62006CC0420
ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2007. gada 27. novembrī (
1
)
Lieta C-420/06
Rüdiger Jager
pret
Amt für Landwirtschaft Bützow
“Kopējā lauksaimniecības politika — Regulas (EK) Nr. 1254/1999 un (EK) Nr. 1782/2003 — Liellopu gaļa — Integrētā pārvaldīšanas un kontroles sistēma noteiktām Kopienas atbalsta shēmām — Regulas (EEK) Nr. 3887/92, (EK) Nr. 2419/2001 un (EK) Nr. 796/2004 — “Ganāmpulka” atbalsta pieteikums — Piemaksa par zīdītājgovīm — Pārkāpums — Neatbilstība noteikumiem, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju — Regula (EK) Nr. 1760/2000 — Atbalsta nepiešķiršana — Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 2. panta 2. punkts — Vieglāka soda atpakaļejoša spēka princips”
1.
Pašreizējais prejudiciālais nolēmums attiecas uz problēmu, cik tālu ir īstenojams vieglāku sodu piemērošanas ar atpakaļejošu spēku princips, kas paredzēts Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 2. punkta otrajā teikumā (
2
), tad Tiesas judikatūrā (
3
) un pēc tam — kopējās lauksaimniecības politikas reformā, kas tika uzsākta 2003. gadā.
2.
Precīzāk, šis prejudiciālais nolēmums uzdod jautājumu, vai lauksaimnieks var pamatoties uz šo principu, lai tam piemērotu soda režīmu, kas pieņemts pēc konstatētajiem pārkāpumiem, ja šis režīms ir paredzēts tiesiskajā regulējumā, kas ir grozīts 2003. gada kopējās lauksaimniecības politikas reformas ietvaros. Šajā jaunajā tiesiskajā pamatā turpmāk paredzēta sistēma, kas balstīta ne vairs uz ražošanas, bet uz ražotāju atbalstu, nosakot vienreizējus maksājumus, ja ir ievērotas Kopienu tiesību aktos noteiktās normas un prasības tādās jomās kā apkārtējā vide, sabiedrības, kā arī dzīvnieku un augu veselība.
3.
Tāpat Tiesai ir lūgts interpretēt vairākus Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto pārvaldīšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (
4
), pantus, kā arī Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otro teikumu.
4.
Šis lūgums tika iesniegts strīda starp lauksaimnieku Jageru [Jager] un Amt für Landwirtschaft Bützow (Bicovas Lauksaimniecības organizācijas pārvalde, turpmāk tekstā — “Amt”) ietvaros par atteikumu 2001. gadā piešķirt piemaksu par zīdītājgovīm. Šis atteikums tika pamatots ar pastāvošiem pārkāpumiem pieteikumos neiekļautu liellopu identifikācijā un reģistrācijā.
5.
Turpmākajā tekstā es pamatošu, kāpēc, manuprāt, Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrais teikums ir interpretējams tādā nozīmē, ka Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā paredzētais sodu režīms nav piemērojams ar atpakaļejošu spēku atbalsta pieprasījumam, kas ietilpst Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulas (EEK) Nr. 3887/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu integrēto pārvaldīšanas un kontroles sistēmu noteiktām Kopienas atbalsta shēmām (
5
), ratione temporis piemērošanas jomā.
I — Atbilstošās tiesību normas
A — Kopienu tiesības
1) Liellopu identifikācija un reģistrācija
6.
Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 17. jūlija Regulā (EK) Nr. 1760/2000, ar ko izveido liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, kā arī atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 820/97 (
6
), it īpaši 4. un 7. pantā ietvertas normas, kas attiecas uz liellopu identifikāciju un reģistrāciju. Saskaņā ar Regulas Nr. 1760/2000 24. panta 2. punktu atsauces uz Regulu Nr. 820/97 ir jāsaprot kā atsauces uz Regulu Nr. 1760/2000.
2) Liellopiem piemērojamo atbalsta shēmu attīstība
7.
Saskaņā ar Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (
7
) 6. panta 1. punktu ražotājs, kurš savā saimniecībā tur zīdītājgovis, iesniedzot pieteikumu, var pretendēt uz piemaksas piešķiršanu par zīdītājgovju turēšanu (piemaksa par zīdītājgovīm).
8.
Lai varētu pretendēt uz šo piemaksu, saskaņā ar šīs regulas 21. pantu, dzīvniekam ir jābūt identificētam un reģistrētam atbilstoši Regulai Nr. 820/97.
9.
No 2005. gada 1. janvāra Regulas Nr. 1254/1999 normas ir atceltas un aizstātas ar Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (
8
).
10.
Regulas Nr. 1782/2003 divdesmit ceturtajā un divdesmit piektajā apsvērumā aprakstītas galvenās kopējās lauksaimniecības politikas reformas, kuru ievieš šī regula, iezīmes. Tās ir formulētas šādi:
“Kopienas lauksaimniecības konkurētspējas palielināšana un pārtikas kvalitātes un vides standartu veicināšana nozīmē to, ka noteikti kritīsies lauksaimniecības produktu institucionālās cenas un celsies ražošanas izmaksas Kopienas lauku saimniecībām. Lai sasniegtu minētos mērķus un veicinātu vairāk uz tirgu orientētu un ilgtspējīgāku lauksaimniecību, jāpabeidz pāreja no ražošanas atbalsta uz ražotāju atbalstu, ieviešot savstarpēji nesaistītā ieņēmumu atbalsta sistēmu par katru saimniecību. Kaut arī savstarpēja nesaistīšana nemainīs lauksaimniekam faktiski samaksātās summas, tā būtiski palielinās ieņēmumu atbalsta efektivitāti. Tāpēc ir lietderīgi uz vienreizējo saimniecības maksājumu attiecināt nosacījumus par savstarpēju atbilstību vides, pārtikas nekaitīguma, dzīvnieku veselības un labturības noteikumiem, kā arī par labu lauksaimniecības un vides apstākļu saglabāšanu saimniecībā.
Ar tādas sistēmas palīdzību vairāki esošie tiešie maksājumi, ko lauksaimnieki saņem saskaņā ar dažādām shēmām, jāapvieno vienreizējā maksājumā, kuru nosaka, pamatojoties uz koriģētām iepriekšējām tiesībām pārskata periodā, lai ņemtu vērā to pasākumu pilnīgu izpildi, kas ieviesti Programmas 2000 un šajā regulā veikto atbalsta summu korekciju ietvaros.”
11.
Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļā ietverti noteikumi par vienreizējo maksājumu shēmu. Šīs shēmas ietvaros tiešo atbalstu lauksaimniekiem galvenokārt sniedz vienreizēju maksājumu veidā par gadu, aizstājot ar to lielāko daļu tiešo atbalstu, kas pastāvēja pirms tam.
12.
Lai noteiktu piemērojamo vienreizējā maksājuma shēmu, Regula Nr. 1782/2003 atļauj dalībvalstīm izvēlēties starp vairākām iespējām, no kurām galvenās ir šādas (
9
).
13.
Bāzes pieejai ir vēsturisks raksturs tādā izpratnē, ka vienreizējo maksājumu, ko katru gadu piešķir lauksaimniekam, atbilstoši šīs regulas 37. panta 1. punktam aprēķina, pamatojoties uz saņemto pamatsummu, kas ir lauksaimniekam saskaņā ar minētās regulas VI pielikumā noteiktajām atbalsta shēmām (
10
) katrā pārskata perioda kalendārajā gadā piešķirto maksājumu kopējo summu vidējais rādītājs trijos gados, kas aprēķināts un koriģēts saskaņā ar tās pašas regulas VII pielikumu. Saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 38. pantu šis periods aptver 2000., 2001. un 2002. kalendāro gadu. Pēc tam lauksaimniekam var tikt piešķirtas tiesības uz maksājumu. Pēc vispārējās kārtības katras tiesības aprēķina, pamatsummu dalot ar hektāru skaitu, uz kuriem attiecās maksājumi pārskata perioda gados (
11
).
14.
Dalībvalstis var izvēlēties reģionālo pieeju vienotas likmes maksājumam (
12
). Šajā gadījumā pamatsumma tiek aprēķināta nevis katra individuāla lauksaimnieka līmenī, bet reģionālā līmenī. Tās apjoms atbilst lauksaimnieku saņemto maksājumu summai attiecīgajā reģionā pārskata periodā. Tad, lai noteiktu vienreizējo šī reģiona maksājuma vienības vērtību, reģiona pamatsummu dala ar attiecīgā reģiona lauksaimnieku deklarēto hektāru skaitu vienreizējā maksājuma shēmas ieviešanas gadā. Katrs lauksaimnieks saņem noteiktu skaitu maksājuma vienību (vienotas likmes maksājums) atbilstoši attiecīgo hektāru skaitam, kas deklarēts vienreizējā maksājuma shēmas ieviešanas gadā. Šī pieeja paredz noteiktu maksājumu pārdali lauksaimnieku starpā.
15.
Visbeidzot, dalībvalstis noteiktos gadījumos var pieņemt jauktu modeli, savienojot vēsturisko bāzes pieeju un reģionālo pieeju vienotas likmes maksājumam.
16.
Vienreizējā maksājuma shēmu raksturo no ražošanas neatkarīgs maksājums. To sauc par “atbalsta nošķiršanu”. Šī nošķiršana var būt pilnīga vai daļēja.
17.
Daļējas nošķiršanas gadījumā dalībvalstis izvēlas vienreizējā maksājuma shēmu īstenot tikai daļēji, saglabājot noteiktus tiešā atbalsta veidus ražošanai (
13
).
18.
Piemēram, runājot par maksājumiem par liellopu gaļu, Regulas Nr. 1782/2003 68. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļas pirmajā daļā noteikts, ka dalībvalstis var saglabāt līdz pat 100 % no šīs regulas 41. pantā minētā valstij noteiktā maksimāli pieļaujamā daudzuma daļām, kas atbilst piemaksai par zīdītājgovīm.
19.
Šīs no ražošanas atkarīgās atbalsta shēmas regulētas minētās regulas IV sadaļā “Citas atbalsta shēmas”. Regulas Nr. 1782/2003 125. pantā, kas ietilpst IV sadaļā, paredzētas piemaksas par zīdītājgovīm piešķiršanas nosacījumi. Turklāt šīs regulas 138. pantā, kas ietilpst tajā pašā sadaļā, noteikts, ka, lai varētu pretendēt uz tiešajiem maksājumiem, piemēram, piemaksu par zīdītājgovīm, dzīvniekam ir jābūt identificētam un reģistrētam saskaņā ar Regulu Nr. 1760/2000.
20.
Līdzās vienreizējam maksājumam vārda tiešākajā nozīmē cita fundamentāla 2003. gada reformas iezīme ir tā, ko Kopienu likumdevējs ir raksturojis kā atbalsta “savstarpēju atbilstību”.
21.
Regulas Nr. 1782/2003 II sadaļā “Vispārīgi noteikumi” ietverta 1. nodaļa “Savstarpējā atbilstība”, kuras 3. panta 1. punktā paredzēts, ka lauksaimnieks, kurš saņem tiešos maksājumus, ievēro šīs regulas III pielikumā minētās likumā noteiktās pārvaldības prasības, kā arī nodrošina labus lauksaimniecības un vides apstākļus, ko dalībvalstis noteikušas saskaņā ar minētās regulas 5. pantu.
22.
Noteiktās kontroles prasības kopā iekļautas 18 regulās un direktīvās par apkārtējo vidi, sabiedrības veselību, kā arī dzīvnieku un augu veselību.
23.
Starp noteiktajām prasībām, kas jāievēro, Regulas Nr. 1782/2003 III pielikuma A punkta 8. apakšpunktā minēts Regulas Nr. 1760/2000 4. un 7. pants.
24.
Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 5. panta 1. punktu dalībvalstīm ir jānodrošina, lai visās lauksaimniecības zemēs, it īpaši zemē, ko vairs neizmanto ražošanai, tiktu saglabāti labi lauksaimniecības un vides apstākļi. Dalībvalstīm tāpat valsts vai reģionālā līmenī, pamatojoties uz šīs pašas regulas IV pielikumā izklāstīto sistēmu, ir jānosaka obligātās prasības attiecībā uz labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem. Šīm obligātajām prasībām jābūt vērstām, piemēram, uz augsnes aizsardzību, izmantojot piemērotus līdzekļus, lai izvairītos no tās erozijas, vai arī organisko vielu līmeņa saglabāšanu augsnē, izmantojot piemērotas metodes.
3) Noteikumu par pārkāpumu gadījumos piemērojamo samazinājumu un izslēgšanu attīstība
25.
Padomes 1992. gada 27. novembra Regula (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētu administrācijas un kontroles sistēmu konkrētām Kopienas atbalsta shēmām (
14
), saskaņā ar tās 1. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) daļu ir piemērojama shēmām, kuras paredz piemaksas par zīdītājgovīm.
26.
Regulā Nr. 3887/92 noteikti integrētas administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanas nosacījumi.
27.
Šīs regulas 10.c pantā ietverti noteikumi, kas piemērojami attiecībā uz atbalsta samazināšanu, ja pieteikumos neiekļautu liellopu identifikācijas un reģistrācijas laikā nav ievērotas Kopienu prasības. Šis pants ir formulēts šādi:
“1.   Attiecībā uz liellopiem, kuri nav minēti 10.b pantā, ja pārbaude uz vietas atklāj, ka dzīvnieku skaits, kuri ir izraudzīti vai ieskaitīti Kopienu atbalsta pieteikumā, saimniecībā neatbilst:
a)
dzīvnieku skaitam elektroniskajā datu bāzē atbilstoši Regulas (EK) Nr. 820/97 7. pantam;
b)
dzīvnieku skaitam, kas ierakstīts lauksaimnieka reģistrācijas grāmatā atbilstoši Regulas (EK) Nr. 820/97 7. pantam;
c)
saimniecībā turēto dzīvnieku pasu skaitam atbilstoši Regulas (EK) Nr. 820/97 6. pantam,
lauksaimniekam, izņemot force majeure apstākļus, saskaņā ar attiecīgo atbalsta shēmu piešķiramā atbalsta kopējā summa divpadsmit mēnešu periodā pēc pārbaudes uz vietas, kuras laikā šie fakti tika konstatēti, tiek proporcionāli samazināta.
Samazinājumu aprēķina, pamatojoties uz kopējo dzīvnieku skaitu, kuri ir pieteikti attiecīgajai shēmai, vai ziņām elektroniskajā datu bāzē, kas paredzēta Regulas (EK) Nr. 820/97 5. pantā, vai pasēm vai lauksaimnieka ierakstiem reģistrācijas grāmatā, ņemot vērā vismazāko skaitli.
[..]
3.   Ja kontroles uz vietas laikā konstatētā atšķirība pārsniedz 20 % no noteiktā dzīvnieku skaita, divpadsmit mēnešu periodā pēc kontroles uz vietas nekādas piemaksas netiek piešķirtas.”
28.
Regula Nr. 3887/92 tika atcelta ar Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulu (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (
15
). Saskaņā ar Regulas Nr. 2419/2001 53. panta 1. punkta otro teikumu Regulu Nr. 3887/92 tomēr turpina piemērot atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu laikposmiem, kas sākas pirms 2002. gada 1. janvāra.
29.
Regulas Nr. 2419/2001 36.–43. pantā, kas ietverts tās IV sadaļā “Atbalsta samazināšanas un izslēgšanas aprēķinu pamats”, paredzēti noteikumi, kas piemērojami “ganāmpulka” atbalsta pieteikumu izmeklēšanā. Šīs regulas 38. pantā šajā ziņā ietvertas normas par [atbalsta] samazināšanu un izslēgšanu attiecībā uz liellopiem, kas iekļauti atbalsta pieteikumā. Minētās regulas 39. panta “Neatbilstība noteikumiem, kas attiecas uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju” 1. punkta pirmajā daļā noteikts:
“Ja neatbilstību liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmas noteikumiem konstatē pārbaudē uz vietas attiecībā uz liellopiem, kas nav iekļauti atbalsta pieteikumā, tad kopējo atbalsta summu, uz kuru lauksaimniekam ir tiesības saskaņā ar 36. panta 3. punktu un ievērojot atbalsta shēmas par liellopiem par konkrēto piemaksu laikposmu, attiecīgā gadījumā pēc samazināšanas saskaņā ar 38. pantu un, izņemot force majeure vai ārkārtas apstākļus 48. panta nozīmē, samazina par summu, ko aprēķina, par pamatu ņemot 2. punktā izklāstīto formulu.”
30.
Ar Komisijas 2004. gada 23. janvāra Regulu (EK) Nr. 118/2004 (
16
) tika grozīta Regula Nr. 2419/2001, 39. panta 1. punkta pirmās daļas beigās iekļaujot šādu teikumu:
“Tomēr apjoms, par ko atbalsts jāsamazina, nav lielāks kā 20 % no kopējās atbalsta summas, ko minētajam lauksaimniekam ir tiesības saņemt.”
31.
Ar Regulu Nr. 796/2004 tika atcelta Regula Nr. 2419/2001, kurā, kā atceramies, paredzēti sīki izstrādāti noteikumi, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto pārvaldīšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā Nr. 1782/2003.
32.
Regulas Nr. 796/2004 81. panta otrajā daļā noteikts, ka to piemēro atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu periodiem, kuri sākas pēc 2005. gada 1. janvāra, turpinot piemērot Regulu Nr. 2419/2001 attiecībā uz atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu periodiem, kuri sākas pirms šī datuma, saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 80. panta 1. punkta pirmās daļas otro teikumu.
33.
Regulas Nr. 796/2004 IV sadaļā ietverti noteikumi, kas piemērojami attiecībā uz atbalsta aprēķina bāzi samazinājumiem un nepiešķiršanu.
34.
Minētās regulas IV sadaļas I nodaļas “Atzinumi par atbilstības kritērijiem” 57.–63. pantā ietverti “ganāmpulku” piemaksām piemērojami noteikumi. To ietvaros minētās regulas 59. pantā noteikts [atbalsta] samazinājums un nepiešķiršana attiecībā uz pieteikumā iekļautajiem liellopiem.
35.
Kas attiecas uz Regulas Nr. 796/2004 IV sadaļas II nodaļas “Atzinumi attiecībā uz savstarpēju atbilstību” 66. un 67. pantu, tajos paredzēti noteikumi, kas piemērojami savstarpējās atbilstības prasību un normu neievērošanas gadījumā.
36.
Šie divi panti īsteno arī Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punktu, kurā paredzēts: ja tādas darbības vai bezdarbības rezultātā, kuru var tieši attiecināt uz atsevišķu lauksaimnieku, netiek ievērotas likumā noteiktās pārvaldības prasības vai labi lauksaimniecības un vides apstākļi, to tiešo maksājumu kopējo summu, kas jāpiešķir kalendārajā gadā, kurā konstatēta neatbilstība, samazina vai nepiešķir saskaņā ar šīs regulas 10. un 11. pantu, proti, pēc tiešo maksājumu modulācijas piemērošanas, no vienas puses, un iespējamās tiešo maksājumu korekcijas finanšu disciplīnas iemeslu dēļ, no otras puses.
37.
Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pants skan šādi:
“66. pants
Samazinājumu piemērošana nolaidības gadījumā
1.   Neierobežojot 71. pantu, ja konstatētā neatbilstība radusies lauksaimnieka nolaidības dēļ, samazinājumu piemēro Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (
17
) 2. panta d) apakšpunktā noteikto tiešo maksājumu kopsummai, kas piešķirta vai jāpiešķir attiecīgajam lauksaimniekam, ievērojot atbalsta pieteikumus, ko viņš iesniedzis vai vēl iesniegs gadā, kurā konstatēta minētā neatbilstība. Minētais samazinājums parasti ir 3 % no minētās kopējās summas.
Pilnvarotais maksātājs, pamatojoties uz novērtējumu, ko sniegusi kompetentā iestāde kontroles ziņojumā saskaņā ar 48. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tomēr var nolemt samazināt minēto procentuālo daļu līdz 1 % vai paaugstināt to līdz 5 % no kopsummas, vai 48. panta 1. punkta c) apakšpunkta otrajā daļā minētajos gadījumos nenoteikt nekādus samazinājumus.
2.   Ja ir konstatētas vairākas neatbilstības attiecībā uz dažādiem tiesību aktiem vai standartiem tajā pašā savstarpējas atbilstības jomā, lai samazinājumu noteiktu saskaņā ar 1. punktu, šos gadījumus uzskata par vienu neatbilstību.
3.   Ja ir konstatētas vairākas neatbilstības attiecībā uz dažādām savstarpējas atbilstības jomām, 1. punktā noteikto samazinājuma procedūru piemēro katrai neatbilstībai atsevišķi.
Tomēr neatbilstību standartam, kas vienlaikus ir arī prasība, uzskata par vienu neatbilstību.
Samazinājumu galīgos procentus summē kopā. Tomēr maksimālais samazinājums nepārsniedz 5 % no 1. punktā minētās kopējās summas.
4.   Neierobežojot tīšu pārkāpumu gadījumus saskaņā ar 67. pantu, ja konstatē atkārtotas neatbilstības, procentuālo daļu, kas saskaņā ar 1. punktu noteikta saistībā ar pirmo neatbilstību, attiecībā uz pirmo atkārtošanos reizina ar koeficientu “3”. Tādēļ gadījumā, kad minētā procentuālā daļa ir noteikta saskaņā ar 2. punktu, pilnvarotais maksātājs nosaka tādu procentuālo daļu, kāda būtu bijusi piemērojama pirmajai neatbilstībai attiecībā uz konkrēto prasību vai standartu.
Ja neatbilstības turpmāk atkārtojas, reizināšanas koeficientu 3 katru reizi piemēro tā samazinājuma rezultātam, kas noteikts attiecībā uz iepriekšējo atkārtoto neatbilstību. Maksimālais samazinājums tomēr nepārsniedz 15 % no 1. punktā minētās kopējās summas.
Ja ir sasniegti maksimālie 15 %, pilnvarotais maksātājs informē attiecīgo lauksaimnieku, ka gadījumā, kad to pašu neatbilstību konstatēs vēlreiz, uzskatīs, ka viņš rīkojies apzināti 67. panta nozīmē. Ja pēc tam konstatē turpmāku neatbilstību, piemērojamā samazinājuma procentuālo daļu nosaka, iepriekšējā reizinājuma rezultātu, attiecīgā gadījumā līdz 15 % ierobežojuma piemērošanai, kā paredzēts otrās daļas pēdējā teikumā, reizinot ar koeficientu “3”.
5.   Ja konstatē atkārtotu neatbilstību kopā ar citu neatbilstību vai citu atkārtotu neatbilstību, galīgos procentuālos samazinājumus summē kopā. Neskarot 4. punkta trešo daļu, maksimālais samazinājums tomēr nepārsniedz 15 % no 1. punktā minētās kopsummas.
67. pants
Samazinājumu un izslēgšanas piemērošana tīšu pārkāpumu gadījumā
1.   Neierobežojot 71. pantu, ja lauksaimnieks konstatēto pārkāpumu ir izdarījis tīši, samazinājums, kas jāpiemēro 66. panta 1. punkta pirmajā daļā minētajai kopsummai, parasti ir 20 % no minētās kopējās summas.
Pilnvarotais maksātājs, pamatojoties uz novērtējumu, ko sniegusi kompetentā iestāde kontroles ziņojumā saskaņā ar 48. panta 1. punkta c) apakšpunktu, tomēr var nolemt samazināt minēto procentuālo daļu līdz vismaz 15 % vai attiecīgā gadījumā palielināt to līdz 100 % no kopējās summas.
2.   Ja tīši izdarītais pārkāpums attiecas uz konkrētu atbalsta shēmu, lauksaimniekam attiecīgajā kalendārajā gadā minēto shēmu nepiemēro.
Turklāt ārkārtējas nopietnības, apjoma vai pastāvīguma gadījumos vai tad, ja ir konstatēti tīši pārkāpumi, attiecīgo atbalsta shēmu lauksaimniekam nepiemēro arī nākamajā kalendārajā gadā.”
4) Kopienas tiesību aktos paredzēto administratīvo sodu piemērošana laikā
38.
Regulas Nr. 2988/95 1. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“1.   Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzībai ar šo tiek pieņemti vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem pasākumiem un sodiem, kas saistīti ar Kopienas tiesību pārkāpumiem.
2.   Pārkāpums nozīmē Kopienas tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.”
39.
Šīs regulas 2. panta 2. punktā paredzēts, ka:
“Nav piemērojami administratīvi sodi, kas Kopienas tiesību aktos nav bijuši paredzēti pirms notikušā pārkāpuma. Ja Kopienas noteikumi, kas paredz administratīvus sodus, vēlāk ir grozīti, ar atpakaļejošu spēku piemēro saudzīgākos noteikumus.”
B — Valsts tiesības
40.
Vācijas 2004. gada 21. jūlija likumā, ar kuru transponēta kopējā lauksaimniecības politika [Gesetz zur Umsetzung der Reform der Gemeinsamen Agrarpolitik] (
18
), paredzēts, ka piemaksa par zīdītājgovīm no 2005. gada 1. janvāra ir izmaksājama kā daļa no vienreizējā maksājuma, kas paredzēts Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļā. Turklāt šis likums rada jauktu modeli, kombinējot vēsturisko un reģionālo pieeju.
II — Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
41.
2001. gada maijā lauksaimnieks Jagers iesniedza Amt pieteikumu, lai 2001. gadā saņemtu piemaksu par zīdītājgovīm par 71 liellopu.
42.
Ar 2002. gada 24. janvāra lēmumu Amt pilnībā noraidīja šo lūgumu, atsaucoties uz pārbaudē uz vietas atklātajiem Regulas Nr. 3887/92 10.c panta 1. punkta pārkāpumiem, konstatētai atšķirībai pārsniedzot 20 % no noteiktā dzīvnieku skaita.
43.
Pēc sūdzības noraidīšanas Jagers 2002. gada 25. jūlijā iesniedza prasību Verwaltungsgericht Schwerin (Šverīnas Administratīvā tiesa) (Vācija).
44.
Iesniedzējtiesa savā lēmumā atzīmē, ka, ņemot vērā iepriekš minēto spriedumu lietā Gerken un Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punktu, kurā nostiprināts vieglāku sodu piemērošanas ar atpakaļejošu spēku princips, Regula Nr. 118/2004 katrā ziņā ir piemērojama pamata prāvā, jo ar to Regulas Nr. 2419/2001 39. pantā ieviests maksimālas sods, proti, ka atbalsta samazināšana nevar pārsniegt 20 % no kopsummas, kuru lauksaimnieks var prasīt.
45.
Minētā tiesa tomēr uzskata, ka Regula Nr. 796/2004, kas piemērojama atbalsta pieprasījumiem, kas iesniegti par tirdzniecības gadu vai atskaites periodu, sākot no 2005. gada 1. janvāra, Jageram ir labvēlīgāka. Šīs regulas 57.–63. pantā, kurā lielā mērā pārņemts Regulas Nr. 2419/2001 36.–43. pants, vairs nav ietverta pēdējās regulas 39. pantam analoga norma. Soda neesamība Jageram ir vislabvēlīgākais sods, ko var iedomāties.
46.
Vienlaikus Verwaltungsgericht Schwerin jautā, vai šis vislabvēlīgākais sods var tikt piemērots šajā gadījumā, jo Vācijā no 2005. gada 1. janvāra piemaksa par zīdītājgovīm ir piešķirama kā vienreizējs maksājums, tāpēc Regulas Nr. 796/2004 57.–63. panta normas par “ganāmpulka” piemaksām vairs nav piemērojamas šajā dalībvalstī.
47.
Tādēļ šī tiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai prejudiciālu jautājumu, proti, vai “tiesību norma, kas paredz saudzīgāku sodu (attiecībā uz ganāmpulka piemaksām) ir piemērojama ar atpakaļejošu spēku arī tad, ja šī tiesību norma pamatā attiecas tikai uz periodu, kad attiecīgajā dalībvalstī vairs netika piešķirtas ganāmpulka piemaksas, jo tika ieviesta tiešā atbalsta sistēma”.
III — Analīze
48.
Tiesa nesen uzsvēra, ka vieglāku sodu piemērošanas ar atpakaļejošu spēku princips ir daļa no dalībvalstu kopējām konstitucionālām tradīcijām un tādēļ tas ir uzskatāms par Kopienu tiesību vispārēju principu, kura ievērošanu nodrošina Tiesa un kas arī valsts tiesai ir jāievēro (
19
).
49.
Šis princips daudz konkrētāk ir skaidrots Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrajā teikumā (
20
).
50.
Savā iepriekš minētajā spriedumā lietā Gerken Tiesa šīs pēdējās normas piemērošanu pakļāva šādiem četriem nosacījumiem (
21
):
—
pastāv “pārkāpums” Regulas Nr. 2988/95 1. panta 2. punkta nozīmē;
—
par pārkāpumu ir piemērojams administratīvs sods Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta izpratnē;
—
Kopienas noteikumi, kas paredz šo sodu, vēlāk ir grozīti;
—
sankcija, kas paredzēta šajos jaunajos noteikumos, ir saudzīgāka par sākotnēji noteikto.
51.
Sākotnēji un, ņemot vērā šos četrus nosacījumus, es, tāpat kā Jagers, Amt, Grieķijas valdība, Komisija un arī iesniedzējtiesa, uzskatu, ka Regulas Nr. 2419/2001 39. pantā paredzētais soda režīms, kāds tas ir ar grozījumiem, kas ieviesti ar Regulu Nr. 118/2004, katrā ziņā ir piemērojams pamata prāvas ietvaros.
52.
Amt konstatēja pārkāpumus attiecībā uz to, kas paredzēts Regulas Nr. 3887/92 10.c panta 1. punktā par pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju. Runa ir par “pārkāpumiem” Regulas Nr. 2988/95 1. panta 2. punkta izpratnē.
53.
Šo pārkāpumu pastāvēšanas sekas bija Regulas Nr. 3887/92 10.c panta 3. punkta piemērošana, kurā, kā atceramies, paredzēts, ka, ja pārbaudes uz vietas konstatētā atšķirība pārsniedz 20 % no noteiktā dzīvnieku skaita, divpadsmit mēnešu periodā pēc kontroles uz vietas nekādas piemaksas netiek piešķirtas. “Ganāmpulka” atbalsta summas samazināšana vai pat palīdzības samazināšana ir uzskatāma par “administratīvo sodu” Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta izpratnē (
22
).
54.
Vēlāk ar Regulas Nr. 2419/2001 39. pantu tika grozītas Kopienu normas, kurās paredzēti administratīvie sodi, un pēc grozījumiem, kas tajā tika ieviesti ar Regulas Nr. 118/2004 1. panta 11. punkta a) apakšpunktu, noteikta maksimālā robeža samazināšanai, proti, 20 % no atbalsta kopsummas, uz kuru lauksaimnieks var pretendēt saskaņā ar liellopu atbalsta režīmu attiecīgā periodā, ko piemēro neatbilstības Kopienu normām par pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju gadījumā.
55.
Šīs normas mērķis ir grozīt normas par administratīviem sodiem, lai samazinātu sodu stingrību, kuri piemērojami neatbilstības Kopienu normām par pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju gadījumā (
23
).
56.
Saskaņā ar Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otro teikumu 20 % robeža katrā ziņā ir piemērojama attiecībā uz Jagera sodu atbilstoši viņa pieteikumam par “ganāmpulka” atbalstu, lai gan tas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomā.
57.
Savukārt dalībniekiem, kas ir iesnieguši Tiesai savus apsvērumus, ir dažādi uzskati par to, vai Regula Nr. 796/2004 kā tāda, kas Jageram paredzētu vēl vieglāku sodu, ir jāņem vērā, nosakot viņam piemērojamo samazināšanu un izslēgšanu.
58.
Vispirms ir jāuzsver, ka savos apsvērumos Grieķijas valdība un Komisija ir norādījušas uz iesniedzējtiesas kļūdu, tai uzskatot, ka Regulas Nr. 796/2004 57.–63. pantā nav ietverta norma, kas atbilst Regulas Nr. 2419/2001 39. pantam, un uz šī pamata secinot, ka Regulā Nr. 796/2004 nav noteikts nekāds sods, ja tiek pārkāptas prasības attiecībā uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju, kas attiecīgi būtu labvēlīgākais lauksaimniekam.
59.
Es tāpat uzskatu, ka ir maldīgi uzskatīt, ka prasību attiecībā uz pieteikumos neiekļautu liellopu identifikāciju un reģistrāciju neievērošana nav vairs pakļauta sodam, pamatojoties uz Regulu Nr. 796/2004.
60.
Šīs prasības izriet no nosacījumiem, kas jāievēro katram lauksaimniekam, kurš saņem tiešo maksājumu, saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 3. panta 1. punktu. Šajā sakarā atgādināšu, ka šīs regulas III pielikuma A punkta 8) apakšpunktā pieminēti Regulas Nr. 1760/2000 4. un 7. pants kā tādi, kas ir daļa no “likumā noteiktām pārvaldības prasībām”, kas pašas par sevi ir noteikumi, kas ievērojami attiecībā uz savstarpējo atbilstību.
61.
Tātad sodu režīms, kas piemērojams neatbilstības noteikumiem par liellopu identifikāciju un reģistrāciju tādā gadījumā, kāds ir pamata prāvā, kur neatbilstība minētajiem noteikumiem ir konstatēta attiecībā uz ganāmpulku, par kuru nav iesniegts atbalsta pieteikums, ir tāds, kāds paredzēts Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā (
24
).
62.
Lai iesniedzējtiesai sniegtu noderīgu atbildi, kas tai ļautu atrisināt tai nodoto strīdu (
25
), prejudiciālais jautājums, kā to ierosina Komisija, ir jāformulē tādā veidā, lai Tiesa ieņemtu nostāju jautājumā, vai Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka sodu režīms, kas paredzēts Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā, ir piemērojams ar atpakaļejošu spēku atbalsta pieteikumam, kas attiecas uz Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomu (
26
).
63.
Attiecībā uz šādi formulēto jautājumu Jagera pārstāvis tiesas sēdē apgalvoja, ka, lai noteiktu Jageram vislabvēlīgāko sodu, veicot salīdzinošus aprēķinus attiecībā uz samazināšanu, kas izriet no Regulas Nr. 2419/2001 39. panta, kas grozīts ar Regulu Nr. 118/2004, iespēju robežās ir jāņem vērā Regula Nr. 796/2004.
64.
Savukārt Amt uzskata, ka Regulā Nr. 796/2004 paredzēto sodu piemērošana nav objektīvi iespējama, jo vienreizējais maksājums pieteikuma gada laikā, proti, 2001. gadā, vēl nebija piešķirts.
65.
Komisija tāpat uzskata, ka šajā regulā paredzētā soda piemērošana ar atpakaļejošu spēku šajā gadījumā nav iespējama.
66.
Tā šajā sakarā atsaucas uz ģenerāladvokātes Kokotes [Kokott] secinājumiem lietā, kurā tika pieņemts iepriekš minētais spriedums lietā Berlusconi u.c. (
27
), lai pamatotu, ka vieglāka soda piemērošana ar atpakaļejošu spēku ir apsverama tikai tad, ja tas pauž likumdevēja vērtējumu, kas ir mainījies attiecībā uz attiecīgo pārkāpumu.
67.
Komisija atzīmē, ka ar Regulu Nr. 796/2004 normas, kas paredz sodus, ir pilnīgi pārveidotas un piemērotas vienreizējā maksājuma režīma un savstarpējās atbilstības grozītajām prasībām, kādas tās ir Regulā Nr. 1782/2003. Ne Regulas Nr. 796/2004 apsvērumi, ne šīs regulas vispārējais konteksts neļauj secināt, ka sodi, kas ietverti šīs regulas 66. un 67. pantā, būtu pieņemti ar mērķi turpmāk noteikt vieglāku sodu par noteiktiem pārkāpumiem, kādi ir arī attiecīgie pārkāpumi pamata prāvā.
68.
Turklāt Komisija tiesas sēdē norādīja, ka, pēc tās domām, jauns novērtējums, pamatojoties uz Regulu Nr. 796/2004, šodien vairs nav iespējams, it īpaši tādēļ, ka, izvērtējot lauksaimnieka veiktā pārkāpuma smaguma pakāpi, nav iespējams pārbaudīt, vai viņš ir ievērojis visus citus noteikumus par savstarpējo atbilstību, proti, prasības attiecībā uz apkārtējo vidi un dzīvnieku aizsardzību.
69.
Grieķijas valdība pievienojas Komisijas nostājai, ciktāl tā uzskata, ka Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta izpratnē atpakaļejoša spēka princips, kas nostiprināts šajā normā, nevar tikt piemērots, kad Kopienu normas, kurās noteikti sodi, ir pilnībā pārveidotas ar jaunu regulu, kā tas ir šajā gadījumā ar Regulu Nr. 796/2004. Tātad būtībā runa vairs nav par grozījumiem vai iepriekšēju, līdzīgu normu aizstāšanu, bet par jaunu režīmu, kuram ir atšķirīga pieeja un mērķi.
70.
Tāpat kā Amt, Grieķijas valdība un Komisija es uzskatu, ka Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka sodu režīms, kas paredzēts Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā, nav ar atpakaļejošu spēku piemērojams atbalsta pieteikumiem, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomā.
71.
Manuprāt, nosacījuma, ka “normas, kas paredz administratīvus sodus, vēlāk ir grozītas”, kas ietverts Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrajā teikumā, mērķis ir pieņemt jaunu normu, lai grozītu soda būtību un/vai spēku normatīvas sistēmas ietvaros, kuras galvenās iezīmes tiek saglabātas.
72.
Līdz ar to, manuprāt, šo pantu nevar piemērot tāpēc, ka sistēma, kurā jaunais sods ir iekļauts, ir pilnībā pārveidota un šī iemesla dēļ ir radīts jauns sodu režīms.
73.
Šādā gadījumā sodu režīma grozījumi ir pamatoti tikai ar nepieciešamību to pielāgot jaunajai normatīvajai sistēmai, kuras veiksmīgu īstenošanu tas nodrošina, un to mērķis nav atspoguļot Kopienas likumdevēja uzskata maiņu par pārkāpuma smagumam piemērotu sodu.
74.
Līdz ar to saikne starp jauno sodu režīmu un reformēto normatīvo sistēmu, kurā tas ir ietverts, manuprāt, padara neiespējamu šī jaunā sodu režīma piemērošanu ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz rīcību, kas atbilst iepriekšējai normatīvajai sistēmai.
75.
Šajā ziņā es uzskatu, ka Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pants Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma izpratnē ir kas vairāk nekā “vēlāks noteikumu, kas paredz administratīvus sodus, grozījums”, kas, manuprāt, nesaskan ar to piemērošanu ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz atbalsta pieteikumiem, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomā (
28
).
76.
Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pants faktiski rada jaunu sodu režīmu, cieši saistītu ar tiešā atbalsta režīmu, kas izriet no 2003. gada kopējās lauksaimniecības politikas reformas.
77.
Šī ciešā saikne starp jauno sodu režīmu un reformēto normatīvo sistēmu, kurā tas iekļaujas, izpaužas kā noteikts skaits iezīmju, kas padara neiespējamu tā vienkāršu piemērošanu attiecībā uz atbalsta pieteikumu, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomā, pretējā gadījumā tiek grozīta sistēmas, kādu to izstrādājis Kopienas likumdevējs, būtība un saskaņotība.
78.
Šīs jaunajam sodu režīmam raksturīgās iezīmes būtībā, no vienas puses, atrodamas tā mērķī un, no otras puses, sodu noteikšanas noteikumos.
79.
Mēs jau iepriekš redzējām, ka viens no 2003. gada reformas stūrakmeņiem ir atbalstu savstarpējā atbilstība un ka tā saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 3. panta 1. punktu ir piemērojama visiem lauksaimniekiem, kas saņem tiešos maksājumus, vienreizēja maksājuma vai citu šīs regulas I pielikumā uzskaitīto atbalsta režīmu veidā (
29
).
80.
Līdzko lauksaimnieks neievēro noteikumus, kas veido daļu no savstarpējās atbilstības, tiešo maksājumu kopsumma, uz kuru viņš varētu pretendēt, var tikt samazināta vai noņemta saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. punktu.
81.
No Regulas Nr. 796/2004 piecdesmit sestā apsvēruma skaidri izriet, ka samazinājumu un nepiešķiršanas sistēmai attiecībā uz savstarpējās atbilstības saistībām ir īpašs mērķis, kas pilnībā iekļaujas jaunās sistēmas loģikā, proti, rosināt lauksaimniekus ievērot izveidotos tiesību aktus savstarpējas atbilstības dažādajās jomās.
82.
Šīm savstarpējās atbilstības dažādajām jomām ir dažāda raksturs. Tās sastāv no tiesību aktos noteiktām vadības prasībām, kas minētas Regulas Nr. 1782/2003 III pielikumā, proti, 18 regulām un direktīvām par vidi, sabiedrības veselību, dzīvnieku un augu veselību un dalībvalstu noteiktiem labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem.
83.
Tādā veidā samazinājumu un nepiešķiršanas sistēma, kas paredzēta Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā, atšķiras no tās, kas paredzēta Regulas Nr. 3887/92 10.c pantā, pēc tam — Regulas Nr. 2419/2001 39. pantā, jau ar tās mērķi, kas ir daudz plašāks nekā tikai sods par Kopienas noteikumu par liellopu identifikāciju un reģistrāciju neievērošanu.
84.
Noteikumu, kas veido daļu no savstarpējas atbilstības, raksturs ir atspoguļots to kontroles sistēmā un pantos, kuros noteikts sods.
85.
Tā Regulas Nr. 796/2004 9. pantā, kas uzliek dalībvalstīm pienākumu izveidot sistēmu, kas nodrošina savstarpējas atbilstības efektīvu kontroli, tā pirmās daļas d) apakšpunktā noteikts, ka šai sistēmai ir jāparedz kontroles ziņojumi, kuros it īpaši ietverta konstatētā neatbilstība un tās nopietnības, apjoma, pastāvības un atkārtošanās novērtējums.
86.
Šīs regulas 48. panta 1. punkta b) apakšpunktā precizēts, ka kontroles ziņojumam jāietver daļa, kurā atsevišķi atspoguļotas pārbaudes, kas veiktas attiecībā uz katru attiecīgo savstarpējas atbilstības tiesību aktu un standartu. Turklāt šīs regulas 48. panta 1. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā noteikts, ka ziņojumā ir “novērtējuma daļa, kurā ir neatbilstības nozīmīguma izvērtējums attiecībā uz katru tiesību aktu un/vai standartu, pamatojoties uz kritērijiem “nopietnība”, “apjoms”, “pastāvība” un “atkārtošanās” saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 7. panta 1. punktu, norādot visus faktorus, kuriem jārada piemērojamā samazinājuma palielinājums vai samazinājums”.
87.
Šī kontroles sistēma ir saskaņota ar jauno sodu režīmu, kurā, kā tas paredzēts Regulas Nr. 1782/2003 7. panta 1. punktā, tiek ņemta vērā atklātās neatbilstības nopietnība, apjoms, pastāvība un atkārtošanās.
88.
Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā paredzētais sodu režīms jāpiemēro, pamatojoties uz šiem savstarpējas atbilstības prasībām piemērotiem kontroles ziņojumiem. Tāpat, raugoties uz tās ziņojumos ietverto novērtējumu, maksājumu aģentūra var nolemt samazināt vai paaugstināt samazinājuma procentus vai samazināt atbalsta kopsummu.
89.
Ņemot vērā šo ciešo saikni starp kontroles sistēmu un savstarpējas atbilstības sodu režīmu, manuprāt, būtu grūti, ja ne neiespējami, atbalsta pieteikumam, attiecībā uz kuru pārbaude uz vietas ir veikta daudz šaurāk, nekā to prasa savstarpējas atbilstības kontrole (
30
), stingri piemērot Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantu un atbilstoši atšķirīgiem noteikumiem, proti, šajā lietā atbilstoši noteikumiem, kas iepriekš regulēja pārbaudes uz vietas veikšanu attiecībā uz “ganāmpulka” atbalsta pieteikumiem, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomā (
31
).
90.
Turklāt ir jāuzsver, ka attiecībā uz savstarpējas atbilstības vispārējo piemērojamību jaunajā normatīvajā sistēmā Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā paredzētais sodu režīms neattiecas tikai uz tiešo maksājumu vienreizēju kategoriju, atšķirot to no iepriekšējā režīma, kas specifiski attiecās uz liellopu atbalsta režīma ietvaros saņemtajām summām.
91.
Šajos pantos paredzētā samazināšana vai nepiešķiršana attiecas arī uz tiešo maksājumu, kādi tie noteikti Regulas Nr. 1782/2003 2. panta d) punktā, kopsummu, proti, maksājumiem, kas šīs regulas I pielikumā uzskaitīto ieņēmumu atbalsta shēmas ietvaros ir tieši piešķirti lauksaimniekiem.
92.
Tātad bāze, uz kuru attiecas samazināšana vai nepiešķiršana, ir atšķirīga un daudz plašāka. Šī iezīme tiek ņemta vērā samazinājuma procentos, kas paredzēti Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā.
93.
Turklāt jānorāda, ka tiešo maksājumu kopsumma, kas turpmāk rada bāzi, uz kuru attiecas samazināšana vai nepiešķiršana, kas paredzēta šajos pantos, neaprobežojas ar vienkāršu iepriekš pastāvošo tiešo maksājumu pievienošanu.
94.
Atbalsta shēmu saraksta augšgalā ir vienreizējs maksājums, kas dalībvalstīm ir jāievieš pēc izvēlētā pārejas laika, vēlākais līdz 2007. gada 1. janvārim (
32
).
95.
Mēs jau redzējām, ka šīs shēmas ietvaros tiešais atbalsts lauksaimniekiem pamatā tiek piešķirts vienreizēja maksājuma veidā par gadu, kas pārsvarā aizstāj tiešo atbalstu, kas pastāvēja iepriekš, un, lai noteiktu piemērojamā vienreizējā maksājuma shēmu, Regula Nr. 1782/2003 ļauj dalībvalstīm izvelēties kādu no vairākām iespējām, proti, vēsturisku pieeju, reģionālu pieeju un jauktu pieeju.
96.
Ar atpakaļejošu spēku piemērot samazināšanu vai nepiešķiršanu, kas paredzēta Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā, atbalsta pieteikumam, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomā, nozīmētu vēlāk noteikt, kādas varēja būt tāda lauksaimnieka kā Jagers tiesības uz maksājumu, kas bez praktiskām grūtībām šāda uzdevuma veikšanā un tā mākslīgā rakstura dēļ, manuprāt, pārsniedz Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrajā teikumā noteikto.
97.
Pēdējais elements, manuprāt, padara neiespējamu Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā radītā sodu režīma piemērošanu ar atpakaļejošu spēku atbalsta pieteikumiem, kas neietilpst šīs regulas ratione temporis piemērošanas jomā, proti, atbalsta pieteikumiem, kas iesniegti saskaņā ar tirdzniecības gadiem vai piemaksu laikposmiem, kas sākas pirms 2005. gada 1. janvāra, negrozot sistēmu, kādu to iecerējis Kopienas likumdevējs.
98.
Otras divas jaunās normatīvās sistēmas iezīmes pastāv tiešo maksājumu obligātajā modulācijā un finanšu disciplīnā.
99.
Tādējādi saskaņā ar Regulas Nr. 1782/2003 10. panta 1. punktu visi tiešie maksājumi, kas konkrētā kalendārajā gadā jāpiešķir lauksaimniekam konkrētā dalībvalstī, tiek samazināti katru gadu par tirdzniecības gadu no 2005. gada līdz 2012. gadam par noteiktiem procentiem (
33
). Turklāt atbilstoši šīs regulas 11. pantam Eiropas Savienības Padome katru gadu var koriģēt tiešos maksājumus finanšu disciplīnas iemeslu dēļ.
100.
Summa, kurai piemēro Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā minēto samazinājumu vai nepiešķiršanu, iekļauj no modulācijas un finanšu disciplīnas izrietošo samazinājumu. Regulas Nr. 1782/2003 6. panta 1. punktā noteikts, ka neatbilstības savstarpējas atbilstības noteikumiem gadījumā pēc šīs pēdējās regulas 10. un 11. panta piemērošanas piešķirto tiešo maksājumu kopsummu samazina vai nepiešķir.
101.
Manuprāt, samazinājuma, kas izriet no modulācijas un finanšu disciplīnas, piemērošana ar atpakaļejošu spēku atbalsta pieteikumiem, kas neietilpst Regulas Nr. 796/2004 ratione temporis piemērošanas jomā, būtu pretēja Kopienu likumdevēja paredzētajai sistēmai. No otras puses, sodu režīmu, kas paredzēts Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā, piemērošana lauksaimniekam piešķirto tiešo maksājumu kopsummai, neņemot vērā modulāciju un finanšu disciplīnas iemeslu iespējamos pielikumus, manuprāt, varētu grozīt šī likumdevēja iecerēto normatīvo sistēmu, sašaurinot Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrā teikuma piemērošanu.
102.
Ņemot vērā visus šos elementus, es ierosinu Tiesai atbildēt uz iesniedzējtiesas prejudiciālo jautājumu, ka Regulas Nr. 2988/95 2. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantā paredzētais sodu režīms ar atpakaļejošu spēku nav piemērojams atbalsta pieteikumam, kas ietilpst Regulas Nr. 3887/92 ratione temporis piemērošanas jomā.
IV — Secinājumi
103.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērums, es ierosinu Tiesai uz Verwaltungsgericht Schwerin uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 2. panta 2. punkta otrais teikums ir jāinterpretē tādējādi, ka sodu režīms, kas paredzēts 66. un 67. pantā Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto pārvaldīšanas [administrēšanas] un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kas grozīta ar Komisijas 2005. gada 11. februāra Regulu (EK) Nr. 239/2005, ar atpakaļejošu spēku nav piemērojams atbalsta pieteikumam, kas ietilpst Komisijas 1992. gada 23. decembra Regulas (EEK) Nr. 3887/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu integrēto pārvaldīšanas [administrēšanas] un kontroles sistēmu noteiktām Kopienas atbalsta shēmām, kas grozīta ar Komisijas 1999. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2801/1999, ratione temporis piemērošanas jomā.
(
1
)	Oriģinālvaloda — franču.
(
2
)	OV L 312, 1. lpp.
(
3
)	1997. gada 17. jūlija spriedums lietā C-354/95 National Farmers’ Union u.c. (Recueil, I-4559. lpp., 41. punkts), 2004. gada 1. jūlija spriedums lietā C-295/02 Gerken (Krājums, I-6369. lpp., 61. punkts), 2005. gada 3. maija spriedums apvienotajās lietās C-387/02, C-391/02 un C-403/02 Berlusconi u.c. (Krājums, I-3565. lpp., 67.–69. punkts), 2006. gada 4. maija spriedums lietā C-286/05 Haug (Krājums, I-4121. lpp., 23. punkts), 2007. gada 8. marta spriedums lietā C-45/06 Campina (Krājums, I-2089. lpp., 32. un 33. punkts), kā arī 2007. gada 24. maija spriedums lietā C-45/05 Maatschap Schonewille-Prins (Krājums, I-3997. lpp., 55. punkts).
(
4
)	OV L 141, 18. lpp. Regula, kas grozīta ar Komisijas 2005. gada 11. februāra Regulu (EK) Nr. 239/2005 (OV L 42, 3. lpp.; turpmāk tekstā — “Regula Nr. 796/2004”).
(
5
)	OV L 391, 36. lpp. Regula, kas grozīta ar Komisijas 1999. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2801/1999 (OV L 340, 29. lpp.; turpmāk tekstā — “Regula Nr. 3887/92”).
(
6
)	OV L 204, 1. lpp.
(
7
)	OV L 160, 21. lpp.
(
8
)	OV L 270, 1. lpp.
(
9
)	Skat. Eiropas Kopienu Komisijas izstrādāto dokumentu ar nosaukumu “Vienoto maksājumu shēma — koncepcija”, kas pieejams tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/agriculture/markets/sfp/index_lv.htm.
(
10
)	Starp šīs regulas VI pielikumā minētajām atbalsta shēmām ir piemaksa par zīdītājgovīm.
(
11
)	Skat. Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļas 3. nodaļu “Tiesības uz maksājumu”.
(
12
)	Skat. Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 1. iedaļu “Reģionālā izpilde”.
(
13
)	Skat. Regulas Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 2. iedaļu “Daļēja īstenošana”. Šajā gadījumā mēs tāpat runājam par “atbalsta pārdali”.
(
14
)	OV L 355, 1. lpp. Regula, kas grozīta ar Padomes 2000. gada 17. jūlija Regulu (EK) Nr. 1593/2000 (OV L 182, 4. lpp.).
(
15
)	OV L 327, 11. lpp.
(
16
)	OV L 17, 7. lpp.
(
17
)	Atbilstoši Regulas Nr. 1782/2003 2. panta d) punktam tiešais maksājums ir maksājums, ko piešķir tieši lauksaimniekiem saskaņā ar I pielikumā uzskaitīto ieņēmumu atbalsta shēmu. Šo shēmu skaitā ir gan vienreizējs maksājums, gan piemaksa par zīdītājgovīm.
(
18
)	BGBl. 2004 I, 1763. lpp.
(
19
)	Šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumuapvienotajās lietāsBerlusconi u.c. (67.–69. punkts) un iepriekš minēto spriedumu lietā Campina (32. punkts).
(
20
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Campina (33. punkts).
(
21
)	47.–52. punkts. Tāpat skat. ģenerāladvokāta Ležē [Léger] secinājumu, kas sniegti 2003. gada 11. decembrī lietā, kurā ir pieņemts šis spriedums, 27. punktu.
(
22
)	Iepriekš minētais spriedums lietā Gerken (50. punkts).
(
23
)	Šī Kopienas likumdevēja griba tāpat izriet no Regulas Nr. 118/2004 sestā apsvēruma otrā teikuma, ka “[d]aži no šiem [Regulas Nr. 2419/2001] noteikumiem ir jāgroza, lai nodrošinātu to, ka minēto atbalsta samazināšanu un neizmaksāšanu vienmēr piemēro atbilstīgi pieļautā pārkāpuma pakāpei”.
(
24
)	Šo analīzi apstiprina Regulas Nr. 796/2004 sešdesmit astotā apsvēruma otrais teikums.
(
25
)	Iepriekš minētie spriedumi lietā Haug (17. punkts) un lietā Campina (30. punkts).
(
26
)	Es uzskatu, ka, ja attiecīgais sodu režīms ratione materiaeziņā ir tāds, kāds ir minēts Regulas Nr. 796/2004 59. pantā, ir jākonstatē, ka katrā ziņā Vācijā tas pašlaik nav piemērojams, jo šī dalībvalsts ir izvēlējusies nodalīt “ganāmpulka” piemaksas, un tādēļ tas vēl jo mazāk ir piemērojams ar atpakaļejošu spēku. Kā to norādīja Grieķijas valdība, šis secinājums skaidri izriet no Regulas Nr. 796/2004 divpadsmitā apsvēruma, no kura varam secināt, ka šīs regulas 59. pants būtu piemērojams tikai, ja Vācija būtu izvēlējusies saglabāt noteiktas ganāmpulku piemaksas, kā, piemēram, ražošanas piemaksas par zīdītājgovīm.
(
27
)	Tā īpaši atsaucas uz šo secinājumu 159.–161. punktu.
(
28
)	Starp citu, formālā ziņā ir interesanti atzīmēt, ka Regulas Nr. 796/2004 III pielikuma atbilstības tabulā Regulas Nr. 2419/2001 39. pantam nav ekvivalenta pirmajā regulā.
(
29
)	Tāpat šajā sakarā skat. Regulas Nr. 796/2004 četrdesmit devīto apsvērumu.
(
30
)	Turklāt papildus apstāklim, ka savstarpējas atbilstības kontrole potenciāli attiecas uz 18 regulām un direktīvām, to tāpat attiecina arī uz labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, kas 2001. gadā kā tādi vēl nepastāvēja.
(
31
)	Šajā sakarā skat. Regulas Nr. 3887/92 6. un turpmākos pantus.
(
32
)	Skat. Regulas Nr. 1782/2003 71. panta 1. punktu.
(
33
)	3 % 2005. gadā, 4 % 2006. gadā un 5 % par katru tirdzniecības gadu 2007.–2012. gadā.