseksi voimassa olevaksi pelkästään lainsäätäjän tahdon perusteella sillä seurauksella, että tässä muutoksessa vahvistetun määräajan päättyminen ei voinut johtaa kantajan palvelussuhteen päättymiseen.
12. Tällä välin parlamentti oli 18.10.2007 julkaissut palvelukseenottoilmoituksen PE/95/S tutkintotodistuksiin ja kokeisiin perustuvan valintamenettelyn järjestämisestä lääkärinä toimivan hallintovirkamiehen ottamiseksi palvelukseen väliaikaiseksi toimihenkilöksi ja neljästä parhaasta hakijasta muodostettavan soveltuvien hakijoiden luettelon laatimiseksi (EUVL C 244 A, s. 5; jäljempänä valintamenettely PE/95/S). Kantaja haki virkaa, mutta hänen hakemuksensa hylättiin 28.1.2008, koska häneltä puuttui vaadittu työkokemus. Tämän menettelyn päätteeksi muodostettu soveltuvien hakijoiden luettelo laadittiin 16.5.2008 ja palvelukseen otettiin kaksi lääkäriä, toinen 1.5.2009 ja toinen 1.6.2009.
13. Parlamentti ilmoitti 24.5.2011 kantajalle, että asiassa Scheefer annetun tuomion seurauksena hänen väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksensa oli luokiteltu uudelleen toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi, minkä vuoksi hänen palvelussuhteensa päättäminen 31.3.2009 oli mitätön ja hänellä oli oikeus saada 1.4.2009 lukien palkkansa, josta on vähennetty hänen tästä päivämäärästä lukien saamansa kyseisessä tuomiossa mainitut korvaavat tulot.
14. Kantaja ilmoitti 14.6.2011 päivätyllä kirjeellä parlamentille olevansa tämän käytettävissä palatakseen työhönsä mahdollisimman pian.
15. Parlamentin pääsihteeri ilmoitti 20.6.2011 päivätyllä kirjeellä kantajalle parlamentin irtisanovan hänen toistaiseksi voimassa olevan väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksensa sillä perusteella, että ”palvelussuhde ei [ollut] enää perusteltu, koska parlamentilla [oli] vastedes käytettävissään sisäisten sääntöjen 7 artiklan 2 kohdan edellytykset täyttävien menettelyn läpäisseiden hakijoiden luettelo ja koska se [oli] täyttänyt kaikki Luxemburgissa avoimet asiantuntija-lääkärin virat tämän luettelon perusteella”.
16. Kantaja teki 5.8.2011 henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan, jota sovelletaan väliaikaisiin toimihenkilöihin palvelussuhteen ehtojen 46 artiklan nojalla, mukaisen valituksen edellisessä kohdassa mainittuun kirjeeseen sisältyneestä irtisanomispäätöksestä. Työsopimukset tekevä viranomainen hylkäsi tämän valituksen 21.12.2011 tekemällään päätöksellä.
Asianosaisten vaatimukset
17. Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
– ottaa kanteen tutkittavaksi ja toteaa sen perustelluksi, ja tämän perusteella:
– ensisijaisesti kumoaa 20.6.2011 päivättyyn parlamentin pääsihteerin kirjeeseen sisältyvän irtisanomispäätöksen ja lausuu ”kaikista siitä seuraavista, myös taloudellisista vaikutuksista”
– kumoaa valituksen hylkäämisestä 21.12.2011 tehdyn päätöksen tarpeellisin osin
– määrää kantajan siirtämisestä takaisin parlamentin palvelukseen
– toissijaisesti velvoittaa parlamentin maksamaan korvauksena aineellisesta vahingosta 288 000 euroa, ”joka vastaa 36 kuukauden palkkaa – – sanotun kuitenkaan rajoittamatta tarvittavat mukautukset huomioon ottaen laskettavaa tarkkaa summaa – –, tai muun virkamiestuomioistuimen oikeuden ja kohtuuden mukaan tai asiantuntijalausuntojen perusteella arvioiman summan” sekä maksamaan korvauksena aineettomasta vahingosta 15 000 euroa
– velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
18. Parlamentti vaatii, että virkamiestuomioistuin
– hylkää kanteen perusteettomana
– velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista koskeva vaatimus ja määräyksen antamista koskeva vaatimus
19. Kantaja vaatii erillisellä vaatimuksella valituksensa hylkäämisestä 21.12.2011 tehdyn parlamentin päätöksen kumoamista.
20. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun valituksen hylkäämisestä tehty päätös on vailla itsenäistä sisältöä, muodollisesti tällaiseen päätökseen kohdistuvien kumoamisvaatimusten vaikutuksena on, että tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan toimi, josta valitus on tehty (asia 293/87, Vainker v. parlamentti, tuomio 17.1.1989, 8 kohta ja asia Scheefer, tuomion 21 kohta). Esillä olevassa tapauksessa valituksen hylkäämisestä 21.12.2011 tehdyssä päätöksessä vahvistetaan 20.6.2011 päivättyyn kirjeeseen sisältyvä alkuperäinen päätös irtisanoa kantajan toistaiseksi voimassa ollut työsopimus ja tehdään lisätäsmennyksiä kyseisen valituksen osalta. Tällaisessa tilanteessa tutkittavana on kantajalle vastaisen alkuperäisen päätöksen laillisuus, jolloin otetaan huomioon sekä siitä että valituksen hylkäämisestä tehdystä päätöksestä ilmenevät perustelut. Näin ollen vaatimuksella, joka koskee valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista, ei ole itsenäistä sisältöä, ja kanteen on katsottava muodollisesti kohdistuvan 20.6.2011 päivättyyn kirjeeseen sisältyvään päätökseen (jäljempänä riidanalainen päätös), sellaisena kuin sitä on täsmennetty valituksen hylkäämisestä 21.12.2011 tehdyllä päätöksellä (ks. vastaavasti asia T-258/01, Eveillard v. komissio, tuomio 10.6.2004, 31 ja 32 kohta).
21. Kantaja vaatii vielä, että virkamiestuomioistuin määrää hänen siirtämisestään takaisin parlamentin palvelukseen.
22. Edellä mainitulla vaatimuksella on katsottava pyrittävän siihen, että virkamiestuomioistuin määräisi hallinnon sijoittamaan kantajan takaisin tehtäviinsä riidanalaisen päätöksen mahdollista kumoamista koskevan tuomion täytäntöön panemiseksi. Virkamiestuomioistuimen asiana ei kuitenkaan ole antaa määräyksiä unionin toimielimille palvelussuhteen ehtojen 46 artiklan ja henkilöstösääntöjen 91 artiklan nojalla nostettua kannetta tutkiessaan. SEUT 266 artiklan mukaan toimielimen, jonka toimi on kumottu, on itse toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet (asia T-398/03, Castets v. komissio, tuomio 4.5.2005, 19 kohta).
23. Tästä seuraa, että määräyksen antamista koskeva vaatimus on jätettävä tutkimatta.
Riidanalaisen päätöksen kumoamista koskeva vaatimus
24. Kantaja esittää kolme kanneperustetta, jotka koskevat
– perusteluvelvollisuuden ja avoimuusvelvoitteen laiminlyöntiä
– oikeudellisen perustan puuttumista, ilmeistä arviointivirhettä ja palvelussuhteen ehtojen 2, 3, 8, 29 ja 47 artiklan noudattamatta jättämistä sekä harkintavallan väärinkäyttöä
– huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiä, oikeuden väärinkäyttöä sekä hyvän hallinnon periaatteen ja periaatteen, jonka mukaan sopimukset on pantava täytäntöön vilpittömässä mielessä, loukkaamista.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden ja avoimuusvelvoitteen laiminlyöntiä
25. Kantaja väittää, että kaikki väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen yksipuolista irtisanomista koskevat päätökset on perusteltava. Hän korostaa lisäksi, että riidanalainen päätös tehtiin asiassa Scheefer annetun tuomion seurauksena, pian sen jälkeen, kun 24.5.2011 päivätyssä parlamentin kirjeessä oli vahvistettu, että hänen palvelussuhteensa päättäminen 31.3.2009 oli mitätön, ja niiden suullisten vakuutusten jälkeen, joiden mukaan hän saisi pian palata toimeensa. Hän huomauttaa vielä, että asian erityisistä olosuhteista huolimatta hänen esimiehensä ei järjestänyt minkäänlaista tilaisuutta, jossa hänelle olisi selitetty hänen irtisanomistaan.
26. Tällaisessa yhteydessä riidanalaisen päätöksen perustetta, jonka mukaan hänen palvelukseen ottamisensa toistaiseksi voimassa olevaan työsuhteeseen ei ollut enää perusteltua, koska kaikki Luxemburgissa avoimet lääkärin virat oli täytetty sisäisten sääntöjen 7 artiklan 2 kohdan edellytykset täyttävän valintamenettelyn PE/95/S läpäisseillä hakijoilla, olisi kantajan mielestä pitänyt kehittää laajemmin. Riidanalaisessa päätöksessä parlamentti ”ei ota ollenkaan kantaa” näiden palvelukseenottojen ”yksityiskohtiin”, varsinkaan niiden päivämääriin ja muotoon. Parlamentti ei ole myöskään ottanut huomioon sitä, että kantajalla ”oli (31.3.2008 alkaen) toistaiseksi voimassa oleva työsopimus” ja riittävä työkokemus voidakseen tulla otetuksi palvelukseen johonkin kyseessä olevista toimista.
27. Riidanalaisessa päätöksessä todetaan seuraavaa:
”Sisäisten sääntöjen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitetut väliaikaiset toimihenkilöt otetaan palvelukseen kilpailun tai henkilöstösääntöjen 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun palvelukseenottamismenettelyn läpäisseistä hakijoista. Teidät otettiin palvelukseen 1.4.2006 alkaen palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuna väliaikaisena toimihenkilönä saman [sisäisten sääntöjen 7] artiklan 4 kohdassa tarkoitetun poikkeusmenettelyn mukaisesti, jolla on tarkoitus paikata sitä, ettei kilpailun tai muiden palvelukseenottamismenettelyjen läpäisseitä hakijoita ole käytettävissä.
Tämän jälkeen parlamentti järjesti – – valintamenettelyn PE/95/S – – Te ette läpäisseet tätä menettelyä, sillä hakemustanne ei otettu tutkittavaksi sen vuoksi, että teillä ei ollut tuolloin avointa virkaa koskevassa ilmoituksessa vaadittua työkokemusta.
Asiassa [Scheefer annetun tuomion] 58 kohdan lopussa virkamiestuomioistuin toteaa, että toistaiseksi voimassa oleva työsopimus voidaan milloin tahansa irtisanoa perustellusta syystä palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan c alakohdan i alakohdan mukaista irtisanomisaikaa noudattaen.
Näissä olosuhteissa parlamentti on päättänyt irtisanoa toistaiseksi voimassa olevan väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksenne sillä perusteella, että palvelussuhde ei ole enää perusteltu, koska parlamentilla on vastedes käytettävissään sisäisten sääntöjen 7 artiklan 2 kohdan edellytykset täyttävän menettelyn läpäisseiden hakijoiden luettelo ja koska se on täyttänyt kaikki Luxemburgissa avoimet asiantuntija-lääkärin virat tämän luettelon perusteella.
– – ”
28. Tällaiset perustelut vaikuttavat riittäviltä, vaikka otetaan huomioon erityinen tilanne, jossa kantaja väittää olleensa, sillä niissä ilmaistaan selvästi ja täsmällisesti kantajan väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksen irtisanomisen syy.
29. Erityisesti kantaja arvostelee turhaan parlamenttia siitä, ettei se ottanut huomioon kantajan toistaiseksi voimassa olevaa työsopimusta ja riittävää työkokemusta jonkin avoimen lääkärinviran hoitamiseen. Parlamentti on korostanut sekä riidanalaisessa päätöksessä että valituksen hylkäämisestä tekemässään päätöksessä, että kantaja oli otettu palvelukseen poikkeuksellisesti paikkaamaan tilannetta, jossa oli avoimia lääkärinvirkoja muttei hakijoita, jotka voitaisiin ottaa palvelukseen sisäisten sääntöjen mukaisesti. Parlamentti mainitsi lisäksi, että se oli järjestänyt valintamenettelyn PE/95/S juuri näiden avoimien toimien täyttämiseksi ja että kantaja ei ollut läpäissyt tätä menettelyä, sillä hänen hakemuksensa ei täyttänyt tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. On kuitenkin muistutettava, että perustelut voivat olla implisiittisiä, kunhan asianomainen henkilö saa niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi riidanalainen päätös tehtiin, ja toimivaltaisella tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa (ks. asia C-3/06 P, Groupe Danone v. komissio, tuomio 8.2.2007, 46 kohta; ks. analogisesti asia T-304/96, Reber v. SMHV – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), tuomio 9.7.2008, 55 kohta ja asia T-262/09, Safariland v. SMHV – DEF-TEC Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), tuomio 13.4.2011, 92 kohta). Koska parlamentti ei näin ollen voi jättää huomiotta tämän tuomion 27 kohdassa mainittua valintamenettelyä, riidanalaiseen päätökseen sisältyvät perustelut ovat itsessään riittävät siltä osin kuin niissä suljetaan pois välillisesti mutta kuitenkin varmasti mahdollisuus jatkaa kantajan palvelussuhdetta jossakin kyseisistä viroista hänen työsopimuksensa luonteesta ja hänen työkokemuksestaan riippumatta.
30. Riidanalaista päätöstä ei myöskään voida pitää puutteellisena sillä perusteella, että ”parlamentti ei [ottanut] ollenkaan kantaa” lääkärien palkkaamista avoimiin toimiin koskeviin ”yksityiskohtiin”, varsinkaan näiden palvelussuhteiden päivämääriin ja muotoon. Kuten kantaja itse toteaa, kyse on vain yksityiskohtaisista seikoista. Parlamentilla ei siten ollut velvollisuutta mainita niitä riidanalaisessa päätöksessä. Perustelut ovat riittävät, kun niissä esitetään tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla on olennainen merkitys päätöksen systematiikan kannalta, joten hallinnolla ei ole velvollisuutta ilmoittaa perusteita perusteilleen (asia F-80/10, AJ v. komissio, tuomio 29.9.2011, 117 kohta). Parlamentti on lisäksi korostanut valituksen hylkäämistä koskevassa päätöksessä, että ”kaikki asiantuntija-lääkärin toimet on täytetty 1.6.2009 alkaen”.
31. Lisäksi on todettava perustelujen puutteellisuutta koskevasta väitteestä, että tämä puute voidaan korjata virkamiestuomioistuimessa käytävän menettelyn kuluessa esitettävillä selityksillä. Esillä olevassa asiassa parlamentti täsmentää vastineessaan, että ensimmäinen lääkäri otettiin palvelukseen 1.5.2009 ja toinen 1.6.2009 väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevilla työsopimuksilla. Kantaja totesi myös itse istunnossa, että kaikki puuttuviksi väitetyt perusteet ilmenivät tästä vastineesta.
32. Kantaja arvostelee parlamenttia aivan yhtä turhaan siitä, ettei se keskustellut hänen kanssaan ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä. Oikeuskäytännössä katsotaan vakiintuneesti, että velvollisuutta asianomaiselle vastaisen toimen perusteiden esittämiseen on noudatettu, kun asianomaiselle henkilölle on ilmoitettu nämä perusteet asianmukaisesti tämän esimiesten kanssa käytyjen keskustelujen aikana (asia F‑1/05, Landgren v. ETF, tuomio 26.10.2006, 79 kohta). Tämän oikeuskäytännön ainoa tarkoitus on kuitenkin tuoda esille olosuhde, joka korjaa perusteluja koskevan virheen, mutta siinä ei aseteta kantajan esittämällä tavalla velvollisuutta käydä etukäteen esimiesten kanssa keskusteluja perusteluvelvollisuuden tai avoimuusvelvoitteen perusteella, kun irtisanominen on esillä olevan asian tavoin riittävän perusteltu.
33. Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Toinen kanneperuste, joka koskee oikeudellisen perustan puuttumista, ilmeistä arviointivirhettä ja palvelussuhteen ehtojen 2, 3, 8, 29 ja 47 artiklan noudattamatta jättämistä sekä harkintavallan väärinkäyttöä
34. Toisen kanneperusteen otsikosta ja perusteluista ilmenee, että se voidaan jakaa kolmeen osaan, jotka on syytä tutkia peräkkäin. Näistä samoista perusteluista ilmenee lisäksi, että viittaus palvelussuhteen ehtojen 29 artiklaan on selvästi tehty epähuomiossa, koska kyseinen artikla ei liity mitenkään oikeusriitaan vaan koskee syntymälisää ja koska kantaja ei ole esittänyt siitä mitään nimenomaista väitettä. Näin ollen on katsottava, että kantaja vetoaa pikemminkin henkilöstösääntöjen 29 artiklaan, koska siihen viitataan sisäisten sääntöjen 7 artiklassa.
– Toisen kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee oikeudellisen perustan puuttumista
35. Kantaja katsoo, että parlamentti ei voinut vedota kaikkien lääkärinvirkojen täyttämiseen perustuvaan ”taloudelliseen syyhyn”, sillä tätä perustetta ei mainita palvelussuhteen ehdoissa saati hänen työsopimuksessaan toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen laillisena irtisanomisperusteena.
36. Palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan c alakohdassa annetaan työsopimukset tekevälle viranomaiselle laaja harkintavalta väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen irtisanomisen osalta (ks. vastaavasti asia T-404/06 P, ETF v. Landgren, tuomio 8.9.2009, 162 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja asia T-283/08 P, Longinidis v. Cedefop, tuomio 7.7.2011, 84 kohta).
37. Tältä kannalta ja vastauksena parlamentin väitteeseen, jonka mukaan sen sisäisten sääntöjen 7 artiklan 4 kohdassa estettiin sitä tekemästä toistaiseksi voimassa olevaa työsopimusta, kun sen oli turvattava Luxemburgin työterveysyksikön toiminnan jatkuvuus, virkamiestuomioistuin katsoi asiassa Scheefer antamassaan tuomiossa, että tässä artiklassa ”ei – – kielletä toistaiseksi voimassa olevien työsopimusten käyttöä, koska väliaikainen tilanne voi – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – jatkua määrittelemättömän ajan ja koska tällainen työsopimus ei kuitenkaan anna työntekijälle samaa pysyvyyttä kuin virkamieheksi nimittäminen, sillä se voidaan palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan c alakohdan i alakohdan mukaisesti päättää perustellusta syystä irtisanomisella” (asiassa Scheefer annetun tuomion 56 kohta).
38. Arvioitaessa, voitiinko esillä olevassa asiassa pitää laillisena irtisanomisperusteena sitä, että kaikki parlamentin Luxemburgin työterveysyksikön lääkärinvirat oli täytetty, on huomattava, että toimihenkilö, joka on kantajan tavoin otettu palvelukseen palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdan perusteella, on otettu palvelukseen ”hoitamaan kutakin toimielintä koskevan talousarvion pääluokan liitteenä olevaan henkilöstötaulukkoon sisältyvää tointa, jonka budjettivallan käyttäjät ovat luokitelleet väliaikaiseksi”.
39. Näin ollen kantajan kuvaama ”taloudellista syytä” koskeva peruste, toisin sanoen toimielimen talousarvion liitteenä olevaan henkilöstötaulukkoon sisältyvän avoimen viran puuttuminen, on laillinen peruste, jolla parlamentti saattoi tehdä riidanalaisen päätöksen palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan c alakohdan i alakohdan nojalla.
40. Toisen kanneperusteen ensimmäinen osa on näin ollen hylättävä.
– Toisen kanneperusteen toinen osa, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä ja oikeudellista virhettä palvelussuhteen ehtojen 2, 3, 8 ja 47 artiklan sekä henkilöstösääntöjen 29 artiklan noudattamatta jättämisen perusteella
41. Kantaja katsoo, että riidanalaiseen päätökseen sisältyy ilmeinen arviointivirhe ja oikeudellinen virhe, koska siinä ei noudatettu palvelussuhteen ehtojen 2, 3, 8 ja 47 artiklaa sekä henkilöstösääntöjen 29 artiklaa. Kantajan mukaan parlamentti pyrki kiertämään palvelussuhteen ehtoja tekemällä hänen kanssaan useita toistaiseksi voimassa olevia väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksia, ja sen periaatteen mukaisesti, jonka mukaan kukaan ei voi vedota omaan lainvastaiseen menettelyynsä, se ei voinut tukeutua tähän menettelyyn riidanalaisen päätöksen perustelemiseksi. Kantajan mukaan hänen irtisanomisensa perustetta, jonka mukaan avoimia lääkärintoimia ei ollut käytettävissä, ei pidä arvioida ottamatta huomioon asian olosuhteita ja erityisesti sitä, että virkamiestuomioistuin totesi asiassa Scheefer antamassaan tuomiossa, että hänen väliaikaisen toimihenkilön määräaikainen työsopimuksensa oli muuttunut toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi ”31.3.2008”. Jos parlamentti olisi noudattanut palvelussuhteen ehtoja, se olisi kantajan mukaan tehnyt jo kyseisenä päivämääränä toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen ja osoittanut hänet avoimeen lääkärinvirkaan. Tämä nimitys olisi sitä paitsi ollut yksikön edun mukainen, kun otetaan huomion kantajan työkokemus toimielimen palveluksessa. Valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä esitetty väite, jonka mukaan kantajaa ei ollut merkitty valintamenettelyn PE/95/S läpäisseiden hakijoiden luetteloon, minkä vuoksi hänen palvelussuhdettaan oli mahdotonta jatkaa, on jätettävä tutkimatta, koska se on esitetty ensimmäisen kerran riidanalaisen päätöksen jälkeen. Väite on myös virheellinen, sillä esillä olevassa asiassa ei ole sanktioitava sitä, että häntä ei merkitty valintamenettelyn PE/95/S läpäisseiden hakijoiden luetteloon, vaan se, että parlamentti vetoaa kaikkien Luxemburgin työterveysyksikön lääkärinvirkojen täyttämiseen sivuuttaen sen, että näiden toimien täyttäminen oli seurausta sen omasta lainvastaisesta menettelystä.
42. Virkamiestuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että todetessaan riidanalaisessa päätöksessä, että kantajan ”palvelussuhde ei [ollut] enää perusteltu, koska parlamentilla [oli] vastedes käytettävissään sisäisten sääntöjen 7 artiklan 2 kohdan edellytykset täyttävän menettelyn läpäisseiden hakijoiden luettelo ja koska se [oli] täyttänyt kaikki Luxemburgissa avoimet asiantuntija-lääkärin virat tämän luettelon perusteella”, parlamentti ei ole vedonnut ”omaan lainvastaiseen menettelyynsä” vaan tukeutunut objektiiviseen seikkaan, joka ei riipu lainvastaisuudesta, johon se oli syyllistynyt uusiessaan 26.3.2008 tehdyllä muutoksella kantajan työsopimuksen vain määräajaksi.
43. Perustetta, jonka mukaan parlamentti ei voinut jatkaa kantajan työsuhdetta, koska hän ei ollut menestynyt valintamenettelyssä PE/95/S, kun hänen hakemustaan ei hyväksytty riittämättömän työkokemuksen vuoksi, ei ole jätettävä tutkimatta eikä se liioin ole virheellinen.
44. Tätä perustetta ei ole jätettävä tutkimatta, sillä henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artiklassa, joihin palvelussuhteen ehtojen 46 artiklassa viitataan, säädetyssä oikeussuojakeinojen järjestelmässä – kun otetaan huomioon, että näillä artikloilla käyttöön otettu oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on luonteeltaan kehittyvä – hallinto voi joutua täydentämään tai jopa muuttamaan valituksen hylkäämisen yhteydessä perusteita, joiden nojalla se oli antanut riidanalaisen toimen (ks. vastaavasti asia T-377/08 P, komissio v. Birkhoff, tuomio 9.12.2009, 55–60 kohta ja asia F-30/09, Chaouch v. komissio, tuomio 13.4.2011, 35 kohta).
45. Parlamentti oli jo riidanalaisessa päätöksessä todennut, että kantaja oli otettu palvelukseen sisäisten sääntöjen 7 artiklassa tarkoitetun ”poikkeusmenettelyn mukaisesti, jolla on tarkoitus paikata sitä, ettei kilpailun tai muiden palvelukseenottamismenettelyjen läpäisseitä hakijoita ollut käytettävissä”, ja että hän ei ollut avoimien lääkärinvirkojen täyttämiseksi järjestetyn valintamenettelyn PE/95/S läpäissyt hakija. Tässä yhteydessä työsopimukset tekevä viranomainen on valituksen hylkäämisestä tekemässään päätöksessä ainoastaan selittänyt laajemmin tätä toteamusta korostaen, että ”näissä olosuhteissa parlamentin oli mahdotonta ottaa häntä palvelukseen hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukkaamatta”.
46. Kyseinen peruste ei ole myöskään virheellinen, sillä sisäisten sääntöjen 7 artiklan 2 ja 3 kohdasta ilmenee, että palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdan nojalla palvelukseen otetut väliaikaiset toimihenkilöt voidaan ottaa palvelukseen pysyvästi, jos kilpailun läpäisseitä hakijoita ei ole, ainoastaan valintakokeen jälkeen. Vaikka kyseisestä valintamenettelystä ei ole säädetty palvelussuhteen ehdoissa, se on erottamaton osa muotovaatimuksia, joita parlamentin on noudatettava työnantajana tai tulevana työnantajana (ks. vastaavasti asia T-45/90, Speybrouck v. parlamentti, tuomio 28.1.1992, 68 kohta). Parlamentti oli velvollinen noudattamaan tätä menettelyä erityisesti sen vuoksi, että sen oli kohdeltava yhdenvertaisesti valintamenettelyn PE/95/S hakijoita, etenkin tämän menettelyn läpäisseitä hakijoita, joiden oli tarkoitus valintamenettelyn läpäisemisen vuoksi hoitaa avoimia lääkärinvirkoja Luxemburgin työterveysyksikössä. Siitä huolimatta, että kantajan työsopimus oli luokiteltu uudelleen toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi 26.3.2008 lukien palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan ensimmäisen kohdan perusteella, parlamentin, joka oli jo 18.10.2007 aloittanut valintamenettelyn PE/95/S, oli periaatteessa otettava palvelukseen valintamenettelyn PE/95/S läpäisseistä hakijoista paitsi 1.5.2009 ensimmäiseen avoimeen virkaan palkattu lääkäri, myös 1.6.2009 toisen avoimen viran täyttämiseksi palkattu lääkäri. Vaikka edellä mainittu valintamenettely järjestettiin ”lääkärinä toimivan hallintovirkamiehen ottamiseksi palvelukseen väliaikaiseksi toimihenkilöksi”, kyseistä menettelyä koskevassa ilmoituksessa kerrottiin myös neljästä parhaasta hakijasta muodostettavan soveltuvien hakijoiden luettelon laatimisesta.
47. Tästä seuraa, että toisin kuin kantaja väittää, se, ettei häntä merkitty valintamenettelyn PE/95/S läpäisseiden hakijoiden luetteloon ja ettei hän voi vaatia tulla palkatuksi sisäisten sääntöjen 7 artiklan 2 kohdan tai 7 artiklan 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla johonkin avoimista viroista, oli ratkaiseva seikka, josta parlamentti ei voinut olla tietämättä, riippumatta sen aikaisemmin tekemästä virheestä asianomaisen henkilön työsopimuksen luokittelussa 26.3.2008 alkaen.
48. Lisäksi on selvää, että toimielin voi irtisanoa väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen sillä perusteella, että häntä ei ole merkitty kilpailun tai muun valintakokeen läpäisseiden hakijoiden luetteloon, kuten tässä tapauksessa (ks. asia T-70/00, Hoyer v. komissio, tuomio 5.12.2000, 44 kohta).
49. Kantajan istunnossa esittämillä perusteluilla ei voida pätevästi kyseenalaistaa edellä esitettyjä toteamuksia.
50. Vaikka on totta, että henkilöstösäännöt ja palvelussuhteen ehdot ovat ensisijaisia sisäisiin sääntöihin nähden, näiden sääntöjen 7 artikla ei ole ristiriidassa yhdenkään niiden säännöksen kanssa, kun siinä säädetään, että väliaikaiset toimihenkilöt on otettava palvelukseen kilpailun tai valintamenettelyn läpäisseistä hakijoista ja että hakija, joka ei täytä näitä vaatimuksia, voidaan palkata väliaikaiseksi toimihenkilöksi vain poikkeuksellisesti ja väliaikaisesti.
51. Kantaja huomauttaa kuitenkin, että hänet otettiin palvelukseen toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen perusteella palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla 26.3.2008 tehdyn muutoksen seurauksena, jolloin oli jo 28.1.2008 alkaen tiedossa, ettei hän voisi osallistua valintamenettelyyn PE/95/S. Kantaja vetoaa tässä yhteydessä siihen, että toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset takaavat työntekijälle tietyn jatkuvuuden työsuhteessa ja että puitesopimuksen 3 lausekkeen nojalla määräaikaisilla työsopimuksilla on sitä vastoin tarkoitus täyttää virkoja muun muassa tietyn tapahtuman ilmaantumista odotettaessa, ja väittää, että hänen tuolloin toistaiseksi voimassa olleen työsopimuksensa tarkoituksena ei voinut olla lääkärinviran väliaikainen täyttäminen ja ettei häntä vastaan ollut enää mahdollista vedota sisäisten sääntöjen 7 artiklassa tarkoitettuihin palvelukseen ottamisen edellytyksiin.
52. Pitää paikkansa, että puitesopimuksen 3 lausekkeen 1 kohdan mukaan työsopimuksen kesto voi määräytyä paitsi ”tietyn päivämäärän umpeutumisen” myös ”tietyn tapahtuman ilmaantumisen” perusteella (ks. asia F-102/09, Bennett ym. v. SMHV, tuomio 15.9.2011, 85 kohta). Pitää niin ikään paikkansa, että valintamenettelyn PE/95/S läpäisseiden hakijoiden palvelukseen ottaminen oli ”tietty tapahtuma”, joka ei toteutumiseensa asti olisi oikeuttanut tekemään useita määräaikaisia työsopimuksia, jotka sisältävät kukin tarkan päättymispäivän, vaan yhden määräaikaisen työsopimuksen, joka olisi päättynyt tähän palvelukseen ottamiseen. Kuten edellä 37 kohdassa on todettu, virkamiestuomioistuin oli sitä paitsi jo viitannut tähän mahdollisuuteen asiassa Scheefer antamansa tuomion 56 kohdassa.
53. Se, että työsopimukseen 26.3.2008 tehty muutos luokiteltiin uudelleen toistaiseksi voimassa olevaksi työsopimukseksi ja parlamentti tuomittiin palvelussuhteen ehtojen 8 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti siitä, että se oli tehnyt kantajan kanssa peräkkäisiä määräaikaisia työsopimuksia, joissa on tarkka päättymispäivä, ei kuitenkaan estänyt parlamenttia päättämästä tätä työsopimusta palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan c alakohdan i alakohdassa säädetyin edellytyksin. On huomattava, että toistaiseksi voimassa oleviin työsopimuksiin turvautuminen ei anna työntekijöille samaa pysyvyyttä kuin virkamieheksi nimittäminen.
54. Se, että kantajalla oli 26.3.2008 alkaen toistaiseksi voimassa oleva työsopimus, ei voinut suojata häntä irtisanomiselta valintamenettelyn PE/95/S läpäisseiden hakijoiden palvelukseen ottamisen seurauksena, sillä kyseisenä päivänä merkittävän epävarmuustekijän aiheutti se, ettei soveltuvien hakijoiden luetteloa ollut vielä laadittu, samoin kuin se parlamentin istunnossa esille tuoma seikka, ettei ollut varmaa, hyväksyisivätkö kyseisen valintamenettelyn läpäisseiksi hakijoiksi merkittävät lääkärit lopulta viran, mikä edellyttäisi heidän luopuvan vapaan ammatin harjoittamisesta.
55. Toisen kanneperusteen toinen osa on näin ollen hylättävä.
– Toisen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee harkintavallan väärinkäyttöä
56. Kantaja väittää, että parlamentti on käyttänyt palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan c alakohdan i alakohdassa sille annettua valtaa kiertääkseen vaikeudet, jotka syntyivät sen toteuttamasta vilpillisestä järjestelystä olla tekemättä hänen kanssaan vuonna 2008 toistaiseksi voimassa olevaa työsopimusta.
57. Tämä kolmas osa ei voi menestyä, sillä kantaja ei ole esittänyt objektiivisia, täsmällisiä ja yhtäpitäviä todisteita siitä, että parlamentti olisi sivuuttanut palvelussuhteen ehtojen 47 artiklan tarkoituksen.
58. Lisäksi tämän tuomion 46 ja 47 kohdassa on todettu, että riippumatta aikaisemmin tekemästään virheestä parlamentti ei voinut sivuuttaa sisäisten sääntöjensä 7 artiklaa ja sitä, että kantajaa ei ollut merkitty valintamenettelyn PE/95/S päättyessä soveltuvien hakijoiden luetteloon.
59. Kaiken edellä esitetyn perusteella toinen kanneperuste on hylättävä kokonaisuudessaan.
Kolmas kanneperuste, joka koskee huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiä, oikeuden väärinkäyttöä sekä hyvän hallinnon periaatteen ja periaatteen, jonka mukaan sopimukset on pantava täytäntöön vilpittömässä mielessä, loukkaamista
60. Kantaja väittää, että parlamentti ei ottanut huomioon hänen etuaan saati yksikön etua. Parlamentti ei pyrkinyt löytämään ratkaisua yhteisymmärryksessä hänen kanssaan. Se vetosi riidanalaisessa päätöksessä kantajaa edes kuulematta vilpilliseen järjestelyyn, josta virkamiestuomioistuin oli jo tuominnut sen asiassa Scheefer antamassaan tuomiossa. Hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti viranomaisella on kuitenkin velvollisuus ottaa huomioon kaikki seikat, jotka voivat vaikuttaa sen päätökseen. Jos parlamentti olisi noudattanut palvelussuhteen ehtoja ja tehnyt kantajan kanssa toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen, hänen palveluksessa pitäminen olisi ollut sen oman edun mukaista, sillä hän ei ollut vähemmän ansioitunut vaan päinvastoin hän oli hankkinut työkokemusta parlamentin työterveysyksikössä Luxemburgissa. Vetoamalla omasta virheestään johtuvaan perusteeseen yrittämättä löytää sekä itsensä että kantajan kannalta oikeudellisesti hyväksyttävää ratkaisua parlamentti loukkasi lisäksi periaatetta, jonka mukaan sopimukset on pantava täytäntöön vilpittömässä mielessä, ja syyllistyi oikeuden väärinkäyttöön.
61. On kuitenkin katsottu, että se, että hakija hoitaa väliaikaisena toimihenkilönä samankaltaisia tehtäviä kuin ne, joita varten kilpailu on järjestetty, ei estä toimielintä ottamasta huomioon asianomaisen henkilön epäonnistumista tässä kilpailussa hänen työsopimuksensa päättämiseksi (ks. edellä 48 kohdassa mainittu asia Hoyer v. komissio, tuomion 47 kohta). Tässä mielessä on myös katsottava, että se, että kantaja hoiti lääkärin tehtäviä väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen perusteella, mutta väliaikaisesti valintamenettelyn PE/95/S tuloksia odotettaessa, ei estänyt parlamenttia ottamasta huomioon sitä, että häntä ei ollut merkitty kyseisen valintamenettelyn soveltuvien hakijoiden luetteloon, irtisanoakseen hänen työsopimuksensa sillä perusteella, että kaikki avoimet lääkärinvirat täytettäisiin vastedes tämän valintamenettelyn läpäisseillä hakijoilla.
62. Lisäksi on huomattava, että sisäisten sääntöjen 7 artiklan tarkoituksena on järjestää väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottaminen parlamentin yksiköihin siten, että heidät otetaan pysyvästi palvelukseen valintamenettelyn kautta hyvän hallinnon edun mukaisesti ja että – kuten edellä on todettu – parlamentti oli lähtökohtaisesti sidottu tähän säännökseen samoin kuin siihen, että kantajaa ei ollut merkitty valintamenettelyn PE/95/S soveltuvien hakijoiden luetteloon. Vaikka parlamentti olisi tehnyt kantajan kanssa 26.3.2008 alkaen väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan työsopimuksen, se ei näin ollen olisi voinut osoittaa hänelle avointa lääkärintointa ilman, että se olisi laiminlyönyt tämän valintamenettelyn hakijoiden yhdenvertaisen kohtelun, erityisesti sen läpäisseiden hakijoiden vahingoksi.
63. Lisäksi parlamentti väittää, että ennen kantajan irtisanomista se tutki huolenpitovelvollisuuden mukaisesti, olisiko hänet voitu siirtää toiseen lääkärinvirkaan työterveysyksikössä, mutta tällainen siirto oli osoittautunut mahdottomaksi hänen erityispätevyytensä vuoksi. Tältä osin kuitenkin todettava, että kantaja on todellisuudessa vaatinut ainoastaan hänen lääkärinvirkansa säilyttämistä Luxemburgin työterveysyksikössä.
64. Kantaja väittää niin ikään, että parlamentti ei yrittänyt löytää hänen kanssaan ratkaisua ja että hänet irtisanottiin ilman, että häntä olisi edes kuultu, ja näin on todella tapahtunut.
65. Tämä viimeksi mainittu kritiikki vaikuttaa liittyvän huolenpitovelvollisuuden laiminlyöntiä koskevaan väitteeseen, johon on juuri vastattu.
66. Vaikka oletettaisiin, että kantaja olisi kuitenkin halunnut esittää väitteen puolustautumisoikeuksien tai hyvän hallinnon periaatteen loukkaamisesta siltä osin kuin parlamentti ei ole antanut hänelle mahdollisuutta esittää kantaansa, on huomattava, että tehty päätös voidaan kumota oikeuden tulla kuulluksi loukkaamisen perusteella vain, jos menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen lopputulokseen, jos tätä oikeutta ei olisi loukattu (ks. asia C-294/95 P, Ohja v. komissio, tuomio 12.11.1996, 67 kohta; asia T-290/97, Mehibas Dordtselaan v. komissio, tuomio 18.1.2000, 47 kohta; asia T-372/00, Campolargo v. komissio, tuomio 23.4.2002, 39 kohta; asia F‑55/09, De Nicola v. EIP, tuomio 8.3.2011, 182 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T‑264/11 P). Kun esillä olevassa asiassa otetaan huomioon sisäisten sääntöjen 7 artikla ja velvollisuus kohdella valintamenettelyn PE/95/S hakijoita yhdenvertaisesti, se, ettei kantajaa otettu tämän menettelyn päätteeksi laadittuun soveltuvien hakijoiden luetteloon ja se, että työsopimukset tekevä viranomainen oli sidottu täytettävien toimien lukumäärään, asiassa ei olisi voitu tehdä riidanalaiseen päätökseen nähden toisenlaista päätöstä, vaikka kantaja olisi voinut esittää huomautuksensa.
67. Näin ollen kolmas kanneperuste on perusteeton, ja kumoamisvaatimus on hylättävä, koska asiassa ei ole esitetty yhtään perusteltua kanneperustetta.
Vaatimus siitä, että virkamiestuomioistuin lausuu kaikista riidanalaisen päätöksen kumoamisesta seuraavista, myös taloudellisista vaikutuksista, ja vahingonkorvausvaatimus
68. Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin palauttaa hänet täyden tuomiovaltansa nojalla asemaan, jossa hänen pitäisi olla riidanalaisen päätöksen kumoamisen tapauksessa, eli edelleen parlamentin työterveysyksikön palveluksessa Luxemburgissa.
69. Mikäli hänen tehtäviinsä palauttamisesta on mahdotonta määrätä, kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin velvoittaa parlamentin maksamaan hänelle vahingonkorvauksena 288 000 euroa, joka vastaa 36 kuukauden palkkaa. Lisäksi kantaja vaatii, että parlamentti velvoitetaan maksamaan hänelle 15 000 euroa korvauksena henkisestä kärsimyksestä. Tämä vahinko on syntynyt siitä, että hänen sosiaalisia oikeuksiaan ei ole kunnioitettu, että hän on tuntenut tulleensa johdetuksi harhaan uranäkymiensä suhteen ja että hän on joutunut saattamaan vireille toisen menettelyn vedotakseen oikeuksiinsa.
70. Nämä vaatimukset ovat jatkoa kumoamisvaatimukselle, ja ne on hylättävä kumoamisvaatimuksen hylkäämisen seurauksena.
71. Vaikka oletettaisiinkin, että kantaja vetoaa henkisen kärsimyksen korvaamista perustellakseen parlamentin menettelyyn, joka ei ole päätöksentekoa ja muodostuu väitteen mukaan siitä, että parlamentti on johtanut häntä harhaan hänen uranäkymiensä suhteen ja että hänen sosiaalisia oikeuksiaan ei ole kunnioitettu, vahingonkorvausvaatimusta ei voitaisi ottaa tutkittavaksi, koska sitä ennen ei ole esitetty palvelussuhteen ehtojen 46 artiklaan ja henkilöstösääntöjen 90 artiklaan perustuvaa vaatimusta.
Oikeudenkäyntikulut
72. Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen työjärjestyksen 2 osaston 8 luvun muiden säännösten soveltamista. Saman artiklan 2 kohdan mukaan kohtuuden niin vaatiessa virkamiestuomioistuin voi päättää, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut vain osittain tai että tätä ei lainkaan velvoiteta korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.
73. Edellä esitetyn perusteella kantaja on hävinnyt asian. Lisäksi parlamentti on nimenomaisesti vaatinut, että kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Asian olosuhteissa ei ole perusteltua soveltaa työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohtaa, minkä vuoksi kantajan on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja hänet velvoitetaan korvaamaan parlamentin oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Kanne hylätään.
2) Séverine Scheefer vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja hänet velvoitetaan korvaamaan Euroopan parlamentin oikeudenkäyntikulut.