Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
L. MEDINA
fremsat den 21. september 2023(1)
Forenede sager C-414/22 og C-584/22
DocLX Travel Events GmbH
mod
Verein für Konsumenteninformation
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig))
og
QM
mod
Kiwi Tours GmbH
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland))
»Præjudiciel forelæggelse – pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer – direktiv (EU) 2015/2302 – opsigelse af aftalen om en pakkerejse – uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder – begivenheder, der indtræffer efter opsigelsen, men før pakkerejsen er blevet leveret – forudsigelighed på det tidspunkt, hvor rejseaftalen opsiges«
I.      Indledning
1.        Den 11. marts 2020 erklærede Verdenssundhedsorganisationen (WHO) coronavirus-sygdom (covid-19) for en »pandemi« og advarede om, at verden »aldrig før havde set en pandemi udløst af et coronavirus« (2). Pandemiens »pludselige opståen, omfang og alvor« (3) førte til vedtagelse af hidtil usete restriktive foranstaltninger på globalt plan, som havde store konsekvenser for alle områder for social og økonomisk aktivitet. Rejsebranchen var en af de sektorer, der blev hårdest ramt.
2.        I denne forbindelse benyttede mange rejsende sig af retten til at opsige deres aftaler om pakkerejser uden at betale noget opsigelsesgebyr. De gjorde dette endog inden den officielle erklæring om pandemien og lukningen af grænserne med henvisning til, at der forelå »uundgåelige og ekstraordinære« omstændigheder som omhandlet i artikel
12, stk. 2, i direktiv (EU) 2015/2302 (4). De foreliggende forenede sager – sammen med sag C-299/22, Tez Tour, i forbindelse med hvilken mit forslag til afgørelse fremsættes i dag – rejser flere spørgsmål med hensyn til fortolkningen af denne bestemmelse. Et af disse spørgsmål vedrører fastsættelsen af det tidspunkt, som er afgørende for fastlæggelsen af retten til at opsige aftalen om en pakkerejse uden at være forpligtet til at betale et opsigelsesgebyr. Sagerne giver anledning til en overvejelse af, hvordan den passende balance, der tilstræbes med direktiv 2015/2302, mellem et højt forbrugerbeskyttelsesniveau og virksomhedernes konkurrenceevne bedst kan opnås, i takt med at verden bliver et mere usikkert og uforudsigeligt sted.
II.    Retsforskrifter
A.      EU-retten
3.        Af 31. betragtning til direktiv 2015/2302 fremgår følgende:
»(31)      Rejsende bør også kunne opsige aftalen om en pakkerejse når som helst inden pakkerejsens begyndelse mod betaling af et passende og begrundet opsigelsesgebyr under hensyntagen til forventede omkostningsbesparelser og indtægter fra afsættelse af rejseydelserne til anden side. De bør også have ret til at opsige aftalen om en pakkerejse uden betaling af et opsigelsesgebyr, når leveringen af pakkerejsen vil blive væsentligt berørt af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder. Dette kan f.eks. omfatte krigsførelse, andre alvorlige sikkerhedsproblemer såsom terrorisme, betydelige risici for menneskers sundhed såsom udbrud af en alvorlig sygdom på rejsedestinationen eller naturkatastrofer såsom oversvømmelser, jordskælv eller vejrforhold, der gør det umuligt at rejse sikkert til destinationen som fastsat i aftalen om pakkerejsen.
4.        Artikel 3, nr. 12), i direktiv 2015/2302, der har overskriften »Definitioner« bestemmer følgende:
»I dette direktiv forstås ved:
[...]
12)      »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«: en situation, som den part, der påberåber sig en sådan situation, ikke har nogen indflydelse på, og hvis konsekvenser ikke kunne afværges, selv hvis der var blevet truffet alle rimelige foranstaltninger[.]«
5.        Artikel 12 i direktiv 2015/2302 med overskriften »Opsigelse af aftalen om en pakkerejse og fortrydelsesret inden pakkerejsens begyndelse« fastsætter følgende i stk. 1 til 3:
»1.      Medlemsstaterne sikrer, at den rejsende når som helst kan opsige aftalen om en pakkerejse inden pakkerejsens begyndelse. Hvis den rejsende opsiger aftalen om en pakkerejse i henhold til dette stykke, kan den rejsende være forpligtet til at betale et passende og begrundet opsigelsesgebyr til rejsearrangøren. Der kan i aftalen om pakkerejsen fastsættes rimelige, standardiserede opsigelsesgebyrer under hensyn til tidspunktet for opsigelsen af aftalen inden pakkerejsens begyndelse og de forventede sparede omkostninger og indtægter fra afsættelse af rejseydelserne til anden side. Er der ikke fastsat standardiserede opsigelsesgebyrer, skal opsigelsesgebyret svare til pakkerejsens pris minus de sparede omkostninger og indtægterne fra afsættelse af rejseydelserne til anden side. Rejsearrangøren forelægger på den rejsendes anmodning en begrundelse for opsigelsesgebyrernes størrelse.
2.      Uanset stk. 1 har den rejsende ret til at opsige aftalen om pakkerejsen inden pakkerejsens begyndelse uden at betale noget opsigelsesgebyr i tilfælde af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræffer på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf, og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen.
I tilfælde af opsigelse af aftalen om pakkerejsen i henhold til dette stykke har den rejsende ret til fuld refusion af alle betalinger for pakkerejsen, men har ikke ret til yderligere kompensation.
3.      Rejsearrangøren kan opsige aftalen om pakkerejsen og give den rejsende fuld refusion af alle betalinger for pakkerejsen, men hæfter ikke for yderligere kompensation, hvis:
[...]
b)      rejsearrangøren er forhindret i at opfylde aftalen på grund af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder og underretter den rejsende om opsigelsen af kontrakten snarest muligt inden pakkerejsens begyndelse.«
6.        Artikel 23 i direktiv 2015/2302, der har overskriften »Direktivets ufravigelige karakter«, bestemmer følgende i stk. 2 og 3:
»2.      Rejsende kan ikke give afkald på de rettigheder, der tilkommer dem i henhold til de nationale foranstaltninger, der gennemfører dette direktiv.
3.      Aftalevilkår og erklæringer fra den rejsende, som direkte eller indirekte indebærer et afkald på eller en begrænsning i de rettigheder, der er tillagt rejsende i henhold til dette direktiv, eller som har til formål at omgå anvendelsen af dette direktiv, er ikke bindende for den rejsende.«
B.      National lovgivning
1.      Østrigsk ret
7.        § 3 i Pauschalreisegesetz (lov om pakkerejser, BGBl. I, 2017/50) bestemmer følgende:
»I det omfang aftaler afviger fra denne forbundslovs bestemmelser til ugunst for den rejsende, er disse aftaler ugyldige.«
8.        § 10, stk. 2,
i Pauschalreisegesetz (lov om pakkerejser) foreskriver:
»Uanset stk. 1 har den rejsende ret til at opsige aftalen om pakkerejsen inden pakkerejsens begyndelse uden at betale noget opsigelsesgebyr i tilfælde af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræffer på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf, og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen. Såfremt den rejsende opsiger aftalen om pakkerejsen i henhold til dette stykke, har vedkommende ret til fuld refusion af alle betalinger for pakkerejsen, men har ikke ret til yderligere kompensation.«
2.      Tysk ret
9.        § 651h i Bürgerliches Gesetzbuch (borgerlig lovbog) med overskriften »Opsigelse inden pakkerejsens begyndelse« bestemmer:
»1.      Den rejsende kan til enhver tid opsige aftalen inden pakkerejsens begyndelse. Hvis den rejsende opsiger aftalen, har rejsearrangøren ikke længere ret til den aftalte pris for pakkerejsen. Rejsearrangøren kan dog kræve en passende kompensation.
2.      I aftalen kan der, også i form af standardiserede aftalevilkår, fastsættes rimelige opsigelsesgebyrer under hensyn til følgende:
1.      tidsrummet mellem meddelelsen af opsigelse og pakkerejsens begyndelse,
2.      de udgifter, som rejsearrangøren forventes at spare, og
3.      den forventede fortjeneste ved anden anvendelse af rejsetjenesteydelserne.
Såfremt der ikke fastsættes opsigelsesgebyrer i aftalen, beregnes kompensationens størrelse til rejsens pris fratrukket værdien af rejsearrangørens sparede omkostninger samt fratrukket rejsearrangørens fortjeneste ved anden anvendelse af rejsetjenesteydelserne. Rejsearrangøren er forpligtet til på den rejsendes anmodning at forelægge en begrundelse for opsigelsesgebyrernes størrelse.
3.      Uanset stk. 1, tredje punktum, har rejsearrangøren ikke krav på kompensation, hvis der på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf indtræffer uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen. Der anses for at være tale om uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, hvis den part, som omstændighederne påberåbes af, ikke har kontrol over dem, og hvis deres konsekvenser ikke ville have kunnet undgås, selv om alle rimelige forholdsregler var blevet truffet.«
III. Kort fremstilling af de faktiske omstændigheder og retsforhandlingerne i hovedsagen samt de præjudicielle spørgsmål
A.      Sag C-414/22
10.      I januar 2020 bestilte forbrugeren FM en studentertur til Kroatien hos sagsøgte, »DocLX«, en rejsearrangør. Rejsen skulle finde sted fra den 27. juni til den 3. juli 2020. Den omfattede befordring til rejsedestinationen og tilbage til afrejsestedet og var udformet som en festlig rejse, der omfattede et stort antal unge deltagere og livlige festligheder.
11.      Pakkerejsens samlede pris var 787
EUR, som FM betalte fuldt ud på forhånd.
12.      Den 13. marts 2020 udstedte det østrigske udenrigsministerium en rejseadvarsel på niveau 4 for alle lande i hele verden, hvori ministeriet opfordrede til, at alle rejser, der ikke var absolut nødvendige, blev udskudt, eller at der blev gjort brug af afbestillingsmuligheder.
13.      Den 21. april 2020 meddelte DocLX FM, at gebyrfri opsigelse af pakkerejsen ikke var mulig på dette tidspunkt, og at dette kun var muligt på grundlag af ydre omstændigheder, såsom en rejseadvarsel på niveau 6 og da blot syv dage før pakkerejsens planlagte begyndelse. DocLX tilbød imidlertid at opsige rejsen mod et nedsat opsigelsesgebyr, hvilket FM accepterede. DocLX refunderede efterfølgende FM det depositum, som han havde betalt, idet selskabet tilbageholdt et beløb på 227,68
EUR til dækning af udgifterne til afbestilling.
14.      Pakkerejsen blev i sidste ende ikke gennemført.
15.      Verein für Konsumenteninformation (Forening for forbrugeroplysning herefter »foreningen«), der er en østrigsk forbrugerorganisation, fik overdraget FM’s krav med henblik på refusion af opsigelsesgebyret. Dette krav vedrørte tilbagebetaling fra rejsearrangøren af det tilbageholdte beløb på 227,68
EUR, idet foreningen gjorde gældende, at FM på tidspunktet for indgåelsen af aftalen om afbestilling havde ret til at opsige rejseaftalen gebyrfrit. Foreningen gjorde gældende, at den aftale, hvorved den rejsende havde afbestilt sin rejse mod et nedsat opsigelsesgebyr, burde anses for at være uden virkning i henhold til § 10, stk. 2, i Pauschalreisegesetz
(den østrigske lov om pakkerejser), idet den var mindre gunstig for den rejsende.
16.      DocLX modsatte sig dette krav og gjorde gældende, at det i april 2020
endnu ikke kunne forudsiges, om uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder faktisk ville umuliggøre gennemførelsen af pakkerejsen i juni 2020. Selskabet gjorde derfor gældende, at der ikke var nogen mulighed for gebyrfri opsigelse på tidspunktet for aftalen om størrelsen af opsigelsesgebyret (eller meddelelsen af opsigelsen).
17.      Mens retten i første instans
ikke tog foreningens påstand
til følge og i det væsentlige tilsluttede sig DocLX’s argumentation, ændrede appeldomstolen denne dom og gav foreningen medhold, idet den fandt, at en studentertur som den, der var indgået aftale om, ikke kunne finde sted på tidspunktet for opsigelsen på grund af covid-19-pandemien.
18.      Den forelæggende ret har anført, at afgørelsen af tvisten i hovedsagen afhænger af fortolkningen af artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302. Den afhænger nærmere bestemt af spørgsmålet om, hvorvidt det med henblik på at fastslå retten til at opsige rejseaftalen gebyrfrit er tilstrækkeligt, at der faktisk er indtrådt uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder efter opsigelsen af aftalen – betragtet ex post facto – på tidspunktet for pakkerejsens begyndelse (på det senest mulige tidspunktet for opsigelsen af rejseaftalen), eller om det er afgørende, at sådanne omstændigheder, betragtet ex ante, var sandsynlige eller forudsigelige.
19.      Den forelæggende ret har anført, at direktiv 2015/2302 ikke fastsætter nogen bestemt sandsynlighedstærskel for, at der indtræffer »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder«, eller frister, der gør det muligt for den rejsende at opsige aftalen gebyrfrit. Den er af den opfattelse, at såvel en ex post-  som en ex ante-vurdering af disse omstændigheder kan komme på tale. Ifølge ex post-vurderingen bør en rejsende altid have ret til at opsige en aftale om en pakkerejse gebyrfrit, hvis disse omstændigheder faktisk indtræffer efterfølgende og i væsentlig grad ville have berørt eller umuliggjort opfyldelsen af den aftale om en pakkerejse, som den rejsende opsagde på grund af disse omstændigheder. I så fald ville det være uden betydning, at den rejsende foretog en ukorrekt ex ante-vurdering af situationen og opsagde aftalen »for tidligt«. Ifølge ex ante-vurderingen er det derimod alene den objektive situation på tidspunktet for meddelelsen af opsigelsen, der er afgørende. I så fald ville enhver senere forbedring af risikosituationen ikke berøre retten til opsigelse. Hvis den rejsende imidlertid vurderer risikosituationen på tidspunktet for opsigelsen forkert (for »forsigtigt«), ville vedkommende altid være forpligtet til at betale et afbestillingsgebyr, selv om det efterfølgende faktisk bliver urimeligt eller umuligt at gennemføre pakkerejsen.
20.      På denne baggrund har Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Skal artikel 12, stk. 2, i [direktiv 2015/2302] fortolkes således, at den rejsende – uanset hvornår vedkommende meddeler opsigelsen – i hvert fald har ret til gebyrfri opsigelse, hvis de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som berører pakkerejsen væsentligt, faktisk var indtruffet på (det planlagte) tidspunkt for rejsens begyndelse?
2)      Skal artikel 12, stk. 2, i [direktiv 2015/2302] fortolkes således, at den rejsende allerede har ret til gebyrfri opsigelse, hvis det på tidspunktet for meddelelsen af opsigelsen måtte forudses, at der ville indtræffe uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder?«
21.      Sagsøgeren i hovedsagen, den østrigske og den græske regering samt Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Afgørelsen om at forene sagerne i henhold til procesreglementets artikel
54 i den foreliggende sag og i sag C-584/22 blev truffet den 28. marts 2023. Parterne i hovedsagerne, den græske regering og Europa-Kommissionen har afgivet mundtlige indlæg i det fælles retsmøde, der blev afholdt i sagerne C-414/22 og C-584/22, samt i sag C-299/22, Tez Tours, den 7. juni 2023.
B.      Sag C-584/22
22.      I januar 2020 reserverede QM en rejse til Japan til sig selv og sin hustru hos rejsearrangøren Kiwi Tours fra den 3. til den 12. april 2020. Pakkerejsens samlede pris beløb sig til 6 148
EUR, hvoraf QM betalte et forskud på 1 230
EUR.
23.      Efter en række foranstaltninger, som de japanske myndigheder traf vedrørende coronavirus, opsagde QM ved skrivelse af 1. marts 2020 aftalen om pakkerejsen på grund af den sundhedsrisiko, som coronavirus udgjorde.
24.      Kiwi Tours udstedte herefter en opsigelsesfaktura på 307
EUR, som QM betalte.
25.      Den 26. marts 2020 indførte Japan et indrejseforbud. QM anmodede derfor om tilbagebetaling af de betalte beløb, hvilket Kiwi Tours afslog.
26.      Mens Amtsgericht (byret, Tyskland) på grundlag af QM’s påstand pålagde Kiwi Tours at tilbagebetale de betalte beløb, forkastede Landgericht (regional appeldomstol, Tyskland), for hvilken Kiwi Tours iværksatte appel, dette krav. Landgericht (regional appeldomstol) bemærkede, at det på tidspunktet for opsigelsen af aftalen ikke var muligt at lægge til grund, at der forelå uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder. QM kunne derfor ikke på grundlag af en ex ante-vurdering opsige aftalen uden at skulle betale et opsigelsesgebyr.
27.      QM har iværksat revisionsanke til prøvelse af dommen afsagt af Landgericht (regional appeldomstol) ved
Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland). Den forelæggende ret har anført, at appeldomstolen med rette fastslog, at betingelserne for retten til at opsige aftalen gebyrfrit er opfyldt, når det er muligt – selv før pakkerejsens begyndelse –
at vurdere, at det foreligger uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder. Denne vurdering indebærer en evaluering af, om de usædvanlige omstændigheder giver anledning til en ikke ubetydelig sandsynlighed for, at pakkerejsen eller passagerbefordringen til rejsedestinationen vil blive væsentligt berørt. Ifølge den forelæggende ret konstateres denne væsentlige indvirkning, når leveringen af pakkerejsen ville medføre betydelige og urimelige risici i forbindelse med den rejsendes lovbeskyttede interesser.
28.      Den forelæggende ret er ikke desto mindre af den opfattelse, at appeldomstolens vurdering af, om der foreligger en sådan risiko i den foreliggende sag, er behæftet med retlige fejl. Appelretten burde have undersøgt spørgsmålet om, hvorvidt den usædvanlige karakter og omfanget af de restriktive foranstaltninger allerede på tidspunktet for opsigelsen af aftalen udgjorde tilstrækkelige indicier for, at der forelå en betydelig risiko for infektion med virusset. Det kan således ikke udelukkes, at appeldomstolen ved at foretage en korrekt vurdering af denne risiko ville være nået til den konklusion, at en rejse til Japan på tidspunktet for opsigelsen af aftalen udgjorde alvorlige og betydelige helbredsrisici, som en fornuftig rejsende ikke med rimelighed kunne forventes at løbe.
29.      Den forelæggende ret har imidlertid anført, at den i henhold til tysk procesret ikke selv kan træffe afgørelse om sagens realitet i denne henseende, og at den principielt bør hjemvise sagen til appeldomstolen. Derimod kan den forelæggende ret selv træffe afgørelse i sagen uden at foretage andre faktiske konstateringer og forkaste appellen, hvis omstændigheder, der først indtraf efter opsigelsen, ligeledes var relevante for vurderingen af retten til gebyrfri opsigelse. Det er nemlig ubestridt, at rejsen til rejsedestinationen ikke kunne gennemføres på grund af det indrejseforbud, som Japan indførte den 26. marts 2020 i forbindelse med spredningen af coronavirus.
30.      Den forelæggende ret hælder til den opfattelse, at der bør tages hensyn til omstændigheder, der først indtraf efter opsigelsen. I denne henseende har den anført, at artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 for det første formelt fastsætter et andet tilfælde af opsigelse end det, der er omhandlet i denne artikels stk. 1, som finder anvendelse, når der i modsætning til den rejsendes vurdering ikke foreligger uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræffer på opsigelsestidspunktet, og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen. Artikel 12, stk. 2, er i det væsentlige kun relevant for de retlige konsekvenser af en opsigelse, som ikke afhænger af de grunde, som den rejsende har fremført for at opsige sin rejseaftale, men udelukkende af selve tilstedeværelsen af omstændigheder, som væsentligt berører leveringen af rejsen.
31.      For det andet er den forelæggende ret af den opfattelse, at formålet med opsigelsesgebyret fører til samme konklusion, uanset om det skal anses for en erstatningslignende betaling, eller for et surrogat for pakkerejsens pris. For det tilfælde, at opsigelsesgebyret skal anses for en erstatningslignende betaling, har den forelæggende ret anført, at der ved vurderingen af et erstatningsberettiget tab i princippet skal tages hensyn til hele udviklingen i skaden fra tidspunktet for den skadevoldende begivenhed til den endelige afgørelse af kravet. Dette ville tale for en formodning for, at der ikke foreligger en skade for rejsearrangøren, hvis det efter opsigelsen viser sig, at leveringen af rejsen er væsentligt berørt, og rejsearrangøren derfor også uden den rejsendes opsigelse af aftalen ville være forpligtet til fuldt ud at refundere rejsens pris. Såfremt opsigelsesgebyret skal anses for at være et surrogat for pakkerejsens pris i form af en betaling, der træder i stedet for den oprindeligt aftalte pris for rejsen, kan senere begivenheder, som medfører, at rejsearrangørens ret til at få betalt rejsens pris bortfalder, heller ikke lades ude af betragtning. Ifølge den forelæggende ret består retten til at få betalt surrogatet nemlig kun, for så vidt som den ville have foreligget, selv om den rejsende ikke havde opsagt rejseaftalen.
32.      Endelig har den forelæggende ret anført, at betragtninger vedrørende forbrugerbeskyttelse bør tale for, at der tages hensyn til den senere udvikling. Ifølge den forelæggende ret kræver et højt beskyttelsesniveau, at den rejsende, selv i tilfælde af førtidig opsigelse af rejseaftalen, ikke bør være forpligtet til at foretage betalinger for et rejsearrangement, hvis levering efterfølgende berøres væsentligt. I modsat fald kan rejsende i usikre situationer blive afskrækket fra at gøre brug af deres ret til at opsige rejseaftalen i god tid, selv om tidlig opsigelse giver mulighed for, at opsigelsesgebyret rent faktisk vil være lavt. Ifølge den forelæggende ret mindsker dette risikoen ikke blot for den rejsende, men også for rejsearrangøren, som får en afklaring på et tidligt tidspunkt og har mere tid til at spare omkostningerne eller til at levere rejseydelserne på en alternativ måde. Hvis retten til gebyrfri opsigelse blev gjort afhængig af tidspunktet for opsigelsen, ville dette derimod tilskynde til spekulativ adfærd fra især rejsearrangørens side. Ifølge den forelæggende ret ville dette kunne føre til, at rejsearrangøren undlader at opsige rejseaftalen indtil kort tid inden rejsens begyndelse for at tilskynde så mange rejsende som muligt til at opsige aftalen på en måde, der er økonomisk mere fordelagtig for rejsearrangøren.
33.      Den forelæggende ret er af den opfattelse, at de ovennævnte argumenter ikke drages i tvivl af den omstændighed, at den maksimale frist for tilbagebetaling er på 14 dage efter aftalen om pakkerejsen er blevet opsagt, som fastsat i artikel
12, stk. 4, i direktiv 2015/2302. Den forelæggende ret er nærmere bestemt af den opfattelse, at det ikke kan udledes af denne bestemmelse, at beløbet for opsigelsesgebyret skal fastsættes endeligt på dette tidspunkt, og at efterfølgende anmodninger om supplerende betaling eller tilbagebetaling skal udelukkes.
34.      Under disse omstændigheder har Bundesgerichtshof (forbundsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal [...] artikel 12, stk. 2, [i direktiv 2015/2302] [...] fortolkes således, at kun uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som allerede er indtruffet på tidspunktet for opsigelsen, er afgørende for vurderingen af, om opsigelsen er berettiget, [...] eller således, at der også skal tages hensyn til uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som faktisk indtræffer efter opsigelsen, men inden rejsens planlagte begyndelsestidspunkt?«
35.      QM, den græske regering og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Parterne i hovedsagerne, den græske regering og Europa-Kommissionen har afgivet mundtlige indlæg i det fælles retsmøde, der blev afholdt for sagerne C-414/22 og C-584/22 sammen med sag C-299/22, Tez Tours, den 7. juni 2023.
IV.    Bedømmelse
36.      Med de to spørgsmål i sag C-414/22 og det enkelte spørgsmål i sag C-584/22 ønsker de forelæggende retter nærmere bestemt oplyst, hvorvidt artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 skal fortolkes således, at vurderingen af forekomsten af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, og som giver den rejsende ret til at opsige aftalen om pakkerejsen uden at betale noget opsigelsesgebyr, kun skal foretages på tidspunktet for aftalens opsigelse, eller om denne bestemmelse skal fortolkes således, at der ligeledes skal tages hensyn til uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der faktisk indtræffer efter opsigelsen af pakkerejsen, men inden pakkerejsens begyndelse.
37.      Den forelæggende ret i sag C-414/22 er af den opfattelse, at det i henhold til artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 kan tyde på, at retten til at opsige aftalen om pakkerejsen gebyrfrit altid bør foreligge, hvis de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder faktisk indtræder efterfølgende, og i væsentlig grad ville have berørt eller umuliggjort leveringen af pakkerejsen. Denne ret er imidlertid af den opfattelse, at der ligeledes kan argumenteres for, at det kun er den objektive situation på tidspunktet for opsigelsen, der er afgørende. Den forelæggende ret i sag C-584/22 er af den opfattelse, at vurderingen af, om der foreligger betydelige og urimelige risici forbundet med den rejsendes sundhed eller andre lovbeskyttede interesser, kræver en prognose, idet den relevante periode ligger forud for aftalen om pakkerejsens begyndelse. Den er imidlertid af den opfattelse, at omstændigheder, der indtræder efter opsigelsen af aftalen om pakkerejsen, men før den planlagte rejse, ligeledes kan være relevante for denne vurdering.
38.      Det fremgår af anmodningerne om præjudiciel afgørelse, at hovedspørgsmålet er, om der foreligger en selvstændig ret til at opsige aftalen om en pakkerejse, der udelukkende er begrundet i den faktiske indtræden af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som væsentligt berører pakkerejsen på rejsetidspunktet.
39.      I denne henseende skal det indledningsvis anføres, at artikel
12 i direktiv 2015/2302, således som det fremgår af dens overskrift, regulerer »[o]psigelse af aftalen om en pakkerejse og fortrydelsesret inden pakkerejsens begyndelse«. Artikel 12, stk. 1, dette direktiv giver den rejsende ret til at opsige aftalen om pakkerejsen »når som helst [...] inden pakkerejsens begyndelse«. I så fald kan den rejsende i henhold til denne bestemmelse
»være forpligtet til at betale et passende og begrundet opsigelsesgebyr til rejsearrangøren«. Artikel 12, stk. 2, anerkender den rejsendes ret til at opsige aftalen om en pakkerejse uden at betale noget opsigelsesgebyr i tilfælde af »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræffer på rejsedestinationen eller i umiddelbar nærhed heraf, og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen, eller som i væsentlig grad berører befordringen af passagerer til destinationen«.
40.      Ifølge fast retspraksis skal der ved fortolkningen af en EU-retlig bestemmelse ikke blot tages hensyn til dennes ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af, og eventuelt dens tilblivelseshistorie Med henblik herpå skal der navnlig tages hensyn til betragtningerne til den pågældende EU-retsakt, for så vidt som disse kan oplyse om retsaktens udsteders hensigter og er vigtige fortolkningselementer for denne retsakt (5).
41.      Én mulig fortolkning af ordlyden af artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 er, at den væsentlige indvirkning på leveringen af pakkerejsen skal indtræffe og fortsat bestå på tidspunktet for pakkerejsen for, at den rejsende har ret til at opsige aftalen om pakkerejsen gebyrfrit.
Denne bestemmelse henviser til uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der
» indtræffer på rejsedestinationen«, og som »væsentligt berører leveringen af pakkerejsen«, idet der bruges præsens. Den østrigske regering og Europa-Kommissionen har ikke desto mindre anført, at 31. betragtning til direktivet bruger futurum (i den engelske sprogversion), når det heri anføres, at retten til at opsige pakkerejsen uden betaling af et opsigelsesgebyr opstår, »når leveringen af pakkerejsen vil blive væsentligt berørt af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« (min fremhævelse). Dette taler for, at retten til gebyrfrit at opsige aftalen om den pakkerejse afhænger af den rejsendes fremadrettede vurdering af situationen på tidspunktet for aftalens opsigelse.
42.      Uanset hvilken grammatisk tid, der anvendes i artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 og i 31. betragtning til dette direktiv, skal det, som jeg anfører i mit forslag til afgørelse, som fremsættes i dag i sag C-299/22, påpeges, at retten til at opsige aftalen om en pakkerejse uden at betale noget opsigelsesgebyr opstår »inden pakkerejsens begyndelse«. Anvendelsen af præpositionen »inden« viser, at der er et tidsrum mellem beslutningen om at opsige aftalen om pakkerejsen og pakkerejsens begyndelse. Beslutningen om at opsige pakkerejsen i henhold til artikel
12, stk. 2, er derfor fremadrettet. Den skal baseres på en prognose eller ex ante-vurdering af forekomsten af »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« og deres væsentlige indvirkning på leveringen af pakkerejsen eller, hvis sådanne omstændigheder allerede er indtruffet, på en prognose om den vedvarende karakter af den væsentlige indvirkning på pakkerejsen. Som den østrigske regering har gjort gældende, forholder det sig således, at selv om det i en konkret situation allerede på tidspunktet for aftalens opsigelse er godtgjort, at disse omstændigheder vil indtræffe på rejsetidspunktet, skal det stadig vurderes, i hvilket omfang disse omstændigheder præcist vil berøre leveringen af pakkerejsen.
43.      Den ex ante-vurdering, som den rejsende foretager på tidspunktet for opsigelsen af aftalen om pakkerejsen, indebærer derfor en vurdering af sandsynligheden for, at de »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« væsentligt vil berøre leveringen af pakkerejsen. Denne vurdering skal foretages under hensyntagen til den ekstraordinære karakter af retten til at opsige aftalen om en pakkerejse uden betaling af et opsigelsesgebyr. På tidspunktet for opsigelsen af aftalen om en pakkerejse skal den rejsende have en rimelig forventning om, at der er tilstrækkelig stor sandsynlighed for, at »uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder« væsentligt vil berøre leveringen af pakkerejsen.
44.      Heraf følger, at den rejsendes ret til at opsige aftalen uden at betale noget opsigelsesgebyr i henhold til artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 kan erhverves inden pakkerejsens begyndelse på tidspunktet for opsigelsen af aftalen om pakkerejsen på grundlag af, at det med rimelighed kan forudsiges, at pakkerejsen vil blive væsentligt berørt. Denne erhvervede rettighed kan ikke bortfalde på grund af senere begivenheder. Som Kommissionen har gjort gældende, ville det være absurd, hvis den rejsende kunne opsige aftalen på grund af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, men efterfølgende skulle afvente, at disse omstændigheder rent faktisk var indtruffet på afrejsetidspunktet, for at blive fritaget for betaling af opsigelsesgebyret. Hvis den rejsende derimod ikke har ret til at blive fritaget for betaling af opsigelsesgebyret, kan en sådan ret ikke erhverves med tilbagevirkende kraft efter opsigelsen af aftalen om en pakkerejse som følge af efterfølgende begivenheder.
45.      Denne fortolkning støttes af den sammenhæng, hvori artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 indgår. I denne henseende fremgår det af de ovenstående indledende betragtninger (6), at denne artikel indrømmer den rejsende to særskilte opsigelsesrettigheder. I første række kan den rejsende i medfør af direktivets artikel 12, stk. 1, »når som helst [...] opsige aftalen om en pakkerejse inden pakkerejsens begyndelse«. Da udøvelsen af denne ret ikke er underlagt en forpligtelse til at angive grundene til opsigelsen, kan den rejsende ligeledes være forpligtet til i henhold til direktivets artikel
12, stk. 1, at betale et »passende og begrundet opsigelsesgebyr«. I anden række anerkender artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 retten til at opsige aftalen om en pakkerejse uden at betale noget opsigelsesgebyr »inden pakkerejsens begyndelse [...] i tilfælde af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, der indtræffer på rejsedestinationen [...], og som væsentligt berører leveringen af pakkerejsen«.
46.      Hvis det anerkendtes, at den faktiske indtræden af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder er en selvstændig betingelse for anerkendelse af retten til gebyrfri opsigelse uafhængigt af den vurdering, der er foretaget på tidspunktet for opsigelsen af aftalen om pakkerejsen, ville dette medføre, at der anerkendes en ny ret til fuld refusion for alle rejsende uafhængigt af de grunde, som de har anført med henblik på at opsige aftalen. Hvis det afgørende ikke er situationen på dato x (datoen for aftalens opsigelse), men hvad der rent faktisk sker på en senere dato z (rejsedatoen), ville den rejsende, som havde opsagt aftalen af personlige årsager i henhold til artikel
12, stk. 1, i direktiv 2015/2302, også have ret til at gøre krav på tilbagebetaling af det opsigelsesgebyr, som vedkommende allerede havde betalt, såfremt rejsen ikke kunne finde sted på grund af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder.
47.      Som den græske regering i det væsentlige har gjort gældende, ville det være i strid med den fuldstændige harmonisering af parternes rettigheder og forpligtelser i rejseaftalen som fastsat i artikel
4 i direktiv 2015/2302, hvis den rejsende fik mulighed for at opsige aftalen om en pakkerejse uden at betale noget opsigelsesgebyr i tilfælde af, at uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder rent faktisk indtrådte uafhængigt af situationen på tidspunktet for opsigelsen.
48.      Denne »ex post facto«-løsning skaber nemlig usikkerhed med hensyn til, hvornår de to aftaleparters rettigheder og forpligtelser skal bedømmes. Som den græske regering har gjort gældende i retsmødet, ophører kontraktforholdet for begge parter, når den rejsende opsiger aftalen.  Idet EU-lovgiver ikke udtrykkeligt har fastsat, at fremtidige begivenheder efter opsigelsen af aftalen kan påvirke kontraktforholdet, må opsigelsen af aftalen være afgørende for vurderingen af, om den prognose, som den rejsende har foretaget, er rimelig. Det er på dette tidspunkt, at de retlige konsekvenser af udøvelsen af retten til at opsige aftalen om en pakkerejse skal bedømmes. Såfremt betingelserne i artikel 12, stk. 2, er opfyldt, udgøres de retlige konsekvenser af udøvelsen af retten til at opsige aftalen af rejsearrangørens forpligtelse til at yde fuld refusion senest 14 dage efter opsigelsen af aftalen om pakkerejsen, jf. direktivets artikel
12, stk. 4.
49.      Den hurtighed, hvormed den fulde refusion skal finde sted i medfør af artikel 12, stk. 4, bekræfter, således som den græske regering har gjort gældende, den fortolkning, ifølge hvilken tidspunktet for opsigelsen af aftalen om en pakkerejse er afgørende for fastlæggelsen af parternes rettigheder og forpligtelser. I sidstnævnte henseende skal jeg anføre, at fastsættelsen af det nøjagtige beløb for opsigelsesgebyret er forskellig fra fastsættelsen af den rejsendes ret til at opsige aftalen uden at betale noget opsigelsesgebyr. Den rejsende kan kun opsige aftalen én gang, og det er på dette tidspunkt, at der skal være vished for, om der består en ret til fuld refusion af de foretagne betalinger.
50.      Desuden er den rejsendes ret til at opsige aftalen som følge af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder uløseligt forbundet med den manglende forpligtelse til betaling af et opsigelsesgebyr. Det er derfor ikke muligt tidsmæssigt at opdele de væsentlige elementer af den ret, der er fastsat i artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302, og at acceptere, at det er muligt for den rejsende at opsige aftalen under påberåbelse af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, men at vedkommendes ret til fuld refusion afhænger af senere begivenheder.
51.      Ex post-vurderingen af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder ville også have betydning for fortolkningen af rejsearrangørens tilsvarende rettigheder. Den rejsendes forpligtelse til at betale et opsigelsesgebyr, såfremt kravene i artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 ikke er opfyldt, svarer til rejsearrangørens respektive krav. Som Kiwi Tours har gjort gældende i retsmødet, ville det – såfremt den rejsendes ret til gebyrfri opsigelse skulle afhænge af efterfølgende begivenheder – medføre, at rejsearrangørens ret til opsigelsesgebyret ville bestå eller bortfalde i forhold til udviklingen i situationen mellem tidspunktet for opsigelsen og tidspunktet for den planlagte rejse.
52.      Der mindes desuden om, at det følger af artikel
12, stk. 3, litra
b), i direktiv 2015/2302, at rejsearrangøren kan opsige aftalen om pakkerejsen og give den rejsende fuld refusion uden at hæfte for yderligere kompensation, hvis rejsearrangøren »er forhindret i at opfylde aftalen på grund af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder og underretter den rejsende [...] inden pakkerejsens begyndelse« (min fremhævelse). Hvis de begivenheder, der indtræder efter opsigelsen, skulle have en selvstændig betydning med hensyn til fastlæggelsen af parternes rettigheder og forpligtelser, måtte det accepteres, at rejsearrangøren kunne opsige aftalen inden pakkerejsens begyndelse, men at arrangørens pligt til at betale yderligere kompensation ville afhænge af, om dennes forudsigelser på tidspunktet for den planlagte rejse faktisk blev bekræftet. Et sådant resultat ville gøre rejsearrangørens fritagelse for ansvar usikker. Desuden ville det være i strid med EU-lovgivers ovennævnte fuldstændige harmonisering af parternes rettigheder og forpligtelser, herunder spørgsmålet om, hvorvidt rejsearrangøren hæfter for yderligere kompensation.
53.      Det følger heraf, at ex post-vurderingen ville gøre parterne i rejseaftalens retsstilling på tidspunktet for aftalens opsigelse usikker, og ville kunne modarbejde det system til fastlæggelse af parternes rettigheder og forpligtelser, der er fastsat i artikel
12 i direktiv 2015/2302. Tværtimod sikrer det
retssikkerhed med hensyn til konsekvenserne af ophævelsen, at en ex ante-vurdering af risikosituationen på tidspunktet for aftalens opsigelse betragtes som det eneste afgørende kriterium, Med andre ord bør fremtidige begivenheder, der indtræffer inden den planlagte rejse, men efter opsigelse af aftalen, ikke kunne ændre en retsstilling, der er fastlagt på tidspunktet for aftalens opsigelse.
54.      Henset til formålet med artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 anerkendes i denne bestemmelse
den rejsendes ret til at opsige pakkerejsen uden at betale noget opsigelsesgebyr på et tidspunkt, der ligger forud for pakkerejsens begyndelse, på de betingelser, der er fastsat heri. Som forklaret ovenfor skal den rejsende for at kunne opsige pakkerejsen inden dennes begyndelse foretage en prognose i forhold til situationen på tidspunktet for aftalens opsigelse med hensyn til indvirkningen af de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder på leveringen af pakkerejsen. Hvis det var muligt at vurdere, om der forelå en ret til opsigelse a posteriori, henset til det, der rent faktisk skete på rejsetidspunktet, ville det nemlig ikke være muligt at fastslå en ret til gebyrfrit at opsige aftalen inden pakkerejsens begyndelse. Denne ret ville skulle suspenderes indtil rejsetidspunktet. Dette ville imidlertid være i strid med det, der er fastsat i direktivets artikel
12, stk. 2.
55.      Ex post-tilgangen, hvorefter begivenheder, der indtræffer efter aftalens opsigelse, men før pakkerejsens begyndelse, er afgørende for retten til at opsige aftalen, understøttes efter min opfattelse ikke af hensyn knyttet til et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. I denne henseende skal anføres, at direktiv 2015/2302 ifølge femte betragtning hertil har til formål at skabe »den rette balance mellem et højt niveau af forbrugerbeskyttelse og virksomhedernes konkurrenceevne«. Ex post-tilgangen er ikke mere gunstig for den rejsende end den, der indebærer en ex ante-vurdering. I den forbindelse kan man forestille sig en situation, hvor en rejsende på en rimelig og begrundet måde vurderer de risici, der er forbundet med rejsen på det tidspunkt, hvor aftalen opsiges, men hvor denne situation forbedres efterfølgende i modstrid med den oprindelige vurdering af risikosituationen. Ex post-tilgangen ville kun være til fordel for den rejsende, hvis det blev anerkendt, at senere begivenheder kun kan tages i betragtning, hvis de bekræfter den rejsendes vurdering, og ikke hvis de tilbageviser denne vurdering. Det forekommer mig imidlertid at være åbenbart, at det ville være i strid med det, EU-lovgiver tilsigtede med artikel 12, stk. 2, hvis det var muligt at anlægge en fortolkning af denne regel alene i det omfang, den fører i en for den rejsende gunstig retning, mens der samtidig ses bort fra det mulige ugunstige resultat af denne fortolkning.
56.      Den forelæggende ret i sag C-584/22 er af den opfattelse, at formålet med opsigelsesgebyret bl.a. taler for, at der tages hensyn til omstændigheder, der er indtruffet efter aftalens opsigelse. Ifølge den forelæggende ret er dette tilfældet, uanset om opsigelsesgebyret skal betragtes som en erstatningslignende betaling eller som et surrogat for pakkerejsens pris. Det væsentlige, som den forelæggende ret har påpeget, er, at hvis den efterfølgende udvikling skal tages i betragtning, ville arrangøren være forpligtet til at refundere den rejsende fuldt ud, selv hvis den rejsende ikke havde opsagt aftalen. Set i dette perspektiv bør rejsearrangøren ikke have ret til noget opsigelsesgebyr, hvis det efterfølgende viser sig, at der ikke foreligger nogen »skade«, eller have ret til et sådant gebyr, når de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder rent faktisk indtræffer.
57.      Hvad angår dette argument skal anføres, at opsigelsesgebyret skal betales af den rejsende, når vedkommende udøver sin fortrydelsesret »når som helst« inden pakkerejsens begyndelse som omhandlet i artikel
12, stk. 1, i direktiv 2015/2302 og uanset årsagen. Udtrykket »opsigelsesgebyr« er neutralt sammenlignet med ordet »kompensation« (idet det tyske ord herfor er »Entschädigung«), hvilket anvendes i de nationale gennemførelsesbestemmelser til denne bestemmelse i direktivet. Ifølge artikel 12, stk. 1, i direktiv 2015/2302, kan der i aftalen om pakkerejsen fastsættes rimelige opsigelsesgebyrer »under hensyn til tidspunktet for opsigelsen af aftalen inden pakkerejsens begyndelse og de forventede sparede omkostninger og indtægter fra afsættelse af rejseydelserne til anden side«. Beskrivelsen af, hvad opsigelsesgebyret udgør, svarer til en modvægt til den rejsendes ret til at fortryde aftalen når som helst. Således som Kommissionen i det væsentlige har gjort gældende, er der her tale om et andet eksempel på den balance, som direktivet tilsigter at finde mellem parternes rettigheder og forpligtelser i henhold til rejseaftalen.
58.      Som jeg har anført ovenfor, vil en accept – uanset opsigelsesgebyrets retlige karakter – af, at gebyret ikke skal betales, hvis det efterfølgende viser sig, at rejsen ikke kunne have fundet sted, medføre stor retsusikkerhed og bringe harmoniseringen af parternes rettigheder og forpligtelser i henhold til rejseaftalen i fare.
59.      Ikke desto mindre har den forelæggende ret i sag C-584/22 advaret mod risikoen for, at der kan være negative konsekvenser, hvis forpligtelsen til at betale et opsigelsesgebyr ikke afhænger af, om pakkerejsen rent faktisk blev leveret. Denne ret fandt, at de rejsende i usikre situationer kunne blive afskrækket fra at udøve deres ret til at opsige rejseaftalen på et tidligt tidspunkt, og at de ville være tvunget til at afvente, at der forelå yderligere oplysninger, eller at rejsearrangøren opsagde pakkerejsen på eget initiativ.
60.      I denne henseende medgiver jeg, at en fremadrettet beslutning, som den rejsende skal træffe som følge af, at der indtræffer uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, pr. definition er forbundet med en usikker situation. Der skal imidlertid tages hensyn til usikkerhedsgraden ved fortolkningen af betingelserne for udøvelse af retten til at opsige rejseaftalen i henhold til artikel
12, stk. 2, i direktiv 2015/2302. Som den østrigske regering i det væsentlige har gjort gældende, kræver denne ret ikke, at den rejsende med absolut sikkerhed kan godtgøre, at uundgåelige og usædvanlige omstændigheder med sikkerhed vil indtræde, og at de vil have en væsentlig indvirkning. Som jeg allerede har anført, er det på tidspunktet for opsigelsen af aftalen om en pakkerejse tilstrækkeligt, at den rejsende med rimelighed må forvente, at der er en tilstrækkelig stor sandsynlighed for, at de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder væsentligt vil berøre leveringen af pakkerejsen. I mit forslag til afgørelse i sag C-299/22, Tez Tour, der fremsættes i dag, foreslår jeg derudover i det væsentlige, at den store usikkerhed og den omstændighed, at situationen udviklede sig ekstremt hurtigt i begyndelsen af pandemien, tages i betragtning med henblik på at fastslå, hvad den gennemsnitlige rejsende vidste og vedkommendes vurdering af sandsynligheden for forekomsten af den væsentlige indvirkning på opfyldelsen af aftalen.
61.      Det følger af ovenstående betragtninger, at direktiv 2015/2302’s ordlyd, det
sammenhæng, det indgår i, og formål med denne retsakt taler for en fortolkning af dette direktivs artikel
12, stk. 2, hvorefter det afgørende tidspunkt for fastlæggelsen af retten til at opsige aftalen uden at betale et opsigelsesgebyr er baseret på en ex ante-vurdering på tidspunktet for aftalens opsigelse.
62.      Når dette er sagt, er artikel
12, stk. 2 ikke til hinder for, at de nationale retter betragter senere begivenheder som beviser, der skal vurderes frit i henhold til den nationale procesret. Som den græske regering i det væsentlige har gjort gældende i retsmødet, forholder det sig således, at hvis den rejsende på tidspunktet for opsigelsen påberåbte sig uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, og den situation, som vedkommende påberåbte sig, forværredes, hvilket førte til at leveringen af pakkerejsen blev væsentlig berørt, tjener dette til at styrke den rejsendes prognose på tidspunktet for opsigelsen. Hvis den rejsende imidlertid ikke var berettiget til at opsige aftalen på tidspunktet for opsigelsen, kan efterfølgende begivenheder ikke i sig selv skabe en ret til gebyrfri opsigelse, som den rejsende ikke har. Tilsvarende kan en forbedring af situationen heller ikke med tilbagevirkende kraft påvirke den rejsendes ret til fuld refusion, hvis vedkommende på tidspunktet for opsigelsen foretog en rimelig vurdering af de uundgåelige og ekstraordinære omstændigheders sandsynlige indvirkning på pakkerejsen.
63.      Hvad angår hovedsagerne skal den forelæggende ret i sag C-414/22 vurdere, om en rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitlig rejsende på tidspunktet for opsigelsen af aftalen i april 2020 med rimelighed kunne forvente, at pandemien væsentligt ville berøre leveringen af den planlagte pakkerejse som en festlig rejse i sommeren 2020. Det fremgår af oplysningerne i anmodningen om præjudiciel afgørelse, at det, henset til de nationale myndigheders anbefalinger om at udskyde alle ikkevæsentlige rejser og gøre brug af mulighederne for at opsige rejseaftaler, forekommer rimeligt, at den gennemsnitlige rejsende i april 2020 ville forudse, at en sådan rejse (hvor selve konceptet er forsamling af et stort antal unge for at feste) ikke ville finde sted. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage denne vurdering, også med udgangspunkt i de parametre, som jeg analyserer i mit
forslag til afgørelse, der fremsættes
i dag, i sag C-299/22, Tez Tour.
64.      Det skal anføres, at såfremt den nationale ret måtte lægge til grund, at den rejsende havde ret til at opsige aftalen i henhold til artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302, har den rejsende denne ret uden at være bundet af en aftale om at betale et reduceret opsigelsesgebyr, som vedkommende accepterede, som følge af at vedkommende ikke var bekendt med sine rettigheder. Denne aftale medfører nemlig en begrænsning af vedkommendes rettigheder, som i henhold til direktivets artikel
23, stk. 3, ikke er bindende for den rejsende.
65.      I sag C-584/22 har den forelæggende ret anført, at appelretten burde have taget stilling til spørgsmålet om, hvorvidt en rejse til Japan på tidspunktet for opsigelsen af aftalen den 1. marts 2020 allerede var forbundet med alvorlige sundhedsrisici, som det ikke ville være rimeligt for en fornuftig rejsende at løbe. Af de ovenfor analyserede grunde er tidspunktet for aftalens opsigelse det eneste, der er afgørende med henblik på at fastslå dette.
66.      Under hensyntagen til ovenstående er jeg af den opfattelse, at artikel 12, stk. 2, i direktiv 2015/2302 bør fortolkes således, at vurderingen af forekomsten af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som væsentligt berører opfyldelsen af aftalen, og som giver den rejsende ret til at opsige aftalen om en pakkerejse uden at betale noget opsigelsesgebyr, alene skal foretages på tidspunktet for opsigelsen af aftalen. Fastlæggelsen af denne ret afhænger ikke af, om sådanne omstændigheder rent faktisk indtræffer efter aftalens opsigelse.
V.      Forslag til afgørelse
67.      På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de af Oberster Gerichtshof (øverste domstol, Østrig) og Bundesgerichtshof (forbundsdomstol, Tyskland) forelagte præjudicielle spørgsmål som følger:
»Artikel 12, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25. november 2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer samt om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU og om ophævelse af Rådets direktiv 90/314/EØF
skal fortolkes således, at
vurderingen af forekomsten af uundgåelige og ekstraordinære omstændigheder, som væsentligt berører opfyldelsen af aftalen, og som giver den rejsende ret til at opsige aftalen om en pakkerejse uden at betale noget opsigelsesgebyr, alene skal foretages på tidspunktet for opsigelsen af aftalen. Fastlæggelsen af denne ret afhænger ikke af, om sådanne omstændigheder rent faktisk indtræffer efter aftalens opsigelse.«
1 –      Originalsprog: engelsk.
2 –      Generaldirektøren for WHO’s indledende bemærkninger på pressebriefingen om covid-19 den 11.3.2020.
3 –      Jf. »Guidance on the right of travellers to terminate package travel contracts due to extraordinary circumstances resulting from COVID-19« (retningslinjer om rejsendes ret til at opsige kontrakter om pakkerejser som følge af ekstraordinære omstændigheder på grund af covid-19) udstedt af den irske regering, Erhvervs-, Handels- og Beskæftigelsesministeriet den 26.3.2020, s. 5.
4 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2302 af 25.11.2015 om pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer samt om ændring af forordning (EF) nr. 2006/2004 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU og om ophævelse af Rådets direktiv 90/314/EØF (EUT 2015, L 326, s. 1).
5 –      Dom af 8.6.2023, VB (Automatisk underretning af den domfældte) (C-430/22 og C-468/22, EU:C:2023:458, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
6 –      Jf. punkt 39.