62022CJ0510
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
21 päivänä syyskuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – SEUT 102 ja SEUT 106 artikla – Julkiset yritykset – Elinkeinovapaus – Sijoittautumisvapaus – Kokonaan jäsenvaltion omistama yhtiö, jolla on kivennäisveden hyödyntämistä koskevia, ilman kilpailuttamista annettuja eksklusiivisia konsessioita – Kansallinen säännöstö, jolla sallitaan konsession rajoittamaton jatkaminen
Asiassa C‑510/22,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Înalta Curte de Casație și Justiție (ylin tuomioistuin, Romania) on esittänyt 14.6.2022 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 28.7.2022, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Romaqua Group SA
vastaan
Societatea Națională a Apelor Minerale SA ja
Agenția Națională pentru Resurse Minerale,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja L. S. Rossi sekä tuomarit J.‑C. Bonichot (esittelevä tuomari) ja S. Rodin,
julkisasiamies: A. M. Collins,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Romaqua Group SA, edustajinaan L. Retegan ja S. Tîrnoveanu, avocats,
–
Romanian hallitus, asiamiehinään M. Chicu ja E. Gane,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään L. Armati, M. Mataija ja I. Rogalski,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 16 artiklan, SEUT 49, SEUT 102, SEUT 106 ja SEUT 119 artiklan sekä luontaisten kivennäisvesien hyödyntämisestä ja markkinoille saattamisesta 18.6.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/54/EY (EUVL 2009, L 164, s. 45) 3 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Romaqua Group SA ja Societatea Națională a Apelor Minerale SA (kansallinen kivennäisvesiyhtiö, Romania) (jäljempänä SNAM) sekä Agenția Națională pentru Resurse Minerale (kansallinen mineraaliesiintymien virasto, Romania; jäljempänä ANRM) ja joka koskee sitä, että on hylätty Romaqua Group SA:n vaatimus julkisen tarjouskilpailun järjestämisestä kahden kivennäisveden hyödyntämistä koskevan konsession myöntämisestä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2009/54 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Luontaisia kivennäisvesilähteitä saa hyödyntää ja niiden vettä pullottaa vain liitteen II mukaisesti.”
Romanian oikeus
4
Konsessiojärjestelmästä 25.11.1998 annetun lain nro 219 (Legea nr. 219 privind regimul concesiunilor; Monitorul Oficial al României, nro 459, 30.11.1998), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, 20 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Valtion, departementin, kaupungin tai kunnan julkisessa tai yksityisessä omistuksessa oleva omaisuus sekä kansallisen ja paikallisen edun mukainen julkinen toiminta ja julkiset palvelut annetaan konsessiosopimuksella suoraan kaupallisille yhtiöille, kansallisille yhtiöille tai kotimaisille yhtiöille, jotka on perustettu tätä omaisuutta, toimintoja tai palveluja hallinnoivien itsenäisten liikelaitosten uudelleenorganisoinnin seurauksena. Konsessiosopimus tehdään toimivaltaisen konsessionantajan kanssa määräajaksi, joka vahvistetaan hallituksen tai sen departementin tai kunnanvaltuuston päätöksellä, joka perustaa kyseisen kaupallisen yhtiön.”
5
Kaivoslain nro 61 (Legea minelor nr. 61), joka annettiin 5.3.1998 (Monitorul Oficial al României, osa I, nro 113, 16.3.1998), 46 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”1.   Julkiset laitokset, kansalliset kaivosyhtiöt ja kaupalliset yhtiöt jatkavat toimintaansa ainoastaan sellaisilla niiden hallinnassa olevilla alueilla, joilla ne tämän lain julkaisupäivänä harjoittavat luvan nojalla malminetsintään, kehittämiseen tai hyödyntämiseen liittyvää toimintaa.
2.   Kaivostoimintaa harjoittavien julkisten laitosten, kansallisten kaivosyhtiöiden ja kaupallisten yhtiöiden on 90 päivän kuluessa tämän lain voimaantulosta määritettävä edellä 1 momentissa tarkoitettujen alueiden malminetsintä-, kehitys- ja hyödyntämisalueiden rajat ja jätettävä toimivaltaiselle viranomaiselle hakemus niiden hallintaoikeuden tai niitä koskevan konsession saamiseksi tämän lain mukaisesti.”
6
Kaivoslaki nro 61, joka annettiin 5.3.1998, kumottiin ja korvattiin 18.3.2003 annetulla kaivoslailla nro 85 (Legea minelor nr. 85; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 197, 27.3.2003). Viimeksi mainitun lain, sellaisena kuin se on myöhemmin muutettuna ja täydennettynä (jäljempänä kaivoslaki nro 85/2003), 20 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hyödyntämislisenssi myönnetään enintään 20 vuodeksi, ja sitä voidaan jatkaa viiden vuoden peräkkäisiksi ajanjaksoiksi kerrallaan.”
7
Kaivoslain nro 85/2003 soveltamisesta 14.10.2003 annettujen sääntöjen (Normele pentru aplicarea Legii minelor nr. 85/2003 din 14.10.2003), sellaisina kuin ne on hyväksytty hallituksen päätöksellä nro 1208/2003 (Hotărârea Guvernului nr. 1208/2003; Monitorul Oficial al României, osa I, nro 772, 4.11.2003) 32 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hyödyntämislisenssin haltija voi hakea sen voimassaoloajan jatkamista myönnetyn lisenssin kattaman alueen rajoissa esittämällä ANRM:lle kaivoslain nro 85/2003 20 §:n 1 momentissa tarkoitetut asiakirjat.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
8
Romanian hallitus perusti vuonna 1997 SNAM:n lakkautetun Regia Autonomă a Apelor Minerale din Românian (Romanian kivennäisvesistä vastaava itsenäinen liikelaitos) seuraajaksi.
9
Sama hallitus hyväksyi vuonna 1999 sen, että ANRM sai antaa SNAM:lle suoraan 20 vuoden ajaksi kaikkien Romaniassa hyödynnettävien kivennäisvesivarantojen hyödyntämistä koskevan konsession.
10
Curtea Constituțională (perustuslakituomioistuin, Romania) katsoi 3.5.2001 antamassaan ratkaisussa nro 136/2001, että konsessiojärjestelmästä annetun lain nro 219/1998 40 §:n 1 momentin ensimmäinen virke oli perustuslain vastainen siltä osin kuin siinä velvoitettiin paikallisviranomaiset suoraan luovuttamaan konsessiosopimuksella nimeltä mainituille oikeushenkilöille julkiselle sektorille kuuluvaa omaisuutta tai antamaan suoraan niiden tehtäväksi paikallisesti merkittäviä julkisia toimintoja ja julkisia palveluita.
11
Romaqua Group vaati 19.7.2016 ANRM:ltä yhtäältä, että Borsecin ja Stâncenin (Romania) alueiden hyödyntämislisenssit siirretään välittömästi, ja toisaalta, että kun SNAM:lle aiemmin suoraan annettujen lisenssien voimassaolo vuoden 2018 lopussa päättyy, niitä ei uusita vaan ANRM järjestää julkisen tarjouskilpailun uusien lisenssien antamiseksi.
12
ANRM kieltäytyi hyväksymästä näitä vaatimuksia ja väitti yhtäältä, että ainoastaan konsessionsaaja (SNAM) voi konsessionantajan (ANRM) ennakkosuostumuksen saatuaan siirtää konsessiolisenssit kaivoslain nro 85/2003 24 §:n nojalla, ja toisaalta, että julkinen tarjouskilpailu uusiksi konsessionsaajiksi tulevien yritysten nimeämiseksi voidaan järjestää ainoastaan siinä tapauksessa, että SNAM ei hae voimassa olevien lisenssien jatkamista, mihin sillä on mahdollisuus viiden vuoden välein, eikä konsessionantaja voi vastustaa tällaista hakemusta.
13
SNAM puolestaan ilmoitti, että se ei halunnut siirtää näihin hyödyntämislisensseihin liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia.
14
Romaqua Group vaati Curtea de Apel Bucureștia (Bukarestin ylioikeus, Romania) 2.11.2016 nostamallaan kanteella vahvistamaan, että ANRM toimi perusteettomasti, kun se kieltäytyi hyväksymästä Romaqua Groupin vaatimusta, ja velvoittamaan sen järjestämään konsessiolisenssien umpeuduttua julkisen tarjouskilpailun näiden konsessioiden antamiseksi seuraavalle kaudelle.
15
Tämä tuomioistuin hylkäsi Romaqua Groupin nostaman kanteen 11.6.2019 antamallaan tuomiolla.
16
Romaqua Group valitti ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, Înalta Curte de Casație și Justițieen (ylin tuomioistuin, Romania) ja vetosi siihen, että kansallinen säännöstö, jossa säädetään kokonaan valtion omistuksessa olevalle yhtiölle myönnetyn yksinoikeuden, jota voidaan sen pyynnöstä, jolle tämä yksinoikeus on myönnetty suoraan, jatkaa toistuvasti, säilyttämisestä tosiasiallisesti ilman minkäänlaista aikarajaa, on ristiriidassa useiden unionin oikeuden säännösten kanssa.
17
Näissä olosuhteissa Înalta Curte de Casație și Justiție on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko SEUT 106 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että se on esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jolla pidetään voimassa kokonaan valtion omistuksessa olevalle yhtiölle alun perin ja suoraan myönnetyt kivennäisvesilähteiden hyödyntämislisenssit jatkamalla (valtionyhtiön hallussa olevien) eksklusiivisten lisenssien voimassaoloa toistuvasti ja rajoittamattomasti?
2)
Onko perusoikeuskirjan 16 artiklaa, SEUT 49 artiklaa, SEUT 119 artiklaa ja direktiivin 2009/54 3 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä edellä mainitulle, pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jolla rajoitetaan perusteettomasti elinkeinovapautta ja erityisesti sijoittautumisvapautta?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Tutkittavaksi ottaminen
18
Romanian hallituksen mukaan ennakkoratkaisupyynnöstä kokonaisuudessaan ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei tarkoittanut viitata ensimmäisessä kysymyksessään erikseen SEUT 106 artiklan 1 kohtaan, jolla ei ole myöskään itsenäistä ulottuvuutta, vaan kyseiseen artiklaan luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, jolla kielletään määräävän aseman väärinkäyttö sisämarkkinoiden merkittävällä osalla, jos se on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei kuitenkaan ole toimittanut unionin tuomioistuimelle tietoja, jotka ovat välttämättömiä, jotta se voi arvioida sitä, onko nyt käsiteltävässä tapauksessa kyse tällaisesta määräävän aseman väärinkäytöstä.
19
Tältä osin on muistutettava, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeussäännön tulkintaa, unionin tuomioistuimen on siten lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym., C‑62/14, EU:C:2015:400, 24 kohta ja tuomio 7.2.2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, 31 kohta).
20
Tästä seuraa, että unionin oikeutta koskevilla kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian kannalta. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä ratkaisemasta kansallisen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen ainoastaan silloin, kun on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden säännösten ja määräysten tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio 16.6.2015, Gauweiler ym., C‑62/14, EU:C:2015:400, 25 kohta ja tuomio 7.2.2018, American Express, C‑304/16, EU:C:2018:66, 32 kohta).
21
Nyt käsiteltävässä tapauksessa on niin, että unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan kaikkia tarvittavia seikkoja sen arvioimiseksi, voidaanko SNAM:n tilannetta luonnehtia SEUT 102 artiklan vastaiseksi määräävän aseman väärinkäytöksi.
22
On kuitenkin todettava, että ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys ei koske SNAM:n tilannetta, jonka arvioiminen ei muutenkaan kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan ennakkoratkaisumenettelyssä. Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee nimittäin, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta olennaisilta osin sitä, onko SEUT 106 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä tähän yritykseen sovellettavalle kansalliselle säännöstölle. Vaikka ennakkoratkaisuasiaa käsittelevän unionin tuomioistuimen asiana ei myöskään ole lausua itse pääasiassa sovellettavan kansallisen säännöstön mahdollisesta yhteensopimattomuudesta EUT-sopimuksen näiden artiklojen kanssa, se on sen sijaan toimivaltainen tulkitsemaan niitä.
23
Tätä varten ei kuitenkaan ole välttämätöntä, että unionin tuomioistuimella on täydelliset tiedot SNAM:n konkreettisesta tilanteesta.
24
Tästä seuraa, että Romanian hallituksen esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
Asiakysymys
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään olennaisilta osin sitä, onko SEUT 106 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla myönnetään kivennäisvesilähteen hyödyntämistä koskevan yksinoikeuden haltijalle mahdollisuus saada ilman kilpailuttamista sen hyödyntämislisenssinsä jatketuksi viiden vuoden peräkkäisiksi ajanjaksoiksi.
26
Aluksi on muistutettava, että SEUT 106 artiklan 1 kohta, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, voi olla esteenä tällaiselle kansalliselle säännöstölle vain, jos se kuuluu näiden kahden artiklan soveltamisalaan.
27
Tältä osin SEUT 106 artiklan 1 kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot olemaan toteuttamatta tai pitämästä voimassa mitään perussopimusten ja etenkin SEUT 102 artiklan määräysten kanssa ristiriidassa olevaa toimenpidettä, joka koskee julkisia yrityksiä taikka yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät erityis- tai yksinoikeuksia.
28
Unionin tuomioistuin on tältä osin jo todennut, että valtion toimenpiteellä voidaan katsoa myönnettävän SEUT 106 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu erityisoikeus tai yksinoikeus, kun sillä annetaan suojaa rajoitetulle määrälle yrityksiä ja kun se on omiaan vaikuttamaan olennaisesti muiden yritysten kykyyn harjoittaa kyseistä taloudellista toimintaa samalla alueella olennaisesti samankaltaisilla ehdoilla (tuomio 27.3.2019, Pawlak, C‑545/17, EU:C:2019:260, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Koska nyt käsiteltävässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan pääasiassa sovellettavalla kansallisella säännöstöllä myönnetään tietyille yrityksille yksinoikeus Romanian alueella sijaitsevien kivennäisvesilähteiden hyödyntämiseen, on katsottava, että tämä säännöstö kuuluu SEUT 106 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
30
Toiseksi SEUT 102 artiklassa kielletään menettelytavat, joilla käytetään väärin määräävää asemaa sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla.
31
SEUT 102 artiklan mukaan määräävän aseman väärinkäyttö edellyttää kolmen edellytyksen täyttymistä.
32
Ensinnäkin kyseessä olevalla yrityksellä on oltava määräävä asema sisämarkkinoilla tai niiden merkittävällä osalla. Tältä osin on muistutettava, että yritys voidaan saattaa tällaiseen määräävään asemaan, jos sille myönnetään erityis- tai yksinoikeuksia, joiden nojalla se voi ratkaista, voivatko – ja jos voivat, niin millaisin edellytyksin – muut yritykset päästä merkityksellisille markkinoille ja harjoittaa niillä toimintaansa (tuomio 1.7.2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, 38 kohta). Unionin tuomioistuin on kuitenkin todennut myös, että erityis- tai yksinoikeuksien olemassaolo ei välttämättä merkitse määräävää asemaa merkityksellisillä markkinoilla (ks. vastaavasti tuomio 13.12.2007, United Pan-Europe Communications Belgium ym., C‑250/06, EU:C:2007:783, 21 kohta). Joka tapauksessa merkityksellisten markkinoiden rajaaminen sekä kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen suhteen että maantieteellisesti on välttämätöntä määräävän aseman olemassaolon arvioimiseksi (ks. vastaavasti tuomio 1.7.2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on suorittaa tällainen arviointi tiedossaan olevien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella.
33
Toiseksi määräävää asemaa on käytettävä väärin. Tämä on tilanne silloin, kun määräävässä asemassa oleva yritys vaikeuttaa yhtä tehokkaiden kilpailijoiden pääsyä merkityksellisille markkinoille tai niiden toiminnan jatkumista kyseisillä markkinoilla käyttämällä muita kuin ansioihin perustuvan kilpailun piiriin kuuluvia keinoja. Sen on erityisesti pidättäydyttävä käyttämästä määräävää asemaansa laajentuakseen toisille markkinoille muutoin kuin ansioihin perustuvan kilpailun piiriin kuuluvilla keinoilla. Muina kuin ansioihin perustuvan kilpailun piiriin kuuluvina keinoina on pidettävä kaikkia menettelytapoja, joiden soveltamiseen määräävässä asemassa olevalla yrityksellä ei ole muuta taloudellista intressiä kuin kilpailijoidensa syrjäyttäminen, jotta se voi tämän jälkeen nostaa hintojaan käyttämällä hyväkseen monopoliasemaansa (tuomio 12.5.2022, Servizio Elettrico Nazionale ym., C‑377/20, EU:C:2022:379, 76 ja 77 kohta).
34
Lisäksi unionin tuomioistuin on jo todennut, että jäsenvaltio rikkoo SEUT 106 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, asetettuja kieltoja, jos se saa lailla, asetuksella tai hallinnollisella toimenpiteellä aikaan tilanteen, jossa julkinen yritys tai yritys, jolle se on myöntänyt erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, syyllistyy määräävän asemansa väärinkäyttöön pelkästään käyttämällä sille myönnettyjä etuoikeuksia, tai jos nämä oikeudet ovat omiaan johtamaan tilanteeseen, jossa yritys käyttää asemaansa tällä tavoin väärin (ks. vastaavasti tuomio 10.12.1991, Merci convenzionali porto di Genova, C‑179/90, EU:C:1991:464, 17 kohta ja tuomio 26.10.2017, Balgarska energiyna borsa, C‑347/16, EU:C:2017:816, 54 kohta). Tältä osin ei ole tarpeen, että väärinkäytös todella tapahtuu (tuomio 1.7.2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, 49 kohta ja tuomio 17.7.2014, komissio v. DEI, C‑553/12 P, EU:C:2014:2083, 41 kohta).
35
Kolmanneksi määräävän aseman väärinkäytön on vaikutettava jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Tämä edellytys voi täyttyä ainoastaan silloin, kun on nähtävissä riittävällä todennäköisyydellä ja kaikkien objektiivisten oikeudellisten ja tosiasiallisten seikkojen perusteella, että määräävässä asemassa olevan yrityksen toiminta voi tosiasiallisesti tai mahdollisesti vaikuttaa välillisesti tai välittömästi jäsenvaltioiden väliseen kauppaan tavalla, joka voisi haitata jäsenvaltioiden välisten sisämarkkinoiden toteuttamista. Täysin hypoteettiset vaikutukset, joita tämän yrityksen toiminnalla voi olla, eivät täytä tätä edellytystä. Lisäksi vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ei saa olla merkityksetön (ks. vastaavasti tuomio 1.7.2008, MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Romanian hallitus totesi lisäksi perustellusti, että jotta tällaisen jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvan vaikutuksen olemassaolo voidaan varmuudella näyttää toteen, on myös tarpeen määrittää etukäteen kyseessä olevat markkinat (ks. vastaavasti tuomio 10.12.1991, Merci convenzionali porto di Genova, C‑179/90, EU:C:1991:464, 15 ja 20 kohta).
36
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 106 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla myönnetään kivennäisvesilähteiden hyödyntämistä koskevan yksinoikeuden haltijalle mahdollisuus saada ilman kilpailuttamista hyödyntämislisenssinsä jatketuksi viiden vuoden peräkkäisiksi ajanjaksoiksi, kun tämä säännöstö johtaa siihen, että oikeudenhaltija syyllistyy määräävän asemansa väärinkäyttöön sisämarkkinoiden merkittävällä osalla pelkästään käyttämällä sille myönnettyjä etuoikeuksia tai kun nämä oikeudet ovat omiaan johtamaan tilanteeseen, jossa kyseinen oikeudenhaltija käyttää asemaansa tällä tavoin väärin, minkä arvioiminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle tiedossaan olevien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella.
Toinen kysymys
37
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toisella kysymyksellään, onko perusoikeuskirjan 16 artiklaa, SEUT 49 artiklaa ja SEUT 119 artiklaa sekä direktiivin 2009/54 3 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle.
38
Aluksi on muistutettava, että unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdan mukaan ennakkoratkaisupyyntöön on sisällytettävä selostus niistä syistä, joiden vuoksi ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin on ryhtynyt tarkastelemaan kysymystä unionin oikeuden tiettyjen säännösten tulkinnasta tai pätevyydestä, sekä ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen toteama yhteys kyseisten säännösten ja pääasian oikeudenkäynnissä sovellettavien kansallisen oikeuden säännösten välillä, tai muuten se jätetään tutkimatta.
39
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vetoaa ensinnäkin SEUT 49 artiklaan ilmoittamatta, miltä osin tämän artiklan tulkitsemisesta voisi olla hyötyä pääasian ratkaisemisessa, kuten työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa edellytetään. Lisäksi on niin, että EUT-sopimuksen sijoittautumisvapautta koskevia määräyksiä ei sovelleta tilanteeseen, jonka kaikki osatekijät sijoittuvat yhden jäsenvaltion sisälle (tuomio 20.3.2014, Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona, C‑139/12, EU:C:2014:174, 42 kohta). Pääasiaan, joka koskee kahden Romaniassa sijaitsevan kivennäisvesilähteen hyödyntämistä, ja jonka osapuolia ovat kaksi romanialaista yhtiötä ja toimivaltainen romanialainen viranomainen, ei kuitenkaan vaikuta liittyvän sellaista rajat ylittävää ulottuvuutta, joka oikeuttaisi sen liittämisen SEUT 49 artiklassa taattuun sijoittautumisvapauteen. Tästä seuraa, että toinen ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee SEUT 49 artiklan tulkintaa.
40
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei myöskään selitä syitä, joiden johdosta se on kysynyt unionin tuomioistuimelta SEUT 119 artiklan ja direktiivin 2009/54 3 artiklan tulkinnasta, eikä kyseisessä direktiivissä ole myöskään mitään säännöstä, joka koskisi sitä, kun kansalliset viranomaiset myöntävät kivennäisvesivarantojen hyödyntämistä koskevia lisenssejä jäsenvaltioissa. Toinen ennakkoratkaisukysymys ei näin ollen täytä työjärjestyksen 94 artiklan c alakohdassa asetettuja edellytyksiä siltä osin kuin siinä viitataan näihin artikloihin, ja se on näin ollen jätettävä tutkimatta.
41
Kolmanneksi ja viimeiseksi on todettava, että vetoamista perusoikeuskirjan 16 artiklaan, jolla taataan elinkeinovapaus, ei ole myöskään selitetty mitenkään. Tämä toinen kysymys on näin ollen jätettävä tutkimatta myös siltä osin kuin se koskee tämän artiklan tulkintaa.
42
Edellä todetusta seuraa, että toinen ennakkoratkaisukysymys on jätettävä tutkimatta.
Oikeudenkäyntikulut
43
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEUT 106 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jolla myönnetään kivennäisvesilähteiden hyödyntämistä koskevan yksinoikeuden haltijalle mahdollisuus saada ilman kilpailuttamista hyödyntämislisenssinsä jatketuksi viiden vuoden peräkkäisiksi ajanjaksoiksi, kun tämä säännöstö johtaa siihen, että oikeudenhaltija syyllistyy määräävän asemansa väärinkäyttöön sisämarkkinoiden merkittävällä osalla pelkästään käyttämällä sille myönnettyjä etuoikeuksia tai kun nämä oikeudet ovat omiaan johtamaan tilanteeseen, jossa kyseinen oikeudenhaltija käyttää asemaansa tällä tavoin väärin, minkä arvioiminen kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle tiedossa olevien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: romania.