62010CC0122_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 169. cikke szerint az Unió feladata, hogy előmozdítsa a fogyasztói érdekek érvényesülését és biztosítsa a fogyasztóvédelem magas szintjét. A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról)(2) tagadhatatlanul e cél előmozdítását célozza, illetve azt, hogy hatékony eszköz legyen a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok megelőzéséhez, valamint az azok elleni küzdelemhez.
2. A 2005/29 irányelvvel az uniós jogalkotó úgy döntött, hogy a kereskedők számára fokozott tájékoztatási kötelezettséget ír elő abban az esetben, ha azok úgy döntenek, vásárlásra való felhívás formájában tesznek közzé kereskedelmi tájékoztatást. A jelen ügy kínálja az első lehetőséget a Bíróság számára, hogy értelmezze ezt a fogalmat.
II – Jogi háttér
A – Az uniós jog
3. A 2005/29 irányelv (14) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[a] mulasztások tekintetében ez az irányelv meghatározott számú, kulcsfontosságú információt határoz meg, amelyre a fogyasztónak szüksége van a tájékozott ügyleti döntés meghozatalához. Az ilyen információkat nem kell minden reklámban közölni, csak akkor, ha a kereskedő vásárlásra tesz felhívást, amelynek fogalmát ezen irányelv világosan meghatározza”.
4. A 2005/29 irányelv 1. cikke úgy rendelkezik, hogy „[e]nnek az irányelvnek az a célja, hogy hozzájáruljon a belső piac megfelelő működéséhez, valamint hogy a fogyasztók gazdasági érdekeit sértő tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási tagállami rendelkezések közelítése révén magas szintű fogyasztóvédelmet valósítson meg”.
5. A 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontja szerint a „felhívás vásárlásra” fogalom alatt „a termék tulajdonságait és árát az alkalmazott kereskedelmi kommunikációs eszköznek megfelelően feltüntető kereskedelmi kommunikáció[t kell érteni], amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást”.
6. A 2005/29 irányelv 2. cikke k) pontjának meghatározása szerint az ügyleti döntés „a fogyasztó által arra vonatkozóan hozott döntés, hogy vásároljon‑e, és ha vásárol, akkor hogyan és milyen feltételek mellett, egy összegben vagy részletekben fizessen‑e, a terméket megtartsa vagy elidegenítse‑e, a termékkel kapcsolatos szerződéses jogát gyakorolja‑e, valamint hogy a fogyasztó a cselekvés vagy a cselekvéstől való tartózkodás mellett döntsön‑e”.
7. A 2005/29 irányelv 4. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a] tagállamok nem korlátozhatják sem a szolgáltatások nyújtásának szabadságát, sem az áruk szabad mozgását az ezen irányelv által közelített területekhez tartozó indokok alapján”.
8. A 2005/29 irányelv 5. cikke a következőket mondja ki:
„(1) Tilos tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat alkalmazni.
(2) A kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen, amennyiben:
a) ellentétes a szakmai gondosság követelményeivel,
és
b) a termékkel kapcsolatban jelentősen torzítja vagy torzíthatja azon átlagfogyasztó gazdasági magatartását, akihez eljut vagy aki a címzettje, illetve – amennyiben a kereskedelmi gyakorlat egy bizonyos fogyasztói csoportra irányul – a csoport átlagtagjának a gazdasági magatartását.
[…]”
9. A 2005/29 irányelv megtévesztő mulasztásokról szóló 7. cikkének szövege a következő:
„(1) Megtévesztőnek minősül az a kereskedelmi gyakorlat, amely a ténybeli körülmények alapján – figyelembe véve annak valamennyi jellemzőjét és feltételét, valamint kommunikációs eszközeinek korlátait is –, az átlagfogyasztó tájékozott ügyleti döntéséhez szükséges jelentős információkat hagy ki, és ezáltal – a körülményektől függően – ténylegesen vagy valószínűsíthetően ahhoz vezet, hogy az átlagfogyasztó olyan ügyleti döntést hoz, amelyet egyébként nem hozott volna.
(2) Megtévesztő mulasztásnak minősül az is, ha a kereskedő az (1) bekezdésben említett jelentős információt hallgat el, vagy azt homályos, érthetetlen, félreérthető, vagy időszerűtlen módon bocsátja rendelkezésre, figyelembe véve az említett bekezdésben leírt szempontokat, illetve ha nem nevezi meg az adott kereskedelmi gyakorlat kereskedelmi célját, amennyiben az a körülményekből nem derül ki, és amennyiben ez bármelyik esetben ténylegesen vagy valószínűsíthetően ahhoz vezet, hogy az átlagfogyasztó olyan ügyleti döntést hoz, amelyet egyébként nem hozott volna.
(3) Amennyiben a kereskedelmi gyakorlatban alkalmazott kommunikációs eszköz térbeli vagy időbeli akadályokat támaszt, ezen akadályokat, illetve minden olyan intézkedést, amelyet a kereskedő annak érdekében tett, hogy az információt más módon eljuttassa a fogyasztókhoz, figyelembe kell venni annak eldöntésekor, hogy fennállt‑e mulasztás a tájékoztatás tekintetében.
(4) Vásárlásra való felhívás esetén az alábbiakra vonatkozó információ minősül jelentősnek, amennyiben az a körülményekből nem tűnik ki:
a) a termék lényeges tulajdonságai, a kommunikációs eszköznek és a terméknek megfelelő mértékben;
b) a kereskedő postai címe és azonosítási adatai, úgymint kereskedői neve, illetve, adott esetben, annak a kereskedőnek postai címe és azonosítási adatai, akinek a nevében eljár;
c) az adóval növelt ár[…] vagy – amennyiben a termék jellegéből adódóan az árat nem lehet előre ésszerűen kiszámítani – az ár kiszámításának módja, valamint adott esetben az összes fuvardíj, szállítási vagy postaköltség, illetve[…] amennyiben e költségeket nem lehet ésszerűen előre kiszámítani, annak a ténynek a feltüntetése, hogy esetlegesen további költségek merülhetnek fel;
d) a fizetés, a szállítás és a teljesítés feltételei, valamint a panaszok kezelésének módja, amennyiben azok eltérnek a szakmai gondosság által támasztott követelményektől;
e) a visszalépési, valamint az elállási vagy felmondási jogot biztosító termékek és ügyletek esetén ezen jog megléte.
(5) Jelentősnek minősülnek továbbá a közösségi jog által megállapított, a reklámot és a marketinget is magukban foglaló kereskedelmi kommunikációra vonatkozó tájékoztatási követelmények, amelyek nem teljes körű felsorolását a II. melléklet tartalmazza.”
B – A nemzeti jog
10. A 2005/29 irányelvet a svéd jogrendbe a piaci értékesítési gyakorlatról szóló 2008:456 svéd törvény (a továbbiakban: a piaci értékesítési gyakorlatról szóló törvény) ültette át, amelynek 12. cikke a vásárlásra történő felhívások kapcsán a következőképpen rendelkezik:
„Megtévesztő értékesítési intézkedésnek minősül, ha a kereskedő a kereskedelmi kommunikáció során úgy kínál meghatározott terméket a fogyasztóknak az ár feltüntetésével, hogy nem adja meg az alábbi jelentős információkat:
1. a termék lényeges tulajdonságai, a kommunikációs eszköznek és a terméknek megfelelő mértékben,
2. az ár és a mértékegységenkénti ár, [az árra vonatkozó tájékoztatásról szóló 2004:347 svéd törvény] 7–10. cikkének megfelelően,
3. a kereskedő azonosítási adatai és postai címe,
4. a fizetés, a szállítás és a teljesítés feltételei, valamint a panaszok kezelésének módja, amennyiben azok eltérnek a szóban forgó ágazat vagy termék esetén szokásostól,
5. az elállási vagy felmondási jogra vonatkozó tájékoztatás, amelynek a fogyasztóval való közlését jogszabály írja elő.
Megtévesztő értékesítési intézkedésnek minősül az is, ha a kereskedő a kereskedelmi kommunikáció során a fogyasztókat egyetlen közös ár feltüntetésével meghatározott termékek vásárlására hívja fel, anélkül hogy a felhívás tartalmazná az első bekezdés 1–5. pontjában szereplő jelentős információkat.”
III – Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11. A Ving Sverige AB (a továbbiakban: Ving) szervezett utazásokat szervez és értékesít charter‑ és menetrend szerinti járatokon. Emellett repülőjegyeket és szállodai szállásokat is értékesít az egyénileg utazók számára. Az utazásokat, repülőjegyeket és szállásfoglalásokat a Ving saját értékesítési pontjain, egyes svédországi utazási irodákon, illetve telefonon és az interneten keresztül árusítja.
12. 2008. augusztus 13‑án a Ving hirdetést helyezett el a Svenska Dagbladet
svéd napilapban, amely a következő elemekből épült fel: fent nagyméretű betűkkel szedve a „New York 7820 koronától” szöveg állt, míg alatta kisebb betűkkel a „British Airways Arlanda repülőtérről induló járatai és két éjszaka a Bedford hotelben – az árak személyenként, kétágyas szobákban értendők, beleértve a repülőtéri illetékeket. További éjszakák 1320 koronától. Az ajánlat szeptember és december közötti meghatározott utakra vonatkozik. A férőhelyek száma korlátozott” szöveg. A hirdetés alatt a Ving honlapjának címe és egy telefonszám szerepelt.
13. A svéd fogyasztóvédelmi hatóság főigazgatója egyben azon ombudsman, aki felügyel arra, hogy a vállalkozások betartsák az értékesítési gyakorlatokra vonatkozó jogszabályokat. E hatáskörében az ombudsman úgy ítélte meg, hogy a közzétett hirdetés vásárlásra való felhívást megvalósító kereskedelmi kommunikáció volt, amely megtévesztő mulasztást foglalt magában, mivel pusztán az alsó árra utalt, de nem jelölte meg, illetve elégtelenül jelölte meg az ajánlott termék lényeges tulajdonságait. Ezért 2009. február 27‑én keresettel fordult a Marknadsdomstolenhez (kereskedelmi bíróság, Svédország), amelyben lényegében azt kérte, hogy a bíróság kötelezze a Vinget arra, hogy az általa forgalmazott utazásokra vonatkozó kereskedelmi kommunikáció során hirdetésében fix árat tüntessen fel, és részletesebben ismertesse, hogy az utazás olyan lényeges tulajdonságai, mint a fogyasztóknak ajánlott időpontok és választási lehetőségek milyen módon befolyásolhatják a feltüntetett alsó árat. Az ombudsman azt is kéri a kérdést előterjesztő bíróságtól, hogy kényszerítő bírság fizetésének terhe mellett tiltsa meg a Vingnek, hogy alsó árakat alkalmazzon.
14. A kérdést előterjesztő bíróság előtt az ombudsman előadta, hogy a jogvita tárgyát képező hirdetést vásárlásra való felhívásnak kell tekinteni, és az megtévesztő jellegű, mivel hiányoznak belőle az utazás lényeges tulajdonságaira vonatkozó információk. A hirdetés ezért nem felel meg a piaci értékesítési gyakorlatról szóló törvény 12. cikkének. Emellett az utazás lényeges tulajdonságai is megtévesztő módon szerepelnek, mivel a hirdetés csak az alsó árat említi. Végül a Ving által közzétett hirdetés tisztességtelen gyakorlatot valósít meg, mivel az ténylegesen vagy valószínűsíthetően korlátozza a fogyasztó alkalmasságát arra, hogy tájékozott ügyleti döntést hozzon.
15. A Ving úgy véli, hogy a hirdetés egyszeri közzétételével nem hívta fel a fogyasztókat meghatározott termék vásárlására, ezért vitatja a közzététel vásárlásra való felhívásnak történő minősítését. A Ving a kérdést előterjesztő bíróság előtt másodlagosan előadta, hogy a termék lényeges tulajdonságait – a használt kommunikációs eszközre és az érintett termékre figyelemmel – megfelelő módon feltüntették. Az árat egyébként a piaci értékesítési gyakorlatról szóló törvény által hivatkozott, az árra vonatkozó tájékoztatásról szóló törvénynek megfelelően jelölték meg. A Ving állítása szerint semmilyen jelentős információ feltüntetését nem mulasztották el. Mindenesetre, amennyiben úgy kell tekinteni, hogy információk feltüntetését mulasztották el, ez ténylegesen vagy valószínűsíthetően nem korlátozta a fogyasztó konkrét ügyleti döntéshozatali képességét, így a jogvita tárgyát képező hirdetés nem valósított meg tisztességtelen gyakorlatot.
16. Implicit módon felmerül a kérdés, hogy a Ving által közzétett hirdetés tekinthető‑e vásárlásra való felhívásnak, és igenlő válasz esetén az megvalósít‑e tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatot, mivel e két fogalmat a 2005/29 irányelv átültetése alkalmával vezették be a svéd jogrendbe.
17. Mivel az uniós jog értelmezésével kapcsolatos problémával szembesült, a marknadsdomstolen felfüggesztette az eljárást, és a Bíróság Hivatalához 2010. március 8‑án érkezett határozatában az EUMSZ 267. cikk alapján a következő hét kérdést terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatal céljából:
„1. Úgy kell‑e értelmezni a 2005/29[…] irányelv 2. cikkének i) pontja szerinti »ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást« követelményét, hogy a vásárlásra való felhívás már azzal megvalósul, hogy elérhetővé válik a reklámozott termékre és annak árára vonatkozó információ, amelynek alapján a fogyasztó dönthet a vásárlásról, vagy szükséges az is, hogy a kereskedelmi kommunikáció felkínálja a termék megvásárlásának konkrét lehetőségét is (például megrendelőlapot tartalmazzon), vagy ez a lehetőség elérhető legyen (például az üzlet előtt elhelyezett reklám esetében)?
2. Amennyib en a fenti kérdésre az a válasz, hogy szükséges a termék megvásárlásának konkrét lehetősége, ezt megvalósultnak kell‑e tekinteni abban az esetben, ha a kereskedelmi kommunikáció arra a telefonszámra vagy internetes oldalra hivatkozik, amelyen keresztül a termék megrendelhető?
3. Úgy kell‑e értelmezni a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontját, hogy az árra vonatkozó követelmény teljesül abban az esetben, ha a kereskedelmi kommunikáció az alsó árat tartalmazza, azaz azt a legalacsonyabb árat, amelyért a reklámozott termék vagy termékkategória megvásárolható, ugyanakkor a reklámozott terméket vagy termékkategóriát más változatban vagy más tartalommal olyan áron kínálják, amelyet a kereskedelmi kommunikáció nem tartalmaz?
4. Úgy kell‑e értelmezni a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontját, hogy a termék tulajdonságaira vonatkozó követelmény teljesül azáltal, hogy a termékre szöveggel vagy kép formájában hivatkoznak, azaz azonosítják azt, de ezen túlmenően nem jellemzik?
5. A fenti kérdésre adott igenlő válasz esetén ez akkor is érvényes‑e, ha a reklámozott terméket több változatban kínálják, de a kereskedelmi kommunikáció azokra csupán közös megnevezéssel hivatkozik?
6. Vásárlásra való felhívás esetén úgy kell‑e értelmezni [a 2005/29 irányelv] 7. cikk[e] (4) bekezdésének a) pontját, hogy elegendő a termék meghatározott lényeges tulajdonságát megadni és ezzel kapcsolatban a kereskedő internetes oldalára hivatkozni, amennyiben ezen az oldalon alapvető jelentőségű információk találhatók a termék lényeges tulajdonságaira, árára és [a 2005/29 irányelv] 7. cikk[e] (4) bekezdésének követelményei szerinti egyéb feltételekre vonatkozóan?
7. Úgy kell‑e értelmezni [a 2005/29 irányelv] 7. cikk[e] (4) bekezdésének c) pontját, hogy az árra vonatkozó követelmény teljesüléséhez elegendő feltüntetni az alsó árat?”
IV – A Bíróság előtti eljárás
18. Az alapeljárás alperese, a svéd, a német, a spanyol, a holland és a lengyel kormány, az Egyesült Királyság Kormánya, továbbá a norvég kormány, valamint a Bizottság terjesztett írásbeli észrevételeket a Bíróság elé.
V – Jogi elemzés
A – A vásárlásra való felhívás fogalmáról (1–5. kérdés)
19. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első öt kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság a 2005/29 irányelv értelmében vett „vásárlásra való felhívás” fogalmával kapcsolatos pontosításokat szeretne kapni a Bíróságtól. Mivel az említett irányelv 2. cikkének i) pontja úgy határozza meg a vásárlásra való felhívás fogalmát, hogy az „a termék tulajdonságait és árát az alkalmazott kereskedelmi kommunikációs eszköznek megfelelően feltüntető kereskedelmi kommunikáció, amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást”, az első öt kérdést – az említett irányelvben szereplő meghatározásban megállapított szempontok sorrendjét követve – át kell rendezni.
20. Emellett előzetesen három észrevételcsoportot szeretnék megfogalmazni.
21. Először szeretnék emlékeztetni arra, hogy bár tagadhatatlan, hogy az üzleti vállalkozásoknak a fogyasztókkal szemben folytatott kereskedelmi gyakorlataira vonatkozó szabályok teljes körű harmonizációját elvégző 2005/29 irányelv célja(3) többek között a fogyasztóvédelem magas szintjének biztosítása,(4) az uniós jogalkotó figyelme kiterjedt a kereskedőkre is. Ennek megfelelően a 2005/29 irányelv (12) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[a] harmonizáció jelentős mértékben növeli a jogbiztonságot mind a fogyasztók, mind az üzleti vállalkozások számára. Mind a fogyasztók, mind az üzleti vállalkozások világosan meghatározott jogi koncepción alapuló, a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat az EU egész területén szabályozó egységes szabályozási keretre támaszkodhatnak”. A 2005/29 irányelv értelmezésénél tehát figyelemmel kell lenni erre a kettős célkitűzésre, és meg kell őrizni az irányelv által e tekintetben kialakított egyensúlyt.
22. Emellett a 2005/29 irányelv szerint a vásárlásra való felhívás a reklám egy különleges formája, amelyhez az irányelv 7. cikkének (4) bekezdése szerinti fokozott tájékoztatási kötelezettség kapcsolódik. A reklámnak más formái is vannak, így a kereskedő átgondolt döntés alapján teszi közzé a vásárlásra való felhívást, vállalva annak kockázatát, hogy fokozott tájékoztatási kötelezettség vonatkozik rá.
23. Az értelmezési feladat, amelyet a Bíróságnak meg kell oldania, álláspontom szerint abban áll, hogy meg kell próbálni tiszteletben tartani ezt a kettős egyensúlyt, amely a fogyasztók jogai és a kereskedők jogai, illetve emellett az általános értelemben vett reklám, és a különös eset, a vásárlásra való felhívás között fennáll. A Bírósághoz írásbeli észrevételt benyújtó valamennyi érdekelt fél hangsúlyozta a vásárlásra való felhívás fogalmának túlzottan megszorító értelmezéséhez kapcsolódó kockázatokat, amely értelmezés korlátozná azon helyzeteket, amelyekben a 2005/29 irányelv 7. cikkének (4) bekezdését alkalmazni lehet, illetve a túlzottan kiterjesztő értelmezéshez kapcsolódó kockázatokat, amely értelmezés az ellen hatna, hogy a kereskedők a kereskedelmi kommunikáció e különös típusát válasszák.
24. Végül emlékeztetek arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint mind az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből, mind az egyenlőség elvéből az következik, hogy az olyan uniós jogi rendelkezés fogalmait, amely a rendelkezés értelmének vagy terjedelmének meghatározásához semmilyen konkrét utalást nem tartalmaz a tagállamok jogára, általában önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve a rendelkezés hátterét és annak a jogszabálynak a célját, amelybe illeszkedik.(5) Mivel a 2005/29 irányelv teljes harmonizációt valósított meg, és a vásárlásra való felhívással kapcsolatos releváns rendelkezések nem utalnak a tagállamok jogára, a Bíróságnak kell e fogalom önálló és egységes értelmezését kialakítania az uniós jogrendben,(6) oly módon, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontját nem csak annak szövegezésére, hanem hátterére, illetve az említett irányelv céljaira is figyelemmel értelmezi.(7)
1. A termék tulajdonságainak megfelelő feltüntetésére vonatkozó kritériumról (4. és 5. kérdés)
25. A Bírósághoz írásbeli észrevételeket előterjesztő összes érdekelt fél közül a Ving az egyetlen, amely azt állítja, hogy amennyiben a termékre szöveggel vagy kép formájában hivatkoznak, anélkül hogy arról részletesebb leírást szolgáltatnának, az nem elegendő ahhoz, hogy a termék tulajdonságaira vonatkozó kritérium a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjának megfelelően teljesüljön, és hogy ennek következtében vásárlásra való felhívás valósuljon meg. Márpedig e kérdéssel kapcsolatban több körülmény inkább az ellenkezőjéről győz meg.
26. A 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjának szövege csak azt írja elő, hogy tüntessék fel „a termék tulajdonságait”, és nem határozza meg pontosan sem az információk fajtáját, sem azok terjedelmét. Ennélfogva az olyan kereskedelmi kommunikáció, amelyben a termékre szöveggel vagy kép formájában hivatkoznak, megfelelhet a 2005/29 irányelv 2. cikkének a termék tulajdonságainak feltüntetéséről szóló i) pontjában szereplő követelménynek.
27. Az, hogy az uniós jogalkotó a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontjában nem törekedett pontosabb megfogalmazása, annak következménye, hogy e cikk rendelkezései szerint a kereskedő által választott kommunikációs eszköztől függően a termék tulajdonságainak leírása természetszerűen többé vagy kevésbé részletes lehet. A rádióban sugárzott kereskedelmi kommunikáció szükségképpen kevesebb részletet tartalmaz a termék tulajdonságaival kapcsolatban, mint egy országos napilapban egész oldalt elfoglaló hasonló kommunikáció. Bár a 2005/29 irányelv megtévesztő tevékenységekről szóló 6. cikke (1) bekezdésének b) pontjában a jogalkotó meghatározta, hogy mit ért „a termék lényeges tulajdonságai”(8) alatt, meg kell jegyezni, hogy az nem a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjában szereplő tulajdonságokra vonatkozik.(9)
28. Ennélfogva nem annyira a termék lényeges
vagy főbb
tulajdonságainak teljességéről, hanem inkább annak meghatározásáról van szó, hogy – figyelemmel az érintett termékre és az alkalmazott kommunikációs eszközre – a kereskedelmi kommunikációban szereplő információk elegendőnek bizonyulnak‑e ahhoz, hogy a fogyasztó azonosítsa a terméket. Az tehát, ha a termékre szöveggel vagy kép formájában hivatkoznak, adott esetben elegendő lehet. Nem minden termék bemutatása igényel ugyanis azonos szintű részletezést; ugyanaz a termék az alkalmazott kommunikációs eszköztől függően nem írható le ugyanolyan módon. Ennélfogva a nemzeti bíróságoknak kell esetről esetre értékelniük, hogy az általuk vizsgált kereskedelmi kommunikáció megfelel‑e ezen első teszt szempontjainak.(10)
29. Függetlenül attól, hogy az alsó ár feltüntetése elegendő‑e ahhoz, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontjában szereplő, az árra vonatkozó követelmény teljesüljön – amely kérdés későbbi elemzés tárgya lesz –, meg kell állapítani, hogy az alsó ár feltüntetése is lehetővé teheti a fogyasztó számára annak megértését, hogy az általa egyedileg azonosítható termék több változatban is létezik annak ellenére, hogy egy közös megjelölést alkalmaznak. E koncepció ésszerűnek tűnik számomra, mivel a 2005/29 irányelv, (18) preambulumbekezdésének megfelelően „azt az átlagfogyasztót veszi viszonyítási alapul, aki a Bíróság értelmezése szerint megfelelően tájékozott, figyelmes és körültekintő, figyelembe véve a társadalmi, kulturális és nyelvi tényezőket is”(11) . Ennélfogva, a termék jellegétől, illetve az ár feltüntetésének formájától függően elképzelhető, hogy úgy kell tekinteni, hogy amennyiben a kereskedelmi kommunikációban közös megjelölést használnak annak ellenére, hogy a termék több változatban is létezik, az elegendő lehet ahhoz, hogy a termék tulajdonságaira vonatkozó, a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontja értelmében vett kritérium teljesüljön.
30. E tekintetben – anélkül, hogy bitorolni kívánnám a kérdést előterjesztő bíróság számára fenntartott területet – szeretném hangsúlyozni, hogy az alapügyben szereplő kereskedelmi kommunikációt a Ving a kiválasztott újság egy oldalának negyedénél kisebb méretben tette közzé; hogy azt a Szabadság‑szobor ábrázolása illusztrálja; hogy az feltünteti a kiinduló repülőteret, a célvárost, a légitársaságot, a célszálloda nevét, az alsó árat(12), valamint azt az időszakot, amelyre az ajánlat vonatkozik, jelezve, hogy a férőhelyek száma korlátozott. A kérdést előterjesztő bíróságnak tehát e körülmények alapján kell meghatároznia, hogy a fogyasztó ezen információkkal szembesülve kellően pontos képet alkothatott‑e a kínált termékről. A Bizottság által a 2005/29 irányelv alkalmazásáról szóló iránymutatásban javasolt értelmezés szintén ebbe az irányba mutat az említett irányelv 2. cikke i) pontjának, illetve 7. cikke (4) bekezdésének egyidejű hatékony érvényesülésére figyelemmel.(13)
31. Ilyen körülmények között úgy kell tekinteni, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontja nem zárja ki, hogy valamely kereskedelmi kommunikációban a termékre szöveggel vagy kép formájában hivatkozzanak, ami elegendő lehet ahhoz, hogy a termék tulajdonságaira vonatkozó követelmény teljesüljön. Főszabály szerint azt sem zárja ki, hogy a termékre közös megjelölést használjanak, amennyiben a kereskedelmi kommunikációból ésszerűen kikövetkeztethető, hogy a termék több változatban is létezik. Ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak az esetről esetre történő értékelése, hogy az érintett termékre és az alkalmazott kommunikációs eszközre figyelemmel a kereskedelmi kommunikációban alkalmazott hivatkozás és a közös megjelölés lehetővé teszi‑e a megfelelően tájékozott, figyelmes és körültekintő átlagfogyasztó számára, hogy a terméket azonosítsa.
2. A termék árának megfelelő feltüntetésére vonatkozó kritériumról (3. kérdés)
32. A kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az alsó ár feltüntetése elegendő‑e ahhoz, hogy teljesüljön a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjának második eleme.
33. Az a kérdés, hogy valamely kereskedelmi kommunikációban elegendő‑e az alsó árra való utalás ahhoz, hogy az ár feltüntetésére vonatkozó követelmény teljesüljön, elkülönül attól a kérdéstől, hogy a feltüntetett alsó ár megtévesztő‑e. A 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontjában szereplő követelmények vizsgálatát a 7. cikk (4) bekezdésében szereplő tájékoztatási kötelezettség vizsgálatától elkülönítve kell elvégezni. Azon állítás, amely szerint az alsó ár megjelenítése elegendő ahhoz, hogy vásárlásra való felhívásról beszélhessünk, nem azonos azzal az állítással, amely szerint az említett ár feltüntetése megfelel a fent említett kötelezettségnek. Bár a Bírósághoz előterjesztett írásbeli észrevételek némelyike a 2. cikk i) pontja vizsgálatának szakaszában is arra a kérdésre vonatkozott, hogy az alsó ár feltüntetése megtévesztő‑e, meg kell állapítani, hogy ezen érvek a vásárlásra való felhívás minősítése vizsgálatának szakaszában hatástalanok.
34. Az alsó ár tekintetében az előző feltétel – a termék tulajdonságaira vonatkozó követelmény – kapcsán kifejtett érveléshez nagyon hasonló érvelést kell alkalmazni.
35. Először is, ugyanúgy, ahogyan a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontja nem pontosítja a termék tulajdonságaira vonatkozó követelményt, az árra vonatkozó követelmény megfogalmazása sem túl pontos, ami azonnal arra enged következtetni, hogy az irányelv főszabály szerint nem zárja ki, hogy a vásárlásra való felhívás alsó árat tartalmazzon. A jogalkotó pontatlansága viszonylag kiterjesztő fogalom elfogadását teszi lehetővé az ár vonatkozásában. A német, holland és norvég kormány joggal mutatott rá arra, hogy amennyiben a Bíróság arra az álláspontra helyezkedne, hogy az alsó ár feltüntetése nem elegendő ahhoz, hogy az árra vonatkozó feltételt teljesültnek tekintsük, a kereskedők számára elegendő lenne az alsó ár feltüntetése az egyes kereskedelmi kommunikációkban ahhoz, hogy azok soha ne minősüljenek vásárlásra való felhívásnak, és így soha ne vonatkozzon rájuk az említett irányelv 7. cikkének (4) bekezdésében szereplő fokozott tájékoztatási kötelezettség. E rendelkezés hatékony érvényesülését ez tagadhatatlanul érintené.
36. Emellett az érintett termékektől függően az is teljesen elfogadható, hogy a kereskedő a kereskedelmi kommunikációban nem képes feltüntetni a termék teljes árát. E lehetőséget egyébként az uniós jogalkotó is előre látta.(14) Egyes összetett termékek – például gépkocsik – vagy eltérő elemekből álló termékek – mint az utazások, mivel egyszerre szállítást, illetve szállást is tartalmaznak – teljes ára olyan tényezőktől függhet, amelyekről a kereskedőnek nincs teljes tudomása a kereskedelmi kommunikáció közzétételének vagy sugárzásának időpontjában.(15) Az alsó ár, ahogy azt az azt követő „‑tól/‑től” rag is jelzi, minimálárat jelent, vagyis azt a legolcsóbb árat, amelytől kezdődően a termék változatainak legalább egyike megvásárolható. Ugyanakkor azt is jelzi a fogyasztó számára, hogy a termék további változatokban is létezik, amelyek az említett alsó árnál magasabb áron vásárolhatók meg.
37. Az alsó ár („‑tól/‑től”) feltüntetésének elfogadása számomra teljesen összeegyeztethetőnek tűnik a termék tulajdonságaira vonatkozó feltétel értelmezésére irányuló javaslatommal: ha elfogadjuk, hogy a kereskedelmi kommunikáció olyan szöveges vagy kép formájában megjelenő hivatkozáson alapul, amely közös megjelölést használt valamely több változatban létező termékre, és azon feltételezés mellett, hogy a kereskedő ténylegesen nem képes kiszámítani a teljes árat, akkor ebből következően azt is el kell fogadnunk, hogy a kereskedő csak az alsó árat tünteti fel, mivel nem képes az egyes változatokra vonatkozó egyedi árakat feltüntetni.
38. A vásárlásra való felhívásban a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjának megfelelően a termék árát „az alkalmazott kereskedelmi kommunikációs eszköznek megfelelően” kell feltüntetni. Az ár fogalmának pontatlansága összekapcsolva azzal a ténnyel, hogy a fogyasztónak nyújtott tájékoztatások az alkalmazott eszköztől függően eltérőek lehetnek, az ár feltüntetésére vonatkozó feltétel kiterjesztő értelmezése mellett szólnak. Ilyen körülmények között esetről esetre való értékelést kell alkalmazni. A kérdést előterjesztő bíróság feladata tehát annak vizsgálata, hogy az alsó ár feltüntetése egyrészt megfelel‑e az alkalmazott kommunikációs eszköznek, másrészt pedig elegendő‑e ahhoz, hogy a fogyasztó, miután azonosította az érintett terméket, képes legyen megérteni, hogy a leírt vagy bemutatott terméket az említett áron vásárolhatja meg.
3. Az „amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást” kifejezésről (1. és 2. kérdés)
39. Első és második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjában szereplő „amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást” kifejezés kiegészítő kritériumot képez‑e abban a tekintetben, hogy a kereskedelmi kommunikációt vásárlásra való felhívásnak lehessen tekinteni, vagy az csak a termék tulajdonságai, illetve ára megfelelő feltüntetésének összekapcsolódása, amelynek elegendőnek kell lennie ahhoz, hogy a vásárló dönteni tudjon a vásárlásról. A kérdést előterjesztő bíróság azt a kérdést teszi fel a Bíróságnak, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontja szerint a vásárlásra való felhívásnak szükségképpen tartalmaznia kell‑e a vásárlás megvalósításának konkrét lehetőségét.
40. A Bírósághoz írásbeli észrevételt benyújtó érdekelt felek között két ellentétes álláspont alakult ki. Egyrészt a svéd, a német, a spanyol, a lengyel és a norvég kormány osztja a Bizottságnak a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontjához kapcsolódó iránymutatásaiban(16) szereplő értelmezését, mivel úgy vélik, hogy ahhoz, hogy a kereskedelmi kommunikáció vásárlásra való felhívásnak minősüljön, nem szükséges, hogy az ténylegesen lehetővé tegye a vásárlást, vagy hogy ilyen lehetőség álljon rendelkezésre. Az „amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást” kifejezés pusztán bemutatja az ahhoz a tényhez kapcsolódó következményt, hogy a fogyasztó a termékre és az árra vonatkozóan elegendő információval rendelkezik ahhoz, hogy vásárlást eszközöljön, és az nem kiegészítő kritérium. A svéd, a német és a lengyel kormány szerint a termék tulajdonságait, illetve árát tartalmazó kommunikáció által a vásárlási döntésre gyakorolt hatás megállapításáról van szó, e döntéssel kapcsolatban pedig az sem szükséges, hogy azt közvetlenül azt követően hozzák meg, hogy a fogyasztó megismerte a kereskedelmi kommunikációt. A vásárlásra való felhívás fogalma emellett azt sem zárja ki, hogy a fogyasztó további lépéseket tegyen a tényleges vásárlást megelőzően.(17) Másfelől a Ving, illetve a holland kormány úgy véli, hogy a kommunikációnak tartalmaznia kell a vásárlás konkrét lehetőségét. Álláspontjuk ugyanakkor eltér e lehetőség meghatározása tekintetében: a Ving szerint ez valamely értékesítési pont közvetlen közelségét igényli, ezzel szemben a holland kormány szerint egy telefonszám vagy valamely internetes oldal címe is elegendő lehet az ilyen lehetőség fennállásához. Végül az Egyesült Királyság Kormánya közbenső megoldást javasol. Úgy véli, hogy a vásárlásra való felhívás a fogyasztó végső döntésének meghozataláig, illetve annak megkönnyítéséig terjed. Főszabály szerint az Egyesült Királyság Kormányának álláspontja az, hogy a termék tulajdonságaira, illetve árára való puszta utalás nem teheti lehetővé a fogyasztó számára a termék megvásárlását. Csak azokat a kereskedelmi kommunikációkat kell a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontja értelmében vett vásárlásra való felhívásnak minősíteni, amelyek nem elhanyagolható hatást gyakorolnak a vásárlási döntésre annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a fogalom túlzottan tág felfogása, ami felborítaná az uniós jogalkotó által elérni kívánt, a fogyasztók és a kereskedők érdekei közötti egyensúlyt. Ennek megfelelően a kereskedelmi kommunikáció által a vásárlási döntésre gyakorolt többé‑kevésbé távoli hatást kell értékelni, oly módon, hogy a vásárlás konkrét lehetőségét tartalmazó kereskedelmi kommunikáció mindig vásárlásra való felhívást képez, míg ez ritkábban áll fenn az ilyen lehetőséget nem tartalmazó kereskedelmi kommunikációk esetében. Másként fogalmazva, a vásárlás konkrét lehetőségének fennállása nem elengedhetetlen elem a vásárlásra való felhívásnak történő minősüléshez.
41. A magam részéről úgy vélem, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjának pusztán szó szerinti értelmezése amellett szól, hogy a vásárlás lehetővé tétele azon tény következménye, hogy a fogyasztó elegendő információval rendelkezik mind a termék, mind az ár azonosításához. Ezt az ok (a termékre és az árra vonatkozó információk rendelkezésre állása) és a következmény (a vásárlás lehetővé tétele) közötti összefüggést fejezi ki egyébként az „ezáltal” névmás használata is. Ha ragaszkodunk a pusztán szó szerinti értelmezéshez, akkor a kereskedelmi kommunikációnak nem kell a vásárlás konkrét lehetőségét tartalmaznia, illetve erre utalnia ahhoz, hogy vásárlásra való felhívásnak minősüljön.
42. Emellett megjegyzem, hogy az uniós jogalkotó a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjában szereplő fogalommeghatározásban nem szerepeltette a kicsivel később meghatározott „ügyleti döntés”(18) kifejezést, mivel a vásárlásnak a fogyasztó számára történő lehetővé tételéről van szó, nem pedig egy ügyleti döntés meghozataláról, amely tágabb fogalom.(19) A 2005/29 irányelvet ugyanis „az üzleti vállalkozásoknak a termékhez kapcsolódó kereskedelmi ügylet lebonyolítását megelőzően és azt követően, valamint a lebonyolítás során a fogyasztókkal szemben folytatott [...] tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatára”(20) kell alkalmazni. A 2005/29 irányelv értelmében az ügyleti döntésre különböző időpontokban kerülhet sor, és az nem korlátozható kizárólag a vásárlási döntésre;(21) ezzel szemben a vásárlásra való felhívás egyértelműen csak a vásárlást megelőző szakaszban történhet.
43. Azt kell még megállapítani, hogy a vásárlásra való felhívást szükségszerűen és haladéktalanul vásárlási döntésnek, vagyis a fogyasztót és a kereskedőt az érintett termék vonatkozásában a vásárlásra való felhívásban szereplő konkrét vásárlási lehetőség révén összekötő szerződéses kapcsolatra történő váltásnak kell‑e követnie. Erről két jelentős ok miatt nem vagyok meggyőződve. Először is nyilvánvaló, hogy az ilyen értelmezés lényegesen csökkenti azon helyzetek számát, amelyekben valamely kereskedelmi kommunikáció vásárlásra való felhívásnak minősülne. Emellett az olyan értelmezés, amely a vásárlásra való felhívást haladéktalanul követő vásárlási döntés felé mutat nehezen összeegyeztethető a 2005/29 irányelv 7. cikkében vázolt feltevéssel, amely szerint elképzelhető, hogy a kereskedelmi kommunikáció nem tartalmaz minden felsorolt lényeges információt, vagy nem tünteti fel a teljes árat,(22) ami azt feltételezi, hogy a vásárlási döntés szükségképpen későbbi, mivel a fogyasztó nem rendelkezik tudomással a vásárláshoz szükséges minden elemről.(23)
44. Álláspontom szerint nehéz az uniós jog valamely önálló fogalmának meghatározását olyan szubjektív elemektől függővé tenni, mint az egyes egyének azon sajátos pszichológiai paramétereinek összessége, amelyek arra vezetik, hogy egy adott időpontban eldöntse, hogy megvásárol‑e valamilyen terméket. Ezért az „amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást” kifejezést inkább úgy kell érteni, hogy az általános szempontot határoz meg, amely alapján megállapítható, hogy objektív nézőpontból a fogyasztó elegendő információval találkozott‑e ahhoz, hogy a vásárlás lehetővé váljon. Például a termékre és az árra vonatkozó információkat érintő feltételen kívül a 2. cikk i) pontja nem utal semmilyen, az eladó személyazonosságára vonatkozó információra. Ezért nyilvánvalónak tűnik, hogy – a 2. cikk i) pontjának puszta szövegéből következő információkon túl, vagyis annak ellenére, hogy az említett cikk arra kifejezetten nem utal – ez az adat a vele megjelenő, az eladó hírnevének(24) megfelelő valamennyi szükséges pontosítással természetszerűen alapvető fontosságú ahhoz, hogy vásárlásra való felhívásról beszélhessünk.
45. A fentiek folytán az „amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást” szavakkal kifejezett feltételt nem lehet úgy értelmezni, hogy csak akkor áll fenn vásárlásra való felhívás, ha a kereskedelmi kommunikáció konkrét vásárlási lehetőséget tartalmaz, vagy azt az értékesítési pont közelében függesztik ki. Az említett kifejezést éppen ellenkezőleg úgy kell értelmezni, hogy csak az olyan kereskedelmi kommunikáció minősülhet vásárlásra való felhívásnak, amely elegendő információt tartalmaz a termékkel, az árral, és az eladónak a jelen indítvány szerinti értelmében vett személyazonosságával kapcsolatban ahhoz, hogy a fogyasztó dönteni tudjon a vásárlásról.
46. Ha ugyanakkor a Bíróság arra a következtetésre jut, hogy az „amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást” kifejezés alapján ahhoz, hogy a kereskedelmi kommunikáció vásárlásra való felhívásnak minősüljön, a kereskedelmi kommunikációban meg kell jelennie az érintett termék megvásárlása konkrét lehetőségének, főszabály szerint egy telefonszám vagy valamely internetes oldal címe tekinthető konkrét vásárlási lehetőségnek, feltéve hogy a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a vásárlás ténylegesen elvégezhető az említett telefonszám felhívásával vagy az említett oldalra történő kapcsolódással.
B – A megtévesztő mulasztás fogalmáról (6. és 7. kérdés)
1. A termék lényeges tulajdonságaira vonatkozó jelentős információkról (6. kérdés)
47. A hatodik kérdés arra vonatkozik, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontja értelmében vett vásárlásra való felhívás esetén úgy kell‑e értelmezni az említett irányelv 7. cikke (4) bekezdésének a) pontját, hogy elegendő a termék meghatározott lényeges tulajdonságát megadni, ha a kereskedő egyebekben internetes oldalára hivatkozik, amennyiben ezen az oldalon alapvető jelentőségű információk találhatók a termék lényeges tulajdonságaira, árára és az irányelv 7. cikke (4) bekezdésének követelményei szerinti egyéb feltételekre vonatkozóan.
48. Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 2005/29 irányelv célja a főszabály szerint tiltott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok elleni küzdelem.(25) Ugyanez az irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok két elkülönült kategóriáját azonosítja, a megtévesztő kereskedelmi gyakorlatokat és az agresszív kereskedelmi gyakorlatokat.(26) Emellett az uniós jogalkotó a 2005/29 irányelvhez mellékletként listát csatolt a minden körülmények között tisztességtelennek minősülő 31 kereskedelmi gyakorlatról. Csak ezek a kereskedelmi gyakorlatok tekinthetők tisztességtelennek, anélkül hogy az irányelv 5–9. cikkének rendelkezései alapján esetről esetre történő értékelést végeznének vonatkozásukban.(27) Ennélfogva előzetesen rámutatok, hogy a kereskedő hivatkozása az internetes oldalára a lényeges információk megszerzése érdekében nem szerepel a mellékletben található listán, vagyis a 2005/29 irányelv 7. cikke alapján el kell végezni a feltett kérdésre vonatkozó vizsgálatot.
49. Az említett irányelv 7. cikkének (4) bekezdése tartalmazza a vásárlásra való felhívás esetében jelentősnek minősülő információkat.(28) Konkrétabban, a 7. cikk (4) bekezdésének a) pontja szerint jelentős információnak minősülnek „a termék lényeges tulajdonságai, a kommunikációs eszköznek és a terméknek megfelelő mértékben”, amennyiben azok a körülményekből nem tűnnek ki.(29) A 7. cikk (4) bekezdésének a) pontját együtt kell értelmezni a 7. cikk (1) bekezdésével, amely azt mondja ki, hogy „[m]egtévesztőnek minősül az a kereskedelmi gyakorlat, amely a ténybeli körülmények alapján – figyelembe véve annak valamennyi jellemzőjét és feltételét, valamint kommunikációs eszközeinek korlátait is –, az átlagfogyasztó tájékozott ügyleti döntéséhez szükséges jelentős információkat hagy ki, és ezáltal – a körülményektől függően – ténylegesen vagy valószínűsíthetően ahhoz vezet, hogy az átlagfogyasztó olyan ügyleti döntést hoz, amelyet egyébként nem hozott volna”.
50. A 2005/29 irányelv nem tartalmaz semmilyen meghatározást a „lényeges tulajdonságok” fogalma vonatkozásában. A 7. cikk (4) bekezdése egyértelműen azt sejteti, hogy a lényeges tulajdonságok feltüntetése három tényezőtől függ. Először azt kell megvizsgálni, hogy a lényeges tulajdonságok nem tűnnek‑e ki a körülményekből,(30) amely esetben felesleges a termék lényeges tulajdonságainak feltüntetése a vásárlásra való felhívást ösztönző kereskedelmi kommunikációban. Ez a feltüntetés emellett függ a termék jellegétől, illetve az alkalmazott kommunikációs eszköztől is. A 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének a) pontja által előírt, a termék tulajdonságaira vonatkozó tájékoztatási kötelezettség súlya tehát többé vagy kevésbé nagy lesz, például attól függően, hogy a vásárlásra vonatkozó felhívást egyszerű bonyolult termék vonatkozásában tették közzé valamely napilap egész oldalán, illetve játszották le a rádióban.
51. Emellett a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének a) pontja csak a lényeges tulajdonságokra utal, ami így kizárja az említett irányelvnek a vásárlásra való felhívásban a termék valamennyi tulajdonságának kimerítő felsorolása felé mutató értelmezését.(31) A 7. cikk (4) bekezdése a) pontjának olyan irányú értelmezése sem képzelhető el, hogy az a lényeges tulajdonságok kimerítő feltüntetését célozná, mivel ez ellentétes lenne a benne foglalt tájékoztatási kötelezettség adott esetre történő igazításának lehetőségével.
52. Semmi sem zárja ki tehát, hogy a Bíróság úgy döntsön, hogy a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének a) pontját úgy lehet értelmezni, hogy csak a termék egyes lényeges tulajdonságait kell feltüntetni. Az említett irányelv egyébként kifejezetten felvázolja azt a helyzetet, amikor a kereskedő az őt csak egyes jelentős tulajdonságok feltüntetésére szorító hely‑ vagy időhiányt egy másik eszközre való utalással kompenzálja.(32) Ennélfogva a kereskedő főszabály szerint átirányíthatja a fogyasztót internetes oldalára, feltéve hogy a fogyasztó ott megtalálhatja a termék lényeges tulajdonságaira vonatkozó jelentős információkat. Végül, ezen bizonytalan kritériumok (kontextus, a termék jellege, alkalmazott kommunikációs eszköz) összességéből egy állandó tűnik ki: a fogyasztónak minden esetben a körülmények teljes körű ismerete alapján kell tudnia meghozni a döntést. Onnantól kezdve, hogy ez nem áll fenn, a 7. cikk (4) bekezdésében szereplő mulasztás megtévesztővé válik, a vásárlásra való felhívás pedig tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatnak minősül. Figyelemmel a 2005/29 irányelv végrehajtása és alkalmazása kapcsán a nemzeti bíróságoknak elismert szerepre, és tekintettel az irányelv (18) preambulumbekezdésére(33), valamint a 7. cikke (1) bekezdésében szereplő, a ténybeli körülményekre vonatkozó utalásra, a kérdést nyilvánvalóan e bíróságoknak kell eldönteniük.
53. Ennek megfelelően elképzelhető, hogy a vásárlásra való felhívás az érintett termék lényeges tulajdonságai közül csak néhányra utal. Az egyéb lényeges tulajdonságok feltüntethetők a vásárlásra való felhíváshoz felhasznált kommunikációs eszközön kívül is, amennyiben azok szerepeltetése a vásárlásra való felhívásban nem szükséges (figyelemmel a kontextusra, illetve az érintett termékre) vagy nem lehetséges (figyelemmel az alkalmazott kommunikációs eszközre), és amennyiben a kereskedő ezzel kapcsolatban internetes oldalára vagy azzal összehasonlítható más eszközre hivatkozik, feltéve hogy az említett internetes oldal vagy eszköz ténylegesen lehetővé teszi a fogyasztó számára a lényeges tulajdonságokra vonatkozó alapvető jelentőségű információk elérését. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie e körülmények összességét, illetve minden esetben vizsgálnia kell azt, hogy a vásárlásra való felhívásban egyes lényeges tulajdonságok említésének elmaradása nem járt‑e azzal a következménnyel, hogy megakadályozta a fogyasztót abban, hogy a körülmények teljes körű ismeretében hozza meg döntését.
2. Az árra vonatkozó jelentős információról (7. kérdés)
54. A hetedik kérdés arra vonatkozik, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének c) pontját, hogy az árra vonatkozó követelmény teljesüléséhez elegendő feltüntetni az alsó árat.
55. Álláspontom szerint a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének a) pontjánál elfogadott megközelítéshez hasonló megközelítés értelemszerűen alkalmazható az irányelv 7. cikke (4) bekezdésének c) pontjára is.
56. Először is az a tény, hogy a vásárlásra való felhívás csak az alsó árra utal, nem minden körülmények között képez tisztességtelennek minősülő kereskedelmi gyakorlatot, mivel ez az eset nem szerepel a 2005/29 irányelv I. mellékletében.
57. Emellett a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének c) pontja maga is vázolja azt a helyzetet, amelyben a termék jellegére figyelemmel a kereskedő ésszerűen nem képes kiszámítani a teljes árat. Ugyanakkor ilyen esetben az említett cikk arra kötelezi a kereskedőt, hogy tüntesse fel az ár kiszámításának módját, valamint adott esetben minden további, a fogyasztónak felszámítható költséget, vagy azt a tényt, hogy e költségek őt terhelik.
58. A 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdése c) pontjának szövege tehát önmagában nem zárja ki azt a feltevést, amely szerint az alsó ár elegendő lehet, feltéve hogy az alsó ár feltüntetését további, a költségekre, és azok viselésére vonatkozó utalások követik. A kérdés ennélfogva az, hogy a kereskedelmi felhívás feltüntethet‑e alsó árat, anélkül hogy tartalmazná e kiegészítő információkat, vagy a 7. cikk (4) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a vásárlásra való felhívás alsó árat tartalmaz, azt kötelezően a fent ismertetett kiegészítő utalásoknak kell kísérniük.
59. E tekintetben a svéd kormány rámutat, hogy a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdése a) pontjának szövegével ellentétben a 7. cikk (4) bekezdésének c) pontja nem írja elő a tájékoztatási kötelezettség enyhítését az alkalmazott kommunikációs eszközzel járó korlátokra figyelemmel, ami az említett c) pont szigorú értelmezése mellett szól. Ugyanakkor az a) ponthoz hasonlóan a c) pont sem értelmezhető a 7. cikk egészének megfelelő figyelembevétele nélkül. Márpedig annak meghatározásához, hogy fennáll‑e a megtévesztő mulasztás, a 7. cikk (3) bekezdése azt az általános elvet tartalmazza, amely szerint „[a]mennyiben a kereskedelmi gyakorlatban alkalmazott kommunikációs eszköz térbeli vagy időbeli akadályokat támaszt, ezen akadályokat, illetve minden olyan intézkedést, amelyet a kereskedő annak érdekében tett, hogy az információt más módon eljuttassa a fogyasztókhoz, figyelembe kell venni annak eldöntésekor, hogy fennállt‑e mulasztás a tájékoztatás tekintetében”. Az árra vonatkozó jelentős információ terjedelmét tehát a termék jellege alapján kell meghatározni (a 7. cikk (4) bekezdésének c) pontja), ugyanakkor a vásárlásra való felhívás céljából alkalmazott kommunikációs eszközre, illetve a kereskedő által esetlegesen szolgáltatott kiegészítő információkra is figyelemmel (a 2005/29 irányelv 7. cikkének (3) bekezdése).
60. Ennek megfelelően, anélkül hogy elébe kívánnánk menni az alapügyben az uniós jogot alkalmazó nemzeti bíróság értékelésének, e bíróságnak azon kérdés értékelése során, hogy a Ving kereskedelmi kommunikációjában kizárólagosan feltüntetett alsó ár megtévesztő mulasztásnak minősül‑e, az alapügy alperese által előterjesztett érvek relevanciáját kell megvizsgálnia. A Ving ugyanis azt állította, hogy a felhívás által érintett termék ára egyrészt az átlagfogyasztó által annyira ismert(34), másrészt pedig annyira összetett(35) tényezőktől függ, hogy a kommunikáció érthetőségének követelménye, illetve azon elv, amely szerint a szolgáltatott információk tartalmát a választott kommunikációs eszköz által kínált lehetőségekhez kell viszonyítani, mentesítik a kereskedőt az alól, hogy arra utaljon.
61. A Ving ezt követően rámutatott, hogy az utazásnak a vitatott kereskedelmi kommunikációban ajánlott teljes árát befolyásoló tényezőkre vonatkozó magyarázatok elérhetők voltak az interneten, utalva az egyik fogyasztói szervezet által kifejlesztett internetes oldalra. Kiemelem ugyanakkor, hogy figyelemmel a 2005/29 irányelv 7. cikkének (3) bekezdésére, nem elegendő, hogy a vásárlásra való felhívásban nem szereplő jelentős információ egyébként bármilyen más médium révén elérhető legyen, hanem ellenkezőleg, az szükséges, hogy a hiányzó jelentős információ rendelkezésre bocsátása a kereskedő pozitív cselekményének legyen betudható.
62. Végül, bár a 2005/29 irányelv bizonyos fokú toleranciát enged, az említett irányelv 7. cikkének (4) bekezdésében szereplő jelentős információk semmilyen elhagyása nem fogadható el, ha az ténylegesen vagy valószínűsíthetően ahhoz vezet, hogy az átlagfogyasztó olyan ügyleti döntést hoz, amelyet egyébként nem hozott volna. Mivel az ár főszabály szerint meghatározó az átlagfogyasztó számára az ügyleti döntés meghozatala során, e szempontot a nemzeti bíróságnak szintén meg kell vizsgálnia. E tekintetben figyelembe veheti azon termékek számát, amelyeket ténylegesen a feltüntetett alsó áron értékesítettek.(36)
63. Ennek megfelelően az alsó ár feltüntetése csak akkor lehet elegendő a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének c) pontja értelmében vett, árra vonatkozó tájékoztatási kötelezettséggel kapcsolatos követelmény teljesüléséhez, ha a teljes ár kiszámítási módozatainak, illetve az esetleges kiegészítő költségeknek, valamint azok viselésének feltüntetése nem szükséges (figyelemmel a kontextusra, illetve az érintett termékre) vagy nem lehetséges (figyelemmel az alkalmazott kommunikációs eszközre), és amennyiben a kereskedő ezzel kapcsolatban internetes oldalára vagy azzal összehasonlítható más eszközre hivatkozik, feltéve hogy az említett internetes oldal vagy eszköz ténylegesen lehetővé teszi a fogyasztó számára az említett feltüntetéshez való hozzáférést. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie e körülmények összességét, illetve minden esetben vizsgálnia azt, hogy a vásárlásra való felhívásban a teljes ár kiszámításának módozataira, illetve az esetleges kiegészítő költségekre, valamint azok viselésére vonatkozó utalás elmaradása nem jár‑e azzal a következménnyel, hogy megakadályozza a fogyasztót abban, hogy a körülmények teljes körű ismeretében hozza meg ügyleti döntését.
VI – Végkövetkeztetések
64. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a marknadsdomstolen által feltett kérdéseket a következőképpen válaszolja meg:
„1) Az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (»irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról«) 2. cikkének i) pontjával nem ellentétes, ha valamely kereskedelmi kommunikációban a termékre olyan szöveggel vagy olyan kép formájában hivatkozzanak, amely elegendő lehet ahhoz, hogy a termék tulajdonságaira vonatkozó követelmény teljesüljön. Főszabály szerint az sem ellentétes vele, ha a termékre közös megjelölést használnak, amennyiben a kereskedelmi kommunikációból ésszerűen kikövetkeztethető, hogy a termék több változatban is létezik. Ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak az esetről esetre történő értékelése, hogy az érintett termékre és az alkalmazott kommunikációs eszközre figyelemmel a kereskedelmi kommunikációban használt hivatkozás és a közös megjelölés lehetővé teszi‑e a megfelelően tájékozott, figyelmes és körültekintő átlagfogyasztó számára, hogy a terméket azonosítsa.
2) Annak vizsgálata is a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy az alsó ár feltüntetése egyrészt megfelel‑e az alkalmazott kommunikációs eszköznek, másrészt pedig elegendő‑e ahhoz, hogy a fogyasztó, miután azonosította az érintett terméket, képes legyen megérteni, hogy a leírt vagy bemutatott terméket az említett áron vásárolhatja meg.
3) – A 2005/29/EK irányelv 2. cikkének i) pontja értelmében az »amely ezáltal lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást« szavakkal kifejezett feltételt nem lehet úgy értelmezni, hogy csak akkor áll fenn vásárlásra való felhívás, ha a kereskedelmi kommunikáció konkrét vásárlási lehetőséget tartalmaz, vagy azt az értékesítési pont közelében függesztik ki. E kifejezést éppen ellenkezőleg úgy kell értelmezni, hogy objektív nézőpontból a fogyasztó a termékre, az árra és az eladóra vonatkozóan elegendő információval találkozott‑e ahhoz, hogy a vásárlás lehetővé váljon.
– Feltéve, hogy a Bíróság valamely kereskedelmi kommunikáció vásárlásra való felhívásnak minősüléséhez megköveteli, hogy a kereskedelmi kommunikációban jelenjen meg az érintett termék megvásárlásának konkrét lehetősége, egy telefonszám vagy valamely internetes oldal címe tekinthető konkrét vásárlási lehetőségnek, ha a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy a vásárlás ténylegesen elvégezhető az említett telefonszám felhívásával vagy az említett oldalra történő kapcsolódással.
4) A 20005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy elképzelhető, hogy a vásárlásra való felhívás az érintett termék lényeges tulajdonságai közül csak néhányra utal. Az egyéb lényeges tulajdonságok feltüntethetők a vásárlásra való felhíváshoz felhasznált kommunikációs eszközön kívül is, amennyiben azok szerepeltetése a vásárlásra való felhívásban nem szükséges (figyelemmel a kontextusra, illetve az érintett termékre) vagy nem lehetséges (figyelemmel az alkalmazott kommunikációs eszközre), és amennyiben a kereskedő ezzel kapcsolatban internetes oldalára vagy azzal összehasonlítható más eszközre hivatkozik, feltéve hogy az említett internetes oldal vagy eszköz ténylegesen lehetővé teszi a fogyasztó számára a lényeges tulajdonságokra vonatkozó alapvető jelentőségű információk elérését. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie e körülmények összességét, illetve minden esetben vizsgálnia azt, hogy a vásárlásra való felhívásban egyes lényeges tulajdonságok említésének elmaradása nem jár‑e azzal a következménnyel, hogy megakadályozza a fogyasztót abban, hogy a körülmények teljes körű ismeretében hozza meg döntését.
5) Az alsó ár feltüntetése csak akkor lehet elegendő a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdése c) pontjának értelmében vett, árra vonatkozó tájékoztatási kötelezettséggel kapcsolatos követelmény teljesüléséhez, ha a teljes ár kiszámítási módozatainak, illetve az esetleges kiegészítő költségeknek, valamint azok viselésének feltüntetése nem szükséges (figyelemmel a kontextusra, illetve az érintett termékre) vagy nem lehetséges (figyelemmel az alkalmazott kommunikációs eszközre), és amennyiben a kereskedő ezzel kapcsolatban internetes oldalára vagy azzal összehasonlítható más eszközre hivatkozik, feltéve hogy az említett
internetes oldal vagy eszköz ténylegesen lehetővé teszi a fogyasztó számára az említett feltüntetéshez való hozzáférést. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell értékelnie e körülmények összességét, illetve minden esetben vizsgálnia kell azt, hogy a vásárlásra való felhívásban a teljes ár kiszámításának módozataira, illetve az esetleges kiegészítő költségekre, valamint azok viselésére vonatkozó utalás elmaradása nem járt‑e azzal a következménnyel, hogy megakadályozta a fogyasztót abban, hogy a körülmények teljes körű ismeretében hozza meg ügyleti döntését.”
(1) .
(2)  –	HL L 149., 22. o.
(3)  –	A C‑261/07. és C‑299/07. sz., VTB‑VAB és Galatea egyesített ügyekben 2009. április 23‑án hozott ítélet (EBHT 2009., I‑2949. o.) 52. pontja, a C‑304/08. sz. Plus Warenhandelsgesellschaft ügyben 2010. január 14‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 41. pontja és a C‑540/08. sz. Mediaprint Zeitungs‑ und Zeitschriftenverlag ügyben 2010. november 9‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 27. pontja.
(4)  –	Lásd a 2005/29 irányelv (5), (20) és (24) preambulumbekezdését.
(5)  –	Lásd a bőséges ítélkezési gyakorlatból a C‑168/08. sz. Hadadi‑ügyben 2009. július 16‑án hozott ítélet (EBHT 2009., I‑6871. o.) 38. pontját, a C‑174/08. sz. NCC Construction Danmark ügyben 2009. október 29‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑10567. o.) 24. pontját és a C‑433/08. sz. Yaesu Europe ügyben 2009. december 3‑án hozott ítélet (EBHT 2009., I‑11487. o.) 18. pontját.
(6)  –	A fent hivatkozott Yaesu Europe ügyben hozott ítélet 23. pontja.
(7)  –	A fent hivatkozott Yaesu Europe ügyben hozott ítélet 24. pontja és azt ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(8)  –	Az említett cikk szerint a termék lényeges tulajdonságai lehetnek „a hozzáférhetőség, az előnyök, az általa fellépő kockázatok, a kivitelezés, az összetétel, a tartozékok, az ügyfélszolgálat és a panaszkezelés, a gyártás vagy szolgáltatás módszere és időpontja, a szállítás, az adott célra való alkalmasság, a használat, a mennyiség, a leírás, a földrajzi vagy kereskedelmi eredet vagy a használattól várható eredmények, illetve a terméken végrehajtott vizsgálatok vagy ellenőrzések eredménye és főbb jellemzői”.
(9)  –	E tekintetben megjegyzem, hogy az irányelvjavaslat eredeti szövege a vásárlásra való felhívás meghatározását tartalmazó rendelkezésben kiemelte, hogy a lényeges
tulajdonságokról van szó, amit azonban a 2005/29 irányelv elfogadása során elhagytak (lásd az üzleti vállalkozások által a belső piacon a fogyasztókkal szemben alkalmazott tisztességtelen eljárásokról és a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, 98/27/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvjavaslat 2. cikkének k) pontját, COM(2003) 356 végleges).
(10)  –	A 2005/29 irányelv (7) preambulumbekezdése szerint egyébként „[e]zen irányelv és különösen általános záradékai alkalmazásakor teljes mértékben figyelembe kell venni az adott egyedi eset körülményeit”.
(11)  –	Lásd többek között a C‑373/90. sz. X‑ügyben 1992. január 16‑án hozott ítélet (EBHT 1992., I‑131. o.) 15. pontját; a C‑220/98. sz. Estée Lauder‑ügyben 2000. január 13‑án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑117. o.) 27. és 30. pontját; a C‑44/01. sz. Pippig Augenoptik ügyben 2003. április 8‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑3095. o.) 55. pontját és a C‑356/04. sz. Lidl Belgium ügyben 2006. szeptember 19‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑8501. o.) 77. és 78. pontját. Bár az átlagfogyasztó a 2005/29 irányelvben hivatkozott fogyasztó, az irányelv különleges védelmet biztosít azon fogyasztók számára, akik koruk, fizikai vagy szellemi fogyatékosságuk, illetve hiszékenységük miatt különösen kiszolgáltatottak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlattal vagy az annak alapjául szolgáló termékkel szemben (lásd a 2005/29 irányelv (19) preambulumbekezdését, valamint 5. cikkének (3) bekezdését).
(12)  –	Az alsó ár ilyen feltüntetése a 2005/29 irányelv 2. cikke i) pontjával összefüggésben a jelen indítvány 32. és azt követő pontjainak tárgya lesz.
(13)  –	Lásd a „Guidance on the implementation/application of directive 2005/29/EC on unfair commercial practices” című dokumentumot (SEC(2009) 1666., 2009. december 3., 47. o.), amely szerint amennyiben a termékre szöveggel vagy kép formájában hivatkoznak, úgy kell tekinteni, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének i) pontjában szereplő, a termék tulajdonságaira vonatkozó követelmény teljesült. A Bizottság ugyanis úgy véli, hogy az ettől eltérő értelmezés arra ösztönözhetné a piaci szereplőket, hogy homályos leírásokat szolgáltassanak, vagy kereskedelmi ajánlataikból információkat hagyjanak ki annak érdekében, hogy megkerüljék az irányelv 7. cikkének (4) bekezdésében előírt tájékoztatási követelményeket.
(14)  –	Lásd a 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének c) pontját.
(15)  –	Gyakori például, hogy a gépkocsigyártók kereskedelmi kommunikációikban csak alsó árat tüntetnek fel, mivel ugyanaz a modell különböző motorokkal lesz elérhető, emellett pedig a fogyasztó különböző extrákat rendelhet. Ami az utazásokat illeti, a Ving emlékeztetett arra, hogy a teljes ár megállapítása lényegileg három tényezőtől függ: a foglalás által érintett időponttól, az utazás tartam ától és természetesen a célállomástól.
(16)  –	Hivatkozás a 13. lábjegyzetben.
(17)  –	Ezzel kapcsolatban az említett kormányok észrevételei látszólag ellentétesek a Bizottság álláspontjával, amely az iránymutatásában szereplő meghatározás szerint – amelyre írásbeli észrevételeiben is hivatkozott – úgy tekinti, hogy a vásárlásra való felhívás „olyan meghatározó időpont, amelyben a fogyasztónak ügyleti döntést kell hoznia. Az lényegileg a termék reklámjának közvetlen és azonnali formája, amely a fogyasztó szempontjából élénk reakciót és fokozott kockázatvállalást vált ki” (lásd a Bizottság írásbeli észrevételeinek 18. pontját és az említett iránymutatás 2.6.3 pontjának végét).
(18)  –	Lásd a jelen indítvány 6. pontját.
(19)  –	A 2005/29 irányelv többrétegű fogalmat tartalmaz: az ügyleti döntés a fogyasztó gazdasági magatartásának különleges megnyilvánulása (lásd többek között a 2005/29 irányelv (11) és (13) preambulumbekezdését), és az, hogy lehetővé teszi a fogyasztó számára a vásárlást, csak egy példája az ügyleti döntéseknek.
(20)  –	A 2005/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése.
(21)  –	Az ezzel kapcsolatban a Bizottság által szolgáltatott példa elég kifejező: lásd a fenti 13. lábjegyzetben hivatkozott iránymutatás 2.1.1–2.1.3 pontját.
(22)  –	E kérdéseket a 6. és 7. kérdés elemzésénél vizsgálom.
(23)  –	Így kétlem, hogy a teljes ár feltüntetése nélkül a 2005/29 irányelv értelmében vett átlagfogyasztó kész vásárlási döntést hozni.
(24)  –	A fogyasztó számára a vásárlás lehetővé tétele érdekében az szükséges, hogy elegendő információ álljon rendelkezésére a termék és a termék árának azonosításához. Ugyanakkor az is szükséges, hogy azonosítani lehessen az eladót és adott esetben azt is, hogy az hol található. Az eladó hírnevétől függően néha pusztán logójának jelenléte elegendő ahhoz, hogy a fogyasztó azonosítsa, és egyből összekapcsolja azzal a hellyel, ahol az említett termék az említett áron elérhető. Máskor az eladó hírneve kisebb, és ahhoz, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy a fogyasztó azonosíthatta az eladót, szükséges, hogy a szóban forgó kereskedelmi kommunikáció az értékesítési pontokra vonatkozó információkat is tartalmazza. Minden ilyen esetben kiegészítő elemről van szó, és annak az arra gyakorolt hatását, hogy a fogyasztónak valóban volt‑e lehetősége vásárolni, a kérdést előterjesztő bíróságoknak kell vizsgálniuk.
(25)  –	A 2005/29 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése.
(26)  –	A 2005/29 irányelv 5. cikkének (4) bekezdése, valamint 6. és 7. cikke (a megtévesztő kereskedelmi gyakorlatok tekintetében), továbbá 8. és 9. cikke (az agresszív kereskedelmi gyakorlatok tekintetében).
(27)  –	A fent hivatkozott Plus Warenhandelsgesellschaft ügyben hozott ítélet 45. pontja.
(28)  –	A 2005/29 irányelv 7. cikkének (5) bekezdése kimondja, hogy „jelentősnek minősülnek [...] a közösségi jog által megállapított, a reklámot és a marketinget is magukban foglaló kereskedelmi kommunikációra vonatkozó tájékoztatási követelmények, amelyek nem teljes körű felsorolását a II. melléklet tartalmazza”. Márpedig az említett melléklet utal a szervezett utazási formákról szóló, 1990. június 13‑i 90/314/EGK tanácsi irányelv 3. cikkére (HL L 158., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 1. kötet, 132. o.). Bizonyos, hogy a Ving ajánlata minden kétséget kizáróan szervezett utazásnak tűnik. Ugyanakkor a 3. cikk csak azokat a jelentős információkat tartalmazza, amelyeket a szervező vagy a közvetítő által kibocsátott tájékoztatóknak tartalmazniuk kell. Az alapügyben vitatott kommunikáció nem ilyen formájú, így a 90/314 irányelv 3. cikke a jelen elemzés szempontjából nem releváns.
(29)  –	A 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének eleje.
(30)  –	A 2005/29 irányelv 7. cikke (4) bekezdésének eleje.
(31)  –	Emellett, ha azt igénylik a kereskedőktől, hogy akkor is szolgáltassanak információkat, amikor az nem szükséges (figyelemmel a kontextusra vagy arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerinti átlagfogyasztó képes érteni vagy következtetéseket levonni), azzal a következménnyel járhat, hogy a kereskedelmi kommunikáció „homályos, érthetetlen [vagy] félreérthető” lesz, így az említett kommunikáció némiképp paradox módon alkalmas lesz arra, hogy a 2005/29 irányelv 7. cikkének (2) bekezdése szerinti megtévesztő mulasztást valósítson meg.
(32)  –	A 2005/29 irányelv 7. cikkének (3) bekezdése.
(33)  –	Amely a 2005/29 irányelvben hivatkozott átlagfogyasztó fogalma kapcsán kimondja, hogy „[a] nemzeti bíróságok és hatóságok – az Európai Bíróság esetjogának figyelembevételével – saját mérle gelési jogkörükben határozzák meg az átlagfogyasztó adott esetben tanúsított jellegzetes viselkedését”.
(34)  –	Azaz a cél vonzereje, az időpont, amikor a fogyasztó a foglalást végzi, és az utazásra kiválasztott időpont.
(35)  –	A Ving utal többek között azokra a módszerekre, amelyek révén a légitársaságok meghatározzák a repülőjegyek árát.
(36)  –	A Ving előadja, hogy a rögzített foglalások 80%‑ára vonatkozott a kereskedelmi kommunikációban feltüntetett alsó ár, és hogy ilyen körülmények között az alsó ár feltüntetése a számítási módok feltüntetésének elmaradásával együttesen nem vezetett a fogyasztónak a 2005/29 irányelv 7. cikke értelmében vett megtévesztésére. Emellett mindenesetre rámutatok, hogy amennyiben a kereskedelmi kommunikációban adott esetben alsó árat tüntetnek fel, anélkül hogy a kereskedő valaha képes lenne az érintett terméket a feltüntetett alsó áron szolgáltatni a fogyasztónak, felmerül a kérdés, hogy az ilyen gyakorlat nem minősül‑e a 2005/29 irányelv I. mellékletének 5. pontja szerint minden körülmények között tisztességtelennek tekintendő megtévesztő kereskedelmi gyakorlatnak.