61988CC0219_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
1 . Bundesfinanzhof har anmodet Domstolen om en fortolkning af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1224/80 af 28 . maj 1980 om varers toldvaerdi ( 1 ) med henblik paa afgoerelse af en sag, der verserer for denne ret mellem virksomheden Malt GmbH ( herefter benaevnt "sagsoeger ") og Hauptzollamt Duesseldorf ( herefter benaevnt "Hauptzollamt ").
2 . De faktiske omstaendigheder i hovedsagen er i det vaesentlige foelgende .
I efteraaret 1981 importerede sagsoegeren argentinsk oksekoed afgiftsfrit til Faellesskabet inden for rammerne af et faellesskabstoldkontingent, der var aabnet ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 217/81 ( 2 ) vedroerende oksekoed af hoej kvalitet . For at opnaa afgiftsfritagelse har sagsoegeren i overensstemmelse med reglerne i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 263/81 ( 3 ) fremlagt et aegthedscertifikat for det importerede koed .
Ved importen anmeldte sagsoegeren fakturaprisen uden tillaeg af omkostningerne til aegthedscertifikaterne som toldvaerdi .
Hauptzollamt lagde derimod disse omkostninger til fakturaprisen med henblik paa beregningen af toldvaerdien .
Sagsoegeren indgav administrativ klage og anlagde senere sag, men fik ikke medhold . Sagsoegeren har foelgelig indgivet en revisionsanke for Bundesfinanzhof og har herunder isaer gjort gaeldende, at omkostningerne til certifikatet ikke er en integrerende del af varens koebspris, der forudgaaende er aftalt saerskilt .
3 . Ved kendelse af 26 . maj 1988 har Bundesfinanzhof forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Skal Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1224/80 af 28 . maj 1980 om varers toldvaerdi ( EFT L 134, s . 1 ), navnlig artikel 3, stk . 1 og stk . 3, litra a ), fortolkes saaledes, at beloeb, der ud over varens pris er betalt til saelgeren for aegthedscertifikater, der var noedvendige for at kunne benytte kontingentordningen, skal regnes med til den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ( transaktionsvaerdien ), ved vaerdiansaettelsen af argentinsk oksekoed, som blev ekspederet afgiftsfrit til fri omsaetning i 1981 inden for rammerne af et faellesskabstoldkontingent?
2 ) Hvis spoergsmaal 1 besvares bekraeftende :
Skal den naevnte forordning, navnlig artikel 3, stk . 4, litra b ), fortolkes saaledes, at de beloeb, der er betalt for certifikaterne, efter reglerne om varers toldvaerdi skal behandles som afgifter, der skal betales i Faellesskabet i forbindelse med importen?
3 ) Hvis spoergsmaal 2 besvares bekraeftende :
Skal den naevnte forordning, navnlig artikel 3, stk . 4, fortolkes saaledes, at kravet om separat angivelse i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indfoerte varer, ogsaa er opfyldt, naar der i fakturaen angives et samlet beloeb for varen og de beloeb, der er betalt for certifikaterne ( spm . 1 ), men stoerrelsen af disse beloeb ogsaa klart fremgaar?"
4 . Retsgrundlaget . Som foelge af forpligtelser, som Faellesskabet havde paataget sig inden for rammerne af Den Almindelige Overenskomst om Told - og Udenrigshandel ( herefter benaevnt "GATT "), vedtog Raadet den 20 . januar 1981 forordning nr . 217/81 om aabning af et faellesskabstoldkontingent for oksekoed af hoej kvalitet, fersk, koelet eller frosset, paa ialt 21 000 ton .
Den naevnte forordning forudsatte, at der blev udarbejdet en ordning for kontingentets anvendelse, som var baseret paa fremlaeggelse af et aegthedscertifikat, der garanterede varernes art, afsendelsessted og oprindelse, hvorved det navnlig skulle sikres, at alle interesserede parter i Faellesskabet havde lige og stadig adgang til dette kontingent, og at den fastsatte toldsats for dette kontingent anvendtes uden afbrydelser for al indfoersel af de paagaeldende varer til alle medlemsstater, indtil kontingentet var opbrugt ( 4 ).
Gennemfoerelsesbestemmelserne for forordning nr . 217/81 blev fastsat af Kommissionen ved forordning nr . 263/81 af 21 . januar 1981 . Denne forordning indeholdt en saerlig bestemmelse om, at den fuldstaendige suspension af importafgiften for det paagaeldende koed er betinget af, at der ved overgangen til fri omsaetning forelaegges et aegthedscertifikat, der skal garantere koedets oprindelse og kvalitet, samt at certifikatet skal vaere behoerigt udfyldt og paategnet af et af de udstedende organer, som er anfoert i bilaget .
I praksis udstedes og fordeles certifikaterne til slagterierne af de nationale myndigheder i de paagaeldende tredjelande i henhold til fordelingsprocedurer, som fastsaettes af landene selv .
Som det fremgaar af sagen, er forholdet i Argentina det, at hvert slagteri tildeles en kvote, som ikke maa overfoeres til et andet slagteri, i modsaetning til hvad der er tilfaeldet i andre lande .
Der praktiseres imidlertid en indirekte overfoersel, saadan at forstaa, at et slagteri, der har slagtekvaeg, men som har opbrugt sin kvote, overlader slagtningen til et andet slagteri, som fortsat har en kvote til raadighed . Dette soerger samtidig for, mod betaling, at udstede aegthedscertifikatet .
Kommissionen har ikke bestridt gyldigheden af denne praksis i forhold til de relevante faellesskabsretlige regler .
5 . De retlige rammer for artikel 3 i forordning nr . 1224/80, som Domstolen skal fortolke, tager sig ganske anderledes ud .
Ved vedtagelsen af den naevnte forordning om varers toldvaerdi, som har til formaal at fremme verdenshandelen ved at indfoere et retfaerdigt, ensartet og neutralt system til ansaettelse af toldvaerdien, som udelukker anvendelse af vilkaarlige eller fiktive toldvaerdier ( 5 ), har Raadet nemlig gennemfoert aftalen om anvendelsen af artikel VII i GATT ( 6 ), som paa Faellesskabets vegne blev godkendt ved afgoerelse 80/271/EOEF af 10 . december 1979 om indgaaelse af de multilaterale aftaler, der er resultatet af handelsforhandlingerne 1973-1979 ( 7 ).
Ved den paagaeldende aftale, der fastsaetter en raekke regler med henblik paa at lette den internationale samhandel, saaledes at denne ikke haemmes af, at der anvendes forskellige toldansaettelsesmetoder, blev varernes transaktionsvaerdi indfoert som grundlag for vaerdiansaettelsen .
Ved artikel 3, stk . 1, i forordning nr . 1224/80 er det saaledes bestemt, at toldvaerdien af de indfoerte varer er transaktionsvaerdien, dvs . den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne, ved salg til eksport til Faellesskabets toldomraade .
Af ordlyden til artikel 3, stk . 3, litra a ), som aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 3193/80 ( 8 ) fremgaar saaledes, at :
"Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som koeberen yder eller skal yde saelgeren eller til fordel for denne for de indfoerte varer, og omfatter alle de betalinger, som er erlagt, eller som skal erlaegges som betingelse for salget af de indfoerte varer, af koeberen til saelgeren eller af koeberen til en tredjepart for at opfylde en af saelgerens forpligtelser . Betaling skal ikke noedvendigvis ske i kontanter . Den kan finde sted ved akkreditiver eller omsaetningspapirer og kan foretages direkte eller indirekte ."
6 . Domstolen har allerede tidligere taget stilling til et spoergsmaal, der i vidt omfang er analogt med det nu foreliggende .
Med hensyn til kvotaomkostninger ved erhvervelse af eksportkontingenter har Domstolen saaledes statueret, at :
"... kvotaomkostningerne ved erhvervelse af eksportkontingenter ikke skal medregnes ved den fastsaettelse af toldvaerdien for varer importeret til Faellesskabet, som er defineret i Raadets forordning nr . 1224/80 af 28 . maj 1980 om varers toldvaerdi, som aendret ved Raadets forordning nr . 3193/80 af 8 . december 1980 ." ( 9 )
Domstolen naaede til dette resultat efter at have understreget, at ordningen med eksport - og importlicenser udgoer en del af den faelles ordning med bevillinger og kvantitative begraensninger for indfoersel i Faellesskabet af visse tekstilvarer med oprindelse i tredjelande, og at denne ordning, som alene skal kontrollere omfanget af importen af tekstilvarer fra visse tredjelande, har et helt andet formaal end forordning nr . 1224/80 som aendret, hvorved det tilstraebes at indfoere et retfaerdigt, ensartet og neutralt system til ansaettelse af toldvaerdien med henblik paa anvendelsen af Den Faelles Toldtarif . Sidstnaevnte forordning maa saaledes fortolkes uden henvisning til bestemmelserne vedroerende ordningen for eksport - og importlicenser ( 10 ).
7 . Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at der kun tilsyneladende er tale om analogi mellem den foreliggende sag og foernaevnte Ospig-sag, idet der er en betydelig forskel mellem aegthedscertifikatet og det eksportcertifikat, der kraeves ifoelge ordningen for tekstilvarer .
Sidstnaevnte vedroerer nemlig ikke bestemte varer, men en bestemt kategori . Varen og certifikatet kan erhverves saerskilt, endog af forskellige personer, ligesom de ogsaa kan erhverves samtidig af saelgeren, som det var tilfaeldet i Ospig-sagen .
Kommissionen har understreget, at for saa vidt angaar import af oksekoed af hoej kvalitet kan varen ikke erhverves saerskilt i forhold til aegthedscertifikatet, eftersom sidstnaevnte vedroerer en bestemt vare . Det foelger allerede af certifikatets ordlyd (" Undertegnede attesterer, at det i dette certifikat beskrevne oksekoed svarer til beskrivelsen paa bagsiden "), at det er umuligt at udstede et saadant certifikat, uden at slagtedyrene har vaeret underkastet en kontrol, der skal sikre, at de attesterede oplysninger om opdraet, foder osv . er korrekte .
Naar certifikatet saaledes vedroerer en vare, som det er uloeseligt forbundet med, maa omkostningerne hertil anses for en integrerende del af salgsprisen og transaktionsvaerdien . De beloeb, der er betalt for certifikatet, er ifoelge Kommissionen betalinger for varen, ogsaa i de tilfaelde, hvor beloebene er angivet saerskilt paa fakturaen .
8 . Lad det vaere sagt med det samme, at disse argumenter ikke forekommer overbevisende .
Inden jeg gaar over til en noejere undersoegelse af de ligheder og forskelle, der er mellem den foreliggende sag og Ospig-sagen, finder jeg det imidlertid hensigtsmaessigt at praecisere den naevnte doms ratio . Det er min opfattelse, at denne ratio er begrundet i noedvendigheden af at undgaa, at udgifter til erhvervelse af eksportlicenser, hvis funktion alene bestaar i at kontrollere de maengder af tekstilvarer, der importeres fra visse tredjelande, laegges til toldvaerdien og medfoerer en forhoejelse af importtolden og dermed oeger protektionismen og foelgelig foerer til et resultat, der staar i modsaetning til formaalet med forordning nr . 1224/80 om toldvaerdi, nemlig at fremme den internationale samhandel .
Nu forekommer det mig uomtvisteligt, at ordningen vedroerende aabning og anvendelse af et faellesskabstoldkontingent for oksekoed, paa samme maade som faellesskabsordningen vedroerende den faelles ordning med bevillinger og kvantitative begraensninger for indfoersel i Faellesskabet af tekstilvarer, har et andet importkontrollende formaal end reglerne om fastsaettelse af varers toldvaerdi, og at de to sager ud fra dette synspunkt, som Domstolen netop lagde til grund til Ospig-sagen, ikke er forskellige .
9 . Dernaest er det noedvendigt at vaere opmaerksom paa ordlyden . Ved en naerlaesning fremgaar det, at den pris, der er betalt for certifikatet, ikke er en modydelse for varen, men snarere en betaling, der er erlagt for at opnaa ret til at importere varen afgiftsfrit i Faellesskabet .
Teoretisk set kunne den paagaeldende vare nemlig importeres i Faellesskabet, ogsaa uden at det paagaeldende certifikat var udstedt; i saa tilfaelde er det klart, at varen ikke ville henhoere under det toldkontingent, som er godkendt af Faellesskabet, og at importoeren foelgelig maatte betale den paahvilende importafgift .
Med andre ord er den pris, der er betalt for erhvervelsen af certifikatet, ikke en betaling, der er sket som betingelse for salget af varen, men snarere en ydelse, der er betalt for at opnaa en saerlig retsstilling i henseende til faellesskabstoldordningerne .
Denne antagelse bekraeftes yderligere af, at prisen for aegthedscertifikatet ikke alene angives saerskilt paa fakturaen, men faktisk forhandles saerskilt og er undergivet kriterier og udsving, som er uafhaengige af markedsprisen for koedet .
10 . I oevrigt mener jeg, at betragtningen i sig selv om, at der bestaar en naermere forbindelse mellem det paagaeldende certifikat og det importerede koed end mellem eksportlicenserne og de tilsvarende tekstilvarer, ikke aendrer problemstillingen .
Den naere forbindelse, der bestaar mellem aegthedscertifikatet og det koed, det vedroerer, foelger nemlig af den ordning, der er indfoert ved forordning nr . 217/81 og forordning nr . 263/81, hvorefter alene oksekoed af hoej kvalitet kan opnaa de fordele, der foelger af aabningen af toldkontingentet .
Formaalet med det paagaeldende certifikat er netop at attestere, at dette bestemte koed har de kvaliteter, der kraeves ifoelge faellesskabsreglerne, og jeg kan ikke se, hvordan det heraf kan udledes, at prisen for certifikatet er en integrerende del af toldvaerdien for de importerede varer .
11 . Paa baggrund af de forudgaaende betragtninger skal jeg herefter foreslaa, at Domstolen besvarer det spoergsmaal, som Bundesfinanzhof har forelagt, saaledes :
"De beloeb, der er betalt til saelgerne for de aegthedscertifikater, der er noedvendige for at kunne blive berettiget i henhold til faellesskabsbestemmelserne om kontingenter, er ikke en integrerende del af toldvaerdien af varer indfoert til Faellesskabet i den betydning, der er forudsat i bestemmelserne i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1224/80 af 28 . maj 1980 om varers toldvaerdi ."
(*) Originalsprog : italiensk .
( 1 ) EFT L 134, s . 1 .
( 2 ) EFT L 38, s . 1 .
( 3 ) EFT L 27, s . 52 .
( 4 ) Jfr . anden betragtning i forordning ( EOEF ) nr . 217/81 .
( 5 ) Jfr . sjette betragtning i forordning ( EOEF ) nr . 1224/80 .
( 6 ) EFT 1980, L 71, s . 107 .
( 7 ) EFT L 71, s . 1 .
( 8 ) EFT L 333, s . 1 .
( 9 ) Jfr . dom af 9 . februar 1984, Ospig, praemis 18 ( 7/83, Sml . s . 609 ).
( 10 ) Jfr . ovenfor anfoerte dom, praemis 13 og 14 .