62024CJ0516
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
12 päivänä maaliskuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Oikeudellinen yhteistyö siviilioikeudellisissa asioissa – Asetus (EY) N:o 4/2009 – Toimivalta elatusvelvollisuutta koskevissa asioissa – 12 artikla – Vireilläolo – Sen tuomioistuimen, jossa asia on pantu ensimmäisenä vireille, määrittäminen – 9 artiklan a alakohta – Haastehakemusta vastaavan asiakirjan käsite – Elatusvelkojan oikeusapuhakemuksen jättäminen jäsenvaltion tuomioistuimeen tarkoituksena nostaa myöhemmin kanne kyseisen elatusvelkojan elatusta koskevan velvollisuuden muuttamiseksi – Elatusvelallisen toisen jäsenvaltion tuomioistuimessa tämän jälkeen nostama kanne elatusvelvollisuuden muuttamiseksi – Elatusvelkojan myöhemmin ensimmäisessä tuomioistuimessa nostama kanne, kun kyseinen tuomioistuin on myöntänyt hänelle oikeusapua – Kyseisen oikeusapuhakemuksen luokittelu vastaavaksi asiakirjaksi – Edellytykset
Asiassa C‑516/24 [Winderwill] (
i
),
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Amtsgericht Schleswig (Schleswigin alioikeus, Saksa) on esittänyt 22.7.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 24.7.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
BC, jota edustaa hänen laillinen edustajansa,
vastaan
LG,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit O. Spineanu-Matei (esittelevä tuomari), S. Rodin, N. Piçarra ja N. Fenger,
julkisasiamies: R. Norkus,
kirjaaja: hallintovirkamies E. Sartori,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 18.6.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
BC, edustajanaan A. Kröner, Rechtsanwältin,
–
LG, edustajanaan M. Horn, Rechtsanwältin,
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller, M. Hellmann ja A. Sahner,
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään A. Pagáčová, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B. Ernst, M. Wasmeier ja W. Wils,
kuultuaan julkisasiamiehen 2.10.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 (EUVL 2009, L 7, s. 1) 9 artiklan a alakohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain alaikäinen lapsi BC ja hänen isänsä LG ja jossa on kyse LG:n elatusvelvollisuuden muuttamisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Lugano II ‑yleissopimus
3
Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeuden alalla koskevan yleissopimuksen, joka on allekirjoitettu 30.10.2007 (jäljempänä Lugano II ‑yleissopimus) ja joka hyväksyttiin Euroopan yhteisön puolesta 27.11.2008 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/430/EY (EUVL 2009, L 147, s. 1), 27 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Jos tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita eri sopimusvaltioissa, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen.
2.   Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tulee muiden tuomioistuinten tuon tuomioistuimen toimivallan vuoksi jättää asia tutkimatta.”
4
Yleissopimuksen 30 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Tätä jaksoa sovellettaessa asian katsotaan olevan vireillä tuomioistuimessa:
1.
ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava asiakirja jätetään tuomioistuimeen, edellyttäen, että kantaja ei ole sen jälkeen jättänyt ryhtymättä häneltä edellytettyihin toimiin haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle – –”
Unionin oikeus
Asetus (EY) N:o 44/2001
5
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1) 27 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, että tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen.
2.   Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tulee muiden tuomioistuinten tuon tuomioistuimen toimivallan vuoksi jättää asia tutkimatta.”
6
Asetuksen 30 artiklan 1 alakohdan sanamuoto oli seuraava:
”Tätä jaksoa sovellettaessa asian katsotaan olevan vireillä tuomioistuimessa:
1)
ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava asiakirja jätetään tuomioistuimeen, edellyttäen, että kantaja ei ole sen jälkeen jättänyt ryhtymättä häneltä edellytettyihin toimiin haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle – –”
Asetus N:o 4/2009
7
Asetuksen N:o 4/2009 johdanto-osan 15 ja 36 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(15)
Jotta voidaan suojata elatusvelkojien edut ja edistää hyvää oikeudenkäyttöä Euroopan unionissa, olisi [asetuksesta N:o 44/2001] johtuvia toimivaltasääntöjä mukautettava. – –
– –
(36)
Menettelyjä koskevat kulut huomioon ottaen olisi säädettävä erityisen suopeasta oikeusapujärjestelystä, jonka mukaan sellaisissa menettelyissä, jotka liittyvät alle 21-vuotiaita lapsia koskeviin elatusvelvoitteisiin ja jotka toteutetaan keskusviranomaisten välityksellä, aiheutuvista kustannuksista vastataan kokonaisuudessaan. Euroopan unionissa [oikeussuojakeinojen parantamisesta rajat ylittävissä riita-asioissa vahvistamalla oikeusapuun kyseisissä riita-asioissa liittyvät yhteiset vähimmäisvaatimukset 27.1.2003 annetun neuvoston] direktiivin 2003/8/EY [(EYVL 2003, L 26, s. 41)] nojalla tällä hetkellä voimassa olevia oikeusapua koskevia säännöksiä olisi siksi täydennettävä erityissäännöksillä, joilla luodaan erityinen oikeusapujärjestely elatusvelvoitteita koskevissa asioissa. – –”
8
Asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan, jonka otsikko on ”Asian vireillepano tuomioistuimessa”, sanamuoto on seuraava:
”Tätä lukua sovellettaessa asian katsotaan olevan vireillä tuomioistuimessa:
a)
ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava asiakirja jätetään tuomioistuimeen, edellyttäen, että kantaja ei ole sen jälkeen jättänyt toteuttamatta häneltä edellytettyjä toimenpiteitä haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle, tai,
b)
jos kyseinen asiakirja on annettava tiedoksi ennen sen jättämistä tuomioistuimeen, ajankohtana, jona tiedoksiannosta vastaava viranomainen ottaa sen vastaan, edellyttäen, että kantaja ei ole sen jälkeen jättänyt toteuttamatta häneltä edellytettyjä toimenpiteitä asiakirjan jättämiseksi tuomioistuimeen.”
9
Asetuksen 12 artiklassa, jonka otsikko on ”Vireilläolo”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa pannaan samojen osapuolten välillä vireille samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on pantu vireille ensimmäisenä, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, että tuomioistuin, jossa kanne on pantu ensimmäisenä vireille, on toimivaltainen.
2.   Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on pantu ensimmäisenä vireille, on toimivaltainen, on muiden tuomioistuinten tuon tuomioistuimen toimivallan vuoksi jätettävä asia tutkimatta.”
10
Kyseisen asetuksen 44 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus oikeusapuun”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvan riita-asian osapuolilla on oltava tässä luvussa määriteltyjen edellytysten mukaisesti tosiasiallinen mahdollisuus saada oikeutta toisessa jäsenvaltiossa, täytäntöönpano- ja muutoksenhakumenettelyt mukaan lukien.
– –
2.   Tämän tosiasiallisen oikeuden saamisen turvaamiseksi jäsenvaltiot antavat oikeusapua tämän luvun mukaisesti, paitsi jos sovelletaan 3 kohtaa.
3.   VII luvun soveltamisalaan kuuluvissa tapauksissa jäsenvaltio ei ole velvollinen antamaan oikeusapua, jos ja siinä määrin kun tämän jäsenvaltion menettelyt antavat osapuolille mahdollisuuden hoitaa asia ilman tarvetta oikeusapuun, ja keskusviranomainen tarjoaa tarvittavat palvelut veloituksetta.
4.   Oikeusavun saannin edellytykset eivät saa olla tiukempia kuin vastaavien kansallisten asioiden osalta on säädetty.
– –”
11
Asetuksen 46 artiklan, jonka otsikko on ”Maksuton oikeusapu sellaisten keskusviranomaisten toimittamien hakemusten osalta, jotka koskevat lasten elatusapua”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion on annettava maksutonta oikeusapua kaikkien velkojan 56 artiklan nojalla esittämien hakemusten osalta, jotka koskevat vanhemman ja lapsen suhteesta johtuvia elatusvelvoitteita alle 21-vuotiaaseen henkilöön nähden.
2.   Sen estämättä, mitä 1 kohdassa säädetään, pyynnön vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi muiden kuin 56 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädettyjen hakemusten osalta evätä maksuttoman oikeusavun, jos se katsoo, että vaatimus tai mahdollinen muutoksenhaku on selvästi perusteeton.”
Saksan oikeus
Perhe- ja hakemuslainkäyttöasioissa noudatettavasta menettelystä annettu laki
12
Perhe- ja hakemuslainkäyttöasioissa noudatettavasta menettelystä 17.12.2008 annetun lain (Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit; BGBl. 2008 I, s. 2586), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 113 §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että tiettyjä kyseisen lain säännöksiä ei sovelleta avioliittoa koskevissa asioissa ja perheoikeudellisissa riita-asioissa. Kyseisen säännöksen toisessa virkkeessä säädetään, että tältä osin sovelletaan soveltuvin osin siviiliprosessilain (Zivilprozessordnung) yleisiä säännöksiä ja alueellisissa alioikeuksissa (Landgerichte) käytäviä menettelyjä koskevia siviiliprosessilain säännöksiä.
ZPO
13
Siviiliprosessilain (jäljempänä ZPO), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 114 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Asianosainen, joka ei henkilökohtaisen ja taloudellisen tilanteensa vuoksi voi vastata oikeudenkäyntikuluista tai voi vastata niistä vain osittain tai useammassa erässä, voi hakemuksesta saada oikeusapua, jos aiotulla oikeussuojakeinolla tai puolustautumiskeinolla on riittävät menestymisen mahdollisuudet eikä se vaikuta aiheettomalta. – –”
14
ZPO:n 117 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Oikeusapua koskeva hakemus on tehtävä asiaa käsittelevälle tuomioistuimelle; hakemus voidaan esittää suullisesti kirjaamossa kirjattavaksi. Hakemuksessa on esitettävä riidan tiedot ja mainittava todisteet. – –
2.   Hakemukseen on liitettävä asianosaisen ilmoitus henkilökohtaisesta ja taloudellisesta tilanteestaan (perhesuhteet, ammatti, varallisuus, tulot ja rasitteet) sekä vastaavat asiakirjatodisteet. Ilmoitus ja asiakirjatodisteet voidaan antaa vastapuolelle tiedoksi ainoastaan asianosaisen suostumuksella, jollei vastapuolella ole siviilioikeudellisten säännösten nojalla oikeus saada tietoa hakijan tuloista ja omaisuudesta. Hakijalla on oltava mahdollisuus esittää huomautuksensa ennen kuin hänen ilmoituksensa toimitetaan vastapuolelle. Hänelle ilmoitetaan ilmoituksensa toimittamisesta.
– –”
15
ZPO:n 118 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”Vastapuolella on oltava mahdollisuus ottaa kantaa siihen, katsooko hän oikeusavun myöntämisedellytysten täyttyvän, jollei tämä vaikuta erityisistä syistä epätarkoituksenmukaiselta. Tämä kannanotto voidaan esittää suullisesti kirjaamossa kirjattavaksi. Tuomioistuin voi kutsua osapuolet suulliseen käsittelyyn, jos on odotettavissa, että asiasta päästään sopimukseen; sovinto on kirjattava tuomioistuimen pöytäkirjaan. – –”
16
ZPO:n 167 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jos tiedoksiannossa on noudatettava määräaikaa tai jos vanhentumisaika on aloitettava uudelleen tai keskeytettävä siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch; RGBl. 1896, s. 195) 204 §:n nojalla, tämä vaikutus toteutuu jo hakemuksen tai ilmoituksen vastaanottamisen yhteydessä, jos tiedoksianto tapahtuu pian sen jälkeen.”
Siviililaki
17
Siviililain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 204 §:n 1 momentin 14 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vanhentuminen keskeytyy – –
14.
oikeusavun myöntämistä koskevan ensimmäisen hakemuksen tiedoksiannosta; jos tiedoksianto tapahtuu pian hakemuksen jättämisen jälkeen, vanhentumisen keskeytyminen alkaa hakemuksen jättämisestä.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
18
BC, joka asuu Ruotsissa ja joka oli pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan alaikäinen, on Saksassa asuvan LG:n poika.
19
BC, jota edustaa Bundesamt für Justiz (liittovaltion oikeushallintovirasto), jätti 17.12.2021 ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Amtsgericht Schleswigiin (Schleswigin alioikeus, Saksa) oikeusapuhakemuksen tarkoituksenaan nostaa myöhemmin kanne hänen elatustaan koskevan LG:n velvollisuuden muuttamisesta. Tämän hakemuksen liitteenä oli luonnos kyseisen velvollisuuden muuttamiseksi myöhemmin siinä tapauksessa, että haettu oikeusapu myönnettäisiin, nostettavasta kanteesta.
20
Ennen kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin antoi ratkaisun BC:n oikeusapuhakemuksesta, LG nosti 28.1.2022 Eskilstuna tingsrättissä (Eskilstunan käräjäoikeus, Ruotsi) kanteen, joka koski hänen BC:n elatusta koskevan velvollisuutensa muuttamista.
21
Sen jälkeen, kun BC:n oikeusapuhakemus hyväksyttiin 27.5.2022, BC nosti ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen edellä 19 kohdassa mainitun muuttamista koskevan kanteen. Se annettiin tiedoksi LG:lle 21.7.2022.
22
Ruotsissa Eskilstuna tingsrätt hylkäsi LG:n kanteen sillä perusteella, ettei sillä ollut kansainvälistä toimivaltaa. Högsta domstolen (korkein oikeus, Ruotsi) kumosi kyseisen hylkäämispäätöksen ja palautti asian Eskilstuna tingsrättiin; Eskilstuna tingsrätt päätti 6.5.2024 antamallaan päätöksellä keskeyttää asian käsittelyn asetuksen N:o 4/2009 12 artiklan 1 kohdan nojalla.
23
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää pääasiallisesti, että sen on määritettävä, onko sillä eikä Eskilstuna tingsrättillä kansainvälinen toimivalta käsitellä pääasia asetuksen N:o 4/2009 12 artiklassa, luettuna yhdessä sen 9 artiklan a alakohdan kanssa, tarkoitettuna tuomioistuimena, jossa kanne on pantu ensimmäisenä vireille. Asia voi olla näin vain siinä tapauksessa, että on katsottava, että oikeusapuhakemus, jonka BC jätti ennen kuin LG pani asian vireille ruotsalaisessa tuomioistuimessa, on kyseisen 9 artiklan a alakohdassa tarkoitettu haastehakemusta vastaava asiakirja. Tästä on kuitenkin eriäviä näkemyksiä kansallisessa oikeuskäytännössä ja oikeuskirjallisuudessa.
24
Tässä tilanteessa Amtsgericht Schleswig on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko oikeusapuhakemusta, johon on liitetty luonnoksena elatusavun muuttamista koskeva vaatimus, joka on tarkoitus toimittaa virallisesti, jos oikeusapu myönnetään, pidettävä [asetuksen N:o 4/2009] 9 artiklan a alakohdassa tarkoitettuna vastaavana asiakirjana, mikä merkitsee sitä, että asia on pantu vireille kansallisessa tuomioistuimessa ja että kyseisen tuomioistuimen toimivalta on vahvistettu?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
25
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että sellaista tuomioistuimeen jätettyä oikeusapuhakemusta, johon on liitetty luonnos kanteesta, jonka hakija aikoo nostaa elatusvelvollisuutta koskevassa pääasiassa siinä tapauksessa, että haettu oikeusapu myönnetään, on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna vastaavana asiakirjana.
26
Aluksi on todettava ensiksi, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää, että pääasiassa, jossa ovat vastakkain BC ja LG ja jossa on kyse LG:n elatusvelvollisuuden muuttamisvaatimuksesta, kyseisen tuomioistuimen on ratkaistava kysymys, joka koskee sen kansainvälistä toimivaltaa tilanteessa, jossa ruotsalainen tuomioistuin on asiassa, jossa ovat vastakkain LG ja BC ja jossa on kyse vaatimuksesta muuttaa kyseistä velvollisuutta, keskeyttänyt sen käsittelyn asetuksen N:o 4/2009 12 artiklan 1 kohdan nojalla.
27
Kyseisessä säännöksessä säädetään, että jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa pannaan samojen osapuolten välillä vireille samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on pantu vireille ensimmäisenä, on omasta aloitteestaan keskeytettävä asian käsittely, kunnes on ratkaistu, että tuomioistuin, jossa kanne on pantu ensimmäisenä vireille, on toimivaltainen.
28
Nyt käsiteltävässä asiassa esitetyn kysymyksen sanamuodosta ja perusteluista ilmenee, että pyrkiessään selvittämään, onko asia pantu ensimmäisenä vireille ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vai asian käsittelyn edellä mainitun säännöksen perusteella keskeyttäneessä ruotsalaisessa tuomioistuimessa, kun otetaan huomioon asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdassa säädetty asian vireillepanoa koskeva sääntö, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että pääasian ja ruotsalaisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian välillä on vireilläolovaikutustilanne, sillä kyseisissä asioissa ovat vastakkain BC ja LG ja niissä on kyse siitä, onko BC:n elatusta koskevaa LG:n velvollisuutta muutettava.
29
Toiseksi on muistutettava, että sikäli kuin elatusvelvoitteita koskevissa asioissa asetuksen N:o 4/2009 toimivaltasääntöjä koskevilla säännöksillä on korvattu asetuksen N:o 44/2001 säännökset, viimeksi mainitun asetuksen säännösten tulkintaa koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö koskee myös asetuksen N:o 4/2009 säännösten tulkintaa, mikäli näiden säännösten voidaan katsoa vastaavan toisiaan (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2014, Sanders ja Huber, C‑400/13 ja C‑408/13, EU:C:2014:2461, 23 kohta ja tuomio 6.6.2024, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, 23 ja 24 kohta). Sama pätee unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, joka koskee Lugano II ‑yleissopimuksen, asetuksen N:o 44/2001 ja asetuksen N:o 4/2009 vastaavien määräysten ja säännösten tulkintaa (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 42 ja 47 kohta).
30
Unionin tuomioistuin on jo katsonut, että asetuksen N:o 4/2009 12 artikla vastaa asetuksen N:o 44/2001 27 artiklaa ja Lugano II ‑yleissopimuksen 27 artiklaa (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 44 ja 46 kohta ja tuomio 6.6.2024, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, 26 kohta). Lisäksi asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdan sanamuoto on lähes sama kuin asetuksen N:o 44/2001 30 artiklan 1 kohdan sanamuoto ja Lugano II ‑yleissopimuksen 30 artiklan 1 kohdan sanamuoto (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 45 ja 46 kohta).
31
Näiden alustavien huomautusten jälkeen on muistutettava, että asetuksen N:o 4/2009 12 artiklassa säädetyllä vireilläolovaikutusta koskevalla säännöllä pyritään hyvän lainkäytön varmistamiseksi, sellaisena kuin siitä muistutetaan muun muassa kyseisen asetuksen johdanto-osan 15 perustelukappaleessa, saamaan rinnakkaiset oikeudenkäynnit eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa mahdollisimman vähiin ja välttämään se, että annettaisiin keskenään ristiriitaisia tuomioita, kun useilla tuomioistuimilla on toimivalta ratkaista sama asia. Kyseisessä 12 artiklassa säädetty vireilläolovaikutustilanteiden ratkaisemista koskeva järjestelmä on luonteeltaan objektiivinen ja automaattinen, ja se perustuu siihen ajalliseen järjestykseen, jossa asiat on pantu vireille kyseessä olevissa tuomioistuimissa (ks. vastaavasti tuomio 6.6.2024, Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, 27 ja 29 kohta) siten, että sen tuomioistuimen, jossa yksi asianosaisista on ensimmäisenä tehnyt aloitteen asian vireille panemiseksi, katsotaan olevan toimivaltainen.
32
Tässä yhteydessä asetuksen N:o 4/2009 9 artiklassa määritellään yhtenäisesti ja itsenäisesti kyseisen asetuksen 12 artiklaa sovellettaessa se ajankohta, jona asian katsotaan tulevan vireille tuomioistuimessa, sen vaaran vähentämiseksi, että eri jäsenvaltioissa on vireillä samanaikaisia menettelyjä (ks. analogisesti tuomio 4.5.2017, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, 29 kohta ja tuomio 20.12.2017, Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, 50 kohta). Kyseisellä 9 artiklalla pyritään ratkaisemaan ongelmia, jotka aiheutuvat vireilletuloajankohdan määrittämisessä esiintyvistä kansallisista eroista; kyseinen päivämäärä on määritettävä itsenäisesti. Lisäksi kyseisen 9 artiklan tavoite on vähentää oikeudellista epävarmuutta, jota aiheutui siitä, että jäsenvaltioissa oli hyvin erilaisia säännöksiä, joiden mukaisesti määritettiin ajankohta, jona asian katsottiin tulleen vireille tuomioistuimessa, aineellisella oikeussäännöllä, jolla kyetään määrittämään tämä ajankohta yksinkertaisella ja yhtenäisellä tavalla (ks. analogisesti tuomio 4.5.2017, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, 30 kohta).
33
Kyseisen 9 artiklan a alakohdan mukaan asia tulee vireille tuomioistuimessa ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava asiakirja jätetään tuomioistuimeen, edellyttäen, että kantaja ei ole sen jälkeen jättänyt toteuttamatta häneltä edellytettyjä toimenpiteitä haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kyseisen säännöksen ja erityisesti siihen sisältyvän vastaavan asiakirjan käsitteen tulkintaa.
34
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdassa säädetyn kaltaisia toimivaltasääntöjä koskevia säännöksiä ei ole tulkittava siten, että niissä ainoastaan viitattaisiin jäsenvaltioiden sisäiseen oikeuteen, vaan niitä on tulkittava itsenäisesti ottaen huomioon niiden sanamuoto ja käyttäen perustana kyseisen asetuksen tavoitteita ja järjestelmää sekä niitä yleisiä periaatteita, jotka ilmenevät kansallisten oikeusjärjestysten muodostamasta kokonaisuudesta (ks. vastaavasti tuomio 18.12.2014, Sanders ja Huber, C‑400/13 ja C‑408/13, EU:C:2014:2461, 24 ja 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja analogisesti tuomio 7.5.2020, Rina, C‑641/18, EU:C:2020:349, 30 kohta).
35
Asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdan sanamuodosta ilmenee, että vastaavan asiakirjan käsitettä on arvioitava suhteessa haastehakemuksen käsitteeseen sillä täsmennyksellä, että yleiskielisen merkityksensä mukaan ilmaisu ”vastaava” ei merkitse sitä, että vastaavan asiakirjan olisi oltava identtinen haastehakemuksen kanssa vaan sen on oltava rinnastettavissa oleva asiakirja, jolla on sama tehtävä.
36
Asetuksessa N:o 4/2009 tarkoitettujen elatusvelvoitteiden alalla haastehakemuksen tarkoituksena on saattaa pääasia vireille tuomioistuimessa lähtökohtaisesti kontradiktorisessa menettelyssä yhden tai useamman kantajan ja yhden tai useamman vastaajan välillä. Kyseisen asetuksen 9 artiklan a alakohdan lopussa olevasta edellytyksestä, jonka mukaan kantajan ei ole tullut haastehakemuksen tai vastaavan asiakirjan jättämisen jälkeen jättää toteuttamatta häneltä edellytettyjä toimenpiteitä asianomaisen asiakirjan antamiseksi tiedoksi vastaajalle, käy lisäksi ilmi, että asia on pitänyt panna vireille kontradiktorisessa menettelyssä.
37
On myös muistutettava – kuten edellä 31 kohdassa on esitetty –, että kyseisen asetuksen 12 artiklassa säädettyjen vireilläolovaikutusta koskevien sääntöjen tarkoituksena on varmistaa, että kunnioitetaan ajallista järjestystä, jossa asia on pantu vireille tuomioistuimissa, ja että näin ollen kunnioitetaan sen asianosaisen, joka on ensimmäisenä tehnyt aloitteen kyseessä olevan asian vireille panemiseksi, tekemää oikeuspaikan valintaa.
38
Näin ollen on katsottava, että määritettäessä vireilläolovaikutustapauksessa sitä tuomioistuinta, jossa asia on pantu vireille ensimmäisenä, vastaavan asiakirjan käsite kattaa kaikki asiakirjat, joilla on läheinen yhteys kyseessä olevan oikeusriidan asiakysymykseen siten, että voidaan katsoa haastehakemukseen rinnastettavalla tavalla, että kyseinen asia on pantu vireille vaikka vain osittain tai alustavasti sen mahdollistamiseksi, että kyseisen asian asianosaiset voivat vaihtaa näkemyksiä kontradiktorisessa menettelyssä.
39
Asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdan sanamuodosta ei kuitenkaan ilmene, että vastaavan asiakirjan ja haastehakemuksen käsitteet sulkisivat toisensa pois siten, että kyseisellä säännöksellä estettäisiin kaikissa olosuhteissa se, että haastehakemus ja vastaava asiakirja voisivat seurata toisiaan ajallisesti. Koska sana ”vastaava” ei nimittäin merkitse identtistä, ei ole poissuljettua, että vastaava asiakirja voi edeltää haastehakemusta silloin, kun ne vastaavuuden edellytykset täyttyvät, joiden perusteella voidaan katsoa – kuten edeltävästä kohdasta ilmenee –, että asia on pantu vireille, eli läheinen yhteys oikeusriidan asiakysymykseen ja menettelyn kontradiktorisuus.
40
Unionin tuomioistuin on jo katsonut tältä osin, että kun kahden peräkkäisen menettelyn väliselle suhteelle on ominaista itsenäisyys tai selkeä katko, ei voida katsoa, että on tehty aloite asian vireille panemiseksi silloin, kun on toimitettu asiakirja, jolla ensimmäinen näistä menettelyistä on aloitettu, joten kyseistä asiakirjaa ei voida siten pitää asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdassa tarkoitettuna vastaavana asiakirjana (ks. vastaavasti tuomio 4.5.2017, HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, 35 kohta).
41
Sitä vastoin tilanteessa, jossa kahden peräkkäisen menettelyn väliselle suhteelle ei ole ominaista itsenäisyys tai selkeä katko vaan kyseisillä menettelyillä on läheinen asiakysymystä koskeva yhteys, sen ajallisen järjestyksen, jossa asia on pantu vireille asianomaisissa tuomioistuimissa, kunnioittamista ja näin ollen sen asianosaisen, joka on tehnyt aloitteen asian vireille panemiseksi, tekemän oikeuspaikan valinnan kunnioittamista koskevaa tavoitetta ei saavutettaisi, jos hyväksyttäisiin, että vastaaja voisi sellaisten ajankohtien, jolloin saman jäsenvaltion tuomioistuimessa pannaan vireille kaksi peräkkäistä kontradiktorista menettelyä, joilla on läheinen asiakysymystä koskeva yhteys, välillä kiertää kyseisen valinnan saattamalla asian toisen jäsenvaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi käyttämällä hyväkseen sitä, että hän sai näistä kahdesta menettelystä ensimmäisen yhteydessä tiedon jälkimmäisestä menettelystä, joka on tarkoitus panna vireille pääasiassa.
42
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, voidaanko oikeusapuhakemusta, jonka BC jätti kyseiseen tuomioistuimeen ennen kuin LG nosti kanteen Ruotsissa, pitää asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdassa tarkoitettuna asiakirjana, joka vastaa haastehakemusta, jonka BC jätti kyseiseen tuomioistuimeen sen jälkeen, kun se oli myöntänyt hänelle pyydetyn oikeusavun ja LG oli nostanut kyseisen kanteen. Tätä varten unionin tuomioistuin voi ennakkoratkaisun antaessaan tehdä täsmennyksiä ohjatakseen kansallista tuomioistuinta tämän ratkaisussa (tuomio 15.1.2026, bluechip, C‑822/24, EU:C:2026:13, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43
Ellei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä olevista tarkastuksista muuta johdu, Saksan hallituksen kirjallisista huomautuksista ja sen istunnossa antamista vastauksista ilmenee ensiksi, että ZPO:n 117 §:n, jota sovelletaan soveltuvin osin pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa perheoikeudellisen riita-asian menettelyssä perhe- ja hakemuslainkäyttöasioissa noudatettavasta menettelystä annetun lain, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, 113 §:n 1 momentin nojalla, mukaan BC:n kaltainen kantaja voi pyytää oikeusapua tuomioistuimelta, joka käsittelee asiakysymyksen, esittämällä muun muassa asiaan liittyvät tosiseikat ja todisteet.
44
Toiseksi kun otetaan huomioon se, että ZPO:n 114 §:n 1 momentin mukaan oikeusapua voidaan myöntää BC:n kaltaiselle kantajalle ainoastaan silloin, jos aiotulla oikeussuojakeinolla on riittävät menestymisen mahdollisuudet eikä se vaikuta aiheettomalta, kantajan on lähtökohtaisesti liitettävä oikeusapuhakemukseensa kannekirjelmän luonnos tai sisällytettävä siihen olennaiset seikat siitä kanteesta, jonka hän aikoo nostaa, jos haettu oikeusapu myönnetään, jotta tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi selvittää, täyttyvätkö kyseisen avun myöntämisen edellytykset.
45
Kolmanneksi ZPO:n 118 §:n 1 momentista ilmenee, että vastapuolella on oltava mahdollisuus ottaa kantaa siihen, katsooko hän kyseisten edellytysten täyttyvän, jollei tämä vaikuta erityisistä syistä epätarkoituksenmukaiselta, mikä merkitsee – kuten Saksan hallitus esitti istunnossa –, että tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, antaa vastapuolelle tiedon oikeusapuhakemuksesta; kyseinen tiedon antaminen toteutetaan yleensä pelkällä ilmoituksella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen tuomioistuimen mahdollisuutta tehdä määrämuotoinen tiedoksianto.
46
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti ennakkoratkaisupyynnössään, siviililain 204 §:n, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, ja ZPO:n 167 §:n säännöksistä yhdessä luettuna ilmenee lisäksi, että oikeusapuhakemuksen tiedoksiannosta seuraa vanhentumisajan keskeytyminen kyseisen hakemuksen jättämispäivästä alkaen siinä tapauksessa, että hakemus on annettu tiedoksi pian sen jättämisen jälkeen.
47
Saksan oikeudesta, sellaisena kuin se on esitetty edellä 43–46 kohdassa, näyttää ilmenevän, että ellei ole erityisiä vastakkaisia syitä, oikeusapuhakemuksesta, johon sisältyvät erityisesti olennaiset seikat siitä kanteesta, joka nostetaan pääasiassa, jos haettu oikeusapu myönnetään, on annettava tieto vastapuolelle, jotta tällä on mahdollisuus ottaa kantaa siihen, onko aiotulla pääasiakanteella riittävät menestymisen mahdollisuudet ja vaikuttaako siltä, ettei se ole aiheeton.
48
On siis niin, että Saksan perheoikeudessa oikeusapumenettely on lähtökohtaisesti inter partes ‑menettely, joka liittyy läheisesti tulevaan kontradiktoriseen menettelyyn pääasiassa, koska sen avulla yhtäältä vastapuoli voi saada tiedon niistä vaatimuksista ja pääpiirteittäisistä argumenteista, joihin oikeusavun hakija aikoo vedota pääasiassa, sekä voi ottaa kantaa niihin ja toisaalta tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, voi tehdä prima facie ‑arvion asiakysymyksestä päättääkseen haetun oikeusavun myöntämisestä. Tällaista läheistä yhteyttä tukee lisäksi se, että tiedoksiannettu oikeusapuhakemus keskeyttää vanhentumisajan.
49
Näin ollen on katsottava, ellei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäviin kuuluvasta edellä 43–46 kohdassa mainittua Saksan oikeutta koskevasta selvityksestä muuta johdu, että kyseisessä oikeusjärjestyksessä tuomioistuimeen jätettyä oikeusapuhakemusta voidaan pitää asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdassa tarkoitettuna vastaavana asiakirjana.
50
Jotta oikeusapuhakemuksen ja pääasiamenettelyn välinen läheinen yhteys säilyy siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen oikeusapuhakemus voidaan luokitella vastaavaksi asiakirjaksi, kuitenkin edellytetään lisäksi ensiksi, että haettu oikeusapu on myönnetty, toiseksi, että pääasiakanne on nostettu kohtuullisessa ajassa kyseisen avun myöntämisen jälkeen, ja kolmanneksi, että kyseisen kanteen sisältö vastaa olennaisilta osin tuomioistuimen oikeusapumenettelyn aikana tutkiman pääasiakanteen luonnoksen sisältöä.
51
Komissio korosti istunnossa sitä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, antaako tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, pääasiassa kyseessä olevan kaltaisesta oikeusapuhakemuksesta yleensä vastapuolelle pelkän ilmoituksen sen sijaan, että se antaisi sen tiedoksi määrämuotoisesti. Tältä osin on korostettava, että vaikka asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdan lopussa säädetään vain tapauksista, joissa haastehakemus tai vastaava asiakirja on annettava tiedoksi, kantajalle asetettua velvollisuutta toteuttaa häneltä edellytettyjä toimenpiteitä asianomaisen asiakirjan antamiseksi tiedoksi voidaan soveltaa soveltuvin osin tapaukseen, jossa tuomioistuin, jossa asia on pantu vireille, antaa kyseisestä asiakirjasta pelkän ilmoituksen. Tästä seuraa, että pelkästään sillä, että oikeusapuhakemus toimitetaan vastapuolelle pelkän ilmoituksen avulla, ei ole vaikutusta siihen, luokitellaanko tällainen hakemus vastaavaksi asiakirjaksi.
52
Kuten Saksan hallitus myönsi istunnossa, kyseinen Saksan oikeuden erityispiirre voi kuitenkin estää tällaisen luokittelun tilanteessa, jossa ilmenee, että vastapuoli ei ole saanut ilmoitusta oikeusapuhakemuksesta eikä oikeusapumenettely ollut kontradiktorinen ilman, että vastapuolella olisi myöhemmin käytettävissään keinoja tilanteen korjaamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarvittaessa selvittää kyseinen seikka.
53
Lopuksi on täsmennettävä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen oikeusapuhakemuksen luokittelussa asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohdassa tarkoitetuksi vastaavaksi asiakirjaksi otetaan huomioon myös se merkitys, joka kyseisessä asetuksessa annetaan tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi oikeusapujärjestelmälle tekijänä, joka on yhtä aikaa erottamaton osa elatusvelvollisuutta koskevia riita-asioita ja välttämätön sellaisille elatusvelkojille, joilla ei ole riittäviä varoja, jotta he voisivat vedota oikeuksiinsa. Tämä ilmenee kyseisen asetuksen 44 ja 46 artiklasta, luettuna sen johdanto-osan 36 perustelukappaleen valossa.
54
Edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 4/2009 9 artiklan a alakohtaa on tulkittava siten, että sellaista tuomioistuimeen jätettyä oikeusapuhakemusta, johon on liitetty luonnos kanteesta, jonka kantaja aikoo nostaa elatusvelvollisuutta koskevassa pääasiassa siinä tapauksessa, että haettu oikeusapu myönnetään, on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna vastaavana asiakirjana, jos asianomaisessa menettelyssä vastapuolella, jolle annetaan ilmoitus kyseisestä oikeusapuhakemuksesta, mukaan luettuna kyseinen pääasiassa nostettavan kanteen luonnos, on mahdollisuus ottaa kantaa siihen, onko pääasiakanteella riittävät menestymisen mahdollisuudet ja vaikuttaako siltä, ettei se ole aiheeton, ja jos kyseinen kanne nostetaan kohtuullisen ajan kuluessa kyseisen avun myöntämisen jälkeen sisällöltään kyseisen luonnoksen sisältöä olennaisilta osin vastaavana.
Oikeudenkäyntikulut
55
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sekä yhteistyöstä elatusvelvoitteita koskevissa asioissa 18.12.2008 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 4/2009 9 artiklan a alakohtaa
on tulkittava siten, että
sellaista tuomioistuimeen jätettyä oikeusapuhakemusta, johon on liitetty luonnos kanteesta, jonka kantaja aikoo nostaa elatusvelvollisuutta koskevassa pääasiassa siinä tapauksessa, että haettu oikeusapu myönnetään, on pidettävä kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna vastaavana asiakirjana, jos asianomaisessa menettelyssä vastapuolella, jolle annetaan ilmoitus kyseisestä oikeusapuhakemuksesta, mukaan luettuna kyseinen pääasiassa nostettavan kanteen luonnos, on mahdollisuus ottaa kantaa siihen, onko pääasiakanteella riittävät menestymisen mahdollisuudet ja vaikuttaako siltä, ettei se ole aiheeton, ja jos kyseinen kanne nostetaan kohtuullisen ajan kuluessa kyseisen avun myöntämisen jälkeen sisällöltään kyseisen luonnoksen sisältöä olennaisilta osin vastaavana.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.