62020CO0670
RJEŠENJE SUDA (šesto vijeće)
6. prosinca 2021. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti – Ugovorne odredbe kojima se zajmoprimca izlaže valutnom riziku – Članak 4. stavak 2. – Zahtjevi razumljivosti i transparentnosti – Nepostojanje utjecaja izjave potrošača prema kojoj je on potpuno svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz sklapanja ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti – Jasno i razumljivo sročene ugovorne odredbe”
U predmetu C‑670/20,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Ráckevei Járásbíróság (Općinski sud u Ráckeveu, Mađarska), odlukom od 9. studenoga 2020., koju je Sud zaprimio 8. prosinca 2020., u postupku
EP,
TA,
FV,
TB
protiv
ERSTE Bank Hungary Zrt.,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: L. Bay Larsen, potpredsjednik Suda, u svojstvu predsjednika šestog vijeća, N. Jääskinen (izvjestitelj) i M. Safjan, suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem u skladu s člankom 99. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. stavka 2. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osoba EP, TA, FV i TB, s jedne strane, i ERSTE Bank Hungary Zrt. (u daljnjem tekstu: banka), s druge strane, u vezi s navodno nepoštenom odredbom unesenom u ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti, u kojem je predviđena otplata zajma u nacionalnoj valuti.
Pravni okvir
3
Člankom 4. Direktive 93/13 propisano je:
„1.   Ne dovodeći u pitanje članak 7., nepoštenost ugovorne odredbe procjenjuje se tako da se u obzir uzimaju priroda robe ili usluga na koje se ugovor odnosi u vrijeme kada je ugovor sklopljen, sve popratne okolnosti sklapanja ugovora i sve ostale odredbe tog ugovora ili nekog drugog ugovora o kojem on ovisi.
2.   Procjena o tome jesu li neke odredbe nepoštene ne odnosi se na definiciju glavnog predmeta ugovora ni na primjerenost cijene i naknade na jednoj strani, i isporučene usluge i robu, na drugoj, sve dok su te odredbe jasno i razumljivo sastavljene.”
4
Članak 5. te direktive glasi:
„U slučaju ugovora u kojima se potrošaču sve ili određene odredbe nude u pisanom obliku, te odredbe uvijek moraju biti sročene jasno i razumljivo. […]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
5
Tužitelji iz glavnog postupka, koji imaju svojstvo potrošača, sklopili su s bankom 9. siječnja 2007. javnobilježničkim aktom ugovor o zajmu radi obnove obiteljske kuće. U skladu s tim ugovorom, iznos zajma bio je izražen u švicarskim francima (CHF), ali su se isplate i otplata tog iznosa trebali izvršavati u mađarskim forintama (HUF).
6
Slijedom toga, banka je po dospijeću svakog obroka otplate određivala iznos dugovanog mjesečnog obroka tako što je u mađarske forinte pretvorila iznos otplate za koji je bilo dogovoreno da će se izvršiti u švicarskim francima.
7
Prilikom sklapanja predmetnog ugovora o zajmu banka je tužiteljima iz glavnog postupka predala uputu s informacijama o općim rizicima povezanima s financiranjem izraženim u stranoj valuti. U toj je uputi s informacijama u pogledu valutnog rizika bilo pojašnjeno sljedeće:
„Skrećemo Vam pažnju na činjenicu da odabirom financiranja izraženog u stranoj valuti možete koristiti prednosti tržišta odabrane valute, ali i na to da snosite njegove rizike. Sklapajući ugovor o zajmu, izjavljujete da ste upoznati s činjenicom da je iznos tog kredita registriran kod banke u odabranoj stranoj valuti i obvezujete ga se otplatiti u valuti koju ste odabrali. Budući da devizni tečaj između mađarske forinte i strane valute koju ste odabrali u ugovoru – devizni tečaj – može varirati ovisno o svakodnevnim promjenama tržišta, skrećemo Vam pažnju na činjenicu da eventualna promjena ili nepovoljno povećanje deviznog tečaja za Vas može značiti dodatni trošak čija se stvarna pojava ni iznos ne mogu predvidjeti.
Prednost ove vrste financiranja jest ta da se, ako se devizni tečaj strane valute u kojoj je financiranje izraženo smanji u odnosu na forintu, smanjuje „protuvrijednost” financiranja u forintama; drugim riječima, potrebno je manje forinti za kupnju valute koja pokriva mjesečne obroke koji služe za otplatu glavnice i kamata, a ta kupnja Vam je stoga jeftinija – opterećenje je u tom slučaju manje, a to čak može imati za posljedicu to da morate otplatiti iznos koji je manji od onog predviđenog na temelju protuvrijednosti u mađarskim forintama izračunane prilikom sklapanja ugovora o zajmu/kreditu.
Suprotno tomu, ako se devizni tečaj strane valute u kojoj je financiranje dogovoreno poveća u odnosu na forintu, „protuvrijednost” financiranja raste: u tom slučaju potreban je veći iznos u forintama za plaćanje mjesečnih obroka (otplate) glavnice i kamata, preračunanih u relevantnu stranu valutu; tada je dakle potrebno više forinti za otplatu kredita u valuti koju ste ugovorili.
Svojim potpisom potvrđujete da ste jasno obaviješteni o rizicima koje predstavlja ovo financiranje, da ste upoznati sa sastavnim elementima rizika i da želite ugovoriti kredit uz potpuno poznavanje činjeničnog stanja.”
8
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, predmetna uputa s informacijama dio je uravnotežene situacije u pogledu deviznog tečaja koja je prevladavala u vrijeme sklapanja predmetnog ugovora o zajmu. Točno je da je u toj uputi navedena mogućnost smanjenja deviznog tečaja i mogućnost njegova povećanja, kao i prednosti i nepogodnosti koje iz toga proizlaze, ali ona ne sadržava informacije o činjenici da promjena makroekonomskih uvjeta i situacije na međunarodnom monetarnom tržištu može dovesti do znatnog, čak i neograničenog povećanja mjesečnih obroka otplate, kao ni o tome da bi u deviznom tečaju između mađarske forinte i švicarskog franka moglo doći do velikih promjena, i to neovisno o stabilnom karakteru te stope u prošlosti.
9
Nakon znatne izmjene navedene stope, do koje je došlo tijekom izvršavanja predmetnog ugovora o zajmu, iznos mjesečnih obroka otplate koji se duguju na temelju tog ugovora znatno se povećao.
10
Budući da tužitelji iz glavnog postupka nisu mogli ispuniti svoju obvezu otplate, banka je 2015. godine raskinula predmetni ugovor o zajmu.
11
Dana 10. srpnja 2015. na zahtjev banke, protiv tužiteljâ iz glavnog postupka pokrenut je ovršni postupak.
12
Potonji su 30. rujna 2016. sudu koji je uputio zahtjev podnijeli prijedlog za obustavu ovrhe uz obrazloženje da je predmetni ugovor o zajmu nevaljan. U prilog toj tužbi tužitelji iz glavnog postupka ističu da im banka nije dala dostatne informacije o stvarnim rizicima povezanima sa sklapanjem ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti. Konkretno, banka im je propustila skrenuti pozornost na činjenicu:
–
da se pozitivni i negativni učinci promjene deviznog tečaja uravnotežuju samo pod uvjetom da se tečajevi mađarske forinte i švicarskog franka kreću unutar stabilnog i stalnog raspona;
–
da dugotrajna i značajna promjena makroekonomskih uvjeta i situacije na međunarodnom monetarnom tržištu može dovesti do znatnog, čak i neograničenog povećanja mjesečnih obroka otplate,
–
da je do dugotrajnog povećanja tečaja švicarskog franka u odnosu na tečaj mađarske forinte moglo doći u svakom trenutku i da umjeren karakter ranijih promjena tog tečaja nije pružio nikakvo jamstvo u pogledu njihove buduće stabilnosti.
13
Banka ističe da je informacija koju je dala o valutnom riziku bila dostatna s obzirom na to da je teoretska mogućnost promjene deviznog tečaja bila navedena u uputi s informacijama iz točke 7. ovog rješenja. U tom kontekstu istaknuta je međuovisnost između promjene te stope i promjene iznosa mjesečnih obroka otplate. Potrošačima je stoga omogućeno da razumiju kako bi se iznos mjesečnih obroka otplate mogao neograničeno povećati, ovisno o promjeni navedene stope. Banka također upućuje na sudsku praksu Kúrije (Vrhovni sud, Mađarska), prema kojoj je „sama činjenica da je tuženik pružio informacije o valutnom riziku znak da su ga tužitelji trebali predvidjeti kao realnu mogućnost”.
14
Sud koji je uputio zahtjev poziva se na presudu od 20. rujna 2017., Andriciuc i dr. (C‑186/16, EU:C:2017:703), ističući da, prema njegovu mišljenju, informacija o valutnom riziku koju pruža banka mora prosječnom potrošaču, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću, omogućiti ne samo da sazna za mogućnost aprecijacije ili deprecijacije strane valute u kojoj je ugovor o zajmu sklopljen, već i da može procijeniti potencijalno znatne ekonomske posljedice koje bi takva odredba mogla imati za njegove financijske obveze.
15
Međutim, taj sud postavlja pitanje o dosegu tog zahtjeva koji je postavio Sud i pita se trebaju li takve ekonomske posljedice izričito proizlaziti iz informacija koje je pružila banka. Konkretnije, postavlja pitanje je li za ispunjenje navedenog zahtjeva dovoljno da dotični potrošač, potpisivanjem ugovora o zajmu, općenito izjavi da je upoznat i da preuzima rizike kreditne transakcije, uzimajući u obzir eventualnu promjenu deviznog tečaja, ili je, osim toga, potrebno da banka pruži izričitu informaciju o neograničenoj naravi preuzetog rizika.
16
U tim je okolnostima Ráckevei Járásbíróság (Općinski sud u Ráckeveu, Mađarska) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Uzimajući u obzir tumačenje članka 4. stavka 2. Direktive [93/13] koje je sadržano u presudi [od 20. rujna 2017., Andriciuc i dr. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], treba li smatrati jasnom i razumljivom ugovornu odredbu o preuzimanju valutnog rizika kojom se izričito ne predviđa da navedeni rizik preuzima isključivo i u potpunosti dužnik te koja sadržava samo dužnikovu izjavu u kojoj se navodi da je on ‚potpuno svjestan potencijalnih rizika transakcije, a osobito činjenice da promjene tečaja predmetne strane valute u odnosu na mađarsku forintu mogu i povećati i smanjiti teret povrata zajma u mađarskim forintama’?
2.
Je li gore navedena ugovorna odredba u skladu sa zahtjevom utvrđenim u presudi [od 20. rujna 2017., Andriciuc i dr. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], prema kojem potrošač mora na temelju te odredbe moći procijeniti i potencijalno znatne ekonomske posljedice preuzimanja valutnog rizika za njegove financijske obveze, uzimajući u obzir činjenicu da se dokumentom naslovljenim ’Uputa s informacijama o općim rizicima financiranja u stranim valutama’, koji je potrošač potpisao u trenutku sklapanja ugovora, jednako upućuje na pozitivne i negativne učinke takvih promjena u deviznom tečaju sugerirajući time da je uobičajeni trend stabilne razine tečaja – koji je naveo i Magyar Bankszövetség (mađarski savez banaka) – takav da se povoljne i nepovoljne ekonomske posljedice dugoročno izjednačavaju?
3.
Je li gore navedena ugovorna odredba u skladu sa zahtjevom utvrđenim u presudi [od 20. rujna 2017., Andriciuc i dr. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], prema kojem potrošač mora na temelju te odredbe moći procijeniti potencijalno znatne ekonomske posljedice preuzimanja valutnog rizika za njegove financijske obveze, kada se ni u ugovoru ni u uputi s informacijama o valutnom riziku, koja je potpisana u trenutku sklapanja ugovora, ni izričito ni prešutno ne navodi mogućnost znatnog povećanja mjesečnih obroka otplate odnosno mogućnost da to povećanje u stvarnosti dosegne bilo koju razinu?
4.
Uzimajući u obzir tumačenje članka 4. stavka 2. Direktive [93/13] koje je sadržano u presudi [od 20. rujna 2017., Andriciuc i dr. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], može li se smatrati da je ugovorna odredba o valutnom riziku, u kojoj se izričito ne navodi da valutni rizik preuzima isključivo i u potpunosti potrošač, jasna i razumljiva kada iz ugovornih odredbi izričito ne proizlazi mogućnost znatnog povećanja mjesečnih obroka otplate odnosno mogućnost da to povećanje u stvarnosti dosegne bilo koju razinu?
5.
Je li izjava koju je u tom smislu dao potrošač, koja je sastavljena u općenitom izričaju u tipskoj ugovornoj odredbi, dostatna sama po sebi kako bi se smatralo da informacija o valutnom riziku ispunjava zahtjev utvrđen u presudi [od 20. rujna 2017., Andriciuc i dr. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], prema kojem potrošač mora na temelju te odredbe moći procijeniti i potencijalno znatne ekonomske posljedice prijenosa valutnog rizika za njegove financijske obveze, kada nijedna druga ugovorna odredba odnosno odredba upute s informacijama ne podupire takav zaključak?
6.
Uzimajući u obzir sadržaj presude [od 20. rujna 2017., Andriciuc i dr. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], je li tumačenje Kúrije (Vrhovni sud), prema kojem je „sama činjenica da je tuženik pružio informacije o valutnom riziku znak da ga je tužitelj trebao predvidjeti kao realnu mogućnost”, u skladu s člankom 4. stavkom 2. Direktive [93/13]?”
O prethodnim pitanjima
17
Na temelju članka 99. svoga Poslovnika, Sud može, u svakom trenutku, na prijedlog suca izvjestitelja te nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odlučiti obrazloženim rješenjem kad je pitanje postavljeno u prethodnom postupku jednako pitanju o kojem je Sud već odlučivao ili kad se odgovor na takvo pitanje može jasno izvesti iz sudske prakse.
18
Tu odredbu valja primijeniti u ovom predmetu.
19
Svojim pitanjima, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. stavak 2. Direktive 93/13 tumačiti na način da je zahtjev transparentnosti odredbi ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti, koje zajmoprimca izlažu valutnom riziku, ispunjen ako je prodavatelj robe ili pružatelj usluga potonjem pružio opće informacije o valutnom riziku, uključujući one o utjecaju promjena deviznog tečaja na njegove financijske obveze, a taj je potrošač izjavio da je potpuno svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz sklapanja tog ugovora.
20
Najprije valja podsjetiti na to da je isključivo sud koji je uputio zahtjev dužan izraziti stajalište u vezi s kvalifikacijom navodno nepoštenih odredbi s obzirom na okolnosti konkretnog slučaja. To ipak ne utječe na činjenicu da je Sud nadležan izdvojiti kriterije iz odredbi Direktive 93/13, u konkretnom slučaju članka 4. stavka 2., koje sud koji je uputio zahtjev može ili mora primijeniti prilikom ispitivanja ugovornih odredbi s obzirom na odredbe Direktive (presuda od 20. rujna 2018., OTP Bank i OTP Faktoring, C‑51/17, EU:C:2018:750, t. 72. i navedena sudska praksa).
21
U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi u pogledu zahtjeva transparentnosti, informiranje prije sklapanja ugovora o ugovornim uvjetima i posljedicama njegova sklapanja od temeljne je važnosti za potrošača. On, među ostalim, i na osnovi te informacije donosi odluku o tome želi li biti ugovorno vezan uvjetima koje je prethodno sastavio prodavatelj robe ili pružatelj usluga (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 41. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 62. i navedena sudska praksa).
22
Iz toga slijedi da se zahtjev transparentnosti ugovornih odredbi, kako proizlazi iz članka 4. stavka 2. i članka 5. Direktive 93/13, ne može svesti samo na razumljivost tih odredbi na formalnoj i gramatičkoj razini. Budući da se sustav zaštite uspostavljen tom direktivom temelji na ideji da je potrošač u slabijem položaju u odnosu na prodavatelja robe ili pružatelja usluga, osobito u pogledu razine obaviještenosti, zahtjev jasnog i razumljivog sastavljanja ugovornih odredbi, a samim time i transparentnosti, predviđen navedenom direktivom treba shvatiti u širem smislu (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 42. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 63. i navedena sudska praksa).
23
Navedeni zahtjev treba, dakle, shvatiti tako da ne određuje samo to da dotična ugovorna odredba potrošaču mora biti razumljiva na formalnoj i gramatičkoj razini, nego i to da prosječan potrošač, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću, može shvatiti konkretno funkcioniranje te odredbe i samim time na osnovi preciznih i razumljivih kriterija procijeniti potencijalno znatne ekonomske posljedice koje bi takva ugovorna odredba mogla imati na njegove financijske obveze (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 43. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 64. i navedena sudska praksa).
24
Pitanje je li u ovom slučaju poštovan zahtjev transparentnosti treba ispitati sud koji je uputio zahtjev s obzirom na sve relevantne elemente činjeničnog stanja, uključujući oglašavanje i informacije koje je prilikom pregovaranja o ugovoru o zajmu o kojemu je riječ u glavnom postupku pružio zajmodavac (vidjeti u tom smislu presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 45. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 66.).
25
Konkretno, na nacionalnom je sudu da provjeri, kada razmatra sve okolnosti sklapanja ugovora, jesu li u predmetnom slučaju potrošaču bili priopćeni svi elementi koji bi mogli imati utjecaja na opseg njegove obveze, a na temelju kojih on može ocijeniti osobito ukupnu cijenu svojeg zajma. Odlučujuću ulogu u toj ocjeni ima, s jedne strane, pitanje jesu li odredbe tog ugovora sročene jasno i razumljivo, tako da prosječnom potrošaču, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću, omogućavaju procjenu takve cijene, i, s druge strane, okolnost povezana s nenavođenjem u ugovoru o kreditu informacija koje se smatraju bitnima s obzirom na narav robe ili usluga koje su predmet tog ugovora (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 46. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 67. i navedena sudska praksa).
26
U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev ističe da su tužitelji iz glavnog postupka prije ugovaranja svojih zajmova primili uputu s informacijama koja je sadržavala opće informacije o valutnom riziku. Ističe također da im je tim dokumentom, koji su tužitelji iz glavnog postupka potpisali, skrenuta pozornost na činjenicu da eventualne promjene pariteta između mađarske forinte i švicarskog franka mogu dovesti do dodatnog troška za zajmoprimca, čija se stvarna pojava ni iznos ne mogu predvidjeti. Međutim, tužiteljima iz glavnog postupka nije priopćena nikakva konkretna informacija u pogledu potencijalno neograničenog povećanja mjesečnih obroka otplate koje može prouzročiti znatna promjena deviznih tečaja. Naime, informacije koje su u tom pogledu pružene tužiteljima iz glavnog postupka temeljile su se na pretpostavci da navedeni paritet ostaje stabilan.
27
U pogledu ugovora o zajmu izraženih u stranoj valuti, poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku, Sud je već utvrdio da je za potrebe ocjene iz točke 25. ovog rješenja relevantna svaka informacija koju je prodavatelj robe ili pružatelj usluga pružio, a kojom se potrošaču pojašnjava funkcioniranje mehanizma konverzije i rizik povezan s njim. Osobito važni elementi su pojašnjenja u pogledu rizika koji nastaju zajmoprimcu u slučaju znatne deprecijacije zakonskog sredstva plaćanja u državi članici u kojoj on ima prebivalište i povećanje strane kamatne stope (vidjeti u tom smislu presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 48. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 69.).
28
U tom pogledu, kao što je to naglasio Europski odbor za sistemske rizike u svojoj Preporuci CERS/2011/1 od 21. rujna 2011. o kreditiranju u stranim valutama (SL 2011., C 342, str. 1.), financijske institucije moraju korisnicima kredita pružiti dovoljno informacija kako bi mogli donositi razborite i informirane odluke, pri čemu te informacije moraju barem uključivati utjecaj koji na obroke otplate ima znatna deprecijacija zakonskog sredstva plaćanja u državi članici u kojoj korisnik kredita ima prebivalište i povećanje strane kamatne stope (Preporuka A – Osvješćivanje korisnika kredita o rizicima, točka 1.) (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 49. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 70. i navedena sudska praksa).
29
Sud je osobito istaknuo da zajmoprimac mora biti jasno obaviješten o činjenici da se, sklapajući ugovor o zajmu izražen u stranoj valuti, izlaže valutnom riziku koji će gospodarski teško moći snositi u slučaju pada vrijednosti valute u kojoj ostvaruje svoj dohodak. Osim toga, prodavatelj robe ili pružatelj usluga mora iznijeti moguće promjene deviznog tečaja i rizike svojstvene sklapanju takvog ugovora (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 50. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 71. i navedena sudska praksa).
30
Iz toga proizlazi da, kako bi se poštovao zahtjev transparentnosti, informacije koje priopćava prodavatelj robe ili pružatelj usluga moraju moći omogućiti prosječnom potrošaču, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću, da može razumjeti ne samo da, s obzirom na promjene deviznog tečaja, kretanje pariteta između valute obračuna i valute plaćanja može dovesti do nepovoljnih posljedica u pogledu njegovih financijskih obveza nego i da razumije, prilikom ugovaranja zajma izraženog u stranoj valuti, stvarni rizik kojem se izlaže tijekom cijelog trajanja ugovora, u slučaju znatne deprecijacije valute u kojoj ostvaruje svoj dohodak u odnosu na stranu valutu u kojoj je izražen zajam (vidjeti u tom smislu presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 51. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 72.).
31
Tako je Sud presudio da u okviru ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti kojim se potrošač izlaže valutnom riziku priopćenje prodavatelja robe ili pružatelja usluga informacija potrošaču, čak i brojnih, ne ispunjava zahtjev transparentnosti ako se te informacije temelje na pretpostavci da paritet između valute obračuna i valute plaćanja ostaje stabilan tijekom cijelog trajanja ugovora. Tomu je osobito tako kada prodavatelj robe ili pružatelj usluga potrošača nije upozorio na gospodarski kontekst koji može imati posljedice na promjene deviznog tečaja, tako da potrošač nije stavljen u položaj u kojem može konkretno razumjeti potencijalno ozbiljne posljedice koje na njegovu financijsku situaciju mogu proizaći iz ugovaranja zajma u stranoj valuti (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 53. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 74.).
32
Stoga, s obzirom na obvezu informiranja koju ima prodavatelj robe ili pružatelj usluga, izjava potrošača da je on u potpunosti svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz ugovaranja zajma izraženog u stranoj valuti ne može sama po sebi utjecati u svrhu ocjene je li taj prodavatelj robe ili pružatelj usluga ispunio navedeni zahtjev transparentnosti.
33
Naposljetku, valja također podsjetiti na to da se među relevantnim elementima u svrhu ocjene navedene u točki 25. ovog rješenja nalazi i jezik kojim se koristi financijska institucija u predugovornim i ugovornim dokumentima. Konkretno, nepostojanje izraza ili pojašnjenja kojima se zajmoprimac izričito upozorava na postojanje posebnih rizika povezanih s ugovorima o zajmu izraženima u stranoj valuti može potvrditi da zahtjev transparentnosti, kako osobito proizlazi iz članka 4. stavka 2. Direktive 93/13, nije ispunjen (presude od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, t. 54. i od 10. lipnja 2021., BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 do C‑782/19, EU:C:2021:470, t. 75.).
34
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 4. stavak 2. Direktive 93/13 treba tumačiti na način da je zahtjev transparentnosti odredbi ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti, koje zajmoprimca izlažu valutnom riziku, ispunjen samo ako je prodavatelj robe ili pružatelj usluga potonjem pružio točne i dostatne informacije o valutnom riziku, koje prosječnom potrošaču, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću, omogućuju da ocijeni rizik od negativnih, potencijalno znatnih, ekonomskih posljedica takvih odredbi na svoje financijske obveze tijekom cjelokupnog trajanja tog ugovora. U tom pogledu okolnost da potrošač izjavljuje da je potpuno svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz sklapanja navedenog ugovora sama po sebi nema utjecaja u svrhu ocjene je li prodavatelj robe ili pružatelj usluga ispunio navedeni zahtjev transparentnosti.
Troškovi
35
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Članak 4. stavak 2. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim uvjetima u potrošačkim ugovorima treba tumačiti na način da je zahtjev transparentnosti odredbi ugovora o zajmu izraženog u stranoj valuti, koje zajmoprimca izlažu valutnom riziku, ispunjen samo ako je prodavatelj robe ili pružatelj usluga potonjem pružio točne i dostatne informacije o valutnom riziku, koje prosječnom potrošaču, koji je prosječno obaviješten i postupa s uobičajenom pažnjom i opreznošću, omogućuju da ocijeni rizik od negativnih, potencijalno znatnih, ekonomskih posljedica takvih odredbi na svoje financijske obveze tijekom cjelokupnog trajanja tog ugovora. U tom pogledu okolnost da potrošač izjavljuje da je potpuno svjestan potencijalnih rizika koji proizlaze iz sklapanja navedenog ugovora sama po sebi nema utjecaja u svrhu ocjene je li prodavatelj robe ili pružatelj usluga ispunio navedeni zahtjev transparentnosti.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: mađarski