62021CC0613
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2022. szeptember 22. (
1
)
C‑613/21. P. sz. ügy
Európai Parlament
kontra
Fernando Carbajo Ferrero
„Fellebbezés – Közszolgálat – Tisztviselők – Igazgatói álláshelyre vonatkozó kinevezési eljárás – Álláshirdetés – A felperes pályázatának elutasítása és egy másik pályázó kinevezése – A felvételi eljárás szabálytalansága – Nyilvánvaló értékelési hiba – Átláthatóság – Egyenlő bánásmód – A pályázat elutasítása – Megsemmisítés és kártérítés iránti kereset”
I. Bevezetés
1.
A vezető tisztviselők felvételét az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) (
2
) és adott esetben az intézmény egyedi belső jogi aktusai szabályozzák. Általánosságban a felvételi eljárások célja annak lehetővé tétele, hogy az adminisztráció megalapozott döntést hozhasson az adott állásra legalkalmasabb pályázó személyéről, továbbá annak biztosítása, hogy a felvételi eljárás átlátható legyen és valamennyi pályázó egyenlő bánásmódban részesüljön. A jelen fellebbezés, amellyel az Európai Parlament vitatja a Törvényszék 2021. július 14‑iCarbajo Ferrero kontra Parlament ügyben hozott ítéletét (T‑670/19, nem tették közzé, EU:T:2021:435; a továbbiakban: a megtámadott ítélet), az uniós intézmények vezető tisztviselői felvételi eljárásának konkrét szempontjaihoz, közelebbről az ilyen eljárás során alkalmazott szempontok összefüggéseihez és a pályázók érdemeinek összehasonlító elemzéséhez kapcsolódik. Ez fontos kérdés, mivel meghatározza a mérlegelési jogkört, amely az adminisztrációt a kiválasztási eljárás során megilleti.
II. A jogvita háttere
2.
A jogvita hátterét a megtámadott ítélet 1–18. pontja rögzíti, és a jelen eljárás szempontjából a következőképpen foglalható össze.
3.
F. Carbajo Ferrero tisztviselő, aki 1986. április 21‑én lépett az Európai Parlament szolgálatába. A Parlamenten belül különböző feladatokat látott el a sajtó, a tájékoztatás, a kultúra és a média területén.
4.
A kommunikációs főigazgatóság média igazgatóságának igazgatói álláshelyének (a továbbiakban: a kommunikációs főigazgatóság médiaigazgatói álláshelye) betöltése végett a Parlament 2018. február 27‑én a személyzeti szabályzat 29. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti álláshirdetést tett közzé (a továbbiakban: álláshirdetés). A pályázatok beadásának határideje 2018. március 23‑a volt. F. Carbajo Ferrero 2022. március 22‑én nyújtotta jelentkezett az álláshirdetésre.
5.
A közzétett álláshirdetésre a Parlamenthez három pályázat érkezett. Annak érdekében azonban, hogy a kommunikációs főigazgatóság médiaigazgatói álláshelyére a pályázók szélesebb választéka álljon rendelkezésre, a Parlament 2018. március 27‑én a személyzeti szabályzat 29. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti áthelyezési felhívást tett közzé (a továbbiakban: áthelyezési felhívás). Ezen felül az Európia Parlament 2018. április 13‑án a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdése szerinti felvételi hirdetményt tett közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában (HL 2018. C 132 A, 1. o.) (a továbbiakban: felvételi hirdetmény).
6.
A pályázatok beadásának határideje a felvételi hirdetményben feltüntetettek szerint 2018. április 27. volt. Összesen 16 pályázó jelentkezett, ebből 3 jelentkezés az álláshirdetésre, 1 az áthelyezési felhívásra, további 12 pedig a felvételi hirdetményre érkezett. E pályázók közül „A” a felvételi hirdetményre válaszul adta be jelentkezését 2018. április 26‑án.
7.
Mivel médiaigazgatót még nem neveztek ki, 2018. júniusától F. Carbajo Ferrerót bízták meg az ezen állással járó feladatok ideiglenes ellátásával, hogy a médiaigazgatóságon belüli szolgáltatás folytonossága biztosítható legyen.
8.
A kommunikációs főigazgatóság médiaigazgatójának kinevezésével összefügésben a vezető beosztású tisztviselők kinevezését segítő tanácsadó bizottságot (a továbbiakban: tanácsadó bizottság) hoztak létre az Európai Parlament Elnöksége (a továbbiakban: Elnökség) a vezető tisztviselők kinevezésére irányuló eljárás menetének megállapításáról szóló, az Elnökség által 2008. február 18‑án módosított 2000. május 16‑i határozatának megfelelően (a továbbiakban: az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat).
9.
A tanácsadó bizottság 2018. október 4‑én tartott ülésén szempontokat fogadott el a pályázók érdemeinek összehasonlító elemzéséhez (a továbbiakban: összehasonlító értékelési szempontok). E szempontok alapján a tanácsadó bizottság összeállította a pályázók listáját és az Elnökség elé terjesztette a felvételi beszélgetésre behívandó személyek névsorát. Az Elnökség ezen előterjesztést egyhangúlag elfogadta. A felvételi beszélgetésre behívott pályázók között volt F. Carbajo Ferrero, aki az álláshirdetésre nyújtotta be jelentkezését, „A”, aki a felvételi hirdetményre jelentkezett, és „B”, az egyetlen pályázó, aki az áthelyezési felhívásra válaszul adott be jelentkezést.
10.
A pályázókkal való találkozást megelőzően a tanácsadó bizottság hét témát vagy témakört fogadott el a felvételi beszélgetés alapjául a pályázatok elemzése és a pályázók e beszélgetést követő rangsorolása érdekében.
11.
A felvételi beszélgetéseket 2018. november 19‑én folytatták le.
12.
Az előválogatott pályázókkal lefolytatott felvételi beszélgetések alapján a tanácsadó bizottság indokolással ellátott jelentést nyújtott be az Elnökségnek döntéshozatalra. E jelentés érdemeik szerint rangsorolta a pályázókat, és mellékletként előterjesztést tartalmazott a kommunikációs főigazgatóság médiaigazgatói álláshelyének betöltésére legalkalmasabb pályázókról. Az Elnökség2018. december 10‑én tartott ülésén megtárgyalta ezt a jelentést. Ezen ülés jegyzőkönyve értelmében a tanácsadó bizottság három rangsorolt pályázó t javasolt az üres álláshely betöltésére, amely rangsorban „A” az első, F. Carbajo Ferrero a második, és „B” a harmadik helyre került. Az Elnökség kinevezésre jogosult hatóságként úgy határozott, hogy követi a tanácsadó bizottság ajánlását, és „A”‑t nevezte ki a kommunikációs főigazgatóság médiaigazgatói álláshelyére.
13.
A kommunikációs főigazgatóság főigazgatója 2018. december 11‑én tájékoztatta a főigazgatóság személyi állományát arról, hogy a felvételi eljárás lezárult, és megköszönte F. Carbajo Ferrerónak a szóban forgó igazgatóságon 2018 júniusától elvállalt ideiglenes feladatainak ellátását.
14.
A főigazgató 2018. december 12‑én e‑mail útján értesítette F. Carbajo Ferrerót a pályázatát elutasító és „A”‑t a kommunikációs főigazgatóság médiaigazgatói álláshelyére kinevező határozatról (a továbbiakban: a megtámadott határozat).
15.
A felperes 2019. március 8‑án a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be a megtámadott határozat ellen. Ezt a panaszt elutasították.
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
16.
F. Carbajo Ferrero 2019. október 1‑jén az EUMSZ 270. cikk alapján keresetet indított a Törvényszék előtt egyrészt a megtámadott határozat megsemmisítése, másrészt állítólagosan elszenvedett kárának megtérítése iránt.
17.
A Törvényszék a megtámadott ítélettel megsemmisítette a megtámadott határozatot, és az Európai Parlamentet arra kötelezte, hogy vagyoni kártérítés címén 40000 euró összeg fizessen a felperes részére.
18.
Keresete alátámasztása érdekében F. Carbajo Ferrero öt jogalapra hivatkozott. Ellenkérelmében a Parlament azt kérte a Törvényszéktől, hogy a keresetet mint részben elfogadhatatlant és részben megalapozatlant utasítsa el, vagy másodlagosan a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el.
19.
A megtámadott ítélet 43. pontjában a Törvényszék elöljáróban elutasította a Parlament kifogását az F. Carbajo Ferrero által előadott második jogalap elfogadhatatlansága vonatkozásában. Ezután a megtámadott ítélet 74. pontjában elutasította az F. Carbajo Ferrero által előadott második jogalap első részét, amely az eljárás szakaszainak megállapításáról szóló határozat és a felvételi hirdetmény 6. cikkének jogellenességére hivatkozott. A Törvényszék a megtámadott ítélet 106. pontjában az F. Carbajo Ferrero által előadott, az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozó első jogalapot is elutasította.
20.
A Törvényszék ezután az F. Carbajo Ferrero által hivatkozott második jogalap második részét vizsgálta meg, amely szerint a kiválasztási eljárás megsértette a személyzeti szabályzat 27. cikkét, valamint a jogbiztonság, az átláthatóság, a megfelelő ügyintézés és az egyenlő bánásmód elvét.
21.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 111. pontjában először emlékeztetett arra, hogy az egyenlő bánásmód elvének a tisztségviselőkre vonatkozó kiválasztási eljárás során való tiszteletben tartása megköveteli, hogy a szóban forgó felvételi eljárás előtt sor kerüljön az összehasonlító értékelés szempontjainak megállapítására. (
3
)
22.
Másodszor, a megtámadott ítélet 112. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a pályázók érdemeire vonatkozó összehasonlító értékelés szempontjai a kiválasztási eljárás során nem változhatnak annak érdekében, hogy elkerüljék annak kockázatát, hogy e szempontokat a beérkezett pályázatokhoz igazítják.
23.
Harmadszor, a megtámadott ítélet 113. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy az összehasonlító értékelési szempontokat a kinevezésre jogosult hatóság tudomására kell hozni, hogy ez utóbbi tisztában legyen azzal, hogy a pályázók érdemeit a pályázók felvételi beszélgetésre történő előválogatásának, valamint magának a felvételi beszélgetésnek a szakaszában miként értékelik.
24.
Negyedszer, a megtámadott ítélet 114. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy még ha az adminisztráció széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik is a kiválasztási eljárás módját illetően, az uniós bíróságok feladata annak biztosítása, hogy az adminisztráció valamennyi pályázót egyenlő bánásmódban részesítsen. (
4
)
25.
E megállapításokon túl a Törvényszék a megtámadott ítélet 117. cikkében megállapította, hogy nem történt meg a kiválasztási eljárás első szakaszában, az álláshirdetés és az áthelyezési felhívás, illetve a felvételi hirdetmény alapján megállapított három összehasonlító értékelési szempont figyelembevétele annak értékelése során, hogy a pályázók a tanácsadó bizottság által a hét téma vagy témakör alapján a felvételi beszélgetésen feltett kérdésekre milyen választ adtak.
26.
A Törvényszék ezután a megtámadott ítélet 118. pontjában kimondta, hogy még ha lehetséges is kérdéseket feltenni a pályázóknak, e kérdések nem válhatnak új összehasonlító értékelési szempontokká.
27.
Ezen felül a Törvényszék a megtámadott ítélet 123. pontjában megállapította, hogy az Elnökséget kinevezésre jogosult hatóságként nem tájékoztatták arról, hogy az összehasonlító értékelési szempontokat a felvételi beszélgetések során a hét téma vagy témakör váltotta fel.
28.
E megfontolások fényében a Törvényszék a megtámadott ítélet 125. pontjában hely adott az F. Carbajo Ferrero keresetének alátámasztására előadott második jogalap második részének, és megállapította, hogy a megtámadott határozatot szabálytalan felvételi eljárást követően fogadták el.
29.
A Törvényszék ezt követően a megtámadott ítélet 145. pontjában helyt adott az F. Carbajo Ferrero által hivatkozott harmadik jogalap második részének, és – következésképpen – e jogalap egészének annyiban, amennyiben az arra vonatkozott, hogy a megtámadott határozat meghozatala során nyilvánvaló értékelési hibát követtek el. A Törvényszék szerint a kinevezésre jogosult hatóság „A”‑t anélkül nevezte ki az álláshelyre, hogy megfelelő tájékoztatást kapott volna F. Carbajo Ferrero szakmai tapasztalatáról.
30.
E megfontolások fényében a Törvényszék a megtámadott ítélet 146. pontjában úgy határozott, hogy a megtámadott határozatot a felperes által előadott többi jogalap vizsgálata nélkül megsemmisíti.
31.
Végül a Törvényszék a megtámadott ítélet 173. és 174. pontjában helyt adott F. Carbajo Ferrero kártérítési kérelmének a megtámadott döntés következtében elszenvedett vagyoni kár vonatkozásában, és arra kötelezte a Parlamentet, hogy fizessen a felperesnek 40000 euró kártérítést.
IV. A felek kérelmei a Bíróság előtt
32.
Fellebbezésében a Parlament azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a megtámadott ítéletet, utalja vissza az ítéletet a Törvényszék elé, és a költségekről jelenleg ne határozzon.
33.
Másodlagosan a Parlament azt kéri a Bíróságtól, hogy semmisítse meg a megtámadott ítéletet, utasítsa el F. Carbajo Ferrero elsőfokon előterjesztett kérelmét, és kötelezze őt a költségek teljes viselésére.
34.
Az ellenérdekű fél azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a Parlamentet kötelezze az összes költség viselésére.
V. A fellebbezés célzott vizsgálata
35.
Kérelmének alátámasztása érdekében a Parlament két fellebbezési jogalapra hivatkozik. Az első jogalap téves jogalkalmazásra és a kiválasztási eljárás során történt szabálytalanság megállapítására vonatkozó tények elferdítésére hivatkozik. A második jogalap annak bizonyítására irányul, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot és elferdítette a tényeket és a bizonyítékokat annak megállapítása tekintetében, hogy a megtámadott határozat meghozatala során nyilvánvaló értékelési hibát követtek el. Másodlagosan a Parlament azt állítja, hogy a Törvényszék nem tett eleget indokolási kötelezettségének és megsértette az arányosság elvét azzal, hogy nem vizsgálta meg a megtámadott határozat megsemmisítésének következményeit.
36.
A Bíróság kérésének megfelelően a jelen indítvány a fellebbezés első jogalapjának és a fellebbezés másodlagosan előadott jogalapjának elemzésére korlátozódik.
A.
A fellebbezés első jogalapja: téves jogalkalmazás és a kiválasztási eljárás szabálytalanságának megállapításához kapcsolódó tények elferdítése
37.
A fellebbezés első jogalapja négy részre oszlik. Ezeket együtt elemzem, mivel összefüggenek egymással.
38.
A fellebbezés első jogalapjának első részében a Parlament előadja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az eljárás szakaszainak megállapításáról szóló határozat értelmezése kapcsán, és a hivatkozott indokok ellentmondásosak. A Parlament először is előadja, hogy az összehasonlító értékelési szempontok alkalmazására csak a kiválasztási eljárás első szakaszában kerül sor. A szóban forgó kiválasztási eljárással összefüggésben a tanácsadó bizottság három összehasonlító értékelési szempontot, (
5
) majd a felvételi beszélgetések során tárgyalandó hét témát fogadott el. (
6
) Úgy érvel, hogy a Törvényszék ezért tévesen rótta fel a tanácsadó bizottságnak a megtámadott ítélet 118. és 119. pontjában azt, hogy a felvételi beszélgetések szakaszában megváltoztatta az összehasonlító értékelés szempontjait. Másodszor, a Parlament előadja, hogy az eljárás szakaszainak megállapításáról szóló határozat nem írja elő, hogy az eljárás második szakaszában a tanácsadó bizottság bármilyen tájékoztatást adjon az Elnökség részére. A Törvényszék ezért tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 120–124. pontjában felrótta a tanácsadó bizottságnak, hogy az nem tájékoztatta az Elnökséget arról, hogy a felvételi beszélgetések szakaszában megváltoztak az összehasonlító értékelés szempontjai. Harmadszor, e téves jogalkalmazás tekintetében a Parlament előadja, hogy a megtámadott ítélet indokolása ellentmondásos.
39.
A fellebbezés első jogalapjának második részében a Parlament előadja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az egyenlő bánásmód elvének értelmezése és alkalmazása során. Először is vitatja a Booss és Fischer kontra Bizottság (
7
) ügyben hozott ítélet relevanciáját, amelyre a Törvényszék a megtámadott ítélet 111. és 112. pontjában hivatkozott annak megállapítása érdekében, hogy az összehasonlító értékelés szempontjai a kiválasztási eljárás során nem változhatnak. A Parlament előadja továbbá, hogy az összehasonlító értékelés szempontjainak a kiválasztási eljárás során történő megváltoztatására vonatkozó általános tilalom nem egyeztethető össze a személyzeti szabályzat III. melléklete 5. cikkének első és harmadik mondatával. Másodszor, a Parlament előadja, hogy a Törvényszék nem vizsgálta meg azt, hogy a felvételi beszélgetés során megvitatott témák kapcsolódnak‑e a felvételi hirdetményben rögzített feltételekhez, illetve egyes pályázók jutottak‑e előnyhöz másokkal szemben.
40.
A fellebbezés első jogalapjának harmadik részében az Európai Parlament kifogásolja az átláthatóság elvének a Törvényszék általi értelmezését és alkalmazását. Vitatja a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 120–124. pontjában rögzített megállapítását, amely szerint a tanácsadó bizottság nem tájékoztatta az Elnökséget arról, hogy az összehasonlító értékelési szempontok megváltoztak a felvételi beszélgetések szakaszában. A Parlament előadja továbbá, hogy a Törvényszék a felek kérelmén túlterjeszkedő döntést hozott, mivel a felperes állítása szerint az átláthatóság elvét a pályázókkal és nem az Elnökséggel szemben sértették meg.
41.
A fellebbezés első jogalapjának negyedik részében a Parlament előadja, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket. Kifogásolja a megtámadott ítélet 119. pontjában rögzített megállapítást, amellyel a Törvényszék kimondta, hogy az érdemek szerinti besorolás nem alapulhat „kizárólag” a pályázók által a felvételi beszélgetésen megvitatott hét téma kapcsán adott válaszokra. Azt állítja, hogy még ha a felvételi eljárás második szakaszában nem is került sor az összehasonlító értékelési szempontok alkalmazására, a Bíróság elé terjesztett információk közül semmi sem utal arra, hogy ezeket a pályázók érdemek szerinti besorolása szempontjából ne vették volna figyelembe.
42.
Ellenkérelmében F. Carbajo Ferrero az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat Törvényszék általi értelmezése kapcsán azt állítja, hogy még ha az adminisztráció széles mérlegelési jogkörrel, rendelkezik is a kiválasztási eljárás módját illetően, tiszteletben kell tartania az egyenlő bánásmód elvét valamennyi pályázó vonatkozásában. Érvelése szerint az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat nem teszi lehetővé különböző összehasonlító értékelési szempontok alkalmazását az eljárás szakaszától függően. Az átláthatósás elvét illetően megjegyzi, hogy e határozat 4. cikkének c) pontja előírja, hogy a tanácsadó bizottság az összehasonlító értékelési szempontokat benyújtsa az Elnökséghez. Következésképpen a Parlament tévesen állítja, hogy ez a határozat nem ír elő tájékoztatási kötelezettséget a kinevezésre jogosult hatóság felé arra az esetre, ha e szempontokban az eljárás során bármilyen változás következik be.
43.
Az egyenlő bánásmód elvének értelmezését illetően F. Carbajo Ferrero azt az álláspontot képviseli, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 111. pontjában helyesen hivatkozott a Booss és Fischer kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre. (
8
) Ezzel szemben véleménye szerint a Parlament fellebbezésében idézett Mavridis kontra Parlament (
9
) és a Verros kontra Parlament ítélet (
10
) irreleváns. Azt is előadja, hogy a Törvényszék értelmezése nem sérti a személyzeti szabályzat III. mellékletét. Végül F. Carbajo Ferrero előadja, hogy a Parlament a Törvényszék előtt nem foglalkozott azzal a kérdéssel, hogy a felvételi beszélgetések szakaszában elfogadott új összehasonlító értékelési szempontok valószínűsíthetően előnyt biztosítanak‑e egyes pályázók számára.
44.
Az átláthatóság elvének értelmezését illetően F. Carbajo Ferrero emlékeztet arra, hogy a Törvényszékhez benyújtott keresetében előterjesztett olyan jogalapot, amely a megfelelő ügyintézés elvének állítólagos megsértésére vonatkozott. Következésképpen a Törvényszék döntése nem terjeszkedett túl a felek kérelmén.
45.
A tények elferdítésére vonatkozó panaszt illetően F. Carbajo Ferrero azt állítja, hogy az megalapozatlan. E tekintetben előadja, hogy a 2018. december 10‑i ülés jegyzőkönyvéből következően a tanácsadó bizottság „preferencia alapján”, nem pedig „a betöltendő álláshelynek megfelelő készségek és kompetenciák szerint” tett javaslatot a három pályázó szóban forgó álláshelyre történő kinevezésére.
46.
A felek közötti jogvita lényege, hogy a Törvényszék helyesen értelmezte‑e az eljárás szakaszainak megállapításáról szóló határozatot akkor, amikor a megtámadott ítélet 112. pontjában megállapította, hogy az összehasonlító értékelési szempontok nem változtathatók meg a kiválasztási eljárás során. E kérdés elemzésének kiindulópontját az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat vezető tisztviselők kinevezésére vonatkozó 4. és 5. cikkének szövege határozza meg. (
11
) Az első lépés, hogy a tanácsadó bizottság az álláshirdetés alapján (
12
) meghatározza az összehasonlító értékelési szempontokat. A második lépés, hogy a tanácsadó bizottság elvégzi a pályázók érdemeinek összehasonlító elemzését, valamint összeállítja az általa felvételi beszélgetésre behívni javasolt pályázók névsorát. A harmadik lépés az Elnökség mint kinevezésre jogosult hatóság tájékoztatása a tanácsadó bizottság által összeállított névsorról, valamint a tanácsadó bizottság által elfogadott összehasonlító értékelési szempontokról. A negyedik lépés, hogy az Elnökség elfogadja a felvételi beszélgetésre behívandó pályázók névsorát. Az ötödik lépés, hogy a tanácsadó bizottság lefolytatja e felvételi beszélgetéseket, és azokról jelentést készít. A hatodik lépés, hogy a Parlament elnökét és az Elnökséget a főigazgató értesíti e jelentésről, és ehhez javaslattételt is csatol. A hetedik és egyben utolsó lépés, hogy az Elnökség határozatot hoz az elnök javaslata alapján kinevezendő pályázóról.
47.
A Parlament előadja, hogy e határozat szövegéből következően a vezető tisztviselők kiválasztására irányuló eljárás elsősorban két szakaszból áll. Ezek közül az első a pályázók érdemeinek összehasonlító elemzése és a felvételi beszélgetésre behívandó pályázók névsorának az Elnökség által történő jóváhagyása. A második a felvételi beszélgetéseknek az e névsorban szereplő pályázókkal történő lefolytatása. A Parlament érvei szerint az összehasonlító értékelési szempontok alkalmazására csak az eljárás első szakaszában kerül sor, míg a második szakaszban semmi sem teszi kötelezővé ugyanezen szempontok alkalmazását, azaz – másként fogalmazva – semmi sem tiltja meg új szempontok alkalmazását a felvételi beszélgetések során. Következésképpen álláspontja szerint a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy a kiválasztási eljárás során szabálytalanságot követtek el.
48.
E tekintetben megjegyzem, hogy az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat a fenti 46. pontban leírt lépések sorozatától áll. E határozat nem osztja a lépéseket konkrét vagy különálló szakaszokra. Ellenkezőleg, valamennyi lépés összefügg egymással, és együtt egyetlen kiválasztási folyamatot alkotnak, amelynek keretét az álláshirdetés adja (vagy adott esetben a felvételi hirdetmény). E lépések végső célja ugyanaz, mint bármely felvételi eljárásé. Konkrétabban: a személyzeti szabályzat 27. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy arra kell törekedni, hogy az intézmények részére olyan tisztviselők munkáját biztosítsák, akik megfelelnek az alkalmasság, a hatékonyság és a feddhetetlenség legmagasabb követelményeinek, és akiket az Unió tagállamainak állampolgárai közül a lehető legszélesebb földrajzi alapon vettek fel. (
13
)
49.
Az eljárás menetének alapos vizsgálata azt mutatja, hogy az első lépés jelenti az egész eljárás alappillérét, amely a legalkalmasabb pályázónak a szóban forgó álláshelyre történő kinevezésével zárul. Ezen első lépés során a tanácsadó bizottság kidolgozza az összehasonlító értékelési szempontokat az álláshirdetés (vagy adott esetben a felvételi hirdetmény) alapján. Az álláshirdetés és az összehasonlító értékelési szempontok szükségesek ahhoz, hogy az Elnökség elfogadja a felvételi beszélgetésre behívandó pályázók névsorát. A felvételi beszélgetéseket csak azután folytatják le, hogy az Elnökség a fent említett szempontok alapján a pályázók névsorát elfogadta. Egyértelmű kapcsolat áll fenn a pályázók szűkített névsorának összeállítása és a velük lefolytatott felvételi beszélgetés között. Ha ezek a lépések összekapcsolódnak, akkor az egyes lépések során alkalmazott értékelési szempontokat is össze kell kapcsolni. Ezért véleményem szerint a Parlament mesterséges választóvonalat húz a kiválasztási eljárás különböző lépései közé.
50.
A Parlament által előadottakkal ellentétben a kiválasztási eljárás folyamatként történő értelmezése nem teszi feleslegessé a pályázókkal lefolytatott felvételi beszélgetéseket vagy nem fosztja meg az adminisztrációt a kiválasztási eljárás megszervezésének egyik módjától. Az adminisztrációt a pályázók érdemeinek értékelése érdekében széles mérlegelési jogkör illeti meg a kiválasztási eljárás különböző lépései során alkalmazott módszerek tekintetében. Ez még inkább így van a vezető tisztviselők álláshelyét illetően. Nem vitatott, hogy a tanácsadó bizottság a pályázókkal folytatott felvételi beszélgetés során feltehet minden általa szükségesnek tartott kérdést. Lehetőség van arra is, hogy ezeket a kérdéseket különböző témák vagy témakörök köré építsék fel. Nem róható fel valamely kinevezésre jogosult hatóságnak, ha az ilyen vezető tisztségviselői álláshelyekre pályázóknak például a szóban forgó álláshelyről vallott felfogásukról (
14
) vagy az igazgatósággal kapcsolatos jövőképükről tesz fel kérdéseket.
51.
Mindazonáltal emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint bár a kinevezésre jogosult hatóság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a pályázók érdemeinek összehasonlítása során, különösen a betöltendő állás tekintetében, e mérlegelési jogkört az álláshirdetésben saját maga számára előírt korlátok között kell gyakorolnia. (
15
) Ezen túlmenően az adminisztrációnak széles mérlegelési jogkörét az összes vonatkozó alkalmazandó szabály teljes körű figyelembevételével kell gyakorolnia, beleértve az általa elfogadott belső eljárási szabályokat is. (
16
) A jelen ügyben az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat az irányadó.
52.
Másrészt a felvételi beszélgetés során alkalmazott bármely témának vagy témakörnek az összehasonlító értékelési szempontokból kell következnie. Másként fogalmazva az ilyen témák vagy témakörök nem változtatják meg az eredeti szempontokat, hanem segítik a tanácsadó bizottságot abban, hogy a felvételi beszélgetés során az egyes szempontok tekintetében értékelni tudják a pályázók alkalmasságát. Következésképpen a Törvényszék helyesen mutatott rá a megtámadott ítélet 118. pontjában arra, hogy a felvételi beszélgetés során feltett kérdések nem válhatnak „új szempontokká” a felvételi beszélgetésre behívandó pályázók előválogatását követően a kiválasztási eljárás során elfogadott pályázók érdemeinek összehasonlító értékeléséhez.
53.
A Törvényszék helyesen keresett e tekintetben iránymutatást a Booss és Fischer kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben, (
17
) amely viszont a Culin kontra Bizottság (
18
) és a Grassi kontra Bizottság (
19
) ügyben hozott ítéletre támaszkodik. Ezen ítélkezési gyakorlat alapján a Törvényszék a megtámadott ítélet 111. és 112. pontjában úgy határozott, hogy a pályázókkal szemben alkalmazandó egyenlő bánásmód elvének követelményei szerint az összehasonlító értékelési szempontokat a felvételi eljárás megkezdése előtt meg kell határozni, és azokat a felvételi eljárás folyamán nem lehet módostani vagy megváltoztatni.
54.
A Parlament vitatja ezen ítélkezési gyakorlat relevanciáját, és előadja, hogy az a személyzeti szabályzat 29. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti álláshirdetésre vonatkozik, míg a jelen ügyben az Elnökség úgy döntött, hogy szélesebb merítésből kíván választani, és a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdése szerinti felvételi hirdetményt tett közzé. A Parlament érvei szerint e rendelkezés különös eljárást rögzít, amellyel összefüggésben a kinevezésre jogosult hatóság az eljárás során alkalmazhat olyan szempontokat, amelyek nem szerepeltek az álláshirdetésben. E tekintetben a Mavridis kontra Parlament (
20
) és a Verros kontra Parlament (
21
) ügyben hozott ítéletre hivatkozik.
55.
Véleményem szerint ez utóbbi két ítélet nem támasztja alá a Parlament azon következtetését, hogy az eljárás során az összehasonlító értékelési szempontok megváltoztathatók. Ezen ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdésében előírt különös eljárással összefüggésben a kinevezésre jogosult hatóság nem köteles alkalmazni a személyzeti szabályzat III. mellékletében található, a versenyvizsgakiírásra vonatkozó rendelkezéseket. Ezért az eljárás során alkalmazhat olyan szempontokat, amelyek nincsenek kifejezetten rögzítve az álláshirdetésben. Ugyanez vonatkozik a kiválasztásra jogosult bizottságra is, amelyre a kinevezésre jogosult hatóság átruházza a kiválasztás jogkörét.
56.
A jelen ügyben azonban a Törvényszék nem rótta fel a tanácsadó bizottságnak azt, hogy az összehasonlító értékelési szempontok meghatározására vonatkozó jogkörét gyakorolta. (
22
) A Törvényszék azt sem kifogásolta, hogy témákat vagy témaköröket határoztak meg, amelyek segítették a tanácsadó bizottságot a felvételi beszélgetések során. Mivel a Parlament úgy döntött, hogy alkalmazza az eljárás menetének megállapításáról szóló határozatot, a tanácsadó bizottság a szempontokat csak a felvételi hirdetmény szövege alapján volt köteles megállapítani. Ezen túlmenően a lefolytatandó felvételi beszélgetések céljait szolgáló bármely téma vagy témakör „jogszerűségének” e szempontokból, és végső soron a felvételi hirdetményből kell fakadnia. A személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdése és a belső magatartási szabályok által szabályozott szóban forgó kiválasztási eljárás keretében a felvételi hirdetmény a teljes kiválasztási eljárás külső korlátait jelenti, a szempontok pedig e külső korlátok konkrét kifejeződései. Ezért a felvételi beszélgetés során megvitatásra kerülő témák vagy témakörök nem különbözhetnek teljesen a felvételi eljárás kezdetén meghatározott összehasonlító értékelési szempontoktól. Ezek e szempontok bővítését vagy konkretizálását jelentik. A tanácsadó bizottság feladata, hogy megteremtse a szükséges kapcsolatot e szempontok és a felvételi beszélgetés során alkalmazott témák között.
57.
Ezért úgy vélem, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 119. pontjában, hogy a pályázók érdemeik szerinti rangsorának felállítása nem alapulhat kizárólag a felvételi beszélgetésen megvitatott hét téma vagy témakör kapcsán adott válaszokon, mivel egy ilyen megközelítés nem felelne meg annak a követelménynek, amely szerint az összehasonlító értékelési szempontok nem változhatnak a kiválasztási eljárás során.
58.
A Parlament azon érvelését illetően, amely szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 120–124. pontjában megállapította, hogy a kiválasztási eljárás szabálytalan volt, mivel a tanácsadó bizottság nem tájékoztatta az Elnökséget a kiválasztási szempontok változásáról, megjegyzem, hogy ezen érv téves előfeltevésen alapul. A fentiekben bemutatottak szerint e téves előfeltevés az, hogy az összehasonlító értékelési szempontok az eljárás során módosíthatók. A tanácsadó bizottság az első lépésben meghatározott szempontokból következő kérdéseket fogalmazhat meg. Az Elnökségnek szóló jelentésében a tanácsadó bizottságnak ezt követően be kell mutatnia, hogy a kérdésekre adott válaszok miként bizonyítják a pályázók alkalmasságát e szempontok megfelelő figyelembevételével.
59.
Ezen túlmenően a Parlament tévesen állítja, hogy a Törvényszék döntése az átláthatóság elvének megsértésével kapcsolatban a megtámadott ítélet 120–124. pontjában túlterjeszkedett a felek kérelmén. A Bíróság megállapítása szerint ezen elv megsértése a felvételi beszélgetések során megvitatandó témákra vagy témakörökre vonatkozóan az Elnökség felé fennálló tájékoztatási kötelezettség megszegésével, illetve az ezen témák és az összehasonlító értékelési szempontok közötti kapcsolat megteremtésére vonatkozó kötelezettség megszegésével összefüggésben történt meg.
60.
Következésképpen el kell utasítani a Parlament azon érvelését, amely szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 120–124. pontjában tévesen alkalmazta a jogot.
61.
Nem győzött meg a Parlament arra vonatkozó kifogása sem, hogy a megtámadott ítélet e pontokban szereplő indokolása ellentmondásos. Számomra úgy tűnik, hogy ez a kifogás a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul. A megtámadott ítélet 66–73. pontjában a Törvényszék kimondta, hogy az intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek akkor, amikor olyan belső szabályokat fogadnak el, amelyek meghatározzák a vezető tisztviselői álláshelyek pályázóinak kiválasztására irányuló eljárást, és az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat a kiválasztási eljárás tág kereteként szolgál. A Törvényszék ezért úgy ítélte meg, hogy az összehasonlító értékelési szempontokat nem helyénvaló e határozat szövegében rögzíteni. Érvelésének ebben a szakaszában a Törvényszék nem foglalkozott a kiválasztási eljárás során alkalmazott szempontok összhangjának kérdésével, sem az Elnökség felé fennálló tájékoztatási kötelezettséggel. Ennélfogva az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat jogellenességére vonatkozó jogalapnak a megtámadott ítélet 74. pontjában rögzített elutasítása nem kérdőjelezi meg a megtámadott ítélet120–124. pontjában szereplő, a konkrét kiválasztási eljárás során követett eljárás szabálytalanságára vonatkozó megállapítást.
62.
Ezt követően a Parlament azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az anélkül állapította meg az egyenlő bánásmód elvének megsértését, hogy megvizsgálta volna, hogy a felvételi beszélgetések során megvitatott témák vagy témakörök kapcsolódtak‑e a felvételi hirdetményben rögzített feltételekhez. (
23
) E tekintetben megjegyzem, hogy a Parlament nem törekszik arra, hogy kapcsolatot teremtsen a felvételi beszélgetés során felvetett témák vagy témakörök, az eljárás kezdetén meghatározott szempontok, és a felvételi hirdetmény között. A Parlament például nem állította, hogy a felvételi beszélgetések szakaszában alkalmazott témák vagy témakörök az első lépésben meghatározott szempontok és a felvételi hirdetmény konkretizálását jelentenék. Ehelyett fellebbezésében előadja, hogy a felvételi beszélgetések szakaszában a tanácsadó bizottság már nem volt kötve az általa eredetileg elfogadott szempontokhoz. A Parlament tehát tévesen emel kifogást abban a vonatkozásban, hogy Törvényszéknek meg kellett volna vizsgálnia egy olyan kapcsolatot, amelyet a Parlament maga is szükségtelennek tart.
63.
Úgy vélem, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 112. pontjában, hogy az összehasonlító értékelési szempontok kiválasztási eljárás során történő megváltoztatása azzal a kockázattal jár, hogy e szempontokat a betöltendő álláshelyre pályázókra tekintettel módosítják. A Parlement lényegében azt állítja, hogy a kockázat nem jelentős, és a Törvényszéknek meg kellett volna vizsgálnia, hogy a felvételi beszélgetések során történő alkalmazás céljára kialakított témák és témakörök előnyhöz juttattak‑e egyes pályázókat. Állításának alátámasztására a Parlament a Vlachou kontra Számvevőszék (
24
) és a Caturla‑Poch és de la Fuente Pascual kontra Parlament ügyben hozott ítéletre (
25
) hivatkozik. E két ítéletből az következik, hogy a pályázók képesítésének értékelésére alkalmazott rendszer vagy módszer nem lehet olyan jellegű, hogy egyes pályázókat előnyösen, másokat pedig hátrányosan kezeljen. (
26
) Véleményem szerint azonban az ítélkezési gyakorlat nem támasztja alá azt a következtetést, amely szerint ahhoz, hogy az egyenlő bánásmód elvének valamely kiválasztási eljárás során történő megsértése megállapítható legyen, minden egyes konkrét esetben meg kell vizsgálni, hogy egyes pályázókat kedvező, másokat pedig kedvezőtlen bánásmódban részesítettek‑e. Ráadásul a jelen ügyben kialakult helyzet más problémát vet fel, nevezetesen a szempontok és a legalkalmasabb pályázó kiválasztása érdekében a felvételi beszélgetés során megvitatandó témák vagy témakörök közötti kapcsolatot.
64.
Végül úgy tűnik számomra, hogy a Parlament azon állítása, amely szerint a Törvényszék a megtámadott ítélet 119. pontjában elferdítette a tényeket, amikor megállapította, hogy a pályázók érdemeik szerint történő besorolása nem alapulhat kizárólag a pályázók által a felvételi beszélgetés során megvitatandó hét téma vagy témakör kapcsán adott válaszokon, a megtámadott ítélet téves értelmezésén alapul. Először is, a Törvényszék által használt „kizárólag” kifejezés (franciául „uniquement”) a megtámadott ítélet 118. pontjában szereplő megállapítással magyarázható, amely szerint a felvételi beszélgetés során feltett kérdések nem válhatnak új összehasonlító értékelési szempontokká. Magyarázható továbbá a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 123. pontjában szereplő megállapításával, amely szerint az összehasonlító értékelési szempontokat a felvételi beszélgetések során nem alkalmazták. Másodszor, a Parlament feladata annak bizonyítása, hogy az eljárás során alkalmazott szempontok, illetve témák vagy témakörök összekapcsolódtak, és a kinevezésre jogosult hatóság azokat teljes mértékben figyelembe vette.
65.
A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a fellebbezés első jogalapját utasítsa el.
B.
A fellebbezés másodlagosan előadott jogalapja: téves jogalkalmazás az arányosság elvének értelmezése során a megtámadott határozat megsemmisítésének következményei tekintetében
66.
Másodlagosan a Parlament előadja, hogy az „A”‑t a kommunikációs főigazgatóság médiaigazgatói álláshelyére kinevező határozat megsemmisítése téves jogalkalmazáson alapul, amely az indokolási kötelezettség megszegéséből és az arányosság elvének megsértéséből adódik. A Parlament megjegyzi, hogy a Törvényszék harmadik fél, nevezetesen „A” javára hozott határozatot semmisített meg. A Törvényszék Spadafora kontra Bizottság (
27
) ítéletére hivatkozva a Parlament azzal érvel, hogy a Törvényszéknek a szemben álló érdekek mérlegelésével meg kellett volna vizsgálnia, hogy a megsemmisítés szankció túlzó‑e.
67.
F. Carbajo Ferrero megjegyzi, hogy „A” nem hivatkozhatott a bizalomvédelem elvére, mivel a szóban forgó álláshelyre történő kinevezéséről szóló határozatot megtámadták, és úgy érvel mindenképpen, hogy a határozat megsemmisítése nem volt túlzott mértékű a kérdéses szabálytalansághoz képest.
68.
Úgy vélem, hogy a Parlament helyesen állítja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 146. pontjában anélkül semmisítette meg a megtámadott határozatot, hogy megvizsgálta volna, hogy arányos‑e annak megsemmisítése. A Törvényszék a Spadafora kontra Bizottság (
28
) ítéletben olyan érvelést fogalmaz meg, amely egyértelműen releváns a jelen jogvitában. Ez az ítélet megállapította, hogy főszabályként a pályázó vonatkozásában vissza kell állítani azt a helyzetet, amelyben az a kiválasztási eljárás felmerülése előtt volt. Mindazonáltal, ha a korábbi helyzet helyreállítása olyan jogi aktusok megsemmisítését vonja maga után, amelyek címzettje harmadik fél, és amelyek e felek számára kedvezőek, meg kell vizsgálni, hogy a megsemmisítés túlzott szankciót jelent‑e a szóban forgó szabálytalanság tekintetében. Ebben az összefüggésben figyelembe kell venni az elkövetett jogsértő cselekmény természetét, a kérelmező érdekeit, a harmadik felek érdekeit és az ellátandó szolgálat érdekeit.
69.
Jelen esetben a megtámadott határozat megsemmisítése nyilvánvalóan érintheti „A”‑t, akit kineveztek a szóban forgó álláshelyre. Ilyen körülmények között a kinevezésének megsemmisítéséhez szükséges az ilyen megsemmisítés arányosságának előzetes értékelése, amely magában foglalja valamennyi érintett érdek mérlegelését. Ennek megfelelően a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 146. pontjában úgy határozott, hogy úgy semmisíti meg a megtámadott határozatot, hogy nem végez ilyen értékelést.
70.
Emlékeztetni kell azonban arra, hogy amennyiben a Törvényszék valamely határozatának indokolása az uniós jogot sérti, de rendelkező része egyéb jogi indokok miatt megalapozottnak bizonyul, az ilyen jogsértés nem eredményezheti e határozat hatályon kívül helyezését, és az indokolást meg kell változtatni. (
29
)
71.
Ebben az ügyben ez a helyzet. Az összes érintett érdek mérlegelésének a megtámadott határozat megsemmisítéséhez kell vezetnie, anélkül, hogy sértené az adminisztráció azon kötelezettségét, hogy méltányos megoldást találjon „A” számára. Konkrétabban: a felvételi eljárás során jelentős szabálytalanságot követtek el. Amint azt fentebb a fellebbezés első jogalapjának elemzésével összefüggésben kifejtettem, a tanácsadó bizottság nem volt jogosult arra, hogy az összehasonlító értékelés szempontjait megváltoztassa a kiválasztási eljárás során. Ami F. Carbajo Ferrerót illeti, az ő érdeke a megtámadott határozat megsemmisítése, hogy keresetéből hasznot húzhasson. Ami az adminisztrációt illeti, nem látom okát, hogy miért sérülnének a szolgálat érdekei. A megtámadott határozat megsemmisítése nem helyettesíti az adminisztráció arra a vonatkozó értékelését, hogy melyik pályázót kellene kinevezni a szóban forgó álláshelyre. A Parlamentnek a megtámadott ítéletben megállapított szabálytalanságok elkerülésével újra el kell indítani az eljárást. Az új kiválasztási eljárás végén szabadon választhatja ki az érintett beosztásra legalkalmasabb pályázót. Ami „A”‑t illeti, az ő helyzete eltérő. A megtámadott határozat megsemmisítése azt a kockázatot hordozza magában, hogy „A” elveszíti azt az állást, amelyre kinevezték. Ráadásul „A” e szabálytalanságért nem felelős. Még ha – amint azt F. Carbajo Ferrero állítja – „A” nem is hagyhatta figyelmen kívül azt a tényt, hogy jelölése nem volt végleges azalatt, hogy a jelöléséről szóló határozat ellen a Törvényszék előtt kereset volt folyamatban, továbbra is fennáll, hogy „A” nem vétett hibát.
72.
Mindazonáltal az a tény, hogy „A” érdekei sérülnek, nem jelenti azt, hogy a Bíróságnak a szóban forgó szabálytalanságra tekintettel tartózkodnia kell a megtámadott határozat megsemmisítésének helybenhagyásától. Az adminisztrációnak azonban az érintett harmadik fél tekintetében méltányos megoldást kell keresnie a helyzetre. Konkrétabban, ha az új kiválasztási eljárás végén más személyt neveznek ki a szóban forgó álláshelyre, akkor a Parlament köteles védeni „A” érdekeit.
73.
A fenti megfontolások összességére tekintettel úgy vélem, hogy a másodlagos jogalapot mint hatástalant el kell utasítani.
VI. Végkövetkeztetés
74.
A fenti megfontolások fényében azt javaslom a Bíróságnak, hogy utasítsa el a fellebbezés első jogalapját és a fellebbezés másodlagosan előadott jogalapját.
(
1
)	Eredeti nyelv: angol.
(
2
)	Az Európai Gazdasági Közösség és az Európai Atomenergia‑közösség tisztviselőinek személyzeti szabályzatáról és egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiről szóló 31. EKG és 11. Euratom rendelet (HL 1962. P 45., 1385. o).
(
3
)	E tekintetben lásd: 1993. március 3‑iBooss és Fischer kontra Bizottság ítélet, T‑58/91, EU:T:1993:15, 67. pont.
(
4
)	E tekintetben lásd: 2008. március 12‑iGiannini kontra Bizottság ítélet, T‑100/04, EU:T:2008:68, 132. és 133. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
5
)	A szempontok a következők voltak: „(1) a álláshirdetésban vagy a felvételi hirdetményben említett területeken szerzet konkrét tapasztalat: valamely jelentős egység irányítása a média, a sajtó és a telekommunikáció területén; (2) igazgatás vagy irányítás: vezetői tapasztalat (például humánerőforrás, menedzsment, költségvetés, pénzügy stb. területen); (3) nemzetközi tapasztalat: uniós és/vagy nemzetköz környezetben szerzett munkatapasztalat” (a felperes eredeti francia nyelvű beadványaiból származó szöveg szabad fordítása).
(
6
)	A témák a következők voltak: „(1) Az álláshelyre való jelentkezés okai, valamint az igazgatóságra vonatkozó stratégiai jövőkép és üzleti terv; (2) Hogyan biztosítható, hogy valamennyi kommunikációs csatorna használatára koherens üzenet közvetítése érdekében kerüljön sor a stratégiai végrehajtási keretrendszerrel (SEF) összhangban?; (3) A következő választási év kommunikációs prioritásai; (4) Hogyan növelhető a magas szintű látogatások, a fontos jogalkotási ügyek és a plenáris ülések hatása médiaszemszögből?; (5) A nemek közötti egyenlőség politikájának előmozdítása; (6) A tevékenységek beszüntetésének és a negatív prioritások meghatározásának kihívásai; (7) Hogyan lehet a lehető legjobban kihasználni az AST besorolású álláshelyek AD besorolású álláshelyekké való átminősítésének lehetőségeit a magasabb szintű feladatokkal és az erőforrások szűkösségével összefüggésben?” (A felperes eredeti francia nyelvű beadványaiból származó szöveg szabad fordítása).
(
7
)	1993. március 3‑i ítélet, T‑58/91, EU:T:1993:15.
(
8
)	1993. március 3‑i ítélet, T‑58/91
EU:T:1993:15.
(
9
)	1983. május 19‑i ítélet, 289/81
EU:C:1983:142.
(
10
)	1983. május 19‑i ítélet, 306/81
EU:C:1983:143.
(
11
)	E határozat szövegét a megtámadott ítélet 47. pontja idézi.
(
12
)	Az eljárás menetének megállapításáról szóló határozat szövege csak az álláshirdetésre hivatkozik. A jelen ügyben azonban, amint az a megtámadott ítélet 50. pontjából következik, e határozat a felvételi hirdetmény alapján lefolytatott felvételi eljárás tekintetében is alkalmazandó volt.
(
13
)	Lásd a megtámadott ítélet 67. pontját.
(
14
)	Lásd e tekintetben: 1990. december 13‑iKalavros kontra Bíróság ítélet, T‑160/89 és T‑161/89, EU:T:1990:86, 37. pont.
(
15
)	Lásd e tekintetben: 1990. február 7‑iCulin kontra Bizottság ítélet, C‑343/87, EU:C:1990:49, 19. pont.
(
16
)	Lásd: 2017. szeptember 28‑iHristov kontra Bizottság és EMA ítélet, T‑495/16 RENV I és T‑495/16 RENV II, nem tették közzé, EU:T:2017:676, 139. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
17
)	1993. március 3‑iBooss és Fischer kontra Bizottság ítélet, T‑58/91, EU:T:1993:15, 67. pont.
(
18
)	1990. február 7‑iCulin kontra Bizottság ítélet, C‑343/87, EU:C:1990:49, 19. pont.
(
19
)	1974. október 30‑iGrassi kontra Bizottság ítélet, 188/73, EU:C:1974:112.
(
20
)	1983. május 19‑i ítélet, 289/81, EU:C:1983:142, 16. pont.
(
21
)	1983. május 19‑i ítélet, 306/81, EU:C:1983:143, 16. pont.
(
22
)	Éppen ellenkezőleg, a megtámadott ítélet 69. pontjában a Törvényszék megerősítette az intézmények széles mérlegelési jogkörét a személyzeti szabályzat 29. cikkének (2) bekezdésén alapuló felvételi eljárással összefüggésben.
(
23
)	A Parlament az első fokon előterjesztett ellenkérelmének és viszonválaszának számos pontját idézi. Mindazonáltal e pontok nem arra irányulnak, hogy a kiválasztási eljárás során kapcsolatot teremtsenek a különböző szempontok és témák között. A viszonválasz egyik érve releváns lehet, amelyben a Parlament kijelenti, hogy a „szakmai tapasztalat” hozzákapcsolható a felvételi hirdetmény 4. és 5. pontjában meghatározott különböző elemekhez. Beadványaiban azonban nem fejti ki ezt az érvet, és nem érvel azzal, hogy a felvételi beszélgetésen megvitatott témák kapcsolódnak a felvételi eljárás kezdetén meghatározott szempontokhoz.
(
24
)	1986. február 6‑i ítélet, 143/84, EU:C:1986:55.
(
25
)	1989. július 13‑i ítélet, 361/87 és 362/87, EU:C:1989:317.
(
26
)	1986. február 6‑iVlachou kontra Számvevőszék ítélet, 143/84, EU:C:1986:55, 17. és 19. pont.
(
27
)	2017. december 5‑i ítélet, T‑250/16 P, nem tették közzé, EU:T:2017:866, 110. pont.
(
28
)	Uo.
(
29
)	2021. február 10‑iRFA International kontra Bizottság ítélet, C‑56/19 P, EU:C:2021:102, 61. pont.