MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. március 27.(1)
C‑34/24. sz. ügy
Stichting Right to Consumer Justice,
Stichting App Stores Claims
kontra
Apple Distribution International Ltd,
Apple Inc.
(a rechtbank Amsterdam [amszterdami bíróság, Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Online platformon keresztül végzett eladások útján megvalósuló erőfölénnyel való visszaélés – Polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Az 1215/2012/EU rendelet 7. cikke 2. pontjának értelmezése – Joghatóság – Illetékesség – A kárt okozó esemény bekövetkezésének helye – A kár bekövetkezésének helye – Képviseleti keresetek – Az eljárások egyetlen bíróság előtti egyesítésére vonatkozó nemzeti eljárási szabály ”
1.        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát képező jogvita két hollandiai székhelyű alapítvány(2) által az Apple Inc. és annak európai leányvállalata, az Apple Distribution International Ltd(3) ellen benyújtott keresetekre vonatkozik.
2.        A felperes alapítványok a Wet afwikkeling massaschade in collectieve actie(4) alapján képviseleti keresetet nyújtanak be.(5) Ezekben azt kérik a kérdést előterjesztő bíróságtól, hogy állapítsa meg, hogy az Apple Inc. és az Apple Írország versenyjoggal ellentétes magatartást tanúsított, és kötelezze őket kártérítés fizetésére.
3.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem nem a jogvita érdemi részét, hanem csak a jogvita eldöntésére hivatott holland bíróság (vagy adott esetben bíróságok) joghatóságát érinti.
I.      Jogi keret
A.      Az uniós jog. Az 1215/2012/EU rendelet(6)
4.        A 7. cikk 2. pontja a következőképpen rendelkezik:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban az alábbiak szerint perelhető:
2.      jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a bírósága előtt, ahol a káresemény [helyesen: kárt okozó esemény] bekövetkezett vagy bekövetkezhet.”
B.      A nemzeti jog
5.        A WAMCA, a Burgerlijk Wetboek (polgári törvénykönyv; a továbbiakban: BW) 3:305a. cikke, valamint a Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv; a továbbiakban: Rv) 1–14. cikke, 209. cikke, 220. cikke, 1018c. cikkének 3. bekezdése, 1018d. cikkének 1. bekezdése és 1018e. cikkének 1–3. bekezdése releváns.
II.    A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A.      A jogvita háttere: az App Store működése
6.        Az alábbi háttér lényegében az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből származik.
7.        Az Apple különböző hordozható eszközöket gyárt (mint az iPhone vagy az iPad), amelyek az előre telepített operációs rendszerrel (iOS) működnek. Az iOS operációs rendszert az Apple fejleszti ki és kezeli.
8.        Az Apple iOS‑t használó készülékeihez az alkalmazásszoftverek (a továbbiakban: alkalmazások) az Apple úgynevezett „App Store” áruházában vásárolhatók meg.(7)
9.        Az App Store az Apple által kifejlesztett és kezelt alkalmazásértékesítési platform. 2009 óta rendszeresen telepítik azt az Apple‑nek az iOS új verzióival felszerelt készülékeire.
10.      Az App Store ingyenes és fizetős alkalmazásokat kínál. Egyesek eredetiek, azaz az Apple által kifejlesztettek; másokat harmadik felek (a továbbiakban: fejlesztők) fejlesztettek ki. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemre okot adó jogvita kizárólag a második típusú alkalmazásokra vonatkozik.
11.      Egyes alkalmazások rendelkeznek alkalmazáson belüli digitális termékekkel, azaz az alkalmazáson belül feloldható vagy megvásárolható funkciókkal, szolgáltatásokkal vagy termékekkel, például előfizetésekkel, játékkiegészítőkkel és egyebekkel.
12.      Az App Store‑ban a nem ingyenes alkalmazásokért (vagy alkalmazáson belüli termékekért)(8) történő fizetés főszabály szerint a 2009‑ben bevezetett fizetési rendszeren („in‑app purchase”; a továbbiakban: IAP) keresztül valósul meg.
13.      Az Apple eszközein elsősorban az App Store‑ban rendelkezésre bocsátott alkalmazások használhatók: a más forrásokból származó letöltések „nem működnek, vagy legalábbis nem olyan jól”.(9)
14.      Az App Store használatához az Apple eszközök felhasználóinak (a felhasználónév és a jelszó egyedi kombinációjából álló) Apple fiókot, más néven „Apple ID‑t” kell létrehozniuk.
15.      Az App Store használatára és az App Store‑ból történő vásárlásokra az Apple multimédia‑szolgáltatási feltételei vonatkoznak. Az App Store‑ból vásárló európai felhasználók esetében az Apple Írország jár el az alkalmazásszolgáltató képviselőjeként.
16.      Az alkalmazásoknak az App Store‑ban való elérhetősége országonként eltérő lehet. Az App Store minden egyes országra vonatkozóan rendelkezik egy online áruházzal, amely a felhasználó beállításainak megfelelően használható, és az adott országra jellemző.
17.      Ily módon, amikor egy olyan felhasználó, akinek az Apple ID‑je Hollandiát jelöli meg országként vagy régióként, egy terméket próbál megvásárolni az App Store‑ban, őt rendszerint a hollandiai online áruházba (a továbbiakban: App Store NL) irányítják át.(10) Az Apple fiókjához kapcsolódó ország megváltoztatásához a felhasználónak el kell fogadnia az új feltételeket, és rendelkeznie kell az új országban érvényes fizetési móddal.
18.      Az App Store jelenti a fejlesztők számára az (egyetlen) lehetőséget arra, hogy alkalmazásaikat az Apple készülékek felhasználói számára kínálják. E célból megállapodást kell kötniük az Apple Inc. vállalattal („Developer Program License Agreement”). A fejlesztő éves díj megfizetése ellenében részt vesz az Apple Developer Programban, és licenceket szerez az iOS szoftverekre és azok alkalmazásaira.
19.      A fejlesztők felkínálják alkalmazásaikat az Apple részére, amely eldönti, hogy felveszi‑e azokat az App Store‑ba. Ha a felvétel mellett dönt, ezek az Apple által digitálisan aláírt, engedélyezett alkalmazásokká válnak.
20.      Ha a fejlesztő díjat számít fel az alkalmazásért, be kell tartania a terjesztési feltételeket: konkrétan vállalja, hogy a felhasználók az IAP fizetési rendszert használják az alkalmazás megvásárlásakor. E célból külön megállapodást köt az Apple‑lel.
21.      Az Apple kizárólag az App Store‑ban kínálja az alkalmazásokat a fejlesztők meghatalmazottjaként. Ez azt jelenti, hogy saját felelősségére végzi tevékenységét, és saját nevében köt megállapodásokat, de végső soron más személyek érdekében jár el. Az alkalmazások működésével kapcsolatos vita esetén a fejlesztők felelőssége fennmarad.
22.      Az alkalmazásért fizetendő díjat a felhasználó fizeti meg az Apple‑nek, amely azt az IAP fizetési rendszeren keresztül szedi be. Az Apple főszabály szerint a kifizetett összeg 30%‑át vonja le jutalékként; ha a termék használatának időtartama meghosszabbodik, ez a százalékos arány 15% is lehet. A jutalék levonását követően az Apple a fennmaradó összeget átutalja a fejlesztő részére.
B.      A kérdést előterjesztő bíróság előtti jogvita
23.      A felperes alapítványok az Apple termékeinek és szolgáltatásainak valamennyi olyan felhasználója (fogyasztók és üzleti felhasználók) érdekében járnak el, akiknek az App Store NL‑en keresztül termékeket és szolgáltatásokat kínáltak, illetve akik innen vásároltak. 2021‑ben és 2022‑ben nyújtották be képviseleti kereseteiket.
24.      A rechtbank Amsterdamtól (amszterdami bíróság, Hollandia) összefoglalva az alábbiakat kérik:
–        annak megállapítása, hogy az Apple Inc. és az Apple Írország jogellenesen járt el az iOS‑en futó szoftveralkalmazások felhasználóival szemben, és
–        az alperesek kártérítésre való egyetemleges kötelezése.
25.      Kérelmeik alátámasztására a felperesek előadják, hogy:
–        az Apple erőfölénnyel rendelkezik az iOS‑en futó alkalmazások forgalmazásának piacán, valamint ezen alkalmazások fizetési rendszerében (IAP);
–        az Apple az EUMSZ 102. cikk értelmében visszaél erőfölényével;(11) és
–        az erőfölénnyel való visszaélés, amely abban áll, hogy az App Store‑ban található alkalmazásokért az IAP fizetési rendszeren keresztül kapott eladási árra túlzott mértékű jutalékot számítanak fel, jogellenes cselekménynek minősül a felhasználókkal szemben.
26.      Az Apple vitatja a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) joghatóságát. Álláspontja szerint e joghatóság nem alapozható az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjára, mivel az állítólagos kárt okozó esemény nem Hollandiában következett be. Ezen esemény helyeként nem határozható meg Amszterdam, mivel semmilyen konkrét esemény nem következett be kizárólag vagy különösen Amszterdamban vagy Hollandiában.
27.      Másodlagosan az Apple úgy véli, hogy az eljáró bíróság csak az Amszterdamban élő vagy az App Store NL‑en keresztül Amszterdamban vásárló felhasználók tekintetében rendelkezne joghatósággal. Az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében az összes többi felhasználóra vonatkozó követelés tekintetében e bíróság nem rendelkezik joghatósággal és illetékességgel.
28.      2023. augusztus 16‑i közbenső határozatában a kérdést előterjesztő bíróság az Apple Írország tekintetében úgy ítélte meg, hogy a jogvita az 1215/2012 rendelet hatálya alá tartozik.
29.      Ennek érdekében úgy vélte, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében a holland bíróságok joghatósággal rendelkeznek mind a kárt okozó esemény, mind a kár bekövetkezésének helye alapján. Nem egyértelmű azonban, hogy e bíróságok közül melyik lenne területileg illetékes.
30.      Ugyanebben a határozatban a kérdést előterjesztő bíróság kétségeit fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy milyen jelentősége van annak a ténynek, hogy a képviseleti kereseteket a BW 3:305a. cikke alapján egy jogi személy saját jogán (azaz nem meghatalmazottként, megbízottként vagy engedményesként) nyújtotta be. Az említett bíróság nem biztos abban, hogy ez a körülmény befolyásolhatja‑e az illetékességnek az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja szerinti meghatározását.
31.      A kérdést előterjesztő bíróság hozzátette, hogy ha el kell ismerni, hogy Hollandián belül a képviseleti keresetek elbírálása tekintetében az illetékesség a különböző kerületek bíróságai között oszlik meg, akkor a nemzeti jog rendelkezései alapján az ügyek még mindig egyetlen bíróság előtt egyesülnének. Abban sem biztos azonban, hogy ez összeegyeztethető‑e az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjával.
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
32.      E körülmények között a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„Első kérdés (a kárt okozó esemény helye – „Handlungsort”)
a)      Melyik helyet kell a kárt okozó cselekménynek az [1215/2012] rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében vett helyének tekinteni a jelenlegihez hasonló olyan helyzetben, amelyben az EUMSZ 102. cikk értelmében vett piaci erőfölénnyel való állítólagos visszaélés egy tagállamban az Apple által kezelt és a tagállam egészére irányuló online platformon keresztül végzett eladások útján valósult meg, minek körében az Apple Írország a fejlesztő kizárólagos forgalmazójaként és bizományosaként jár el, és a vételárból jutalékot von le? Jelentőséggel bír‑e e tekintetben, hogy az online platform főszabály szerint világszerte hozzáférhető?
b)      Jelentőséggel bír‑e e tekintetben, hogy a jelen ügyben a [BW] 3:305a. cikke alapján egy olyan jogi személy által indított keresetekről van szó, amelynek célja egy tagállam különböző bírósági illetékességi területein (Hollandiában: arrondissementen) lakóhellyel rendelkező több felhasználó kollektív érdekeinek saját jogán való képviselete?
c)      Ha az első kérdés a) pontja (és/vagy b) pontja) alapján az érintett tagállamban nemcsak egy, hanem több nemzeti bíróság rendelkezik illetékességgel, akkor ellentétes‑e az [1215/2012] rendelet 7. cikkének 2. pontjával az olyan nemzeti (eljárás)jog alkalmazása, amely e tagállam csupán egy bíróságához történő áttételt tesz lehetővé?
Második kérdés (a kár bekövetkezésének helye – „Erfolgsort”)
a)      Kizárólag a felhasználó lakóhelye szolgálhat‑e kapcsolóelvként a kár bekövetkezésének az [1215/2012] rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében vett helye tekintetében a jelenlegihez hasonló olyan helyzetben, amelyben az állítólagos kár alkalmazásoknak és alkalmazáson belüli digitális termékeknek az Apple által kezelt online platformon (App Store) keresztül történt vásárlása következtében keletkezett, minek körében az Apple Írország a fejlesztő kizárólagos forgalmazójaként és bizományosaként jár el, és a vételárból jutalékot von le (és minek körében mind az EUMSZ 102. cikk értelmében vett, hivatkozott piaci erőfölénnyel való visszaélés, mind az EUMSZ 101. cikk értelmében vett kartelltilalom állítólagos megsértése megvalósult), és amelyben nem állapítható meg a vásárlások végzésének helye? Vagy más kapcsolóelvek is léteznek ebben a helyzetben a joghatósággal rendelkező bíróság meghatározása tekintetében?
b)      Jelentőséggel bír‑e e tekintetben, hogy a jelen ügyben a BW 3:305a. cikke alapján egy olyan jogi személy által indított keresetekről van szó, amelynek célja egy tagállam különböző bírósági illetékességi területein (Hollandiában: arrondissementen) lakóhellyel rendelkező több felhasználó kollektív érdekeinek saját jogán való képviselete?
c)      Ha a második kérdés a) pontja (és/vagy b) pontja) alapján az érintett tagállamban olyan nemzeti bíróság rendelkezik illetékességgel, amely csak az e tagállam felhasználóinak egy részét érintő keresetek tekintetében rendelkezik illetékességgel, míg a felhasználók egy másik részét érintő keresetek tekintetében ugyanazon tagállam más bíróságai rendelkeznek illetékességgel, akkor ellentétes‑e az [1215/2012] rendelet 7. cikkének 2. pontjával az olyan nemzeti (eljárás)jog alkalmazása, amely e tagállam csupán egy bíróságához történő áttételt tesz lehetővé?”
III. A Bíróság előtti eljárás
33.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2024. január 18‑án érkezett a Bírósághoz.
34.      A felperes alapítványok, az Apple Inc. és az Apple Írország, a holland és portugál kormány, valamint az Európai Bizottság írásbeli észrevételeket terjesztettek elő. A portugál kormány kivételével valamennyi felperes megjelent a 2024. december 10‑i tárgyaláson.
IV.    Elemzés
35.      A kérdést előterjesztő bíróság egy olyan jogvitával szembesül, amelyben két, több felhasználó érdekeit védő alapítvány nyújt be kettős keresetet az Apple‑lel szemben: hogy az eljáró bíróság állapítsa meg az erőfölénnyel való visszaélés miatt a jogsértés fennállását, és hogy kötelezze kártérítésre a jogsértő társaságokat.
36.      Úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság már határozott arról, hogy a jogvita tekintetében joghatósággal rendelkezik.(12) Most azt szeretné megtudni, hogy ezen túlmenően területileg illetékes‑e az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében?
37.      Mindenekelőtt helyénvalónak tűnik emlékeztetni e cikknek a Bíróság által értelmezett néhány lényeges elemére. A kérdésekre adandó választ e megfontolások fényében fogom tárgyalni.
A.      Az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja
38.      Az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja különös joghatósági szabályt állapít meg. Ennek alapján a felperes a jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos keresetét annak a helynek a bírósága előtt indíthatja meg, ahol a kárt okozó esemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet.
39.      A „hely[…], ahol a káresemény [helyesen: kárt okozó esemény] bekövetkezett vagy bekövetkezhet” fordulat magában foglalja „akár a kár bekövetkezésének helyét, akár a kárt okozó esemény helyét”, amikor ezek nem esnek egybe.(13) A jogi szakirodalomban (és magában az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban) ezeket általában „Erfolgsort”, illetve „Handlungsort” néven említik. A felperesnek kell eldöntenie, hogy a kettő közül melyiket választja. A joghatósági ok azonban nem arra szolgál, hogy a sértettnek kedvezzen.(14)
40.      Azt, mint különös szabályt szigorúan kell értelmezni.(15)
41.      Emellett a különös szabály értelmezésének autonómnak kell lennie, ami kizárja a nemzeti jogi fogalmakra való hivatkozást, illetve azt, hogy a kapcsolóelv kiválasztását a nemzeti anyagi jogból levezetett értékelési szempontoktól tegyék függővé.(16) „Az alkalmazandó nemzeti jog által előírt keresettípusra jellemző ilyen körülmények” ezért irrelevánsak.(17)
42.      Az okok, amelyek miatt az európai jogalkotó az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjában szereplő kritériumot megfogalmazta, a rendelet (16) preambulumbekezdésében szerepelnek, és kulcsfontosságúak a Bíróság által adott értelmezés szempontjából:(18)
–        Az e kritérium alapján kijelölt bíróság az objektív elemek földrajzi közelsége miatt különösen szoros kapcsolatban áll a jogvitával.(19) Ezek az elemek a jogsértés elkövetésének és következményeinek bizonyítását, és ezáltal a megfelelő igazságszolgáltatást szolgálják.(20)
–        Ugyanezen közelség révén a felperes az esemény bekövetkezése után könnyen meg tudja határozni az illetékes szervet.(21) Az alperes számára e szerv már az eseményt megelőzően is előrelátható, mivel annak helye megegyezik saját tevékenységének (az állítólagos jogsértésnek) a helyével.(22)
43.      Az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának a Bíróság általi értelmezése azt jelenti, hogy e rendelkezés közvetlenül és azonnal mind a joghatóságot, mind pedig az illetékességet azon hely szerinti bíróságnak biztosítja, ahol a kárt okozó esemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet.(23)
44.      A Bíróság szerint a tagállamok „nem alkalmazhatnak” az említett 7. cikk 2. pontjából következőkhöz képest „eltérő joghatósági okokat”.(24)
45.      Ez az ítélkezési gyakorlat állandósult, érveket hoz fel e mellett,(25) és úgy tűnik, hogy összhangban van a jogalkotói akarattal. Annak elfogadása, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja közvetlenül kijelöli a joghatósággal és illetékességgel rendelkező szervet, valójában megfelel a szabály elfogadásakor fennálló jogalkotói szándéknak. A szöveg azóta elfogadott módosításai nem kérdőjelezik meg ezt a szándékot.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett 1a) és 2a) kérdés
46.      A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a jelen ügyhöz hasonló körülmények között melyik bíróság rendelkezik illetékességgel a kárt okozó esemény helye (az 1a) kérdés) és a kár bekövetkezésének helye (a 2a) kérdés) alapján. Ez a két kérdés még nem foglalkozik a képviseleti keresetek hatásával kapcsolatos problémákkal (amelyekkel az 1b) és 2b) kérdés foglalkozik).
1.      Az a hely, ahol a (feltételezett) kárt okozó esemény bekövetkezett
a)      Milyen esemény okozta a kárt?
47.      A kérdést előterjesztő bíróság abból indul ki, hogy a felhasználóknak okozott kár (amelynek fennállásáról logikusan még nem döntött) az Apple azon magatartásából ered, amelyet a felperes alapítványok az EUMSZ 102. cikk értelmében vett erőfölénnyel való visszaélésnek minősítenek.
48.      Ez a magatartás röviden abban áll, hogy az Apple arra használta erőfölényét, hogy túlzott jutalékot állapítson meg az App Store alkalmazások fejlesztőivel szemben. E jutalék összegét később a felhasználókra hárítják át azáltal, hogy megemelik az alkalmazásoknak az App Store NL‑ből történő letöltésekor fizetendő árat.
49.      Nem vitatott, hogy főszabály szerint a versenyellenes gyakorlat, amelynek során valamely vállalkozás visszaél erőfölényével, kárt okozhat. A Bíróság a flyLAL‑Lithuanian Airlines ítéletében egy erőfölénnyel való visszaélés miatt benyújtott kártérítési kereset keretében hivatkozott az ilyen kárt okozó esemény helyének meghatározására.(26)
50.      Az az elv, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának alapján a kárt okozó esemény az erőfölénnyel való visszaélést megvalósító aktusokkal egyezik meg, általánosságban érvényesnek tűnik számomra: a konkrét megvalósulása esetenként változó.
51.      E kritériumot alkalmazva a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a kárt okozó esemény az alkalmazások App Store NL‑ben történő értékesítésének felel meg, ahol az Apple kizárólagos forgalmazóként és a fejlesztők meghatalmazottjaként jár el, és a felhasználók által fizetett árból jutalékot tart vissza.(27)
52.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint tehát Hollandia mint a jogellenes magatartás által érintett piac bíróságai joghatósággal rendelkezhetnek, mivel az értékesítés (is) ebben az országban történik.
53.      Nem vagyok teljesen meggyőződve arról, hogy a jelen ügy körülményei között a kárt okozó esemény ilyen megválasztása a legmegfelelőbb.(28) Forgatókönyvként azonban a kérdést előterjesztő bíróság által választott eseményből indulok ki.
b)      Hol következett be a kárt okozó esemény?
54.      Annak a helynek a meghatározása, ahol sor került az alkalmazásoknak az App Store NL‑en keresztül történő értékesítésére, az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja szempontjából nehézséget okoz. Még ha maga a kérdést előterjesztő bíróság úgy is véli, hogy az értékesítés Hollandiában történt, az egyik kérdésében (a 2a) kérdés) elismeri, hogy „nem állapítható meg a vásárlások végzésének helye”.
55.      Előzetesen megjegyzem, hogy ebben a helyzetben ugyanaz a megoldás alkalmazható, mint amelyet a Bíróság már más ítéletekben elfogadott. Ha nagyon nehéz vagy lehetetlen megállapítani a kárt okozó esemény helyét, az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja szerint a felperesnek lehetősége van arra, hogy a kár bekövetkezésének helye alapján joghatósággal rendelkező bírósághoz forduljon.(29)
56.      Nem hagyom figyelmen kívül, hogy a Bíróság más esetekben más utat választott, és az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja által kínált lehetőség megóvása érdekében elveti azokat az értelmezéseket, amelyek „túlzottan megnehezítik” vagy „lehetetlenné teszik” a felperes számára a kárt okozó esemény helyének azonosítását, és más értelmezéseket javasol.(30) Ezért ezt az utat is meg fogom vizsgálni.
57.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint:
–        Az App Store NL‑ben az Apple kifejezetten a hollandiai fogyasztóknak és vállalkozásoknak kínál alkalmazásokat.
–        Az Apple az alkalmazások megvásárlásakor azokat a felhasználókat, akik az Apple‑fiókjuk vagy Apple ID‑juk létrehozásakor e tagállamot jelölték meg tartózkodási helyüknek, visszautalja az adott online áruházba (App Store NL).(31)
–        Az Apple egyidejűleg korlátozza e felhasználók hozzáférését (akiket az Apple ID‑jük Hollandiához köt) a más államok vásárlóközönsége számára létrehozott App Store‑okhoz.
58.      Értelmezésem szerint az az érv tehát, amely igazolja Hollandia (vagy általánosabban bármely más tagállam) bíróságainak joghatóságát a kárt okozó esemény hely alapján, nem az App Store‑nak az adott állam területéről való puszta elérhetősége.(32)
59.      Véleményem szerint a joghatóság ilyen megállapítása valójában a helymeghatározás fikciójából ered: az Apple ID‑jük szerint Hollandiában letelepedett iOS‑felhasználóknak ebben az országban kell beszerezniük alkalmazásaikat, amikor az App Store NL‑t használják.(33) A felhasználók kárára történő túlárazást eredményező jutalék ezen értékesítés alkalmával(34) Hollandia területén „lokalizálva” kerül felszámításra.
60.      Márpedig, ha el is fogadjuk, hogy ily módon a virtuális tér a tagállam földrajzi területével egyezik meg,(35) ebben a vásárlási mechanizmusban éppen az olyan egyetlen kapcsolóelv nem létezik (és valójában aligha létezhet), amely lehetővé tenné, hogy a követelések elbírálását az egyik vagy másik hollandiai bíróságra ruházzák.
61.      A kérdést előterjesztő bíróság szerint ugyanis:
–        Nincs olyan egyértelmű kapcsolóelv, amely alapján a keresetek elbírálása az egyik hollandiai kerület bíróságához tartozna, a másikhoz pedig nem. Az App Store NL egész Hollandiára irányul (Hollandia egész területén elérhető), és az App Store NL‑en keresztül történő értékesítés esetében nem lehet tulajdonképpen egy olyan konkrét helyről beszélni, ahol egy konkrét ügyletre sor kerül.
–        Kétséges, hogy ilyen feltételek mellett az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja a ratione locis joghatósággal rendelkező bíróság azonosításához vezetne‑e az összes olyan bíróság közül, amely a tagállamban ratione materiae joghatósággal rendelkezik.
62.      A fent említett helymeghatározás fikciójának elfogadása esetén elvileg megállapítható, hogy az a hollandiai bíróság illetékes, amelynek körzetében az App Store NL‑en keresztül történő értékesítésre sor kerül. Az illetékesség megállapítása attól függne, hogy Hollandián belül hol található az App Store NL‑hez való hozzáféréshez használt eszköz az adásvétel időpontjában.(36)
63.      Ez a megoldás azonban nem praktikus:
–        Egyrészt a vásárlásra (alkalmazások letöltésére) használt Apple eszközök gyakran mobil eszközök: azok helye véletlenszerű, instabil és nehezen bizonyítható.
–        Másrészt az egyes értékesítések helyének mint az erőfölénnyel való visszaélés hollandiai egyedi megnyilvánulásának figyelembevétele megnyitja az utat az ebben az államban folyó eljárások sokasága előtt.(37)
64.      Az egyik felperes alapítvány észrevételeiben előadja, hogy mind a jogellenes cselekmény, mind pedig azon (virtuális) közeg miatt, amelyben megvalósul, az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében bármely holland bíróság illetékességgel rendelkezik.(38)
65.      A rendelkezés olyan módon történő értelmezését, hogy az a tagállam (amelynek közönségét a tevékenység célozta) valamennyi bíróságának illetékességet biztosít, Jääskinen főtanácsnok C‑170/12. sz. ügyre vonatkozó indítványa tartalmazta.(39) Ebben azt javasolta, hogy a joghatósággal rendelkező bíróságnak a kár bekövetkezésének helye alapján történő megállapítása érdekében vegyék figyelembe az internetes honlap tevékenységének az adott tagállamra való irányultságát. A Bíróság nem fogadta el ezt a helymeghatározási szempontot.
66.      Álláspontom szerint az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának olyan értelmezése, amely a joghatóság és az illetékesség szempontjából azt eredményezi, hogy valamely tagállam valamennyi bíróságát felcserélhetőnek tekinti, nem mentes a paradoxontól. E rendelkezés célja éppen az, hogy a jogvita szempontjából releváns tényekhez való sajátos földrajzi kötődése alapján egy adott bíróságot határozzon meg.(40)
67.      Az, hogy egyszerre több bíróság rendelkezik joghatósággal (pontosabban: az, hogy több bíróság előtt egyidejűleg folynak eljárások, amelyek esetlegesen egymásnak ellentmondó határozatokhoz vezethetnek), olyan megoldás, amelyet főszabályként el kell kerülni az 1215/2012 rendelet értelmezése során: akkor is, ha a 7. cikk 2. pontjáról van szó.(41)
68.      Emiatt a Bíróság összetett tényállással szembesülve hajlott egy adott szerv mint a joghatóság megállapítása szempontjából releváns szerv kiválasztására. E megoldás „megelőzi a joghatóságok túlburjánzását. Ez megfelel a […] joghatóság különös természetének és a megszorító értelmezés igényének, és egyúttal a kiszámíthatósághoz is hozzájárul”.(42)
69.      A kár bekövetkezésének helye tekintetében a Bíróság elfogadta annak lehetőségét, hogy több szerv is eljárjon, ugyanakkor minden egyes szervet arra korlátozta, hogy csak annak a tagállamnak a területén elszenvedett kárt bírálja el, amelyhez tartozik.(43)
70.      Az, hogy ugyanazon az alapon (a kár bekövetkezésének helye) egyetlen bíróság rendelkezik illetékességgel, a több, összejátszásra irányuló megállapodással érintett termék vásárlása esetén felmerülő többletköltség megtérítése iránti kereset esetében is elfogadott megoldás: ha a termékeket nem azon tagállam egyetlen bíróságának illetékességi területén szerezték be, ahol az érintett (vagy egy) érintett piac található, a vevő lakóhelye szerinti bíróság az illetékes.(44)
71.      Nem könnyű azonban fenntartani ezt az érvelést a jelen ügyhöz hasonló körülmények között, amikor az adásvétel tulajdonképpen nem egy fizikai térben, hanem egy digitális univerzumban történik. Ismét a helymeghatározás fikciójához kell folyamodni annak érdekében, hogy ezen értékesítés egyetlen helyét megállapítsák, kiválasztva a lehetséges helyszínek közül azt, amely az alperes tevékenységének egyetlen situs fictusát jelenti abban a tagállamban, ahol erőfölényével visszaél.
72.      Ebből a szempontból megállapítható, hogy azon felhasználó esetében, akit az Apple ID‑je alapján az App Store NL‑hez irányítanak, minden, ezen App Store‑on keresztül történő értékesítés e felhasználó hollandiai lakóhelyén vagy székhelyén történik, függetlenül attól, hogy az egyes értékesítések időpontjában ténylegesen hol tartózkodik ezen országban.
73.      Így a felhasználó (vagy az ugyanazon körzetben lakóhellyel rendelkező felhasználók egy csoportja) az Apple versenyellenes gyakorlata által érintett piacon az e piacra irányuló App Store‑on keresztül megvalósuló vásárlásokkal kapcsolatban a kárt okozó esemény helye alapján a lakóhelye szerinti bíróságok előtt keresetet nyújthat be.
74.      Ez a megoldás a forum actoris elismerését jelenti, ami véleményem szerint az Apple kereskedelmi stratégiájára tekintettel indokolt.(45) Ez tehát nem a sértett védelmére irányul.(46)
2.      A kár bekövetkezésének helye
75.      Az előbb ismertetett nehézségek annak megállapításában, hogy a kárt okozó esemény (azaz az alkalmazásoknak a felhasználók részére az Apple Store NL‑ben történő értékesítése) hol következett be, kevésbé súlyosak a kár bekövetkezésének helyét illetően.
76.      A felhasználónak okozott (állítólagos) kár abban a többletköltségben áll, amelyet ő maga fizet az alkalmazások App Store‑ból történő letöltéséért. Az alkalmazás ára megemelkedik, mivel a fejlesztők az Apple által velük szemben alkalmazott jutalékot áthárítják a felhasználóra.
77.      A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy a joghatóságnak a kár bekövetkezésének helye alapján történő megállapítása érdekében, amikor „nem állapítható meg a vásárlások végzésének helye”, a felhasználó lakóhelye felhasználható‑e kapcsolóelvként.
78.      Az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának értelmezése során a Bíróság a következő megállapításokat tette:
–        A „lényegében a mesterségesen megemelt árak okán kifizetett többletköltségekből eredő” kár olyan „közvetlen kárnak minősül, amely főszabály szerint megalapozhatja a kár bekövetkezésének helye szerinti tagállam joghatóságát”.(47)
–        „Amennyiben a versenyellenes magatartással érintett piac abban a tagállamban található, amelynek területén a hivatkozott kár állítólag bekövetkezett, akkor úgy kell tekinteni, hogy [az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának] alkalmazásában a kár bekövetkezésének helye ebben a tagállamban található”.(48)
79.      A joghatóság ezért egyetlen tagállamon belül két elem egybeesésén alapul: az érintett piac és az a hely, ahol a konkrét sértett a kárt tapasztalja. Ebben az esetben Hollandia az (egyik) érintett piac.
80.      Ha a jogellenes magatartás (az állítólagos erőfölénnyel való visszaélés) a sértettek vagyonából a jogsértő vagyonába történő átcsoportosítást eredményezett a felár megfizetése révén, fizikai (nem pedig virtuális) összefüggésben a Bíróság a kár bekövetkezésének helyeként a túlárazott termék megszerzésének helyét(49) vagy a sértett lakóhelye szerinti helyet fogadta el.(50) Hasonlóképpen a tárgyi eszközök beszerzésének helyeként az átadás helyét határozta meg.(51)
81.      Ezen iránymutatásokat követve értelmezésem szerint a kár bekövetkezése helyének meghatározásakor a jelen ügyben kapcsolóelvként használható a sértett hollandiai székhelye vagy lakóhelye, ahol az erőfölénnyel való visszaélés által érintett piac is található.
82.      Ha ugyanis a kár túlárazásban áll, és a felhasználó a (kifizetett árnál kisebb értékű) terméket a virtuális környezetben szerzi meg, mivel olyan digitális alkalmazásról van szó, amely nem rendelkezik fizikai entitással, kevéssé célszerűnek tűnik számomra, hogy az átvételre való hivatkozással kíséreljük meg meghatározni a joghatósággal rendelkező bíróságot.(52)
83.      Ezzel szemben, a felhasználó lakóhelyén alapuló kapcsolóelv a fortiori annál is inkább megfelelő, amikor – mint a jelen esetben – az alperes (Apple) úgy alakítja ki üzleti tevékenységét, hogy az érintett piacot országonként feldarabolja, és a végfelhasználókat e piachoz kapcsolja.
84.      Végül emlékeztetni kell arra, hogy – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság a 2023. augusztus 16‑i közbenső határozatában megállapította –(53) az Apple Írország által a felhasználókkal az App Store használatára kötött szerződések joghatósági feltételt tartalmaznak. Ha a felhasználó az Európai Unió valamely tagállamában rendelkezik lakóhellyel, az alkalmazandó jog és a joghatósággal rendelkező bíróság a felhasználó szokásos tartózkodási helye szerinti ország joga és bírósága. Ez a tény tehát nem ismeretlen az Apple előtt, amely aligha hivatkozhat arra, hogy Hollandiában nem lehet előre látni az olyan követeléseket, amelyek – bár nem tartoznak a (szerződéses felelősségére alkalmazandó) joghatósági kikötést tartalmazó feltétel hatálya alá – közvetlenül az App Store NL‑ben történő vásárlásokból erednek.
85.      Nem látom tehát akadályát annak, hogy a többletköltségek megfizetésében rejlő, túlzott mértékű vagyonátruházásból eredő kár bekövetkezésének helye az érintett piacon belül a sértett lakóhelyén legyen, aki rendszerint ott központosítja vagyonát.
86.      Ha ez a megoldás elfogadásra kerül, akkor szükségtelen további kapcsolóelv megkövetelése, például az, hogy a felhasználó bankszámlája, amelyre a fizetést terhelik, ugyanabban a kerületben legyen. A leírt körülmények között úgy vélem, hogy a javasolt megoldás megfelel a joghatósági szabályokkal kapcsolatos, a közelségre és kiszámíthatóságra vonatkozó célkitűzésnek.
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett 1b) és 2b) kérdés
1.      A kereset képviseleti jellege hatásának hiánya
87.      Semmi sem akadályozza meg, hogy a jelen ügy tárgyát képezőhöz hasonló, határokon átnyúló elemeket tartalmazó helyzetekben képviseleti keresetet nyújtsanak be.
88.      A Bíróság mindeddig nem foglalkozott azzal, hogy az ilyen típusú keresetnek milyen hatása lehet ilyen helyzetekben.(54)
89.      Az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja – amint azt már kifejtettem – a joghatóság elhatárolására vonatkozó különös szabályt állapít meg a szerződésen kívüli kötelezettségekkel kapcsolatos, az adósnak a hitelezővel szembeni felelősségén alapuló követelések tekintetében.
90.      A szabály nem kizárólag a hitelezőt megillető személyes kiváltság: azt más személyek is igénybe vehetik, különösen a hitelező képviselői vagy jogutódai.(55) Az egyéni, de a közös(56) vagy általános érdekeket(57) érvényesítő jogalanyok is.
91.      Az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának célja, hogy joghatósággal és illetékességgel rendelkező bíróságként kijelölje azt a bíróságot, amely különleges földrajzi kapcsolatban áll a kárt okozó esemény vagy a keletkezett kár helyével.
92.      Így, ha a követelés engedményezése vagy a követelés kollektív jellege nem zárja ki az e cikkre való hivatkozást, az e cikk szerinti joghatóság és illetékesség mindenesetre továbbra is a kárt okozó tevékenységre vagy a kár helyére való hivatkozással kerül meghatározásra.
93.      Véleményem szerint e megállapítás vonatkozik azokra a keresetekre is, amelyeket olyan jogalany indít egyéni károk megtérítése érdekében, akit a törvény saját joggal ruház fel, azaz nem függ megbízástól vagy engedményezéstől. Ezt két érv támasztja alá:
–        Először is, a képviseleti keresetet benyújtó jogalany eljárási jogosultsága valójában nem változtatja meg a jogvita tárgyát. Végső soron azt eredményezi, hogy minden egyes közvetlenül érintett személy számára egyéni kártérítést kell biztosítani. A kollektív kereset alapjául az egyéni követelések szolgálnak: a kártérítésre való jogosultságot és annak összegét végső soron minden egyes károsult fél esetében külön‑külön kell megállapítani (adott esetben ugyanazon bíróság ellenőrzése mellett, amelyik az említett jogosultságot megállapítja).
–        Másodszor, ahogyan a „kárt okozó esemény helyének” meghatározása nem függhet a polgári jogi felelősségre alkalmazandó anyagi jogtól,(58) úgy nem függhet az érintett tagállamonként eltérő eljárásjogi szabályozástól sem.
94.      A kárt okozó esemény helye szerinti bíróságokat megillető joghatóság a jogellenes cselekményből ered, amely azonos, függetlenül attól, hogy ki a tényleges hitelező vagy ki jár el felperesként. A kártérítési igény nem veszíti el a kárt okozó esemény bekövetkezésének helyéhez való kötődését a követelés átruházása következtében, vagy azért, mert egy harmadik személy jogszabályi rendelkezés alapján átveszi a védelmet. A kárt okozó esemény is ugyanaz, és a bizonyítékok is ott maradnak, ahol mindig is voltak.
95.      Az „előreláthatóság” tényezőjének tiszteletben tartásával ellentétes, ha a joghatósággal rendelkező bíróság ugyanazon kárt okozó esemény tekintetében aszerint változik, hogy a felperes az érdekek jogosultja, annak jogutódja vagy (e jogosult vagy ezen érdekek) képviselője.
96.      Így a képviseleti keresetet benyújtó jogalany csak egyetlen bírósághoz nyújthatja be keresetét (az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében), ha a kárt okozó esemény: a) egyedi, és az adott szerv illetékességi területén következett be, vagy következhet be; b) vagy az összes releváns tény az illetékessége alá tartozik (vagyis minden olyan tény, amely a képviselt érdek végső jogosultját érinti).
97.      Elismerem, hogy egy tagállamon belül egy ilyen követelmény csökkenti a képviseleti keresetek mechanizmusának hasznosságát, amennyiben a nemzeti jogalkotó úgy döntött, hogy nem jelöl ki egyetlen, az egész területre kiterjedő illetékességgel rendelkező bíróságot az ilyen keresetek elbírálására.(59)
98.      Az egyes nemzeti bíróságok illetékességi korlátjai által kényszerítve a feljogosított szervezetnek ugyanis a képviseleti kereset objektív és szubjektív hatályát úgy kell körülhatárolnia, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja értelmében a „kárt okozó eseményt” az egyes bíróságok illetékességi területén helyezi el.(60) A szóban forgó érdekek szélesebb körű védelme, amely kiterjedne az ugyanazon állam más területi részein bekövetkező eseményekre és károkra is, az eljárások megsokszorozását tenné szükségessé, az említett földrajzi lehatárolásoknak megfelelően.
99.      Kifogásolható, hogy ez a megoldás nem felel meg a képviseleti keresetek logikájának, amelyek nem a jogvita és az azt elbíráló bíróság közötti közelségen, hanem a védett érdekek hasonlóságán alapulnak. Ez a megoldás azonban, bármennyire is nem tűnik kielégítőnek, az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának egy olyan forgatókönyvre való alkalmazásából következik, amelynek szabályait nem módosították az új valósághoz való igazításuk érdekében (képviseleti keresetek).
100. A jelenlegi szabályok szerint(61) annak a feljogosított szervezetnek, aki egyetlen képviseleti kártérítési keresetet kíván indítani a Hollandiában különböző helyeken elkövetett olyan jogsértések miatt, amelyek következményei ugyanezen ország több kerületében is kifejtik hatásukat, és aki keresetét egy másik tagállamban székhellyel rendelkező alperes ellen irányítja, e második államban kellene a keresetét benyújtania.(62)
101. Az 1215/2012 rendelet átdolgozásának idején (2012) nem voltak ismeretlenek a határokon átnyúló esetekben a képviseleti keresetekkel kapcsolatos problémák. Tekintettel az akkoriban létező eltérő nemzeti modellekre, végül úgy döntöttek, hogy nem vezetnek be külön szabályokat a rendeletbe, amíg a jog fejlődése ezen a területen ki nem alakul.(63)
102. Ez a fejlemény már bekövetkezett, de nem vezetett a joghatóságot megalapozó szabályok megváltoztatásához.(64) Amint alább hangsúlyozni fogom, a 2020/1828 irányelv (amelynek elfogadása megfelelő alkalom lett volna erre) nem módosította az 1215/2012 rendeletet.
103. Összefoglalva, úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett 1b) és 2b) kérdésre azt a választ kell adni, hogy az uniós jog jelenlegi állása szerint az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának értelmezése nem változik attól függően, hogy a keresetet olyan jogalany nyújtja‑e be, amely a nemzeti jog szerint jogosult arra, hogy több felhasználó érdekeinek védelmében saját nevében képviseleti keresetet indítson.
2.      A 2020/1828 irányelv
104. A 2020/1828 irányelv a jelen ügyben sem időbeli hatály (csak a 2023. június 25‑én vagy azt követően benyújtott keresetekre vonatkozik), sem tárgyi hatály (hatálya főszabály szerint nem terjed ki a versenyjogi szabályok megsértésén alapuló képviseleti keresetekre) okán nem alkalmazható.(65)
105. Anélkül, hogy csökkenteném az irányelv hatékony érvényesülésének erősítésére irányuló cél jelentőségét,(66) nem vagyok meggyőződve arról, hogy ez a cél olyan értelmezést indokol, amely a leírt mértékben torzítja a különös joghatósági szabályt.
106. Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy „a különböző uniós jogi aktusok közötti koherencia biztosítása semmiképp nem vezethet valamely [joghatósági szabályokra vonatkozó] rendelet rendelkezéseinek az e rendelet rendszerétől és célkitűzéseitől idegen értelmezéséhez”.(67)
107. A 2020/1828 irányelv nem módosította az 1215/2012/EU rendeletet. Emellett 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően ez az irányelv „nem érinti a nemzetközi magánjogra – különösen a joghatóságra, a polgári és kereskedelmi ügyekben hozott ítéletek elismerésére és végrehajtására – vonatkozó uniós szabályokat, […]”.(68)
108. A 2020/1828 irányelv (21) preambulumbekezdése ugyanilyen értelemben kifejti, hogy „[a] meglévő uniós jogi eszközök alkalmazandók az ezen irányelv által előírt, képviseleti keresetekre vonatkozó eljárási mechanizmusra”.
109. Az európai jogalkotó tehát a képviseleti kereseteket a joghatóság hatályos szabályainak kívánta alávetni. Helyesebben szólva, nem olyan szabályozási hézagról van szó, amelyet a jogértelmező jogosult kitölteni, hanem olyan szándékos kizárásról, amelyet a jogalkotó fenn kívánt tartani.
110. A 2020/1828 irányelv helyes átültetése a tagállamok feladata. Ennek során figyelembe kell vagy kellett venniük, hogy ezen irányelv az 1215/2012 rendelet joghatósági szabályaira hivatkozik, érintetlenül hagyva azokat.
111. Az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának a jelen ügyhöz hasonló esetekre gyakorolt következményeinek tudatában már rámutattam, hogy egyes tagállamok úgy döntöttek, hogy az ilyen típusú keresetek esetében egyetlen területi lehatárolást (és egyetlen illetékes bíróságot) hoznak létre.(69)
112. Úgy tűnik, hogy más tagállamok, úgy, mint Hollandia, az utólagos korrekciók mellett döntöttek, bár csak több, egymással összefüggő kereset benyújtása esetén. Még visszatérek erre a lehetőségre, amelyre az előzetes döntéshozatalra előterjesztett 1c) és 2c) kérdésben történik utalás.
3.      Másodlagosan: a kereset képviseleti jellegéből eredő hatás elismerése
113. Egyes felek és beavatkozó felek alternatív javaslatokat terjesztettek elő az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának értelmezésére vonatkozóan a képviseleti keresetek benyújtásának megkönnyítése érdekében.(70) Összefoglalva, ezek a javaslatok:
–        Azt javasolják, hogy a kérelmet benyújtó szervezet székhelyét kell figyelembe venni.(71)
–        Azzal érvelnek, hogy annak a bíróságnak kell eljárnia, amely előtt az érintettek közül egy vagy több személy perelhet.(72)
–        Azzal érvelnek, hogy Hollandiában valamennyi bíróság ugyanúgy illetékességgel rendelkezik a képviseleti kereset elbírálására.(73)
–        Az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának hatályát a joghatóságra korlátozzák, az illetékes bíróság kijelölése tekintetében a nemzeti jogra hivatkozva.(74)
114. Úgy vélem, hogy ezek a javaslatok kisebb‑nagyobb mértékben ütköznek az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának alapjául szolgáló elvekkel, és annak folyamatos értelmezésére ösztönöznek.(75)
115. E javaslatokat külön‑külön elemzem, az első blokk a holland kormány, a Stichting App Stores Claims és a Bizottság javaslatait tartalmazza. A második blokkban a Stichting Right to Consumer Justice javaslatait tekintem át.
a)      A képviseleti kereset benyújtására feljogosított szervezet székhelye és az a hely, ahol egy vagy több érintett személy keresetet indíthatna
116. A (képviseleti kereset benyújtására) feljogosított szervezet székhelyének figyelembevétele elválasztja egymástól a joghatóság és az illetékesség kritériumát: e székhely nem igazolja a joghatóságot az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja alapján. Egy ilyen értelmezés elfogadása azzal a szereppel ruházná fel ezt a rendelkezést, hogy elossza az ügyeket a joghatósággal rendelkező bíróságok között, függetlenül és elkülönülve a joghatóság megállapításának szerepétől.
117. Az így megfogalmazott javaslat:
–        Ez egy olyan forum actorist rögzítene, amely nélkülöz minden kapcsolatot a jogvita tényállásával, és amelyet ráadásul a felperes szervezet stratégiai szempontból minden egyes követelés vonatkozásában megállapíthatna. Ez a kockázat emelkedik, ha a szervezetet – mint ahogyan ez néha előfordul – kifejezetten a képviseleti kereset benyújtása céljából hozzák létre.
–        Ez egy olyan bíróságnak biztosítana joghatóságot, amelyet az alperes a jogvita előtt nem láthatott előre(76) (mivel a felperes szervezetet mint olyat nem érte kár), és amelynek az alpereshez való közelsége(77) semmiképpen sem biztosított.
118. Ami a Bizottság javaslatát illeti,(78) az azt javasolja, hogy a képviseleti keresetet benyújtó szervezet „megválaszthassa az igazságszolgáltatási szervet”, és ehhez elegendő, ha e szerv legalább egy személy, illetve a szervezet által képviselt érdekcsoportot alkotó személyek egy része tekintetében illetékességgel rendelkezik.
119. Mindezek alapján a Bizottság javaslata az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjában elválasztja a joghatóság kijelölését annak területi aspektusától. Olyan forum actorist hoz létre, amelyet a felperes szervezet akarata szerint állapít meg, azzal az egyedüli korlátozással, hogy olyan helynek kell lennie, ahol legalább egy érintett személy vagy az érintett személyek csoportja az egyéni keresetét a kár bekövetkezésének helye alapján benyújthatná.
120. A képviseleti kereset azon elemei tekintetében, amelyek homogének, a kijelölt szerv és a bizonyítékok között nincs nagyobb vagy kisebb közelség, mint amekkorával bármely más szerv rendelkezhetne. A megkülönböztetendő elemek tekintetében a közelség csak azon érintett sértett személy tekintetében biztos, aki az illetékesség szempontjából referenciaként szolgáló konkrét „kárt okozó esemény” sértettje. Ugyanezen megállapítások vonatkoznak az alperes általi előreláthatóságra is.(79)
121. E két javaslat bármelyike röviden a különös joghatósági szabály mélyreható átalakítását, és ezzel együtt az uniós jogalkotó által az 1215/2012 rendeletben meghatározott érdekegyensúly megváltoztatását jelenti: erre egyébként véleményem szerint a jogértelmező nem jogosult.(80)
122. A két javaslat, bár látszólag nem mond le a jogvitához való kötődés által jellemzett bíróság kijelöléséről,(81) valójában új kritériumokat teremt az illetékesség meghatározására.
123. Ezeket az (új) kritériumokat a megfelelő igazságszolgáltatás célja vezérli, amely alatt nem a bizonyítékok beszerzésének, értékelésének vagy felvételének megkönnyítését, hanem az egybeeső érdekek hatékony eljárási kezelését kell érteni. Márpedig az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja önmagában nem az utóbbi célt szolgálja.(82)
b)      Hollandia bármely szervének illetékessége vagy a nemzeti jogra való hivatkozás
124. A Stichting Right to Consumer Justice azzal érvel, hogy a jelen ügy körülményei között Hollandiában valamennyi bíróság ugyanúgy illetékes a képviseleti kereset elbírálására. Másodlagosan azt javasolja, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának szerepét korlátozzák a joghatóság meghatározására.
125. Paradoxként már elvetettem a szabály olyan értelmezését, hogy az megkülönböztetés nélkül joghatóságot és illetékességet biztosít egy tagállam összes bíróságának.(83)
126. Nagyobb érdeklődésre tarthat számot az a javaslat, amely az illetékességről való döntésnek a tagállamok részére történő visszaadását javasolja. Elfogadása esetén az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja továbbra is alkalmazható lenne (a javaslat nem korlátozza a felperes lehetőségeit az alperes lakóhelye szerinti bíróságra) az 1215/2012 rendelet hatálya alá nem tartozó kontextusban, például a képviseleti keresetek esetében, és elhárul az akadálya annak, hogy ezen eljárási mechanizmust alkalmazzák, amelynek használatát az uniós jogalkotó ösztönzi.
127. Ez a javaslat azonban szakít a cikk szokásos értelmezésével, amelyet erős érvek támasztanak alá.(84) Emiatt ez egy olyan lehetőség, amely csak de lege ferenda formájában jöhet szóba.(85)
D.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett 1c) és 2c) kérdés
128. A kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné tudni, hogy „az olyan nemzeti (eljárás)jog alkalmazása, amely [valamely] tagállam csupán egy bíróságához történő áttételt tesz lehetővé”, két esetben ellentétes‑e az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjával:
–        Amennyiben „az érintett tagállamban nemcsak egy, hanem több nemzeti bíróság rendelkezik illetékességgel” (az 1c) kérdés).
–        Amennyiben „az érintett tagállamban olyan nemzeti bíróság rendelkezik illetékességgel, amely csak az e tagállam felhasználóinak egy részét érintő keresetek tekintetében rendelkezik illetékességgel, míg a felhasználók egy másik részét érintő keresetek tekintetében ugyanazon tagállam más bíróságai rendelkeznek illetékességgel” (a 2c) kérdés).
129. Ezek a kérdések hipotetikusak lehetnek, tekintettel arra, hogy az Apple ellen indított mindkét keresetet ugyanannál a bíróságnál (a kérdést előterjesztő bíróságnál) nyújtották be.(86) Nem zárom azonban ki, hogy a válasz hasznos lehet e bíróság számára saját illetékességének alátámasztására.
130. A Bíróság már megállapította, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjával „nem ellentétes az, ha valamely tagállam úgy dönt, hogy egy meghatározott típusú jogvitatípust egyetlen bíróságra, ennélfogva a kár e tagállamon belüli bekövetkezésének helyétől függetlenül kizárólagos illetékességgel rendelkező bíróságra bíz”.(87)
131. Ez a megoldás azzal magyarázható, hogy az 1215/2012 rendelet nem írja elő, hogy a bíróságokat a kárt okozó esemény bekövetkezésének helyén kell létrehozni,(88) és hogy a nemzeti bíróságok illetékességi területének körülhatárolása főszabály szerint a tagállamok szervezeti hatáskörébe tartozik.(89)
132. Konkrétan „a versenyjogi rendelkezések megsértése miatt indított kártérítési keresetekre alkalmazandó szabályok technikai összetettsége szintén az illetékességek koncentrációja mellett szólhat”.(90)
133. E megállapítások fényében nem látnék kifogást azzal szemben, hogy a holland jog ex ante előírja, hogy egyetlen bíróság bírálja el a versenyjogi jogsértésekből eredő valamennyi képviseleti kártérítési keresetet.
134. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből azonban egyértelmű, hogy a holland szabályozás nem ilyen. Az Rv 220. cikke a jelek szerint lehetővé teszi,(91) hogy a különböző bíróságok előtt folyamatban lévő eljárásokat – az illetékességi szabályainak megfelelően – utólag egyesítsék annál a bíróságnál, amelyik elsőként tárgyalja az elé terjesztett ügyet.
135. Ha ez így van, akkor az egyesítés szabálya értelmében az ügyek nem a tagállam igazságszolgáltatási szervezetén belül egyedül hatáskörrel rendelkező bíróság elé kerülnek (amely egyébként tárgya miatt különös hatáskör lenne), hanem az ügy elbírálásával elsőként megkeresett bíróság – mint a több közül az egyik – elé.
136. Az 1215/2012 rendelet célja nem a tagállamok eljárási jogának harmonizálása, hanem a polgári és kereskedelmi ügyekben felmerülő jogviták rendezése tekintetében a joghatóság meghatározása.(92) A nemzeti eljárási jog alkalmazása azonban nem áshatja alá e rendelet hatékony érvényesülését.(93)
137. Főszabály szerint az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának alkalmazásából eredő eredményt korrigáló nemzeti szabály, amely az e rendelkezés alapján joghatósággal rendelkező bíróságok előtt folyamatban lévő eljárásokat utólag egyetlen szerv előtt egyesíti, nem felelne meg e rendelkezés hatékony érvényesülésének.
138. Bár az ugyanazon nemzeti bírósághoz való tartozás enyhítheti a joghatósági szabályon végrehajtott korrekció hatását, tény marad, hogy a második és az azt követő kereseteket tárgyaló bíróság már nem az lenne, amelyet a különleges földrajzi kapcsolat az egyes keresetekkel kapcsolatban meghatároz.
139. Az egyesítés szabálya azonban bizonyos körülmények között hozzájárulhat a megfelelő igazságszolgáltatáshoz, amelyet úgy kell érteni, mint amely más tényezők mellett: a) optimalizálja az eljárások lefolytatását; b) minimalizálja az időt és az összköltséget; és c) csökkenti a következetlen vagy egymásnak ellentmondó határozatok kockázatát.(94) Az 1215/2012 rendelettől nem idegenek az ilyen célok.(95)
140. Nem zárom ki annak lehetőségét, hogy ezek a tényezők érvényesüljenek, ha a párhuzamos eljárások a képviseleti keresetek benyújtásából erednek: ilyen esetekben az igazságszolgáltatás lehető legracionálisabb megszervezéséhez fűződő általános érdek általában elsőbbséget élvez az egyes ügyek peres feleinek érdekeivel szemben.
141. Önmagában az a tény azonban, hogy a párhuzamos eljárások képviseleti keresetekre reagálnak, nem elegendő az egyesítésük igazolásához.(96) Következésképpen minden egyes esetben a nemzeti bíróságnak kell mérlegelnie a fent említett érdekeket annak ellenőrzése érdekében, hogy – ismétlem – az eljárások egyesítése a legjobb megoldás‑e a megfelelő igazságszolgáltatás szempontjából.(97)
V.      Végkövetkeztetések
142. A fentiek fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság, Hollandia) számára az alábbi választ adja:
„A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikkének 2. pontját
a következőképpen kell értelmezni:
–        ha az ilyen alkalmazások értékesítése kárt okozó eseményként elfogadható (olyan erőfölénnyel való visszaélés esetén, amely abban áll, hogy a kifejezetten valamely tagállam egészére irányuló online platformon keresztül eladásra kínált alkalmazások árából jutalékot számítanak fel), akkor ezen esemény bekövetkezésének helye lehet az alkalmazásokat megvásárló felhasználó e tagállamon belül található lakóhelye;
–        a kár bekövetkezése helyének tekinthető annak a felhasználónak az érintett piacon belüli lakóhelye, aki az alkalmazások megvásárlása során többletköltséget fizetve elszenvedte az erőfölénnyel való visszaélés következményeit;
–        az uniós jog jelenlegi állása szerint az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának értelmezése nem változik attól függően, hogy a keresetet olyan szervezet nyújtotta‑e be, amely a nemzeti jog szerint jogosult képviseleti keresetet indítani, amely magában foglalhatja a több felhasználó érdekeinek védelmében, de saját nevében érvényesített kártérítési követeléseket is;
–        valamely tagállam bírósága joghatóságának és illetékességének az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja alapján történő megállapítása összeegyeztethető azzal a nemzeti szabállyal, amely lehetővé teszi valamely bíróság számára, hogy egy hasonló kereset tárgyában már eljáró másik bíróság javára megállapítsa illetékességének hiányát, amennyiben e szabály a megfelelő igazságszolgáltatás célját szolgálja, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.”
1      Eredeti nyelv: spanyol.
2      A Stichting Right to Consumer Justice és a Stichting App Stores Claims (a továbbiakban: felperes alapítványok).
3      Az Apple Inc. és az Apple Distribution International Ltd (a továbbiakban: Apple Írország) közös említésekor minden toldat nélkül az „Apple” kifejezést fogom használni.
4      Ezt a kifejezést fogom használni, mivel a fogyasztók kollektív érdekeinek védelmére irányuló képviseleti keresetekről és a 2009/22/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2020. november 25‑i (EU) 2020/1828 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2020. L 409., 1. o.) ezt a kifejezést tartalmazza. Amint azt később kifejtem, ez az irányelv nem alkalmazandó az alapjogvitára.
5      A csoportos károk kollektív kereset útján történő rendezéséről szóló törvény (a továbbiakban: WAMCA).
6      A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.).
7      A valóságban az, amit a vevő szerez, az alkalmazások használatára vonatkozó engedély.
8      A jelen indítványban az alkalmazásokra és az azokon belüli digitális termékekre általában az „alkalmazások” gyűjtőfogalommal fogok hivatkozni, követve a kérdést előterjesztő bíróságot.
9      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés, 4.9. pont.
10      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés, 4.12. pont. A tárgyaláson az Apple ezzel szemben azzal érvelt, hogy a felhasználót egy adott App Store‑hoz kötő elem a választott fizetési mód, amelyet az adott App Store‑nak kell engedélyeznie.
11      A Stichting Right to Consumer Justice alapítvány azt is felrója az Apple‑nek, hogy az EUMSZ 101. cikk értelmében vett összejátszást (vertikális árrögzítés) követett el. A kérdést előterjesztő bíróság azonban kizárja e cikk alkalmazását, mivel az alapítvány nem határozta meg, hogy milyen tények alapján állapítható meg az összejátszás (az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 6.10. pontja).
12      A 2023. augusztus 16‑i közbenső határozat, 6.24., 6.25. és 6.35–6.37. pont.
13      1976. november 30‑i Bier ítélet (21/76, EU:C:1976:166), 19. pont. A kárt okozó esemény helyének „az esemény helyére” és „a kár helyére” történő felosztása azzal magyarázható, hogy ellenkező esetben az előbbinek az alperes lakóhelyével való szokásos egybeesése megszüntetné a különös joghatósági szabály hatékony érvényesülését. A kárt okozó esemény és a kár bekövetkezése helyének szétválasztása tehát nem feltétlenül szükséges a 7. cikk 2. pontjának értelmezése során.
14      2012. október 25‑i Folien Fischer és Fofitec ítélet (C‑133/11, EU:C:2012:664), 46. pont; 2014. január 16‑i Kainz ítélet (C‑45/13, EU:C:2014:7, a továbbiakban: Kainz ítélet), 31. pont.
15      Többek között: 2024. február 22‑i FCA Italy és FPT Industrial ítélet (C‑81/23, EU:C:2024:165, a továbbiakban: FCA Italy és FPT Industrial ítélet), 23. pont.
16      1995. szeptember 19‑i Marinari ítélet (C‑364/93, EU:C:1995:289), 18. pont; 2013. május 16‑i Melzer ítélet (C‑228/11, EU:C:2013:305), 34. és 35. pont; 2022. március 10‑i BMA Nederland ítélet (C‑498/20, EU:C:2022:173, a továbbiakban: BMA Nederland ítélet), 38. pont.
17      BMA Nederland ítélet, 38. pont.
18      Ez a kritérium az uniós joggal összhangban esetlegesen lehetővé teheti az ügy érdemére alkalmazandó joggal való koherenciát is. A Bíróság ezt a koherenciát, amelyet egyes ítéleteiben a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11‑i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet („Róma II” rendelet) (HL 2007. L 199., 40. o.; helyesbítés: HL 2016. L 39., 63. o.) (7) preambulumbekezdéséből eredő követelményként mutat be, az értelmezés elemévé teszi, lásd: 2020. július 9‑i Verein für Konsumenteninformation ítélet (C‑343/19, EU:C:2020:534), 39. pont; 2021. július 15‑i Volvo és társai ítélet (C‑30/20, EU:C:2021:604, a továbbiakban: Volvo ítélet), 32. pont. Emlékeztetni kell azonban arra, hogy a forum/ius párhuzam nem jelenti az 1215/2012 rendelet értelmezésének elsődleges célját, és hogy az alkalmazandó jogra vonatkozó jogi eszközökkel való koherencia semmiképp nem vezethet az 1215/2012 rendelet rendelkezéseinek az e rendelet rendszerétől és célkitűzéseitől idegen értelmezéséhez: Kainz ítélet, 20. pont; 2019. október 3‑i Petruchová ítélet (C‑208/18, EU:C:2019:825), 63. pont.
19      Vagyis nem a jogvitában részt vevő felekre vonatkozik. Más kérdés, hogy a kárt okozó esemény helye gyakran egybeesik az alperes lakóhelyével; hasonlóképpen nem ritka, hogy a kár bekövetkezésének helye is egybeesik a sértett lakóhelyével, és ezért a forum actoris szabályt kell elfogadni. Ha az esemény alkotóelemei nem tárgyi jellegűek, a Bíróság személyes tényezőkhöz folyamodott a kárt okozó esemény vagy a kár bekövetkezése helyének megállapításához: az internet vonatkozásában tehát a Bíróság a 2011. október 25‑i eDate Advertising és társai ítéletben (C‑509/09 és C‑161/10, EU:C:2011:685, a továbbiakban: eDate Advertising és társai ítélet) a sértett fő érdekeltségi központjára hivatkozott a kár bekövetkezésének helyeként, illetve a 2012. április 19‑i Wintersteiger ítéletben (C‑523/10, EU:C:2012:220, a továbbiakban: Wintersteiger ítélet) pedig a károkozó székhelyére a kárt okozó esemény helyeként.
20      Az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjával összefüggésben a megfelelő igazságszolgáltatásnak az eljárás hatékony megszervezésével való azonosítása (a felelősség és a kár alkotóelemei bizonyításának és értékelésének a kijelölt bíróság és a jogvita közötti közelségből adódó megkönnyítésének köszönhetően) állandó: többek között Kainz ítélet, 27. pont; Wintersteiger ítélet, 31–33. pont; 2020. november 24‑i Wikingerhof ítélet (C‑59/19, EU:C:2020:950), 37. pont; FCA Italy és FPT Industrial ítélet, 24. és 25. pont.
21      Például: eDate Advertising és társai ítélet, 50. pont; 2015. január 28‑i Kolassa ítélet (C‑375/13, EU:C:2015:37), 56. pont; 2017. október 17‑i Bolagsupplysningen és Ilsjan ítélet (C‑194/16, EU:C:2017:766), 35. pont; 2021. május 12‑i Vereniging van Effectenbezitters ítélet (C‑709/19, EU:C:2021:377), 33. pont.
22      Lásd a 21. lábjegyzetben szereplő hivatkozásokat.
23      Volvo ítélet, 33. pont.
24      Volvo ítélet, 34. pont.
25      Összegzés Richard de la Tour főtanácsnok Volvo és társai ügyre vonatkozó indítványában (C‑30/20, EU:C:2021:322), 38–47. pont.
26      2018. július 5‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet (C‑27/17, EU:C:2018:533, a továbbiakban: flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet), 51. és 52. pont.
27      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés, 6.8. és 6.9. pont.
28      Az erőfölénnyel való visszaélést az App Store NL‑ben a végfelhasználónak történő értékesítéssel azonosítani túlzott leegyszerűsítés. Noha a kifogásolt káros hatások bizonyosan a felhasználók oldalán jelentkeznek, az erőfölénnyel való (állítólagos) visszaélés a fejlesztők oldalán történik, az iOS‑on futó szolgáltatásokat nyújtani kívánó személyekre vonatkozó feltételek egyoldalú előírása formájában. E feltételek közé tartozik az IAP használata és az a jutalék, amelyet az Apple levon az iOS felhasználók által a fejlesztőknek fizetendő árból (és amelyet a fejlesztők továbbhárítanak a felhasználókra). Véleményem szerint azzal lehet érvelni, hogy a joghatóság megállapítása szempontjából az ilyen előírás a kárt okozó esemény. Elismerem, hogy a körülményektől függően a végfelhasználók számára nem biztos, hogy könnyű megtalálni ezt a helyet. E nehézség nem tűnik számomra leküzdhetetlennek: e tekintetben utalok a 2015. május 21‑i CDC Hydrogen Peroxide ítélet (C‑352/13, EU:C:2015:335, a továbbiakban: CDC Hydrogen Peroxide ítélet) 44. pontjára.
29      1998. október 27‑i Réunion européenne és társai ítélet (C‑51/97, EU:C:1998:509) 33. pontja a tengeri szállítás során az áruban bekövetkezett kár helyéről.
30      A 2019. szeptember 5‑i AMS Neve és társai ítélet (C‑172/18, EU:C:2019:674) 51. pontja szerint „azon hely[…], ahol az alperes meghozta az interneten való közzétételhez vezető kezdeti döntéseket és műszaki intézkedéseket”. A Wintersteiger ítélet 34–38. pontja ugyanezt a kritériumot fogadta el, de „bizonytalan fellelhetősége” miatt kizárta a szerver helyét, és az alperes székhelyét részesítette előnyben.
31      Ez a tény véleményem szerint az Apple azon szándékát jelzi, hogy az országhoz és nem az általános holland közösséghez kíván fordulni, amely több államban vagy akár kontinensen is szétszóródhat.
32      Amint az a 2023. augusztus 16‑i közbenső határozat 6.24. pontjából kitűnik.
33      Amit gyakorlatilag kénytelenek megtenni, mivel nehézségekbe ütközik az ID módosítása, miután azt létrehozták. Ezzel az üzleti modellel az Apple maga is feldarabolja üzleti tevékenységét a piacok szétválasztásával. Ennek megfelelően megkönnyíti a joghatósággal rendelkező bíróság meghatározását és a joghatóság terjedelmének behatárolását.
34      Az alkalmazás rendelkezésre állása általában pillanatokon belül követi a (jutalékkal növelt) ár felhasználó általi megfizetését.
35      Az egyezés nem teljes, ezért úgy gondolom, hogy a helymeghatározás fikciójáról beszélhetünk. Az App Store NL‑ben történő online vásárlás technikailag megvalósítható azon Hollandiában lakóhellyel rendelkező felhasználók számára is, akik – miután Apple ID‑jük beállításakor e tagállamot jelölték meg országként – átmenetileg Hollandián kívül tartózkodnak. Ez olyan felhasználók számára is lehetséges, akik nem Hollandiában laknak, és ennek ellenére e tagállamot tüntetik fel az Apple ID‑jükben. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem foglalkozik ezekkel az esetekkel: a 6.15. és 6.18. pontból, amelyek a kár bekövetkezésének helyéről szólnak, arra lehet következtetni, hogy a Hollandiában lakó vagy letelepedett („wonen oder gevestigd zijn”) felhasználókra összpontosít.
36      Az eszköz a kárt okozó eseménynek olyan anyagi konzisztenciát kölcsönözne, amit az nélkülöz.
37      A lényegében mindig azonos eseményre vonatkozó számos eljárás helyzete nem lenne más a fizikai üzletekben (Apple Stores) történő értékesítés esetén sem, de a lehetséges eljárások száma sokkal kisebb lenne. Hollandiában például úgy tűnik, hogy csak három Apple Store van. Mindenesetre ez a tény esetfüggő, és nem határozhatja meg alapvetően a megoldást.
38      A Stichting Right to Consumer Justice írásbeli észrevételei, 69–75. pont. Másodlagosan, a 76. pontban az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontja hatályának oly módon történő korlátozását javasolja, hogy az csak joghatóságot állapítana meg. Tekintettel a rendelkezésnek a jelen ügyhöz hasonló körülmények között való alkalmazásának nehézségeire, az utóbbi megoldás nem tűnik számomra észszerűtlennek. Ez azonban nem felel meg a szabály bevett értelmezésének: lásd a fenti 44. és 45. pontot.
39      A Pinckney ügyre vonatkozó indítvány (C‑170/12, EU:C:2013:400), 67. pont.
40      Nem gondolom, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontját vagy annak előzményeit értelmező olyan ítéletekből, amelyek egy adott tagállam „bíróságai” előtti eljárás megindítására utalnak, mint ahogyan az az eDate Advertising és társai ítéletben vagy a Wintersteiger ítéletben történik, más következtetést lehet levonni. A többes számot olyan esetekben is használják, amikor a „kárt okozó esemény helye” kritérium értelmezése kétségtelenül egy adott területen belül egyetlen bírósághoz vezet, mint például abban az esetben, ha e helyet az alperes székhelyével vagy a sértett fő érdekeltségeinek központjával azonosítják: lásd az említett ügyeken kívül: 2021. december 21‑i Gtflix Tv ítélet (C‑251/20, EU:C:2021:1036, 30. pont).
41      Így van az 1990. január 11‑i Dumez France és Tracoba ítélet (C‑220/88, EU:C:1990:8, 18. pont) óta.
42      FlyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, 56. pont. A kárt okozó esemény egyetlen helyre történő lokalizálása annál is inkább észszerű, mivel az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja alapján az ezen esemény helye alapján kijelölt bíróság korlátlan joghatósággal rendelkezik, azaz a jogellenes tevékenységből eredő valamennyi kárról és a természetüknél fogva oszthatatlan intézkedések meghozataláról dönthet, lásd: 2017. október 17‑i Bolagsupplysningen és Ilsjan ítélet (C‑194/16, EU:C:2017:766).
43      Más típusú követelésekkel ellentétben a kártérítési igény osztható. Ez lehetővé tette a Bíróság számára, hogy kifejlessze a mozaikelméletet a valóságban, és azt a virtuális világra is átültesse az interneten közzétett információk hozzáférhetőségét kapcsolóelvnek tekintve: eDate Advertising és társai ítélet; 2021. december 21‑i Gtflix Tv ítélet (C‑251/20, EU:C:2021:1036).
44      Volvo ítélet, 40–42. pont.
45      Ez a helymeghatározás összhangban van azon kereskedelmi stratégiával, amely egy adott tagállam vásárlóközönségét „keresi”. Figyelembe veszi továbbá, hogy az App Store használata az Apple médiaszolgáltatási feltételeinek elfogadását követeli meg, amelyet maga az Apple szerződésként határoz meg, és amely tartalmaz egy olyan feltételt, amely megállapítja a felhasználó lakóhelye szerinti bíróságok joghatóságát, amelyre később még utalni fogok a lenti 84. pontban.
46      A megoldás a kárt okozó tevékenységhez használt eszköztől függően az ügyek eltérő kezelését eredményezheti. Valószínű azonban, hogy ez már más területeken, például a személyiségi jogok megsértése esetén is így van. Az eDate Advertising és társai ítélet óta a sértett fő érdekeltségeinek központja figyelembe vehető a kár bekövetkezése helyének meghatározásához az interneten történő információterjesztés esetén.
47      2019. július 29‑i Tibor‑Trans ítélet (C‑451/18, EU:C:2019:635), 31. pont. Tehát megállapították az EUMSZ 101. cikk megsértését.
48      FlyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, 40. pont; 2019. július 29‑i Tibor‑Trans ítélet (C‑451/18, EU:C:2019:635), 33. pont.
49      Volvo ítélet, 39. pont.
50      CDC Hydrogen Peroxide ítélet, 52. pont; Volvo ítélet, arra az esetre, ha az összejátszásra irányuló megállapodással érintett termékeket különböző területi körzetekben szerezték meg (lásd a fenti 44. lábjegyzetet).
51      Ez az értelmezés eredetileg a gyártójuk által a kipufogógáz‑kibocsátási adatokat manipuláló szoftverrel felszerelt járművek forgalmazására vonatkozik, és a 2020. július 9‑i Verein für Konsumenteninformation ítélet (C‑343/19, EU:C:2020:534), valamint az FCA Italy és FPT Industrial ítélet együttes eredményéből következik. Mivel a Volvo ítélet 39. pontja kifejezetten az elsőként említett ítéletre utal, úgy tekinthető, hogy az olyan fizikai áru értékesítésének helye, amelyre többletköltséget számolnak fel, az átadás helye, még akkor is, ha e többletköltség nem a termék anyaghibájának tulajdonítható.
52      A digitális tartalmat mint olyat tulajdonképpen nem is „adják át”; azt online teszik elérhetővé a felhasználó számára, aki az internetre való csatlakozással bárhonnan letöltheti azt.
53      A 2023. augusztus 16‑i közbenső határozat 3.8. és 6.41–6.46. pontja. Az Apple végfelhasználókkal kötött szerződéseiben szereplő joghatósági feltétel elemzését követően a kérdést előterjesztő bíróság kizárta, hogy e feltétel alkalmazható a szóban forgó keresetekre.
54      A 2021. május 12‑i Vereniging van Effectenbezitters ítélet (C‑709/19, EU:C:2021:377, 38. és 39. pont) egy erre vonatkozó kérdést hipotetikusnak és így elfogadhatatlannak minősített. A BMA Nederland ítélet alapjául szolgáló jogvita egy kollektív érdek védelmében eljáró alapítványt érintett. A Bíróság a hitelezők sérelmét közvetettnek és ezért az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja szempontjából irrelevánsnak minősítette. Ugyanebben az összefüggésben az alapítvány keresetének relevanciáját is kizárta, mivel az csak beavatkozó fél volt.
55      2013. július 18‑i ÖFAB ítélet (C‑147/12, EU:C:2013:490); CDC Hydrogen Peroxide ítélet.
56      BMA Nederland ítélet.
57      2002. október 1‑jei Henkel ítélet (C‑167/00, EU:C:2002:555).
58      Fenti 41. pont.
59      Ausztriában a képviseleti keresetekre irányadó törvény (a Verbandsklagen‑Richtlinie‑Umsetzungs‑Novelle, BGBl I, 85/2024, 620. és 630. §‑a) e keresetek elbírálását kizárólagosan egyetlen igazságügyi szervre ruházta. Hollandiában ez nem így van.
60      A képviselt személyek csoportjának egyik meghatározó jellemzője az kell, hogy legyen, hogy tagjai olyan védett jogi tárgyak jogosultjai, amelyeket a keresetet elbíráló bíróság illetékességi területén folytatott tevékenység vagy annak e területen kifejtett hatásai hátrányosan érintenek.
61      Az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontja, a 97. pontban említett jogalkotási lehetőséggel együtt. Egyelőre félreteszem a joghatóság vagy illetékesség meghatározását követő korrekciós intézkedések bevezetésének lehetőségét.
62      Az 1215/2012 rendelet 4. cikke értelmében.
63      A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó javaslat (COM(2010) 748 végleges) (23) preambulumbekezdése, valamint a „Javaslat jogi elemei” című fejezet 3.1. pontja; a Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának: „A kollektív jogorvoslat horizontális európai kerete felé”, COM(2013) 401 final, 3.7. pont.
64      Alábbi 107. pont. Az 1215/2012 rendelet jelenleg folyamatban lévő felülvizsgálata a képviseleti keresetekre vonatkozó különös szabályokat tartalmazhatna.
65      Amint azt a Bizottság írásbeli észrevételeiben helyesen megállapította, 10. pont. A holland kormány, amely észrevételeiben az ellenkezőjére utalt, a tárgyaláson csatlakozott ehhez az állásponthoz.
66      Ezért foglalkozom vele, annak ellenére, hogy az irányelv nem alkalmazható a jogvitára.
67      2019. május 2‑i Pillar Securitisation ítélet (C‑694/17, EU:C:2019:345), 35. pont.
68      A 2020/1828 irányelv és az 1215/2012 rendelet közötti kapcsolat pontos feltételeinek megállapítása az említett irányelv I. mellékletében felsorolt uniós jogi aktusok figyelembevételét is megköveteli.
69      Fenti 59. pont.
70      Mindezek a javaslatok arra utalnak, hogy meg kell őrizni a 2020/1828 irányelv hatékony érvényesülését. Hiányolom azonban e javaslatokból, hogy nagyobb figyelmet fordítsanak arra, hogy azok hogyan illeszkednek az említett irányelv megoldásaihoz. A képviseleti kereset benyújtására feljogosított szervezet székhelyének figyelembevétele például a 2020/1828 irányelv értelmében vett határokon átnyúló keresetek esetében jelentős kétségeket vet fel: lásd az irányelv 3. cikkének 7. pontját és 6. cikkét.
71      A holland kormány írásbeli észrevételei, 3. és 13. pont. Nem világos, hogy ez az értelmezés a kárt okozó esemény helyére vagy a kár bekövetkezésének helyére vonatkozik. A Stichting App Stores Claims hasonlóan érvel a kár bekövetkezésének helye tekintetében (írásbeli észrevételek, 3.1. pont, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett 2a) kérdésre adott válasz).
72      A Bizottság írásbeli észrevételei, 81., 83. és 88. pont.
73      A Stichting Right to Consumer Justice írásbeli észrevételei, 94. pont.
74      A Stichting Right to Consumer Justice írásbeli észrevételei, 95. pont.
75      Lásd a fenti 38. és azt követő pontokat. A Bíróság az 1215/2012 rendelet 7. cikke 2. pontjának értelmezésekor nem zárkózik el a helymeghatározási fikcióktól. Éppen ellenkezőleg, amint azt már kifejtettem, olyan helyzetekben folyamodik ezekhez, amikor a tevékenységnek (az esemény) vagy a tevékenység következményeinek (a kár) immateriális jellege miatt nehéz megállapítani a kárt okozó eseményt. E körülmények között az e rendelkezésben foglalt kapcsolóelv jellegével összefüggő belső probléma akadályozza annak alkalmazását. A Bíróság azonban magának a rendelkezésnek az alapjául szolgáló elvektől vezérelve alkalmazza a helymeghatározás fikcióját.
76      Észrevételeinek 19. pontjában a holland kormány a Volvo ítélet 42. pontjával való analógiára hivatkozik, hogy ennek ellenkezőjét állítsa. Álláspontja szerint az alperes tudomással bírhat a szervezet székhelyéről, így előrelátható az, hogy az alperest az e hely szerinti bíróságok előtt perelhetik. Hozzáteszi, hogy amennyiben egy ilyen szervezetet Hollandiában hoznak létre egy konkrét tartozás miatt, akkor a kereset benyújtása előtt megállapodást kell kötnie az alperessel. Nem tartom szükségesnek kifejteni, hogy az 1215/2012 rendelet 7. cikkének 2. pontjában említett előreláthatóság nem ez. A Volvo ítélet 42. pontja a sértett lakóhelye szerinti bíróság joghatóságára és illetékességére vonatkozik, mivel e hely jelenti a sértett által több helyen, több termék megszerzése következtében elszenvedett kár bekövetkezésének helyét. Nem látok lehetséges analógiát a holland kormány által felhozott érveléssel.
77      Pontosabban azon bizonyítékokhoz való közelsége, amelyek megkönnyítik a felelősség, a kár és az okozati összefüggés megállapítását, valamint a kár értékelését.
78      A tárgyaláson a holland kormány jelezte, hogy ő is csatlakozik ehhez az értelmezéshez.
79      A Bizottság szerint (írásbeli észrevételeinek 86. pontja) egy adott területen árukat és szolgáltatásokat kínáló vállalkozásnak számolnia kell azzal, hogy a magát sértettnek ítélő vásárló ugyanezen a területen perelheti. Úgy vélem azonban, hogy ez az általános kijelentés nem indokolja, hogy egy ilyen vállalkozásnak feltétlenül számolnia kelljen azzal, hogy a tevékenysége által több érintett személynek okozott valamennyi kárért az e területen található bármely szerv előtt, egy utólagosan eljáró harmadik személy választása szerint perelhető: a figyelembe veendő kockázat nem azonos, ahogyan az eljárás lefolytatása sem.
80      Hivatkozom a Vereniging van Effectenbezitters ügyben ismertetett indítványomra (C‑709/19, EU:C:2020:1056), 95. pont.
81      Lásd a 76. és 79. lábjegyzetben szereplő szövegeket. Sem a holland kormány, sem a Bizottság nem elemzi saját javaslatainak következményeit a bizonyítékok közelsége szempontjából, mintha az a körülmény, hogy minden potenciálisan joghatósággal rendelkező szerv ugyanabban a tagállamban található, elegendő garanciát jelentene e tekintetben. A Stichting App Stores Claims csupán arra hivatkozik, hogy a rechtbank Amsterdam (amszterdami bíróság) és az ügy között szoros kapcsolat áll fenn (írásbeli észrevételeinek 2.13. pontja).
82      Az alábbiakban jelzettek sérelme nélkül: lásd a 139. és 140. pontot.
83      Fenti 66. pont.
84      Fenti 44. és 45. pont.
85      Olyan javaslatról van ugyanis szó, amely jelentős tudományos támogatást élvez, lásd: „The Reform of the Brussels I Regulation – Academic Position Paper”, amelyet a European Association of Private International Law (EAPIL) is megerősít, elérhető itt: https://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=4853421, 13. o.
86      Ezt a Bizottság a tárgyaláson hangsúlyozta.
87      Volvo ítélet, 35. pont.
88      Analógia útján: 2014. december 18‑i Sanders és Huber ítélet (C‑400/13 és C‑408/13, EU:C:2014:2461), 35. pont.
89      Volvo ítélet, 34. pont; 2022. június 30‑i Allianz Elementar Versicherung ítélet (C‑652/20, EU:C:2022:514), 56. pont.
90      Volvo ítélet, 37. pont.
91      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés a 7.13. és 7.16. pontjában az 1c) és 2c) kérdést az Rv e rendelkezésére összpontosítja, ezért azt követem.
92      1990. május 15‑i Hagen ítélet (C‑365/88, EU:C:1990:203, 17. pont); 2018. május 31‑i Nothartová ítélet (C‑306/17, EU:C:2018:360, 28. pont); 2021. október 6‑i TOTO és Vianini Lavori ítélet (C‑581/20, EU:C:2021:808, 68. pont).
93      1990. május 15‑i Hagen ítélet (C‑365/88, EU:C:1990:203), 20. pont; 2014. december 18‑i Sanders és Huber ítélet (C‑400/13 és C‑408/13, EU:C:2014:2461), 32. pont.
94      Elvileg az ellentmondás az eset körülményei között belföldi szinten jelentkezne. Egy tagállam határozata azonban – legalábbis hipotetikusan – kizárhatná az első tagállamban hozott határozat elismerését egy másik tagállamban, ha az összeegyeztethetetlen lenne ugyanezen állam korábbi, de ellenkező értelmű határozatával. Az 1215/2012/EU rendelet II. fejezetének 9. szakaszában foglalt rendelkezések, amelyek célja az „igazságszolgáltatás harmonikus működés[ének]” előmozdítása, a párhuzamos eljárások lehetőségének minimalizálására és a tagállamokban (vagy bizonyos esetekben harmadik országokban) hozott, egymásnak ellentmondó határozatok elkerülésére irányulnak.
95      Az 1215/2012 rendeletben több helyen is konkrétan megnyilvánul a jelen indítványban bemutatott, mind a felek, mind a társadalom egészének érdekét szolgáló jobb igazságszolgáltatásra való törekvés, lásd a 8. cikket és a II. fejezet 9. szakaszának rendelkezéseit.
96      Intuitív módon logikusan elgondolható, hogy a képviseleti keresethez kapcsolódó előnyök az egyéni keresethez képest az azonos tényekkel és azonos alperessel kapcsolatos, egymással összefüggő valamennyi követelés egyesítésével maximalizálhatók. A gyakorlatban azonban nem feltétlenül ez a helyzet. A kapcsolódó keresetek egyesítésének lehetséges hátrányos hatásairól lásd analógia útján: 2024. december 12‑i Rada Nadzorcza Getin Noble Bank és társai ítélet (C‑118/23, EU:C:2024:1013), 74. pont.
97      Ebben az összefüggésben figyelembe vehető, hogy a keresetek olyan ügyekre vonatkoznak‑e, amelyekkel kapcsolatban az (európai vagy nemzeti) jogalkotó a képviseleti keresetek igénybevételét támogatja, és különösen, hogy az eljárások egyesítése elősegíti‑e az e támogatás alapjául szolgáló végső célokat.