62019CC0649
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PRIIT PIKAMÄE
30 päivänä syyskuuta 2020 (
1
)
Asia C‑649/19
Spetsializirana prokuratura
Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajana on
IR
(Ennakkoratkaisupyyntö – Spetsializiran nakazatelen sad (erityisrikostuomioistuin, Bulgaria))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Tiedonsaantioikeus rikosoikeudellisissa menettelyissä – Direktiivi 2012/13/EU – 3–7 artikla – Oikeuksia koskeva kirjallinen ilmoitus pidätyksen yhteydessä – Oikeus saada tietoja syytteestä – Oikeus tutustua asiaan liittyvään aineistoon – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettu henkilö – Eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista koskevaan päätökseen kohdistuva oikeussuojakeino – Puitepäätöksen 2002/584/YOS pätevyys – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 6, 47 ja 48 artikla
I Johdanto
1.
Unionin lainsäätäjä on vuodesta 2010 lähtien antanut useita direktiivejä, joiden tarkoituksena on parantaa oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa ja joilla pyritään ensisijaisesti vahvistamaan asianomaisten henkilöiden oikeuksia rikosoikeudellisissa menettelyissä.
2.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä ensimmäinen kysymys koskee tällaisen oikeuksien vahvistamisen henkilöllistä ulottuvuutta, erityisesti siltä osin kuin kyse on tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2012/13/EU (
2
) säädettyjen eri menettelyllisten oikeuksien tunnustamisesta eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otetuille henkilöille. Kyseinen tuomioistuin yhdistää näiden oikeuksien saamisen tällaisen pidätysmääräyksen antamista koskevaan päätökseen kohdistuvan tehokkaan oikeussuojakeinon käyttämiseen ja pohtii itse eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS (
3
) pätevyyttä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 6 ja 47 artiklan kannalta, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi.
3.
Unionin tuomioistuimella on siten käsiteltävässä asiassa tilaisuus täsmentää direktiivin 2012/13 ja puitepäätöksen 2002/584/YOS välistä suhdetta sekä eurooppalaista pidätysmääräystä koskevaan järjestelmään sovellettuja perusoikeuksien suojaa koskevia vaatimuksia.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Direktiivi 2012/13
4.
Tämän direktiivin johdanto-osan 39 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Tässä direktiivissä säädettyä oikeutta saada kirjallisesti tietoa oikeuksista pidätyksen yhteydessä olisi soveltuvin osin sovellettava myös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten pidätettyihin henkilöihin [puitepäätöksen 2002/584] mukaisesti. Jäsenvaltioiden auttamiseksi tällaisille henkilöille tarkoitetun oikeuksia koskevan ilmoituksen laatimisessa liitteessä II on oikeuksia koskevan ilmoituksen malli. Malli on suuntaa antava, ja sitä voidaan muuttaa komission tämän direktiivin täytäntöönpanoa koskevan kertomuksen perusteella ja myös kaikkien etenemissuunnitelman mukaisten toimenpiteiden tultua voimaan.”
5.
Kyseisen direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, jotka koskevat epäiltyjen ja syytettyjen oikeutta saada tietoja heidän oikeuksistaan rikosoikeudellisissa menettelyissä ja heitä koskevasta syytteestä. Tässä direktiivissä vahvistetaan myös säännöt, jotka koskevat niiden henkilöiden, joita koskee eurooppalainen pidätysmääräys, oikeutta saada tietoja oikeuksistaan.”
6.
Saman direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyille ja syytetyille annetaan viipymättä tietoja vähintään seuraavista prosessuaalisista oikeuksista, sellaisina kuin näitä oikeuksia sovelletaan niiden kansallisen oikeuden mukaan niiden tehokkaan käytön mahdollistamiseksi:
a)
oikeus avustajaan;
b)
mahdollinen oikeus maksuttomaan oikeudelliseen neuvontaan ja edellytykset sen saamiseksi;
c)
oikeus saada syytettä koskevat tiedot 6 artiklan mukaisesti;
d)
oikeus tulkkaukseen ja käännöksiin;
e)
oikeus vaieta.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdan nojalla säädetyt tiedot annetaan joko suullisesti tai kirjallisesti sekä selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä ottaen huomioon haavoittuvassa asemassa olevien epäiltyjen tai haavoittuvassa asemassa olevien syytettyjen erityistarpeet.”
7.
Direktiivin 2012/13 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäilty tai syytetty, joka on pidätetty tai menettänyt vapautensa, saa viipymättä kirjallisena oikeuksia koskevan ilmoituksen. Hänelle on annettava mahdollisuus lukea oikeuksia koskeva ilmoitus ja hänen on sallittava pitää se hallussaan koko sen ajan, kun vapauden riisto jatkuu.
2.   Edellä 3 artiklassa säädettyjen tietojen lisäksi tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun oikeuksia koskevan ilmoituksen on sisällettävä tietoja seuraavista oikeuksista, sellaisina kuin niitä sovelletaan kansallisen oikeuden mukaan:
a)
oikeus tutustua asiaan liittyvään aineistoon;
b)
oikeus saada tieto pidätyksestä tai vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi konsuliviranomaisille ja yhdelle henkilölle;
c)
oikeus saada kiireellistä lääkinnällistä apua; ja
d)
se, kuinka moneksi tunniksi tai päiväksi epäillyn tai syytetyn vapaus voidaan enimmillään riistää ennen asian saattamista oikeusviranomaisen tutkittavaksi.
3.   Oikeuksia koskevan ilmoituksen on myös sisällettävä perustiedot kansallisen oikeuden mukaisista mahdollisuuksista riitauttaa pidätyksen laillisuus, hakea vapaudenmenetystä koskevan päätöksen uudelleenkäsittelyä tai esittää väliaikaista vapauttamista koskeva pyyntö.
4.   Oikeuksia koskeva ilmoitus on laadittava selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä. Liitteessä I on suuntaa antava oikeuksia koskevan ilmoituksen malli.
5.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäilty tai syytetty saa oikeuksia koskevan ilmoituksen kirjallisena ymmärtämällään kielellä. Jos oikeuksia koskevaa ilmoitusta ei ole saatavilla asianmukaisella kielellä, epäillylle tai syytetylle on annettava tieto hänen oikeuksistaan suullisesti kielellä, jota hän ymmärtää. Oikeuksia koskeva ilmoitus on sen jälkeen ilman aiheetonta viivytystä annettava epäillylle tai syytetylle kielellä, jota hän ymmärtää.”
8.
Tämän direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten pidätettävälle henkilölle toimitetaan viipymättä asianmukainen oikeuksia koskeva ilmoitus, joka sisältää tietoja oikeuksista, jotka hänellä on puitepäätöksen [2002/584] täytäntöönpanoa varten kyseisessä jäsenvaltiossa annetun lainsäädännön mukaisesti.
2.   Oikeuksia koskeva ilmoitus on laadittava selkeällä ja helposti ymmärrettävällä kielellä. Liitteessä II on suuntaa antava oikeuksia koskevan ilmoituksen malli.”
9.
Kyseisen direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillylle tai syytetylle annetaan tiedot rikoksesta, josta häntä epäillään tai syytetään. Nämä tiedot on annettava viipymättä ja niin yksityiskohtaisina kuin on tarpeen menettelyn oikeudenmukaisuuden ja henkilön puolustautumisoikeuden tehokkaan käytön takaamiseksi.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillylle tai syytetylle, joka on pidätetty tai menettänyt vapautensa, ilmoitetaan pidätyksen tai vapaudenmenetyksen syyt, mukaan luettuna rikos, josta häntä epäillään tai syytetään.
3.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että viimeistään sen jälkeen, kun syytteen tosiseikat on saatettu tuomioistuimen arvioitaviksi, syytteestä annetaan yksityiskohtaiset tiedot, mukaan luettuna rikoksen luonne ja oikeudellinen luokittelu sekä syytetyn osallisuuden luonne.
4.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillylle tai syytetylle ilmoitetaan viipymättä tämän artiklan mukaisesti annettujen tietojen muutoksista, kun tämä on tarpeen menettelyn oikeudenmukaisuuden turvaamiseksi.”
10.
Saman direktiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos henkilö pidätetään ja hän menettää vapautensa jossain rikosoikeudellisten menettelyjen vaiheessa, jäsenvaltioiden on varmistettava, että pidätetyn henkilön tai hänen avustajansa käyttöön annetaan toimivaltaisten viranomaisten hallussa olevat kyseiseen tapaukseen liittyvät asiakirjat, jotka ovat välttämättömiä pidätyksen tai vapaudenmenetyksen laillisuuden riitauttamiseksi tehokkaasti kansallisen oikeuden mukaisesti.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäillyn ja syytetyn tai hänen avustajansa annetaan tutustua ainakin kaikkeen toimivaltaisten viranomaisten hallussa olevaan todistusaineistoon epäillyn tai syytetyn puolesta tai häntä vastaan, jotta turvataan menettelyn oikeudenmukaisuus ja asianosainen voi valmistella puolustustaan.
3.   Oikeus tutustua 2 kohdassa tarkoitettuun aineistoon on myönnettävä hyvissä ajoin, jotta puolustautumisoikeutta voidaan käyttää tehokkaasti, ja viimeistään silloin, kun syytteen tosiseikat saatetaan tuomioistuimen arvioitaviksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista. Jos toimivaltaiset viranomaiset saavat haltuunsa uutta todistusaineistoa, ne myöntävät oikeuden tutustua siihen hyvissä ajoin, jotta se voidaan ottaa huomioon.
4.   Poiketen siitä, mitä 2 ja 3 kohdassa säädetään, ja edellyttäen, ettei se vaaranna oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, oikeus tutustua tiettyyn aineistoon voidaan evätä, jos tämä tutustumisoikeus saattaisi johtaa toisen henkilön hengen tai perusoikeuksien vakavaan vaarantamiseen tai jos se on ehdottoman tarpeellista tärkeän yleisen edun turvaamiseksi, kuten silloin, kun tämä tutustumisoikeus uhkaa haitata meneillään olevaa tutkintaa tai kun se voi vakavasti haitata sen jäsenvaltion kansallista turvallisuutta, jossa rikosoikeudellinen menettely on pantu vireille. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tämän kohdan mukaisen päätöksen, jolla evätään oikeus tutustua tiettyyn aineistoon, tekee oikeusviranomainen tai että se ainakin voidaan saattaa oikeudelliseen uudelleentarkasteluun kansallisen oikeuden menettelyjä noudattaen.
5.   Tässä artiklassa tarkoitetun tutustumisoikeuden on oltava maksuton.”
B
Puitepäätös 2002/584
11.
Tämän puitepäätöksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Eurooppalaisella pidätysmääräyksellä tarkoitetaan oikeudellista päätöstä, jonka jäsenvaltio on antanut etsityn henkilön kiinni ottamiseksi ja luovuttamiseksi toisen jäsenvaltion toimesta syytetoimenpiteitä tai vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanemista varten.
2.   Jäsenvaltiot panevat eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja tämän puitepäätöksen määräysten mukaisesti.
3.   Tämä puitepäätös ei vaikuta velvoitteeseen kunnioittaa [SEU] 6 artiklassa taattuja perusoikeuksia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.”
12.
Kyseisen puitepäätöksen 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä on liitteenä olevan lomakkeen mukaisesti esitettyinä seuraavat tiedot:
a)
etsityn henkilöllisyys ja kansalaisuus;
b)
pidätysmääräyksen antaneen oikeusviranomaisen nimi, osoite, puhelin- ja telekopionumero sekä sähköpostiosoite;
c)
ilmoitus siitä, onko olemassa täytäntöönpanokelpoinen tuomio, pidätysmääräys tai muu vastaava täytäntöönpanokelpoinen oikeudellinen päätös, joka kuuluu 1 ja 2 artiklan soveltamisalaan;
d)
rikoksen luonne ja oikeudellinen luokittelu, erityisesti 2 artiklan osalta;
e)
kuvaus olosuhteista, joissa rikos on tehty, mukaan lukien ajankohta, paikka ja se, millä tavoin etsitty henkilö on osallisena rikokseen;
f)
määrätty rangaistus, jos kyseessä on lopullinen tuomio, tai rikoksesta pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion laissa säädetty rangaistusasteikko;
g)
mahdollisuuksien mukaan rikoksen muut seuraukset.
2.   Eurooppalainen pidätysmääräys on käännettävä täytäntöönpanojäsenvaltion viralliselle kielelle tai jollekin niistä. Jäsenvaltio voi tätä puitepäätöstä tehtäessä tai myöhemmin ilmoittaa neuvoston pääsihteeristöön talletettavalla lausumalla, että se hyväksyy käännöksen yhdellä tai useammalla muulla Euroopan yhteisöjen toimielinten virallisella kielellä.”
13.
Saman puitepäätöksen 11 artiklassa todetaan seuraavaa:
”1.   Kun etsitty henkilö otetaan kiinni, toimivaltainen täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen antaa hänelle kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti tiedon eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja sen sisällöstä sekä hänen mahdollisuudestaan antaa suostumuksensa siihen, että hänet luovutetaan määräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle.
2.   Etsityllä henkilöllä, joka otetaan kiinni eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten, on oikeus käyttää oikeudellista avustajaa ja tulkkia täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”
14.
Puitepäätöksen 2002/854 12 artiklan sanamuoto on seuraava:
”Kun henkilö otetaan kiinni eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tekee täytäntöönpanojäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti päätöksen siitä, onko säilössä pitämistä jatkettava. Väliaikainen vapauttaminen on mahdollista milloin hyvänsä täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti edellyttäen, että kyseisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen toteuttaa tarpeellisiksi katsomansa toimenpiteet etsityn henkilön pakenemisen estämiseksi.”
III Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
15.
Spetsializirana prokuratura (erityissyyttäjä, Bulgaria) aloitti IR:ää vastaan rikosoikeudellisen menettelyn, koska tämä oli osallistunut järjestäytyneen rikollisryhmän toimintaan verorikosten tekemistä varten. IR:ään kohdistuneen rikosoikeudellisen menettelyn valmisteluvaiheessa, jolloin hän käytti kahta itse valitsemaansa avustajaa, hän sai tietoja vain joistakin syytetyn oikeuksistaan.
16.
IR:ää vastaan käydyn rikosoikeudellisen menettelyn tuomioistuinvaiheen alkaessa 24.2.2017 tämä oli muuttanut asuinpaikaltaan eikä hänen olinpaikkaansa ollut kyetty selvittämään. Rikosoikeudellisen menettelyn valmisteluvaiheessa IR:ää edustaneet kaksi avustajaa ilmoittivat, etteivät he enää edustaneet tätä. IR:lle määrättiin tätä varten viran puolesta uusi avustaja.
17.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin määräsi IR:n tutkintavankeuteen 10.4.2017 antamallaan määräyksellä, joka pysytettiin muutoksenhaussa 19.4.2017 ja joka muodostaa kansallisen pidätysmääräyksen. IR ei osallistunut menettelyyn, ja häntä puolusti viran puolesta määrätty avustaja.
18.
IR:stä, jonka olinpaikka ei vieläkään ollut tiedossa, annettiin 25.5.2017 eurooppalainen pidätysmääräys. Häntä edustamaan määrätty avustaja korvattiin uudella, niin ikään viran puolesta määrätyllä avustajalla.
19.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti tuomion OG ja PI (Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset) (
4
) ja tuomion PF (Liettuan yleinen syyttäjä) (
5
) sekä julkisasiamies Botin ratkaisuehdotuksen Gavanozov (
6
) luettuaan kumota kyseisen pidätysmääräyksen, koska se piti epäselvänä sen yhteensopivuutta unionin oikeuden kanssa siltä osin kuin siinä ei taata IR:lle oikeutta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon, sillä viimeksi mainittu ei voi vaatia kansallisen ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen kumoamista välittömästi sen jälkeen, kun hänet on otettu kiinni täytäntöönpanovaltiossa.
20.
Kyseinen tuomioistuin korostaa, että voidakseen antaa IR:stä unionin oikeuden mukaisen uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen se tarvitsee täsmennyksiä kyseisen pidätysmääräyksen sisällöstä tai mahdollisuuden liittää siihen asiakirjoja direktiivillä 2012/13 myönnettyjen oikeuksien kunnioittamisen takaamiseksi.
21.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämän direktiivin sanamuodon perusteella ei ensinnäkään ole selvää, voidaanko sen joitakin säännöksiä, kuten 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 2 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa, soveltaa toisen jäsenvaltion alueella eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella kiinni otettuun henkilöön. On selvitettävä, voiko tämä henkilö vedota näissä säännöksissä säädettyihin oikeuksiin direktiivin 2012/13 5 artiklassa ja liitteessä II nimenomaisesti tarkoitettujen oikeuksien lisäksi.
22.
Mikäli pitäisi katsoa, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella täytäntöönpanojäsenvaltiossa kiinni otetulla henkilöllä pitäisi olla kaikki ne oikeudet, jotka hän olisi saanut, jos hänet olisi otettu kiinni pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion alueella, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toiseksi, onko puitepäätöksen 8 artiklaa tulkittava siten, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen sisältöä voidaan muuttaa, jotta siihen voidaan sisällyttää direktiivin 2012/13 edellä mainituissa säännöksissä säädetyt oikeudet.
23.
Jos olisi katsottava, että puitepäätöksen 2002/584 lomakkeessa olevia tietoja ei voida täydentää, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy kolmanneksi, millä muilla keinoilla voidaan varmistaa, että IR voi tosiasiallisesti ja tehokkaasti käyttää direktiivin 2012/13 mukaisia oikeuksiaan välittömästi sen jälkeen, kun hänet on otettu kiinni toisessa jäsenvaltiossa eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella. Tämä voisi johtaa siihen, että saatuaan tietää kyseisen henkilön kiinniottamisesta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka on antanut eurooppalaisen pidätysmääräyksen, lähettäisi tälle henkilölle oikeuksia koskevan ilmoituksen pidätyksen yhteydessä, jäljennöksen kansallisesta pidätysmääräyksestä siihen liittyvine todisteineen sekä tämän edustajan yhteystiedot ja pyynnöstä jäljennöksen muista häntä koskevaan asiaan liittyvistä asiakirjoista.
24.
Tilanteessa, jossa ei ole oikeudellisesti sitovaa ratkaisua, jolla kiinni otetulle henkilölle taataan direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohdan, 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan nojalla hänelle annettujen oikeuksien käyttäminen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii neljänneksi puitepäätöksen 2002/584 pätevyyttä, kun otetaan huomioon, että kyseisen puitepäätöksen johdanto-osan 12 perustelukappaleen ja 1 artiklan 3 kohdan mukaan perusoikeuksia ja erityisesti perusoikeuskirjan 6 ja 47 artiklassa vahvistettuja oikeuksia on välttämättä kunnioitettava.
25.
Spetsializiran nakazatelen sad (erityisrikostuomioistuin, Bulgaria) on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Koskevatko direktiivin [2012/13] 4 artiklan (erityisesti 4 artiklan 3 kohdan), 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaiset syytetyn oikeudet myös syytettyä, joka on otettu kiinni eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella?
2)
Jos tähän vastataan myöntävästi: Onko puitepäätöksen [2002/584] 8 artiklaa tulkittava siten, että siinä sallitaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen sisältöä, joka määritellään päätöksen liitteessä olevassa lomakkeessa, koskeva muutos ja tarkemmin sanottuna tähän lomakkeeseen tehtävä lisäys, joka koskee etsityn henkilön oikeutta riitauttaa kansallinen pidätysmääräys ja eurooppalainen pidätysmääräys määräyksen antaneen jäsenvaltion tuomioistuimissa?
3)
Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko se, että eurooppalainen pidätysmääräys annetaan tarkalleen liitteessä olevan lomakkeen mukaisesti (eli ilmoittamatta henkilölle oikeuksista, joita hänellä on pidätysmääräyksen antaneeseen tuomioistuimeen nähden) ja että pidätysmääräyksen antanut tuomioistuin ilmoittaa viipymättä sen jälkeen, kun se saa tiedon henkilön kiinniottamisesta, tälle hänelle kuuluvista oikeuksista ja lähettää asiaankuuluvat asiakirjat, yhteensopivaa puitepäätöksen [2002/584] johdanto-osan 12 perustelukappaleen ja 1 artiklan 3 kohdan, direktiivin [2012/13] 4 artiklan, 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan sekä perusoikeuskirjan 6 ja 47 artiklan kanssa?
4)
Onko puitepäätös [2002/584] pätevä, jos eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella kiinni otetun henkilön direktiivin [2012/13] 4 artiklan (erityisesti 4 artiklan 3 kohdan), 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaisten oikeuksien takaamiseksi ei ole käytettävissä mitään muuta oikeudellista keinoa?”
IV Oikeudenkäyntimenettely unionin tuomioistuimessa
26.
Tšekin, Saksan, Unkarin ja Itävallan hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisesti asetetussa määräajassa.
V Asian tarkastelu
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt unionin tuomioistuimelle neljä kysymystä, jotka ovat osittain päällekkäisiä ja jotka voidaan mielestäni ryhmitellä uudelleen kahdeksi kysymykseksi.
28.
Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään kyseinen tuomioistuin kysyy ennen kaikkea, onko direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 2 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että niissä tarkoitettuja oikeuksia sovelletaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettuihin henkilöihin. Jos tähän vastataan myöntävästi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii mahdollisuutta muuttaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhtenäisen mallin sisältävän lomakkeen sisältöä, sellaisena kuin se on määritelty puitepäätöksen 2002/584 8 artiklassa, sisällyttämällä siihen kyseiset oikeudet, tai jos tämä ei ole mahdollista, lähettää kiinni otetulle henkilölle asiakirjoja, joissa hänelle ilmoitetaan hänen oikeuksistaan direktiivin 2012/13 edellä mainittujen säännösten nojalla.
29.
Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toisella ennakkoratkaisukysymyksellään unionin tuomioistuimelta, onko puitepäätös 2002/584 yhteensopiva niiden vaatimusten kanssa, jotka seuraavat perusoikeuskirjan 6 artiklassa vahvistetusta oikeudesta vapauteen ja perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistetusta oikeudesta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, siltä osin kuin siinä ei taata eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otetulle ja täytäntöönpanojäsenvaltiossa säilöön otetulle henkilölle direktiivin 2012/13 edellä mainituissa artikloissa tarkoitettua tiedonsaantioikeutta, jotta hän voisi välittömästi sen jälkeen, kun hänet on otettu kiinni tässä valtiossa, käyttää tehokkaasti oikeussuojakeinoa pidätysmääräyksen antaneessa oikeusviranomaisessa vaatiakseen kansallisen pidätysmääräyksen ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen kumoamista.
A
Tutkittavaksi ottaminen
30.
Saksan hallitus on ilmaissut epäilyksensä siitä, voidaanko esitetyt kysymykset ottaa tutkittavaksi, sillä ne muistuttavat pyyntöä oikeudellisen lausunnon saamiseksi ilman yhteyttä vireillä olevaan oikeusriitaan, mikä on SEUT 267 artiklan mukaisen ennakkoratkaisupyynnön hengen ja tarkoituksen vastaista.
31.
Tältä osin on muistettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklalla käyttöön otetussa unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisessä yhteistyössä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Kun siis kansallisen tuomioistuimen esittämät kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuin on lähtökohtaisesti velvollinen ratkaisemaan ne. Tämän johdosta olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen sen säännöstön ja niiden tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole unionin tuomioistuimen tehtävä, esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Unionin tuomioistuin voi jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. (
7
)
32.
Tässä tapauksessa unionin tuomioistuimelle esitetyn asiakirja-aineiston perusteella ei ole ilmeistä, että käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olisi jokin näistä tilanteista. Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa on nimittäin vireillä IR:ää vastaan tämän poissa ollessa käytävä rikosoikeudenkäyntimenettely, jonka yhteydessä kyseinen tuomioistuin oli määrännyt viimeksi mainitun tutkintavankeuteen – tämä määräys muodostaa kansallisen pidätysmääräyksen – ja antanut sitten 27.5.2017 eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö liittyy tähän menettelyyn. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että se saattaa asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi voidakseen esitettyihin kysymyksiin annettavista vastauksista riippuen antaa IR:stä uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen, sillä alun perin annettu pidätysmääräys on kumottu niiden epäilysten vuoksi, joita kyseisellä tuomioistuimella on sen yhteensopivuudesta unionin oikeuden kanssa. Näin ollen ei voida väittää, ettei esitetyillä kysymyksillä olisi mitään yhteyttä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevan asian tosiseikkoihin tai kohteeseen tai että kyseinen ongelma olisi luonteeltaan hypoteettinen. (
8
)
33.
Lisäksi on korostettava, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta seuraa etsityn henkilön mahdollinen kiinniottaminen ja näin ollen hänen henkilökohtaisen vapautensa rajoittaminen. Unionin tuomioistuin on katsonut, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa menettelyssä perusoikeuksien takaaminen kuuluu ensisijaisesti pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle. Sen varmistamiseksi, että kyseiset oikeudet taataan – mikä voi merkitä sitä, että oikeusviranomainen päättää peruuttaa antamansa eurooppalaisen pidätysmääräyksen –, on tarpeen, että tällaisella viranomaisella on mahdollisuus saattaa asia ennakkoratkaisumenettelyssä unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta voidaan määrittää edellytykset uuden eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen yhteensopivuudelle unionin oikeuden kanssa, erityisesti siltä osin kuin kyse on asianomaisen henkilön menettelyllisten oikeuksien kunnioittamisesta ja siten direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohdan, 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan sovellettavuudesta eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettuihin henkilöihin. (
9
)
34.
Mielestäni nyt käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö voidaan siksi ottaa tutkittavaksi.
B
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
35.
Heti alkuun on mielestäni syytä korostaa sitä ilmiselvää seikkaa, että direktiiviä 2012/13 sovelletaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena oleviin henkilöihin, sillä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys koskee tämän soveltamisen ulottuvuutta ja erityisesti direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohdassa, 6 artiklan 2 kohdassa ja 7 artiklan 1 kohdassa säädettyjen oikeuksien tunnustamista näille henkilöille.
36.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisessa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös sen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on. (
10
)
1. Direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohdan, 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan asiayhteyden ja sanamuodon mukainen tulkinta
37.
Mielestäni on olennaista tarkastella direktiivin 2012/13 yleistä systematiikkaa, jotta voidaan määrittää tämän direktiivin 4 artiklan 3 kohdan, 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan soveltamisala ja ratkaista kysymys, joka koskee niissä säädettyjen oikeuksien tunnustamista eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otetuille henkilöille.
38.
Tältä osin on todettava, että direktiivin 2012/13 johdanto-osassa vasta 39 perustelukappaleessa viitataan ensimmäisen ja ainoan kerran edellä mainittujen henkilöiden tilanteeseen, ja kaikissa sitä edeltävissä perustelukappaleissa esitellään ”epäiltyjen tai syytettyjen” tiedonsaantioikeuteen sovellettavia vähimmäissääntöjä rikosoikeudellisissa menettelyissä. Kyseisen 39 perustelukappaleen sanamuoto vahvistaa unionin lainsäätäjän tilanteiden välillä tekemän eron, kun siinä todetaan, että oikeutta saada kirjallisesti tietoa oikeuksista pidätyksen yhteydessä olisi ”soveltuvin osin” sovellettava”myös” eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten pidätettyihin henkilöihin. Ilmaisua ”soveltuvin osin”, latinaksi ”mutatis mutandis”, joka voidaan kääntää ilmaisulla ”tarvittavien muutosten tekemisen jälkeen”, käytetään yleensä verrattaessa toisiinsa tilanteita, jotka halutaan esittää vain samankaltaisina.
39.
Direktiivin 2012/13 1 artikla on vieläkin selvempi, sillä siinä määritellään kahdessa eri virkkeessä direktiivin kahtalainen tarkoitus, jona on vahvistaa säännöt, jotka koskevat kahden eri henkilöryhmän eli yhtäältä epäiltyjen ja syytettyjen tiedonsaantioikeutta rikosoikeudellisissa menettelyissä ja toisaalta eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevien henkilöiden tiedonsaantioikeutta. Käytetty terminologia on toistettu tarkasti sitä seuraavissa 2–8 artiklassa, ja ainoastaan tämän direktiivin 5 artiklassa, siis muualla kuin ennakkoratkaisupyynnössä tarkoitetuissa säännöksissä, viitataan nimenomaisesti tähän jälkimmäiseen ryhmään. Direktiivin 2012/13 2 artiklassa viitataan taas direktiivin aineelliseen sovellettavuuteen pelkästään rikosoikeudellisen menettelyn käsitteen määrittelemisen kannalta antamalla sille tässä tapauksessa laaja merkitys niin, että se ulottuu alustavista epäilyistä aina henkilön syyllisyydestä annettavaan lainvoimaiseen ratkaisuun asti. Tämä määritelmä ilmentää myös direktiivin 2012/13 5 artiklaan sisältyvien, eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevia henkilöitä koskevien säännösten ainutlaatuisuutta ja tietyllä tapaa liitännäisyyttä.
40.
Siltä osin kuin kyse on erityisesti direktiivin 2012/13 4, 6 ja 7 artiklassa säädettyjen oikeuksien ulottuvuudesta, näitä säännöksiä on syytä tarkastella yhdessä ja sisällyttää tarkasteluun tämän direktiivin 3 artikla, kun otetaan huomioon näissä säännöksissä puolin ja toisin tehdyt nimenomaiset viittaukset.
41.
Direktiivin 2012/13 4 artiklassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus toimittaa epäillyille ja syytetyille, jotka on pidätetty tai jotka ovat menettäneet vapautensa, kirjallinen ilmoitus, joka sisältää tiedot tämän direktiivin 3 artiklassa tarkoitetuista menettelyllisistä oikeuksista, kuten tämän saman säädöksen 6 artiklassa täsmennetystä oikeudesta saada syytettä koskevat tiedot, ja kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa mainituista neljästä muusta oikeudesta, kuten sen 7 artiklassa yksityiskohtaisemmin säädetystä oikeudesta tutustua asiaan liittyvään aineistoon. Lisäksi direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, että oikeuksia koskevan ilmoituksen on myös sisällettävä perustiedot kansallisen oikeuden mukaisista mahdollisuuksista riitauttaa pidätyksen laillisuus, hakea vapaudenmenetystä koskevan päätöksen uudelleenkäsittelyä tai esittää väliaikaista vapauttamista koskeva pyyntö.
42.
Kuten direktiivin 2012/13 johdanto-osan 22 perustelukappaleessa täsmennetään ja sen 4 artiklan 4 kohdassa säädetään, jäsenvaltioiden auttamiseksi tällaisen oikeuksia koskevan ilmoituksen laatimisessa tämän direktiivin liitteessä I on suuntaa antava malli, joka sisältää seuraavat seikat käsittävät kahdeksan kohtaa: A. oikeus avustajaan ja oikeusapuun; B. syytettä koskevat tiedot; C. tulkkaus ja käännökset; D. oikeus vaieta; E. oikeus tutustua asiakirjoihin; F. oikeus ilmoittaa pidätyksestä tai vapaudenmenetyksestä toiselle henkilölle, oikeus ilmoittaa konsulaattiin tai suurlähetystöön; G. kiireellinen lääkinnällinen apu; H. vapaudenmenetyksen kesto. Tästä ilmenee, että kohdat B, E ja H vastaavat direktiivin 2012/13 6 artiklan 2 kohdassa, 7 artiklan 1 kohdassa ja 4 artiklan 3 kohdassa säädettyjä oikeuksia.
43.
Direktiivin 2012/13 5 artiklassa, luettuna yhdessä sen johdanto-osan 39 perustelukappaleen kanssa, säädetään, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten pidätettävälle henkilölle on toimitettava myös ”asianmukainen” oikeuksia koskeva kirjallinen ilmoitus, ja viitataan tämän direktiivin liitteessä II olevaan suuntaa antavaan malliin, jonka sisältö poikkeaa liitteeseen I sisältyvästä mallista. Liitteen II suuntaa antava malli ei nimittäin sisällä kohtia, jotka koskevat direktiivin 2012/13 6 artiklan 2 kohdassa, 7 artiklan 1 kohdassa ja 4 artiklan 3 kohdassa säädettyjä oikeuksia, joita ei siis sovelleta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten kiinni otettuihin henkilöihin. (
11
)
44.
Kuten Tšekin hallitus tuo huomautuksissaan perustellusti esille, yhdessäkään direktiivin 2012/13 säännöksessä ei säädetä tai anneta ymmärtää, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella kiinni otetuille henkilöille pitäisi toimittaa kirjallinen ilmoitus, johon on kerätty tämän direktiivin liitteissä I ja II oleviin kahteen suuntaa antavaan malliin sisältyvät tiedot. Direktiivin 2012/13 johdanto-osan 39 perustelukappaleessa todetaan sitä vastoin hyvin selvästi, että ”tällaisille henkilöille tarkoitetun” oikeuksia koskevan ilmoituksen malli on ainoastaan tämän direktiivin liitteessä II. Direktiivin 2012/13 4 ja 5 artiklan sanamuodosta, kun niitä luetaan yhdessä tämän direktiivin johdanto-osan 22 ja 39 perustelukappaleen kanssa, ilmenee näin ollen, että näihin kahteen liitteeseen sisältyvät oikeuksia koskevien ilmoitusten mallit sulkevat toisensa pois. (
12
)
45.
Johtopäätöksen siitä, että direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 2 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettujen henkilöihin tilanteeseen, vahvistaa vielä kaksi muuta seikkaa.
46.
Nähdäkseni on ensinnäkin syytä kiinnittää huomiota epäiltyjen ja syytettyjen pidätyksen tai vapaudenmenetyksen käsitteisiin, sellaisina kuin niitä käytetään direktiivin 2012/13 4, 6 ja 7 artiklassa. Direktiivin 2012/13 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa täsmennetään tältä osin, että ”tässä direktiivissä olevien viittausten epäiltyihin tai syytettyihin, jotka on pidätetty tai jotka ovat menettäneet vapautensa, olisi katsottava tarkoittavan kaikkia tilanteita, joissa epäillyltä tai syytetyltä rikosoikeudellisen menettelyn yhteydessä riistetään hänen vapautensa [Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus)] 5 artiklan 1 [kappaleen] c [kohdassa] tarkoitetulla tavalla, siten kuin sitä tulkitaan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä”.
47.
Tämä viimeksi mainittu määräys koskee tilannetta, jossa ”henkilö pidätetään tai hänen vapautensa riistetään lain nojalla hänen saattamisekseen toimivaltaisen oikeusviranomaisen tutkittavaksi, milloin on perusteltua syytä epäillä hänen syyllistyneen rikokseen tai jos katsotaan välttämättömäksi estää häntä tekemästä rikosta tai pakenemasta teon jälkeen”. Tällainen tilanne eroaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan 1 kappaleen f kohdassa tarkoitetusta tilanteesta, jossa henkilö pidätetään tai häneltä riistetään vapaus lain nojalla, jotta estettäisiin hänen laiton maahantulonsa, tai jos on ryhdytty ”toimiin hänen karkottamisekseen tai luovuttamisekseen”, ja tämä viimeksi mainittu tilanne vastaa puitepäätöksellä 2002/584 käyttöön otettua eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismia.
48.
Direktiivin 2012/13 3 ja 4 artiklasta seuraa, että epäillyille ja syytetyille on annettu useita eri oikeuksia, kuten tämän direktiivin 6 artiklassa täsmennetty oikeus saada syytettä koskevat tiedot ja 7 artiklassa täsmennetty oikeus tutustua asiaan liittyvään aineistoon, ”sellaisina kuin niitä sovelletaan” asianomaisen jäsenvaltion ”kansallisen oikeuden mukaan”. Tämä nimenomainen viittaus ”kansalliseen oikeuteen” ei sovi yhteen eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettujen henkilöiden tilanteen huomioon ottamisen kanssa, koska sillä viitataan välttämättä pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion tai täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuteen, minkä kyseisen direktiivin 5 artiklan sanamuoto vahvistaa.
2. Teleologinen tulkinta
49.
Totean heti aluksi, että esitetyn ennakkoratkaisukysymyksen luonteen vuoksi teleologinen tulkinta edellyttää direktiivin 2012/13 ja puitepäätöksen 2002/584 tavoitteiden tutkimista yhdessä.
50.
Unionin lainsäätäjän tahdon ja siten näiden säädösten tavoitteiden ymmärtämiseksi on kiinnitettävä huomiota dynamiikkaan, jolla vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta rakennetaan unionin kannalta, erityisesti rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön alalla.
51.
Tältä osin on huomattava, että puitepäätös 2002/584 on – kuten sen johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee – SEUT 82 artiklan 1 kohdassa, jolla on korvattu EU 31 artikla, jonka perusteella kyseinen puitepäätös annettiin, vahvistetun tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen ensimmäinen konkreettinen sovellus rikosoikeuden alalla. Siitä lähtien oikeudellista yhteistyötä rikosoikeuden alalla on edistetty asteittain oikeudellisilla instrumenteilla, joiden yhteensovitetulla soveltamisella vahvistetaan jäsenvaltioiden luottamusta toistensa kansallisiin oikeusjärjestyksiin, jotta rikosasioissa annettujen tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano unionissa voidaan varmistaa sen välttämiseksi, että rikoksentekijät jäisivät rangaistuksetta. (
13
)
52.
Kuten direktiivin 2012/13 johdanto-osan 11, 12 ja 14 perustelukappaleessa todetaan, tämä direktiivi on osa niitä oikeudellisia instrumentteja, joilla konkretisoidaan henkilöiden oikeuksien vahvistamiseksi rikosoikeudellisissa menettelyissä vuonna 2009 laadittu neuvoston etenemissuunnitelma, jota Eurooppa-neuvosto ilmaisi pitävänsä myönteisenä ja jonka se totesi olevan erottamaton osa Tukholman ohjelmaa. (
14
) Tämä kehityskulku tuo selvästi esille sen, että unionin lainsäätäjä on pyrkinyt vahvistamaan oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa menemällä jo käyttöön otettua eurooppalaista pidätysmääräystä pidemmälle sulkeakseen sen piiriin rikosoikeudellisen menettelyn kaikessa laajuudessaan. Kuten kyseisestä etenemissuunnitelmasta 30.11.2009 annetussa neuvoston päätöslauselmassa todetaan, ”rikosoikeudellisiin menettelyihin tässä päätöslauselmassa katsotaan sisältyvän oikeudenkäyntiä edeltävä vaihe ja oikeudenkäyntivaihe”.
53.
Näitä instrumentteja ovat myös
–
oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä 20.10.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/64/EU (
15
)
–
oikeudesta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä sekä oikeudesta saada tieto vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi kolmannelle osapuolelle ja pitää vapaudenmenetyksen aikana yhteyttä kolmansiin henkilöihin ja konsuliviranomaisiin 22.10.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/48/EU (
16
)
–
rikoksesta epäiltyjä tai syytettyjä lapsia koskevista menettelytakeista rikosoikeudellisissa menettelyissä 11.5.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/800 (
17
)
–
oikeusavusta rikosoikeudellisissa menettelyissä epäillyille ja syytetyille henkilöille ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä etsityille henkilöille 26.10.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/1919. (
18
)
54.
Kaikilla näillä johdetun oikeuden säädöksillä, direktiivi 2012/13 mukaan lukien, pyritään vahvistamaan epäiltyjen tai syytettyjen menettelyllisiä oikeuksia rikosoikeudellisissa menettelyissä, mutta niille on myös yhteistä se, että ne sisältävät eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettujen henkilöiden tilannetta koskevia erityisiä säännöksiä, joiden perusteella joitakin kyseisistä oikeuksista voidaan soveltaa mukautettuina viimeksi mainittuihin henkilöihin. Ennakkoratkaisupyynnössä tarkoitettujen säännösten tulkinta liittyy mielestäni erottamattomasti tähän erityiseen normatiiviseen kontekstiin, jolle ominaisessa lainsäädäntötekniikassa turvaudutaan oikeudellisiin instrumentteihin, joilla on kahtalainen tarkoitus, ja jossa perussäädös eli puitepäätös 2002/584, sellaisena kuin se on muutettuna 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS, (
19
) ei enää itsessään riitä eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettujen henkilöiden oikeuksien tarkastelemiseen.
55.
Nimenomaan direktiivistä 2012/13 on huomattava, että 20.7.2010 annetussa komission direktiiviehdotuksessa (
20
) käytetyt eri sanamuodot, jotka voivat vaikuttaa suhteellisen moniselitteisiltä direktiivissä säädettyjen oikeuksien ulottuvuuden osalta, on poistettu lopullisesta tekstistä.
56.
Johdanto-osan 25 perustelukappaleessa todettiin, että ”tässä direktiivissä säädettyjä oikeuksia” olisi soveltuvin osin sovellettava myös eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevissa menettelyissä, ja tämä yleisluonteinen sanamuoto on korvattu viittaamalla direktiivin 2012/13 johdanto-osan 39 perustelukappaleessa pelkkään oikeuteen saada kirjallisesti tietoa oikeuksista pidätyksen yhteydessä, jolloin viitataan nimenomaisesti liitteessä II olevaan ilmoituksen malliin.
57.
Direktiiviehdotuksen soveltamisalaa koskevan 2 artiklan 1 kohtaan sisältyi jo samanlainen ajallinen määritelmä, joka ulottui alustavista epäilyistä aina syyllisyyttä koskevaan lainvoimaiseen ratkaisuun asti. Artiklan 2 kohdan sanamuoto oli seuraava: ”Tätä direktiiviä sovelletaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskeviin menettelyihin.” On todettava, että direktiivin 2012/13 2 artiklassa ei edes mainita kyseisiä menettelyjä.
58.
Sitä vastoin on korostettava, että direktiiviehdotuksen 5 artiklaa koskevissa perusteluissa oli nimenomainen maininta, jonka mukaan ”eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevaan henkilöön sovelletaan eri oikeuksia”, mitä ilmentää tämän säännöksen nykyistä lopullista tekstiä muistuttava sanamuoto.
59.
On siis selvää, että direktiivillä 2012/13 pyritään ensisijaisesti rajaamaan yhteisiä vähimmäissääntöjä antamalla epäiltyjen ja syytettyjen tiedonsaantioikeutta kansallisissa rikosoikeudellisissa menettelyissä, jotta voidaan lisätä jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta toistensa rikosoikeusjärjestelmiin. (
21
) Kuten direktiivin 2012/13 johdanto-osan 19, 22, 27 ja 28 perustelukappaleessa ja sen 3, 4, 6 ja 7 artiklassa todetaan, näiden artiklojen nimenomainen päämäärä on turvata puolustautumisoikeuksien tehokas käyttö ja kyseisen menettelyn oikeudenmukaisuus, (
22
) ja näitä oikeuksia käytetään asianomaisen jäsenvaltion kansallisen oikeuden mukaisesti.
60.
Toisaalta sillä pyritään liitännäisesti täsmentämään tapaa, jolla tiedonsaantioikeutta sovelletaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettuihin henkilöihin, ja direktiivin 2012/13 5 artiklalla ja sen liitteellä II täydennetään siten puitepäätöstä 2002/584.
61.
Vaikka nämä kaksi tarkoitusta liittyvät kiistatta toisiinsa tai voidaan kuvat rinnakkaisiksi, sillä eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen taustalla on välttämättä kansallinen rikosoikeudellinen menettely, ne eivät ole päällekkäisiä. Etsityn henkilön kiinni ottaminen johtaa automaattisesti erityiseen menettelyyn, joka on rajatylittävän ulottuvuutensa vuoksi luonteeltaan lex specialis.
62.
Tältä osin on muistettava, että ottamalla käyttöön uusi yksinkertaistettu ja tehokkaampi järjestelmä rikoslain rikkomisesta tuomittujen tai epäiltyjen henkilöiden luovuttamiseksi puitepäätöksellä 2002/584 pyritään helpottamaan ja nopeuttamaan oikeudellista yhteistyötä, jotta voitaisiin myötävaikuttaa sellaisen unionille asetetun tavoitteen toteutumiseen, jonka mukaan siitä tulee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, sen vankan luottamuksen perusteella, jonka on vallittava jäsenvaltioiden välillä. Kuten puitepäätöksen johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta käy ilmi, eurooppalaisen pidätysmääräyksen järjestelmä tekee mahdolliseksi poistaa ennen puitepäätöksen tekemistä olemassa olleet monimutkaiset ja aikaa vievät luovuttamismenettelyt. Tämän puitepäätöksen 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien järjestelyjen tavoitteena on siis etsityn henkilön kiinni ottamisen ja luovuttamisen mahdollistaminen, jotta – ottaen huomioon mainitun puitepäätöksen tavoite – tehty rikos ei jää rankaisematta ja jotta kyseinen henkilö voidaan asettaa syytteeseen tai jotta hän voi suorittaa hänelle tuomitun vapausrangaistuksen. (
23
)
63.
Unionin tuomioistuin on jo todennut, että täytäntöönpanosta vastaavan viranomaisen päätös rajoittuu siihen, että asianomaisen henkilön luovuttaminen mahdollistetaan puitepäätöksen 2002/584 säännösten mukaisesti, sillä rikosoikeudellinen menettely, joka koskee syytteeseenpanoa taikka vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa, tai pääasian rikosoikeudenkäynti jäävät kyseisen päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle. (
24
)
64.
Eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otetun henkilön menettelyllisten oikeuksien määrittäminen liittyy erottamattomasti tätä määräystä käyttöön otettaessa ilmaistuun unionin lainsäätäjän tahtoon. Kyseinen pidätysmääräys on suunniteltu jäsenvaltioiden väliseksi etsittyjen henkilöiden nopeaksi ja tehokkaaksi oikeudelliseksi luovutusmekanismiksi, joka korvaa rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan raskaan ja poliittisen vallan arvioitavana olevan järjestelmän, jossa ei oteta huomioon asianomaisen henkilön rikosoikeudellista menettelyä koskevaa tilannetta kokonaisuudessaan. Kuten Tšekin hallitus perustellusti korostaa, henkilön oikeudet eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa menettelyssä painottuvat siis loogisesti toiseen jäsenvaltioon luovuttamista koskevaan seikkaan eivätkä kata niiden oikeuksien koko kirjoa, jotka henkilöllä on rikosoikeudellisessa menettelyssä kansallisen oikeuden nojalla. (
25
)
65.
Tässä yhteydessä mikä tahansa direktiivin 2012/13 tulkinta, joka johtaa sen laajaan henkilölliseen soveltamisalaan (
26
) ja kyseessä olevien kahden johdetun oikeuden säädöksen voimakkaaseen yhteen nivoutumiseen, on nähdäkseni ristiriidassa puitepäätöksen 2002/584 – jonka 17 artiklan 1 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että eurooppalainen pidätysmääräys on käsiteltävä ja pantava täytäntöön kiireellisesti – tarkoituksellisen rajatun kohteen ja oikeudellisen yhteistyön nopeuttamista koskevan tavoitteen kanssa. (
27
) On siis syytä estää unionin tuomioistuimen jo esittämän kannan mukaisesti, että eurooppalaisten pidätysmääräysten vaikutusta heikennetään viivyttävillä käytännöillä, joiden tarkoituksena on estää kyseisten pidätysmääräysten täytäntöönpano. (
28
)
66.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 2 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että niissä tarkoitettuja oikeuksia ei sovelleta eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettuihin henkilöihin. (
29
) Tässä tilanteessa ei ole syytä tutkia ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille tuomaa mahdollisuutta muuttaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhtenäisen mallin sisältävän lomakkeen sisältöä, sellaisena kuin se on määritelty puitepäätöksen 2002/584 8 artiklassa, sisällyttämällä siihen kyseiset oikeudet, tai jos tämä ei ole mahdollista, lähettää kiinni otetulle henkilölle asiakirjoja, joissa hänelle ilmoitetaan hänen oikeuksistaan direktiivin 2012/13 edellä mainittujen säännösten nojalla.
67.
Argumentista, johon ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on vedonnut ja jonka mukaan direktiivin 2012/13 edellä mainituissa säännöksissä vahvistettujen oikeuksien epääminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otetuilta henkilöiltä johtaisi siihen, että velvollisuutta kunnioittaa perusoikeuksia, sellaisena kuin siitä on säädetty puitepäätöksen 2002/584 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa ja 1 artiklan 3 kohdassa, ja erityisesti perusoikeuskirjan 6 ja 47 artiklaan perustuvia vaatimuksia ei noudatettaisi, on korostettava, että tämä argumentti johtaa todellisuudessa siihen, että pohditaan puitepäätöksen 2002/584 yhteensopivuutta unionin oikeusjärjestyksessä suojattujen perusoikeuksien kanssa, mikä on toisen kysymyksen kohteena. (
30
)
C
Toinen ennakkoratkaisukysymys
68.
Toisella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta ottamaan kantaa puitepäätöksen 2002/584 pätevyyteen perusoikeuskirjan 6 ja 47 artiklan kannalta siltä osin kuin eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otetuille henkilöille ei ole taattu ennakkoratkaisupyynnössä mainittuja direktiivin 2012/13 säännöksissä tarkoitettuja oikeuksia, minkä seurauksena kyseisten henkilöiden on mahdotonta tai kohtuuttoman vaikeaa riitauttaa kansallinen ja eurooppalaista pidätysmääräys, vaikka heidät on otettu säilöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella.
69.
Aluksi on palautettava mieleen, että SEU 6 artiklan 1 kohdan mukaan unioni tunnustaa oikeudet, vapaudet ja periaatteet, jotka esitetään perusoikeuskirjassa, jolla on sama oikeudellinen arvo kuin perussopimuksilla. (
31
)
70.
Ensinnäkin on korostettava, että puitepäätöksellä 2002/584, jolla ei säännellä mahdollisuutta käyttää oikeussuojakeinoa eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta tehtyä päätöstä vastaan, käyttöön otettu kyseistä määräystä koskeva mekanismi perustuu olettamaan niiden perusoikeuskirjassa vahvistettujen perusoikeuksien kunnioittamisesta, joihin kuuluvat erottamattomasti perusoikeuskirjan 6 artiklassa tarkoitettu oikeus vapauteen sekä perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa vahvistetusta oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevasta oikeudesta johdettujen puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen.
71.
Vastavuoroisen tunnustamisen periaate, jolle eurooppalaisen pidätysmääräyksen järjestelmä pohjautuu, perustuu näet itse jäsenvaltioiden keskinäiseen luottamukseen siihen, että niiden kansalliset oikeusjärjestykset kykenevät takaamaan niiden perusoikeuksien yhdenveroisen ja tehokkaan suojan, jotka on tunnustettu unionissa ja jotka ilmenevät erityisesti perusoikeuskirjasta. Keskinäisen luottamuksen periaate edellyttää etenkin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta sitä, että kukin jäsenvaltio katsoo – jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista –, että kaikki muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja aivan erityisesti unionin oikeudessa tunnustettuja perusoikeuksia. (
32
)
72.
Puitepäätös 2002/584 perustuu tarkemmin sanottuna periaatteelle, jonka mukaan eurooppalaisia pidätysmääräyksiä koskeviin päätöksiin liittyvät kaikki tuomioistuinratkaisuille ominaiset takeet ja erityisesti mainitun puitepäätöksen 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista perusoikeuksista ja keskeisistä oikeusperiaatteista johtuvat takeet, mikä merkitsee sitä, että kaikki puitepäätöksessä 2002/584 säädetyt jäsenvaltioiden väliset luovuttamismenettelyt toteutetaan tuomioistuimen valvonnassa. Tästä seuraa, että jo puitepäätöksen säännöksissä itsessään säädetään perusoikeuskirjan 47 artiklan vaatimusten mukaisesta menettelystä riippumatta siitä, minkälaiset puitepäätöksen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt jäsenvaltiot ovat valinneet. (
33
)
73.
Unionin tuomioistuin on todennut, että eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa menettelyssä etsityn henkilön oikeuksien kunnioittamisen takaaminen kuuluu ensisijaisesti pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle, jonka voidaan olettaa noudattavan unionin oikeutta ja erityisesti siinä tunnustettuja perusoikeuksia. (
34
) Eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa järjestelmässä etsitylle henkilölle taattavia menettelyllisiä oikeuksia ja perusoikeuksia suojellaan tältä osin kahdella tasolla, koska sen oikeussuojan lisäksi, jota on annettava ensimmäisellä tasolla annettaessa kansallisen pidätysmääräyksen kaltainen oikeudellinen päätös, suoja on varmistettava toisella tasolla annettaessa eurooppalainen pidätysmääräys, joka puolestaan voidaan tarvittaessa antaa lyhyessä ajassa kansallisen oikeudellisen päätöksen antamisen jälkeen. (
35
)
74.
Kun kyse on eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen kaltaisesta toimenpiteestä, jolla voidaan puuttua asianomaisen henkilön vapautta koskevaan oikeuteen, tämä suoja edellyttää sitä, että tästä tehtävä päätös täyttää tehokkaaseen oikeussuojaan liittyvät vaatimukset ainakin toisella näistä suojan tasoista. Erityisesti on todettava, että asianomaisen henkilön oikeuksien suojelun toinen taso edellyttää sitä, että pidätysmääräyksen antava oikeusviranomainen valvoo, että tällaisen määräyksen antamisedellytyksiä noudatetaan, ja tutkii objektiivisesti sen, onko pidätysmääräyksen antamista pidettävä oikeasuhteisena, ottamalla huomioon kaikki syyllisyyttä tukevat ja sitä vastaan puhuvat seikat ilman riskiä siitä, että muun muassa täytäntöönpanovallan käyttäjä antaisi sille ulkopuolisia käskyjä. (
36
)
75.
Näin ollen jäsenvaltioiden tehtävänä on varmistaa, että niiden oikeusjärjestyksissä taataan tehokkaasti puitepäätöksessä 2002/584 edellytetty oikeussuojan taso menettelyllisillä säännöillä, jotka ne panevat täytäntöön ja jotka voivat vaihdella järjestelmästä toiseen, kunhan kyseisen puitepäätöksen tavoitetta tai siinä asetettuja vaatimuksia ei tehdä tyhjäksi. Tältä osin tehokkaaseen oikeussuojaan liittyvät vaatimukset voivat johtaa muun oikeusviranomaisen kuin tuomioistuimen eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta tekemään päätökseen kohdistuvan erillisen oikeussuojakeinon käyttöön ottamiseen. (
37
) Ennakkoratkaisupyynnön sanamuodon kannalta on paikallaan huomata, että tehokasta oikeussuojaa koskevan vaatimuksen täyttää kansallinen järjestelmä, jossa säädetään eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamista syytetoimenpiteitä varten koskevaan päätökseen kohdistuvasta oikeussuojakeinosta etsityn henkilön tosiasiallisen luovuttamisen jälkeen. (
38
)
76.
On vielä paikallaan korostaa, että vaikka puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on pantava eurooppalainen pidätysmääräys täytäntöön vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen perusteella ja saman puitepäätöksen säännösten mukaisesti, tämä tunnustaminen ei kuitenkaan merkitse ehdotonta velvollisuutta panna annettu pidätysmääräys täytäntöön. (
39
) Täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on kohdistettava eurooppalaiseen pidätysmääräykseen tiettyä valvontaa ennen kuin se päättää etsityn henkilön luovuttamisesta syytetoimenpiteitä varten ja varmistuttava tämän perusoikeuksien kunnioittamisesta, kuten puitepäätöksen 2002/584 1 artiklan 3 kohdassa nimenomaisesti muistutetaan. Tämä viranomainen ei voi hyväksyä näiden oikeuksien loukkaamista, ja tällaisessa tilanteessa se voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön. (
40
)
77.
Lopuksi totean, että tässä ratkaisuehdotuksessa mieleen palautettua unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä on voitu perustellusti pitää suuntauksena, jossa keskinäisen luottamuksen periaate eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanossa saa ”menettelyllisen luonteen”, jolloin se, että pidätysmääräys on luonteeltaan lähes automaattinen, pyritään kompensoimaan asianomaisten henkilöiden oikeuksien takaamiseksi asetettavilla menettelyvaatimuksilla. (
41
)
78.
On myös huomattava, että puitepäätöksessä 2002/584 säädetään useista menettelyllisistä oikeuksista eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella täytäntöönpanojäsenvaltiossa kiinni otetulle henkilölle, kuten oikeudesta saada tietoja. Puitepäätöksen 2002/584 11 artiklassa säädetään, että kun kyseinen henkilö on otettu kiinni, toimivaltaisen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on annettava hänelle tieto eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja sen sisällöstä, hänen mahdollisuudestaan antaa suostumuksensa siihen, että hänet luovutetaan määräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, tai vastustaa tätä luovuttamista sekä hänen oikeudestaan käyttää avustajaa ja tulkkia. Lukuun ottamatta henkilön oikeutta tulla kuulluksi tilanteessa, jossa hän ei anna suostumusta luovuttamiseensa kyseisen puitepäätöksen 14 artiklan mukaisesti, nämä oikeudet vastaavat oikeuksia, jotka on todettu direktiivin 2012/13 5 artiklassa tarkoitetussa eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten kiinni otetulle henkilölle viipymättä toimitettavassa kirjallisessa ilmoituksessa.
79.
Pidätysmääräyksen sisällöstä ilmoittamisen yhteydessä kyseiselle henkilölle annetaan puitepäätökseen 2002/584 liitetyssä eurooppalaisen pidätysmääräyksen yhtenäisen mallin sisältävässä lomakkeessa, joka pidätysmääräyksen antaneiden oikeusviranomaisten on täytettävä, vaadittavat tiedot, minkä tarkoituksena on luovuttamismenettelyn yksinkertaistaminen ja nopeuttaminen puitepäätöksen 2002/584 17 artiklassa säädetyissä määräajoissa. Tämän päätöksen 8 artiklan mukaan nämä tiedot koskevat luonnollisesti ilmoitusta siitä, onko olemassa täytäntöönpanokelpoinen tuomio, pidätysmääräys tai muu vastaava täytäntöönpanokelpoinen oikeudellinen päätös, joka kuuluu tämän puitepäätöksen 1 ja 2 artiklan soveltamisalaan, mutta myös rikoksen luonnetta ja oikeudellista luokittelua, kuvausta olosuhteista, joissa rikos on tehty, mukaan lukien ajankohta, paikka ja se, millä tavoin etsitty henkilö on osallisena rikokseen. (
42
) On syytä todeta, että nämä kaksi viimeksi mainittua tietoa muistuttavat direktiivin 2012/13 6 artiklassa tarkoitettuja tietoja.
80.
On siis selvää, että puitepäätöksen 2002/584 11 artiklan ja direktiivin 2012/13 5 artiklan nojalla eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa varten kiinni otettu henkilö saa oikeuksistaan täsmälliset, asianmukaiset ja helposti saatavilla olevat tiedot, jotka toimitetaan luovuttamismenettelyn varhaisessa vaiheessa, jotta hän voi käyttää näitä oikeuksia tehokkaasti kyseistä menettelyä koskevassa nimenomaisessa yhteydessä.
81.
Näitä oikeuksia on vielä täsmennetty ja täydennetty direktiivien 2010/64, 2013/48 ja 2016/1919 säännöksillä. Unionin tuomioistuin onkin korostanut, että puitepäätös 2002/584 kuuluu tehokkaan oikeussuojan takeiden kokonaisjärjestelmään; näistä takeista säädetään muilla oikeudellista yhteistyötä rikosoikeuden alalla koskevilla unionin säädöksillä, ja niillä eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella etsitylle henkilölle osaltaan mahdollistetaan hänen oikeuksiensa käyttäminen jopa ennen kuin hänet luovutetaan pidätysmääräyksen antaneeseen jäsenvaltioon. Erityisesti direktiivin 2013/48/EU 10 artiklassa säädetään, että täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on ilman aiheetonta viivästystä vapaudenmenetyksen jälkeen ilmoitettava etsitylle, että tällä on oikeus nimetä avustaja pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa. (
43
) On kuitenkin täsmennettävä, että tämä avustaja voi avustaa täytäntöönpanojäsenvaltion avustajaa antamalla tälle tietoja ja neuvoja, jotta kyseinen henkilö voi tosiasiallisesti käyttää ”puitepäätöksen 2002/584/YOS mukaisia” oikeuksiaan, ja että edellä mainittu oikeus ei rajoita puitepäätöksessä 2002/584 vahvistettujen määräaikojen soveltamista tai täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen velvoitetta päättää kyseisten määräaikojen kuluessa ja mainitussa puitepäätöksessä määritellyin edellytyksin siitä, luovutetaanko henkilö.
82.
Tarkasteltaessa kolmanneksi tilannetta, jossa etsitty henkilö on säilöön otettuna ja jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin yhdistää kysymykseen oikeussuojakeinon käyttämisestä kansallista pidätysmääräystä ja eurooppalaista pidätysmääräystä vastaan, on korostettava, että puitepäätöksen 2002/584 12 artiklan mukaan etsityn henkilön kiinniottamisen jälkeen täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on tehtävä päätös siitä, onko säilössä pitämistä jatkettava vai onko henkilö vapautettava eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevaa päätöstä odotettaessa. Säilössä pitämistä ei siis välttämättä edellytetä, ja väliaikainen vapauttaminen on mahdollista milloin hyvänsä täytäntöönpanojäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
83.
Nämä toteamukset liittyvät siihen, että unionin lainsäätäjä on yhtäältä varmistanut, että täytäntöönpanojäsenvaltiossa kunnioitetaan oikeutta tulla kuulluksi, sellaisena kuin se perustuu muun muassa puitepäätöksen 2002/584 14 ja 18 artiklaan, minkä seurauksena asianomainen henkilö voi riitauttaa tehokkaasti säilössä pitämisensä, ja toisaalta asettanut tiukat ajalliset rajat eurooppalaista pidätysmääräystä koskevien päätösten tekemiselle oikeudellisen yhteistyön nopeuttamista koskevan tavoitteen toteuttamiseksi.
84.
Kuten on jo todettu, eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa koskevan päätöksen tekemisestä puitepäätöksen 2002/584 17 artiklan 1 kohdassa säädetään, että pidätysmääräys käsitellään ja pannaan täytäntöön kiireellisesti. Tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa vahvistetaan tarkat määräajat, joita jäsenvaltioiden on noudatettava ja jotka ovat 10 tai 60 päivää lopullisen päätöksen tekemiseen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta siitä riippuen, suostuuko etsitty henkilö luovuttamiseen vai ei, ja 4 kohdassa säädetään määräaikojen jatkamisesta 30 päivällä. Aikajänne, jolla eurooppalaisen pidätysmääräyksen mekanismia toteutetaan, perustuu siis pitkälti kyseisen henkilön tahdonilmaisuun.
85.
Unionin tuomioistuin on todennut, että puitepäätöksen 2002/584 17 artiklassa vahvistetut määräajat ovat lähtökohtaisesti riittäviä, kun otetaan huomioon muun muassa vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen olennainen rooli puitepäätöksellä perustetussa järjestelmässä, jotta täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tehdä etukäteen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanon edellyttämät tarkastukset ja tehdä päätöksen tällaisen määräyksen täytäntöönpanosta, ja samalla katsonut, että kyseisellä viranomaisella on edelleen kyseisten määräaikojen päätyttyä velvollisuus tehdä tämä päätös ja että tällaisessa tilanteessa puitepäätöksen 12 artikla, luettuna yhdessä sen 17 artiklan kanssa, ei ole lähtökohtaisesti esteenä sille, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen pitää etsityn henkilön säilössä täytäntöönpanojäsenvaltion oikeuden mukaisesti, vaikka tämän henkilön säilössä pitämisen kokonaiskesto ylittää nämä määräajat. (
44
)
86.
Mielestäni on tärkeää tuoda esille, että tulkitessaan kyseisiä säännöksiä perusoikeuskirjan 6 artiklan mukaisesti, jonka selityksissä viitataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklaan ja tässä tapauksessa sen 5 artiklan 1 kappaleen f kohtaan, joka koskee luovuttamismenettelyjä, unionin tuomioistuin on selvästi lieventänyt tätä ratkaisua täsmentämällä, että koska eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaminen sellaisenaan ei oikeuta etsityn henkilön säilössä pitämistä ajanjaksolla, jonka kokonaiskesto ylittää tämän määräyksen täytäntöönpanon edellyttämän ajan, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi päättää tämän henkilön säilössä pitämisestä vain, jos eurooppalaista pidätysmääräystä koskeva täytäntöönpanomenettely on toteutettu riittävän nopeasti ja jos näin ollen säilöön ottamisen kesto ei ole liiallinen. Tämän varmistaakseen kyseisen viranomaisen pitää tarkastaa konkreettisesti kyseinen tilanne ja ottaa huomioon kaikki merkitykselliset seikat arvioidakseen menettelyn keston perusteltavuutta. (
45
)
87.
Mielestäni on vielä palautettava mieleen puitepäätöksen 2002/584 kaksi säännöstä tilanteessa, jossa eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettu henkilö on säilöön otettuna ja johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tukeakseen epäilyjään tämän päätöksen pätevyydestä, mikäli ennakkoratkaisupyynnössä tarkoitettuja direktiivin 2012/13 tiedonsaantia koskevia eri oikeuksia ei voida soveltaa.
88.
Ensinnäkin puitepäätöksen 2002/584 23 artiklan 5 kohdassa säädetään, että jos etsityn henkilön luovuttamista eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta tehdyn päätöksen seurauksena koskevien määräaikojen päätyttyä kyseinen henkilö on edelleen säilöön otettuna, hänet päästetään vapaaksi.
89.
Toiseksi puitepäätöksen 2002/584 26 artiklan 1 kohdassa säädetään, että pidätysmääräyksen antanut jäsenvaltio vähentää eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta johtuvan säilöönottoajan kyseisessä jäsenvaltiossa kärsittävän vapausrangaistuksen kokonaisajasta varmistaen tällä tavalla, että koko säilöönottoaika, myös mahdollinen säilössä pitäminen puitepäätöksen 17 artiklassa säädettyjen määräaikojen päättymisen jälkeen, otetaan asianmukaisesti huomioon, kun pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa pannaan täytäntöön vapaudenmenetyksen sisältävää rangaistusta. (
46
)
90.
Tässä yhteydessä johtopäätös, jonka mukaan direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 2 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa ei voida soveltaa eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettuihin henkilöihin, ei nähdäkseni voi, kun tarkastellaan kansallisen ja eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisesta tehtyä päätöstä vastaan kohdistuvaa mahdollista oikeussuojakeinoa ja näiden henkilöiden tilannetta luovuttamismenettelyssä, merkitä sitä, että puitepäätöksellä 2002/584 jätettäisiin jollakin tavoin noudattamatta perusoikeuskirjan 6, 47 ja 48 artiklaan perustuvia vaatimuksia.
91.
Mielestäni puitepäätöksellä 2002/584, sellaisena kuin sitä on täsmennetty ja täydennetty muun muassa direktiivin 2012/13 5 artiklalla ja sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, taataan kyseisten henkilöiden oikeudet edellä mainittujen vaatimusten mukaisesti ja samalla varmistetaan näiden henkilöiden luovuttamista koskevan mekanismin tehokkuus ja näin ollen jäsenvaltioiden välistä oikeudellista yhteistyötä koskevan järjestelmän, jonka olennaisista seikoista yksi on eurooppalainen pidätysmääräys, toimivuus.
92.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on vastattava, että esitettyjen kysymysten tutkinnassa ei ole tullut esille sellaisia seikkoja, jotka vaikuttaisivat puitepäätöksen 2002/584 pätevyyteen.
VI Ratkaisuehdotus
93.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Spetsializiran nakazatelen sadille seuraavasti:
–
Tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/13/EU 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 2 kohtaa ja 7 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että niissä tarkoitettuja oikeuksia ei sovelleta eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettuihin henkilöihin.
–
Esitettyjen kysymysten tutkinnassa ei ole tullut esille sellaisia seikkoja, jotka vaikuttaisivat eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS pätevyyteen.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EUVL 2012, L 142, s. 1.
(
3
)	EUVL 2002, L 190, s. 1.
(
4
)	Ks. tuomio 27.5.2019, OG ja PI (Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset) (C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456).
(
5
)	Ks. tuomio 27.5.2019, PF (Liettuan yleinen syyttäjä) (C‑509/18, EU:C:2019:457).
(
6
)	Ks. julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Gavanozov (C‑324/17, EU:C:2019:312).
(
7
)	Ks. mm. tuomio 12.10.2017, Sleutjes (C‑278/16, EU:C:2017:757, 21 ja 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
8
)	Ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, AY (Pidätysmääräys – Todistaja) (C‑268/17, EU:C:2018:602, 26 ja 27 kohta).
(
9
)	Ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, AY (Pidätysmääräys – Todistaja) (C‑268/17, EU:C:2018:602, 28 ja 29 kohta).
(
10
)	Ks. tuomio 10.9.2014, Ben Alaya (C‑491/13, EU:C:2014:2187, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
11
)	Liite II sisältää seuraavat seikat käsittävät viisi kohtaa: A. tiedot eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä; B. oikeus avustajaan; C. tulkkaus ja käännökset; D. suostumus; E. kuuleminen. Nämä kohdat vastaavat etsityn henkilön oikeuksia, jotka on taattu suoraan puitepäätöksellä 2002/584, kuten jäljempänä tuodaan esille.
(
12
)	On kuitenkin täsmennettävä, että sen jälkeen, kun etsitty henkilö on luovutettu pidätysmääräyksen antaneelle oikeusviranomaiselle, hän on direktiivissä 2012/13 tarkoitetun ”syytetyn” asemassa ja saa siis kaikki tähän asemaan liittyvät oikeudet.
(
13
)	Ks. tuomio 12.12.2019, Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset) (C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, 43 kohta).
(
14
)	Etenemissuunnitelmasta epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien vahvistamiseksi rikosoikeudellisissa menettelyissä 30.11.2009 annettu neuvoston päätöslauselma (EUVL 2009, C 295, s. 1) ja ”Tukholman ohjelma – Avoin ja turvallinen Eurooppa kansalaisia ja heidän suojeluaan varten”, 2.4 kohta (EUVL 2010, C 115, s. 1).
(
15
)	EUVL 2010, L 280, s. 1.
(
16
)	EUVL 2013, L 294, s. 1.
(
17
)	EUVL 2016, L 132, s. 1.
(
18
)	EUVL 2016, L 297, s. 1.
(
19
)	EUVL 2009, L 81, s. 24.
(
20
)	KOM(2010) 392 lopullinen.
(
21
)	Ks. vastaavasti tuomio 13.6.2019, Moro (C‑646/17, EU:C:2019:489, 34 kohta) ja tuomio 19.9.2019, Rayonna prokuratura Lom (C‑467/18, EU:C:2019:765, 36 kohta). Tämän ensin mainitun ratkaisun 36 kohdassa unionin tuomioistuin täsmensi vielä, että direktiivi 2012/13 on osa Euroopan unionissa käytävien rikosoikeudellisten menettelyjen vähimmäistason yhdenmukaistamista, ja tässä direktiivissä säädettyjen sääntöjen soveltaminen jäsenvaltiossa on riippumatonta siitä, onko tässä jäsenvaltiossa käsiteltävän asian yhteydessä kyseessä rajatylittävä tilanne.
(
22
)	Ks. vastaavasti tuomio 5.6.2018, Kolev ym. (C‑612/15, EU:C:2018:392, 89 kohta).
(
23
)	Ks. tuomio 6.12.2018, IK (Oheisseuraamuksen täytäntöönpano) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:991, 36–39 kohta) ja tuomio 30.5.2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, 57 kohta).
(
24
)	Ks. vastaavasti tuomio 6.12.2018, IK (Oheisseuraamuksen täytäntöönpano) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:991, 56 kohta) ja tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 57 kohta).
(
25
)	Ennakkoratkaisupyynnössä esitetty kanta, jonka mukaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettujen henkilöiden menettelyllinen tilanne mukautetaan direktiivissä 2012/13 tarkoitettujen epäiltyjen tai syytettyjen tilanteeseen, merkitsee mielestäni etsityn henkilön luovuttamista jäsenvaltioiden välillä koskevan rajatylittävän menettelyn erityisluonteen kiistämistä.
(
26
)	Joka tapauksessa on huomattava, että direktiivin 2012/13 4 artiklan 3 kohdan, 6 artiklan 2 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan soveltamisella eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otettujen henkilöiden tilanteeseen ei ole merkitystä, kun tämä määräys on annettu vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten.
(
27
)	Erityisesti voidaan pohtia seurauksia siitä, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla kiinni otetuille henkilöille annetaan oikeus tutustua asiaan liittyvään aineistoon, sellaisena kuin siitä säädetään direktiivin 2012/13 7 artiklan 1 kohdassa ja sitä täsmennetään sen johdanto-osan 30 perustelukappaleessa, jonka mukaan asiakirjat ja tarvittaessa valokuvat sekä ääni- ja kuvatallenteet, jotka kansallisen oikeuden mukaan ovat välttämättömiä epäillyn tai syytetyn pidätyksen tai vapaudenmenetyksen laillisuuden tehokkaan riitauttamisen kannalta, on annettava asianomaisen henkilön ja hänen avustajansa käyttöön. Näiden asiakirjojen toimittamisen perusteella asianomainen henkilö ja hänen avustajansa voivat esittää pyyntöjä esitetyistä todisteista tai vaatia lisätutkintaa, mikä vaikuttaa kiistatta luovuttamismenettelyn kulkuun.
(
28
)	Tuomio 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 41 kohta).
(
29
)	Huomattakoon, että komissio sekä kaikki tässä menettelyssä kirjallisia huomautuksia esittäneet hallitukset yhtyvät tähän näkemykseen.
(
30
)	Ks. vastaavasti tuomio 26.2.2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 45 kohta).
(
31
)	Ks. tuomio 26.2.2013, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 48 kohta).
(
32
)	Ks. vastaavasti tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru (C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 77 ja 78 kohta).
(
33
)	Ks. vastaavasti tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 56 kohta) ja tuomio 30.5.2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, 46 ja 47 kohta).
(
34
)	Ks. tuomio 23.1.2018, Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, 50 kohta).
(
35
)	Ks. tuomio 27.5.2019, OG ja PI (Lyypekin ja Zwickaun syyttäjäviranomaiset) (C‑508/18 ja C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
36
)	Ks. tuomio 12.12.2019, Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset) (C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, 60 ja 61 kohta).
(
37
)	Ks. vastaavasti tuomio 12.12.2019, Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset) (C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, 64–66 kohta).
(
38
)	Ks. tuomio 30.5.2013, F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, 50 kohta); tuomio 6.12.2018, IK (Oheisseuraamuksen täytäntöönpano) (C‑551/18 PPU, EU:C:2018:991, 67 kohta) ja tuomio 12.12.2019, Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset) (C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, 70 ja 71 kohta).
(
39
)	Ks. vastaavasti tuomio 11.3.2020, SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Täytäntöönpanojäsenvaltioon palauttamista koskeva tae) (C‑314/18, EU:C:2020:191, 39 ja 40 kohta).
(
40
)	Ks. vastaavasti tuomio 29.1.2013, Radu (C‑396/11, EU:C:2013:39, 41 kohta) ja tuomio 10.8.2017, Zdziaszek (C‑271/17 PPU, EU:C:2017:629, 103 ja 104 kohta). Esimerkkeinä voidaan mainita täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen tarkastus, jonka kohteena on epäinhimillisen ja halventavan kohtelun vaara pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion vankeusolosuhteiden vuoksi (tuomio 5.4.2016, Aranyosi ja Căldăraru, C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198), se, onko pidätysmääräyksen antanut elin oikeusviranomainen (tuomio 10.11.2016, Kovalkovas, C‑477/16 PPU, EU:C:2016:861), kansallisen pidätysmääräyksen olemassaolo (tuomio 1.6.2016, Bob-Dogi, C‑241/15, EU:C:2016:385), ne bis in idem ‑periaatteen noudattaminen (tuomio 16.11.2010, Mantello, C‑261/09, EU:C:2010:683) ja se, että kyseisen pidätysmääräyksen antamisedellytyksiin ja erityisesti sen oikeasuhteisuuteen kohdistuu tuomioistuinvalvonta kyseisessä jäsenvaltiossa (tuomio 12.12.2019, Openbaar Ministerie (Ruotsin syyttäjäviranomainen), C‑625/19 PPU, EU:C:2019:1078).
(
41
)	Rizcallah, C., ”La notion d’autorité judiciaire d’émission dans le cadre du mandat d’arrêt européen et la procéduralisation du principe de confiance mutuelle”, L’Observateur de Bruxelles, numero 119, s. 36.
(
42
)	Ks. vastaavasti tuomio 23.1.2018, Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, 58 ja 59 kohta).
(
43
)	Ks. tuomio 12.12.2019, Parquet général du Grand-Duché de Luxembourg ja Openbaar Ministerie (Lyonin ja Tours’in syyttäjäviranomaiset) (C‑566/19 PPU ja C‑626/19 PPU, EU:C:2019:1077, 72 ja 73 kohta).
(
44
)	Ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 42, 52, 60 ja 62 kohta).
(
45
)	Ks. vastaavasti tuomio 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 53–59 kohta).
(
46
)	Ks. tuomio 16.7.2015, Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 51 kohta).