61998CC0046_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Esillä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuimen on ratkaistava European Fertilizer Manufacturers Associationin (jäljempänä EFMA) tekemä valitus ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa EFMA vastaan neuvosto 17.12.1997 antamasta tuomiosta.(1) Tuomiolla hylättiin EFMAn nostama kanne, jossa vaadittiin entisestä Neuvostoliitosta peräisin olevan urean tuontiin yhteisön alueelle sovellettavien lopullisten polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden muuttamisesta ja entisestä T$ekkoslovakiasta peräisin olevan urean polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden saattamisesta päätökseen 16 päivänä tammikuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 477/95 (jäljempänä riidanalainen asetus) 1 artiklan kumoamista.(2)
Valittajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostamaa kumoamiskannetta koskevat tosiseikat ja oikeussäännöt
2 Kanteen perusteena olevat tosiseikat ilmenevät valituksenalaisesta tuomiosta seuraavasti. EFMA on lannoitetuottajien alakohtainen yhteenliittymä. Heinäkuussa 1986 CMC-Engrais, EFMAn jäsen, kehotti komissiota aloittamaan kolmansista maista(3) peräisin olevan urean tuontia koskevan polkumyynnin vastaisen menettelyn polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 23 päivänä heinäkuuta 1984 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2176/84 nojalla.(4)
Tämän komission aloittaman menettelyn seurauksena neuvosto antoi 4.11.1987 asetuksen N:o 3339/87 lopullisen polkumyyntitullin käyttöön ottamisesta Libyasta ja Saudi-Arabiasta peräisin olevan urean tuonnissa ja T$ekkoslovakiasta, Saksan demokraattisesta tasavallasta, Kuwaitista, Neuvostoliitosta, Trinidad ja Tobagosta ja Jugoslaviasta peräisin olevan urean tuonnin yhteydessä allekirjoitettujen sitoumusten hyväksymisestä sekä näiden tutkimusten päättämisestä.(5) Mainitulla asetuksella hyväksytyt sitoumukset vahvistettiin 21.2.1989 tehdyllä komission päätöksellä 89/143/ETY.(6)
3 Komissio aloitti 29.10.1992 EFMAn pyynnöstä uudet tutkimukset, koska se katsoi, että sillä oli riittävää näyttöä olosuhteiden muuttumisesta voidakseen aloittaa edellä mainittuja sitoumuksia koskevan uudelleentarkastelumenettelyn.
Komissio antoi kaikille niille, joita asia koski, tiedoksi 10.5.1994 päivätyn tiedotuskirjeen, jossa se esitti johtopäätöksensä tutkimuksesta sekä ne olennaiset tosiseikat, joiden perusteella se aikoi ehdottaa lopullisten toimenpiteiden käyttöönottamista. Erityisesti komissio selvitti tässä kirjeessä, miksi se oli valinnut viitemaaksi Slovakian eikä Australiaa tai Kanadaa, miten se oli laskenut normaaliarvon (Slovakiassa), miten se oli verrannut normaaliarvoa ja vientihintoja toisiinsa, sekä lopuksi arvionsa vahingosta. Lisäksi kirjeessä selvitettiin, miksi komission mielestä oli asianmukaista vahvistaa yhteisön tuottajien voittomarginaali 5 prosentiksi ja tarkistaa Venäjältä peräisin olevan urean hintaa 10 prosentilla tullin määrän laskemiseksi. Komissio perusteli tätä tarkistusta ensinnäkin sillä, että venäläinen urea pilaantuu usein kuljetuksen aikana ja toiseksi sillä, ettei sen toimitusten toimitusvarmuutta pystytä takaamaan. Nämä seikat laskevat sen hintaa.
Myöhemmin asianosaiset kävivät kirjeenvaihtoa, ja EFMAn edustajat ja komissio pitivät useita kokouksia, joissa keskusteltiin 10 prosentin suuruisesta tarkistuksesta ja 5 prosentin voittomarginaalin vahvistamisesta.
4 Neuvosto antoi 16.1.1995 riidanalaisen asetuksen, jolla muutetaan entisestä Neuvostoliitosta peräisin olevan urean tuontiin yhteisön alueelle sovellettavia lopullisia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä ja saatetaan päätökseen entisestä T$ekkoslovakiasta peräisin olevan urean tuonnin polkumyynnin vastaiset toimenpiteet.
Vahingon eliminoinnin taso oli Venäjälle vahvistettua polkumyyntimarginaalia pienempi. Tämän vuoksi lopullinen polkumyyntitulli vahvistettiin asetuksen (ETY) N:o 2423/88(7) (jäljempänä perusasetus) 13 artiklan 3 kohdan mukaisesti vahingon eliminoinnin tasolle.
Riidanalaisen asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
"1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli tuotaessa Venäjän federaatiosta peräisin olevaa ureaa, joka kuuluu CN-koodeihin 3102 10 10 ja 3102 10 90.
2. Tullimäärä on 115 ecun vähimmäistonnihinnan ja nettohinnan, vapaasti yhteisön rajalla ennen tulliselvitystä, mikäli tämä hinta on matalampi, välinen ero.
3. Jollei toisin erikseen säädetä, sovelletaan voimassa olevia tulleja koskevia säädöksiä."
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antama tuomio
5 EFMA nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 12.5.1995 kanteen riidanalaisen asetuksen 1 artiklan kumoamiseksi. EFMA vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta myös "määräämään, että tällä asetuksella käyttöön otetut polkumyyntitullit pysytetään voimassa siihen asti, kunnes toimivaltaiset toimielimet ovat toteuttaneet tämän tuomion edellyttämät tiukemmat toimenpiteet".
Valittaja esitti kolme kanneperustetta. Ensimmäinen kanneperuste koski Slovakian valintaa viitemaaksi, millä valittajan mukaan rikottiin perusasetusta. Toisessa kanneperusteessa vedottiin myös perusasetuksen rikkomiseen, koska normaaliarvoa ja vientihintoja oli verrattu kahdessa eri vaiheessa. Toissijaisesti tässä vertailussa oli valittajan mukaan joka tapauksessa tapahtunut arviointivirhe. Tässä yhteydessä valittaja vetosi lisäksi riidanalaisen asetuksen riittämättömiin perusteluihin. Kolmas kanneperuste koski vahingon määrittelyä. Valittaja esitti sen osalta kaksi väitettä: ensinnäkin neuvosto oli sen mukaan tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja loukannut kantajan puolustautumisoikeuksia tarkistaessaan Venäjällä tuotetun urean hintaa tiettyjen väitettyjen laatuerojen kompensoimiseksi. Valittajan mukaan neuvosto oli syyllistynyt näihin samoihin rikkomuksiin myös määritettäessä yhteisön tuottajien voittomarginaalia, jota EFMA piti liian pienenä.
6 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen 17.12.1997 antamallaan tuomiolla, joka on esillä olevan valituksen kohteena. Tuomiossa tutkittiin ensimmäiseksi kolmatta kanneperustetta, joka koskee vahingon määrittelyä. Tämän osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että toimielimet eivät olleet ylittäneet niillä olevaa harkintavaltaa vahvistaessaan Venäjältä peräisin olevan ja yhteisössä valmistetun urean laatueron huomioon ottamiseksi tehdyn tarkistuksen suuruudeksi 10 prosenttia. Oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä väitetysti tapahtuneen valittajan puolustautumisoikeuksien loukkaamisen osalta tuomiossa todettiin, että EFMAlle oli ilmoitettu kyseisen menettelyn kuluessa "ne pääasialliset tosiseikat ja näkemykset, joiden perusteella toimielimet ovat tehneet johtopäätöksensä".(8) Näin ollen puolustautumisoikeuksien loukkaamista ei katsottu tapahtuneen. Kolmannen kanneperusteen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäksi hylkäsi valittajan väitteen, jonka mukaan saamatta jääneen voiton määrittämisen perustana käytetty yhteisön tuottajien 5 prosentin voittomarginaali oli liian pieni. Tämän osalta tuomiossa todettiin, ettei valittaja ollut toimittanut "sellaisia todisteita, joilla olisi näytetty toteen, että komissio olisi näin toimiessaan [määrittäessään tämän voittomarginaalin] tehnyt ilmeisen arviointivirheen".(9) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ottanut huomioon valittajan väitteensä tueksi esittämää Z/Yenin tutkimusta, koska tämä tutkimus oli esitetty vasta oikeudenkäynnin aikana ja riidanalaisen asetuksen antamisen jälkeen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, ettei EFMAn puolustautumisoikeuksia ole loukattu, koska se "on voinut esittää näkemyksensä 5 prosentin suuruisen luvun merkityksestä ja näyttää toteen, miksi 10 prosentin voitto ennen veroja olisi [ollut] välttämätön".(10) Tuomion perusteluissa todetaan edelleen, että kantaja "on kuitenkin tyytynyt toteamaan yleisesti, että 10 prosentin voitto olisi kohtuullisempi, pyytämättä mitään täsmennyksiä voittomarginaalin laskutavasta".(11)
7 Hylättyään kolmannen kanneperusteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei käsitellyt kahta muuta valittajan esittämää kanneperustetta. Tuomiossa todettiin, että ne olivat "tehottomia", sillä vaikka katsottaisiinkin, että nämä kanneperusteet ovat perusteltuja, ne eivät kuitenkaan olisi johtaneet kanteen kohteena olevan asetuksen kumoamiseen ja toimielinten tässä asiassa käyttöön ottamaa tullia korkeamman tullin vahvistamiseen.
8 EFMA on valittanut tästä tuomiosta ja esittänyt kuusi valitusperustetta.
Ensimmäinen valitusperuste
9 Ensimmäisessä valitusperusteessaan valittaja vetoaa perusteluvelvollisuuden rikkomiseen: ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei sen mukaan ole ilmoittanut niitä syitä, joiden perusteella se on jättänyt tutkimatta kaksi ensimmäistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitettyä kanneperustetta todeten niiden olevan "tehottomia".
Tämä peruste on selvästi perusteeton. Kuten tuomiossa todetaan,(12) perusasetuksen 13 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos vahingon eliminoinnin taso on polkumyyntimarginaalia pienempi, lopullista polkumyyntitullia ei saa vahvistaa vahingon eliminoinnin tasoa suuremmaksi. Näin ollen koska toimielinten oli osoitettu määritelleen vahingon perustellusti, polkumyyntitullia ei olisi perusasetuksen 13 artiklan 3 kohdan nojalla voitu missään tapauksessa vahvistaa tätä tasoa korkeammaksi, kuten kantaja vaati. Tämä perustelu on esitetty tyhjentävästi tuomion 115-122 kohdassa, enkä ymmärrä, kuinka sen osalta voidaan vedota puutteelliseen perusteluun.
Toinen valitusperuste
10 Toisessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli virheellisesti katsonut, ettei valittajalla ollut intressiä vedota kanteessa esitettyihin ensimmäiseen ja toiseen kanneperusteeseen. Tämä on valittajan mukaan EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) vastaista.
Myös tämä peruste on selvästi perusteeton. Oikeuskäytäntö, johon EFMA viittaa väitteensä tueksi, ei millään tavoin liity esillä olevaan asiaan, vaan koskee valittajan intressiä tietyn toimen kumoamiseen.(13) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei esillä olevassa asiassa ole kuitenkaan kieltänyt valittajan kanneoikeutta eikä lausunut kantaansa tämän intressistä saada asetus kumottua. Tuomiossa on vain sovellettu perusasetuksen 13 artiklan 3 kohtaa: kun oli todettu, että polkumyyntitulli oli vahvistettava vahingon eliminoinnin tasolle ja että toimielimet olivat toimineet perustellusti sitä vahvistaessaan, valittajan vaatima korkeampi polkumyyntitulli ei ollut perusasetuksen kyseisen säännöksen johdosta enää mahdollinen. Näin ollen, kun kolmas valitusperuste - joka koski juuri vahingon määrittelyä - oli hylätty, EFMAn vaatimusta korkeammasta polkumyyntitullista ei voitu hyväksyä perusasetuksen kyseisen säännöksen johdosta. Ensimmäisen ja toisen kanneperusteen tutkiminen oli siis tarpeetonta: polkumyyntitullia ei nimittäin olisi missään tapauksessa voitu vahvistaa vahingon eliminoinnin tasoa korkeammaksi. Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi perustellusti, että ensimmäinen ja toinen kanneperuste olivat tehottomia. Tässä on johdonmukaisesti sovellettu menettelyn sujuvuuden periaatetta, josta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on runsaasti esimerkkejä; kanneperusteen voidaan perustellusti sanoa olevan tehoton, kun se ei, vaikka olisikin perusteltu, voisi johtaa valittajan kanteen hyväksymiseen. Tällaisessa tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tai yhteisöjen tuomioistuimen ei tarvitse tutkia kanneperustetta, joka ei missään tapauksessa vaikuttaisi tuomion tuomiolauselmaan.(14)
Kolmas valitusperuste
11 Kolmannessa valitusperusteessa väitetään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevat toteamukset ovat aineellisesti virheellisiä ja että se on vääristellyt todistustosiseikkoja. Tämän osalta valittaja huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuin on valitusasiaa käsitellessään toimivaltainen ratkaisemaan ainoastaan oikeussääntöjä koskevia kysymyksiä eikä arvioimaan tosiseikkoja. Valittaja lisää kuitenkin, että yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt poikkeuksen niiden tapausten osalta, joissa on ilmeistä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vääristellyt sille esitettyjä todistustosiseikkoja.(15) Valituksenalaisessa tuomiossa on valittajan mukaan tehty juuri näin, kun sen 77 kohdassa on todettu, että yhteisön tuottajat olivat hallinnollisen menettelyn aikana ilmoittaneet, että 5 prosentin suuruinen tarkistus voisi olla hyväksyttävissä Venäjältä peräisin olevan ja yhteisössä tuotetun urean laatueron perusteella. Yhteisön tuottajat eivät valittajan mukaan ole koskaan esittäneet tällaista hyväksyntää.
Tämä valitusperuste on selvästi perusteeton. Ensinnäkin sellainen todistustosiseikkojen vääristely, johon yhteisöjen tuomioistuimessa voidaan vedota, on täysin poikkeuksellista, koska tällaisissa tapauksissa yhteisöjen tuomioistuimen olisi joka tapauksessa valvottava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointia tapauksen tosiseikoista, ja erityistä olisi ainoastaan se, että kyseessä olisi ilmeinen ja helposti todettava virhe. Ei ole sattumaa, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin on myöntänyt tällaisen mahdollisuuden olemassaolon, se ei ole koskaan käytännössä soveltanut sitä. Tämän lisäksi voidaan todeta, että valittajan väittämä virhe on kyseessä olevan tuomion osalta täysin perusteeton. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näet ole koskaan todennut, että yhteisön tuottajat olivat hyväksyneet 5 prosentin suuruisen tarkistuksen. Valittajan viittaamassa tuomion kohdassa mainitaan vain, että neuvosto on todennut näin. Toteamus esitetään tuomiossa siis asianosaisen huomautuksena eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointina. Tämän neuvoston toteamuksen paikkansapitävyys on ilmeinen tosiseikka, jonka arviointi ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan.
Neljäs valitusperuste
12 EFMA väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi vääristellyt tiedossaan olevia todistustosiseikkoja todetessaan, että "kantajan väitteillä ei ole merkitystä asian kannalta siltä osin kuin ne koskevat urean fysikaalista ja kemiallista koostumusta sen lähtiessä tehtaalta Venäjältä".(16) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi siten hylännyt yhteisön tuottajien arvioinnit.
Tätä valitusperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi. Valittaja ei nimittäin riitauta mitään tuomion väitettyä oikeudellista virhettä vaan kiistää ainoastaan tosiseikkoja koskevan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvion, eikä yhteisön tuomioistuimen asiana ole valvoa tällaisia arvioita valitusasiaa käsitellessään.
Viides valitusperuste
13 Valittaja väittää, ettei se saanut eräitä keskeisiä hinnan tarkistamista koskevia tietoja oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana ja että se sai eräitä muita tietoja vasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä olleen oikeudenkäynnin aikana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis tehnyt virheen katsoessaan, ettei valittajan puolustautumisoikeuksia ollut loukattu.
Myöskään tätä väitettä ei voida hyväksyä. Tuomiossa näet todetaan seuraavaa: " - - kantajalle on ilmoitettu polkumyynnin vastaisen menettelyn kuluessa ne pääasialliset tosiseikat ja näkemykset, joiden perusteella toimielimet ovat tehneet johtopäätöksensä. Tältä osin ainoa lisätieto, jonka neuvosto on ilmoittanut - - on kuitenkin pelkkä vahvistus, eikä siihen ole vedottu kanteen kohteena olevan asetuksen perusteluissa, [joten] sillä, että sitä ei ole ilmoitettu kantajalle, ei ole loukattu kantajan puolustautumisoikeuksia."(17) Tämän arvion - jonka valvominen ei ole yhteisöjen tuomioistuimen asiana - perusteella en ymmärrä, kuinka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen voitaisiin väittää tehneen oikeudellisen virheen, kun se on todennut, että "kantajan puolustautumisoikeuksia ei ole loukattu".(18) Tuomiossa on tältä osin sovellettu perustellusti sellaista periaatetta, jonka mukaan "oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeuksia on noudatettu, jos yrityksellä, jota asia koskee, on ollut mahdollisuus esittää hallinnollisen menettelyn kuluessa näkemyksensä tosiseikkojen ja muiden väitettyjen seikkojen paikkansapitävyydestä ja merkityksestä".(19)
Kuudes valitusperuste
14 Valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt virheen kieltäytyessään ottamasta huomioon Z/Yen-yhtiön tekemää tutkimusta, jonka valittaja esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa osoittaakseen, että riidanalaista asetusta annettaessa oli tapahtunut yhteisön tuottajien voittomarginaalin määrittämiseen liittyvä ilmeinen arviointivirhe. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, ettei tätä tutkimusta voitu ottaa huomioon, koska EFMA ei ollut vedonnut siihen oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana, vaan esittänyt sen vasta asetuksen antamisen jälkeen. Valittajan mukaan tällä arvioinnilla rikottiin EY:n perustamissopimuksen 173 artiklaa ja erityisesti oikeutta oikeusturvaan: asianosaisen oikeutta esittää huomautuksia puolustuksensa tukemiseksi ei voida rajoittaa ainoastaan sen vuoksi, ettei näitä huomautuksia ole esitetty oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana. Väitteensä tueksi EFMA vetoaa kahteen valtiontukia koskevaan tuomioon, joissa tämä mahdollisuus on sen mukaan tunnustettu.(20)
15 Myöskään tätä valitusperustetta ei voida hyväksyä. Sen osalta on huomattava tuomion 108 kohta, jossa täsmennetään seuraavalla tavalla: "On ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asia selvittää, ovatko toimielimet perustaneet ratkaisunsa aineellisesti paikkansapitäviin seikkoihin ja ettei näitä seikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisellä tavalla, kun otetaan huomioon tilanne kanteen kohteena olevaa asetusta annettaessa. Esillä olevassa asiassa on osoitettu, ettei valittaja ole esittänyt hallinnollisen menettelyn kuluessa mitään todisteita sen väitteensä tueksi, jonka mukaan korkeampi voittomarginaali olisi välttämätön. Toimielimet eivät siis ole voineet ottaa tätä seikkaa huomioon kanteen kohteena olevaa asetusta antaessaan. Tästä syystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, ettei Z/Yenin tutkimusta ole syytä ottaa huomioon esillä olevassa asiassa." Tuomiossa on katsottu - mielestäni perustellusti - että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ollut esillä olevassa asiassa toimivaltainen tutkimaan uudelleen riidanalaista säännöstä ja tarkastamaan sen vuoksi kaikkia tietoja, joita se piti asiaankuuluvina, vaan sen asiana oli vain selvittää, olivatko toimielimet asetusta antaessaan tehneet ilmeisen arviointivirheen tutkiessaan niitä seikkoja, jotka olivat niiden tiedossa asetusta annettaessa. Z/Yenin tutkimusta ei siis voitu ottaa huomioon siitä yksinkertaisesta syystä, että se oli esitetty kanteen kohteena olevan asetuksen antamisen jälkeen.
Mielestäni se valtiontukia koskeva oikeuskäytäntö, johon valittaja viittaa, ei ole merkityksellinen esillä olevassa asiassa. Nyt käsiteltävässä asiassa - joka liittyy polkumyyntiin -, toimielinten velvollisuus nojautua ainoastaan oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana esiin tulleisiin tosiseikkoihin, perustuu perusasetukseen. Tämän osalta on riittävää viitata sen 12 artiklan 1 kohtaan, jossa säädetään seuraavaa: "Jos lopullisesti todetut tosiseikat osoittavat, että tutkimusaikana on esiintynyt polkumyynnillä tai vientituella tapahtuvaa tuontia ja että tämä on aiheuttanut vahinkoa - - neuvosto - - ottaa käyttöön lopullisen polkumyyntitullin tai tasoitustullin." Tämän säännöksen mukaan neuvosto voi siis tullia vahvistaessaan perustaa toimensa vain lopullisesti todettujen tosiseikkojen osoittamaan tilanteeseen. Näin ollen, kun neuvoston antamaa säädöstä käsitellään tuomioistuimessa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, jota on pyydetty selvittämään, onko tapahtunut ilmeinen arviointivirhe, voi ottaa huomioon vain sellaiset tiedot, jotka ovat ilmenneet tutkimuksessa ja jotka ovat olleet tiedossa säädöstä annettaessa.
16 Toisaalta tähän on lisättävä, että perusasetuksen 7 artiklassa tarkoitetussa polkumyyntiä koskevassa tutkimuksessa tunnustetaan osapuolille, joiden etua asia koskee, oikeus tutustua kaikkiin tietoihin, jotka liittyvät heidän etujensa puolustamiseen ja joita komissio käyttää tutkimuksessaan, lukuun ottamatta ainoastaan 8 artiklassa tarkoitettuja luottamuksellisia tietoja, ja oikeus esittää niistä huomautuksia. Tämä perustavanlaatuinen oikeus kuitenkin selvästi vaarantuisi, mikäli tunnustettaisiin mahdollisuus, johon valittaja esillä olevassa asiassa vetoaa, kyseenalaistaa tutkimuksen tulokset sellaisten tietojen perusteella, joita ei ole esitetty oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana ja joihin muut osapuolet, joiden etua asia koskee, eivät ole voineet tutustua.
Näin ollen katson, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tehnyt oikeudellista virhettä todetessaan, että Z/Yenin tutkimuksella, jonka valittaja esitti oikeudenkäynnin aikana mutta ei sitä edeltävän menettelyn aikana, ei ollut merkitystä asian kannalta. Tuomiossa on sitä vastoin perustellusti tulkittu perusasetuksen periaatteita, joiden mukaan toimielinten mahdollisesti tekemä tosiseikkojen ilmeinen arviointivirhe on tutkittava niiden polkumyyntitutkimuksessa ilmenneiden tietojen perusteella, jotka olivat käytettävissä asetusta annettaessa.
Ratkaisuehdotus
17 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
- hylkää valituksen
- velvoittaa valittajan korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
(1) - Asia T-121/95, tuomio 17.12.1997 (Kok. 1997, s. II-2391).
(2) - EYVL L 49, s. 1.
(3) - Erityisesti T$ekkoslovakiasta, Saksan demokraattisesta tasavallasta, Kuwaitista, Libyasta, Saudi-Arabiasta, Neuvostoliitosta, Trinidad ja Tobagosta ja Jugoslaviasta.
(4) - EYVL L 201, s. 1.
(5) - EYVL L 317, s. 1.
(6) - EYVL L 52, s. 37.
(7) - Polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 11 päivänä heinäkuuta 1988 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2423/88 (EYVL L 209, s. 1).
(8) - Tuomion 87 kohta.
(9) - Tuomion 106 kohta.
(10) - Tuomion 111 kohta.
(11) - Tuomion 111 kohta.
(12) - Tuomion 115-122 kohta.
(13) - Kantaja viittaa asiaan 207/86, Apesco v. komissio, tuomio 26.4.1988 (Kok. 1988, s. 2151, 16 kohta) ja asiaan T-46/92, Scottish Football Association v. komissio, tuomio 9.11.1994 (Kok. 1994, s. II-1039, 14 kohta).
(14) - Ks. erityisesti polkumyynnin osalta yhdistetyt asiat 260/85 ja 106/86, TEC v. neuvosto, tuomio 5.10.1988 (Kok. 1988, s. 5855, 39 kohta) ja asia C-245/95 P, komissio v. NTN ja Koyo Seiko, tuomio 10.2.1998 (Kok. 1998, s. I-401, 45 kohta). Ks. myös asia C-35/92 P, parlamentti v. Frederiksen, tuomio 18.3.1993 (Kok. 1993, s. I-991, 31 kohta); tämän tuomion tiivistelmässä määritellään "tehottomaksi" nimenomaan sellainen valitusperuste, jonka mahdollinen hyväksyminen ei kuitenkaan vaikuttaisi tuomion tuomiolauselmaan.
(15) - Kantaja viittaa asiaan C-53/92 P, Hilti v. komissio, tuomio 2.3.1994 (Kok. 1994, s. I-667); asiaan C-362/95 P, Blackspur ym. v. neuvosto ja komissio, tuomio 16.9.1997 (Kok. 1997, s. I-4775) ja asiaan C-19/95 P, San Marco v. komissio, määräys 17.9.1996 (Kok. 1996, s. I-4435).
(16) - Tuomion 66 kohta.
(17) - Tuomion 87 kohta.
(18) - Tuomion 89 kohta.
(19) - Tuomion 84 kohta, jossa viitataan asiaan C-69/89, Nakajima v. neuvosto, tuomio 7.5.1991 (Kok. 1991, s. I-2069, Kok. Ep. XI, s. I-161, 108 kohta) ja asiaan C-49/88, Al-Jubail Fertilizer v. neuvosto, tuomio 27.6.1991 (Kok. 1991, s. I-3187, 15 ja 17 kohta).
(20) - Kantaja viittaa asiaan C-56/93, Belgia v. komissio, tuomio 29.2.1996 (Kok. 1996, s. I-723, 5 kohta) ja asiaan T-380/94, AIUFFASS ja AKT v. komissio, tuomio 12.12.1996 (Kok. 1996, s. II-2169, 64 kohta).