62004CJ0509_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑509/04. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) a Bírósághoz 2004. december 10‑én érkezett, ugyanazon a napon hozott határozatával terjesztett elő az előtte
a Magpar VI BV
és
a Staatssecretaris van Financiën
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: P. Jann tanácselnök, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, Juhász E. (előadó) és M. Ilešič bírák,
főtanácsnok: A. Tizzano,
hivatalvezető: K. Sztranc tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– a holland kormány képviseletében H. G. Sevenster és M. De Grave, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében M. Afonso és A. Weimar, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2006. január 17‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1973. április 9‑i 73/79/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 103., 13. o.) és az 1985. június 10‑i 85/303/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 156., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 122. o.) módosított, a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló, 1969. július 17‑i 69/335/EK tanácsi irányelv (HL L 249., 25. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 11. o., a továbbiakban: a 69/335 irányelv) 7. cikke (1) bekezdése b) és ba) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2. A kérelmet a Magpar VI BV társaság (a továbbiakban: Magpar) és a holland adóhatóság között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya annak az utóbbi általi elutasítása, hogy a 69/335 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése alapján mentesítsék a társaságot a tőkefelhalmozást terhelő tőkeilleték alól.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
3. A 69/335 irányelv első preambulumbekezdése szerint az irányelv célja a tőke szabad mozgásának a hazai piacéhoz hasonló jellemzőkkel bíró gazdasági unió létrehozása érdekében történő előmozdítása. Amint az a hatodik, hetedik és nyolcadik preambulumbekezdésből kitűnik, ennek érdekében az irányelv a közös piacon belül csak egyszer alkalmazható, a tőkefelhalmozást terhelő adó bevezetésével, és ezen egyszer kivethető adóval azonos jellemzőkkel rendelkező valamennyi más követett adó eltörlésével közelíteni kívánja az Európai Közösségben a tőketársaságoknak juttatott tőkékre kivetett adót.
4. A 69/335 irányelv 1. cikke szerint „[a] tagállamok […] összehangolt mértékű illetéket vetnek ki a tőketársaságoknak juttatott [tőkére]”.
5. A 69/335 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Amíg a Tanács el nem fogadta a rendelkezéseket, és azok hatályba nem léptek, a (2) bekezdés értelmében [helyesen: A Tanács által a (2) bekezdésnek megfelelően elfogadandó rendelkezések hatályba lépéséig]:
a) a tőkeilleték mértéke nem haladhatja meg a 2%‑ot, ill. nem lehet kevesebb 1%‑nál;
b) a tőkeilleték összegét 50%‑kal vagy még nagyobb mértékben csökkenteni kell, ha egy vagy több tőketársaság ruházza át eszközeit és forrásait, vagy egy vagy több üzletrészét egy vagy több olyan tőketársaságra, amelynek alapítása folyamatban van, vagy amelyet már létrehoztak [helyesen: ha egy vagy több tőketársaság átruházza valamennyi eszközét és forrását vagy egy vagy több üzletágát egy vagy több alapítás alatt álló vagy már létező tőketársaságra].
A fenti csökkentés feltétele a következő:
– tőkejuttatások ellentételezése kizárólag a társaság vagy társaságok részesedéseinek felosztását foglalja magában, ugyanakkor a tagállamoknak joguk van kiterjeszteni a csökkentést olyan esetekre, amelyekben a tőkejuttatások ellentételezése a társaság vagy társaságok részesedésének felosztása mellett a részvények névértékének 10%‑át meg nem haladó készpénzfizetést is tartalmaz [helyesen: a tőkejuttatások ellenértéke kizárólag társasági részesedésekből áll, ugyanakkor a tagállamok jogosultak kiterjeszteni a csökkentést olyan esetekre, amelyekben a tőkejuttatások ellenértéke együttesen társasági részesedésekből, valamint a társasági részesedések névértékének legfeljebb 10%‑át elérő készpénzfizetésből áll],
– az ügyletben részt vevő társaságok tényleges ügyvezetési központja vagy létesítő okirat szerinti székhelye egy [helyesen: valamely] tagállam területén található;
[…]”
6. A 73/79 irányelv a következő ba) ponttal egészítette ki a 65/335 irányelv fent említett rendelkezését:
„[A] tőkeilleték mértékét 50%‑kal vagy nagyobb mértékben csökkenteni lehet, ha valamely alapítás alatt álló vagy már létező tőketársaság megszerzi valamely másik tőketársaság jegyzett tőkéjének legalább 75%‑át kitevő, korábban kibocsátott részesedéseit. Amennyiben e hányadot több ügylet során érik el, a kedvezményes mérték kizárólag arra a ügyletre alkalmazható, amelynek révén e hányadot elérik, valamint az e hányadot növelő további ügyletekre.
Az e rendelkezés alapján be nem szedett illetéket azonban meg kell fizetni, ha a részesedést megszerző társaság a kedvezményes adómértéket alkalmazására jogosító ügylet végrehajtásának időpontját követő öt évig nem tartja meg a másik társaság jegyzett tőkéjének legalább 75%‑át, illetve e társaság valamennyi olyan részesedését, amellyel ezen ügylet teljesítésekor rendelkezik, ideértve a korábban megszerzett, a fent említett ügylet során már meglévő részesedéseket is. A kedvezményes adómértékhez való jog azonban nem vész el, ha ezen időszak alatt az első bekezdés vagy a b) pont alapján, vagy a részesedést megszerző társaság megszüntetése során e részesedéseket valamely kedvezményes mérték alkalmazására jogosító ügylet keretében ruházzák át.
A fenti csökkentés feltétele a következő:
– a tőkejuttatások ellenértéke kizárólag társasági részesedésből áll, a tagállamok ugyanakkor jogosultak kiterjeszteni a csökkentést olyan esetekre, amelyekben a tőkejuttatások ellenértéke együttesen társasági részesedésekből, valamint a társasági részesedések névértékének legfeljebb 10%‑át elérő készpénzfizetésből áll,
– a tőkejuttatásban részesülő társaságnak és azon társaságnak, amelynek részesedéseit átruházzák, a tényleges ügyvezetési központja vagy létesítő okirat szerinti székhelye valamely tagállam területén található.”
7. A 73/79 irányelv két preambulumbekezdése kifejti a tőkeilleték kedvezményes mértékének alkalmazására vonatkozó lehetőség indokát:
„mivel a [69/335] irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja előírja a kedvezményes mértékű tőkeilleték alkalmazását bizonyos eszközjuttatás útján történő társasági szerkezetátalakítási ügyletekre;
mivel biztosítani kell, hogy e kedvezményes mérték alkalmazása olyan ügyletekre is kiterjedjék, amelyek során valamely alapítás alatt álló vagy már létező társaság az általa kibocsátott társasági részesedések ellenében bizonyos arányban részesedéseket szerez valamely másik társaságban, aminek folytán közvetlen irányítást biztosító befolyásra tesz szert e társaságban; mivel ezen ügylet gazdasági szempontból valójában a 7. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett szerkezetátalakítási ügyletek körébe sorolható”.
8. A tőkeilleték közös mértékének meghatározásáról szóló, 1973. április 9‑i 1973/80/EGK tanácsi irányelv (HL L 103., 15. o.) a tőkeilleték mértékének további csökkentését írja elő. Ezen irányelv 1. cikke szerint:
„A tőkeilletéknek a [69/335] irányelv 7. cikkében rögzített mértéke 1976. január 1‑jétől 1%.”
9. A 73/80 irányelv 2. cikke ekként rendelkezik:
„A […] [69/335] irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) és ba) pontjában rögzített kedvezményes mértékek 1976. január 1‑jétől 0% és 0,50% között lehetnek.”
10. A 85/303 irányelv második preambulumbekezdése rámutat arra, hogy „a tőkeilleték kedvezőtlenül hat a vállalkozások fejlődésére, valamint csoportjaik átszerveződésére”. Azonban tekintettel arra, hogy a tőkeilleték eltörléséből következő bevételkiesések egyes tagállamok számára elfogadhatatlanok lennének, a harmadik preambulumbekezdés kimondja, hogy „a tagállamoknak […] lehetőséget kell kapniuk, hogy mentesítsék a tőkeilleték alól, vagy [ezen] adó alá vessék a tőkeilleték hatálya alá tartozó ügyletek egészét vagy egy részét”.
11. Miután a 85/303 irányelv negyedik preambulumbekezdésében magállapításra került, hogy „kötelező jelleggel mentesíteni kellene [helyesen: kell] azon ügyleteket, amelyek jelenleg a kedvezményes mértékű tőkeilleték alá tartoznak”, ezen irányelv 1. cikkének 2. pontja az alábbi szöveggel váltotta fel a 69/335 irányelv 7. cikkét:
„(1) [...] a tagállamok mentesítenek minden olyan ügyletet a tőkeilleték alól, amely 1984. július 1‑jén mentes volt az illeték alól, illetve amely 0,50%‑os vagy annál alacsonyabb mértékkel adózott.
A mentességre vonatkoznak azok a feltételek, amelyeket a mentesség megadását, illetve adott esetben a 0,50%‑os vagy annál alacsonyabb adó kivetését illetően az említett időpontban kellett alkalmazni.
[…]”
12. A tőkeilleték alóli mentesség feltételeit illetően tehát a 85/303 irányelv a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) és ba) pontjára utal.
A nemzeti szabályozás
13. Az 1996. december 13‑i törvénnyel ( Stb . 1996., 652. sz.) módosított, 1970. december 24‑i Wet op de belastingen van rechtsverkeer ( Stb . 1970., 611. sz.) (a jogügyletek adóztatásáról szóló törvény, a továbbiakban: WBR) 37. §‑a ültette át a 69/335 irányelv fent említett rendelkezését a holland jogba. E § rendelkezése szerint:
„(1) Általános hatályú intézkedésben meghatározandó feltételek szerint a tőkefelhalmozás a következő esetekben mentes az adó alól:
a) egyesülés, szétválás vagy belső átalakulás esetén;
[…]
(2) Az (1) bekezdés a) pontjában rögzített mentesség kizárólag a következő esetekben alkalmazható:
a) ha olyan szervezet, amelynek jegyzett tőkéje részvényekből áll, saját részvényei átruházása ellenében szerzi meg kizárólag valamely másik hasonló szervezet részvényeit, és ily módon megszerzi e szervezet részvényeinek legalább 75%‑át, vagy legalább 75%‑ra növeli a tulajdonában álló részvényhányadot.
b) ha olyan szervezet, amelynek jegyzett tőkéje részvényekből áll, saját részvényei átruházása ellenében szerzi meg kizárólag valamely más hasonló szervezet teljes vagyonát vagy teljes vállalkozását vagy vállalkozásának valamely önálló részét;
[…]”
14. Az 1996. február 27‑i rendelettel ( Stb ., 1996., 144. o.) módosított fenti törvény 1971. június 22‑i végrehajtási rendeletének ( Stb ., 1971., 393. o.) 14. §‑a tartalmazza a tőkeilleték alóli mentesség részletes szabályait. Eszerint:
„(1) A szervezetnek mégis meg kell fizetnie azt az illetéket, amelyet a törvény 37. §‑a (2) bekezdésének a) pontja szerinti egyesülés esetén a törvény 37. §‑a (1) bekezdésének a) pontja alapján nem vetettek ki, ha a szervezet a tőkejuttatás időpontját követő öt évben már nem rendelkezik a másik szervezet valamennyi olyan részvényével, amelyet ez időpontban szerzett vagy amellyel ez időpontban rendelkezett, vagy a másik szervezet részvényeinek legalább 75%‑val.
(2) Az (1) bekezdés nem alkalmazható részvényeknek a törvény 37. §‑ának (2) bekezdése szerinti egyesülés vagy belső átalakulás során történő elidegenítése, valamint a részvényeket megszerző szervezet végelszámolása vagy felszámolása esetén.”
15. A holland polgári törvénykönyv 2. kötetének (Burgerlijk Wetboek, Boek 2) 309. §‑a szerint az egyesülés két vagy több jogi személy által végrehajtott olyan jogügylet, amelynek során az egyikük egyetemes jogutódlás mellett megszerzi a másik vagyonát, vagy a két jogi személy által a jogügylet során együttesen létrehozott új jogi személy egyetemes jogutódlás mellett megszerzi az előbbiek vagyonát. E fent említett 2. kötet 311. §‑a értelmében az átvevő jogi személyt leszámítva az egyesülésben részt vevő jogi személyek az egyesülés hatálybalépésével megszűnnek.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy 1998 során öt magánkézben álló társaság egyesülést hozott létre Magnus Management Consultants néven. Az öt társaság (a továbbiakban: a régi társaságok) részesedései öt különböző magánszemély tulajdonában álltak, akik egyedüli tagként az adott társaság valamennyi részesedésével rendelkeztek.
17. 1998. augusztus 17‑én létrejött a Magpar, Magpar VIII BV és Magpar XI BV, illetve 1998. augusztus 31‑én a Magpar II BV, valamint a Magpar V BV társaság (a továbbiakban: az új társaságok). Az új társaságok egy meg nem határozott, de 1998. augusztus 31‑éhez közeli időpontban kizárólag részesedéscsere útján megszerezték a régi társaságok valamennyi társasági részesedését. A Magpar így megszerezte az egyik régi társaság, az M. J. Hoffmann Beheer BV (a továbbiakban: Hoffmann) valamennyi társasági részesedését.
18. A Hoffmann társasági részesedéseinek a Magpar általi megszerzése mentes volt a tőkeilleték alól a WBR 37. §‑a (1) bekezdésének a) és (2) bekezdésének b) pontja alapján.
19. A holland polgári törvénykönyv 2. kötetének 309. §‑a szerinti egyesülés során 1998. augusztus 31‑én megalakult a Magnus Holding NV (a továbbiakban: Holding) társaság. A Holding az egyesülés során egyetemleges jogutódlással megszerezte a régi társaságok, köztük a Hoffmann vagyonát. Az új társaságok az ügyletben megszerezték a Holding részesedéseinek az általuk juttatott tőkével arányos részét. Ekképpen a Magpar olyan arányban szerezte meg a Holding társasági részesedését, amilyenb en az utóbbi hozzájutott a Hoffmann vagyonához.
20. Szintén 1998. augusztus 31‑én a holland polgári törvénykönyv 2. kötetének 53. §‑a alapján létrejött a Coöperatie Pym UA szövetkezet (a továbbiakban: a szövetkezet), amelyhez több társaság mellett a Magpar is tagként csatlakozott. A Magpar ugyanezen a napon e szövetkezeti tagsági jogok megszerzése mellett a szövetkezetre ruházta át a Holdingban fennálló részesedését.
21. A Holding részvényeit 1998. november 27‑én bevezették az amszterdami tőzsdére.
22. A Magpar 1999. február 5‑én 87 782 NLG tőkeilleték tekintetében adókötelezettséget utólag megállapító értesítést kapott, amelyet a Magpar panaszát követően a holland adóhatóság hatályában fenntartott. Miután a Gerechtshof te Arnhem (Arnhemi Fellebbviteli Bíróság) elutasította a Magpar által benyújtott keresetet, a társaság felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Hoge Raadhoz.
23. A Hoge Raad megállapítja, hogy az egyesülés a holland jogban olyan ügyletnek minősül, amelyre alkalmazható a tőkeilleték alóli mentesség. Következésképpen a régi társaságok vagyonának a Holding által egyetemes jogutódlás útján történő megszerzése mentes a tőkeilleték alól. Ennélfogva a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdése ba) pontja második bekezdése második mondatának megfelelően az e rendelkezés első mondatában szereplő öt éves megőrzési időszak nem alkalmazható a Magpar Hoffmannban fennálló részesedésének a Holdingra történő átruházása tekintetében. Különös tekintettel azonban a Hoge Raad korábbi ítélkezési gyakorlatára, e bíróság szerint felmerül az a kérdés, hogy átszáll‑e a megőrzési kötelezettség a Magparnak a Holdingban fennálló azon részesedésére, amellyel a Hoffmann részesedéseinek a Holding általi megszerzését követően rendelkezett, és következésképpen köteles‑e a Magpar a Holdingban fennálló részesedésének a szövetkezetre történő átruházása után tőkeilletéket fizetni.
24. A Hoge Raad mellett működő főügyész – akinek indítványa az előzetes döntéshozatalra utaló határozathoz csatolva található – előadja, hogy az átruházási tilalom ilyen jellegű átszállása a részesedéscsere útján történő egyesüléshez hasonló ügylet mentességének újabb feltételét vezetné be, holott a 69/335 irányelv szövege ezt nem engedi meg, annál is inkább, mivel az ilyen átszállás hátrányosan érintené az adózót. Ezért a főügyész azt indítványozta, hogy a bíróság előzetes döntéshozatali eljárás lefolytatását kérje a Bíróságtól.
25. Ilyen körülmények között a Hoge Raad akként határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1) Abban az esetben, ha valamely társaság a részesedések tőkeilleték alól mentes, részvénycserével megvalósult egyesülés során történő megszerzését követő öt éven belül azoknak már nem tulajdonosa, mivel egyesüléssel megszűnt az a társaság, amelyekben e részesedésekkel rendelkezett, akként kell‑e értelmezni a [73/79] irányelvvel módosított [69/335] irányelv 7. cikke (1) bekezdésének ba) pontját, hogy az abban előírt feltételeket egyaránt alkalmazni kell az átvevő társaságban fennálló részesedésekre?
2) A fenti kérdés megválaszolása szempontjából releváns‑e az a körülmény, hogy valamely másik társasággal történő egyesülés megvalósulásával megszűnik az a társaság, amelyben e részesedések fennálltak (polgári törvénykönyv 2. könyv 311. § (1) bekezdés), aminek folytán a szó szoros értelmében nem lehet a részesedések átruházásáról beszélni?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
26. A holland kormány szerint a kérdés megválaszolásához utalni kell a 73/79 irányelv második preambulumbekezdésében kifejtett azon célkitűzésre, miszerint támogatni kell a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett szerkezetátalakítási ügyletek alá sorolható ügyleteket, vagyis azokat, amelyek során valamely társaság bizonyos hányadban részesedéseket szerez valamely másik társaságban, amelyben ennek folytán közvetlen irányítást biztosító befolyásra tesz szert. A megszerzett társasági részesedések öt évig történő megőrzésére vonatkozó, a tőkeilleték alóli mentesség feltételeként megállapított követelmény célja az átvevő társaság hosszan tartó befolyásának biztosítása. A befolyás fenntartását biztosítani kell abban az esetben, ha az eredetileg a tőkeilleték alól szintén mentes ügylet keretében szerzett társasági részesedéseket később átruházzák, mivel az ilyen ügylet során az átruházó társaság az általa átruházott társasági részesedések ellenében jut részesedésekhez.
27. A holland kormány álláspontja szerint az öt évig tartó megőrzésre vonatkozó kötelezettség tehát átszáll a tőkeilleték alól mentes második ügyletben szerzett, az eredetileg megszerzett részesedések helyébe lépő részesedésekre, mivel ellenkező esetben a második ügylet aránytalan adóelőnyben részesülne. Konkrétan tehát a Magpar azon kötelezettsége, miszerint öt évig meg kell őriznie a Hoffmannban fennálló társasági részesedéseit, az öt évnek a második ügylet időpontjában még hátralévő része tekintetében ezen ügylet során átszállt a Holdingban szerzett, a Hoffmannban fennálló részesedések helyébe lépő részesedésekre.
28. Az Európai Közösségek Bizottsága a Hoge Raad mellett működő főügyész indítványában kifejtett véleményéhez csatlakozva a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdése ba) pontjának szövegére hivatkozik, amely nem írja elő, hogy az alapügyben felmerülthöz hasonló ügylet során eredetileg megszerzett részesedések ellenében kapott társasági részesedésekre újabb átruházási tilalom alkalmazandó. Következésképpen az eredeti átruházási tilalom nem száll át azokra a társasági részesedésekre, amelyeket az érintett társaság a későbbiekben a tőkejuttatása ellenszolgáltatásaként szerez.
29. Ily módon a Bizottság szerint a mentesség további feltétel nélkül fennmarad, ha az érintett társaság a tőkeilleték alól szintén mentes ügyletet követően öt éven belül már nem rendelkezik az eredetileg a tőkeilleték alól mentes ügylet során megszerzett részesedésekkel. Konkrétan a Magpar azon kötelezettsége, miszerint öt évig meg kell őriznie a Hoffmannban fennálló társasági részesedéseit, nem szállt át a Magpar által a Hoffmannban fennálló társasági részesedései ellenében a Holdingban szerzett részesedésekre.
30. Annak érdekében, hogy a Bíróság a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő ügy fő nehézségét tükröző első kérdésre hasznos választ tudjon adni, előzetesen rá kell mutatni, hogy a tőketársaság által valamely másik tőketársaság részesedésének öt évig tartó megőrzésére vonatkozó kötelezettség kizárólag a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének ba) pontja alá tartozó ügyletekre, vagyis valamely tőketársaság jegyzett tőkéjének legalább 75 %‑át elérő részesedésnek az azt megszerző társaság részesedései ellenében történő megszerzésére vonatkozó ügyletekre vonatkozik.
31. Ugyanakkor nem áll fenn ilyen kötelezettség az említett irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti szerkezetátalakítási, vagyis olyan ügyletek tekintetében, amelyek során valamely tőketársaság teljes vagyonát, illetve egy vagy több üzletágát más tőketársaság szerzi meg saját társasági részesedései ellenében.
32. E következetés egyértelműen adódik a 73/79 irányelv által kiegészített 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének szövegéből. Az előbbi irányelv ugyanis nem módosította a szóban forgó rendelkezés b) pontját, hanem azt a ba) ponttal egészítette ki, amely az e pontban meghatározott ügyletek tekintetében rögzíti a megszerzett társasági részesedések öt évig tartó megőrzésére vonatkozó kötelezettséget.
33. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben szereplő első ügylet, vagyis a Hoffmannak a Magpar általi megszerzése a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének ba) pontja alá tartozik. A Magpar ugyanis saját társasági részesedései átruházása ellenében megszerezte a társaságként továbbra is működő Hoffmann valamennyi társasági részesedését. Ezért annak érdekében, hogy ne veszítse el a szóban forgó rendelkezésben biztosított mentességet, e rendelkezés szerint a Magpar köteles volt az ügylet megvalósulásától számított öt évig megőrizni a Hoffmannban szerzett társasági részesedését, kivéve, ha e részesedések átruházására olyan ügylet keretében kerül sor, amely maga is illetékmentes a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) vagy ba) pontja alapján.
34. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból és különösen a Hoge Raad mellett működő főügyésznek e határozathoz mellékelt indítványából szintén kitűnik, hogy az alapügyben érintett második ügylet, azaz a Hoffmannak a Holding általi megszerzése a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alá tartozik, és e rendelkezés alapján szintén mentes a tőkeilleték alól. A Holding ugyanis egyesülés útján, egyetemleges jogutódlás mellett, a saját társasági részesedéseinek a Magparra történő átruházása ellenében szerezte meg a Hoffmannak a Magpar tulajdonában álló vagyonát.
35. A kérdést előterjesztő bíróság a jelen ügyben felveti azt a kérdést, hogy a Magpar azon kötelezettsége, miszerint öt évig meg kell őriznie a Hoffmannban fennálló társasági részesedését, az öt év még hátralévő része tekintetében átszállt‑e a második egyesülési ügylet során a Magparnak a Holdingban szerzett társasági részesedéseire, és amennyiben igen, az előbbi elvesztette‑e a mentességhez fűződő jogát annak folytán, hogy a fenti határidőn belül megvalósult harmadik ügyletet követően a szövetkezeti tagsági jogok megszerzésével már nem volt a Holding társasági részesedésének tulajdonosa.
36. Az e kérdésre adandó válasz abból a megállapításból adódik, hogy a második, a jelen esetben meghatározó ügylet, azaz a Hoffmann vagyonának a Holding általi, egyetemleges jogutódlással történő megszerzése a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alá tartozik. A jelen ítélet 30. és 31. pontjában kifejtetteknek megfelelően ugyanis a tőketársaság társasági részesedésének öt éven át történő megőrzésére vonatkozó követelmény nem vonatkozik a vállalkozásoknak az e rendelkezés szerinti szerkezetátalakítási ügyleteire, mivel a jelen ügyben e részesedések elvesztése azzal járt, hogy a Holding egyetemleges jogutódlás útján megszerezte a Hoffmann vagyonát, maga a Hoffmann pedig megszűnt.
37. Ezen értelmezés nemcsak a tárgyalt rendelkezés szövegének, hanem a fent említett, a tőkefelhalmozást terhelő közvetett adókról szóló közösségi irányelvek jelen ítélet 5‑12. pontjában ismertetett fejlődésének is megfelel. Ekképpen a 73/79 irányelv kiterjesztette a tőkeilleték kedvezményes mértékének alkalmazási körét, a 73/80 irányelv előírta mind a tőkeilleték mértékének, mind a kedvezményes mértékeinek csökkentését, a 85/303 irányelv pedig lehetővé tette a tagállamok részére, hogy mentesítsék az ezen irányelv hatálya alá tartozó valamennyi ügyletet vagy azok egy részét, és rendelkezett az addig a kedvezményes mértékek alá tartozó ügyletek adómentességéről.
38. Ezen értelmezés emellett összhangban van az említett szabályozás szellemével és céljával, amely szabályozás minél jobban meg kívánja könnyíteni a vállalkozások összefonódására irányuló ügyletekhez kapcsolódó tőkemozgásokat, és lehetővé kívánja tenni e vállalkozások számára, hogy szükségtelen akadályok nélkül megválaszthassák azt a társasági szerkezetet és formát, amely a leginkább megfelel az állandó mozgásban lévő gazdasági környezet által támasztott igényeknek.
39. Végül, amint arra a Hoge Raad mellett működő főügyész indítványában, a főtanácsnok az indítványának 31‑37. pontjában, valamint a Bizottság rámutatott, meg kell állapítani, hogy az ezzel ellenétes megoldás a tőkeilleték alóli mentesség fenntartását olyan további feltételtől tenné függővé, amely a fenti szabályozás tükrében szükségtelen, és hátrányosan érinti a vállalkozások szerkezetátalakítási ügyleteit. E körülmények között úgy kell állást foglalni, hogy amennyiben a közösségi jogalkotó ilyen követelményt kívánt volna alkalmazni, arról kifejezetten rendelkezett volna.
40. A fentiekből az következik, hogy a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) és ba) pontját akként kell értelmezni, hogy ha valamely tőketársaság (első társaság) valamely másik tőketársaság (második társaság) társasági részesedéseinek a tőkeilleték alól mentes, részvénycserével megvalósult egyesülés során történő megszerzését követő öt éven belül már nem tulajdonosa e részesedéseknek, mivel a második társaság egyesült valamely harmadik tőketársasággal, aminek folytán a második társaság megszűnt, és az első társaság ennek ellenértékeként részesedést szerzett a harmadik társaságban, a szóban forgó rendelkezés ba) pontjában rögzített, az eredetileg megszerzett részesedések öt évig történő megőrzésére vonatkozó feltétel nem vihető tovább az első társaságnak a harmadik társaságban fennálló részesedésére.
A második kérdésről
41. A második kérdésben a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az első kérdés megválaszolása szempontjából releváns‑e az a körülmény, hogy a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdése ba) pontja második bekezdésének második mondata „átruházásra” hivatkozik („ha […] e részesedéseket ruházzák át”), míg egyesülés esetén a beolvadó társaság az alapügyben történtekhez hasonlóan megszűnik, aminek folytán a szó szoros értelmében nem lehet a részesedések átruházásáról beszélni.
42. Amint az a Hoge Raad mellett működő főügyész indítványának 4.3.9. pontjából következik, e kérdés felmerülésének oka a holland jog azon szabályában keresendő, miszerint egyesülés esetén a részvényesnek a beolvadó társaságban meglévő részvényei érvénytelenné válnak, aminek fejében automatikusan részvényeket kap az átvevő társaságban.
43. E tekintetben rá kell mutatni, hogy a részvénytársaságoknak a Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontja alapján történő egyesüléséről szóló, 1978. október 9?i 78/855/EGK harmadik tanácsi irányelv (HL 295., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 42. o.) tágan fogalmazza meg az egyesülési művelet különbözői típusait, amiből a vizsgálat tárgyát képező első kérdés megválaszolása céljából analógia útján bizonyos hasznos következtetések vonhatók le. Ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint a beolvadással történő egyesülés olyan művelet, amelynek során „egy vagy több társaság nem felszámolás útján megszűnik, és összes (aktív és passzív) vagyonukat egy másik társaságra ruházzák át, amiért ellenszolgáltatásként a beolvadó társaság részvényeseinek részvényeket bocsátanak ki az átvevő társaságban”. Az irányelv mutatis mutandis ugyanezen kifejezéseket használja a 4. cikk (1) bekezdésében az új társaság alapításával történő egyesülésre, illetve a 24. cikkben valamely társaság olyan másik társaság általi beolvasztására, amely az előbbi részvényeinek kizárólagos tulajdonosa.
44. A 69/335 irányelv nem határozza meg az „átruházás” fogalmát, és az e tekintetben a tagállamok jogára sem hivatkozik. E fogalmat tehát az egész Közösségben önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve a rendelkezés jogi hátterét és a szóban forgó szabályozás által kitűzött célokat (lásd e tekintetben a C‑55/02. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2004. október 12‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑9387. o.] 44. és 45. pontját és az idézett ítélkezési gyakorlatot).
45. Ezért, figyelemmel arra, hogy a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdése ba) pontja második bekezdésének második mondata a fent kifejtetteknek megfelelően fenn kívánja tartani a közösségi szabályozásban rögzített adókedvezményt, úgy kell tekinteni, hogy a „ha […] e részesedéseket ruházzák át” fordulat közösségi jogi hatállyal rendelkezik, és azt nem lehet szűken értelmezni. E fordulat magában foglalja az olyan beolvadással történő egyesülési műveleteket, amelyek következtében a beolvadó társaság részesedései érvénytelenné válnak, és azok tulajdonosai ellenszolgáltatásként részesedést kapnak az átvevő társaságban.
46. Még ha valamely tagállam joga szerint a beolvadó társaság részesedéseinek érvénytelenné válása és az átvevő társaságban történő részesedésszerzés jogilag elkülönülő eseményeknek minősülnek is, azok gazdasági szempontból elválaszthatatlanok egymástól, mivel az átvevő társaság részesedéseinek megszerzése a beolvadó társaság részesedései ellenében és azok értékének arányában történik. A nemzeti jogban az egyesülésekre alkalmazott jogi technika e tekintetben nem érintheti a tényleges és szoros gazdasági kapcsolat fennállását. Ezen összefüggésben az „átruházás” fogalmát az ilyen műveleteket magában foglaló általános fogalomnak kell tekinteni.
47. A feltett kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az első kérdés megválaszolása szempontjából irreleváns az a körülmény, hogy a 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdése ba) pontja második bekezdésének második mondata a tőkeilleték alól mentes ügyletet követően birtokolt részesedések „átruházására” hivatkozik.
A költségekről
48. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1) A 1973. április 9‑i 73/79/EGK tanácsi irányelvvel és az 1985. június 10‑i 85/303/EGK tanácsi irányelvvel módosított, a tőkefelhalmozást terhelő közvetett adókról szóló, 1969. július 17‑i 69/335/EK tanácsi irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) és ba) pontját akként kell értelmezni, hogy ha valamely tőketársaság (első társaság) valamely másik tőketársaság (második társaság) társasági részesedéseinek a tőkeilleték alól mentes, részvénycserével megvalósult egyesülés során történő megszerzését követő öt éven belül már nem tulajdonosa e részesedéseknek, mivel a második társaság egyesült valamely harmadik tőketársasággal, aminek folytán a második társaság megszűnt, és az első társaság ennek ellenértékeként részesedést szerzett a harmadik társaságban, a szóban forgó rendelkezés ba) pontjában rögzített, az eredetileg megszerzett részesedések öt évig történő megőrzésére vonatkozó feltétel nem vihető tovább az első társaságnak a harmadik társaságban fennálló részesedésére.
2) Az első kérdés megválaszolása szempontjából irreleváns az a körülmény, hogy a 73/79 irányelv és a 85/303 irányelv által módosított 69/335 irányelv 7. cikke (1) bekezdése ba) pontja második bekezdésének második mondata a tőkeilleték alól mentes ügyletet követően birtokolt részesedések „átruházására” hivatkozik.