Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
30 päivänä lokakuuta 2025 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaalipolitiikka – Direktiivi 98/59/EY – Joukkovähentämiset – 3 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta – Suunnitellun joukkovähentämisen virheellinen tai puutteellinen ilmoittaminen toimivaltaiselle viranomaiselle – 4 artiklan 1 kohdan ensimmäinen alakohta – 30 päivän irtisanomisia koskeva odotusaika – Irtisanomisen pätevyys – 6 artikla – Seuraamukset
Asiassa C‑402/24 [Sewel](i),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Bundesarbeitsgericht (liittovaltion ylin työoikeudellisten asioiden tuomioistuin, Saksa) on esittänyt 23.5.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 10.6.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
BL
vastaan
Dr. A, Luftfahrtgesellschaft Walter mbH:n maksukyvyttömyysmenettelyssä selvittäjänä,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
–        BL, edustajinaan M. Posner ja M. Stickler-Posner, Rechtsanwälte,
–        Kreikan hallitus, asiamiehinään V. Baroutas ja M. Tassopoulou,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään S. Delaude ja B.-R. Killmann,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY (EYVL 1998, L 225, s. 16), sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2015/1794 (EUVL 2015, L 263, s. 1; jäljempänä direktiivi 98/59), 3, 4 ja 6 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain BL ja Luftfahrtgesellschaft Walter mbH:n maksukyvyttömyysmenettelyssä selvittäjänä toimiva Dr. A ja joka koskee työntekijöiden joukkovähentämisen yhteydessä toteutetun BL:n irtisanomisen pätevyyttä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 98/59 johdanto-osan 2 ja 12 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”2)      on tärkeätä antaa työntekijöille nykyistä parempi suoja joukkovähentämistilanteissa ja samalla ottaa huomioon tasapainoisen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tarve yhteisössä,
– –
12)      jäsenvaltioiden olisi valvottava, että työntekijöiden edustajilla ja/tai työntekijöillä on käytettävissään hallinnolliset ja/tai oikeudelliset menettelytavat sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin asettamia velvollisuuksia noudatetaan”.
4        Tämän direktiivin 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
a)      ’joukkovähentämisellä’ työnantajan toimeenpanemia irtisanomisia yhdestä tai useammasta syystä, joka ei liity yksittäisiin työntekijöihin, kun irtisanomiset koskevat jäsenvaltion valinnan mukaan määrää, joka on:
i)      joko 30 päivän aikana
– –
–        vähintään 30 yrityksissä, joissa tavallisesti on vähintään 300 työntekijää,
ii)      tai 90 päivän aikana vähintään 20 kyseisen yrityksen tavallisesta työntekijöiden määrästä riippumatta;
– –”
5        Mainitun direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Kun työnantaja harkitsee työntekijöiden joukkovähentämistä, työnantajan on aloitettava hyvissä ajoin neuvottelut työntekijöiden edustajien kanssa sopimukseen pääsemiseksi.
2.      Näissä neuvotteluissa on käsiteltävä ainakin mahdollisuuksia joukkovähentämisen välttämiseksi tai niiden kohteena olevien työntekijöiden määrän rajoittamiseksi sekä seurausten pienentämiseksi käyttämällä sosiaalisia toimenpiteitä varsinkin vähentämisen kohteeksi joutuneiden työntekijöiden työllistämiseksi tai kouluttamiseksi uudelleen.
Jäsenvaltiot voivat säätää, että työntekijöiden edustajat voivat käyttää asiantuntija-apua kansallisen lainsäädännön ja/tai käytännön mukaisesti.
3.      Jotta työntekijöiden edustajilla on mahdollisuus tehdä rakentavia ehdotuksia, työnantajan on hyvissä ajoin neuvottelujen kuluessa:
a)      annettava heille kaikki tarvittavat tiedot ja
b)      aina ilmoitettava heille kirjallisesti:
i)      suunnitellun vähentämisen syyt;
ii)      vähennettävien työntekijöiden lukumäärä ja ryhmät;
iii)      tavallisesti työssä olevien työntekijöiden lukumäärä sekä ryhmät, joihin he kuuluvat;
iv)      aika, jonka kuluessa vähentäminen on määrä toteuttaa;
v)      suunnitellut perusteet, joilla vähennettävät työntekijät valitaan, sikäli kun kansallinen lainsäädäntö ja/tai käytäntö antavat työnantajalle oikeuden päättää valinnasta;
– –
Työnantajan on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään jäljennös kirjallisen ilmoituksen niistä kohdista, joissa on b alakohdan i-v alakohdassa tarkoitetut tiedot.”
6        Mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Työnantajan on kirjallisesti ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista suunnitelluista joukkovähentämisistä.
– –
Ilmoituksessa on oltava kaikki suunniteltuja joukkovähentämisiä ja 2 artiklassa tarkoitettuja työntekijöiden edustajien kanssa käytäviä neuvotteluja koskevat tarvittavat tiedot ja erityisesti vähentämisen syyt, vähennettävien työntekijöiden määrä, tavallisesti työllistettyjen työntekijöiden määrä ja aika, jonka kuluessa vähentäminen on määrä toteuttaa.”
7        Direktiivin 98/59 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Suunniteltua joukkovähentämistä, josta on ilmoitettu toimivaltaiselle viranomaiselle, ei saa toteuttaa ennen kuin on kulunut 30 päivää 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta ilmoituksesta eikä noudattamatta säännöksiä, jotka koskevat irtisanomiseen liittyviä yksilökohtaisia oikeuksia.
Jäsenvaltio voi antaa toimivaltaiselle viranomaiselle valtuudet lyhentää edellisessä alakohdassa mainittua aikaa.
2.      Toimivaltaisten viranomaisten on käytettävä 1 kohdassa tarkoitettu aika pyrkien ratkaisemaan suunnitellusta joukkovähentämisestä aiheutuvat ongelmat.”
8        Kyseisen direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että työntekijöiden edustajilla ja/tai työntekijöillä on käytettävissään oikeudelliset ja/tai hallinnolliset menettelytavat sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin säännöksiä noudatetaan.”
Saksan oikeus
Siviililaki
9        Saksan siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä BGB) 134 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lakisääteisen kiellon vastainen oikeustoimi on pätemätön, jollei laista muuta johdu.”
Irtisanomissuojasta annettu laki
10      Irtisanomissuojasta annetun lain (Kündigungsschutzgesetz, jäljempänä KSchG), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jos työntekijä väittää, että irtisanominen on sosiaalisesti perusteeton tai muista syistä pätemätön, hänen on nostettava [Arbeitsgerichtissä (työoikeudellisten asioiden alioikeus, Saksa)] kanne kolmen viikon kuluessa kirjallisen irtisanomisilmoituksen tiedoksiantamisesta sen vahvistamiseksi, ettei työsuhde ole päättynyt irtisanomisen nojalla. – –”
11      KSchG:n 17 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Työnantajan on toimitettava työvoimatoimistolle ilmoitus ennen kuin se
– –
2.      yrityksissä, joissa tavallisesti on vähintään 60 työntekijää ja vähemmän kuin 500 työntekijää, irtisanoo 10 prosenttia yrityksessä tavallisesti työskentelevistä työntekijöistä tai enemmän kuin 25 työntekijää,
– –
30 vuorokauden aikana. – –
– –
(3) – –  Edellä 1 momentissa tarkoitettu ilmoitus on laadittava kirjallisesti ja siihen on liitettävä yritysneuvoston lausunto irtisanomisista. Jos yritysneuvoston lausuntoa ei ole, ilmoitus on pätevä, jos työnantaja osoittaa uskottavasti, että se on vähintään kaksi viikkoa ennen ilmoituksen toimittamista antanut yritysneuvostolle edellä 2 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetut tiedot, ja esittää neuvottelujen tilan. Ilmoituksessa on oltava tiedot työnantajan nimestä sekä yrityksen kotipaikasta ja luonteesta sekä lisäksi suunniteltujen irtisanomisten syyt, irtisanottavien ja tavallisesti palveluksessa olevien työntekijöiden lukumäärä ja ammattiryhmät, ajanjakso, jonka kuluessa irtisanomiset on määrä toteuttaa, ja irtisanottavien työntekijöiden valintaperusteet. Ilmoituksessa on lisäksi yritysneuvoston suostumuksella annettava työnvälitystä varten tiedot irtisanottavien työntekijöiden sukupuolesta, iästä, ammatista ja kansalaisuudesta. – –”
12      KSchG:n 18 §:n 1 ja 2 momentin sanamuoto on seuraava:
”1)      Irtisanomiset, joista on ilmoitettava 17 §:n mukaisesti, voivat tulla voimaan ennen kuin kuukausi on kulunut siitä, kun ilmoitus on saapunut työvoimatoimistoon, ainoastaan työvoimatoimiston suostumuksella; suostumus voidaan antaa myös
taannehtivasti hakemuksen toimittamispäivään asti.
2)      Yksittäistapauksessa työvoimatoimisto voi päättää, että irtisanomiset tulevat voimaan vasta enintään kahden kuukauden määräajan kuluttua ilmoituksen saapumisesta.”
13      KSchG:n 20 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Edellä 18 §:n 1 ja 2 momentin mukaiset työvoimatoimiston päätökset tekee sen johto tai työryhmä (päätöksentekijä). – – ”
Sosiaaliturvalain III kirja
14      Sosiaaliturvalain III kirjan (Sozialgesetzbuch, Drittes Buch, jäljempänä SGB III), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 2 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Työnantajien on ilmoitettava työvoimatoimistoille ajoissa yritystoiminnan muutoksista, jotka voivat vaikuttaa työllisyyteen. Näihin kuuluvat erityisesti ilmoitukset
– –
4)      suunnitelluista yritystoiminnan rajoituksista tai yritystoiminnan siirtämisistä toisaalle ja niihin liittyvistä vaikutuksista ja
5)      suunnitelmista, miten työntekijöiden irtisanominen voidaan välttää tai miten siirtyminen muihin työsuhteisiin voidaan järjestää.”
15      SGB III:n 38 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Henkilöt, joiden – – työsuhde päättyy, ovat velvollisia ilmoittautumaan viimeistään kolme kuukautta ennen sen päättymistä työnhakijoiksi työvoimatoimistoon ja ilmoittamaan henkilötietonsa ja – – työsuhteen päättymisajankohdan. Jos siitä, kun henkilö on saanut tiedon – – työsuhteen päättymisestä, on alle kolme kuukautta – – työsuhteen päättymiseen, hänen on ilmoittauduttava kolmen päivän kuluessa siitä, kun sai tiedon työsuhteen päättymisajankohdasta. Ilmoittautumisvelvollisuus on riippumatta siitä, vedotaanko – – työsuhteen jatkumiseen tuomioistuimessa tai lupaako työnantaja työsuhteen jatkuvan. – –
(1a)      Toimivaltaisen työvoimatoimiston on käytävä edellä 1 momentin mukaisesti työnhakijaksi ilmoittautuneen henkilön kanssa viipymättä työnhakijaksi ilmoittautumisen jälkeen ensimmäinen neuvonta- ja työnvälityskeskustelu, – –”
Oikeudenkäynnistä työoikeudellisissa asioissa annettu laki
16      Oikeudenkäynnistä työoikeudellisissa asioissa annetun lain (Arbeitsgerichtsgesetz, jäljempänä ArbGG), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 45 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)
Bundesarbeitsgerichtiin [(liittovaltion ylin työoikeudellisten asioiden tuomioistuin, Saksa)] muodostetaan suuri jaosto.
(2)
Suuri jaosto päättää, jos jokin jaosto haluaa poiketa oikeuskysymyksessä toisen jaoston tai suuren jaoston ratkaisusta.
(3)
Kysymys suurelle jaostolle voidaan esittää vain, jos jaosto, jonka ratkaisusta on tarkoitus poiketa, on asiaa käsittelevän jaoston pyynnöstä ilmoittanut pitävänsä kiinni oikeudellisesta näkemyksestään – – Asianomainen jaosto päättää kysymyksen esittämisestä ja vastauksesta tuomioiden antamiseen vaadittavassa kokoonpanossa tehtävällä päätöksellä.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
17      BL työskenteli vuodesta 2012 lähtien lentokapteenina Luftfahrtgesellschaft Walter mbH ‑yhtiössä, jonka palveluksessa oli noin 348 työntekijää.
18      Kyseinen yhtiö aloitti 15.6.2020 KSchG:n 17 §:n 2 momentin nojalla neuvottelumenettelyn lentokapteeneja edustavien henkilöstön edustajien kanssa näiden työntekijöiden irtisanomisesta.
19      Mainittu yhtiö päätti 30.6.2020 lopettaa liiketoimintansa välittömästi.
20      Samaa yhtiötä koskeva maksukyvyttömyysmenettely aloitettiin 1.7.2020. Dr. A nimettiin sen selvittäjäksi.
21      Dr. A ilmoitti samana päivänä suunnitellusta joukkovähentämisestä toimivaltaiselle viranomaiselle. Ilmoitukseen ei ollut liitetty työntekijöiden edustajien lopullista lausuntoa. Kansallisessa oikeudessa toissijaisesti säädetystä mahdollisuudesta liittää mukaan pöytäkirja neuvottelujen tilasta on lisäksi todettava, että kyseisessä ilmoituksessa todettiin ainoastaan, että neuvottelumenettely on aloitettu ja että sitä jatketaan, mutta siitä kuitenkin puuttuivat tiedot tässä menettelyssä käytyjen keskustelujen sisällöstä.
22      Kyseinen viranomainen ilmoitti vastaanottaneensa suunniteltua joukkovähentämistä koskevan ilmoituksen ja täsmensi vahvistavansa ”yksinomaan” ilmoituksen liitteenä olevien asiakirjojen vastaanottamisen.
23      Dr. A irtisanoi heinäkuun 2020 alussa matkustamo- ja maahenkilöstön, joilla ei ollut työntekijöiden edustusta.
24      Hän irtisanoi 29.7.2020 päivätyllä kirjeellä suunnitellun joukkovähentämisen yhteydessä myös BL:n ja muiden lentokapteenien työsopimukset kolmen kuukauden määräajalla.
25      BL nosti 17.8.2020 Arbeitsgericht Berlinissä (Berliinin työoikeudellisten asioiden alioikeus, Saksa) kanteen, jossa vaadittiin toteamaan yhtäältä hänen työsopimuksensa irtisanomisen pätemättömyys ja toisaalta työsuhteen jatkuminen. Hän vetosi kanteensa tueksi muun muassa siihen, että KSchG:ssä säädettyä kuulemismenettelyä ei ole noudatettu.
26      Kyseinen tuomioistuin totesi 30.9.2020 antamassaan ratkaisussa, ettei sillä ole toimivaltaa tutkia kannetta, ja siirsi asian Arbeitsgericht Düsseldorfiin (Düsseldorfin työoikeudellisten asioiden alioikeus, Saksa).
27      Viimeksi mainittu tuomioistuin hylkäsi 26.11.2020 antamallaan tuomiolla BL:n kanteen sillä perusteella, että kuulemismenettelyä ja suunniteltua joukkovähentämistä koskevaa ilmoitusmenettelyä oli noudatettu asianmukaisesti.
28      Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Düsseldorfin työoikeudellisten asioiden ylioikeus, Saksa) hylkäsi BL:n tästä tuomiosta tekemän valituksen 28.10.2021 antamallaan tuomiolla.
29      BL teki tästä tuomiosta Revision-valituksen Bundesarbeitsgerichtiin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin. Asia siirrettiin kyseisen tuomioistuimen kuudennen jaoston (jäljempänä kuudes jaosto) käsiteltäväksi.
30      Kyseinen jaosto toteaa, että pääasian ratkaisu riippuu siitä, johtaako asianmukaista ilmoittamista suunnitellusta joukkovähentämisestä koskevan velvollisuuden laiminlyönti välttämättä kyseisen työsopimuksen irtisanomisen pätemättömyyteen, jos kansallisessa oikeudessa ei säädetä seuraamusta siitä, että suunnitellusta joukkovähentämisestä ei ole ilmoitettu tai että siitä on ilmoitettu virheellisesti tai puutteellisesti.
Mainittu jaosto toteaa tältä osin, että tähän asti sen oman oikeuskäytännön mukaan tämän velvollisuuden laiminlyönnin seuraamuksena on BGB:n 134 §:n mukaisesti kyseisten työsopimusten irtisanomisen mitättömyys.
31      Jaosto täsmentää, että tämän säännöksen perusteella määrätystä seuraamuksesta seuraa työsuhteen jatkuminen, mikä merkitsee sitä, että työntekijälle maksetaan palkka, kunnes työnantaja irtisanoo uudelleen hänen työsopimuksensa aloitettuaan uuden neuvottelu- ja ilmoitusmenettelyn KSchG:n 17 §:n 1 momentissa säädettyjen raja-arvojen ylittyessä.
32      Kuudes jaosto huomauttaa kuitenkin, ettei sen tarkoituksena ole pysyttää tätä oikeuskäytäntöä, jos mitättömyysseuraamus, joka on tosin tehokkaan vaikutuksen periaatteen mukainen, on suhteellisuusperiaatteen vastainen, koska yhtäältä sillä, ettei suunnitellusta joukkovähentämisestä ole ilmoitettu toimivaltaiselle viranomaiselle, ei pitäisi olla vaikutusta työnantajan tahtoon irtisanoa yksittäinen työsopimus, ja toisaalta tällainen seuraamus rajoittaa työnantajan harkintavaltaa työsopimusten irtisanomisen täytäntöönpanossa, mikä on ristiriidassa 21.12.2016 annettuun tuomioon AGET Iraklis (C‑201/15, EU:C:2016:972, 31 kohta) perustuvan oikeuskäytännön kanssa.
33      ArbGG:n 45 §:n mukaan oikeuskäytännön muuttaminen olisi kuitenkin mahdollista vain, jos Bundesarbeitsgerichtin toinen jaosto (jäljempänä toinen jaosto) antaisi siihen suostumuksensa, koska myös kyseisen jaoston oikeuskäytännön mukaan suunnitellun joukkovähentämisen virheellinen ilmoittaminen tai siitä ilmoittamatta jättäminen johtaa kyseisten työsopimusten irtisanomisen mitättömyyteen.
34      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ArbGG:n 45 §:n 2 momentin mukaan kyseisen tuomioistuimen suuri jaosto käsittelee asian, jos jokin jaosto haluaa poiketa oikeuskysymyksessä toisen jaoston tai suuren jaoston ratkaisusta. ArbGG:n 45 §:n 3 momentin mukaan kysymys suurelle jaostolle voidaan esittää vain, jos jaosto, jonka ratkaisusta on tarkoitus poiketa, on asiaa käsittelevän jaoston pyynnöstä ilmoittanut pitävänsä kiinni oikeudellisesta näkemyksestään.
35      Kuudes jaosto toteaa aloittaneensa tämän sisäisen kuulemismenettelyn 14.12.2023 esittämällään kysymyksellä toiselle jaostolle, joka on tämän jälkeen esittänyt unionin tuomioistuimelle asiassa C‑134/24, Tomann, ennakkoratkaisupyynnön direktiivin 98/59 3 ja 4 artiklan tulkinnasta.
36      Kyseisessä ennakkoratkaisupyynnössä toinen jaosto pohtii, mihin jatkotoimenpiteisiin on ryhdyttävä työsopimusten irtisanomisen johdosta, kun suunnitellusta joukkovähentämisestä ei ole ilmoitettu direktiivissä säädetyllä tavalla, ja erityisesti työnantajan velvollisuutta tehdä tällainen ilmoitus.
37      Kuudes jaosto katsoo, että mainitusta toisen jaoston esittämästä ennakkoratkaisupyynnöstä huolimatta nyt käsiteltävässä asiassa on tarpeen pyytää ennakkoratkaisua unionin tuomioistuimelta myös sen selvittämiseksi, mitä oikeudellisia seurauksia on virheellisellä tai puutteellisella ilmoituksella eikä sillä, että suunniteltua joukkovähentämistä ei ole lainkaan ilmoitettu kuten asiassa C‑134/24, Tomann.
38      Tältä osin kuudes jaosto toteaa, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansalliset tuomioistuimet voivat pyytää unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua SEUT 267 artiklan toisen kohdalla nojalla ainoastaan silloin, kun niissä on vireillä oikeusriita ja kun niissä vireillä olevan menettelyn tarkoituksena on ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen.
39      Kuudes jaosto pohtii kuitenkin, oliko toisella jaostolla oikeus esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntö, koska mainitun sisäisen kuulemismenettelyn kohteena oleva riita-asia ei ollut vireillä toisessa jaostossa vaan kuudennessa jaostossa. Sisäisessä kuulemismenettelyssä toiselle jaostolle on kuudennen jaoston mukaan esitetty siten abstrakti kysymys, minkä osoittaa se, ettei siinä käydä kontradiktorista menettelyä. Lisäksi toisen jaoston vastausta ei anneta menettelyssä, jonka tarkoituksena on ratkaisun antaminen tuomiovaltaa käyttäen, koska se ei käsittele pääasiaa.
40      Ainoastaan kuudennella jaostolla olisi siis oikeus esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyyntö, koska sisäinen kuulemismenettely on vain edellytys sille, että asia voidaan saattaa Bundesarbeitsgerichtin suuren jaoston käsiteltäväksi ArbGG:n 45 §:n nojalla.
41      Koska unionin tuomioistuin ei ole antanut vastausta direktiivin 98/59 3 artiklan, 4 artiklan 1–3 kohdan ja 6 artiklan tulkinnasta, toinen jaosto
ei kuitenkaan voi vastata ArbGG:n 45 §:n 3 momentissa tarkoitetussa sisäisessä kuulemismenettelyssä esitettyyn kysymykseen, minkä vuoksi kuudes jaosto voi perustellusti esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön direktiivin 98/59 tulkinnasta.
42      Nyt käsiteltävässä asiassa esittämällään ensimmäisellä kysymyksellä, joka vastaa asiassa C‑134/24, Tomann, esitettyä neljättä kysymystä, kuudes jaosto tiedustelee yhtäältä, voidaanko 13.7.2023 annettu tuomio G GmbH (C‑134/22, EU:C:2023:567, 34 kohta ja sitä seuraavat kohdat) huomioon ottaen direktiivin 98/59 3 artiklassa säädetyn menettelyn, jossa suunnitellusta joukkovähentämisestä ilmoitetaan toimivaltaiselle viranomaiselle, tarkoitus katsoa täytetyksi, kun kyseinen viranomainen ei huomauta ilmoituksen puutteellisuudesta ja antaa siten ymmärtää, että sillä on riittävät tiedot voidakseen täyttää tehtävänsä, jona on suunniteltujen joukkovähentämisten aiheuttamien ongelmien ratkaiseminen direktiivin 4 artiklassa säädetyssä määräajassa.
43      Toisaalta kuudes jaosto pohtii, voidaanko mainitun direktiivin 3 artiklan tarkoitus katsoa täytetyksi myös silloin, kun SGB III:n 2 §:n kaltaisessa työllisyyden edistämistä koskevassa kansallisessa säännöksessä säädetään, että työnantajan on tehtävä yhteistyötä toimivaltaisen viranomaisen kanssa työttömyystilanteiden välttämiseksi tai rajoittamiseksi, vaikka tämä säännös ei kuulu joukkovähentämismenettelyä koskeviin säännöksiin, jotka on muodollisesti pantu täytäntöön KSchG:n 17 §:llä ja sitä seuraavilla pykälillä, ja/tai kun kansallisessa oikeudessa säädetään, että kansallisella työvoimaviranomaisella on viran puolesta tutkimista koskeva velvollisuus joukkovähentämismenettelyssä.
44      Toisella kysymyksellään, joka vastaa asiassa C‑134/24, Tomann, esitettyjä kolmea ensimmäistä kysymystä ja joka esitetään siltä varalta, että nyt käsiteltävässä asiassa esitettyyn ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, kuudes jaosto, joka epäilee toisen jaoston puoltamaa kantaa, pyrkii selvittämään, voidaanko direktiivin 98/59 3 artiklan tarkoitus katsoa täytetyksi, jos puutteellinen suunniteltua joukkovähentämistä koskeva ilmoitus
voidaan korjata tai sitä voidaan täydentää taikka jos puuttuva joukkovähentämistä koskeva ilmoitus voidaan tehdä jälkikäteen
sen jälkeen, kun työntekijälle on ilmoitettu irtisanomisesta.
45      Kolmannella kysymyksellään kuudes jaosto pohtii direktiivin 98/59 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 6 artiklan välistä suhdetta ja erityisesti kyseisen 6 artiklan soveltamisalaa suhteessa 4 artiklan 1 kohdan ensimmäiseen alakohtaan, jossa säädetään irtisanomisia koskevasta odotusajasta (Entlassungssperre), jota voitaisiin pitää seuraamuksena virheellisestä tai puuttuvasta suunniteltua joukkovähentämistä koskevasta ilmoituksesta.
46      Se huomauttaa tältä osin muun muassa, että mainitun 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ei säädetä seuraamuksesta, joka liittyisi suunnitellun joukkovähentämisen ilmoitusmenettelyssä tapahtuneisiin virheisiin. Siinä säädetty irtisanomisia koskeva odotusaika ei ole seuraamus, vaan sen tarkoituksena on antaa toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuus pyrkiä ratkaisemaan suunnitelluista joukkovähentämisistä aiheutuvat ongelmat. Muussa tapauksessa direktiivin 6 artiklalla ei olisi itsenäistä merkitystä ilmoitusmenettelyn osalta.
47      Näin ollen kansallisen lainsäätäjän on työllisyyden edistämistä koskevien säännösten yhteydessä säädettävä seuraamuksesta, jota sovelletaan suunniteltua joukkovähentämistä koskevaan ilmoitusmenettelyyn vaikuttaviin virheisiin. Kun otetaan huomioon mainitun direktiivin 6 artikla, ja odotettaessa unionin lainsäätäjän toimenpiteitä tällaisen seuraamuksen vahvistamiseksi, sen määrittäminen kuuluu toimivaltaisille tuomioistuimille.
48      Tässä tilanteessa Bundesarbeitsgerichtin kuudes jaosto on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Täyttyykö joukkovähentämistä koskevan ilmoituksen tarkoitus, ja onko seuraamus siten turha, kun kansallinen työvoimatoimisto ei vastusta – objektiivisesti arvioituna virheellistä – joukkovähentämistä koskevaa ilmoitusta ja katsoo saaneensa näin riittävästi tietoja voidakseen hoitaa tehtävänsä [direktiivin 98/59] 4 artiklassa säädetyissä määräajoissa?
Onko näin joka tapauksessa silloin, kun direktiivin 98/59 3 artiklan tarkoituksen täyttyminen varmistetaan työllisyyden tukemista koskevaan kansalliseen lainsäädäntöön sisältyvällä säännöksellä ja/tai kansallisella työvoimatoimistolla on viran puolesta tutkimista koskeva velvollisuus?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: voiko direktiivin 98/59 3 artiklan tarkoitus vielä täyttyä, jos virheellinen joukkovähentämistä koskeva ilmoitus voidaan korjata tai sitä voidaan täydentää taikka jos kokonaan puuttuva joukkovähentämistä koskeva ilmoitus voidaan tehdä jälkikäteen sen jälkeen, kun kyseiselle työntekijälle on ilmoitettu työsuhteen päättämisestä?
3)      Jos virheellisen tai puuttuvan joukkovähentämistä koskevan ilmoituksen tapauksessa direktiivin 98/59 4 artiklan 1 kohdan mukaisen irtisanomisia koskevan odotusajan on tarkoitus olla seuraamus ilmoituksessa olevista virheistä, millainen soveltamisala tältä osin jää vielä direktiivin 98/59 6 artiklalle?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Ensimmäinen kysymys
49      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 98/59 3 artiklaa tulkittava siten, että toimivaltaiselle viranomaiselle suunnitellusta joukkovähentämisestä tehtävän ilmoituksen tarkoitus voidaan katsoa täytetyksi yhtäältä silloin, kun kyseinen viranomainen ei vastusta virheellistä tai puutteellista ilmoitusta ja katsoo saaneensa näin riittävät tiedot pyrkiäkseen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyssä määräajassa ratkaisemaan suunnitelluista joukkovähentämisistä aiheutuvat ongelmat, ja toisaalta silloin, kun kansallisessa säännöstössä säädetään, että työnantaja tekee yhteistyötä mainitun viranomaisen kanssa työttömyystilanteiden välttämiseksi tai rajoittamiseksi ja/tai kun kansallisella työvoimaviranomaisella on viran puolesta tutkimista koskeva velvollisuus joukkovähentämismenettelyssä.
50      Ensimmäisen kysymyksen ensimmäisen osan osalta on muistutettava aluksi, että direktiivin 98/59 päätarkoitus on se, että työntekijöiden edustajia kuullaan ja toimivaltaiselle viranomaiselle tiedotetaan ennen joukkovähentämistä (tuomio 13.7.2023, G GmbH,
C‑134/22, EU:C:2023:567, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51      Tästä seuraa, että kun saman direktiivin 1 artiklassa säädetyt kyseisen direktiivin määrälliset ja ajalliset soveltamisedellytykset täyttyvät, jokaisen työnantajan, joka harkitsee joukkovähentämistä, on noudatettava kahta menettelyllistä velvollisuutta.
52      Yhtäältä direktiivin 98/59 2 artiklan 1 kohdan nojalla kyseisen työnantajan on käytävä neuvotteluita työntekijöiden edustajien kanssa. Sen 2 artiklan 2 kohdan mukaan neuvotteluissa on käsiteltävä ainakin mahdollisuuksia joukkovähentämisen välttämiseksi tai niiden kohteena olevien työntekijöiden määrän rajoittamiseksi sekä seurausten pienentämiseksi käyttämällä sosiaalisia toimenpiteitä varsinkin vähentämisen kohteeksi joutuneiden työntekijöiden työllistämiseksi tai kouluttamiseksi uudelleen. Direktiivin 2 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään erityisesti, että työnantajan on annettava työntekijöiden edustajille kaikki tarvittavat tiedot ja aina ilmoitettava heille kirjallisesti kyseisen alakohdan b alakohdassa mainitut seikat.
53      Mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla kyseisen työnantajan on nimittäin kirjallisesti ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle kaikista suunnitelluista joukkovähentämisistä.
54      Saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdan neljännen alakohdan mukaan ”ilmoituksessa on oltava kaikki suunniteltuja joukkovähentämisiä ja 2 artiklassa tarkoitettuja työntekijöiden edustajien kanssa käytäviä neuvotteluja koskevat tarvittavat tiedot ja erityisesti vähentämisen syyt, vähennettävien työntekijöiden määrä, tavallisesti työllistettyjen työntekijöiden määrä ja aika, jonka kuluessa vähentäminen on määrä toteuttaa”.
55      Direktiivin 98/59 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että tällaista ”suunniteltua joukkovähentämistä, josta on ilmoitettu toimivaltaiselle viranomaiselle”, yhdessä edellisessä kohdassa mainittujen tarvittavien tietojen kanssa, ei saa toteuttaa ennen kuin tästä ilmoituksesta on kulunut 30 päivää, joka on määräaika, joka viranomaisen on tämän artiklan 2 kohdan mukaan käytettävä pyrkien ratkaisemaan suunnitellusta joukkovähentämisestä aiheutuvat ongelmat.
56      Ilmoitusvelvollisuudella pyritään näin ollen siihen, että tämä viranomainen voi kaikkien työnantajan sille toimittamien tietojen perusteella selvittää mahdollisuuksia rajoittaa joukkovähentämisen kielteisiä seurauksia toimenpiteillä, jotka perustuvat tietoihin niistä työmarkkinoista ja toimialasta, joilla joukkovähentäminen toteutetaan (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2023, G GmbH,
C‑134/22, EU:C:2023:567, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57      Kyseisen 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa taataan siis vähimmäisaika, joka kyseisellä viranomaisella on oltava käytettävissään, jotta se voi toteuttaa edellisessä kohdassa mainitut toimenpiteet (tuomio 27.1.2005, Junk, C‑188/03, EU:C:2005:59, 51 kohta).
58      Tästä seuraa, että direktiivin 98/59 päätarkoitusta ei voida katsoa täytetyksi, jos työnantaja ei ole ilmoittanut toimivaltaiselle viranomaiselle suunnitellusta joukkovähentämisestä sille direktiivin 98/59 nojalla kuuluvien velvollisuuksien mukaisesti ja jos tällä viranomaisella ei ole käytettävissään kaikkia tarvittavia tietoja, joiden avulla se voisi pyrkiä ratkaisemaan suunnitelluista joukkovähentämisistä aiheutuvat ongelmat.
59      Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta tarkistuksesta muuta johdu, nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta näyttää ilmenevän, että Dr. A:n 1.7.2020 tekemä ilmoitus suunnitellusta joukkovähentämisestä, sellaisena kuin kyseinen ilmoitus mainitaan tämän tuomion 21 kohdassa, on virheellinen tai puutteellinen, koska se ei sisällä kaikkia mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitettuja tarvittavia tietoja.
60      Tältä osin se, että toimivaltainen viranomainen on vain vahvistanut vastaanottaneensa tämän virheellisen tai puutteellisen ilmoituksen lausumatta kuitenkaan siitä, onko ilmoitus saman direktiivin säännösten mukainen, ei selvästikään voi johtaa siihen, että mainittu ilmoitus kuitenkin katsotaan direktiivin säännösten mukaiseksi.
61      Kyseisen viranomaisen tehtävänä ei tosin ole tutkia kunkin suunnitellun joukkovähentämisen kohteena olevan työntekijän yksilöllistä tilannetta. Siltä osin kuin kyseisen viranomaisen toimilla on kuitenkin tarkoitus kokonaisvaltaisesti arvioida suunniteltuja joukkovähentämisiä (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2023, G GmbH,
C‑134/22, EU:C:2023:567, 37 kohta), virheellinen tai puutteellinen ilmoitus estää sitä täyttämästä direktiivin 98/59 4 artiklan 2 kohdan mukaista tehtäväänsä pyrkiä ratkaisemaan suunnitellusta joukkovähentämisestä aiheutuvat ongelmat.
62      Ensimmäisen kysymyksen toisesta osasta on todettava, että jo tämän tuomion 51–55 kohdassa esitetyistä seikoista ilmenee, ettei yksikään työnantaja voi vapautua kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyistä menettelyllisistä velvollisuuksista pelkästään siten, että toimivaltainen viranomainen korjaa sovellettavan kansallisen säännöstön perusteella viran puolesta alun perin virheellisen tai puutteellisen ilmoituksen.
63      On nimittäin todettava yhtäältä, että tällainen korjaaminen voi olla vastoin mainitun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa, luettuna yhdessä sen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen ja neljännen alakohdan kanssa, josta ilmenee, että siinä tarkoitettu 30 päivän määräaika alkaa kulua vasta sen jälkeen, kun työnantaja on ilmoittanut toimivaltaiselle viranomaiselle suunnitellusta joukkovähentämisestä näiden säännösten mukaisesti.
64      Toisaalta toimivaltaisen viranomaisen tällaiseen viran puolesta tapahtuvaan korjaamiseen tarvittaviin toimiin käyttämä aika voi estää sitä käyttämästä koko tätä 30 päivän määräaikaa pyrkiäkseen ratkaisemaan suunnitellusta joukkovähentämisestä aiheutuvat ongelmat saman direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
65      Tästä seuraa, että kansallinen säännöstö, jossa vapautetaan kaikki työnantajat niillä direktiivin 98/59 nojalla olevasta velvollisuudesta ilmoittaa asianmukaisesti kaikista suunnitelluista joukkovähentämisistä toimivaltaiselle viranomaiselle, voi heikentää direktiivin tehokasta vaikutusta, vaikka kyseinen viranomainen voi tämän säännöstön mukaan lisäksi pyrkiä direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti ratkaisemaan suunnitellusta joukkovähentämisestä aiheutuvat ongelmat.
66      Edellä esitetyillä perusteilla ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 98/59 3 artiklaa on tulkittava siten, että toimivaltaiselle viranomaiselle suunnitellusta joukkovähentämisestä tehtävän ilmoituksen tarkoitusta ei voida katsoa täytetyksi yhtäältä silloin kun kyseinen viranomainen ei vastusta virheellistä tai puutteellista ilmoitusta ja katsoo saaneensa näin riittävät tiedot pyrkiäkseen ratkaisemaan suunnitellusta joukkovähentämisestä aiheutuvat ongelmat tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyssä määräajassa, ja toisaalta silloin, kun kansallisessa säännöstössä säädetään, että työnantaja tekee yhteistyötä mainitun viranomaisen kanssa työttömyystilanteiden välttämiseksi tai rajoittamiseksi ja/tai kun kansallisella työvoimaviranomaisella on viran puolesta tutkimista koskeva velvollisuus joukkovähentämismenettelyssä.
Toinen kysymys
67      Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 98/59 3 artiklaa tulkittava siten, että toimivaltaiselle viranomaiselle suunnitellusta joukkovähentämisestä tehtävän ilmoituksen tarkoitus voidaan katsoa täytetyksi, jos suunniteltua joukkovähentämistä koskeva virheellinen ilmoitus voidaan korjata tai sitä voidaan täydentää taikka jos puuttuva ilmoitus voidaan tehdä jälkikäteen sen jälkeen, kun kyseiselle työntekijälle on ilmoitettu hänen työsopimuksensa irtisanomisesta.
68      Tältä osin on huomattava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että jos esitetty kysymys koskee unionin oikeussäännön tulkintaa tai pätevyyttä, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata siihen, paitsi jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä pääasian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen tai jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyyn kysymykseen (tuomio 19.12.2024, Credit Suisse Securities (Europe), C‑601/23, EU:C:2024:1048, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69      On todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että Dr. A ei ole yrittänyt korjata tai täydentää 1.7.2020 tehtyä virheellistä ilmoitusta suunnitellusta joukkovähentämisestä taikka tehdä sitä uudelleen.
70      On siis ilmeistä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pyytämä direktiivin 98/59 3 artiklan tulkinta on hypoteettinen ja että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää näin ollen todellisuudessa unionin tuomioistuinta antamaan neuvoa-antavan lausunnon, mikä olisi vastoin unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklassa käyttöönotetussa tuomioistuinten välisessä oikeudellisessa yhteistyössä kuuluvaa tehtävää (ks. vastaavasti tuomio 17.10.2024, Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
71      Tästä seuraa, että toisen kysymyksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat.
Kolmas kysymys
72      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 98/59 6 artiklaa tulkittava siten, että jos ilmoitus suunnitellusta joukkovähentämisestä on virheellinen tai puutteellinen, kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn 30 päivän määräajan kulumatta jääminen on toimenpide, jonka tarkoituksena on varmistaa mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn ilmoitusvelvollisuuden noudattaminen direktiivin 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla.
73      Aluksi on korostettava, että kysymys direktiivin 98/59 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 6 artiklan välisestä suhteesta tulee esiin erityisesti siinä tapauksessa, että ilmoitus suunnitellusta joukkovähentämisestä on virheellinen tai puutteellinen, minkä vuoksi ensin mainitussa säännöksessä säädetty 30 päivän määräaika ei kulu ennen kuin direktiivin 98/59 mukainen ilmoitus on tehty.
74      Direktiivin 98/59 6 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava, että työntekijöiden edustajilla ja/tai työntekijöillä on käytettävissään oikeudelliset ja/tai hallinnolliset menettelytavat sen varmistamiseksi, että tämän direktiivin säännöksiä noudatetaan.
75      Tämän artiklan sanamuodon mukaan jäsenvaltiolla on velvollisuus ottaa käyttöön menettelyt, joiden avulla mainitussa direktiivissä säädettyjen velvoitteiden noudattaminen voidaan taata. Sitä vastoin ja koska direktiivissä ei tarkemmin määritellä tätä velvoitetta, jäsenvaltioiden on säädettävä näissä menettelyissä noudatettavista yksityiskohtaisista säännöistä (tuomio 16.7.2009, Mono Car Styling, C‑12/08, EU:C:2009:466, 34 kohta).
76      Direktiivin 98/59 6 artiklassa ei nimittäin yksilöidä tiettyjä toimenpiteitä, joista jäsenvaltioiden on säädettävä siinä tapauksessa, että samassa direktiivissä säädettyjä menettelyvelvoitteita ei noudatettaisi, vaan siinä jätetään niille vapaus valita toimenpiteet, joilla voidaan saavuttaa tämän direktiivin tavoite, mahdollisesti esiintyvien erilaisten tilanteiden mukaisesti, ja on täsmennettävä, että näillä toimenpiteillä on Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan mukaisesti varmistettava todellinen ja tehokas oikeusturva ja niillä on oltava todellinen varoittava vaikutus (tuomio 5.10.2023, Brink’s Cash Solutions, C‑496/22, EU:C:2023:741, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
77      On kuitenkin muistettava, että vaikka direktiivillä 98/59 on yhdenmukaistettu vain osittain säännöt, jotka koskevat työntekijöiden suojaa joukkovähentämistapauksissa, se, että yhdenmukaistaminen on vain rajallinen, ei voi merkitä sitä, että direktiivin säännökset menettävät tehokkaan vaikutuksensa (tuomio 16.7.2009, Mono Car Styling, C‑12/08, EU:C:2009:466, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
78      Näin ollen vaikka jäsenvaltioiden asiana on järjestää menettelyt, joiden avulla direktiivissä 98/59 säädettyjen velvoitteiden noudattaminen voidaan taata, direktiivin säännökset eivät kuitenkaan tämän järjestelyn vuoksi voi menettää tehokasta vaikutustaan (tuomio 16.7.2009, Mono Car Styling, C‑12/08, EU:C:2009:466, 36 kohta).
79      Tästä on luksi todettava, että mainitun direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että suunniteltua joukkovähentämistä, josta on ilmoitettu toimivaltaiselle viranomaiselle, ei saa toteuttaa ennen kuin on kulunut 30 päivää 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta ilmoituksesta eikä noudattamatta säännöksiä, jotka koskevat irtisanomiseen liittyviä yksilökohtaisia oikeuksia. Tästä seuraa, että direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa on katsottava säädettävän vain pelkästä oikeudellisesta seuraamuksesta sille, että työnantaja ei noudata velvollisuuttaan ilmoittaa asianmukaisesti suunniteltua joukkovähentämistä, siltä osin kuin kyse on kyseisten työntekijöiden ja heidän edustajiensa oikeuksista joukkovähentämismenettelyssä.
80      Direktiivin 98/59 6 artiklalla on kuitenkin erilainen tarkoitus. Sillä pyritään takaamaan kyseisessä direktiivissä säädettyjen menettelyllisten velvollisuuksien ja erityisesti sen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn velvollisuuden, jonka mukaan työnantajan on ilmoitettava kirjallisesti asianmukaisessa muodossa kaikista suunnitelluista joukkovähentämisistä toimivaltaiselle viranomaiselle, noudattaminen. Tällä artiklalla pyritään siten varmistamaan mainitun direktiivin säännösten tehokas vaikutus toteuttamalla vaikuttavia, tehokkaita ja oikeasuhteisia kansallisia toimenpiteitä.
81      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ainoa kansallinen toimenpide, jota ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo voivansa soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa, kun työnantaja ei ole noudattanut velvollisuuksiaan suunniteltua joukkovähentämistä koskevassa ilmoitusmenettelyssä, on irtisanomisajan keskeyttäminen saman direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä kestoa vastaavaksi ajaksi ja joka johtaa kyseisten työntekijöiden työsuhteen pitenemiseen.
82      Kuten tämän tuomion 79 ja 80 kohdasta ilmenee, direktiivin 98/59 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyllä 30 päivän määräajalla ja sen 6 artiklan nojalla toteutetuilla kansallisilla toimenpiteillä, joilla pyritään varmistamaan direktiivissä säädettyjen velvollisuuksien noudattaminen, pyritään kuitenkin eri tavoitteisiin.
83      Tästä seuraa, että kun suunnitellusta joukkovähentämisestä on ilmoitettu virheellisesti tai puutteellisesti toimivaltaiselle viranomaiselle, irtisanomisajan keskeytyminen tätä 30 päivän määräaikaa vastaavaksi ajaksi siihen saakka, kunnes direktiivin mukainen ilmoitus on tehty, ei voi yhtäältä korvata työnantajalle kuuluvan, suunnitellusta joukkovähentämisestä asianmukaisesti ilmoittamista koskevan velvollisuuden noudattamatta jättämisestä direktiivin 98/59 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla aiheutuvaa pelkkää oikeudellista seuraamusta eikä toisaalta vapauttaa jäsenvaltioita säätämästä lisäksi vaikuttavasta, tehokkaasta ja oikeasuhteisesta toimenpiteestä, jolla työnantaja saadaan noudattamaan
direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä ilmoitusvelvollisuutta, jotta taataan direktiivin säännösten tehokas vaikutus, kuten erityisesti korvausten maksamisesta kyseisille työntekijöille.
84      Edellä esitetyillä perusteilla kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 98/59 6 artiklaa on tulkittava siten, että kun suunniteltua joukkovähentämistä koskeva ilmoitus on virheellinen tai puutteellinen, kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn 30 päivän määräajan kulumatta jääminen ei ole direktiivin 6 artiklassa tarkoitettu toimenpide, jonka tarkoituksena on varmistaa direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn ilmoitusvelvollisuuden noudattaminen.
Oikeudenkäyntikulut
85      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Työntekijöiden joukkovähentämistä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20.7.1998 annetun neuvoston direktiivin 98/59/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 6.10.2015 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä (EU) 2015/1794, 3 artiklaa
on tulkittava siten, että
toimivaltaiselle viranomaiselle suunnitellusta joukkovähentämisestä tehtävän ilmoituksen tarkoitusta ei voida katsoa täytetyksi yhtäältä silloin, kun kyseinen viranomainen ei vastusta virheellistä tai puutteellista ilmoitusta ja katsoo saaneensa näin riittävät tiedot pyrkiäkseen ratkaisemaan suunnitellusta joukkovähentämisestä aiheutuvat ongelmat tämän direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyssä määräajassa, ja toisaalta silloin, kun kansallisessa säännöstössä säädetään, että työnantaja tekee yhteistyötä toimivaltaisen viranomaisen kanssa työttömyystilanteiden välttämiseksi tai rajoittamiseksi ja/tai kun kansallisella työvoimavirastolla on viran puolesta tutkimista koskeva velvollisuus joukkovähentämismenettelyssä.
2)      Direktiivin 98/59, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2015/1794, 6 artiklaa
on tulkittava siten, että
kun suunniteltua joukkovähentämistä koskeva ilmoitus on virheellinen tai puutteellinen, kyseisen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn 30 päivän määräajan kulumatta jääminen ei ole direktiivin 6 artiklassa tarkoitettu toimenpide, jonka tarkoituksena on varmistaa direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn ilmoitusvelvollisuuden noudattaminen.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: saksa.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.