62015TO0584(01)
RETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)
14. september 2016 (
*1
)
»Annullationssøgsmål — ansøgning om registrering af en beskyttet oprindelsesbetegnelse (»Halloumi« eller »Hellim«) — afgørelse om offentliggørelse i C-udgaven af EU-Tidende af en ansøgning om beskyttet oprindelsesbetegnelse i medfør af artikel 50, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1151/2012 — forberedende akt — akt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål — afvisning«
I sag T-584/15,
Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA), Latsia (Cypern), ved advokat N. Korogiannakis,
sagsøger,
mod
Europa-Kommissionen ved A. Lewis og J. Guillem Carrau, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
angående et søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens afgørelse om offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende (EUT 2015, C 246, s. 9) af ansøgningen om registrering CY/PDO/0005/01243, indgivet af Republikken Cypern, for så vidt som Kommissionen lagde til grund, at denne ansøgning opfylder betingelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2012, L 343, s. 1) som omhandlet i nævnte forordnings artikel 50, stk. 1,
har
RETTEN (Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, E. Martins Ribeiro, og dommerne S. Gervasoni og L. Madise (refererende dommer),
justitssekretær: E. Coulon,
afsagt følgende
Kendelse
Relevante retsforskrifter
1
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2012, L 343, s. 1) fastsætter i artikel 4 en ordning for beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser for visse landbrugsprodukter og fødevarer.
2
Artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1151/2012 definerer en »oprindelsesbetegnelse« som en betegnelse, der identificerer et produkt, som har oprindelse et bestemt sted, i en region eller, i undtagelsestilfælde, i et land, hvis kvalitet eller karakteristika hovedsagelig eller fuldstændig kan tilskrives et geografisk miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer, og hvis produktionstrin alle har fundet sted i det afgrænsede geografiske område.
3
En registrering som beskyttet oprindelsesbetegnelse (BOB) for et landbrugsprodukt eller en fødevare, som skal opfylde de betingelser, der er fastsat i forordning nr. 1151/2012, og i særdeleshed være i overensstemmelse med varespecifikationerne som defineret i forordningens artikel 7, giver den nævnte betegnelse en beskyttelse på EU-plan. Denne beskyttelse er fastlagt i forordningens artikel 13, stk. 1.
4
Registreringsproceduren omfatter to faser. I den første fase bliver ansøgningen om registrering af betegnelser underlagt en undersøgelse på nationalt plan. Denne fase er reguleret i artikel 49 i forordning nr. 1151/2012, der er affattet som følger:
»1.   Det er kun de sammenslutninger, som beskæftiger sig med de produkter med den betegnelse, som skal registreres, der kan indgive ansøgninger om registrering af betegnelser inden for rammerne af de kvalitetsordninger, der er nævnt i artikel 48. […]
2.   [Ansøgningen] [stiles] til myndighederne i den pågældende medlemsstat.
Medlemsstaten gennemgår med passende midler ansøgningen for at kontrollere, om den er berettiget og opfylder betingelserne for den pågældende ordning.
3.   I forbindelse med den gennemgang, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 2, andet afsnit, iværksætter medlemsstaten en national indsigelsesprocedure, der sikrer passende offentliggørelse af ansøgningen og et rimeligt tidsrum, hvori enhver fysisk eller juridisk person, der har en legitim interesse, og som er etableret i eller har bopæl på medlemsstatens område, kan gøre indsigelse mod ansøgningen.
Medlemsstaten undersøger, om […] indsigelser[ne] […] kan antages […]
4.   Hvis medlemsstaten efter en vurdering af eventuelle indsigelser finder, at forordningens krav er opfyldt, kan den træffe positiv afgørelse og indsende et ansøgningsdossier til Kommissionen. Den orienterer i sådanne tilfælde Kommissionen om indsigelser, som kan antages, modtaget fra en fysisk eller juridisk person, som lovligt har markedsført de pågældende produkter ved hjælp af de pågældende betegnelser uafbrudt i mindst fem år forud for datoen for offentliggørelsen som angivet i stk. 3.
Medlemsstaten sørger for at offentliggøre sin positive afgørelse og for, at enhver fysisk eller juridisk person med en legitim interesse har mulighed for at påklage den.
Medlemsstaten sikrer, at den udgave af varespecifikationen, der ligger til grund for dens positive afgørelse, offentliggøres, og giver elektronisk adgang til varespecifikationen.
Hvad angår beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser sikrer medlemsstaten endvidere passende offentliggørelse af den udgave af varespecifikationen, på grundlag af hvilken Kommissionen træffer afgørelse i henhold til artikel 50, stk. 2.«
5
I den anden fase bliver ansøgningen underlagt en undersøgelse af Europa-Kommissionen, og såfremt betingelserne som fastsat i forordning nr. 1151/2012 er opfyldt, vil ansøgningen blive offentliggjort med henblik på indsigelser. Denne procedure for Kommissionen, som er genstand for dette søgsmål, er reguleret i artikel 50 med overskriften »Kommissionens gennemgang af ansøgninger og offentliggørelse med henblik på indsigelser«, der bestemmer:
»1.   Kommissionen gennemgår med passende midler enhver ansøgning, som den modtager i henhold til artikel 49, med henblik på at kontrollere, om den er berettiget og opfylder betingelserne for den pågældende ordning. […]
2.   Hvis Kommissionen på grundlag af den gennemgang, den har foretaget i henhold til stk. 1, første afsnit, finder, at betingelserne i denne forordning er opfyldt, offentliggør den i Den Europæiske Unions Tidende følgende:
a)
for ansøgninger, der er indgivet inden for rammerne af ordningen i afsnit II, enhedsdokumentet og henvisningen til den offentliggjorte varespecifikation
[…]«
6
Offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende udløser en »[i]ndsigelsesprocedure« i overensstemmelse med artikel 51 i forordning nr. 1151/2012, der præciserer følgende:
»1.   Inden for en frist på tre måneder fra datoen for offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende kan myndighederne i en medlemsstat eller i et tredjeland eller fysiske eller juridiske personer med en legitim interesse, som er etableret i et tredjeland, indgive meddelelse om indsigelse til Kommissionen.
Fysiske eller juridiske personer med en legitim interesse, der er etableret eller har bopæl i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvorfra ansøgningen er indgivet, kan inden for en frist, der giver mulighed for at rejse indsigelse i medfør af første afsnit, indgive meddelelse [om] indsigelse over for den medlemsstat, hvor vedkommende er etableret.
Meddelelsen om indsigelsen skal omfatte en erklæring om, at ansøgningen muligvis udgør en overtrædelse af de betingelser, der er fastsat i denne forordning. […]
Kommissionen fremsender straks meddelelsen om indsigelsen til den myndighed eller det organ, der har indgivet ansøgningen.
2.   Hvis der indgives meddelelse om indsigelse til Kommissionen, og der inden for to måneder følges op på denne med en begrundet indsigelse, kontrollerer Kommissionen, om den begrundede indsigelse kan antages.
3.   Senest to måneder efter modtagelsen af en begrundet indsigelse, som kan antages, opfordrer Kommissionen myndigheden eller den person, der har rejst indsigelsen, og den myndighed eller det organ, der har indgivet ansøgningen, til at indlede konsultationer i et rimeligt tidsrum på højst tre måneder.
Den myndighed eller person, som rejste indsigelsen, og den myndighed eller det organ, som indgav ansøgningen, indleder disse konsultationer uden unødige forsinkelser. De stiller relevante oplysninger til rådighed for hinanden, der gør det muligt at vurdere, om ansøgningen om registrering overholder betingelserne i denne forordning. Hvis der ikke opnås enighed, stilles disse oplysninger også til rådighed for Kommissionen.
[…]
4.   Hvis de oplysninger, der er offentliggjort i overensstemmelse med artikel 50, stk. 2, ændres væsentligt som følge af de konsultationer, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 3, foretager Kommissionen endnu engang den kontrol, der er omhandlet i artikel 50.«
7
Artikel 52 i forordning nr. 1151/2012 med overskriften »Afgørelse om registrering« bestemmer følgende:
»1.   Hvis Kommissionen på grundlag af de oplysninger, den har til rådighed efter den kontrol, den har foretaget i henhold til artikel 50, stk. 1, første afsnit, finder, at betingelserne for registrering ikke er opfyldt, vedtager den gennemførelsesretsakter, der afviser ansøgningen. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 57, stk. 2.
2.   Modtager Kommissionen ikke nogen meddelelse om indsigelse eller begrundet indsigelse, som kan antages i henhold til artikel 51, vedtager den, uden at anvende den procedure, der er omhandlet i artikel 57, stk. 2, gennemførelsesretsakter om registrering af betegnelsen.
3.   Modtager Kommissionen en begrundet indsigelse, som kan antages, træffer den efter de konsultationer, der er omhandlet i artikel 51, stk. 3, og idet den tager hensyn til resultaterne heraf, enten:
a)
hvis der er opnået enighed, afgørelse om at registrere betegnelsen ved hjælp af gennemførelsesretsakter, der er vedtaget uden at anvende den procedure, der er omhandlet i artikel 57, stk. 2, og den ændrer om nødvendigt de oplysninger, der er offentliggjort i henhold til artikel 50, stk. 2, forudsat at disse ændringer ikke er væsentlige, eller
b)
hvis der ikke er opnået enighed, afgørelse om at vedtage gennemførelsesretsakter om registreringen. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 57, stk. 2.
4.   Retsakter, der vedrører registreringer, og afgørelser om afvisning offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.«
8
Artikel 57 i forordning nr. 1151/2012 bestemmer:
»1.   Kommissionen bistås af Komitéen for Kvalitetspolitikken for Landbrugsprodukter. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2.   Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Afgiver udvalget ikke nogen udtalelse, vedtager Kommissionen ikke udkastet til gennemførelsesretsakt, og artikel 5, stk. 4, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendes.«
9
Artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (EUT 2011, L 55, s. 13) præciserer følgende:
»1.   Når undersøgelsesproceduren finder anvendelse, afgiver udvalget udtalelse med det flertal, der er fastsat i artikel 16, stk. 4 og 5, i traktaten om Den Europæiske Union og i givet fald artikel 238, stk. 3, TEUF for retsakter, der skal vedtages efter forslag fra Kommissionen. De stemmer, der afgives i udvalget af repræsentanterne for medlemsstaterne, vægtes som anført i de nævnte artikler.
2.   Afgiver udvalget en positiv udtalelse, vedtager Kommissionen udkastet til gennemførelsesretsakt.
3.   Afgiver udvalget en negativ udtalelse, vedtager Kommissionen ikke udkastet til gennemførelsesretsakt, jf. dog artikel 7. Når en gennemførelsesretsakt anses for at være nødvendig, kan formanden enten forelægge en ændret udgave af udkastet til gennemførelsesretsakt for det samme udvalg inden for to måneder efter afgivelsen af den negative udtalelse eller forelægge udkastet til gennemførelsesretsakt for appeludvalget til yderligere drøftelse inden for en måned efter afgivelsen.
4.   Afgives der ikke nogen udtalelse, kan Kommissionen vedtage udkastet til gennemførelsesretsakt bortset fra i de i andet afsnit omhandlede tilfælde. Vedtager Kommissionen ikke udkastet til gennemførelsesretsakt, kan formanden forelægge udvalget en ændret udgave heraf.
[…]«
Tvistens baggrund
10
Sagsøgeren, Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA), er en organisation for kvægavlere, der producerer komælk og kød. Organisationen blev oprettet og indregistreret i 2004 og består af 157 medlemmer, hvilket svarer til ca. 75% af det samlede antal cypriotiske komælksproducenter. Årligt anvendes i gennemsnit 54 mio. liter af denne mælk på Cypern i processen med henblik på fremstilling af osten med betegnelsen »halloumi«. Det er tale om en særlig cypriotisk ost, som er produceret på en særlig måde, og som har en særlig smag, tekstur og særlige kulinariske egenskaber. Sagsøgeren er den cypriotiske hovedproducent af den komælk, der anvendes til fremstillingen af halloumi. Sagsøgeren er tillige involveret i produktionen af halloumi-ost under egne mærker og for andre forhandlermærker via et 100% ejet datterselskab, Papouis Dairies Ltd.
11
Den 5. april 2012 indgav flere cypriotiske selskaber og organisationer, der er aktive inden for fremstilling af ost, og særligt halloumi, en ansøgning om registrering af halloumi som BOB ved de cypriotiske myndigheder. Ansøgningen støttedes på en cypriotisk fabrikationsnorm fra 1985 (herefter »normen fra 1985«), og ansøgningen havde til formål at opnå, at denne norm skulle fortolkes således, at halloumi-producenterne var forpligtede til at anvende mere end 50% fåre- eller gedemælk. Når komælk tilsættes fåre- eller gedemælk eller en blanding heraf, skulle det med andre ord ikke være tilladt at anvende en mængde komælk, som var større end mængden af fåre- eller gedemælk eller en blanding heraf, til brug for fremstilling af halloumi.
12
Ansøgningen om registrering blev i det foreliggende tilfælde offentliggjort den 30. november 2012 i Episimi Efimerida tis Kypriakis Dimokratias, og sagsøgeren gjorde i overensstemmelse med artikel 49 i forordning nr. 1151/2012 inden for rammerne af den nationale procedure indsigelse gældende mod forbuddet mod at anvende en større mængde komælk end fåre- og gedemælk ved produktionen af halloumi. Sagsøgeren anførte i den forbindelse, at halloumi i henhold til normen fra 1985 kunne produceres med en betydelig andel af komælk, når blot en ikke-ubetydelig mængde af fåre- eller gedemælk indgik.
13
Den 14. november 2013 afholdt de cypriotiske myndigheder et møde med de enheder, som havde gjort indsigelse gældende, uden at man herved fandt frem til en aftale.
14
Den 9. juli 2014 afviste det cypriotiske landbrugsministerium de rejste indsigelser og offentliggjorde samme dag ansøgningen om registrering af halloumi som BOB i Episimi Efimerida tis Kypriakis Dimokratias.
15
Den 17. juli 2014 fremsendte de cypriotiske myndigheder ansøgning CY/PDO/0005/01243 til Kommissionen med henblik på registrering af halloumi som BOB (herefter »ansøgningen«) og præciserede, at mælkens sammensætning som påkrævet i varespecifikationen henviste til, at mælken overvejende skulle bestå af enten fåre- eller gedemælk eller en blanding heraf.
16
Som følge af landbrugsministeriets afvisning af organisationens indsigelser anlagde sagsøgeren den 22. juli 2014 sag ved Anatato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias (Republikken Cyperns øverste domstol, Cypern).
17
Ved skrivelser af henholdsvis 25. marts og 25. juni 2015 gav sagsøgeren udtryk for sine bekymringer over for Kommissionens Generaldirektorat (GD) for »Landbrug og Udvikling af Landdistrikter«. I skrivelsen af 25. marts 2015 gjorde sagsøgeren gældende, at ansøgningens fortolkning af normen af 1985 var forkert, idet den var baseret på fejlagtige og uunderbyggede videnskabelige beviser.
18
Ved skrivelse af 20. juli 2015 oplyste Kommissionen over for sagsøgeren, at denne alene kunne indtræde i sagen om registrering via den nationale indsigelsesprocedure, og at afvisningen på nationalt plan af sagsøgerens indsigelse ikke kunne undersøges af Kommissionen.
19
Ved akt af 28. juli 2015 (EUT 2015, C 246, s. 9, herefter »den anfægtede akt«) besluttede Kommissionen, efter at have gennemgået ansøgningen, at offentliggøre ansøgningen i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1151/2012 ved fremlæggelse af den varespecifikation, som de cypriotiske myndigheder havde fremsendt med henblik på registrering af halloumi som BOB. Med denne offentliggørelse blev den anden fase af den administrative procedure, dvs. den grænseoverskridende indsigelsesprocedure efter artikel 51 i forordning nr. 1151/2012, indledt for Kommissionen.
Retsforhandlinger og parternes påstande
20
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 7. oktober 2015 har sagsøgeren anlagt nærværende sag. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
—
Den anfægtede akt annulleres.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
21
Ved særskilt processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 8. oktober 2015 fremsatte sagsøgeren en anmodning om foreløbige forholdsregler, hvori sagsøgeren i det væsentlige nedlagde påstand om udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede akt, herunder indledningen af indsigelsesproceduren i henhold til artikel 51 i forordning nr. 1151/2012, eller af en hvilken som helst anden afgørelse om registrering af halloumi som BOB i medfør af forordningens artikel 52, samt om udsættelse af afgørelsen om sagsomkostninger.
22
Ved kendelse af 7. december 2015 forkastede Rettens præsident begæringen om foreløbige forholdsregler på grund af manglende uopsættelighed. Afgørelsen om sagsomkostninger blev udsat.
23
Ved særskilt processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 15. januar 2016 har Kommissionen fremsat en formalitetsindsigelse under henvisning til artikel 130, stk. 1, i Rettens procesreglement. Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
—
Sagen afvises.
—
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
24
Ved processkrift af 9. marts 2016 har sagsøgeren fremsat sine bemærkninger til den af Kommissionen rejste formalitetsindsigelse. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
—
Sagen antages til realitetsbehandling.
—
Sagen realitetsbehandles.
—
Den anfægtede akt annulleres.
—
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Retlige bemærkninger
25
Såfremt en af parterne ved særskilt dokument anmoder Retten om at tage stilling til, om sagen bør afvises, eller til, om Retten savner kompetence, kan Retten i henhold til procesreglementets artikel 130 træffe afgørelse herom ved begrundet kendelse uden at indlede behandlingen af sagens realitet.
26
I den foreliggende sag finder Retten sagen tilstrækkeligt belyst i sagsakterne og finder derfor, at den kan træffe afgørelse uden at fortsætte sagens behandling.
27
Kommissionen har gjort gældende, at sagsøgerens annullationssøgsmål ikke kan antages til realitetsbehandling, dels fordi den anfægtede akt ikke kan anfægtes, idet denne har en forberedende karakter, som ikke er et endeligt udtryk for Kommissionens holdning, dels fordi akten ikke i tilstrækkelig grad berører sagsøgerens retsstilling eller proceduremæssige rettigheder.
28
Sagsøgeren har bestridt den anfægtede akts forberedende karakter. Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede akt kan underkastes en retslig prøvelse, eftersom det drejer sig om en foranstaltning, der indeholder en »afgørelse« fra Kommissionen, hvorefter ansøgningen om registrering af betegnelsen Halloumi opfylder samtlige betingelser for at blive registreret som BOB som anført i forordning nr. 1151/2012, og hvilken afgørelse har retligt bindende virkninger.
29
Med henblik på bedømmelsen af Kommissionens formalitetsindsigelse skal det først afgøres, hvorvidt den anfægtede akt, således som Kommissionen har gjort gældende, har en forberedende karakter i forhold til den endelige afgørelse, således at denne ikke kan anfægtes.
30
Det skal indledningsvis bemærkes, at i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF kan »enhver fysisk eller juridisk person på det grundlag, der er omhandlet i stk. 1 og 2, indbringe klage med henblik på prøvelse af retsakter, der er rettet til vedkommende, eller som berører denne umiddelbart og individuelt, samt af regelfastsættende retsakter, der berører vedkommende umiddelbart, og som ikke omfatter gennemførelsesforanstaltninger«.
31
For at kunne afgøre, hvorvidt de anfægtede foranstaltninger udgør retsakter som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF, skal der lægges vægt på deres indhold (dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/80, EU:C:1981:264, præmis 9).
32
I denne henseende er det kun foranstaltninger, som har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af dennes retsstilling, der udgør retsakter eller afgørelser, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i den i artikel 263 TEUF omhandlede forstand (jf. dom af 19.1.2010, Co-Frutta mod Kommissionen, T-355/04 og T-446/04, EU:T:2010:15, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
33
Retsakter, hvis tilblivelse omfatter flere faser i en intern procedure, kan i princippet kun anfægtes, såfremt de udgør foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på denne procedure, modsat mellemliggende foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning, og deres ulovlighed vil kunne gøres gældende under en sag anlagt til prøvelse af denne procedure (jf. kendelse af 3.9.2015, Spanien mod Kommissionen, T-676/14, EU:T:2015:602, præmis 13 og den deri nævnte retspraksis).
34
I dette tilfælde, og i henhold til artikel 50, stk. 2, i forordning nr. 1151/2012, har afgørelsen om »offentliggørelse med henblik på indsigelser« for det første til formål, således som denne artikels overskrift angiver det, at åbne indsigelsesproceduren som fastsat i forordningens artikel 51, og således at forberede »[a]fgørelsen om registrering« som omhandlet i forordningens artikel 52, som er den endelige afgørelse.
35
Som følge heraf får afgørelsen om »offentliggørelse med henblik på indsigelser« som omhandlet i artikel 50, stk. 2, i forordning nr. 1151/2012, en forberedende karakter i forhold til »[a]fgørelsen om registrering«, således at det alene er sidstnævnte afgørelse, der kan medføre bindende retsvirkninger, der kan påvirke sagsøgerens interesser og dermed kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF (jf. i denne retning kendelse af 10.9.2014, Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks mod Kommissionen, T-354/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2014:775, præmis 30).
36
For det andet vil en sådan forberedende akts mulige ulovlighed kunne gøres gældende under en sag anlagt til støtte for en prøvelse af den endelige retsakt, hvis udarbejdelse den forberedende akt er en del af (jf. i denne retning dom af 11.11.1981, IBM mod Kommissionen, 60/81, EU:C:1981:264, præmis 12), forudsat, at sagsøgeren i overensstemmelse med artikel 263, stk. 4, TEUF kan godtgøre, at betingelserne for antagelse til realitetsbehandling er opfyldt.
37
I lyset af det ovenstående er afgørelsen om »offentliggørelse med henblik på indsigelser« fastsat ved artikel 50, stk. 2, i forordning nr. 1151/2012 ikke en retsakt, der kan anfægtes.
38
Denne konklusion svækkes ikke af sagsøgerens argumenter.
39
For det første har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede akt både har bindende retsvirkninger og negative økonomiske konsekvenser for organisationen. Sagsøgeren har understreget, at den anfægtede akt ud fra et juridisk synspunkt umiddelbart medfører, at sagsøgerens produkter er uforenelige med normen fra 1985, i det omfang produkterne ikke længere er at betragte som »tolereret« på markedet og ikke længere af forbrugeren vil blive opfattet som »traditionelle« produkter fra det øjeblik, hvor den omtvistede registreringsansøgning offentliggøres. Sagsøgeren har anført, at selv om Kommissionen ikke registrerer betegnelsen Halloumi som BOB, vil den anfægtede akt have forvoldt sagsøgeren skade, for så vidt som akten konstaterer, at ansøgningen om registrering opfylder betingelserne i forordning nr. 1151/2012. Derudover gør sagsøgeren gældende, at organisationen vil lide betydelig økonomisk skade og navnlig vil miste markedsandele, kunder og kontrakter vedrørende salg af komælk, som anvendes til fremstilling af halloumi-ost. Sagsøgeren har anført, at såfremt den anfægtede akt ikke annulleres, vil nærved 30 mio. liter af den mælk, som organisationens medlemmer producerer, være overskydende, hvilket uundgåeligt vil medføre, at disse går tabt.
40
I denne henseende må det konstateres, at sagsøgerens argumenter ikke gør det muligt at fastslå, at der foreligger bindende retsvirkninger, der kan påvirke sagsøgerens interesser. For det første har den anfægtede akt, henset til dens forberedende karakter, nemlig ingen bindende retsvirkninger, som vil kunne påvirke disse produkters forenelighed med reglerne i normen fra 1985. Navnlig har akten i sig selv hverken til formål eller som konsekvens at være bindende for så vidt angår fortolkningen af den norm, som denne gengiver. Den af sagsøgeren påberåbte økonomiske skade kan, selv hvis den anses for godtgjort, for det andet ikke have indflydelse på analysen af den anfægtede afgørelses juridiske karakter (jf. i denne retning og analogt kendelse af 3.9.2015, Spanien mod Kommissionen, T-676/14, EU:T:2015:602, præmis 18).
41
For det andet skal den af sagsøgeren foreslåede analogi mellem på den ene side en afgørelse om afslag på ansøgningen om registrering på grundlag af artikel 52, stk. 1, i forordning 1151/2012, som vil følge af den kontrol, der bliver foretaget på grundlag af forordningens artikel 50, stk. 1, og som har endelig karakter, og på den anden side afgørelsen om »offentliggørelse med henblik på indsigelser« i henhold til forordningens artikel 50, stk. 2, som ligeledes vil følge af denne kontrol, forkastes som grundløs.
42
Således som det da også fremgår af artikel 52, stk. 1, i forordning nr. 1151/2012 og af forordningens artikel 50, stk. 2, afslutter afgørelsen om afvisning af ansøgningen om registrering i henhold til førstnævnte artikel registreringsproceduren, hvorimod afgørelsen om »offentliggørelse med henblik på indsigelser« i henhold til sidstnævnte artikel indleder en ny fase i forhold til proceduren.
43
For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at den kontrol, som Kommissionen har foretaget på grundlag af artikel 50, stk. 1, i forordning nr. 1151/2012, er endelig, i det omfang Kommissionen, i overensstemmelse med princippet om god forvaltningsskik, retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning, ikke kan afslå registreringen efter indsigelsesproceduren, medmindre den har modtaget yderligere oplysninger i forbindelse med denne procedure, således at den afgørelse, som vil blive truffet efter gennemgangen i henhold til forordningens artikel 50, stk. 2, i sig selv bliver endelig. Sagsøgeren har hertil anført, at Kommissionen ikke selv kan ændre den afgørelse, som den har truffet i medfør af artikel 50, stk. 2, i forordning nr. 1151/2012.
44
Imidlertid har disse forhold for det første ingen betydning for konklusionen i præmis 35 ovenfor, hvorefter afgørelsen i henhold til artikel 50, stk. 2, i forordning nr. 1151/2012 alene har en forberedende karakter. For det andet er der intet, der i denne fase af registreringsproceduren forhindrer Kommissionen i på grundlag af artikel 52, stk. 3, litra b), efter indsigelsesproceduren at træffe afgørelse om afslag af ansøgningen om registrering i forbindelse med udtalelsesproceduren for Komitéen for Kvalitetspolitikken for Landbrugsprodukter, som afholdes i overensstemmelse med forordningens artikel 57, stk. 2.
45
I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, er kravet om at afvente den endelige afgørelse, før en forberedende akts mulige ulovlighed kan anfægtes, ikke »spild af tid og ressourcer«. At antage et søgsmål til realitetsbehandling vedrørende en sådan forberedende akt ville være uforeneligt med kompetencefordelingen mellem Kommissionen og Unionens retsinstanser, med de i traktaten fastlagte retsmidler samt med retsplejehensyn og hensynet til den rette gennemførelse af den administrative procedure (jf. i denne retning dom af 13.10.2011Deutsche Post og Tyskland mod Kommissionen, C-463/10 P og C-475/10 P, EU:C:2011:656, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
46
Endelig ville det forhold, at Kommissionen ikke skulle have nogen skønsbeføjelse til at afslå ansøgningen om registrering i medfør af artikel 52, stk. 2, i forordning nr. 1151/2012 eller i medfør af forordningens artikel 52, stk. 3, litra b), og derfor skulle være forpligtet til at registrere den ansøgte betegnelse, ikke berøve registreringsakten sin anfægtelige karakter eller sagsøgeren sin ret til en effektiv domstolsbeskyttelse i henhold til artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Mulige ulovligheder ved en forberedende akt såsom den anfægtede akt kan med fordel gøres gældende til støtte for et søgsmål anlagt til prøvelse af den endelige retsakt, og vil på denne måde kunne sikre en tilstrækkelig domstolsbeskyttelse (jf. i denne retning kendelse af 27.11.2013, MAF mod EIOPA, T-23/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2013:632, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
47
Hvad for det fjerde angår sagsøgerens henvisning til dom af 11. november 1981, IBM mod Kommissionen (60/81, EU:C:1981:264, præmis 11), til støtte for, at den anfægtede akt »adskiller« sig fra de akter, der kan vedtages i henhold til artikel 52, i forordning nr. 1151/2012, idet den anfægtede akt er vedtaget forud for de akter, der er vedtaget efter indsigelsesproceduren og uafhængigt heraf, må det konstateres, at den anfægtede akt – i strid med de krav, som fremgår af den nævnte doms præmisser – ikke udgør »afslutningen på en særlig procedure, der adskiller sig fra den«, men derimod udgør afslutningen på et trin i proceduren, dvs. trinnet for »Kommissionens kontrol og offentliggørelse med henblik på indsigelse« i henhold til artikel 50 i forordning nr. 1151/2012 (jf. præmis 34 ovenfor).
48
Som følge heraf skal søgsmålet afvises fra realitetsbehandling, uden at det er fornødent at tage stilling til Kommissionens anden formalitetsindsigelse.
Sagens omkostninger
49
Ifølge procesreglementets artikel 134, stk. 1, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren har tabt sagen, bør denne pålægges at afholde sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler, i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
bestemmer
RETTEN (Anden Afdeling):
1)
Søgsmålet afvises.
2)
Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) bærer sine egne omkostninger og betaler Europa-Kommissionens omkostninger, herunder de omkostninger, der er forbundet med sagerne om foreløbige forholdsregler.
Således bestemt i Luxembourg den 14. september 2016.
E. Coulon
Justitssekretær
E. Martins Ribeiro
Afdelingsformand
(
*1
) – Processprog: engelsk.