61993CJ0301_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom af 18. maj 1993 indgaaet til Domstolen den 1. juni s.aa. har Tribunal du travail de Mons (Belgien) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 46 og 51 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag, som Lio Bettaccini har anlagt mod Fonds national de retraite des ouvriers mineurs, angaaende beregningen af en invalidepension, som sagsoegte yder sagsoegeren.
3 Sagsoegeren, der er italiensk statsborger og nu er bosiddende i Italien, har siden den 1. marts 1962 oppebaaret en invalidepension fra den kompetente institution i Belgien. Han oppebaerer tillige en invalidepension i Italien.
4 Sagsoegeren opfyldte i Belgien samtlige de efter belgisk lovgivning gaeldende betingelser for erhvervelse af ret til invalidepension, uden at det var noedvendigt at inddrage forsikringsperioder tilbagelagt i en anden medlemsstat. Sagsoegerens italienske invalidepension er derimod en forholdsmaessigt beregnet pension, som han har erhvervet ret til ved sammenlaegning af forsikringsperioder, som han har tilbagelagt i Italien og i Belgien. En anvendelse af de efter belgisk national lovgivning gaeldende antikumulationsregler medfoerte fra starten en nedsaettelse af det belgiske pensionsbeloeb med henblik paa at tage hoejde for sagsoegerens italienske pension. Den saaledes fastsatte pension blev udbetalt til og med december 1989.
5 I juni 1992 blev Commission adminsitrative de la Caisse de prévoyance de Charleroi (herefter benaevnt "Commission administrative") gjort bekendt med, at sagsoegeren siden den 1. januar 1990 i Italien ud over sin italienske invalidepension havde oppebaaret en ny form for ydelse, "familietilskud" (assegno per il nucleo familiare), der androg 90 000 LIT om maaneden, som ydelse for den familieenhed, som sagsoegeren og hans hustru udgjorde.
6 De omhandlede familietilskud blev indfoert som et led i den italienske sociale sikringsordning med virkning fra den 1. januar 1988 ved lovdekret nr. 69 af 13. marts 1988 (GURI nr. 61 af 14.3.1988), der senere blev ophoejet til lov nr. 153 af 13. maj 1988 (GURI nr. 112 af 14.5.1988, herefter benaevnt "lov nr. 153"). Blandt andet for arbejdstagere, pensionsmodtagere og modtagere af sociale sikringsydelser med tilknytning til en loennet beskaeftigelse traadte disse tilskud i stedet for familieydelser, supplerende familieydelser og alle andre former for familieydelser uanset betegnelse. Efter den naevnte lovgivning bestaar en "familieenhed" som omhandlet af aegtefaeller, der ikke er separeret, og af boern under 18 aar, idet der for handicappede boern dog ikke gaelder nogen aldersgraense. Udbetales familietilskuddet til en person, der oppebaerer invalidepension, afhaenger ydelsesbeloebet ikke af invalidepensionens stoerrelse, men af familiens indkomst og af det antal personer, som familieenheden bestaar af. Ydelsesbeloebet svarer herved til det ydelsesbeloeb, som udbetales til personer, der er erhvervsaktive, arbejdsloese eller alderspensionsmodtagere, og hvis forhold er de samme med hensyn til indkomst og familieenhedens sammensaetning.
7 Commission administrative lagde til grund, at familietilskuddene udgjorde en integrerende del af den italienske pension, hvorfor der i henhold til artikel 51, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 burde foretages en fornyet vurdering med hensyn til sagsoegerens belgiske invalidepensionsrettigheder for perioden efter den 1. januar 1990.
8 Artikel 51, der har overskriften "Regulering og fornyet beregning af ydelser", er affattet saaledes:
"1. Saafremt stoerrelsen af ydelser i de paagaeldende medlemsstater aendres med en bestemt procentdel eller et bestemt beloeb som foelge af stigninger i leveomkostningerne, aendringer i loenniveauet eller andre forhold, som giver anledning til regulering, finder en saadan aendring direkte anvendelse paa de ydelser, der er fastsat efter bestemmelserne i artikel 46, uden at der behoever foretages fornyet beregning i henhold til den naevnte artikel.
2. Derimod skal der, i tilfaelde af aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser, foretages fornyet beregning efter bestemmelserne i artikel 46."
9 Ved sin fornyede vurdering af spoergsmaalet om sagsoegerens rettigheder anvendte Commission administrative den belgiske antikumulationsregel i artikel 23, stk. 1, i kongelig anordning af 19. november 1970, hvorefter kumulation af invalidepension i henhold hertil med en eller flere alders- eller invalidepensionsydelser efter belgisk eller udenlandsk lovgivning kun kan ske op til et beloeb svarende til det aarlige pensionsbeloeb. Commission administrative nedsatte herefter sagsoegerens invalidepension med et beloeb svarende til de familietilskud, som denne havde oppebaaret i Italien fra den 1. januar 1990, og fremsatte krav om, at sagsoegeren tilbagebetalte 450 729 BFR for perioden 1. januar 1990 ° 31. oktober 1992.
10 Sagsoegeren indbragte denne afgoerelse for Tribunal du travail de Mons, idet han navnlig gjorde gaeldende, at de omhandlede familietilskud har karakter af familieydelser, der ikke udgoer en integrerende del af den italienske invalidepension, saaledes at det strider mod artikel 51 i forordning nr. 1408/71 at foretage en fornyet beregning af hans belgiske invalidepension.
11 Tribunal du travail de Mons var i tvivl om, hvorvidt den del af familietilskuddet, der udbetales for en aegtefaelle, som den paagaeldende forsoerger, vil kunne anses for en pensionsforhoejelse, der er omfattet af bestemmelserne i afsnit III, kapitel 3, i forordning nr. 1408/71, hvorfor retten har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Kan den belgiske stat ved en beregning i henhold til artikel 46, stk. 3, i forordning nr. 1408/71 laegge til grund, at den del af et italiensk familietilskud, som udbetales til en pensionsmodtager for en aegtefaelle, som denne forsoerger, jf. lov nr. 153 af 13. maj 1988, skal anses for en del af den paagaeldendes italienske invalidepension?
2) Skal artikel 51 i forordning nr. 1408/71 fortolkes saaledes, at der i anledning af, at familieydelser og supplerende familieydelser er blevet afloest af de ved lov nr. 153 af 13. maj 1988 indfoerte familietilskud, kan foretages sammenlignende beregning og en hermed forbundet fornyet fastsaettelse af nogle pensionsbeloeb paa grundlag af reglerne i national ret og i faellesskabsretten, jf. navnlig artikel 46 i forordning nr. 1408/71?"
12 Der boer i foerste raekke ske en undersoegelse af det andet spoergsmaal fra den forelaeggende retsinstans.
13 Ved dette spoergsmaal oenskes det i det vaesentlige oplyst, hvorvidt artikel 51 i forordning nr. 1408/71 for saa vidt angaar tilfaelde, hvor de i én medlemsstat udbetalte invalidepensionsydelser beregnes paa grundlag af forordningens artikel 46, skal fortolkes saaledes, at der ikke kan foretages nogen fornyet beregning af ydelserne i anledning af, at den paagaeldende i en anden medlemsstat faar tilkendt en ydelse som familietilskud efter lov nr. 153.
14 I henhold til artikel 51, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 skal der kun foretages en fornyet beregning efter artikel 46 i tilfaelde af "aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser".
15 Det maa derfor fastlaegges, hvilke former for ydelser der er omfattet af denne bestemmelse.
16 Det fremgaar af ordlyden og opbygningen af og af formaalet med artikel 51, at denne bestemmelse kun angaar ydelser, der er omfattet af bestemmelserne i afsnit III, kapitel 3, i forordning nr. 1408/71, hvilket kapitel finder anvendelse paa alderspensioner og ydelser ved doedsfald, dvs. ydelser til efterladte, samt paa ydelser ved invaliditet. Endvidere indeholder ordlyden af artikel 51, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 intet til stoette for, at den i bestemmelsen hjemlede fornyede beregning skulle kunne foretages i andre tilfaelde, end hvor der er sket en aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser omfattet af naevnte kapitel.
17 Det foelger heraf, at artikel 51 ikke kan bringes i anvendelse, naar der er tale om en aendring af reglerne for beregning af andre former for sociale sikringsydelser som f.eks. familieydelser.
18 De ovenfor i praemis 6 naevnte familietilskud har herved en saadan karakter, at de maa anses for omfattet af begrebet familieydelser i artikel 1, litra u), nr. i), i forordning nr. 1408/71. I henhold til denne bestemmelse forstaas ved "familieydelser" alle natural- eller kontantydelser, der tager sigte paa udligning af forsoergerbyrder inden for rammerne af en lovgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra h), i forordning nr. 1408/71. Det gaelder endvidere, at en ydelse, som uden videre tilkendes familier, der opfylder visse objektive kriterier, isaer vedroerende deres stoerrelse, indtaegter og formueforhold, skal sidestilles med en familieydelse efter artikel 4, stk. 1, litra h), i forordning nr. 1408/71 (jf. dom af 16.7.1992, sag C-78/91, Hughes, Sml. I, s. 4839).
19 Foelgelig er de omhandlede familietilskud omfattet af afsnit III, kapitel 7 ("Familieydelser og boernetilskud"), i forordning nr. 1408/71 og udelukket fra anvendelsesomraadet for kapitel 3. Den omstaendighed, at sagsoegeren har faaet tilkendt saadanne ydelser, kan derfor ikke give anledning til en anvendelse af forordningens artikel 51 og skaber hverken nogen forpligtelse eller befoejelse for Commission administrative til at foretage en fornyet beregning af sagsoegerens invalidepension paa grundlag af forordningens artikel 46.
20 Det andet spoergsmaal maa herefter besvares med, at for saa vidt angaar tilfaelde, hvor de i én medlemsstat udbetalte invalidepensionsydelser beregnes paa grundlag af artikel 46 i forordning nr. 1408/71, skal forordningens artikel 51 fortolkes saaledes, at der ikke kan foretages nogen fornyet beregning af ydelserne i anledning af, at den paagaeldende i en anden medlemsstat faar tilkendt en ydelse, der har karakter af en familieydelse som omhandlet i artikel 1, litra u), nr. i), i forordning nr. 1408/71, eller som kan sidestilles med en saadan, fordi den uden videre tilkendes familier, der opfylder visse objektive kriterier, isaer vedroerende deres stoerrelse, indtaegter og formueforhold.
21 Naar henses til besvarelsen af det andet spoergsmaal, er det ufornoedent at undersoege det foerste spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har indgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Anden Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail de Mons ved dom af 18. maj 1993, for ret:
For saa vidt angaar tilfaelde, hvor de i én medlemsstat udbetalte invalidepensionsydelser beregnes paa grundlag af artikel 46 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal forordningens artikel 51 fortolkes saaledes, at der ikke kan foretages nogen fornyet beregning af ydelserne i anledning af, at den paagaeldende i en anden medlemsstat faar tilkendt en ydelse, der har karakter af en familieydelse som omhandlet i artikel 1, litra u), nr. i), i forordning nr. 1408/71, eller som kan sidestilles med en saadan, fordi den uden videre tilkendes familier, der opfylder visse objektive kriterier, isaer vedroerende deres stoerrelse, indtaegter og formueforhold.