62000CC0472_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Nyt käsiteltävä komission tekemä valitus koskee tuomiota, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 24.10.2000 asiassa T-178/98 ja jolla komissio määrättiin korvaamaan vahinko, joka oli aiheutunut Fresh Marine Company SA -nimiselle yhtiölle (jäljempänä Fresh Marine) siinä yhteydessä, kun komissio otti asetuksella N:o 2529/97 käyttöön Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuontiin sovellettavat väliaikaiset polkumyynti- ja tasoitustullit.
II Asiaa koskeva lainsäädäntö ja tosiseikasto
A Lainsäädäntö
2. Polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 384/96 (jäljempänä perusasetus) 8 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa.
"Ehdotettuja sitoumuksia ei tarvitse hyväksyä, jos niiden hyväksyminen olisi epäkäytännöllistä, kuten jos tosiasiallisten tai mahdollisten viejien määrä on liian suuri tai muista syistä, kuten yleisestä käytännöstä johtuvista syistä. Kyseessä olevalle viejälle on voitava kertoa ne syyt, joiden vuoksi sitoumusesityksen hylkäämistä ehdotetaan, ja viejälle voidaan antaa mahdollisuus esittää huomautuksensa asiasta. Hylkäämisen syyt on ilmoitettava lopullisessa päätöksessä."
3. Perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan sanamuoto on seuraava:
"Kuulemisen jälkeen voidaan 7 artiklan mukaisesti ottaa käyttöön väliaikainen tulli parhaiden käytettävissä olevien tietojen perusteella, jos on syytä uskoa, että sitoumusta on rikottu, tai sitoumuksen rikkomis- tai peruuttamistapauksessa, jos sitoumukseen johtanutta tutkimusta ei ole päätetty."
4. Perusasetuksen 18 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jos todisteita tai tietoja ei hyväksytä, ne toimittaneelle osapuolelle on viipymättä ilmoitettava hylkäämisen syyt ja sille on annettava mahdollisuus toimittaa lisäselvitykset säädetyssä määräajassa. Jos näitä selvityksiä ei pidetä tyydyttävinä, kyseessä olevien todisteiden tai tietojen hylkäämisen perusteet on toimitettava ja osoitettava julkistetuissa päätelmissä."
B Tosiseikasto
5. Tosiseikasto on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perusteella seuraava.
6. Fresh Marine on viljellyn merilohen myyntiin erikoistunut, vuonna 1992 Norjan oikeuden mukaan perustettu yhtiö. Komissio ilmoitti 31.8.1996 heinäkuussa 1996 jätettyjen valitusten johdosta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä julkaistuilla kahdella erillisellä ilmoituksella polkumyynnin ja tukien vastaisen menettelyn aloittamisesta Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuonnin osalta.
7. Komissio tutki ja tarkasti kaikki sellaiset tiedot, joita se piti tarpeellisina lopullisten päätelmiensä kannalta. Tämän tarkastelun perusteella se totesi, että polkumyynnin ja tukien vahingollisten vaikutusten poistamiseksi oli otettava käyttöön lopullisia polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä ja tasoitustoimenpiteitä.
8. Sen jälkeen kun Fresh Marine oli saanut tiedon komission päätelmistä, se esitti tälle 17.6.1997 perusasetuksen 8 artiklan ja muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuetulta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3284/94 10 artiklan mukaisen sitoumusehdotuksen. Se sitoutui muun muassa siihen, että perattuina ja päineen myytävien viljeltyjen merilohien viennin keskihinta neljännesvuoden aikana oli vähintään 3,25 ecua kilolta ja että kuhunkin yksittäiseen liiketoimeen sovellettava hinta oli erityisolosuhteita lukuun ottamatta vähintään 85 prosenttia edellä mainitusta keskimääräisestä vähimmäishinnasta ja enintään kaksi prosenttia Fresh Marinen kyseisen neljännesvuoden aikana yhteisöön suuntaaman viennin kokonaismäärästä.
9. Komissio hyväksyi useiden Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuottajien esittämät sitoumukset, ja Fresh Marine kuului näihin tuottajiin. Polkumyynnin ja tukien vastaisiin menettelyihin liittyvät tutkimukset lopetettiin näiden viejien osalta. Fresh Marinen antama sitoumus tuli voimaan 1.7.1997. Neuvosto antoi samana päivänä asetukset lopullisen polkumyyntitullin ja lopullisen tasoitustullin käyttöönotosta.
10. Näiden kahden asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan Fresh Marinen tuottaman Norjasta peräisin olevan viljellyn merilohen tuonti vapautettiin kyseisistä tulleista, koska komissio oli hyväksynyt Fresh Marinen esittämän sitoumuksen.
11. Fresh Marine toimitti 22.10.1997 komissiolle kertomuksen, jossa selvitettiin kokonaisuudessaan sen yhteisöön vuoden 1997 kolmannen vuosineljänneksen aikana suuntaamaa vientiä (jäljempänä lokakuussa 1997 tehty kertomus). Komissio antoi 16.12.1997 asetuksen N:o 2529/97. Kyseisen asetuksen mukaan Norjasta peräisin olevaan, Fresh Marinen yhteisöön tuomaan viljeltyyn meriloheen kohdistettiin väliaikainen polkumyyntitulli, joka oli 0,32 ecua kilolta tuotteen nettopainon perusteella laskettuna, ja 3,8 prosentin suuruinen väliaikainen tasoitustulli, ja Fresh Marinen nimi otettiin pois päätöksen 97/634/EY liitteestä, jossa lueteltiin kaikki yritykset, joiden sitoumukset oli hyväksytty. Asetus tuli voimaan 18.12.1997. Sen soveltamisajaksi vahvistettiin neljä kuukautta. Osapuolia, joita asia koski, kehotettiin esittämään näkökantansa kirjallisesti ja vaatimaan tilaisuutta tulla komission kuulemiksi kuukauden kuluessa asetuksen voimaantulosta eli viimeistään 17.1.1998.
12. Komissio ilmoitti 19.12.1997 päivätyssä kirjeessään Fresh Marinelle tärkeimmistä tosiseikoista ja huomioista, joiden perusteella Fresh Marinen yhteisöön suuntautuvaan tuontiin oli kohdistettu väliaikaisia tulleja. Se selvitti Fresh Marinelle lokakuussa 1997 tehdystä kertomuksesta ilmenneen, että perattujen ja päineen vietyjen lohien keskihinta oli ollut 3,22 ecua kilolta eli alhaisempi kuin 17.6.1997 annetussa sitoumuksessa vahvistettu keskimääräinen vähimmäishinta, mistä syystä komissio päätteli, ettei sitoumusta ollut noudatettu. Kirjeen liitteenä oli jäljennös tiedoista, joiden perusteella komissio oli tullut tähän johtopäätökseen.
13. Fresh Marine väitti 22.12.1997 päivätyssä faksissaan komission vääristäneen lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen sisältöä, koska tämä oli poistanut kertomuksesta kirjanpitorivejä, joilla oli ollut tarkoitus peruuttaa virheellisiä tietoja sisältäviä rivejä. Fresh Marine ilmoitti lopettaneensa kaiken yhteisöön suuntaamansa viennin sen jälkeen kun asetus N:o 2529/97 oli tullut voimaan, mistä sille oli aiheutunut huomattavaa vahinkoa, ja vaati itseensä kohdistettujen seuraamusten välitöntä poistamista.
14. Komissio kiisti 5.1.1998 päivätyssä kirjeessään Fresh Marinen syytökset. Se ilmoitti päättäneensä poistaa joitakin kirjanpitorivejä lokakuussa 1997 tehdystä kertomuksesta sillä perusteella, että niissä oli negatiivisia lukuja, joita ei ollut selvitetty kertomuksessa ja joiden yhteyttä vastaaviin laskelmiin ei tästä syystä ollut voitu päätellä. Komissio lisäsi, että jos Fresh Marine toimittaisi sille kohtuullisessa ajassa virheettömän kertomuksen, jossa osoitettaisiin, että kaikki Fresh Marinen toimitukset velkojen nettoutuksen jälkeen oli toteutettu vuoden 1997 kolmannen vuosineljänneksen aikana vähimmäishintaa korkeampaan hintaan, komissio voisi harkita näkökantaansa uudelleen. Komissio korosti lisäksi asetuksella N:o 2529/97 käyttöön otettujen tullien väliaikaisuutta ja totesi, että Fresh Marine olisi voinut jatkaa vientiä yhteisöön antamalla DDP-toimituslausekkeen (delivered duty paid; toimitettu tullattuna) mukaisesti asianmukaisen vakuuden kyseisten jäsenvaltioiden tulliviranomaisille.
15. Fresh Marine toimitti 6.1.1998 komissiolle korjatun version lokakuussa 1997 tehdystä kertomuksesta. Komissio palautti 8.1.1998 Fresh Marinelle korjatun version kertomuksesta, jota oli muutettu Fresh Marinen edellisenä päivänä toimittamien selvitysten perusteella. Fresh Marinea kehotettiin ilmoittamaan komissiolle kirjallisesti, hyväksyikö se uuden kertomuksen sisällön. Fresh Marine ilmoitti 9.1.1998 päivätyssä faksissa hyväksyvänsä sen ja totesi, ettei sillä ollut muuta lisättävää. Se ilmoitti kärsineensä huomattavia liiketaloudellisia menetyksiä sekä vaati asian ratkaisemista ja väliaikaisten tullien poistamista ennen asetuksessa N:o 2529/97 osapuolille näkökantojensa ilmoittamiseen annetun määräajan päättymistä.
16. Komissio ilmoitti 30.1.1998 päivätyssä kirjeessään Fresh Marinelle, että se katsoi tämän noudattaneen vuoden 1997 kolmannen vuosineljänneksen aikana perattujen ja päineen myytyjen merilohien osalta sitoumuksessaan vahvistettua keskimääräistä vähimmäishintaa ja ettei sillä tämän vuoksi ollut enää syytä uskoa tämän rikkoneen sitoumustaan.
17. Komissio ilmoitti 2.2.1998 päivätyssä kirjeessään Fresh Marinelle aikovansa ehdottaa neuvostolle, ettei tämä ottaisi käyttöön lopullisia tulleja, jolloin asetuksessa N:o 2529/97 käyttöön otettuja väliaikaisia tulleja ei vahvistettaisi. Se lisäsi, että perusasetuksen 10 artiklan 2 kohdan mukaan näiden väliaikaisten tullien vakuutena olleet määrät vapautettaisiin, jollei neuvosto päättäisi periä niitä lopullisesti kokonaisuudessaan tai osittain.
18. Komissio antoi 23.3.1998 asetuksen N:o 651/98. Asetuksella N:o 2529/97 vahvistetut polkumyynti- ja tasoitustullit poistettiin tällä asetuksella siltä osin kuin ne koskivat Fresh Marinen tuotteiden tuontia. Lisäksi Fresh Marinen sitoumus saatettiin uudelleen voimaan 25.3.1998 alkaen.
19. Fresh Marine nosti 27.10.1998 vahingonkorvauskanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja vaati komission velvoittamista korvaamaan sille väliaikaisten tullien käyttöönotosta aiheutuneen 2 115 000 Norjan kruunun (NOK) suuruisen vahingon.
III Valituksenalainen tuomio
A Komission menettelyn sääntöjenvastaisuus
20. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa sääntöjenvastaisuudesta, että ne neuvoston ja komission toimet, joita toteutetaan polkumyyntiä vastaan kohdistettavien toimenpiteiden mahdolliseen käyttöönottoon liittyvässä menettelyssä, ovat talouspoliittisia valintoja edellyttäviä lainsäädäntötoimia, ja siksi tällaiset toimet voivat aiheuttaa yhteisön vastuun ainoastaan silloin, kun yksityisiä oikeussubjekteja suojaavaa ylemmäntasoista oikeussääntöä on riittävän vakavasti rikottu; on kuitenkin otettava huomioon käsiteltävään asiaan liittyvät erityispiirteet. Kyseessä oleva vahinko johtuu sääntöjenvastaisesta toiminnasta, jota komission väitetään harjoittaneen tarkastellessaan lokakuussa 1997 tehtyä kertomusta, jonka tarkoituksena oli osoittaa, että Fresh Marine oli vuoden 1997 kolmannen vuosineljänneksen aikana noudattanut sitoumusta, jonka hyväksymisen johdosta Fresh Marineen kohdistetut polkumyyntiä ja tukia koskevat tarkastukset oli lopetettu. Komissio oli sääntöjenvastaisen toimintansa seurauksena arvioinut Fresh Marinen rikkoneen sitoumustaan. Komissio harjoitti tässä yhteydessä hallinnollista toimintaa, joka kohdistui yksinomaan ja nimenomaisesti juuri Fresh Marineen. Toimintaan ei sisältynyt talouspoliittisia valintoja, ja komission harkintavalta oli tässä yhteydessä huomattavan rajallinen tai lähes olematon. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki sen päätelmän, että komission toiminnan oletettu sääntöjenvastaisuus aiheutti Fresh Marinen väittämän vahingon kuitenkin vasta siinä vaiheessa, kun käyttöön otettiin väliaikaisia toimenpiteitä, jotka kohdistettiin Fresh Marinen tuomiin tuotteisiin asetuksen N:o 2529/97 mukaisesti, mikä myös oli väitetyn vahingon syy. Komissio on kyseisessä asetuksessa kuitenkin vain tehnyt alustavia johtopäätöksiä edellä mainitusta kertomuksesta ja etenkin keskimääräisestä vientihinnasta, jota Fresh Marine on soveltanut kertomuksen kattamana ajanjaksona.
21. Asiassa Bergaderm ja Goupil vastaan komissio annettuun tuomioon viitaten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön vastuu voi syntyä jo vähäisestäkin yhteisön oikeuden rikkomisesta. Jos todetaan, että komissio on syyllistynyt sääntöjenvastaisuuteen, jollaisen huolellinen ja valpas viranomainen olisi tavanomaisesti vastaavissa olosuhteissa välttänyt, sen toimintaa voidaan pitää lainvastaisena, jolloin sääntöjenvastaisuus synnyttää perustamissopimuksen 215 artiklan mukaisesti yhteisön vastuun. Siten oli aiheellista tarkastella, oliko komissio sellaisen hallinnollisen tarkastuksen yhteydessä, jossa lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen perusteella selvitettiin, oliko Fresh Marine noudattanut sitoumustaan, syyllistynyt sääntöjenvastaisuuteen, jollaiseen huolellinen ja valpas hallintoviranomainen ei vastaavissa olosuhteissa tavanomaisesti olisi syyllistynyt.
22. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että lokakuussa 1997 tehty kertomus, jonka Fresh Marine toimitti komissiolle tätä tarkoitusta varten hankkimallaan disketillä, sisältää 200 riviä, jotka kaikki liittyvät yhteisön markkinoilla tapahtuneeseen perattujen ja päineen myytävien viljeltyjen merilohien myyntiin (tuotteet, jotka kuuluvat "esittely b" -ilmaisun alle Fresh Marinen sitoumuksen ehtojen mukaan). Kyseessä on 27 sarakkeeseen jaettu taulukko. Näistä 200 rivistä 12 sisältää negatiivisia arvoja. Kertomuksen viimeisellä sivulla on esitetty seuraavat loppupäätelmät:
" - - Sum of Qtyw (kg) 477 25,50
Sum of CIF value * Qtyw 1 577 762,37
Sum of Qtyw sold at below 85 % of minimum price in kg 0,00
- - "
23. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen loppupäätelmistä saa ensi lukemalta sellaisen käsityksen, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan kyseisen kertomuksen käsittämänä ajanjaksona. Siitä käy nimittäin ilmi, ettei Fresh Marine ollut tehnyt yhtään yksittäistä liiketointa sellaiseen hintaan, joka olisi ollut alle 85 prosenttia keskimääräisestä vähimmäishinnasta eli 3,25 ecusta kilolta (kyseisessä sitoumuksessa perattujen ja päineen myytävien lohien viennin osalta vahvistettu hinta), ja että keskihinta kyseisenä ajanjaksona oli ollut edellä mainittua keskimääräistä vähimmäishintaa korkeampi, koska se oli ollut 3,3026 ecua kilolta (1 577 762,37 ecua 477 725,50 kilolta). Vaikka on totta, että Fresh Marinen sitoumuksen ehdoissa ei anneta mahdollisuutta negatiivisten lukujen kirjaamiseen neljännesvuosittain tehtyihin kertomuksiin, komissio ei voinut sellaisen kertomuksen yhteydessä, jonka perusteella saattoi ensinnäkin ajatella, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan, muuttaa yksipuolisesti kyseisen kertomuksen sisältöä poistamalla negatiivisia lukuja sisältäviä rivejä ja korvata loppupäätelmät sellaisella omalla laskelmallaan Fresh Marinen kyseisenä ajanjaksona käyttämistä keskimääräisistä vientihinnoista, joka oli tehty näin muutetun kertomuksen perusteella, selvittämättä Fresh Marinelle syitä, joiden perusteella se oli jättänyt huomiotta edellä esitetyt loppupäätelmät, saati varmistanut Fresh Marinelta, että tehdyt muutokset eivät vähentäneet sitoumuksen noudattamisen tarkastamista varten toimitettujen tietojen luotettavuutta. Päättäessään olla tyytymättä Fresh Marinelle suosiolliseen ensivaikutelmaan, joka syntyi lokakuussa 1997 tehdystä kertomuksesta, komission olisi pitänyt osoittaa huolellisuutta, joka oli tarpeen, jotta sellaisia kyseisessä kertomuksessa esitettyjä tietoja olisi tulkittu oikein, joiden perusteella se aikoi muodostaa kantansa siitä, oliko Fresh Marine toiminut sitoumuksensa mukaisesti kyseisenä ajanjaksona.
24. Fresh Marine ei voinut ensimmäisen oikeusasteen mukaan vedota menestyksellisesti perusasetuksen 8 artiklan 10 kohtaan. Silloin kun komissiolla on parhaiden mahdollisten käytettävissä olevien tietojen perusteella syytä epäillä, että sen alun perin polkumyynnin tai tukien vastaisen menettelyn yhteydessä hyväksymää sitoumusta ei ole noudatettu, sille annetaan näissä säännöksissä oikeus toteuttaa kohtuullisessa ajassa väliaikaisia toimenpiteitä, jotka ovat välttämättömiä yhteisön elinkeinoelämän etujen suojaamiseksi, jollei myöhemmästä aineellisia seikkoja koskevasta, kyseisen sitoumuksen tosiasiallista rikkomista koskevasta tutkimuksesta muuta johdu. Lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen ja erityisesti siinä olevien loppupäätelmien perusteella voitiin katsoa, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan. Komissio oli omasta aloitteestaan muuttanut kyseistä kertomusta tiedustelematta Fresh Marinelta, miten tämä yksipuolinen toiminta vaikuttaisi sen komissiolle toimittamien tietojen luotettavuuteen, ja tämän jälkeen päätellyt sen ilmeisestikin rikkoneen sitoumustaan. Näin muuttuneita tietoja ei voitu mitä ilmeisimmin enää pitää perusasetuksen 8 artiklan mukaisina parhaina mahdollisina tietoina.
25. Vaikka komission piti tutkia vuodenvaihteen juhlapyhien eli lohen myynnin kannalta erityisen tärkeän ajanjakson ollessa lähellä yli 90 kertomusta, jotka olivat samankaltaisia kuin lokakuussa 1997 tehty kertomus, sillä ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä ollut oikeutta muuttaa kertomusta yksipuolisesti, koska kertomuksesta sai ensi lukemalta sellaisen käsityksen, että sitoumusta oli noudatettu. Sen jälkeen kun komissio oli päättänyt muuttaa tätä kertomusta, josta sai ensi lukemalta sellaisen vaikutelman, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan, asian kiireellisyys ei enää lieventänyt komission velvollisuutta toimia huolellisesti tutkiessaan seikkoja, joiden perusteella se aikoi muodostaa kantansa asiaan. Komissio oli siten lokakuussa 1997 tehtyä kertomusta tarkastellessaan syyllistynyt sääntöjenvastaisuuteen, jollaiseen huolellinen ja valpas hallintoviranomainen ei tavanomaisesti vastaavissa olosuhteissa olisi syyllistynyt.
26. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että myöskään Fresh Marinen toiminta ei ollut ollut moitteetonta. Kuten komissio totesi, lokakuussa 1997 tehdyssä kertomuksessa ei ollut millään tavoin selitetty negatiivisia lukuja sisältäviä kirjanpitorivejä. Kun otetaan huomioon, että lokakuussa 1997 tehty kertomus on tiivis, että virheellisiä tietoja sisältävien rivien ja negatiivisia lukuja sisältävien rivien välistä yhteyttä on vaikea hahmottaa ja että kyseiset luvut ovat epäselviä, Fresh Marinen olisi pitänyt antaa omasta aloitteestaan komissiolle kyseisen kertomuksen toimittamisen yhteydessä selvennyksiä, jotka olisivat olleet tarpeen kertomuksen ymmärtämiseksi. Kun Fresh Marine toimitti lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen komissiolle ilman minkäänlaisia huomautuksia, se toimi välinpitämättömästi ja aiheutti sekaannusta komission virkamiesten parissa, kuten komission Fresh Marinelle lähettämässä, 5.1.1998 päivätyssä kirjeessä todetaan. Asiaa koskevat selvitykset olisivat auttaneet komission virkamiehiä ymmärtämään nopeammin, miksi kertomuksessa oli negatiivisia lukuja, sekä päättelemään, että kokonaisuutta tarkasteltaessa Fresh Marinen yhteisön markkinoilla kyseisen vuosineljänneksen aikana harjoittamista eri myyntitoimituksista tehtyä luetteloa koskevat tiedot tukivat päätelmää, joka oli tehtävissä lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen loppupäätelmistä ja jonka mukaan Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan kyseisenä ajanjaksona.
27. Tarkastelun perusteella oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan aiheellista päätellä, että Fresh Marine ja komissio olivat molemmat syyllistyneet sääntöjenvastaiseen toimintaan, joka oli ollut molempien osalta yhtä vakavaa; tämä oli tapahtunut varmistettaessa, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan vuoden 1997 kolmannen vuosineljänneksen aikana, eli vaiheessa, jonka päätteeksi komissio oli todennut, että Fresh Marine oli ilmeisestikin rikkonut sitoumuksensa ja että sen tuomiin tuotteisiin oli tarpeen kohdistaa väliaikaisia toimenpiteitä asetuksen N:o 2529/97 mukaisesti. Jättämällä toimittamatta lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen yhteydessä omasta aloitteestaan sellaisia selvityksiä, jotka olisivat olleet välttämättömiä kertomukseen otettujen negatiivisten lukujen ymmärtämiseksi, Fresh Marine puolestaan oli syyllistynyt välinpitämättömyyteen, johon huolellinen ja valpas toimija ei tavanomaisesti olisi syyllistynyt. Fresh Marinen sääntöjenvastaisesta toiminnasta ja kertomusta luettaessa tästä sääntöjenvastaisuudesta mahdollisesti aiheutuneesta sekaannuksesta huolimatta oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan todettava, että komission toiminta eli kertomuksen yksipuolinen muuttaminen siitä huolimatta, että siitä sai ensi lukemalta sellaisen kuvan, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan kyseisenä ajanjaksona, oli ollut suhteellisuusperiaatteen vastaista ja siten sääntöjenvastaista, ja että tällaista toimintaa ei voitu perustella millään tavalla.
B Vahinko ja syy-yhteys vahingon ja komission toiminnan välillä
28. Tulonmenetyksestä ajanjaksona 18.12.1997-25.3.1998 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa, että komission toimittamista luvuista, jotka koskevat Fresh Marinen yhteisöön heinäkuun 1997 ja syyskuun 1998 välisenä aikana suuntaamaa viljellyn merilohen vientiä, käy ilmi, että Fresh Marine on keskeyttänyt viennin kokonaan ajanjaksona, joka alkoi suunnilleen joulukuun 1997 puolivälissä ja päättyi maaliskuun 1998 lopussa. Tilintarkastusyrityksen todistuksessa vahvistettiin, että Fresh Marine oli tällä tavoin keskeyttänyt liiketoiminnan yhteisön markkinoilla, ja todistuksessa todetaan seuraavaa:
"Me vahvistamme, että [Fresh Marinen] kirjanpidon mukaan tämä ei ole harjoittanut lainkaan merilohen myyntiä yhteisöön ajanjaksona, joka alkoi 18.12.1997 ja päättyi 25.3.1998."
29. Näiden tosiseikkojen valossa oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä syytä arvioida, kuinka suuri tulonmenetys Fresh Marinelle aiheutui siitä syystä, että se keskeytti yhteisöön suuntaamansa viennin ajanjaksoksi 18.12.1997-25.3.1998. Tulonmenetyksen on sen mielestä katsottava vastaavan sitä voittomarginaalia, joka Fresh Marinella olisi ollut, jos se olisi jatkanut yhteisöön suuntaamansa viennin harjoittamista kyseisenä ajanjaksona. Tätä varten oli sen mukaan aiheellista aluksi arvioida, missä määrin Fresh Marinen yhteisöön suuntaama vienti oli vähentynyt sen jälkeen kun sen sitoumus oli tullut voimaan 1.7.1997, sillä kyseistä sitoumusta olisi joka tapauksessa sovellettu, jos Fresh Marine olisi jatkanut yhteisöön suuntaamaansa vientiä kyseisenä ajanjaksona. Jotta tällainen laskelma olisi luotettava, oli tarkasteltava Fresh Marinen harjoittaman myynnin kehitystä yhteisössä vuodesta 1996 vuoteen 1997 eli aikana, joka käsittää ajanjakson 1.7.-17.12. Fresh Marinelle aiheutuneeksi tulonmenetykseksi oli ensimmäisen oikeusasteen mukaan siis vahvistettava 18.12.1997-31.1.1998 väliselle ajalle yhteensä 292 000 NOK, helmikuulle 1988 yhteensä 135 000 NOK ja ajanjaksolle 1.-25.3.1998 yhteensä 150 000 NOK.
30. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin selvitti vielä aiheutuneen liiketaloudellisen vahingon sekä asetuksesta N:o 2529/97 johtuvan komission sääntöjenvastaisen toiminnan välistä syy-yhteyttä. Perustamissopimuksen 215 artiklan toisen alakohdan mukaisen syy-yhteyden katsotaan olevan olemassa silloin kun kyseisen toimielimen tekemän virheen ja esitetyn vahingon välillä on välitön yhteys, jonka olemassaolo kantajien on näytettävä toteen. Vastuun syntyminen yhteisölle edellyttää, että toiminnan ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys.
31. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsityksen mukaan tilintarkastusyrityksen todistuksesta käy ilmi, että ajanjakso, jonka ajaksi Fresh Marine on keskeyttänyt yhteisöön suuntaamansa viennin, osuu yhteen sen ajanjakson kanssa, jona Fresh Marinen tuomiin tuotteisiin on kohdistettu asetuksella N:o 2529/97 käyttöönotettuja väliaikaisia toimenpiteitä. Tällaista seikkaa on sen mielestä tulkittava siten, että se kuvastaa syy-yhteyden olemassaoloa etenkin komission sääntöjenvastaisuuksien, jotka johtuvat näistä väliaikaisista toimenpiteistä, ja Fresh Marinen tulonmenetyksen välillä. On siis kiistatonta, että jos tällaisia sääntöjenvastaisuuksia ja niistä johtuneita väliaikaisia toimenpiteitä ei olisi ollut, Fresh Marine olisi jatkanut yhteisöön suunnatun viennin harjoittamista sitoumuksensa mukaisesti. Sille ei siten olisi aiheutunut lainkaan tulonmenetystä yhteisön markkinoilla. Lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen tarkastelun yhteydessä esiintynyt komission sääntöjenvastainen toiminta, joka on vahvistettu asetuksella N:o 2529/97, on siten syy-yhteydessä Fresh Marinelle aiheutuneeseen liiketaloudelliseen vahinkoon.
32. Edellä mainitun yhteensattuman ei kuitenkaan voida ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä katsoa yksinään osoittavan, että Fresh Marinen tulonmenetys on kokonaisuudessaan johtunut yksinomaan sääntöjenvastaisuuksista ja etenkin niistä, joihin komissio on syyllistynyt ja joiden johdosta väliaikaiset tullit otettiin käyttöön. Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin varmisti, että Fresh Marine oli ryhtynyt kaikkiin tarpeellisiin ja hyödyllisiin toimenpiteisiin rajoittaakseen kärsimäkseen ilmoittamaansa vahinkoa, minkä komissio oli kiistänyt.
33. Vaikka Fresh Marine - joka ei kiistänyt komission esittämiä huomioita pankkitakauksesta aiheutuvista kustannuksista - olisi saanut tällaisen pankkitakauksen, se olisi ottanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä tavanomaiseen liiketoimintaan yleensä sisältyvää riskiä huomattavasti suuremman taloudellisen riskin, jos se olisi harjoittanut yhteisöön suunnattua vientiä ajanjaksona, jona sen tuotteiden tuontiin sovellettiin asetusta N:o 2529/97. Jos Fresh Marine olisi nimittäin pankkitakauksen ottamisen jälkeen komission ehdottamalla tavalla päättänyt harjoittaa yhteisöön suunnattua vientiä entisin hinnoin eli siirtämättä väliaikaisista tulleista mahdollisesti aiheutuvia kustannuksia yhteisössä olevien asiakkaidensa kanssa sopimiinsa hintoihin, se olisi saattanut joutua yksin kärsimään näistä tulleista aiheutuvat kustannukset, jos tullit olisi kannettu lopullisesti. Koska Fresh Marine ei voinut kyseisenä ajankohtana arvioida, kävisikö lopulta näin, sillä ei ollut muuta mahdollisuutta kuin korottaa vientihintojaan väliaikaisten tullien arvolla. Kun otetaan huomioon muun muassa lohenmyyntiä koskeva kilpailu yhteisön yritysten ja useiden sellaisten norjalaisten viejäyritysten kesken, jotka saattoivat jatkaa yhteisön markkinoille suuntaamaansa vientiä sitoumuksiensa mukaisesti kyseisenä ajanjaksona, Fresh Marine päätteli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä perustellusti, että sillä ei ollut mitään mahdollisuutta saada myydyksi tuotteitaan yhteisön markkinoilla kyseisenä ajanjaksona. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan Fresh Marine ei ollut siten laiminlyönyt velvollisuuttaan osoittaa riittävää huolellisuutta vahinkonsa laajuuden rajoittamiseksi, vaikka se ei ollut pyrkinyt harjoittamaan tuotteidensa vientiä yhteisöön kyseisenä ajanjaksona.
34. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että kuten edellä tarkastellut 30.1. ja 2.2.1998 päivätyt kirjeet osoittivat, komissio ei sitä vastoin ollut toteuttanut tarpeellisia ja hyödyllisiä toimenpiteitä, joita vahingon aiheuttajalta edellytetään, jos vahinko voi laajeta, kuten nyt käsiteltävässä asiassa, rajoittaakseen vahinkoa, joka oli aiheutunut sääntöjenvastaisesta toiminnasta tarkastettaessa sitä, oliko Fresh Marine noudattanut sitoumustaan. Vaikka Fresh Marine oli itse komission kanssa yhtä suurelta osin aiheuttanut liiketaloudellisen vahinkonsa, tämän vahingon jatkuminen tammikuun 1998 lopun jälkeen oli johtunut yksinomaan komission hitaudesta, sillä tämä oli sellaisista Fresh Marinelta saamistaan selvityksistä huolimatta, joiden perusteella sen oli ollut mahdollista lopullisesti korjata aiemmat sääntöjenvastaisuutensa ja joiden vuoksi sillä ei ollut enää ollut mitään syytä epäillä Fresh Marinen rikkovan sitoumustaan, viivyttänyt ilman näkyvää syytä tämän tilanteen vakauttamista peruuttamalla tätä vastaan alun perin käyttöönotetut väliaikaiset toimenpiteet. Komission oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä siten katsottava olevan vastuussa puolesta Fresh Marinelle 18.12.1997-31.1.1998 aiheutuneesta tulonmenetyksestä ja koko siitä vahingosta, joka sille oli aiheutunut 1.2.-25.3.1998.
35. Tästä syystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin velvoitti komission suorittamaan Fresh Marinelle puolet 292 000 NOK:sta tälle aiheutuneen tulonmenetyksen johdosta ja toisaalta 285 000 NOK (135 000 NOK + 150 000 NOK) korvauksena vahingosta, jonka se oli aiheuttanut Fresh Marinelle 1.2.-25.3.1998, eli yhteensä 431 000 NOK. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen muilta osin ja jakoi oikeudenkäyntikulut komission ja Fresh Marinen kesken 3:1 -suhteessa.
IV Vaatimukset ja oikeudelliset perusteet
36. Komissio on valittanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta 29.12.2000. Se vaatii yhteisöjen tuomioistuinta
- kumoamaan tuomion, hylkäämään kanteen ja velvoittamaan valituksen vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut tai toissijaisesti
- kumoamaan tuomion ja palauttamaan asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
37. Fresh Marine vaatii valitukseen antamassaan vastauksessa ja omassa vastavalituksessaan yhteisöjen tuomioistuinta
- hylkäämään valituksen
- kumoamaan tuomion siltä osin kuin se koskee sen omaa vastuuta vahingon syntymisestä
- velvoittamaan komission suorittamaan 577 000 NOK (292 000 NOK ajanjaksolta 18.12.1997-31.1.1998, 135 000 NOK helmikuulta 1998 ja 150 000 NOK ajanjaksolta 1.-25.3.1998
- velvoittamaan komission korvaamaan sille ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja muutoksenhaun yhteydessä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut
- velvoittamaan komission maksamaan viivästyskorkoa 577 000 NOK:n suorituksen ja oikeudenkäyntikulujen osalta 8 prosentin vuotuisen koron mukaan valituksenalaisen tuomion tiedoksi antamisesta lukien.
V Ensimmäinen, toinen ja kolmas valitusperuste
A Ensimmäinen valitusperuste: vahingon syy (syy-yhteys)
38. Komissio vetoaa ensimmäisessä valitusperusteessaan siihen, että toisin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on olettanut, vahingot eivät ole johtuneet komission sääntöjenvastaiseksi väitetyistä menettelytavoista lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen tarkastelun yhteydessä.
1. Asianosaisten lausumat
39. Komissio perustelee näkemystään sillä, että lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen tarkastelun yhteydessä toteutetut hallintotoimet eivät ole voineet aiheuttaa vahinkoa, vaan vasta asetuksen N:o 2529/97 voimaantulo, kun sillä peruutettiin sitoumuksen hyväksyntä ja asetettiin polkumyyntitullit. Jokaista komission asetusta näet edelsivät hallinnolliset neuvottelut. Koska asetus N:o 2529/97 on kuitenkin laillinen, yhteisön vastuun syntymiseksi edellytetty sääntöjenvastaisuus puuttuu. Koska Fresh Marine itsekin katsoo, että vahinko on syntynyt vasta asetuksen antamisella, tämä valitusperuste olisi hyväksyttävä.
40. Fresh Marine sitä vastoin korostaa, että vahingon on aiheuttanut komission virheellinen menettely lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen yhteydessä. Asetus N:o 2529/97 on ainoastaan hallintotoiminnan tulosta. Se, että vahinko on toteutunut eli materiaalistunut vasta asetuksen perusteella, ei merkitse sitä, että asetuksen antaminen olisi vahingon syy. Fresh Marine toteaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jo hylänneen komission väitteen, joka koskee asetuksen laillisuutta.
2. Arviointi
a) Tutkittavaksi ottaminen
41. Aluksi on tutkittava komission valitusperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttyminen.
42. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan "EY:n perustamissopimuksen 168 a artiklan (josta on tullut EY 225 artikla) ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan mukaan valituksessa saadaan tukeutua vain oikeussääntöjen rikkomista koskeviin perusteisiin eikä valitusta siis miltään osin saa kohdistaa tosiasiakysymysten arviointiin. Ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toimivaltainen toisaalta määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritetyn tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta, ja toisaalta arvioimaan tätä tosiseikastoa".
43. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin ei saa muutoksenhakua käsitellessään tutkia valitusperustetta, mikäli "valittajan esittämä argumentaatio on ymmärrettävä siten, että sillä pyritään osoittamaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei syy-yhteys valittajan väittämän vahingon ja komission moitittujen menettelytapojen välillä ole ollut riittävän välitön - - ".
44. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä on näet todettu, että "vahingonkorvauskanteiden osalta kuuluu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan arvioida EY 225 artiklan ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artiklan nojalla vahingon olemassaoloa ja sitä, onko aiheutuneen vahingon ja vahingon aiheuttaneen teon välillä syy-yhteys, ellei ole kyse siitä, että selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla - - ".
45. Toisaalta on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on tuomiolla Brazzelli Lualdi nimenomaisesti vahvistetussa oikeuskäytännössä erottanut toisaalta tosiseikaston toteamisen ja arvioinnin, joihin valitusta ei saa kohdistaa, ja toisaalta tosiseikaston oikeudellisen luonnehdinnan ja sen pohjalta tehdyt oikeudelliset päätelmät.
46. Kun otetaan huomioon, että komissio on ensimmäisessä valitusperusteessaan väittänyt, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi arvioinut syy-yhteyttä oikeudellisesti virheellisellä tavalla, eli arvostellut oikeudellista luonnehdintaa, jonka mukaan sen menettelytavat aiheuttavat vastuun syntymisen, ensimmäisen valitusperusteen tutkiminen on oikeuskäytännön epäselvän linjan vuoksi perusteltua.
47. Lisäksi yhteisöjen tuomioistuimen on tutkittava, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tehnyt vahinkoon liittyvää vastuunjakoa ja mahdollista myötävaikutusta arvioidessaan oikeudellisen virheen.
b) Hyväksyttävyys
48. Ensimmäinen valitusperuste koskee lähinnä syy-yhteyttä, tarkemmin sanoen syy-yhteyttä vastuun perustana - ei vastuun poistajana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamasta tosiseikastosta ja asianosaisten perusteluista ilmenee, että kaksi komission menettelytapaa voidaan teoriassa ottaa huomioon vastuun aiheuttavina seikkoina: toiminta kertomuksen yhteydessä ja asetuksen hyväksyminen. Toisessa on kyse hallinnollisesta virheestä, toisessa lainsäädännöllisestä virheestä.
49. Kun vastuukysymykset koskevat yleensä tapauksia, joissa syy-yhteyttä on tutkittava kahden eri henkilön tai elimen toiminnan kannalta, erityisesti vahingon kärsijän tai kolmannen henkilön toimintaa vahingon aiheuttajan toiminnan lisäksi, nyt käsiteltävässä asiassa on kyse yhdestä ja samasta vahingon aiheuttajasta eli komissiosta.
50. Koska yhteisöjen tuomioistuin on kehittänyt oikeuskäytännössään asiassa Bergaderm ja Goupil vastaan komissio annettuun tuomioon saakka voimassa olleen näkemyksen siitä, että hallinnollisesta menettelystä tai lainsäädäntömenettelystä johtuvan vastuun edellytykset ovat erilaiset, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen täytyi tutkia, kumpiko näistä kahdesta kyseeseen tulevasta komission menettelytavasta oli aiheuttanut Fresh Marinen vahingon.
51. Edellytyksenä sille, että kumpaakaan menettelyä erikseen tarkasteltuina voidaan pitää vahingon aiheuttajana, on kuitenkin se, että hallintomenettely voidaan erottaa myöhemmin annetusta säädöksestä.
52. Erotettavuuden puolesta puhuu ensinnäkin ajallinen erillisyys ja toiseksi se, että kulloinkin "komissiona" toimineet tahot eivät ole olleet samat. Kertomusta tarkasteli komission toimivaltainen pääosasto, kun asetuksen antoivat komission jäsenet kollegiona.
53. Sitä vastaan, että hallinnollinen menettely ja sitä seuraava lainsäädäntötoimi voitaisiin erottaa toisistaan, puhuu se, että jokainen lainsäädäntötoimi eli jokainen "actum" edellyttää toimintaa, "agere". Lainsäädäntötoimi on ainoastaan toiminnan tulos. Mikäli tuloksena ei kuitenkaan ole yksinomaan lainsäädäntötoimi, jo kertomuksen käsittely, mukaan lukien yhteydenoton laiminlyöminen, muodostaa sinänsä päätökseen viedyn toiminnan, jota puolestaan edelsi virheellinen menettely eli asianomaisen osaston tietyt olettamat.
54. Näiden kahden menettelyn erillisen arvioinnin yhteydessä on oikeudenkäynnissä viitattu useaan kertaan asiassa BASF annettuun yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon. Kuten komissio on kuitenkin perustellusti esittänyt, kyseisen oikeudenkäynnin kohde oli erilainen eli lainsäädäntötoimea toteutettaessa tehty menettelyvirhe. Kyseessä oli lainsäädäntötoimen antamista välittömästi edeltänyt päätöksentekoprosessi, lähinnä toimielimen tahdon ja sen muodon, jossa tahto ilmaistiin, välinen suhde.
55. Nyt käsiteltävässä asiassa ei sitä vastoin ole kyseessä ehdotuksen ja toteutetun lainsäädäntötoimen keskinäinen suhde vaan molempien menettelyjen yhteys vahinkoon.
56. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toiminta on aiheuttanut vahingon, kun toiminnan ja vahingon välillä on "riittävän suora" syy-yhteys. Tämä edellytys pätee myös komission hallinnollisen menettelyn syy-yhteyttä vahinkoon koskevaan arviointiin. Nyt käsiteltävässä asiassa on siis tutkittava, onko vahingon eli yhteisöön suuntautuvan viennin päättymisestä johtuneen tulonmenetyksen aiheuttanut komission virheellinen menettely kertomuksen kanssa.
57. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin piti valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa lähtökohtana sitä, että vahinko johtui komission oletetusta virheellisestä menettelystä kertomuksen tarkastelun yhteydessä, se rajoitti tätä lausumaa tuomionsa 58 kohdassa sillä perusteella, että "komission toiminnan oletettu säännönvastaisuus aiheutti [Fresh Marinen] väittämän vahingon kuitenkin vasta siinä vaiheessa, kun käyttöön otettiin väliaikaisia toimenpiteitä". Mikäli jätetään huomiotta asetuksen kyseenalainen luonnehdinta "vahvistamiseksi", ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä on siis selvää, että vahinko syntyi vasta tullien käyttöönoton yhteydessä.
58. Koska on kiistatonta, että vahinko on tulonmenetystä, joka johtui siitä, että vienti yhteisöön lopetettiin, kyse on ajankohdasta, josta lähtien viennistä täytyi suorittaa tulleja. Tämä on - ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsityksen mukaan - ajanjakso, jonka aikana sovellettiin väliaikaisia tulleja (119 kohta). Näitä tulleja sovellettiin kuitenkin vasta asetuksen antamisesta lähtien eikä vielä komission hallinnollisesta menettelystä alkaen.
59. Vahingon on näin ollen aiheuttanut välittömästi lainsäädäntötoimi. Vasta siitä lähtien, kun asetus oli sovellettavissa, oli olemassa lainsäädännössä edellytetty "varma, tosiasiallisesti aiheutunut vahinko".
60. Vaikka päädyttäisiinkin siihen, että molemmat komission menettelytavat olisivat erikseen tarkasteltuina saattaneet olla syy-yhteydessä vahinkoon, on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan kuitenkin tutkittava, rikkoiko jälkimmäinen syy-yhteysketjun vai ei.
61. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pitää ensinnäkin lähtökohtana sitä, että molemmat menettelytavat ovat johtaneet vahinkoon, mutta ei kuitenkaan selitä näiden kahden - oletetun - syyn keskinäistä suhdetta. Mikäli nimittäin molemmat komission menettelytavat olisivat vahingon aiheuttajia, mitä ne nimenomaan eivät ole, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt tutkia, mitä vaikutuksia jälkimmäisellä syyllä eli asetuksella on syy-yhteysketjuun, joka alkaa ensimmäisestä syystä eli komission hallinnollisesta menettelystä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti kuitenkin tämän samanaikaiseen syy-yhteyteen liittyvän ongelman kokonaan käsittelemättä eikä pohtinut sitä, miten asetuksen luonnehdintaa "toissijaiseksi syyksi" olisi arvioitava.
62. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan syy-yhteyttä ei ole olemassa, mikäli vahinko olisi syntynyt myös ilman virheellistä menettelyä. Komission kertomuksen yhteydessä harjoittaman toiminnan osalta tämä merkitsee sitä, että tämä menettely ei ole syy-yhteydessä vahinkoon, mikäli Fresh Marine ei olisi ilman tätä menettelyäkään harjoittanut vientiä eikä sille siis olisi aiheutunut tulonmenetystä. Se, että se todellisuudessa luopui viennistä asetuksen soveltamisen vuoksi eli hallinnollisesta virheestä riippumatta, osoittaa sen, että hallinnollinen virhe ei voi nyt käsiteltävässä asiassa olla syy-yhteydessä vahinkoon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Vahinko olisi näet voinut syntyä ilman kertomusta mutta ei ilman asetusta. Sillä, että asetusta ei olisi ollut olemassa ilman hallinnollista virhettä, ei ole tässä yhteydessä merkitystä.
63. Tästä syystä 120 kohdassa esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemys, jonka mukaan vienti olisi jatkunut, jos sääntöjenvastaisuuksia ja niistä johtuneita väliaikaisia toimenpiteitä ei olisi ollut, on oikeudellisesti virheellinen.
64. Mikäli asiaa tutkitaan tarkemmin, on nimittäin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemyksen vastaisesti todettava, että vahinkoa ei ole aiheuttanut komission sääntöjenvastainen menettely vaan väliaikaisten tullien käyttöönotto.
65. Tästä syystä ensimmäinen valitusperuste on hyväksyttävä.
B Toinen valitusperuste: oikeuksien loukkaamisen voimakkuus vastuun syntymisen edellytyksenä
66. Komissio vastustaa toisessa valitusperusteessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemystä, jonka mukaan oikeuskäytäntö, jossa polkumyynnin vastaisia toimenpiteitä on luonnehdittu lainsäädäntötoimiksi, jotka sisältävät talouspoliittisia ratkaisuja, on koskenut tapauksia, jotka "erosivat perustavanlaatuisella tavalla" nyt käsiteltävästä asiasta, ja että tästä syystä nyt käsiteltävässä asiassa jo vähäinenkin yhteisön oikeuden rikkominen riittää EY 288 artiklaan perustuvan vastuun syntymiseksi.
1. Asianosaisten lausumat
67. Komissio esittää toisen valitusperusteensa tueksi, että perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan sanamuodosta ilmenee, että komissiolla on väliaikaisten tullien käyttöönoton yhteydessä laaja harkintavalta todeta tosiseikat, joiden perusteella se katsoo sitoumusta rikotun. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on poikennut omasta oikeuskäytännöstään, kun se on 57 kohdassa todennut, että komission harkintavalta on huomattavan rajallinen tai lähes olematon. Vastuun perustaminen hallinnolliseen menettelyyn on oikeuskäytännön vastaista.
68. Vaikka vahinko johtuisi hallinnollisesta menettelystä, vastuu riippuu komission harkintavallasta. Nyt käsiteltävässä asiassa vastuun perustana voisi olla vain riittävän räikeä sääntöjenvastaisuus.
69. Fresh Marine vetoaa siihen, että toinen valitusperuste liittyy läheisesti ensimmäiseen ja että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti pitänyt lähtökohtana sitä, että vähäinenkin oikeuksien loukkaaminen riittää vastuun syntymiseen. Mikäli yhteisöjen tuomioistuin toteaisi, että komission menettely lokakuun 1997 kertomuksen tarkastelun yhteydessä olisi aiheuttanut vahingon, sen olisi hylättävä toinen valitusperuste.
70. Lisäksi Fresh Marine katsoo, että asetus N:o 2529/97 täyttää kaikki erityispiirteet ollakseen päätös, joka koskee Fresh Marinea erikseen, eikä se ole normatiivinen (yleinen, abstrakti) vaan hallinnollinen.
71. Komission väite on sen mielestä näin ollen hylättävä seuraavista kolmesta syystä: ensinnäkin väliaikaisten tullien käyttöönotto oli ainoastaan seurausta siitä oletuksesta, että Fresh Marine oli rikkonut sitoumuksensa. Toiseksi laaja harkintavalta koskee ainoastaan sitä, otetaanko tullit käyttöön, mutta sillä ei sallita hallinnollisia virheitä eikä se vaikuta perusasetuksen sitovuuteen. Kolmanneksi komission mainitsema oikeuskäytäntö ei ole sovellettavissa.
2. Arviointi
72. Toisen valitusperusteen kohteena on kysymys, miten vahinkoon yhteydessä olevaa komission toimintaa on mitattava. Seuraavassa pidetään ensimmäisen valitusperusteen yhteydessä esitettyjen näkemysten mukaisesti lähtökohtana sitä, että väliaikaisten tullien käyttöönotto eli asetuksen antaminen oli vahingon ratkaiseva syy.
73. Asiassa Bergaderm ja Goupil vastaan komissio annetulla tuomiolla muutetun yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sillä ei ole enää merkitystä, onko väliaikaisten tullien käyttöönotto lainsäädäntötoimi vai hallinnollinen toimi eli onko toimea pidettävä yleisenä vai yksittäistapausta koskevana.
74. Voimassa olevan oikeuskäytännön mukaan kyse on siitä, onko "kyseessä olevan toimielimen harkintavalta oleellisesti vähentynyt tai jopa olematon". Mikäli näin on, jo "pelkästään yhteisön oikeuden rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen".
75. Yhteisöjen tuomioistuimen ei ole tähän mennessä tarvinnut ratkaista sitä, onko komissiolla tässä yhteydessä sovellettavan 8 artiklan 10 kohdan säännöksen yhteydessä oleellisesti vähentynyt harkintavalta. Tästä syystä on ensin tutkittava harkintavaltaan polkumyyntiasioissa liittyvää yhteisöjen tuomioistuimen samoin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.
76. Yksikään tapauksista, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tai yhteisöjen tuomioistuin on päätynyt siihen, että harkintavalta on laaja, ei ole verrattavissa nyt sovellettavaan perusasetuksen säännökseen. Oikeudenkäynnit ovat koskeneet lähinnä yhteisön intressien arviointia, ajanjakson määrittämistä vahingon toteamisen yhteydessä, tullilajin määrittämistä sekä lopullisten polkumyyntitullien voimassaoloajan vahvistamista.
77. Myöskään oikeudenkäynnin aikana useaan kertaan mainitusta asiassa Miwon annetusta tuomiosta ei ilmene, että yhteisön toimielimillä olisi yleisesti laaja harkintavalta. Laajan harkintavallan olemassaolo todetaan nimittäin ainoastaan seuraavien seikkojen perusteella: onko yhteisön teollisuudelle aiheutunut vahinkoa ja johtuuko se polkumyynnillä tapahtuneesta tuonnista sekä onko muista maista peräisin oleva tuonti myötävaikuttanut yhteisön teollisuudelle aiheutuneeseen vahinkoon.
78. Se, että yhteisön toimielimillä olisi polkumyyntiasioissa aina laaja harkintavalta, johtuu siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ja yhteisöjen tuomioistuimen tietyistä yksittäisistä säännöksistä antamia tuomioita, jotka vielä useimmissa tapauksissa ovat koskeneet neuvoston eikä komission toimivaltaa, on yleistetty tavalla, joka ei ole hyväksyttävissä. Vielä vähemmän asiaa koskevasta oikeuskäytännöstä, joka koskee lähinnä kumoamiskanteen nostamisen edellytyksiä, voidaan johtaa yleistä näkemystä vastuun edellytyksistä.
79. Nyt sovellettavaa perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan säännöstä koskeva oikeuskäytäntö puuttuu joka tapauksessa. Kuitenkaan siinäkään tapauksessa, että todetaan, että tässä säännöksessä annetaan komissiolle harkintavaltaa, tämä ei vielä välttämättä johda siihen, että sovelletaan perinteisen oikeuskäytännön mukaista ankaraa vastuun edellytystä. Vähemmän ankara edellytys "vähäinen yhteisön oikeuden rikkominen" edellyttää näet ainoastaan "huomattavan rajallista harkintavaltaa".
80. Tästä syystä seuraavaksi on tutkittava, onko komissiolla perusasetuksen 8 artiklan 10 kohtaa sovellettaessa tällainen rajallinen harkintavalta. Tätä varten on verrattava kyseistä säännöstä sitä edeltäneeseen säännökseen eli polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22 päivänä joulukuuta 1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 3283/94 10 artiklan 6 kohtaan ja sitä edeltäneen polkumyynnillä tai vientituella muista kuin Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 11 päivänä heinäkuuta 1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2423/88 10 artiklan 6 kohtaan. Voimassa olevaan ja nyt käsiteltävässä asiassa sovellettavaan säännökseen lisättiin ilmaisu "parhaiden mahdollisten käytettävissä olevien tietojen perusteella". Sillä rajoitettiin selvästi komission harkintavaltaa väliaikaisten tullien käyttöön ottamisen edellytysten osalta.
81. Nyt käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon vielä se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mielestä komissio ei ollut osoittanut tarvittavaa huolellisuutta käytettävissään olleiden tietojen osalta. Se ei siis olisi saanut ottaa käyttöön vielä mitään tulleja käytettävissään olleiden tietojen perusteella, vaan sen olisi pitänyt hankkia parempia tietoja. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan komissiolla on nimittäin juuri polkumyyntiasioissa ilmoittamisvelvollisuus.
82. Kun otetaan huomioon nyt käsiteltävään asiaan liittyvät erityispiirteet, on näin ollen mielestäni katsottava, että komissiolla oli vain asiassa Bergaderm ja Goupil vastaan komissio annetussa tuomiossa tarkoitettua "huomattavan rajallista harkintavaltaa".
83. Näin ollen toista valitusperustetta ei voida hyväksyä.
C Kolmas valitusperuste: komission menettely lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen yhteydessä
84. Komissio vetoaa kolmannessa valitusperusteessa siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisesti virheellisen ratkaisun siltä osin kuin sen mielestä lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen perusteella on ensi arviolta voitu olettaa valituksen vastapuolen noudattaneen sitoumuksiaan ja se on tästä syystä tehnyt sen päätelmän, että komission reaktio eli kertomuksen muuttaminen olisi ollut suhteellisuusperiaatteen vastainen ja että komissio olisi syyllistynyt sääntöjenvastaisuuteen, jollaisen huolellinen ja valpas viranomainen olisi tavanomaisesti vastaavissa olosuhteissa välttänyt.
1. Asianosaisten lausumat
85. Komissio vetoaa aluksi siihen, että yrityksellä, joka on myynyt vähimmäishinnan alittavaan hintaan, on aina mahdollisuus muuttaa tietojaan lisäämällä negatiivisia lukuja, jolloin loppupäätelmät vaikuttavat siltä kuin sitoumusta olisi noudatettu. Tästä seuraa, että lopullisia tietoja ei pidä arvioida erikseen. Koska lokakuussa 1997 tehty kertomus ei siis kelpaa myöskään todisteeksi siitä, että sitoumusta on noudatettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen pitäessään kertomuksen korjaamista suhteellisuusperiaatteen vastaisena. Valituksenalaisen tuomion 82 ja 91 kohtaan sisältyy oikeudellisesti virheellisiä olettamuksia.
86. Toinen oikeudellinen virhe liittyy siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan edellytyksiä. Siitä, että komissio on hyväksynyt sitoumuksen, ei seuraa, että sen pitäisi luottaa sokeasti viejän antamiin tietoihin. Tähän säännökseen ei myöskään liity viejän oikeutta tulla kuulluksi.
87. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta myös sitoumuksen noudattamista koskeva todistustaakka. Komission tehtävänä ei ole osoittaa, että sitoumusta ei ole noudatettu, vaan viejän on todistettava noudattaneensa sitä.
88. Fresh Marine vetoaa siihen, ettei komission väitettä siitä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut lopullisia tietoja, voida tutkia, koska se koskee tosiseikkoja koskevia toteamuksia.
89. Fresh Marine esittää toissijaisesti, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole arvioinut kertomuksen lopullisia tietoja erikseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 76 kohdassa, että kertomus ja lopulliset tiedot ovat keskenään yhteydessä.
90. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti tehnyt sen päätelmän, että komissio ei ollut arvioinut tietoja tarvittavalla huolellisuudella eikä sillä näin ollen ollut käytettävissään perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan mukaan tarvittavia tietoja.
91. Vaikka pitäisi paikkansa, että lopullisia tietoja ei olisi pitänyt ymmärtää siten, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumusta, tämä ei muuta sitä tosiseikkaa, että komissio muutti sitoumusta ilmoittamatta siitä Fresh Marinelle ja kuulematta sitä.
92. Komissiolla perusasetuksen 8 artiklan 3 kohdan mukaan olevaa harkintavaltaa sitoumuksen hyväksymiseen tai hylkäämiseen ei saa ymmärtää siten, että sillä sallittaisiin kertomuksen yksipuolinen muuttaminen ja sen perusteella tehtävä toteamus siitä, että sitoumusta ei olisi noudatettu.
93. Fresh Marine vetoaa lopuksi siihen, että komissio ei ollut missään vaiheessa ennen väliaikaisten tullien käyttöönottoa pyytänyt todisteita sitoumuksen noudattamisesta. Tästä syystä Fresh Marine ei ollut voinut lainkaan tietää, että komissio oli tehnyt lokakuussa 1997 tehdyn kertomuksen perusteella sen olettamuksen, että sitoumusta ei ollut noudatettu.
2. Arviointi
94. Kun otetaan huomioon tässä esitetty näkemys, jonka mukaan vahingon on aiheuttanut väliaikaisten tullien käyttöönotto eikä komission hallinnollinen menettely eli sen menettely vuonna 1997 laaditun kertomuksen yhteydessä, ei ole tarpeen käsitellä komission kolmatta valitusperustetta, joka koskee tapaa, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut sen hallinnollista menettelyä. Näin ollen myöskään Fresh Marinen esittämää kysymystä komission väitteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten täyttymisestä ei tarvitse tutkia.
VI Välipäätelmä: Ratkaisun perustelujen korvaaminen
95. Kuten ensimmäistä valitusperustetta arvioitaessa todettiin, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsityksen vastaisesti vahinko ei ole aiheutunut komission menettelystä vuonna 1997 tehdyn kertomuksen yhteydessä vaan väliaikaisten tullien käyttöönotosta. Tästä syystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkintaa syy-yhteyden vaatimuksesta sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun perustana on pidettävä virheellisenä.
96. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudellinen virhe ei kuitenkaan johda valituksenalaisen tuomion kumoamiseen, kun tuomio on muilta oikeudellisilta perusteiltaan virheetön. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valitus on näet hylättävä, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellut tuomiota yhteisön oikeuden vastaisesti, mutta tuomiossa on muita perusteluja, jotka osoittavat sen oikeaksi.
97. Tämä pätee toisen valitusperusteen tutkimisen yhteydessä saavutetun tuloksen osalta. Siinä todettiin, että vastuun perusteeksi riittää, että komissio on antaessaan asetuksen N:o 2529/97 väliaikaisten tullien käyttöönotosta tehnyt vain vähäisen oikeudellisen virheen.
98. Kuten - tältä osin - virheettömistä komission hallinnollista virhettä koskevista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksista, erityisesti valituksenalaisen tuomion 91 kohdasta, ilmenee, lokakuussa 1997 tehty kertomus tuki sitä oletusta, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumusta.
99. Väliaikaisten tullien käyttöönotto edellyttää perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan mukaan kuitenkin sitä, että "on syytä uskoa, että sitoumusta on rikottu".
100. Tämän lisäksi komissio ei ole myöskään tehnyt ratkaisua "parhaiden käytettävissä olevien tietojen perusteella" perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Juuri se, että komissiolle syntyi epätietoisuutta käsiteltävänään olleesta lokakuussa 1997 tehdystä kertomuksesta, samoin kuin se, että komissio piti suullisessa käsittelyssä mahdollisena, että tällaiset epäselvyydet olisi saatettu selvittää yhteydenotolla Fresh Marineen, osoittaa sen, että kertomusta ei sellaisenaan voida pitää parhaana käytettävissä olevana tietona.
101. Koska komissio otti väliaikaiset tullit käyttöön ilman kaikkien perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan mukaan vaadittavien edellytysten täyttymistä, komissio on tehnyt oikeudellisen virheen. Näin ollen kyseessä on "vähäinen oikeuksien loukkaaminen", mikä on yksi edellytys sopimussuhteen ulkopuolisen yhteisön vastuun syntymiselle, kun harkintavalta on huomattavan rajallinen.
VII Neljäs ja viides valitusperuste
A Neljäs valitusperuste: vahingon rajoittaminen
102. Komissio valittaa neljännessä valitusperusteessaan siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa on todettu, että valituksen vastapuoli eli Fresh Marine on sille oletetusti aiheutunutta vahinkoa rajoittaessaan noudattanut asianmukaista huolellisuutta.
1. Asianosaisten lausumat
103. Komissio katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jättänyt huomiotta perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan mukaisen todistustaakan, koska jokaisen viejän on varauduttava tullien käyttöönottoon, kun kertomuksen perusteella voidaan päätellä, että sitoumusta ei ole noudatettu. Lisäksi komissiolla on ollut "parempia" tietoja, joiden mukaan sitoumusta ei ole noudatettu.
104. Komissio arvostelee lisäksi sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on pankkitakauksen puuttumisesta huolimatta todennut, että Fresh Marine on noudattanut vahingon rajoittamista koskevaa velvollisuuttaan.
105. Komission mielestä valituksenalaisen tuomion 124 kohdassa esitetty perustelu, jonka mukaan Fresh Marine olisi vientiä jatkaessaan ollut vaarassa joutua yksin kärsimään tulleista aiheutuvat kustannukset, jos tullit olisi kannettu lopullisesti, on ristiriidassa tuomion muiden osien kanssa. Mikäli pitää paikkansa, että vastuun aiheuttava menettely on kertomuksen yksipuolinen muuttaminen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei selitä sitä, miten se on voinut tämän jälkeen tehdä sen päätelmän, että väliaikaisista tulleista olisi voinut tulla lopullisia. Fresh Marine tiesi, että se olisi kyennyt selittämään kertomukseen sisältyvät seikat ja että silloin väliaikaisia tulleja ei olisi kyetty perusasetuksen 10 artiklan 3 kohdan nojalla vahvistamaan.
106. Fresh Marinen mukaan neljäs valitusperuste eli vahingon laajuuden rajoittamista koskeva velvoite koskee yksinomaan tosiseikkoja, joten se on jätettävä tutkimatta. Fresh Marine esittää toissijaisesti, että komission pitäisi selittää, miksi se oli pitänyt väliaikaisten tullien käyttöön ottamista tarpeellisena, mikäli se oli kuitenkin pitänyt ilmeisenä, ettei niitä kannettaisi lopullisina. Toiseksi komissio jättää huomiotta sen, että tullien kantaminen on neuvoston tehtävänä. Kolmanneksi komissio ei ota huomioon sitä, että siinäkin tapauksessa, että Fresh Marine olisi ilmoittanut negatiivisia lukuja, neuvosto olisi kantanut tullit. Komissio ei ollut myöskään antanut vakuutusta siitä, että tulleja ei kannettaisi.
2. Arviointi
a) Tutkittavaksi ottaminen
107. Ensin on käsiteltävä Fresh Marinen väite, jonka mukaan neljäs valitusperuste koskee tosiseikkoja, minkä vuoksi se on jätettävä tutkimatta.
108. Kuten komission esittämistä perusteluista ilmenee, neljännessä valitusperusteessa arvostellaan lähinnä oikeudellista arviointia, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt vahingon laajuuden rajoittamista koskevasta velvoitteesta. Tämä koskee perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan mukaista todistustaakan jakamista, joten se on oikeudellinen kysymys.
109. Väitteistä, joita komissio on esittänyt valituksenalaisen tuomion 124 kohdan perusteluista, on sitä vastoin todettava, että nämä koskevat Fresh Marinelle sen jatkaessa vientiä yhteisöön väliaikaisten tullien käyttöönoton jälkeen aiheutuvan lopullisten tullien kantamista koskevan vaaran arviointia. Se liittyy kuitenkin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tosiseikkoja koskeviin arviointeihin, mistä syystä valitusperuste on jätettävä siltä osin tutkimatta.
b) Hyväksyttävyys
110. Aluksi on käsiteltävä väitettä, jonka komissio on esittänyt perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan mukaisesta todistustaakan jaosta. Kyseinen säännös koskee edellytyksiä, joiden täyttyessä voidaan ottaa käyttöön väliaikainen tulli. Tästä syystä myös mahdolliset perusasetuksen 8 artiklan 10 kohtaan liittyvät näyttöongelmat voivat koskea ainoastaan näitä edellytyksiä.
111. Perusasetuksen 8 artiklan 10 kohdan perusteella voidaan päätellä ainoastaan, että komission on osoitettava väliaikaisten tullien käyttöönotolle asetettujen edellytysten täyttyminen. Komissio puhuu näyttöä koskevasta kysymyksestä kuitenkin vain vahingon laajuuden rajoittamista koskevan velvoitteen yhteydessä. Komission mainitsemassa säännöksessä ei kuitenkaan säädetä tästä mitään.
112. Myös vahingon rajoittamiseen pätee prosessuaalinen periaate, jonka mukaan asianosaisen, joka väittää jotain, on myös näytettävä se toteen. Mikäli komissio väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioineen vahingon rajoittamista koskevaa kysymystä oikeudellisesti virheellisellä tavalla, ei voida unohtaa sitä, että komission on vahingon aiheuttajana näytettävä toteen, että vahingon kärsijä eli Fresh Marine ei ole noudattanut velvoitettaan rajoittaa vahingon laajuutta. Komissio ei ole kuitenkaan onnistunut esittämään tällaista näyttöä.
113. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tuomionsa 124 kohdassa, että Fresh Marinella ei ollut enää mahdollisuuksia harjoittaa vientiä yhteisöön, se soveltaa yhtä perustetta eli arvioi yrityksen mahdollisuuksia, mitä jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten perusteella on pidettävä sallittuna. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tehnyt tältä osin oikeudellista virhettä.
114. Vahingon kärsijöiden mahdollisuuksien eli lähinnä taloudellisen riskin arviointi jää kuitenkin tässä tapauksessa muutoksenhaun yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan ulkopuolelle, koska kyseessä on tosiseikkojen arviointi. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin ei voi tarkastaa, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin erehtynyt taloudellisesti merkityksellisiä tosiseikkoja, erityisesti pankkitakausta koskevassa arvioinnissaan.
115. Neljäs valitusperuste on näin ollen hylättävä.
B Viides valitusperuste: Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen
116. Komissio vetoaa viidennessä valitusperusteessaan puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen.
1. Asianosaisten lausumat
117. Komissio väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole antanut sille mahdollisuutta selittää, miksi se ilman näkyvää syytä odotti 25.3.1998 saakka ennen kuin se antoi Fresh Marinelle asiassa muodollisen oikeudellisen varmuuden, vaikka se oli viimeistään 30.1.1998 lähtien vakuuttunut siitä, että Fresh Marine oli noudattanut sitoumustaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti olettanut, että komission pitäisi vastata täysimääräisesti tulonmenetyksestä tammikuun 1998 lopusta lähtien.
118. Komissio kiistää tulkinneensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksia virheellisesti ja esittää, ettei se voinut antaa pelkällä kirjeellä muodollista oikeudellista varmuutta siitä, että väliaikaiset tullit kumotaan ja sitoumus saatetaan uudelleen voimaan.
119. Fresh Marinen mukaan komissio on tulkinnut virheellisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksia. Toisin kuin komissio on todennut, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole todennut, että komission olisi pitänyt antaa ja julkaista asetus N:o 651/98. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvostelee komissiota ainoastaan siitä, että se ei ollut antanut Fresh Marinelle tammikuun lopussa 1998 muodollista varmuutta, ilman että asetuksen antaminen olisi ollut tässä yhteydessä välttämätöntä. Sen sijaan että komissio olisi antanut Fresh Marinelle muodollisen varmuuden, se oli 2.2.1998 päivätyssä kirjeessään edelleen esittänyt epäröintinsä tullien osalta.
2. Arviointi
120. Aluksi on todettava, että komissio käsittelee valituskirjelmässään otsikolla "Puolustautumisoikeudet" useita seikkoja, jotka tarkalleen ottaen koskevat perusasetuksen tulkintaa, erityisesti asetuksen N:o 651/98 ja 2.2.1998 päivätyn kirjeen arviointia sekä - yleisesti - pelkkien kirjeiden oikeudellista merkitystä.
121. Kysymys siitä, voidaanko oikeudellinen varmuus antaa vain asetuksella, on tosin oikeuskysymys, joka lähtökohtaisesti voidaan tutkia muutoksenhaun yhteydessä, mutta komissio arvostelee - ainakin valituskirjelmässään - sitä, että sitä ei ole kuultu tiettyä ajanjaksoa koskevan vastuun osalta, erityisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamasta viivyttämisestä "ilman näkyvää syytä". Näin tarkasteltuna komissio vetoaa valituskirjelmässään ainoastaan puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen eikä siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi arvioinut vastuuta virheellisesti. Väitetty puolustautumisoikeuksien loukkaaminen liittyy lähinnä siihen, että sitoumuksen saattamisessa uudelleen voimaan on viivytelty.
122. Komissiolla oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudenkäynnin aikana sekä kirjallisessa käsittelyssä että suullisessa käsittelyssä useita tilaisuuksia esittää näkemyksiä aiheesta, jota se kutsuu nimellä "issue", eli määräaikojen ja ajanjaksojen oikeudellisesta merkityksestä sekä näköpiirissä olleesta vahinkovastuun jakamisesta. Sama pätee pelkkien kirjeiden oikeudelliseen merkitykseen.
123. Kun komissio väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole antanut sille tilaisuutta esittää näkemystään mainitsemistaan vastuuseen liittyvistä näkökohdista, se jättää huomiotta vahingonkorvausmenettelyn luonteen. Tällaisessa menettelyssä vahingon aiheuttajan on näet aina varauduttava siihen, että vahinkovastuu jaetaan. Seikat, joiden perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki sen päätelmän, että vahinkovastuu jaettaisiin tiettyjen ajanjaksojen ja tietyn prosenttiosuuden mukaan, olivat komission tiedossa. Sillä on siis ollut tilaisuus esittää näkemyksensä ratkaisun kannalta merkityksellisistä seikoista.
124. Puolustautumisoikeuksiin ei kuitenkaan kuulu se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen pitäisi antaa komissiolle tilaisuus esittää näkemyksensä myös päätelmistä, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin aikoo tilanteen perusteella tehdä tai on jo tehnyt.
125. Kun komissio esittää valituskirjelmässään, että tuomiossa määrätään sille rangaistus, komissio samalla jättää huomiotta rangaistusten oikeudellisen luonteen yhteisön oikeudessa. Siinäkin tapauksessa, että katsottaisiin, että yhteisön vahingonkorvausoikeudessa tunnetaan käsite "punitive damages", jo vahingonkorvauksen määrän tarkasteleminen osoittaa, ettei sitä voida pitää rangaistuksena.
126. Puolustautumisoikeuksien noudattamisen kannalta olennaiset edellytykset ilmenevät Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklasta ja siihen liittyvästä yhteisöjen tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä.
127. Oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskeviin edellytyksiin kuuluvat ennen kaikkea oikeudenkäynnin kontradiktorisuus sekä asianosaisten prosessuaalinen yhdenvertaisuus. Näiden periaatteiden mukaan asianosaisella täytyy olla rikos- tai siviilioikeudellisessa oikeudenkäynnissä mahdollisuus tutustua kaikkiin kirjelmiin ja kannanottoihin, joita tuomioistuimelle on jätetty tai tuomioistuimessa on esitetty ja jotka ovat omiaan vaikuttamaan sen ratkaisuun, ja esittää niistä näkemyksensä; tämän lisäksi asianosaisen on kyettävä ajamaan asiaansa tuomioistuimessa sellaisella tavalla, että häntä ei aseteta vastapuolen asemaa olennaisesti heikompaan asemaan. Tässä yhteydessä on ratkaisevaa, kykeneekö asianosainen tapaukseen liittyvässä tilanteessa puolustautumaan tehokkaasti.
128. Kun näitä edellytyksiä sovelletaan nyt käsiteltävän asian kohteena olevaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudenkäyntiin, on ilmeistä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kunnioittanut komission puolustautumisoikeuksia. Sillä on nimittäin ollut riittävä tilaisuus esittää näkemyksensä mainitsemastaan aiheesta ("issue").
129. Näin ollen viidettä valitusperustetta ei voida hyväksyä, joten valitus on kokonaisuudessaan hylättävä.
VIII Vastavalitus ja viivästyskorot
1. Asianosaisten lausumat
130. Fresh Marine vetoaa vastavalituksessaan siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on menetellyt oikeudellisesti virheellisellä tavalla todetessaan 91 ja 92 kohdassa, että Fresh Marine ja komissio ovat molemmat syyllistyneet säännönvastaiseen toimintaan, joka on ollut molempien osalta yhtä vakavaa, ja että Fresh Marine vastaa puoliksi 18.12.1997 ja 31.1.1998 välisenä aikana aiheutuneista vahingoista, koska Fresh Marine ei ole liittänyt lokakuussa 1997 tehtyyn kertomukseen omasta aloitteestaan selvityksiä negatiivisista luvuista. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut komission menetelleen virheellisesti, mutta ei ole määrännyt sen perusteella seuraamusta, se on tehnyt oikeudellisen virheen.
131. Fresh Marine perustelee tätä sillä, että selvitysten toimittamatta jättäminen ei ole aiheuttanut vahinkoa. Tästä ovat vastuussa pikemminkin yksin komission virkamiehet, jotka ovat omasta aloitteestaan yksipuolisesti muuttaneet kertomusta poistamalla siitä tiettyjä tietoja eivätkä ole noudattaneet perusasetuksen 18 artiklan 4 kohdan mukaista velvoitettaan ilmoittaa siitä Fresh Marinelle.
132. Komissio väittää, että perusasetuksen 18 artiklan 4 kohta ei ole lainkaan sovellettavissa, koska komissio ei ole hylännyt lokakuussa 1997 tehtyä kertomusta. Vastavalitus on jätettävä tältä osin tutkimatta, koska tähän säännökseen ei ole viitattu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeudenkäynnissä eikä valituksenalaisessa tuomiossa.
133. Komissio katsoo lisäksi, että Fresh Marinen lähtökohtana ovat sellaiset tosiseikat, joita ei voida hyväksyä, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut 89 kohdassa, että kyseiset luvut olivat olleet epäselviä, ja pitänyt Fresh Marinen menettelyä 91 kohdassa sellaisena, että se on voinut aiheuttaa "sekaannusta". Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole kuitenkaan todennut mitään komission tietojenantovelvoitteesta eikä myöskään perusasetuksen rikkomisesta.
134. Komissio katsoo vielä, että viivästyskorkovaatimusta ei voida tutkia, koska Fresh Marine ei väitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen sen osalta oikeudellista virhettä. Toissijaisesti komissio katsoo, että siitä olisi poistettava ainakin oikeudenkäyntikulut.
2. Vastavalituksen arviointi
a) Tutkittavaksi ottaminen
135. Väitteestä, jonka komissio on esittänyt siitä, ettei Fresh Marinen perustetta, joka koskee perusasetuksen 18 artiklan 4 kohtaa, voitaisi ottaa tutkittavaksi, on huomautettava, ettei se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole maininnut valituksenalaisessa tuomiossa tätä säännöstä, merkitse sitä, ettei sitä voitaisi tutkia. Fresh Marine arvostelee tällä perusteellaan näet selvästi juuri sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole soveltanut tätä säännöstä, eli vetoaa oikeudelliseen virheeseen.
b) Hyväksyttävyys
136. Komission näkemykseen on sitä vastoin yhdyttävä siltä osin kuin sen mielestä perusasetuksen 18 artiklan 4 kohtaa ei voida soveltaa nyt käsiteltävään tilanteeseen, koska kyseinen säännös koskee polkumyyntimenettelyn muita näkökohtia.
137. Tämän muutoksenhaun yhteydessä ei siis pidä tutkia sitä, onko komissio noudattanut perusasetuksen 18 artiklan 4 kohdan mukaista velvoitettaan.
138. Fresh Marine arvostelee lähinnä sitä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioinut sen toiminnan syy-yhteyttä vahinkoon. Tässä yhteydessä on huomattava, että Fresh Marine ei kiistä niiden ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamusten paikkansapitävyyttä, joiden mukaan lokakuussa 1997 tehtyyn kertomukseen ei ollut liitetty selvityksiä.
139. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa sen perusteella, että "sääntöjenvastainen toiminta on ollut molempien osalta yhtä vakavaa", että vahinkovastuu on jaettava, tämä vastaa myös yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tunnustettua periaatetta, jonka mukaan vahinkovastuu jaetaan, mikäli vahingon kärsijä on myötävaikuttanut vahinkoon. Sen mukaan yhteisö voidaan lähtökohtaisesti velvoittaa korvaamaan yritykselle aiheutunut vahinko, mutta esimerkiksi komission vastuuta voidaan rajoittaa vahinkoa kärsineen yrityksen toiminnan vuoksi. Mikäli vahingon kärsijä on myötävaikuttanut vahingon syntymiseen, minkä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nyt käsiteltävässä asiassa todennut oikeudellisesti hyväksyttävällä tavalla, yhteisöjen tuomioistuimet, tässä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin, voi todeta, että molemmat asianosaiset eli komissio ja Fresh Marine vastaavat vahingosta tietyin osuuksin.
140. Nyt käsiteltävässä asiassa myötävaikutus vahinkoon on tapahtunut vahingon syntymisen yhteydessä eikä vahingon laajuuden rajoittamisen yhteydessä.
141. Koska Fresh Marinelle aiheutunut vahinko ei ole johtunut kokonaan komission menettelystä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen soveltama jako ja myötävaikutuksen määrällinen arvioiminen - periaatteen mukaan - ei ollut oikeudellisesti virheellinen. Jaon 50:50 oikeellisuutta ei voida kiistää, koska nämä osuudet vastaavat asianomaista tilannetta, erityisesti kummankin syy-yhteyttä vahinkoon.
142. Fresh Marine ei kuitenkaan ole esittänyt ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkemyksestä, jonka mukaan Fresh Marinen sääntöjenvastainen menettely oli ollut yhtä vakavaa kuin komission, mitään perusteluja, jotka heikentäisivät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiä perusteluja. Tästä syystä tätä koskeva vastavalitus on hylättävä.
3. Viivästyskorkojen arviointi
143. Fresh Marine vaatii lisäksi, että komissio olisi velvoitettava suorittamaan 8 prosentin vuotuista viivästyskorkoa 577 000 NOK:lle ja oikeudenkäyntikuluille valituksenalaisen tuomion julistamisesta lähtien.
144. Viivästyskorkoja koskeva vaatimus, joka niin ikään koskee EY 288 artiklan 2 kohdan mukaista sopimussuhteen ulkopuolista yhteisön vastuuta, on yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan lähtökohtaisesti sallittu. Tämä vastaa periaatetta, jonka mukaan "vahingonkärsijän varallisuus on palautettava täysin ennalleen".
145. Kuten komissio on esittänyt, tätä viivästyskorkovaatimusta ei kuitenkaan voida tutkia, koska se ei täytä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisia vaatimuksia, joiden mukaan on ilmoitettava, mitä yhteisön oikeuden säännöksiä tai määräyksiä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan mielestä rikkonut tai mitä periaatteita se on loukannut.
146. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan voitaisiin tosin korvata myös tulonmenetyksestä aiheutunut vahinko, mutta Fresh Marinen vaatimukseen ei sisälly tätä koskevia perusteluja.
147. Edellä esitetyn perusteella vastavalitus ja viivästyskorkovaatimus on hylättävä.
IX Oikeudenkäyntikulut
148. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan 118 artiklan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska valittajan valitusperusteet on hylätty samoin kuin Fresh Marinen vastavalitus, molempien asianosaisten on vastattava omista kuluistaan.
X Ratkaisuehdotus
149. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
- hylkää valituksen ja vastavalituksen sekä
- toteaa, että komissio ja Fresh Marine vastaavat kumpikin omista oikeudenkäyntikuluistaan.