62013CC0004
MELCHIOR WATHELET
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2014. április 10. (
1
)
C‑4/13. sz. ügy
Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse
kontra
Susanne Fassbender‑Firman
(A Bundesfinanzhof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Szociális biztonság — 1408/71/EGK rendelet — A 76. cikk (2) bekezdése — Családi ellátások — Halmozódás elleni szabályok — Az ellátások iránti kérelem hiánya a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban — Az ellátások felfüggesztésének lehetősége”
I – Bevezetés
1.
A Bundesfinanzhof (Németország) által a Bíróság Hivatalához 2013. január 2‑án benyújtott jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel (
2
) módosított és naprakésszé tett, valamint a 2006. december 18‑i 1992/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (
3
) módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1408/71 rendelet) 76. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
2.
Ezt az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet az Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse (krefeldi munkaügyi ügynökség – családtámogatási pénztár, a továbbiakban: Familienkasse) között folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya egy családi támogatásra vonatkozó jogosultságot megállapító határozat 2006 júliusával történő hatályon kívül helyezése, valamint a 2006 júliusa és 2007 márciusa között (a továbbiakban: vitatott időszak) kifizetett családi támogatások visszatéríttetése.
3.
S. Fassbender‑Firman és férje fiuk után Németországban és Belgiumban jogosultak családi támogatásra. Az 1408/71 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában a Belga Királyság, az e család tagjainak lakóhelye szerinti tagállam illetékes elsődlegesen a családi ellátások megfizetését illetően, azok igazolatlan halmozódásának elkerülése érdekében. Ugyanakkor a vitatott időszakban S. Fassbender‑Firman Németországban családi támogatásban részesült gyermeke után, míg férje Belgiumban ezt nem kérte, és nem is részesült abban.
4.
A kérdést előterjesztő bíróság többek között azt kérdezi a Bíróságtól, hogy amennyiben a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban (Belga Királyság) nem nyújtottak be családi ellátás iránti kérelmet, a másik tagállam (Németországi Szövetségi Köztársaság) illetékes intézménye rendelkezik‑e az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése alapján mérlegelési jogkörrel a Németországban fizetett ellátásoknak a belga jogszabály által előírt összeg erejéig történő felfüggesztésére, és ha igen, milyen feltételek mellett.
II – Jogi háttér
A – Az uniós szabályozás
5.
Az 1408/71 rendelet 1. cikkének u) pontja szerint:
„i.
családi ellátások valamennyi természetbeni vagy pénzbeli ellátás […], amely célja a 4. cikk (1) bekezdésének h) pontjában előírt jogszabályok szerinti családi kiadások fedezése;
ii.
családi támogatások kizárólag a családtagok száma és szükség esetén a családtagok életkora alapján rendszeres időszakonként fizetendő pénzbeli ellátás”.
6.
Az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének h) pontja értelmében e rendelet alkalmazandó a családi ellátásokra vonatkozó szociális biztonsági ágat érintő valamennyi jogszabályra.
7.
Az 1408/71 rendelet „Munkavállalók vagy önálló vállalkozók, akiknek családtagjai az illetékes államon kívüli tagállam területén rendelkeznek lakóhellyel” című 73. cikke értelmében:
„Egy tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozó munkavállaló vagy önálló vállalkozó jogosult más tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjai után az előbbi tagállam jogszabályai szerinti családi ellátásokra, mintha családtagjai ezen állam területén rendelkeznének lakóhellyel, a VI. melléklet rendelkezéseire is figyelemmel.”
8.
Az 1408/71 rendelet „Az illetékes állam jogszabályai és a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai alapján családi ellátásokra való jogosultságok halmozódására vonatkozó elsőbbségi szabályok” című 76. cikkének az alapeljárás tényállására alkalmazandó változata a következőképpen szólt:
„(1)   Ha ugyanazon időszak folyamán ugyanazon családtag után és valamely foglalkozás folytatásának indokával [helyesen: kereső tevékenység folytatása alapján] a családi ellátásokat a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai írják elő, a másik tagállam jogszabályaival összhangban járó családi ellátásokra való jogosultságot – ha a 73. vagy 74. cikk ezt előírja [helyesen: adott esetben a 73. vagy 74. cikk alkalmazásával] – az első tagállam jogszabályaiban előírt összeg erejéig felfüggesztik.
(2)   Ha az ellátásokra vonatkozó kérelmet nem a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nyújtották be [helyesen: Ha ellátásokra vonatkozó kérelmet a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtanak be], a másik tagállam illetékes intézménye ugyanúgy alkalmazhatja az (1) bekezdés rendelkezéseit, mintha az ellátásokat az első tagállamban nyújtották volna [helyesen: nyújtanák].”
B – A vitatott időszak során hatályos német nemzeti jogi háttér
9.
A jövedelemadóról szóló német törvény (Einkommensteuergesetz, a továbbiakban: EStG) „Gyermekek után járó egyéb ellátások” címet viselő 65. §‑a a következőképpen rendelkezett:
„(1)   A családi támogatások nem nyújthatók olyan gyermek után, aki az alábbi ellátások bármelyikében részesül, vagy aki az alábbi ellátások bármelyikében részesülne abban az esetben, ha ezt kérelmezné:
1.
a balesetbiztosítás területére vonatkozó jogszabályokban előírt gyermekek után járó támogatások vagy a nyugdíj‑biztosítási jogszabályok alapján nyújtott pénzbeli támogatások;
2.
külföldön nyújtott olyan, gyermekek után járó ellátások, amelyek hasonlóak a családi támogatásokhoz vagy az 1. pontban említett ellátások bármelyikéhez;
[...]”
10.
Az eltartott gyermekek után járó családi támogatásról szóló német törvény (Bundeskindergeldgesetz, a továbbiakban: BKGG), „Gyermekek után járó egyéb ellátások” címet viselő 4. §‑a szerint:
„A családi támogatások nem nyújthatók olyan gyermek után, aki az alábbi ellátások bármelyikében részesül, vagy aki az alábbi ellátások bármelyikében részesülne abban az esetben, ha ezt kérelmezné:
1.
a balesetbiztosítás területére vonatkozó jogszabályokban előírt gyermekek után járó támogatások vagy a nyugdíj‑biztosítási jogszabályok alapján nyújtott pénzbeli támogatások;
2.
Németországon kívül nyújtott olyan, gyermekek után járó ellátások, amelyek hasonlóak a családi támogatásokhoz vagy az 1. pontban említett ellátások bármelyikéhez;
[...]”
III – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11.
S. Fassbender‑Firman, német állampolgár, és belga állampolgár férje fiúgyermeke 1995‑ben született. S. Fassbender‑Firman Németországban társadalombiztosításijárulék‑köteles munkát végez. S. Fassbender‑Firman férje munkanélküli volt, majd 2006 novemberétől egy belga munkaerő‑kölcsönző cégnél dolgozott. A család korábban Németországban élt, 2006 júniusában azonban Belgiumba költözött, és azóta ott rendelkezik lakóhellyel. S. Fassbender‑Firman Németországban továbbra is családi támogatásban részesült gyermeke után, míg férje Belgiumban nem kérte családi támogatás folyósítását, és nem is részesült abban.
12.
Amikor a Familienkasse tudomást szerzett a család Belgiumba költözéséről, 2006 júliusával hatályon kívül helyezte a családi támogatásra vonatkozó jogosultságot megállapító határozatot, és kérte ettől az időponttól az egész vitatott időszakra folyósított családi támogatás visszatérítését. A Familienkasse azt az álláspontot képviselte, hogy S. Fassbender‑Firman a német szabályozás alapján a vitatott időszakra jogosult volt a családi támogatásra, azonban Belgiumban is fennállt a családi támogatásra való jogosultság. Ez a Familienkasse szerint 2006 júliusától szeptemberéig havi 77,05 eurót, 2006 októberétől 2007 márciusáig pedig havi 78,59 eurót tett ki. A Familienkasse szerint az 1408/71 rendelet 76–79. cikkének alkalmazásában a német családi támogatásra való jogosultságot a belga családi támogatás összegének erejéig fel kell függeszteni, és csak a Németországban, illetve Belgiumban járó összegek különbözete folyósítható. A Familienkasse szerint az, hogy a Belgiumban előírt családi támogatások folyósítását nem kérték, az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése szerint nem releváns, mivel e rendelkezés éppen azt hivatott megakadályozni, hogy megkerüljék az 1408/71 rendelet illetékességi rendszerét azáltal, hogy a biztosított lemond a családi támogatás iránti kérelem benyújtásáról.
13.
A Finanzgericht (adóügyi bíróság), amelyhez S. Fassbender‑Firman fordult, megállapította a hatályon kívül helyezésre és a családi támogatások visszatéríttetésére vonatkozó határozat jogellenességét. Álláspontja szerint a Familienkasse nem gyakorolta a számára az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése által biztosított mérlegelési jogkört. A Finanzgericht szerint ugyanis (
4
) a – nem kért – belga családi támogatás német családi támogatásba történő beszámításának jogkövetkezményét az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése az 1408/71 rendelet 76. cikkének (1) bekezdésétől eltérően a Familienkasse mérlegelési jogkörébe utalja. Másként fogalmazva e határozatot nem mérlegelést nem engedő jogkörben hozzák. Ezenkívül a német adóügyi perrendtartás (Finanzgerichtsordnung) 102. §‑ának első mondatát alkalmazva úgy ítélte meg, hogy a mérlegelési jogkörben hozott hatósági határozatok csak korlátozott bírósági felülvizsgálat alá esnek.
14.
A Finanzgericht ítéletével szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz előterjesztett fellebbezésében a Familienkasse arra hivatkozik, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése nem biztosít a német adó‑ és társadalombiztosítási jog értelmében vett mérlegelési jogkört a hatóság számára a tényekből levont jogi következmények vizsgálata során. Álláspontja szerint az 1408/71 rendelet 76. cikkének (1) bekezdése a családi ellátásokra való jogosultságok halmozódásával kapcsolatos problémák megoldására vonatkozó alapvető szabályokat rögzíti.
15.
A Familienkasse szerint ebből az alapeljárásban az következik, hogy a német családi ellátásra való jogosultságot fel kell függeszteni a családi támogatások azon összegének erejéig, amelyet S. Fassbender‑Firman a lakóhely szerinti országban igényelhet. Ez álláspontja szerint azt jelenti, hogy jóllehet főszabály szerint fennáll a családi ellátásokra való jogosultság, azt a fentiek szerint automatikusan fel kell függeszteni.
16.
Ennek alapján a Familienkasse úgy véli, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdésében szereplő „alkalmazhatja” ige nem értelmezhető a közigazgatás számára mérlegelési jogkört biztosító szabályként, hanem azt pusztán csak azt jelenti, hogy annak a tagállamnak, amelynek ellátását felfüggesztették, csak a családi ellátás rá eső részét kell folyósítania, abban az esetben is, ha a család lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtottak be családi ellátás iránti kérelmet.
17.
Ezzel szemben S. Fassbender‑Firman – a Finanzgerichthez hasonlóan – úgy véli, hogy a külföldön előírt családi támogatás beszámítása az 1408/71 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában a Familienkasse mérlegelési jogkörébe tartozik.
18.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az 1408/71 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének célja, hogy mérlegelési jogkört biztosítson az illetékes intézmény számára a tekintetben, hogy alkalmazza‑e az e rendelet 76. cikkének (1) bekezdését akkor, ha nem nyújtottak be ellátásokra vonatkozó kérelmet a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban, és ezáltal részben vagy egészben felfüggeszti‑e az általa fizetendő családi ellátásokra fennálló jogosultságot. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy többek között az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése keletkezésének történetéből az tűnik ki, hogy e rendelkezés a család lakóhelye szerinti tagállamban az ellátásokra vonatkozó kérelem benyújtása elmaradásának különleges esetére vonatkozó különös szabály. A jogalkotó a (2) bekezdésnek az 1408/71 rendelet 76. cikkébe illesztésével kifejezetten a Bíróság korábbi ítélkezési gyakorlatára (
5
) kívánt reagálni, amely szerint az ellátásokra vonatkozó kérelemnek a család lakóhelye szerinti tagállamban történő benyújtása elmaradásának esetén a foglalkoztatás szerinti tagállamban nem függeszthető fel a családi támogatásra való jogosultság.
19.
A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor rámutat, hogy a német jogértelmezés szerint a ‑hat/het képző törvény‑ vagy rendeletszövegben történő használata nem feltétlenül jelenti azt, hogy a közigazgatás mérlegelési jogkörrel rendelkezik. A ‑hat, ‑het képzőt a „jogosult” vagy „hatáskörrel rendelkezik” kifejezések szinonimájaként használják. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ha az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése mérlegelési jogkört biztosít az illetékes intézmény számára azt illetően, hogy az ellátásokra vonatkozó kérelemnek a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban történő benyújtása hiányában alkalmazza‑e a rendelet 76. cikkének (1) bekezdését, azt kell tisztázni, hogy az intézménynek milyen megfontolásokra kell alapítania a határozatát. Ehhez hozzáteszi, hogy ha az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése mérlegelési jogkört biztosít az illetékes intézmény számára, akkor felmerül a bírósági felülvizsgálati hatáskör terjedelmének kérdése.
20.
E körülmények között a Bundesfinanzhof úgy határozott, hogy a jogvita eldöntése érdekében az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„(1)
Úgy kell‑e értelmezni az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdését, hogy a foglalkoztatás szerinti tagállam illetékes intézményének mérlegelési jogkörébe tartozik az 1408/71 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének alkalmazása, ha a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtanak be az ellátásokra vonatkozó kérelmet?
(2)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: a foglalkoztatás szerinti tagállamnak a családi ellátások tekintetében illetékes intézménye mely mérlegelési szempontok alapján alkalmazhatja az 1408/71 rendelet 76. cikkének (1) bekezdését ugyanúgy, mintha az ellátásokat a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nyújtanák?
(3)
Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: mennyiben tartozik bírósági felülvizsgálat alá az illetékes intézmény mérlegelési jogkörben hozott határozata?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
21.
Írásbeli észrevételeket a Görög Köztársaság és az Európai Bizottság terjesztett elő. A Bíróság írásbeli kérdést tett fel a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, amelyre az a megadott határidőn belül válaszolt.
22.
A tárgyalást 2014. március 5‑re tűzték ki. Egy olyan kérdés mellett, amely kapcsán a Bizottságot a tárgyaláson való válaszadásra hívták fel, a feleket és az érdekelteket felkérték, hogy annak során tegyenek észrevételt a Bizottság írásbeli észrevételeiben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adandó válasz kapcsán javasolt elemeket illetően. E kérdéseket annak reményében tették fel, hogy a tárgyalás során bizonyos megfontolások merülnek fel, számítva többek között az alapeljárás felei és a Németországi Szövetségi Köztársaság esetleges részvételére, amelyek nem terjesztettek elő írásbeli észrevételeket.
23.
Ugyanakkor mivel csak a Bizottság fejezte ki részvételi szándékát, a tárgyalást törölték, és a Bizottságnak szóbeli válasz céljából feltette kérdést írásbeli választ igénylő kérdéssé alakították, amelyre a válasz 2014. március 10‑én érkezett meg a Bírósághoz.
V – Elemzés
A – Érvelés
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
24.
A Görög Köztársaság úgy véli, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdését nem úgy kell értelmezni, hogy a foglalkoztatás szerinti tagállam illetékes intézményének mérlegelési jogkörébe tartozik az 1408/71 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének alkalmazása akkor, ha a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtanak be az ellátásokra vonatkozó kérelmet. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint uniós szintű harmonizáció hiányában az összes tagállam szabadon határozhatja meg a társadalombiztosítási ellátás odaítélésének feltételeit, akárcsak ezen ellátás összegét és folyósításának időtartamát. (
6
)
25.
Ennélfogva, a Görög Köztársaság szerint, bár az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése nem terjeszti ki ipso iure a családi ellátásokhoz való jog halmozódásának tilalmát azokra az esetekre, amikor semmilyen kérelmet sem nyújtottak be a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban, e rendelkezés egyáltalán nem tiltja a foglalkoztatás szerinti tagállam számára, hogy közvetlenül szabályozza a kérdést, meghozva a jogalkotói döntést valamelyik lehetőség mellett.
26.
A Bizottság úgy véli, hogy az 1408/71 rendelet szövege és különösen az „alkalmazhatja” kifejezés használata arra utal, hogy a rendelet 76. cikkének (2) bekezdése egy felhatalmazó rendelkezés. Álláspontja szerint az, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikkének értelmezése és alkalmazása lehetővé teszi több „szempont” felvázolását, a tagállamok felhatalmazása mellett szól. A Bizottság megjegyzi, hogy az uniós jogalkotó mind az 1408/71 rendelet 76. cikkének (1) bekezdésében, mind a 118/97 rendelettel módosított és naprakésszé tett, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1972. március 21‑i 547/1972/EGK tanácsi rendelet (HL L 74., 1. o.) 10. cikkében elfogadott a családi ellátásokra vonatkozó olyan rendelkezéseket, amelyek nem hagynak semmilyen választási lehetőséget az érintett intézmények számára. Az 1408/71 rendelet 76. cikkében az „alkalmazhatja” kifejezés használata a contrario szükségképpen azt jelenti, hogy az előírt jogkövetkezmény nem automatikus.
27.
A Bizottság ugyanakkor úgy véli, hogy az adóalanyok családi ellátásokra való jogosultsága nem utalható a hatóság mérlegelési jogkörébe, hanem azt a tagállamok jogalkotóinak kell világos és egyértelmű módon szabályozniuk. Álláspontja szerint ugyanis a diszkrecionális jogkörben hozott határozatra a hatóságnak irányt mutató szempontok hiányában nincs lehetőség. Családpolitikai szempontból nem kívánatos, és nem is képzelhető el, hogy a családtámogatások fontos kérdését a hatóság mérlegelési jogkörébe utalják.
28.
E tekintetben a Bizottság rámutat, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely ellátás akkor tekinthető szociális biztonsági ellátásnak, ha azt jogszabályban meghatározott helyzetben a jogosult személyes szükségletének bármiféle egyedi és diszkrecionális mérlegelése nélkül nyújtják, és az 1408/71 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében kifejezetten felsorolt kockázatok valamelyikét fedezi. A Bizottság szerint, ha az ellátást jogszabályban kell meghatározni, akkor ugyanennek kell vonatkoznia az esetleges csökkentésre is, amely nem tartozhat a tagállami intézmény mérlegelési jogkörébe.
29.
A Bíróság írásbeli kérdésére adott válaszában a Bizottság kijelentette, hogy nem állt rendelkezésére pontos információ a jogalkotónak az 1408/71 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének beillesztésével kapcsolatos szándékát illetően. Az 1408/71 rendelet módosítására irányuló bizottsági javaslat [COM(88) 27 végleges], amelyet a Bizottság 1988. február 5‑én terjesztett az Európai Unió Tanácsa elé, nem tartalmazta az említett 76. cikk módosítását, amelyet a Tanács később fogadott el. A Bizottság feltételezi, hogy e módosítással a Tanács a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatára kívánt reagálni, és különösen a Salzano‑ítéletre (EU:C:1984:343), a Ferraioli‑ítéletre (EU:C:1986:168), és a Kracht‑ítéletre (EU:C:1990:279). A Bizottság nem válaszolt a Bíróság azon kérdésére, hogy a jogalkotó az illetékes intézményre kívánta‑e ruházni az 1408/71 rendelet 76. cikke (1) bekezdése közvetlen alkalmazásának lehetőségét, beérte az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre adott észrevételei nagyjából történő megismétlésével. Hozzátette, hogy az esetről esetre történő értékelést kizáró kötelező elsőbbségi szabály a munkavállalók szabad mozgása elvének aránytalan korlátozását jelentené.
2. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
30.
A Bizottság, amely egyedüliként terjesztett elő észrevételeket e kérdést illetően, úgy véli, hogy az illetékes intézménynek, mielőtt felfüggesztené kifizetéseit, vagy, mint a jelen ügyben, a saját, magasabb összegű ellátása és a lakóhely szerinti állam alacsonyabb összegű ellátása különbségére korlátozná azokat, meg kell győződnie arról, hogy négy feltétel teljesült‑e. Először, tájékoztatnia kell a szülőket és különösen az illetékessége alá tartozó szülőt, hogy a lakóhely szerinti tagállamban jogosult a családi ellátásokra. Másodszor, meg kell győződnie arról, hogy a családi ellátásokhoz való jog legalább elvben létezik a lakóhely szerinti tagállamban. Harmadszor, a jogosult szülőknek határidőt kell biztosítania arra, hogy teljesítsék a lakóhely szerinti tagállami rendelkezések alapján különösen a megfelelő kérelem benyújtásához szükséges alakiságokat. Negyedszer, pontos információkkal kell rendelkeznie a lakóhely szerinti tagállamban a jog megnyílásának feltételeit és összegét illetően, mivel ilyen információk hiányában nem lesz képes helyesen kiszámítani a két összeg közötti különbséget. Az illetékes intézmény csak e feltételek teljesülése után – valamint ha a kérelem mindennek ellenére továbbra is hiányzik a lakóhely szerinti tagállamban – élhet az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdésében foglalt felhatalmazással. A Bizottság szerint ideális esetben valamennyi fenti feltételnek szerepelnie kell az illetékes tagállam jogszabályában.
3. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
31.
E kérdést illetően senki nem terjesztett elő észrevételt.
B – Értékelés
1. A szóban forgó jogszabállyal kapcsolatos előzetes észrevételek
32.
A kérdést előterjesztő bíróság kérdései az 1408/71 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének (
7
) értelmezésére vonatkoznak, és különösen arra, hogy e rendelkezés mérlegelési jogkört ruház‑e az illetékes intézményre abban a tekintetben, hogy alkalmazza‑e az 1408/71 rendelet 76. cikkének (1) bekezdése által előírt halmozódás elleni szabályt, ha a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtanak be az ellátásokra vonatkozó kérelmet.
33.
Arra is rá kell mutatni, hogy az 1408/71 rendelet helyébe a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 166., 1. o.) lépett, amelyet 2010. május 1‑jétől kell alkalmazni, amely időponttól az 1408/71 rendelet már nem alkalmazható. Figyelemmel azonban arra, hogy az alapeljárás tényállása a 883/2004 rendelet hatálybalépését megelőzően valósult meg, ratione temporis továbbra is az 1408/71 rendelet alkalmazandó e jogvitára. Arra is rámutatok, hogy mivel az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdését nem emelték át a 883/2004 rendeletbe, a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezés igen korlátozott hasznosságot képvisel a jövő szempontjából.
34.
A családi ellátások halmozódása esetén alkalmazandó elsőbbségi szabályokat jelenleg a 883/2004 rendelet 68. cikke tartalmazza, amelynek (2) bekezdése többek között azt írja elő, hogy halmozódó jogosultságok esetében a családi ellátásokat az elsőbbséget élvezőként kijelölt jogszabályoknak megfelelően nyújtják, és az egyéb összeütköző jogszabály(ok)ból adódó családi ellátásokra való jogosultságot az előbb említett jogszabályok által előírt összegig felfüggesztik, és szükség esetén különbözeti kiegészítést nyújtanak az ezt meghaladó összegre. Ugyanezen rendelet 68. cikkének (3) bekezdése azt írja elő, hogy ha családi ellátások iránti kérelmet nyújtanak be azon tagállam illetékes intézményéhez, amelynek a jogszabályait alkalmazni kell, de nem elsőbbség alapján, az intézmény haladéktalanul továbbítja a kérelmet azon tagállam illetékes intézményéhez, amelynek a jogszabályai az elsőbbség alapján alkalmazandók, tájékoztatja az érintett személyt és szükség esetén biztosítja az említett (2) bekezdés szerinti különbözeti kiegészítést. Ezenkívül azon tagállam illetékes intézménye, amelynek a jogszabályait az elsőbbség alapján alkalmazni kell, a kérelmet úgy kezeli, mintha azt közvetlenül hozzá nyújtották volna be, és az ilyen kérelemnek az első intézményhez történő benyújtása napját az elsőbbségi intézményhez történő benyújtás napjának tekintik.
35.
A kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések megválaszolása előtt álláspontom szerint érdemes felidézni az 1408/71 rendelet releváns, az alapeljárás tényállására alkalmazandó rendelkezéseit.
2. A jelen ügyben alkalmazható rendelkezések felidézése
36.
Az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében egy tagállam területén alkalmazott személy, mint S. Fassbender‑Firman, e tagállam (a jelen esetben a Németországi Szövetségi Köztársaság) jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam (a jelen esetben a Belga Királyság) területén rendelkezik lakóhellyel. (
8
) S. Fassbender‑Firman tehát szociális biztonsági szempontból a német jog rendelkezéseinek hatálya alá tartozott. Az 1408/71 rendelet 73. cikke szerint egy tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozó munkavállaló úgy jogosult más tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjai után az előbbi tagállam jogszabályai szerinti családi ellátásokra, mintha családtagjai ezen tagállam területén rendelkeznének lakóhellyel. (
9
) Ebből következően S. Fassbender‑Firman jogosult volt fia után a német családi ellátásokra a vitatott időszak során.
37.
Ezenkívül S. Fassbender‑Firman férje a vitatott időszak során, ugyanazon gyermek vonatkozásában megfelelt a családi ellátások biztosítása belga jogszabályok szerinti feltételeinek, először mint regisztrált munkanélküli, később pedig mint Belgiumban keresőtevékenységet folytató személy.
38.
Az 1408/71 rendelet 76. cikkének maga a címe értelmében „[a]z illetékes állam jogszabályai és a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai alapján családi ellátásokra való jogosultságok halmozódására vonatkozó elsőbbségi szabályokat” foglalja magában. E rendelkezés szövegéből kitűnik, hogy az egyrészt a különösen e rendelet 73. cikke szerinti, másrészt a családtagok lakóhelye szerinti állam jogszabályai szerinti, a keresőtevékenység gyakorlására tekintettel járó családi ellátásokra való jogosultságok halmozódására vonatkozik. (
10
)
39.
Mivel a szóban forgó német és a belga szociális biztonsági szabályozások párhuzamos alkalmazása a jelen ügyben a családi ellátásokhoz való jogok halmozódásához, vagyis a családi kiadások túlkompenzálásához vezethet, (
11
) figyelemmel arra, hogy S. Fassbender‑Firman és férje németországi és belgiumi keresőtevékenységük alapján is jogosultak voltak a családi ellátásokra, családi ellátásokhoz való jogukat az 1408/71 rendelet 76. cikkében szereplő halmozódás elleni rendelkezések alapján kell megítélni.
40.
E 76. cikk (1) bekezdésének alkalmazásában az, hogy S. Fassbender‑Firman férje keresőtevékenységet folytat a családtagok lakóhelyének tagállamában, főszabály szerint felfüggeszti a német jogszabály által előírt családi ellátásokhoz való jogot a belga jogszabály által előírt családi ellátások összegének erejéig. (
12
) A Belga Királyság ugyanis elsőbbség alapján illetékes a szóban forgó családi ellátások megfizetése tekintetében, a Németországi Szövetségi Köztársaságnak pedig adott esetben különbözeti kiegészítést kell fizetnie.
41.
Fontos ugyanakkor emlékeztetni arra, hogy az alapeljárásban S. Fassbender‑Firman férje nem nyújtott be családi ellátások iránti kérelmet Belgiumban a vitatott időszak vonatkozásában, és nem is részesült azokban. E mulasztás okait nem közölték a Bírósággal. Ezenkívül nincs tudomásom arról sem, hogy a vitatott időszakra vonatkozó belga ellátások továbbra is megfizethetők‑e S. Fassbender‑Firman férje részére, amennyiben ilyen irányú kérelmet terjeszt elő, vagy pedig egy ilyen elkésett kérelem elévültnek tekintendő. A jelen ügyben az információk hiányát hangsúlyozta, sőt, súlyosbította az a tény, hogy sem a Familienkasse, sem S. Fassbender‑Firman, sem a Németországi Szövetségi Köztársaság, sem pedig a Belga Királyság nem nyújtott be írásbeli észrevételeket, illetve nem jelezte a Bíróság által kitűzött tárgyaláson való részvételre irányuló szándékát. Ez az alapeljárás felei, illetve a Németországi Szövetségi Köztársaság által tanúsított érdektelenség az alapügy tényállásának múltbeli jellegéhez (az 2006‑ban, illetve 2007‑ben valósult meg), a szóban forgó igen csekély összegekhez, valamint ahhoz a tényhez köthető, hogy az a rendelkezés, amelynek értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság kéri, 2010. május 1‑je óta nem hatályos, és azt a 883/2004 rendelet nem vette át.
3. Az 1408/71 rendelet 76. cikkének értelmezése
42.
Az 1408/71 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlatból ugyanis kitűnik, hogy annak érdekében, hogy a családi ellátásokra való jogosultságot valamely tagállam jogszabálya alapján meglévőnek lehessen tekinteni, ezen állam jogának el kell ismernie az ellátásnak az ezen államban dolgozó családtag javára történő kifizetésre való jogosultságot. E jog gyakorlásához szükséges tehát, hogy az érdekelt személy valamennyi, az említett állam jogszabályai által előírt formai és tartalmi feltételnek megfeleljen, amelyek között adott esetben szerepelhet az a feltétel is, hogy előzetes kérelmet terjesszen elő az ilyen ellátások kifizetése érdekében. (
13
)
43.
A Ragazzoni‑ítélet (134/77, EU:C:1978:88) alapjául szolgáló ügyben a Bíróság kifejtette, hogy a 76. cikk (1) bekezdése kivételt képez az említett rendelet 73. cikkében szereplő főszabály alól, valamint hogy e rendelkezés csak a halmozódás lehetőségének korlátozását célozza. (
14
) A foglalkoztatás szerinti tagállamban fizetendő családi ellátásokhoz való jog felfüggesztésére tehát csak akkor kerül sor, ha tényleges halmozódás áll fenn a családtagok lakóhelye szerinti tagállam családi ellátásaival, ami azt feltételezi, hogy ezeket az ellátásokat ténylegesen nyújtották, tehát kérték is ebben az államban. (
15
)
44.
A fenti megfontolásokból az következik, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában, annak a Bíróság általi értelmezése szerint S. Fassbender‑Firman családi ellátásokra vonatkozó, e rendelet 73. cikkén alapuló jogosultsága Németországban nem függeszthető fel, azért, mert a családi ellátásokat nem nyújtották (
16
) Belgiumban, a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban, mivel ott nem kérték azokat. (
17
)
45.
Az 1408/71 rendelet 76. cikkének a 3427/89 rendelet által beillesztett (2) bekezdése változtat ezen a megállapításon?
46.
E rendelkezés szövege szerint, amennyiben ellátásokra vonatkozó kérelmet a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtanak be, a másik tagállam „illetékes intézménye” ugyanúgy „alkalmazhatja” az 1408/71 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének rendelkezéseit, mintha az ellátásokat az első tagállamban nyújtanák, vagyis felfüggesztheti az utóbbi tagállamban fizetendő családi támogatásokhoz való jogot a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai által előírt összeg erejéig.
47.
Ellentétben a Familienkasse által a kérdést előterjesztő bíróság előtt hivatkozott érveléssel, úgy vélem, hogy e rendelkezésben az „alkalmazhatja” kifejezés használata egyértelműen arra utal, hogy a foglalkoztatás tagállamában fizetendő családi ellátásokhoz való jog felfüggesztése nem kötelező. Ebből következik, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi, de nem írja elő az ilyen felfüggesztést.
48.
Szövegezéséből egyértelműen kitűnik, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése elismeri az ilyen felfüggesztés lehetőségét az ellátások tényleges halmozódása hiányában is.
49.
E rendelkezés tehát lehetővé teszi a migráns munkavállaló, illetve az ő jogán jogosultak megfosztását a valamely tagállam jogszabályai alapján nyújtott ellátásokhoz való jogától, azzal a következménnyel, hogy alacsonyabb összegű családi ellátásban részesülnek, mint a foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabálya, valamint a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabály által előírt összeg. (
18
) Egy ilyen eltérést álláspontom szerint megszorítóan kell értelmezni, vagyis az nem lehet kötelező.
50.
E szakaszban meg kell vizsgálni, hogy ki élhet e lehetőséggel és milyen feltételek mellett. Úgy vélem, hogy e kérdések összekapcsolódnak, és azokat az állandó ítélkezési gyakorlat fényében kell megvizsgálni, amely azt mondja ki, hogy az 1408/71 rendelet értelmében vett szociális biztonsági ellátást jogilag meghatározott helyzetben a jogosult személyes szükségletének bármiféle egyedi és diszkrecionális mérlegelése nélkül nyújtják, és az 1408/71 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében kifejezetten felsorolt kockázatok valamelyikét fedezi. (
19
)
51.
Az a követelmény, hogy a családi ellátásokat jogilag meghatározott helyzetben nyújtsák, nem csak azt jelenti, hogy az ellátások nyújtását szabályozó feltételeket kell az illetékes tagállam, a mi esetünkben a foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabályaiban meghatározni, hanem adott esetben a felfüggesztésükre vonatkozó feltételeket is. E tekintetben rámutatok, hogy az 1408/71 rendelet 1. cikkének j) pontja úgy rendelkezik, hogy „jogszabályok a 4. cikk (1) […] bekezdésében érintett szociális biztonsági rendszerekkel és ágakkal […] kapcsolatos, törvényi, rendeleti és egyéb rendelkezések, valamint az egyes tagállamok meglévő vagy jövőbeni végrehajtási intézkedései”.
52.
Következésképpen az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdése az uniós jogban egy felhatalmazó rendelkezés, ahogy az a jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság és a Bizottság észrevételeiben is szerepel. E felhatalmazás lehetővé teszi a „foglalkoztatás helye szerinti állam” (
20
) számára, hogy jogszabályaiban előírja a családi ellátásokhoz való jog illetékes intézmény általi felfüggesztését, amennyiben nem nyújtottak be a családtagok lakóhelye szerinti államban az ezen ellátások igénybevételére irányuló kérelmet. Ebből következik, hogy amennyiben nem nyújtottak be a családtagok lakóhelye szerinti államban semmilyen, az ezen ellátásokra vonatkozó kérelmet, a foglalkoztatási szerinti tagállam illetékes intézménye csak akkor alkalmazhatja az 1408/71 rendelet 76. cikkének (1) bekezdését, ha a foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabálya kifejezetten és egyértelműen tartalmazza ezt a lehetőséget.
53.
Csak az ilyen típusú rendelkezés képesek ugyanis biztosítani a nyilvánosság minimális tájékoztatását. Ahogy arra megalapozottan mutat rá a Bizottság, az adóalanyok családi ellátásokra való jogosultsága nem utalható az illetékes intézmény mérlegelési jogkörébe.
54.
A jogbiztonság és átláthatóság követelménye azt írja elő, hogy a migráns munkavállalók, és az ő jogukon jogosultak jogi helyzete kellően pontos és egyértelmű legyen ahhoz, hogy nem csak valamennyi jogukat, hanem adott esetben e jogok korlátozásait is megismerhessék. (
21
)
4. A szóban forgó nemzeti szabályozásról
55.
Röviden meg kell vizsgálni, hogy az olyan nemzeti rendelkezések, mint az EStG 65. §‑a és a BKGG 4. §‑a, megfelelnek‑e az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdésében szereplő felhatalmazási feltételeknek.
56.
A Németországi Szövetségi Köztársaság lényegében arra mutat rá, hogy a Bíróság Hudzinski és Wawrzyniak ítéletének (C‑611/10 és C‑612/10, EU:C:2012:339) alapjául szolgáló ügyben az EStG 65. §‑át és a BKGG 4. §‑át az uniós joggal összeegyeztethető módon értelmezték és alkalmazták. A felfüggesztés e cikkekben egyértelműen szerepel, ahogy a külföldön nyújtott, alacsonyabb összegű családi támogatások, és a magasabb összegű nemzeti támogatások közötti esetleges különbség folyósítása is. E tagállam úgy véli, hogy e tekintetben az illetékes intézmény semmilyen mérlegelési jogkörrel sem rendelkezik.
57.
Úgy vélem, – azzal, hogy ezt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia – a Bíróság elé terjesztett iratokból az tűnik ki, hogy az olyan rendelkezések, mint az EStG 65. §‑a és a BKGG 4. §‑a megfelelnek az uniós jog által az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdésében szereplő felhatalmazás gyakorlása érdekében előírt jogbiztonsági és az átláthatósági követelményeknek, és biztosítják a különbözeti kiegészítés esetleges megfizetését. (
22
)
5. A felfüggesztés további feltételeinek esetleges követelményéről
58.
Vissza kell térnem a Bizottság azon feltételekkel kapcsolatos észrevételeire, amelyeknek álláspontja szerint teljesülniük kell, mielőtt a családi ellátásokat az 1408/71 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában felfüggesztenék. (
23
)
59.
Álláspontom szerint a Bizottság által kellő részletességgel leírt feltételek részben a 883/2004 rendelet 68. cikke (3) bekezdésének kikötésein alapulnak, (
24
) amelyek célja az azon tagállamban fizetendő családi ellátásokhoz való jogok védelme, amelynek jogszabályait elsőbbség alapján alkalmazni kell, amennyiben az ezen ellátásokra vonatkozó kérelmet nyújtanak be a nem elsőbbségi tagállam illetékes intézményéhez.
60.
Meg kell állapítani, hogy ezek a Bizottság által javasolt pontos feltételek egyértelműen hiányoznak az 1408/71 rendelet 76. cikkének (2) bekezdéséből, és nem eredményezhetik visszaható jelleggel az e rendelkezés által előírt felhatalmazás korlátozását.
61.
Figyelemmel a fentiek összességére, úgy vélem, hogy az illetékes intézmény nem rendelkezik semmilyen mérlegelési jogkörrel azzal kapcsolatban, hogy az 1408/71 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában felfüggeszti‑e a családi ellátásokat. E rendelkezés arra hatalmazza fel a foglalkoztatás szerinti tagállamot, hogy jogszabályaiban írja elő a családi ellátásokhoz való jog illetékes intézmény általi felfüggesztését, amennyiben a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtanak be ezen ellátásokra vonatkozó kérelmet. A foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabályának egyértelműen körül kell határolnia e lehetőség alkalmazási körét. Úgy vélem, hogy a Bizottság által a Bíróság feltett kérdésére adott írásbeli válaszban javasolt „esetről esetre történő” értékelés (
25
) nemcsak az illetékes intézmény ezzel kapcsolatos mérlegelési jogkörének hiányára vonatkozó korábbi írásbeli észrevételeivel ellentétes, (
26
) hanem magának a szociális biztonsági ellátásnak az 1408/71 rendelet értelmében vett fogalmával (
27
) is.
62.
A fentiek, és különösen az illetékes intézmény érintett kérdéssel kapcsolatos mérlegelési jogkörének hiányára figyelemmel úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által feltett második és harmadik kérdésre nem szükséges válaszolni.
VI – Végkövetkeztetések
63.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszoljon a Bundesfinanzhofnak:
Az illetékes intézmény nem rendelkezik semmilyen mérlegelési jogkörrel azzal kapcsolatban, hogy az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel módosított és naprakésszé tett, és a 2006. december 18‑i 1992/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 76. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában felfüggeszti‑e a családi ellátásokat. E rendelkezés arra hatalmazza fel a foglalkoztatás szerinti tagállamot, hogy jogszabályaiban írja elő a családi ellátásokhoz való jog illetékes intézmény általi felfüggesztését, amennyiben a családtagok lakóhelye szerinti tagállamban nem nyújtanak be ezen ellátásokra vonatkozó kérelmet. A foglalkoztatás szerinti tagállam jogszabályának egyértelműen körül kell határolnia e lehetőség alkalmazási körét.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	HL 1997. L 28., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. o.
(
3
)	HL 2006. L 392., 1. o.
(
4
)	Ellentétben a Familienkasse által képviselt állásponttal.
(
5
)	Salzano‑ítélet, C‑191/83, EU:C:1984:343, Ferraioli‑ítélet, C‑153/84, EU:C:1986:168, és Kracht‑ítélet, C‑117/89, EU:C:1990:279.
(
6
)	Klöppel‑ítélet, C‑507/06, EU:C:2008:110, 16. pont, és Xhymshiti‑ítélet, C‑247/09, EU:C:2010:698, 43. pont.
(
7
)	E rendelkezést a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK rendelet és az 574/72 rendelet módosításáról szóló, 1989. október 30‑i 3427/89/EGK tanácsi rendelet (HL L 331., 1. o.) illesztette be, és azt 1990. május 1‑jétől kellett alkalmazni. E rendelkezés célját nem fejtették ki a 3427/89 rendelet preambulumbekezdéseiben. Ezenkívül a 3427/89 rendelet által elvégzett szóban forgó beillesztést az 1408/71 rendelet és az 574/72 rendelet módosítására irányuló, a Bizottság által 1988. február 5‑én a Tanács elé terjesztett rendeletjavaslat (COM[88] 27 végleges) nem irányozta elő (lásd a jelen indítvány 29. pontját). Rámutatok arra is, hogy az Európai Közösségek migráns munkavállalók szociális biztonságával foglalkozó igazgatási bizottságának az 1990. október 10‑i 91/425/EGK határozata: 147. határozat az 1408/71/EGK rendelet 76. cikkének alkalmazásáról (HL L 235., 21. o.) – amely meghatározza többek között az említett cikk végrehajtásának szabályait, tekintettel a tartózkodási hely szerinti intézmény által az illetékes intézménynek nyújtandó, az ellátások (2) bekezdés szerinti felfüggesztésre vonatkozó információkra, tekintettel a két érintett jogszabály által biztosított összegek közötti különbségre, valamint tekintettel az illetékes intézmény által kifizetendő különbözeti pótlék meghatározására – szintén nem fejti ki e rendelkezés célját.
(
8
)	Bosmann‑ítélet, C‑352/06, EU:C:2008:290, 17. pont.
(
9
)	Lásd többek között: Dodl és Oberhollenzer ítélet, C‑543/03, EU:C:2005:364, 45. pont, Weide‑ítélet, C‑153/03, EU:C:2005:428, 20. pont, valamint Slanina‑ítélet, C‑363/08, EU:C:2009:732, 21. pont.
(
10
)	Schwemmer‑ítélet, C‑16/09, EU:C:2010:605, 45. pont.
(
11
)	Lásd ebben az értelemben: Dodl és Oberhollenzer ítélet, EU:C:2005:364, 51. pont. Az 1408/71 rendelet huszonhetedik preambulumbekezdésében szereplő ellátások jogosulatlan halmozása elkerülésének céljával összhangban ugyanezen rendelet „Az ellátások halmozódásának tilalma” című 12. cikkének (1) bekezdése többek között előírja, hogy a rendelet „nem adhat és nem tarthat fenn ugyanazon kötelező biztosítási idő alatt több, azonos jellegű ellátáshoz való jogosultságot”. Tekintettel arra, hogy az 1408/71 rendelet 12. cikke e rendeletnek az általános rendelkezésekre vonatkozó I. címében található, az e rendelkezésben kimondott elvek alkalmazandók az említett rendelet 76. cikkében szereplő, a családi ellátásokra való jogosultságok halmozódására vonatkozó elsőbbségi szabályokra. Lásd még a Wiering‑ügyre vonatkozó indítványom, (C‑347/12, EU:C:2013:504), 51. és 52. pont.
(
12
)	A Ferraioli‑ítéletben (EU:C:1986:168) a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a Szerződéseknek a munkavállalók szabad mozgásának megteremtésére irányuló célja meghatározza az 1408/71 rendelet rendelkezései értelmezésének feltételeit, és hogy e rendelet 76. cikke nem alkalmazható oly módon, hogy az egyik tagállamban járó támogatásoknak a másik tagállamban nyújtott támogatásokkal való helyettesítése útján megfossza a munkavállalót az előnyösebb támogatások kedvezményétől. A Bíróság szerint az 1408/71 rendeletet életre hívó elvek megkövetelik, hogy amennyiben a lakóhely szerinti tagállam által nyújtott ellátások összege alacsonyabb a másik kifizető állam által odaítélt támogatásokénál, a munkavállaló megőrizze a magasabb összeg kedvezményét, és jogosult legyen arra, hogy az utóbbi állam szociális intézményei terhére a két ellátás összege közötti különbözettel egyenlő kiegészítést kapjon. Emlékeztetni kell arra, hogy a családi ellátások halmozódásának tilalmára vonatkozó szabályok alkalmazási feltételeit az uniós jogalkotó úgy határozta meg, hogy többek között rendelkezett a lakóhely és a munkavégzés helye szerinti tagállamok intézményei közötti információcseréről a szóban forgó ellátások és azok összegeinek összehasonlítása céljából az esetleges különbözeti kiegészítés összege meghatározásának lehetővé tétele érdekében. Lásd többek között a 91/425 határozatot. Lásd a Wiering‑ügyre vonatkozó indítványom (EU:C:2013:504) 53. és 54. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(
13
)	Schwemmer‑ítélet, EU:C:2010:605, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
14
)	A 6. és 7. pont.
(
15
)	Kracht‑ítélet, C‑117/89, EU:C:1990:279, 11. pont.
(
16
)	A rendelkezés ezzel szemben „előírásra” utal [„prévues” – a magyar nyelvi változatban „jogszabályai alapján”].
(
17
)	Kiemelem, hogy a Schwemmer‑ítélet, EU:C:2010:605, 54. pontjában a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a Ragazzoni‑ítéletben, EU:C:1978:88; a Salzano‑ítéletben, EU:C:1984:343, a Ferraioli‑ítéletben, EU:C:1986:168, és a Kracht‑ítéletben, EU:C:1990:279, az előzetes kérelem hiányán alapuló indokok nem befolyásolták a Bíróság által az érintett eljárásokban adott válaszokat.
(
18
)	Lásd analógia útján: Schwemmer‑ítélet, EU:C:2010:605, 58. pont. Az 1408/71 rendelet 76. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában ugyanis csak a magasabb összegű német ellátás és az alacsonyabb összegű belga ellátás különbsége, vagyis a különbözeti kiegészítés lenne adott esetben kifizethető, annak ellenére, hogy S. Fassbender‑Firman és férje jogosult volt fiuk után a családi támogatásra mindkét tagállamban.
(
19
)	Lásd ebben az értelemben: Lachheb‑ítélet, C‑177/12, EU:C:2013:689, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat. Kiemelés tőlem.
(
20
)	Kracht‑ítélet, EU:C:1990:279, 10. pont, és Schwemmer‑ítélet, EU:C:2010:605, 56. pont.
(
21
)	Lásd analógia útján: Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ítélet, C‑280/00, EU:C:2003:415, 58. és 59. pont.
(
22
)	Lásd a jelen indítvány 12. pontját. Úgy tűnik ugyanis, hogy a Familienkasse szerint különbözeti kiegészítés fizethető.
(
23
)	Lásd a jelen indítvány 30. pontját.
(
24
)	Lásd a jelen indítvány 34. pontját.
(
25
)	Lásd a jelen indítvány 29. pontját.
(
26
)	Lásd a jelen indítvány 27. és 53. pontját.
(
27
)	Lásd a jelen indítvány 50. pontját.