YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
1 päivänä huhtikuuta 2004
Asia T-312/02
Lucio Gussetti
vastaan
Euroopan yhteisöjen komissio
Henkilöstö – Huollettavana olevaa lasta koskeva lisä – Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohta – Sääntö, jolla kielletään maksamasta päällekkäisiä vastaavia kansallisia lisiä – Henkilöstösääntöjen 85 artikla – Perusteettoman edun palautusta koskevat edellytykset
Täydellinen teksti italian kielellä II - 0000
Aihe:         Kanne, jossa vaaditaan komission 15.2.2002 tekemän sen päätöksen kumoamista, jolla henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa
olevan vastaavien lisien maksamiskiellon nojalla vähennettiin kantajan Belgian viranomaisilta saaman orvoneläkkeen johdosta
1.6.2001 lähtien määrää, jota kantaja on perusteettomasti saanut huollettavana olevaa lasta koskevana lisänä.
Ratkaisu: Kanne hylätään. Kukin osapuoli vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Tiivistelmä
1.     Henkilöstö – Kanne – Valituksen hylkäämistä koskevasta päätöksestä nostettu kanne – Tutkittavaksi ottaminen
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
2.     Henkilöstö – Kanne – Kannetta edeltävä hallinnollinen valitus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus – Kanneperusteet,
jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
3.     Henkilöstö – Perusteettoman edun palauttamisvaatimus – Edellytykset – Suorituksen ilmeinen aiheettomuus – Perusteet
(Henkilöstösääntöjen 85 artikla)
4.     Henkilöstö – Perusteettoman edun palauttamisvaatimus – Sellaisen virkamiehen vetoamista vilpittömään mieleen ei voida hyväksyä,
joka on jättänyt tekemättä ilmoituksen luonteeltaan samanlaisista lisistä kuin yhteisön perheavustukset
(Henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohta ja 85 artikla)
1.     Alkuperäisestä päätöksestä tehdyn valituksen hylkäämispäätöksestä nostetun kumoamiskanteen vaikutus on, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetaan virkamiehelle vastainen päätös, josta valitus tehtiin.
(ks. 41 kohta)
Viittaukset: asia 293/87, Vainker v. parlamentti, 17.1.1989 (Kok. 1989, s. 23, 8 kohta); asia T-199/01, G v. komissio, 7.11.2002
(Kok. H. 2002, s. I-A-207 ja II‑1085, 23 kohta) ja asia T-302/01, Birkhoff v. komissio, 23.10.2003 (24 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
2.     Yhteisöjen tuomioistuimissa henkilöstökanteissa esitetyt vaatimukset voivat sisältää ainoastaan riitauttamisperusteita, joiden
peruste on sama kuin valituksessa esitetyillä riitauttamisperusteilla ja näitä riitautettuja seikkoja voidaan kehittää yhteisöjen
tuomioistuimissa oikeudellisilla perusteilla ja väitteillä, joita ei välttämättä ole mainittu valituksessa mutta jotka liittyvät
siihen läheisesti.
Oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn ensisijainen tarkoitus on nimittäin antaa mahdollisuus sovinnon syntymiseen virkamiesten
tai muuhun henkilöstöön kuuluvien ja hallinnon välisissä erimielisyyksissä. Jotta tällainen menettely saavuttaisi tavoitteensa,
nimittävällä viranomaisella on oltava mahdollisuus saada tietoonsa riittävän tarkasti asianomaisten riidanalaisesta päätöksestä
esittämät väitteet. Tältä osin hallinnon ei pidä tutkia valituksia suppeasti vaan päinvastoin avoimin mielin.
(ks. 47 ja 48 kohta)
Viittaukset: asia C-446/00 P, Cubero Vermurie v. komissio, 13.12.2001, (Kok. 2001, s. I-10315, 12 kohta); asia C-62/01 P,
Campogrande v. komissio, 23.4.2002 (Kok. 2002, s. I‑3793, 33 kohta); asia T‑144/00, Tirelli v. parlamentti, 22.2.2001 (Kok. H. 2001,
s. I‑A‑45 ja II‑171, 25 kohta) ja asia T‑174/02, Wieme v. komissio, 14.10.2003 (18 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
3.     Henkilöstösääntöjen 85 artiklassa aiheettomasti suoritetun etuuden takaisinperimistä koskevien sääntöjen yhteydessä käytettyä
ilmaisua ”niin ilmeinen” on tulkittava siten, että kyseessä ei ole sen selvittäminen, oliko virhe hallintoviranomaiselle ilmeinen
vai ei, vaan asianomaiselle henkilölle. Tällä viimeksi mainitulla henkilöllä, jota ei suinkaan vapauteta kaikesta harkinnasta
tai valvonnasta, on päinvastoin palauttamisvelvollisuus, kun kyseessä on virhe, joka ei jää huomaamatta huolelliselta virkamieheltä,
jonka oletetaan tuntevan häntä koskevat henkilöstösäännöt.
Seikat, jotka yhteisöjen tuomioistuimet ottavat huomioon arvioidakseen asianomaisen virkamiehen kykyä suorittaa tarvittavat
selvitykset, koskevat virkamiehelle kuuluvien tehtävien vastuullisuutta, tämän palkkaluokkaa ja virkaikää, niiden henkilöstösääntöjen
selkeyttä, joissa kyseessä olevan etuuden saamisedellytykset on määritelty, sekä virkamiehen henkilökohtaisessa tilanteessa
tai perheasemassa tapahtuneiden muutosten merkittävyyttä aina silloin, kun riidanalaisen rahamäärän suorittaminen riippuu
hallintoelimen tilanteesta tekemästä arviosta.
(ks. 82 ja 83 kohta)
Viittaukset: asia T‑14/99, Kraus v. komissio, 17.1.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑7 ja II‑39, 38 kohta); asia T‑348/00, Barth
v. komissio, 30.5.2001 (Kok. H. 2001, s. I‑A‑119 ja II‑557, 30 kohta) ja asia T‑205/01, Ronsse v. komissio, 5.11.2002 (Kok. H. 2002,
s. I‑A‑211 ja II‑1065, 47 kohta).
4.     Virkamies, joka on asianmukaisesti ilmoittanut hallintoviranomaiselle perhetilanteessaan tapahtuneesta muutoksesta, mutta
on jättänyt toimittamatta viimeksi mainitulle hänellä olleita tietoja, joiden merkitys hänen oli ymmärrettävä, ei ole noudattanut
henkilöstösääntöjen 67 artiklan 2 kohdassa säädettyä velvollisuutta, jonka mukaan jokaisen asianomaisen virkamiehen on ilmoitettava
muualta saadut yhteisön perhelisiä vastaavat lisät. Koska virkamies täten asetti itsensä lainvastaiseen tilanteeseen omalla
käytöksellään, jättämällä tekemättä tämän ilmoituksen, hän ei voi viitata vilpittömään mieleensä vapautuakseen aiheettomasti
maksetun edun palautuksesta.
(ks. 102 ja 106 kohta)
Viittaukset: asia 36/72, Meganck v. komissio, 30.5.1973 (Kok. 1973, s. 527); yhdistetyt asiat T‑34/89 ja T‑67/89, Costacurta
v. komissio, 13.3.1990 (Kok. 1990, s. II‑93, 43–49 kohta); asia T‑117/89, Sens v. komissio, 10.5.1990 (Kok. 1990, s. II‑185,
12 kohta); asia T‑545/93, Kschwendt v. komissio, 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑185 ja II‑565, 109 kohta); em. asia Barth
v. komissio, 36 kohta ja asia T‑66/00, B v. komissio, 12.6.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑75 ja II‑361, 54 kohta).