62020CJ0231_RES
C‑231/20. sz. ügy
MT
kontra
Landespolizeidirektion Steiermark
(a Verwaltungsgerichtshof [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (második tanács), 2021. október 14.
„Előzetes döntéshozatal – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – EUMSZ 56. cikk – Szerencsejátékok – Tiltott lottójáték rendelkezésre bocsátása – Szankciók – Arányosság – Minimumösszegű pénzbírságok – Halmozódás – Felső határ hiánya – Pénzbírság helyébe lépő elzárás – Az eljárási költségekhez való arányos hozzájárulás – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 49. cikkének (3) bekezdése”
Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Korlátozások – Szerencsejátékok – A szerencsejáték‑monopólium megsértése miatt szankciókat kilátásba helyező nemzeti szabályozás – A szankciók jogszerűségének a nemzeti bíróság általi értékelése – E szankcióknak a szolgáltatásnyújtás szabadságával való összeegyeztethetőségének értékelése – Terjedelem
(EUMSZ 56. cikk)
(lásd: 27–29., 33–35. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Korlátozások – Szerencsejátékok – Tiltott lottójáték rendelkezésre bocsátása – Szankciók – Engedély nélküli játékautomatánként kiszabott minimumösszegű pénzbírságok és a pénzbírságok helyébe lépő elzárások – A pénzbírságok és az elzárások halmozása – Felső határ hiánya – Az eljárási költségekhez való arányos hozzájárulás – Megengedhetőség – Feltételek – Az arányosság elvének tiszteletben tartása – A bírósághoz fordulás jogának tiszteletben tartása
(EUMSZ 56. cikk; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk, és 49. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 39–47., 49–51., 53., 56–58. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
Összefoglalás
2016‑ban egy társaság vállalkozási tevékenység keretében egy Ausztriában található létesítményben tíz játékautomatát bocsátott a nyilvánosság rendelkezésére, ezáltal pedig megsértette a szerencsejátékok terén fennálló monopóliumot. A szerencsejátékokról szóló osztrák szövetségi törvény szerint ugyanis tiltott az olyan lottójáték, amely tekintetében nem adtak koncessziót vagy engedélyt, és amely nincs kizárva a szövetségi államot megillető szerencsejáték‑monopólium alól. A játékautomatán játszható szerencsejátékok koncesszió hiányában történő szervezése büntetendő, mégpedig pénzbírsággal, illetve a pénzbírság helyébe lépő elzárással, amelyhez hozzáadódik a szabálysértési eljárás költségeihez való, a szankció 10%‑ában meghatározott hozzájárulás. A szóban forgó rendelkezések jogi személyek általi betartását illetően főszabály szerint szabálysértési felelősséggel a társaság külső képviseletére hivatott személy tartozik.
Így az e szabálysértések miatt felelősségre vont társaság képviselőjével szemben először 100000 euró (azaz szabálysértésenként 10000 euró) összegű pénzbírságot szabtak ki, és a pénzbírság helyébe lépő 30 nap (azaz szabálysértésenként 3 nap) elzárást, ezenfelül pedig az eljárási költségekhez való hozzájárulás címén 10000 eurót. Az e határozattal szemben indított jogorvoslatok keretében e szankciókat 40000 euróra, 10 napra, illetve 4000 euróra csökkentették.
Az ezen új szankció jogszerűségének értékelésére hivatott Verwaltungsgerichtshof (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Ausztria) úgy határozott, hogy előzetes döntéshozatal céljából több kérdést terjeszt a Bíróság elé az érintett nemzeti szabályozásnak az EUMSZ 56. cikkben foglalt szolgáltatásnyújtás szabadságával való összeegyeztethetőségét illetően.
Ítéletében a Bíróság pontosítja többek között a szerencsejátékokkal kapcsolatban előírt szankciórendszernek a szolgáltatásnyújtás szabadságára tekintettel történő vizsgálatára vonatkozóan a nemzeti bíróságokra háruló kötelezettség terjedelmét.
A Bíróság álláspontja
Elöljáróban a Bíróság pontosítja, hogy a nemzeti szabályozás által a szerencsejátékok terén alkalmazott minden egyes korlátozás esetében – ideértve az ezen szabályozás által előírt szankciókat is – külön kell vizsgálni azt, hogy alkalmas‑e az adott tagállam által elérni kívánt cél vagy célok megvalósításának biztosítására, és nem lép‑e túl az annak megvalósításához szükséges mértéken.
Ennélfogva az e téren kiszabott szankció jogszerűségének vizsgálatára hivatott nemzeti bíróságnak kifejezetten értékelnie kell e szankciónak az EUMSZ 56. cikk értelmében vett szolgáltatásnyújtás szabadságával való összeegyeztethetőségét, figyelembe véve a büntetéskiszabás konkrét részletszabályait. Ezt az értékelést akkor is el kell végezni, ha a szerencsejáték‑monopólium létrehozását kísérő többi korlátozást már az említett rendelkezéssel összeegyeztethetőnek nyilvánították.
Továbbá a Bíróság többek között úgy ítéli meg, hogy amennyiben a tagállamok által a szerencsejátékokra vonatkozóan megállapított korlátozások közérdeken alapuló kényszerítő okoknak felelnek meg, biztosítják az általuk követett cél megvalósítását, és nem lépik túl az annak megvalósításához szükséges mértéket, a szankciók kiszabása ugyanazon közérdeken alapuló kényszerítő okoknak felel meg, mint maguk a korlátozások. A szankciók szigorúságának azonban összhangban kell állnia az általuk büntetett szabálysértések súlyával, és tiszteletben kell tartania az Európai Unió Alapjogi Chartája 49. cikkének (3) bekezdésében rögzített, a büntetések arányosságának elvét.
Így először is az engedély nélküli játékautomatánként – a kiszabott pénzbírságok együttes összege felső határának meghatározása nélkül – kilátásba helyezett minimumbírság kiszabását illetően a Bíróság megállapítja, hogy az ilyen szankció önmagában nem tűnik aránytalannak a szóban forgó szabálysértések súlyához képest. Kétségtelenül jelentős összegű szankciókhoz vezethet, mindazonáltal lehetővé teszi a büntetni rendelt szabálysértésekből származó gazdasági előny ellensúlyozását. Ugyanakkor a nemzeti bíróságnak arról is meg kell győződnie, hogy a kiszabott minimumösszeg és a kiszabott pénzbírságok abszolút összege ne legyen aránytalan ezen előnyhöz képest.
Másodszor, a pénzbírság helyébe lépő elzárás kiszabását illetően a Bíróság megjegyzi, hogy az annak biztosítására irányul, hogy a pénzbírság behajthatatlansága esetén e szabálysértések ténylegesen büntethetők legyenek, és önmagában szintén nem tűnik aránytalannak a szóban forgó jogsértések jellegéhez és súlyához mérten. A jelen ügyben azonban minden egyes játékautomata alkalmas arra, hogy megalapozza az ilyen büntetés kiszabását, és a szabályozás nem ír elő felső határt az elzárás teljes időtartamát illetően. Így, mivel e büntetések halmozása jelentős időtartamú, pénzbírság helyébe lépő elzárás kiszabásához vezethet, a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a kiszabott elzárás időtartama nem túlzott‑e a megállapított szabálysértések súlyához képest.
Végül harmadszor, ami a kiszabott pénzbírság 10%‑ában meghatározott, eljárási költségekhez való hozzájárulás kiszabását illeti, a Bíróság hangsúlyozza, hogy az eljárási költségek beszedése a tagállamok igazságszolgáltatási tevékenysége finanszírozásának forrásaként hozzájárul az igazságszolgáltatási rendszer megfelelő működéséhez. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell győződnie arról, hogy e hozzájárulás nem túlzott‑e az ilyen eljárás tényleges költségeihez mérten, és nem sérti‑e az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkében biztosított bírósághoz fordulás jogát.