62016CC0438
MELCHIOR WATHELET
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2017. december 7. (
1
)
C‑438/16. P. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
Francia Köztársaság,
IFP Énergies nouvelles
„Fellebbezés – Állami támogatások – Franciaország által végrehajtott támogatási program – Az Institut français du pétrole‑nak (IFP) nyújtott korlátlan állami kezességvállalás ipari és kereskedelmi jellegű közintézményi (EPIC) jogállás biztosítása útján – A »támogatási program« fogalma – Állami kezességvállalásból származó előny vélelme – Bizonyítási teher és a bizonyítás szintje”
1.
A jelen fellebbezésében az Európai Bizottság az Európai Unió Törvényszéke 2016. május 26‑iFranciaország és IFP Énergies nouvelles kontra Bizottság ítéletének (T‑479/11 és T‑157/12, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2016:320) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítélettel a Törvényszék helyt adott a Francia Köztársaság és az IFP Énergies nouvelles (a továbbiakban: IFPEN) közintézmény által a Bizottság 2011. június 29‑i 2012/26/EU határozatának megsemmisítése iránt előterjesztett kereseteknek. (
2
)
2.
Az állami támogatások jogában a kezességvállalások nagyon fontos szerepet töltenek be. A jelen ügyben a Bíróságot ismét arra hívják fel, hogy ezen összefüggésben határozzon a francia ipari és kereskedelmi jellegű közintézményekről (EPIC), (
3
) különösen pedig a korlátlan kezességvállalás hatásairól, amelyet jogállásukra tekintettel a Francia Köztársaság biztosít ezen intézmények számára, és amely lényegében elkerülhetővé teszi számukra, hogy fizetésképtelenségi és csődeljárás alá vonják őket, valamint azt az előnyt is biztosítja, hogy szerződésből eredő tartozásaik megtérítésének végső felelőseként az államot jelöli ki.
I. Jogi háttér
3.
A 659/1999 rendelet (
4
) 1. cikke a következőt írja elő:
„E rendelet alkalmazásában:
a)
»támogatás«: bármely olyan intézkedés, amely megfelel az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében megállapított összes feltételnek;
[…]
c)
»új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is;
d)
»támogatási program«: olyan jogi aktus, amely alapján – anélkül, hogy további végrehajtási intézkedésre volna szükség – egyedi támogatásokat lehet megítélni azon vállalkozások számára, amelyeket a jogi aktusban általános vagy elvont módon jelöltek meg, illetve olyan jogi aktus, amelynek alapján a meghatározott projekthez nem kapcsolódó támogatást egy vagy több vállalkozásnak lehet megítélni határozatlan időre és/vagy meghatározatlan összegben;
e)
»egyedi támogatás«: olyan támogatás, amelyet nem egy támogatási program alapján ítéltek oda, és azon támogatás, amely támogatási program alapján kötelező bejelentés alá tartozik;
[…].”
4.
Az [EUMSZ 107. cikknek] és [az EUMSZ 108. cikknek] a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (
5
)„A kezességvállalások típusai” című 1.2 pontjában előírja, hogy:
„A kezességvállalást leggyakrabban hitellel vagy olyan egyéb szerződéses pénzügyi kötelezettséggel társítják, amelyet a hitelfelvevő a hitelezővel szemben vállal; a kezesség nyújtható egyedi kezességként vagy kezességvállalási program formájában.
A kezességvállalásnak azonban különböző formái lehetnek, függően jogalapjuktól, az érintett ügylet típusától, a kezességvállalás időtartamától stb. Noha a felsorolás nem teljes körű, a kezesség alábbi formái azonosíthatók:
[…]
–
korlátlan kezességvállalások, szemben az összegszerűségükben, illetve időben korlátozott kezességvállalásokkal. A Bizottság kezességvállalás formájában nyújtott támogatásnak tekinti az olyan vállalkozások által szerzett kedvezőbb finanszírozási feltételeket is, amelyek jogi formája kizárja a csőd vagy egyéb fizetésképtelenségi eljárás lehetőségét, vagy biztosítja a kifejezetten állami kezességvállalást vagy a veszteségek állam általi fedezését. Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, amikor az állam részesedést szerez egy vállalkozásban, amennyiben a szokásos korlátozott felelősség helyett korlátlan felelősséget fogadnak el,
[…]”
5.
A kezességvállalásról szóló közlemény „Általános megjegyzések” című 2.1 pontja kimondja:
„A[z] [EUMSZ 107. cikk] (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
Ezek az általános feltételek alkalmazandók a kezességvállalásokra is. Ami a lehetséges támogatás egyéb formáit illeti, állami támogatásnak minősülhet az állam által közvetlenül, azaz a központi, regionális vagy helyi hatóságok által, valamint az egyéb állami ellenőrzés alatt álló szervek, így például a vállalkozások által az államnak betudható módon, állami forrásból nyújtott kezességvállalás.
A kétségek elkerülése érdekében tehát tisztázni kell az állami források fogalmát az állami kezességvállalások tekintetében. Az állami kezességvállalás azt az előnyt foglalja magában, hogy a kezességvállaláshoz társuló kockázatot az állam viseli. Azt, hogy az állam viseli a kockázatot, általában megfelelő díjjal ellentételezik. Amennyiben az állam eltekint e díj egy részétől vagy egészétől, az egyrészről a vállalkozásnak nyújtott előnyt, másrészről az állami források felhasználását jelenti. Így még abban az esetben is, ha a kezességvállalás alapján az állam végül semmilyen kifizetést nem teljesít, az még állami támogatásnak minősülhet az [EUMSZ 107. cikk] (1) bekezdése alapján. A támogatás nyújtása a kezesség elvállalásának időpontjában, nem pedig a kezesség érvényesítésekor vagy a kezességvállalás feltételei alapján történő kifizetéskor történik. A kezesség vállalásakor kell értékelni azt, hogy a kezességvállalás állami támogatásnak minősül‑e, vagy sem, és ha igen, az milyen összeget tesz ki.
[…]”
6.
A kezességvállalásról szóló közlemény 2.2 pontja szerint, amely a hitelfelvevő részére nyújtandó támogatásról szól:
„A támogatás kedvezményezettje általában a hitelfelvevő. Amint az a 2.1 pontban megállapításra került, a kockázatviselést általában megfelelő díjjal ellentételezik. Ha a hitelfelvevő nem köteles díjat fizetni, vagy alacsony összegű díjat fizet, akkor előnyhöz jut. A kezesség nélküli helyzethez képest az állami kezességvállalás lehetővé teszi a hitelfelvevő számára, hogy a pénzpiacokon az általában elérhető pénzügyi feltételeknél kedvezőbb feltételek mellett jusson hitelhez. Az állami kezességvállalás segítségével a hitelfelvevő jellemzően alacsonyabb kamatot kaphat, illetve kevesebb biztosítékot kínálhat. Egyes esetekben állami kezességvállalás nélkül a hitelfelvevő nem találna olyan pénzügyi intézményt, amely kész lenne bármilyen feltétel mellett is hitelezni. […]”
II. A jogvita előzményei és a vitatott határozat
7.
Az IFPEN kutatási közintézmény, amely az olaj‑ és gázkutatás, valamint a finomítási és petrokémiai technológiák területén működik. Ezen intézmény feladatai közé tartozik többek között a mérnökök és technikusok képzése, valamint az ágazati tájékoztatás és dokumentáció.
8.
2006‑ig az IFPEN a hatályos nemzeti szabályozással összhangban, a magánjog hatálya alá tartozó jogi személyként működött, amely a francia kormány gazdasági és pénzügyi ellenőrzése alatt állt.
9.
A 2005‑781. sz. törvény (
6
) értelmében az IFPEN 2006. július 6‑i hatállyal közjogi jogi személlyé, konkrétabban EPIC‑ké alakult (lásd a jelen indítvány 2. pontját).
10.
A francia jog szerint az intézmények e típusa a francia államtól elkülönült jogi személyiséggel rendelkezik, pénzügyileg önálló, valamint különleges hatáskörökkel rendelkezik, amelyek általában magukban foglalják egy vagy több közfeladat ellátását is. Közjogi jogi személyként ezen intézmények a közjavak lefoglalhatatlanságára vonatkozó általános elvre tekintettel nem tartoznak az általános jog szerinti fizetésképtelenségi eljárások hatálya alá.
11.
Az EPIC‑ek jogállása felkeltette a Bizottság figyelmét, amely a 2010/605/EU határozatban (
7
) megvizsgálta ezt a jogállást az állami támogatások európai uniós szabályozására tekintettel. Ebben a határozatban a Bizottság lényegében azt állapította meg, hogy az EPIC‑ek jogállásukból fakadóan hallgatólagos és korlátlan állami kezességvállalásban részesülnek. A Bizottság szerint e kezességvállalás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül, mivel az érintett EPIC (ebben az esetben a La Poste) kedvezőbb hitelfeltételekben részesül, mint azok a feltételek, amelyeket akkor szerzett volna meg, ha kizárólag az érdemei alapján ítélték volna meg.
12.
A La Poste határozat elfogadásához vezető eljárás során, 2006 folyamán a francia hatóságok tájékoztatták a Bizottságot arról, hogy az IFPEN magánjogi jogi személyből EPIC‑ké alakult. Ezt az információt konkrétan az állami támogatásokra vonatkozó szabályokra tekintettel a francia hatóságok által az IFPEN számára nyújtott állami finanszírozás vizsgálatára irányuló, 2005‑ben indított eljárás keretében adták át a Bizottság számára.
13.
A Bizottság úgy határozott, hogy elválasztja az IFPEN állami finanszírozásának a kérdését attól a kérdéstől, hogy az IFPEN EPIC‑ké alakítása az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülhet‑e. Így 2008. július 16‑án a 2009/157/EK határozatával (
8
) lezárta az IFPEN‑nek nyújtott állami finanszírozás vizsgálatát. Mindazonáltal, ugyanezen a napon az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett határozatával (Állami támogatás C 35/08 (korábbi NN 11/08) – Korlátlan állami [kezességvállalás] az IFP számára [–] Felhívás észrevételek benyújtására az [EUMSZ 108. cikk] (2) bekezdésének megfelelően [HL 2008. C 259., 12. o.]) hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról határozott az IFPEN javára a francia állam által biztosított korlátlan állami kezességvállalással kapcsolatban, és felhívta az érdekelt feleket észrevételeik megtételére.
14.
2011. június 29‑én a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot. A jelen fellebbezés szempontjából hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság e határozatban – hasonló érvelést alkalmazva, mint a La Poste határozatban –, először is azt állapította meg, hogy az IFPEN EPIC‑ké alakítása 2006 július 6‑tól biztosította számára az ingyenes, korlátlan és hallgatólagos állami kezességvállalás előnyét (a továbbiakban: ingyenes és korlátlan kezességvállalás).
15.
E tekintetben a Bizottság lényegében azt állapította meg, hogy az EPIC jogálláshoz fűződő sajátosságokból eredően az állam az IFPEN tartozásainak kiegyenlítése során a végső kezes szerepét tölti be. Ennélfogva ezen intézmény előnyhöz jut az állami források terhére, ugyanis az állam lemond a garanciákhoz rendes körülmények között kapcsolódó ellenértékről. Másfelől a garancia megteremti az állami források tekintetében felmerülő lehetséges és jövőbeli kötelezettségvállalás kockázatát, az állam pedig köteles lehet az tartozásainak kifizetésére.
16.
Másodszor, a Bizottság azt a kérdést vizsgálta, hogy ezen ingyenes és korlátlan kezességvállalás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének értelmében vett szelektív előnyt biztosított‑e az IFPEN számára a bankokhoz és pénzintézetekhez, a beszállítókhoz és az ügyfelekhez fűződő kapcsolataiban.
17.
Először is, ami a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolatokat illeti, a Bizottság egyrészt megállapította, hogy ezen intézmény nem szerzett tényleges gazdasági előnyt az EPIC jogállásához fűződő állami kezességvállalásból a 2006 júliusában történt EPIC‑ké alakításától a 2010‑es év végéig (a továbbiakban: tárgyidőszak). Másrészt a Bizottság azt hangsúlyozta, hogy az ilyen megállapítás csak a korábbiakra vonatkozik, mivel ő maga nem tudja előre jelezni sem a piaci szereplők jövőbeni magatartását, sem pedig azt, hogyan változik majd körükben annak megítélése, hogy milyen hatást gyakorol az állami kezességvállalás az IFPEN nemfizetése jelentette kockázatra.
18.
Ezt követően, a beszállítókhoz fűződő kapcsolatokat illetően a Bizottság megállapította, hogy az IFPEN‑nek tényleges gazdasági előnye származik a beszállítói általi árcsökkentésből. Ezen árcsökkentés a beszállítók által ezen intézmény nemteljesítési kockázatának kedvezőbb megítéléséből fakad, mivel az intézmény EPIC jogállására tekintettel nem vonható felszámolási eljárás alá (a vitatott határozat (203) preambulumbekezdése). E tekintetben a Bizottság lényegében úgy ítélte meg, hogy állami kezességvállalás hiányában azon beszállítónak, aki hasonló kezességvállalással kíván élni, szakosodott hitelintézethez vagy biztosítótársasághoz kell fordulnia. Következésképpen, az árcsökkenés az egyenértékű kockázatra nyújtott fedezet költségeként is értékelhető.
19.
Végül, ami az ügyfelekhez fűződő kapcsolatot illeti, a Bizottság megállapította, hogy figyelemmel az állam által az IFPEN javára biztosított kezességvállalásra, utóbbi ügyfelei biztosak abban, hogy a közintézmény nem kerülhet bírósági felszámolás alá, és ezért mindenkor teljesíteni tudja majd szerződéses kötelezettségeit, illetve hogy amennyiben nem így tesz, a mulasztásért őket kártérítésben részesítik (a vitatott határozat (220) preambulumbekezdése). E kezességvállalás hiányában annak az ügyfélnek, aki hasonló szintű kezességvállalásra tart igényt, egy pénzügyi közvetítővel teljesítési biztosítékról kellene megállapodnia. Ennélfogva, az IFPEN tényleges gazdasági előnyhöz jutott azáltal, hogy az ügyfeleit mentesíteni tudta a teljesítési – de legalább a legnagyobb gondosságért járó – biztosíték díjának megfizetése alól (a vitatott határozat (236) preambulumbekezdése).
20.
Harmadszor, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy ez a gazdasági előny szelektív, mivel az IFPEN általános jog szerinti fizetésképtelenségi eljárás hatálya alá tartozó versenytársai nem részesülnek ehhez hasonló állami kezességvállalásban.
21.
Végezetül, a Bizottság a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatások közösségi keretrendszerében (HL 2006. C 323., 1. o.) foglalt szabályokra tekintettel megvizsgálta, hogy ez az állami támogatás összeegyeztethető‑e az EUM‑Szerződéssel. Megállapította, hogy az „IFPEN‑csoportnak” nyújtott állami támogatás a vitatott határozatban kifejtett bizonyos feltételek mellett összeegyeztethető a belső piaccal.
III. A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
22.
2011. szeptember 9‑én a Francia Köztársaság a vitatott határozattal szemben keresetet nyújtott be, amelyet T‑479/11. számon vettek nyilvántartásba, majd 2012. április 5‑én az IFPEN is keresetet terjesztett elő ezen határozattal szemben, amelyet a T‑157/12. számon vettek nyilvántartásba.
23.
Kereseteik alátámasztására a Francia Köztársaság és az IFPEN három, illetve öt jogalapra hivatkozott, amelyek lényegében a Bizottságot az állami támogatásokkal kapcsolatosan terhelő bizonyítási kötelezettség megsértésén, valamint a szelektív előny EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti fogalmának téves értelmezésén alapultak.
24.
A Törvényszék 2013. december 2‑i végzésével a Franciaország kontra Bizottság ügyben (C‑559/12 P, EU:C:2014:217) a Bíróság 2014. április 3‑i ítéletének (
9
) meghozataláig felfüggesztette eljárását a T‑479/11. és a T‑157/12. sz. ügyekben. 2015. szeptember 8‑án a Törvényszék úgy határozott, hogy az eljárás szóbeli és írásbeli szakaszának lefolytatása, valamint ítélethozatal céljából egyesíti a T‑479/11. és T‑157/12. sz. ügyeket.
25.
A megtámadott ítéletben (2016. május 26.) a Törvényszék részben helyt adott a két keresetnek, és megsemmisítette a vitatott határozatot, amennyiben az az IFPEN EPIC jogállásából fakadó kezességvállalást az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősítette, valamint amennyiben az e minősítés következményeit meghatározta. A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasította.
26.
A jelen fellebbezés szempontjából először is arra kell rámutatni, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 78–89. pontjában kifejtette: a Bizottság által az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett szelektív gazdasági előny fennállásának meghatározása céljából választott módszer, amely az IFPEN‑nek a hitelezőihez, a jelen esetben a bankokhoz és pénzintézetekhez, a beszállítókhoz és az ügyfelekhez fűződő viszonyában keletkező, az IFPEN EPIC jogállásából fakadó előny vizsgálatát jelentette, nem volt téves.
27.
Ugyanakkor a Törvényszék a megtámadott ítélet 90. pontjában megállapította, hogy az a mód, ahogyan a Bizottság ezt a módszert a jelen ügyben alkalmazta, jelentős hibákat mutat, különösen az IFPEN által a beszállítókhoz és az ügyfelekhez fűződő kapcsolatában élvezett állítólagos előny meghatározását illetően. A Törvényszék szerint különösen a Bizottság azon megállapítása alapul teljesen hipotetikus érvelésen, amely szerint a szóban forgó kezességvállalás az IFPEN számára „tényleges gazdasági előnyt” jelentett (lásd a megtámadott ítélet 94. pontját).
28.
Egyrészt, ami az IFPEN és a beszállítói közötti kapcsolatot illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 95. pontjában megállapította, hogy a Bizottság szerint az IFPEN az EPIC jogállásához fűződő állami kezességvállalásból árcsökkentés formájában előnyt szerzett, amelyet a beszállítói arra tekintettel biztosítottak számára, hogy esetében fizetésképtelenségből fakadó nemteljesítés kockázata nem állt fenn.
29.
Mindazonáltal a Törvényszék szerint a Bizottság a vitatott határozatban nem ismertetett olyan tényelemeket, amelyek e feltevését alátámaszthatták volna. Különösen, semmilyen elem nem igazolja az érintett piacon vagy általában az üzleti életben a fizetésképtelenség kockázatával szemben állami kezességvállalást élvező intézmények számára a beszállítóik által biztosított árcsökkentés jelensége fennállását (a megtámadott ítélet 99. pontja).
30.
Másrészt az IFPEN és az ügyfelei közötti kapcsolatot illetően, a Törvényszék a megtámadott ítélet 111. pontjában megállapította, hogy a Bizottság a vitatott határozatban az ezen intézmény által a jogállásához fűződő állami kezességvállalásból szerzett előnyt úgy határozta meg, mint az ügyfelei számára felkínált teljesítési – de legalább a legnagyobb gondosságért járó – biztosíték díjának megfizetése alóli mentességet.
31.
A Törvényszék szerint a Bizottság érvelése feltételezi, hogy rendes piaci feltételek között az IFPEN‑hez hasonló kutatóintézetek ügyfelei a másik szerződő fél fizetésképtelenségének kockázata elleni védekezésként élnek az ilyen típusú biztosítékokkal, valamint hogy olyan kezességvállalás esetén, mint amelynek kedvezményéből az IFPEN részesül, utóbbi ügyfeleinek nincs szüksége arra, hogy a maguk számára ezzel egyenértékű biztosítékról gondoskodjanak (a megtámadott ítélet 114. pontja).
32.
Márpedig – továbbra is a Törvényszék véleménye szerint – a Bizottság nem nyújt semmilyen bizonyítékot, amely alkalmas lenne e feltételezés megalapozottságának, vagy legalább valószínűségének bizonyítására. A vitatott határozat nem tartalmaz különösen semmilyen bizonyítékot, amely megerősíthetné, hogy a kutatóintézetek ügyfelei a szerződő fél fizetésképtelenségének kockázatára számítva folyamodnak az említett biztosítékokhoz (a megtámadott ítélet 115. pontja).
33.
Ezt követően a megtámadott ítélet 133. és azt követő pontjaiban a Törvényszék elutasította a Bizottság által a Bíróság La Poste ítéletében (C‑559/12 P) felállított, előnyre vonatkozó vélelem terjedelmére és alkalmazására vonatkozóan felhozott érveket.
34.
Először is a Törvényszék a megtámadott ítélet 136. pontjában megjegyezte, hogy a vélelem bizonyítékként történő alkalmazása azon feltételezések hihetőségétől függ, amelyeken nyugszik. Közelebbről, a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) felállított vélelem kettős előfeltevésen alapul, vagyis azon, hogy a biztosítéknak kedvező hatása van az e kezességvállalás kedvezményezettje nemteljesítésének kockázata hitelezők általi értékelésére, valamint azon, hogy ez a kedvező hatás a hitel költségének csökkenésével jár. Mindazonáltal a jelen ügyben a Bizottság nem szolgált semmilyen bizonyítékkal, amely feltevéseit valószínűsíthetné, különösen azon feltevésre vonatkozóan, amely szerint a beszállítók állítólagos árcsökkentése az IFPEN EPIC jogállásából fakadna (a megtámadott ítélet 139. és 140. pontja).
35.
Másodszor, a Törvényszék a megtámadott ítélet 142. pontjában rámutatott arra, hogy a Bizottság az IFPEN‑nek az ügyfeleihez és beszállítóihoz fűződő kapcsolata vonatkozásában nem hivatkozhat a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) felállított vélelemre. Ugyanis ez a vélelem pusztán egy kedvezőbb hitelfeltételek formájában megjelenő előny fennállásának bizonyítására alkalmas, ily módon kizárólag valamely EPIC‑nek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataira vonatkozóan alkalmazható.
36.
Harmadszor, a megtámadott ítélet 162. és azt követő pontjaiban a Törvényszék a Bizottság azon érvét vizsgálta, amelyet az a vonatkozó uniós ítélkezési gyakorlatra alapított, (
10
) és amely szerint valamely támogatási program vizsgálatánál a Bizottság arra szorítkozhat, hogy a kérdéses általános program jellemzőit tanulmányozza annak megállapítása érdekében, hogy e program tartalmaz‑e állami támogatási elemeket.
37.
E tekintetben a Törvényszék – anélkül, hogy döntött volna az IFPEN és a Francia Köztársaság által ezen érvvel kapcsolatban felhozott elfogadhatatlansági kifogásról – megalapozatlanként elutasította ezt az érvet, és a megtámadott ítélet 164. pontjában megállapította, hogy a Bizottság a vitatott határozatban nem jelölte meg, hogy a szóban forgó támogatás egyedi támogatásnak vagy támogatási programnak minősül‑e.
38.
Közelebbről, a Törvényszék lényegében arra mutatott rá, hogy mivel az EPIC jogálláshoz kapcsolódó kezességvállalás általában véve állami támogatásnak minősülhet, azt a 659/1999 rendelet 1. cikke d) pontja értelmében vett támogatási program alapján nyújtott támogatásnak kell minősíteni (a megtámadott ítélet 168. pontja), vagyis a 659/1999 rendelet 1. cikkének e) pontja értelmében vett egyedi támogatásnak, amely kötelező bejelentés alá tartozik (a megtámadott ítélet 172. pontja).
39.
Végül, ami az IFPEN‑nek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolatát illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 187. pontjában megállapította, hogy a Bizottság e vonatkozásban főszabály szerint hivatkozhat a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) (
11
) felállított vélelemre. Mindazonáltal e vélelmet maga a Bizottság döntötte meg a vitatott határozatban, amikor megállapította, hogy a tárgyidőszakban az IFPEN semmilyen, a bankok és pénzintézetek által számára biztosított kedvezőbb hitelfeltételek formájában megjelenő tényleges gazdasági előnyt nem szerzett EPIC jogállásából (a megtámadott ítélet 188. és 189. pontja). A Törvényszék a megtámadott ítélet 190. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a bizottsági vizsgálat bizonyította, hogy az IFPEN‑nek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban semmilyen előnye nem származott EPIC‑ké történő átalakításából.
40.
Mindezekre figyelemmel a Törvényszék a megtámadott ítélet 197. pontjában megállapította, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem bizonyította az IFPEN által az EPIC jogállásához kapcsolódó állami kezességvállalásból szerzett előny fennállását sem a bankokhoz és pénzintézetekhez, sem a beszállítókhoz és az ügyfelekhez fűződő kapcsolatai vonatkozásában.
41.
Következésképpen megsemmisítette a vitatott határozat 1. cikkének (3)–(5) bekezdését, valamint 2–12. cikkét, amennyiben e cikkek az IFPEN EPIC jogállásából fakadó kezességvállalást az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősítették, valamint e minősítés következményeit meghatározták.
IV. A fellebbezésről
42.
A Bíróság valamennyi felet meghallgatta a 2017. szeptember 28‑án tartott tárgyaláson.
43.
A Bizottság fellebbezésének alátámasztására három jogalapot hozott fel, valamennyi az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére, közelebbről pedig a valamely vállalkozás jogállásából fakadó ingyenes és korlátlan kezességvállalásból eredő előny fennállásának bizonyítási módjával kapcsolatban a megtámadott ítéletben található téves jogalkalmazásra vonatkozik.
44.
Első jogalapjában a Bizottság úgy véli, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a jogot először is a támogatási program fogalmával kapcsolatban, majd azáltal, hogy nem vette figyelembe az intézkedés előny biztosítására való alkalmasságát, ami a Bizottság által annak alátámasztása érdekében szolgáltatandó bizonyíték jellegével kapcsolatos téves jogalkalmazást von maga után, hogy valamely vállalkozás tekintetében fennáll az EPIC jogállásából eredő előny. A második jogalap a Törvényszéknek az ingyenes és korlátlan kezességvállalásból eredő előny fennállására vonatkozó egyszerű vélelem terjedelmével, valamint az e vélelem megdöntésére alkalmas eszközzel kapcsolatos téves jogalkalmazásán alapul. A harmadik jogalap a Törvényszéknek a korlátlan kezességvállalásból eredő előny vélelmének hatályát illetően elkövetett téves jogalkalmazására hivatkozik, mivel ezt a vélelmet logikusan nemcsak bankokhoz és pénzintézetekhez, hanem a beszállítókhoz és az ügyfelekhez fűződő kapcsolat vonatkozásában is alkalmazni kellene.
A. Az első jogalapról (a támogatási program fogalmának téves értelmezése és valamely intézkedés arra való alkalmasságának figyelmen kívül hagyása, hogy előnyt biztosítson)
45.
Három részre tagolódó első jogalapjában a Bizottság elsőként azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen alkalmazta a jogot azáltal, hogy a szóban forgó intézkedést nem volt hajlandó támogatási programnak minősíteni, és megtiltotta a Bizottságnak, hogy vizsgálatát a szóban forgó támogatási program általános jellemzőire korlátozza (első rész). Ezt követően a Bizottság szerint a Törvényszék tévesen ítélte úgy, hogy valamely előny fennállásának körvonalazásához nem elegendő az, hogy az adott intézkedésből a kedvezményezettnek a jövőben előnye származhat (második rész). A Bizottság végül azt rója fel a Törvényszéknek, hogy túllépte bírósági felülvizsgálati jogkörének határait, amikor olyan kifogásnak adott helyt, amelyet az elsőfokú eljárás egyik felperese nem hozott fel, és amelyet az elsőfokú eljárás másik felperese nem részletezett kellőképpen (harmadik rész). Tekintettel az első jogalap második részében és a második jogalapban kifejtett érvek hasonlóságára, ezeket az érveket (amint a tárgyalás során a felek is tették) együtt vizsgálom.
1.
Az első jogalap első része (a támogatási program fogalmával kapcsolatos téves jogalkalmazás és annak következményei)
46.
A jogalapnak ez a része a megtámadott ítélet 162., 164. 172. és 173. pontja ellen irányul; a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen döntött úgy, hogy a kezességvállalás, amelyben az IFPEN részesül, nem minősül támogatási programnak, és ennek következtében a Bizottság nem támaszkodhat csupán ezen intézkedés általános jellemzőire annak bizonyítása során, hogy az állami támogatásnak minősül.
47.
E tekintetben a Bizottság felhívja a figyelmet arra, hogy a támogatási program fogalma, amint azt a 659/1999 rendelet 1. cikkének d) pontja szabályozza, magában foglalja mindazon intézkedéseket, melyeknek jellemzője, hogy néhány elemük nem meghatározott, és elfogadásuk időpontjában, illetve egyes esetekben még alkalmazásuk során sem kerülnek meghatározásra. Ily módon, amikor a Bizottság ilyen intézkedéseket vizsgál abból a célból, hogy eldöntse, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének értelmében vett támogatásnak minősülnek‑e, vizsgálatát azok fő jellemzőire korlátozhatja.
48.
A jelen ügyben a Bizottság úgy véli, hogy azt a meghatározott projekthez nem kapcsolódó kezességvállalást, amelyet az IFPEN számára nyújtanak, és amelyet számára határozatlan időre és meghatározatlan összeg erejéig biztosítanak, támogatási programnak kell minősíteni. A Bizottság szerint itt konkrétan „támogatási programok rendszeréről” van szó, tekintettel arra, hogy maga az IFPEN‑nek nyújtott kezességvállalás egy szélesebb körű támogatási program, azaz az EPIC jogálláshoz törvényileg kapcsolt ingyenes és korlátlan állami kezességvállalás része.
49.
Ennélfogva a Bizottság vitatja a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 168–170. pontjában tett megállapításait, melyek szerint az EPIC jogállás támogatási programnak, míg a szóban forgó, a vitatott határozat tárgyát képező kezességvállalás IFPEN részére történő biztosítása egyedi támogatásnak minősül, amelyet be kellett volna jelenteni a Bizottságnak.
50.
E tekintetben egyrészről rámutat arra, hogy szemben a megtámadott ítélet 171. pontjában szereplő megállapítással, a támogatás bejelentésének követelménye semennyiben nem bizonyíthatja azt, hogy az a kezességvállalás, amelyet az IFPEN számára nyújtanak, ne minősülne támogatási programnak. Ugyanis a támogatási programokat és az egyedi támogatásokat egyaránt be kell jelenteni a Bizottságnak.
51.
Másrészről a Bizottság hangsúlyozza, hogy a Törvényszék értelmezése megfosztaná a Bizottságot annak lehetőségétől, hogy meghozza azokat a megfelelő intézkedéseket, amelyekkel kötelezheti a francia hatóságokat arra, hogy egy meghatározott EPIC felé a kezességvállalást megszüntessék. Ugyanis az EUMSZ 108. cikk (1) értelmében a Bizottság csupán a támogatási programokkal kapcsolatban javasolhatja megfelelő intézkedések elfogadását, az egyedi támogatásokkal kapcsolatban viszont nem.
a)
Az elfogadhatóságról
52.
Az IFPEN arra hivatkozik, hogy az első jogalap első része nyilvánvalóan elfogadhatatlan. E tekintetben elsőként megjegyzi, hogy a Bizottság által kifejtett érvelés a támogatási program koncepciójának új értelmezésén alapul, amely szerint az a kezességvállalás, amelyet az IFPEN számára nyújtanak, a „támogatási programok rendszerének” minősül. Így e jogalap első része olyan új érvelésen alapul, amely a Bíróság eljárási szabályzata 170. cikkének (1) bekezdése értelmében nem fogadható el a fellebbezés szakaszában.
53.
Véleményem szerint elegendő arra rámutatni, hogy a jogalap e része egyáltalán nem a „támogatási programok rendszerének” új koncepcióján alapul.
54.
A fellebbezés olvasatából világosan kitűnik, hogy a Bizottság csupán a Törvényszék által a megtámadott ítélet 168–172. pontjában kifejtett érvelés állítólag téves jellegének szemléltetése érdekében alkalmazta a „támogatási programok rendszere” kifejezést fellebbezésének 71. pontjában, amely érvelésével a Törvényszék – a Bizottság véleménye szerint – megsértette a 659/1999 rendelet 1. cikke d) pontjának második részét.
55.
Ez az érvelés véleménye szerint a bejelentési kötelezettség hatálya alá tartozó egyedi támogatás és a nem bejelentendő támogatási program közötti téves különbségtételen alapul.
56.
A Bizottság, miután kifejtette azt, hogy e különbségtétel nem megalapozott, hozzáfűzte, hogy nincs akadálya annak, hogy valamely nemzeti intézkedés támogatási programnak minősüljön, és az az e programban részt vevő valamennyi vállalkozás előnyére válhasson, amennyiben a 659/1999 rendelet 1. cikke d) pontjának második része értelmében az abból származó támogatás nem kapcsolódik meghatározott projekthez, valamint összegét és/vagy időtartamát tekintve nem meghatározott. (
12
)
57.
Másodszor az IFPEN lényegében arra hivatkozik, hogy a Bizottság a vitatott határozatban nem minősítette az intézkedést támogatási programnak. Az IFPEN ezzel kapcsolatban elfogadhatatlansági kifogást is emelt a Törvényszék előtt. A Francia Köztársaság hozzáfűzi, hogy a vitatott határozatnak az intézkedést támogatási programnak kellett volna minősítenie ahhoz, hogy eleget tegyen az intézmények aktusaira vonatkozó indokolási kötelezettségnek. Lényegében, az IFPEN és a Francia Köztársaság szerint a Bizottság – mivel a vitatott határozatban az intézkedést támogatási programnak kellett volna minősítenie, de ezt nem tette meg – nem kifogásolhatja a Törvényszék azon megállapítását, hogy az intézkedés nem támogatási program.
58.
Véleményem szerint ez az érvelés azon a feltevésen alapul, amely szerint a Bizottságnak a vitatott határozatban kifejezetten támogatási programnak kellett volna minősítenie az intézkedést.
59.
Márpedig a fontos az, hogy a megtámadott ítéletben nem szerepel megsemmisítési indokként az, hogy a vitatott határozat nem tesz említést arról, hogy a vizsgált intézkedés milyen jellegű támogatásnak minősül (a megtámadott ítélet 164. pontja). Meg kell állapítani, hogy ez a kérdés nem képezi ezen ítélet tárgyát. E körülmények között a Bizottság jogosult az első jogalapja keretében azt állítani, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mikor úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó intézkedés nem támogatási program, továbbá jogosult azt előadni, hogy megfelelően bizonyította az előny fennállását, mivel egyéb tényezők mellett a szóban forgó intézkedés támogatási programnak minősül.
60.
Ennélfogva, jóllehet az intézkedés támogatási programként való kifejezett minősítése segítette volna a helyzet tisztázását, az első jogalap első része elfogadható.
b)
Az ügy érdeméről
1) A felek érvelésének összefoglalása
61.
Amint az a jelen indítvány 46–51. pontjában részletesen kifejtésre került, a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék tévesen döntött úgy, hogy az IFPEN‑nek nyújtott kezességvállalás nem támogatási program, és hogy ebből következően a Bizottság nem szorítkozhat csupán ezen intézkedés általános jellemzőinek vizsgálatára annak bizonyítása során, hogy e kezességvállalás az EUMSZ 107. cikk értelmében vett állami támogatásnak minősül.
62.
Az IFPEN szerint ezek az érvek a vitatott határozatban foglalt bizottsági értékelés és a korábbi bizottsági gyakorlat, valamint a Törvényszék által a megtámadott ítéletben kifejtett értékelés elferdítésén alapulnak.
63.
Ezenkívül, a Törvényszék helyesen ismertette a Bizottság által a vitatott határozatban követett eljárási lépéseket, és helyesen jutott arra a következtetésre, hogy a vizsgált intézkedés nem minősül támogatási programnak.
64.
A francia kormány ugyanezt állítja, és arra következtet, hogy a vizsgált intézkedés nem minősült támogatási programnak, így a Bizottság nem szorítkozhatott csupán az intézkedés általános jellemzőinek vizsgálatára annak meghatározása során, hogy az az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak minősül‑e.
65.
Ezt követően a Francia Köztársaság kifejti, hogy amint az a Bizottság határozathozatali gyakorlatából, (
13
) valamint a Törvényszék ítélkezési gyakorlatából (
14
) kitűnik, ha a támogatást egyetlen vállalkozásnak nyújtják, azt egyedi támogatásnak kell minősíteni, még akkor is, ha az nem meghatározott projekthez kapcsolódik, és határozatlan időre és/vagy meghatározatlan összegre szól.
66.
Másodlagosan a Francia Köztársaság hozzáfűzi, hogy abban az esetben, ha a Bíróság úgy ítélné meg, hogy az IFPEN EPIC‑ké alakítása támogatási programnak minősül, így tehát a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, e hiba nem vezetne a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez.
67.
Végül a Francia Köztársaság rámutat, hogy az első jogalap első része mindenesetre hatástalan, mivel a Törvényszék egyéb indokokat is figyelembe vett, melyek önmagukban is elegendőek a megtámadott ítélet rendelkező részében foglalt következtetésének igazolására.
68.
Válaszában a Bizottság többek között arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítéletnek a Francia Köztársaság által javasolt értelmezése pontatlan. A Törvényszék ugyanis figyelmen kívül hagyta a bizonyítási rendszerre irányadó valamennyi szabályt, azaz a La Poste ítélettel (C‑559/12 P) felállított vélelmet csakúgy mint azt a szabályt, amely szerint elegendő, ha a Bizottság az adott rendszer általános jellemzőit vizsgálja annak megállapításánál, hogy állami támogatásról van‑e szó. Ily módon, mivel e téves jogalkalmazási hibák mind a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez vezethetnek, a Francia Köztársaság által felhozott, az előző pontban ismertetett érv nem megalapozott.
69.
Ezenkívül a Bizottság szerint a Törvényszék által követett okfejtés teljesen megalapozatlan lenne, ha a szóban forgó intézkedést – az első jogalapjában hivatkozottak szerint – támogatási programnak kellene tekinteni.
2) Értékelés
70.
Megjegyzem, hogy miután a megtámadott ítélet 164. pontjában megállapította, hogy a Bizottság nem jelölte meg a vitatott határozatban, hogy az támogatási programra vagy egyedi támogatásra vonatkozott‑e, úgy tűnik, a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott kezességvállalás ez utóbbi kategóriába tartozhat.
71.
A 659/1999 rendelet 1. cikkének d) pontjában foglaltak alapján a támogatási program fogalmába tartozik minden „olyan jogi aktus, amely alapján – anélkül, hogy további végrehajtási intézkedésre volna szükség – egyedi támogatásokat lehet megítélni azon vállalkozások számára, amelyeket a jogi aktusban általános vagy elvont módon jelöltek meg, illetve olyan jogi aktus, amelynek alapján a meghatározott projekthez nem kapcsolódó támogatást egy vagy több vállalkozásnak lehet megítélni határozatlan időre és/vagy meghatározatlan összegben”.
72.
Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy tekintettel arra, hogy a vitatott határozatban vizsgált intézkedés nem általánosan az EPIC jogálláshoz kapcsolódó kezességvállalás – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 169–172. pontjában lényegében megállapította –, hanem inkább az IFPEN EPIC‑ké alakítása (ami automatikusan állami kezességvállalást biztosít e vállalkozás számára), e körülmény ténylegesen kizárhatja‑e ezen intézkedést az említett fogalom hatálya alól, és lehetővé teheti‑e annak támogatási program alapján megítélt támogatásként, a jelen esetben az említett rendelet 1. cikkének e) pontja szerinti egyedi támogatásként történő minősítését.
73.
Úgy vélem, hogy a Törvényszék e tekintetben nem alkalmazta tévesen a jogot.
74.
Amint arra a francia kormány rámutatott, a Törvényszék helyesen értékelte úgy, hogy a vitatott határozatban vizsgált intézkedés nem általában az EPIC jogálláshoz kapcsolódó kezességvállalás, hanem az IFPEN EPIC‑ké alakítása, ami az e jogálláshoz fűződő állami kezességvállalást biztosítja e vállalkozás számára.
75.
A Törvényszék, miután a megtámadott ítélet 169–173. pontjában helyesen ismertette a Bizottság által a vitatott határozatban követett eljárási lépéseket, arra a következtetésre jutott, hogy a vizsgált intézkedés nem minősül támogatási programnak.
76.
Amint az ugyanis a megtámadott ítélet 171. pontjából kitűnik, az azt megelőző pontokban (az említett ítélet 169. és 170. pontja) kifejtett elemzés megfelel a vitatott határozatnak, pontosabban (256)–(259) preambulumbekezdéseinek, amelyekben a Bizottság kifejtette, hogy az IFPEN EPIC‑ké alakítása a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében bejelentési kötelezettség alá tartozó új támogatásnak minősül. A Bizottság úgy vélte továbbá, hogy mivel az IFPEN jogállásának változását hivatalosan nem jelentették be számára, hanem csak egy másik eljárás keretében mellékesen jelezték, ennek a kötelezettségnek a francia hatóságok nem tettek eleget, és az IFPEN EPIC‑ké történt átalakítása jogellenes támogatásnak minősül.
77.
Amint arra az IFPEN rámutat, mivel a Bizottság úgy döntött, hogy a szóban forgó intézkedést ad hoc egyedi támogatásként vizsgálja, így egyedül e minősítés tekintetében lehetett a vitatott határozat érvényességének vizsgálatát elvégezni, ahogy azt a Törvényszék helyesen meg is tette.
78.
A Törvényszék tehát helyesen állapította meg, hogy mivel az IFPEN EPIC‑ké történt átalakítása állami támogatásnak minősülhet, az bejelentési kötelezettség alá eső támogatási program alapján megítélt támogatásnak, vagyis a 659/1999 rendelet 1. cikkének e) pontja értelmében vett egyedi támogatásnak minősül.
79.
A Bizottság „a támogatási programok rendszerének” fogalmára alapított érvelését nem találom meggyőzőnek.
80.
Ez az „újszerű” fogalom sehol nem szerepel a 659/1999 rendeletben (e rendelet 1. cikke csupán egy definíciót tartalmaz a „támogatási program” fogalmára vonatkozóan és egy másikat az „egyedi támogatás” fogalmával kapcsolatban), a „támogatási program” pedig nem foglalja magában azt a lehetőséget, hogy egy szélesebb körű rendszerbe illesszék. Mindenesetre, a jelen ügyben nyilvánvalóan inkább egy egyedi támogatás végrehajtásáról van szó, mintsem „támogatási programok rendszeréről”.
81.
Ezenkívül, csakúgy mint a francia kormány, én sem értek egyet a Bizottság azon érvelésével, amely szerint, ha az IFPEN EPIC‑ké alakítását egyedi támogatásnak kellene tekinteni, a Bizottság nem hozhatná meg az EUMSZ 108. cikk (1) bekezdése szerinti megfelelő intézkedéseket annak érdekében, hogy meghatározott EPIC‑kel kapcsolatban a kezességvállalás megszüntetését kérje a francia hatóságoktól.
82.
A Törvényszéknek a vizsgált intézkedés egyedi támogatási természetét illetően tett megállapításai ugyanis az IFPEN EPIC‑ké alakításához fűződő sajátos körülményein alapulnak, és főszabály szerint nem vonatkoztathatóak minden ilyen jellegű intézményre.
83.
Ennélfogva, a Törvényszék helyesen ítélte úgy, hogy megalapozatlan a Bizottság azon érvelése, amely szerint a vizsgált intézkedés támogatási programnak minősül. Következésképpen e jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
84.
Mielőtt rátérnék az első jogalap második részének és a második jogalap együttes tárgyalására, az első jogalap harmadik részét szükséges megválaszolni.
2.
Az első jogalap harmadik része (a Törvényszék olyan kifogásnak adott helyt, amelyet az egyik felperes fel sem hozott, illetve a másik peres fél nem részletezett kellően)
a)
A felek érvelésének összefoglalása
85.
A Bizottság azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a felek kifogásain túlterjeszkedve hozott döntést arról, hogy az IFPEN a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban előnnyel rendelkezik‑e.
86.
E tekintetben a Bizottság rámutat, hogy az IFPEN első fokon előterjesztett keresetében semmilyen bírálatot nem fogalmazott meg a Bizottság azon elemzésével kapcsolatban, hogy ezen intézmény az említett szolgáltatókhoz fűződő kapcsolataiban előnnyel rendelkezik. A Francia Köztársaság a maga részéről arra szorítkozott, hogy – mivel a Bizottság azt nem bizonyította – vitatta ilyen előny fennállását, ezen állítását azonban semmilyen érvvel nem támasztotta alá.
87.
Következésképpen, egy olyan kifogás elfogadásával, amelyet az egyik felperes fel sem hozott, a másik fél pedig nem részletezett kellően, a Törvényszék túllépte jogalkalmazási hatáskörének korlátait.
88.
Ezzel szemben az IFPEN előadja, hogy az első jogalap harmadik részét mint hatástalant vagy elfogadhatatlant el kell utasítani.
89.
E tekintetben arra mutat rá, hogy a jogalap e része nem irányul a megtámadott ítélet egyik meghatározott pontjára sem, így az eljárási szabályzat 169. cikkének (2) bekezdése alapján hatástalan.
90.
Válaszában a Bizottság kifejti, hogy a jogalap e részében azt rója fel a Törvényszéknek, hogy az IFPEN bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban fennálló előnyének érdemi vizsgálatát anélkül folytatta le, hogy meggyőződött volna arról, hogy ilyen irányú kifogást egyáltalán előterjesztettek‑e. A Törvényszék e mulasztását kifogásolja, amelynek azonosításához – jellegéből adódóan – nem jelölhető meg a megtámadott ítélet valamely konkrét pontja.
91.
A Francia Köztársaság a maga részéről mindössze azt jegyzi meg, hogy a francia kormány a megsemmisítésre irányuló keresetében vitatta, hogy az IFPEN a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban előnyre tehetne szert a jövőben.
b)
Értékelés
92.
Elegendő arra rámutatni, hogy a Bizottság maga is elismerte fellebbezésében, hogy a francia kormány felhozta ezt a megsemmisítési indokot írásbeli észrevételeiben (amit a megtámadott ítélet 58. és 185. pontja szintén hangsúlyoz). Ezenkívül, az IFPEN a Törvényszékhez benyújtott keresetében és válaszában több ízben is vitatta a Bizottság arra vonatkozó elemzését, hogy előnyben részesülne a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban.
93.
Ennélfogva a Bizottság első jogalapjának harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
B. Az IFPEN bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolatairól: az első jogalap második része (annak feltételezéséből fakadó téves jogalkalmazás, hogy valamely előny fennállásának megállapításához nem elegendő az, hogy az adott intézkedésből a kedvezményezettnek a jövőben előnye származhat) és a második jogalap (az ingyenes és korlátlan kezességvállalásból származó előny fennállására vonatkozó egyszerű vélelem terjedelmével kapcsolatos téves jogalkalmazás)
1.
A felek érvelésének összefoglalása
94.
Első jogalapjának második részében a Bizottság azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen vonta le azt a következtetést, hogy az IFPEN‑nek nyújtott kezességvállalás a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban nem minősült állami támogatásnak, és egyszerűen arra támaszkodott, hogy az nem járt tényleges előnnyel ezen intézmény számára a tárgyidőszakban, illetve azt megelőzően (lásd különösen a megtámadott ítélet 197. pontját).
95.
Egyébiránt, a Bizottság szerint a Törvényszék megközelítése azt eredményezné, hogy azon tagállamokhoz képest, amelyek az EUMSZ 108. cikknek megfelelően eleget tesznek bejelentési kötelezettségüknek, kedvezőbb elbánásban részesülnének azok a tagállamok, amelyek nem jelentik be a korlátlan kezességvállalás biztosítását, holott az állami támogatások egyik állandó elvének értelmében ez utóbbi tagállamok nem élvezhetnek előnyt az előbb említettek kárára. (
15
)
96.
Ha ugyanis egy tagállam bejelenti az ilyen jellegű kezességvállalás nyújtására irányuló szándékát, a Bizottság az adott intézkedés tényleges hatásai ismeretének hiányában csupán annak lehetséges hatásait vizsgálja. Ha azonban valamely tagállam előzetes bejelentés nélkül biztosít ilyen kezességvállalást, ezt követően igazolhatja, hogy ezen intézkedés semmilyen konkrét hatással nem járt, következésképpen nem minősíthető állami támogatásnak. Ennélfogva ez a tagállamokat arra ösztönözné, hogy ne jelentsék be, amennyiben korlátlan kezességvállalást nyújtanak.
97.
Az IFPEN válasza erre az, hogy az első jogalap második részét mint megalapozatlant el kell utasítani.
98.
E tekintetben először is emlékeztet arra, hogy még ha feltételezzük is, hogy állami támogatásnak tekintendő az IFPEN részére nyújtott kezességvállalás, az a 659/1999 rendelet 1. cikkének c) és d) pontja értelmében új egyedi támogatásnak minősül. A Bizottság tehát nem hivatkozhat a Bíróság által a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) – egyébiránt igen sajátos körülményekre vonatkozóan – a fennálló támogatási programokkal kapcsolatban megállapított bizonyítási követelményekre.
99.
A Bizottság nem hivatkozhat továbbá az említett ítéletben felállított vélelemre sem, tekintettel arra, hogy nem hihető, hogy az EPIC jogállás és az ahhoz fűződő kezességvállalás a múltban vagy a jövőben szelektív előnyhöz juttathatná az IFPEN‑t. A múltat illetően ugyanis a Bizottság elemzése igazolta, hogy a tárgyidőszakban e vállalkozás a piaci feltételeknek megfelelő kamattal vett fel kölcsönöket. Ami a jövőt illeti, a francia jog nem teszi lehetővé az IFPEN számára, hogy tizenkét hónapot meghaladó időszakra vegyen fel kölcsönt, e tekintetben pedig állami ellenőrzés alá vonja őt. Ennélfogva, a jelen ügy körülményei között kizárt ilyen előny fennállása.
100.
A Francia Köztársaság a maga részéről először is arra mutat rá, hogy az IFPEN EPIC‑ké alakítása nem támogatási program.
101.
Másodszor, a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) felállított vélelmet illetően a francia hatóságok megjegyzik, hogy az azon a feltevésen alapul, amely szerint egy EPIC a jogállásához fűződő kezességvállalás révén kedvezőbb pénzügyi feltételekben részesül, mint amelyek a pénzpiacokon szokásosan elérhetők.
102.
Harmadszor, a Francia Köztársaság úgy véli, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 188. pontjában, hogy az IFPEN esetében a La Poste ítélet (C‑559/12 P) értelmében vett egyszerű vélelmet megdöntötték.
103.
Ezt követően a Bizottság második jogalapjában, amely a megtámadott ítélet 134–161., valamint 188–193. pontjai ellen irányul, azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen alkalmazta a jogot az ingyenes és korlátlan kezességvállalásból származó előny fennállására vonatkozó vélelem terjedelmét illetően, amely a La Poste ítéletből (C‑559/12 P) ered. A Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy azáltal, hogy korlátozta az ingyenes és korlátlan kezességvállalásból származó előny fennállására vonatkozó egyszerű vélelem – a Bíróság által az említett ítéletben elismert – terjedelmét, a Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, valamint az e rendelkezés értelmében vett előny fennállásának bizonyítására szolgáló szabályokat.
104.
Az IFPEN válaszul előadja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a jelen ügyben a Bizottság nem hivatkozhat a La Poste ítéletből (C‑559/12 P) eredő vélelemre.
105.
Először is, ez a vélelem kivételt képez az alól a főszabály alól, amely szerint a Bizottság feladata annak bizonyítása, hogy valamely intézkedés megfelel az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében rögzített, az állami támogatásként történő minősítéshez szükséges feltételeknek. E vélelem ily módon szigorúan értelmezendő, és kizárólag akkor alkalmazható, ha tényleges előny fennállását lehet valószínűsíteni.
106.
Ezt követően, a vitatott határozatban a Bizottság nem pontosította azon indokokat, amelyek miatt valószínűsíthető, hogy az IFPEN ilyen előnnyel rendelkezik. Ennélfogva, az említett határozat nem felel meg az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolási kötelezettség követelményének.
107.
Végezetül, ami a vélelem megdöntését illeti, az IFPEN előadja, hogy a Törvényszék helyesen mutatott rá arra a megtámadott ítélet 189–192. pontjában, hogy a tárgyidőszakban ezen intézménynek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban semmiféle haszna nem származott a jogállásához fűződő kezességvállalásból. Ezenfelül a Bizottság semmilyen bizonyítékkal nem szolgált, amely arra engedne következtetni, hogy 2010‑et követően e helyzetben olyan esetleges változás állna létre, amelynek folytán az IFPEN a piaci feltételektől eltérő kondíciók mellett venne fel kölcsönt. (
16
)
108.
A Francia Köztársaság a maga részéről úgy véli, hogy a Bizottság második jogalapját mint megalapozatlant el kell utasítani. E tekintetben lényegében az első jogalap második részére vonatkozó válaszában kifejtett érvekre hivatkozik.
2.
Értékelés
109.
Először is, amint azt már e jogalap első része keretében fent megállapítottam, a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy az IFPEN EPIC‑ké alakítása nem minősül támogatási programnak.
110.
Ily módon elegendő arra rámutatni, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg azt, hogy a támogatási programok terén a Bizottságot terhelő bizonyítási kötelezettségekre vonatkozó ítélkezési gyakorlat nem alkalmazható a jelen ügyben.
111.
Ezt követően, úgy vélem, hogy célszerű felhívni a figyelmet a 2011. december 8‑iResidex Capital IV ítéletre (C‑275/10, EU:C:2011:814), valamint a La Poste ítéletre (C‑559/12 P).
112.
Az első ítéletben a Bíróság lényegében azt állapította meg, hogy az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján a nemzeti bíróságok hatáskörrel rendelkeznek az állami kezességvállalás semmisnek nyilvánítására olyan helyzetben, amelyben a jogellenes támogatást olyan kezesség révén hajtották végre, amelyet közhatalmi szerv vállalt annak érdekében, hogy fedezetet biztosítson egy pénzügyi társaság által olyan vállalkozásnak nyújtott kölcsönre, amely rendes piaci körülmények között nem juthatott volna ilyen finanszírozáshoz.
113.
Ebben az ügyben nem volt kétséges, hogy a szóban forgó, közhatalmi szerv által a kölcsönvevő részére nyújtott kezességvállalás állami támogatásnak minősült, mivel már annak biztosítása időpontjában egyértelmű volt, hogy a kölcsönvevő nehéz helyzetbe került, aminek folytán a tőkepiacon nem jutott volna finanszírozáshoz (39–42. pont).
114.
Amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 151. pontjában rámutatott, éppen ebben az összefüggésben kell elhelyezni a Bíróság 2011. december 8‑iResidex Capital IV ítéletének (C‑275/10, EU:C:2011:814) 39. pontjában szereplő megállapítást, amely szerint „[h]a […] a hitelintézet által a kölcsönvevő részére nyújtott kölcsön vonatkozásában a tagállam közhatalmi szervei biztosítékot adnak, e kölcsönvevő rendes körülmények között pénzügyi előnyhöz jut, ezáltal pedig az [EUMSZ] [107.] cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásban részesül, mivel az általa viselt finanszírozási költség alacsonyabb annál, amelyet akkor viselt volna, ha ugyanehhez a finanszírozáshoz és ugyanehhez a biztosítékhoz piaci áron kellett volna hozzájutnia”, amire a Bíróság a La Poste ítéletének (C‑559/12 P) 96. pontjában hivatkozik.
115.
A Bíróság e 39. pontra utalva a második hivatkozott ítélet, vagyis a La Poste ítélet (C‑559/12 P) 96. pontjában kimondta, hogy „az olyan kölcsön felvevője, amelyre a tagállam közhatalmi szervei biztosítékot adnak, rendes körülmények között előnyhöz jut, mivel az általa viselt finanszírozási költség alacsonyabb annál, mint amelyet akkor viselt volna, ha ugyanehhez a finanszírozáshoz és ugyanehhez a biztosítékhoz piaci áron kellett volna hozzájutnia”.
116.
A La Poste ítélet (C‑559/12 P) következő pontjában (97. pont) a Bíróság emlékeztetett arra is, hogy a kezességvállalásról szóló közlemény az 1.2, 2.1 és 2.2 pontjában kifejezetten megállapítja, „hogy az olyan vállalkozás javára nyújtott korlátlan állami kezességvállalás, amelynek jogi formája kizárja a csőd vagy egyéb fizetésképtelenségi eljárás lehetőségét, azonnali előnyt keletkeztet e vállalkozás számára, és állami támogatásnak minősül, amennyiben anélkül nyújtják, hogy a kedvezményezettje megfizetné az állam által viselt kockázatnak megfelelő díjat, és lehetővé teszi, hogy »a pénzpiacokon az általában elérhető pénzügyi feltételeknél kedvezőbb feltételek mellett jusson hitelhez«”.
117.
E megállapítások fényében az ítélet következő pontjában a Bíróság kimondta, hogy „fennáll azon egyszerű vélelem, mely szerint az olyan vállalkozás javára nyújtott hallgatólagos és korlátlan állami kezességvállalás következtében, amely nem tartozik a fizetésképtelenségi és csődeljárások általános szabályainak hatálya alá, javul e vállalkozás pénzügyi helyzete azon terhek könnyítése révén, amelyek rendes körülmények között a költségvetésére hárulnak” (La Poste ítélet [C‑559/12 P], 98. pont).
118.
Következésképpen a Bíróság megállapította (99. pont), hogy „a létező támogatási programokra vonatkozó eljárás keretében az ilyen kezességvállalás által a kedvezményezett vállalkozásnak nyújtott előny bizonyítása érdekében elegendő, ha a Bizottság megállapítja magának e kezességvállalásnak a fennállását, anélkül hogy bizonyítania kellene az általa a nyújtásától kezdődően kiváltott tényleges hatásokat.”
119.
A központi kérdést a jelen ügyben is érintett, az ingyenes és korlátlan állami kezességvállalásból származó előny fennállásával kapcsolatos bizonyítási teherre és bizonyítási szintre vonatkozó szabályok jelentik.
120.
E tekintetben a Bíróság a La Poste ítélet (C‑559/12 P) 102. pontjában kimondta: „meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék úgy találta, hogy a Bizottság nem tévedett, amikor megállapította ezen előny fennállását, amennyiben a megtámadott ítélet 106. és 108. pontjában helytállóan kimondta, hogy az ilyen kezességvállalás »általában véve alkalmas arra, hogy előnyt biztosítson«, mivel ellenszolgáltatás nélkül nyújtják, és mivel lehetővé teszi a kedvezményezettje számára, hogy kedvezőbb hitelfeltételekben részesüljön azokhoz képest, amelyeket akkor ért volna el, ha kizárólag az érdemei alapján ítélik meg, csökkentve ekképpen a költségvetésére háruló terheket”.
121.
Ezt követően, az említett ítélet 103. pontjában a Bíróság megállapította, hogy „[e] megállapítások fényében igaz, amint azt a fellebbező előadja, hogy a Törvényszék ellentmondásos és elégtelen indokolást adott, amikor egyfelől a Bíróság nem releváns ítélkezési gyakorlata alapján a megtámadott ítélet 123. pontjában úgy találta, hogy a létező támogatás tényleges hatásait nem kell bizonyítani, míg másfelől az említett ítélet 124. pontjában megerősítette, hogy »az állami kezességvállalás által biztosított előny tényleges hatását vélelmezni lehet«”.
122.
Tehát, jóllehet ugyanezen ítélet 104. pontjában a Bíróság e ponton kiigazította a Törvényszék ítéletét, kimondta, hogy „az ilyen hiba nem vonja maga után a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését. A Törvényszék ugyanis az említett 123. és 124. pontban helyesen állapította meg, hogy a Bizottság tiszteletben tartotta az annak megállapításával kapcsolatban őt terhelő bizonyítási terhet, valamint tőle megkövetelt bizonyítási szintet, hogy a hallgatólagos és korlátlan állami kezességvállalás előnynek minősül‑e, kifejtve, hogy az ilyen kezességvállalás lehetőséget biztosít a kölcsönt felvevőnek arra, hogy »alacsonyabb kamatot kap[jon], illetve kevesebb biztosítékot kínál[jon]«”.
123.
Ennélfogva rámutatok arra, hogy a La Poste ítélettel (C‑559/12 P) felállított vélelem azon a feltevésen alapul, amely szerint egy EPIC a jogállásához fűződő kezességvállalás révén kedvezőbb pénzügyi feltételekben részesül, illetve részesülhetne, mint amelyek a pénzpiacokon szokásosan elérhetők, és ehhez a Bizottságnak elegendő magának a kezességvállalás fennállását igazolnia (a La Poste ítélet [C‑559/12 P] 99. pontja).
124.
Így tehát a Törvényszék hibát követett el, amikor a megtámadott ítélet 137. pontjában azt állapította meg, hogy a Bizottságnak – magának a kezességvállalásnak a fennállásán túl, a szóban forgó vélelemre való hivatkozás érdekében – annak a kettős előfeltevésnek a valószínűségét is igazolnia kell, hogy i. a biztosítéknak kedvező hatása van az e kezességvállalás kedvezményezettje nemteljesítésének kockázata hitelezők általi értékelésére és ii. ez a kedvező hatás a hitel költségének csökkenésében nyilvánul meg.
125.
Természetesen egy egyszerű vélelemről van szó, amely megdönthető annak bizonyítása útján, hogy a szóban forgó kezességvállalás az EPIC helyzetét kedvezően nem befolyásolta, illetve a jövőben vagy esetlegesen sem lesz képes kedvezően befolyásolni. (
17
)
126.
A jelen ügyben, függetlenül a jelen indítvány 124. pontjában említett téves jogalkalmazástól, a Törvényszék a megtámadott ítélet 188. pontjában megállapította, hogy az IFPEN esetében a La Poste ítélet (C‑559/12 P) értelmében vett egyszerű vélelem megdőlt.
127.
E tekintetben azt szükséges megvizsgálni, hogy azon tényelemek, amelyek alapján a Törvényszék azt a következtetést vonta le, hogy ez a vélelem megdőlt, illetve arra a jelen esetben nem lehet hivatkozni, megfelelnek‑e az állami támogatásokra vonatkozó bizonyításfelvételi elveknek.
128.
A vélelem megdöntésének megállapításához azonban a Törvényszék nem érheti be azzal, hogy a múltban az IFPEN‑nek semmilyen tényleges, a bankok és pénzintézetek által biztosított kedvezőbb hitelfeltételek formájában megnyilvánuló gazdasági előnye nem származott jogállásából – ami nem vitatott a jelen ügyben –, másként fogalmazva, azzal, hogy a kezességvállalás a tárgyidőszakban „tényleges hatást” nem gyakorolt az IFPEN‑nek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataira.
129.
E körülmény ugyanis nem lenne elegendő az ilyen előny vélelmének megdöntéséhez, amelyet a La Poste ítélet (C‑559/12 P) állít fel. Ezenfelül azt is igazolni kell, hogy a szóban forgó kezességvállalás az IFPEN sajátosságaira tekintettel nem alkalmas arra, hogy ezen intézmény számára az említett piaci szereplőkhöz fűződő kapcsolataiban a jövőben előnyt biztosítson.
130.
A Törvényszék ezt nem tette meg.
131.
Kétségtelen, hogy a megtámadott ítélet 186. pontjában kifejti, hogy az elsőfokú eljárás felperesei a tárgyalás során előadták, hogy az alkalmazandó szabályozás, azaz a 2010/1645. sz. törvény 12. cikke értelmében az IFPEN nem köthet hitelintézettel tizenkét hónapnál hosszabb lejáratú kölcsönt, és e tekintetben állami felügyelet alá tartozik.
132.
Mindazonáltal, a Törvényszék a megtámadott ítélet 191. pontjában kimondta, hogy „a 2006 és 2010 közötti időszakban az IFPEN‑nek a bankokhoz és a pénzintézetekhez fűződő kapcsolatában az IFPEN EPIC jogállásából fakadó [ingyenes] és korlátlan állami kezességvállalás, mivel az nem nyújtott kizárólagos előnyt e vállalkozás számára, nem minősíthető az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének értelmében állami támogatásnak”.
133.
A 193. pontban hozzáfűzi, hogy a vélelem megdöntésére tekintettel, immár nem kötelezhető a Francia Köztársaság annak cáfolására, hogy a kezességvállalás „a jövőben előnyt nyújthat [az IFPEN] számára”.
134.
A Törvényszék megállapítja, hogy a fentiekből következően még csak nem is kell határoznia az elsőfokú eljárás felperesei által előterjesztett érvek elfogadhatóságáról (még kevésbé azok érdeméről).
135.
Ebben az értelemben úgy vélem, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) felállított vélelem megdöntéséhez elegendőnek találta annak igazolását, hogy a kezességvállalás a múltban semmilyen (tényleges) hatással nem járt az IFPEN‑nek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataira.
136.
Ennélfogva, az első jogalap második részének, valamint a második jogalapnak helyt kell adni, ami egyben a megtámadott ítélet e tekintetben történő hatályon kívül helyezését is jelenti.
137.
Azon a véleményen vagyok, hogy a jogvita állása lehetővé teszi ezen kérdés eldöntését az elsőfokú eljárás felpereseinek azon érvei alapján, amelyeket a 2010/1645. sz. törvény 12. cikkére alapítottak, és amelyekre írásbeli észrevételeikben, valamint a Bíróság előtti tárgyalás során is hivatkoztak, illetve amelyek elfogadhatóságát a Bizottság ismételten vitatta, mivel „a Törvényszék a 12. cikket nem használja fel az ítéletében, és nem is használhatná fel, mivel azt sem a francia hatóságok, sem az IFPEN nem hozta soha a Bizottság tudomására” (ahogyan azt a Bíróság előtti tárgyalás során előadták).
138.
Egyrészről úgy vélem, hogy a Bizottság által felhozott kifogást el kell utasítani, amennyiben sokkal kevésbé egy felhozott érvről vagy jogalapról, mint inkább egy objektív és nyilvános tényről, a szóban forgó tagállam törvényéről van szó.
139.
Ugyanis, „ahogyan azt a Bíróságnak már többször alkalma nyílt pontosítani, az EUMSZ 263. cikkben foglalt jogszerűségi vizsgálat a Bizottság által az EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 102. cikk alkalmazására vonatkozó eljárásokban hozott határozatok valamennyi elemére kiterjed, amelyeket a Törvényszék mind jogi, mind pedig ténybeli szempontból alapos felülvizsgálatnak vet alá a felperesek által felhozott jogalapok fényében […] és az általuk bemutatott bizonyítékok összességére tekintettel, függetlenül attól, hogy azok a határozat meghozatala előtt vagy után keletkeztek, hogy azokra már korábban, a közigazgatási eljárásban hivatkoztak vagy először a Törvényszékhez benyújtott keresetben mutatták be őket, amennyiben e bizonyítékok relevánsak a Bizottság határozatának jogszerűségi vizsgálatához”. (
18
)
140.
Másrészről, a kifogás érdemét illetően, a Bizottság a fellebbezés 106. pontjában elismerte, hogy a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) felállított egyszerű vélelemre nem lehet hivatkozni akkor, ha a kezességvállalás „az [EPIC] sajátosságaira tekintettel” nem alkalmas arra, hogy az EPIC számára előnyt biztosítson a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataiban. A Bizottság szerint ilyen sajátosságok lehetnek többek között, ha az EPIC számára megtiltják a banki hitelfelvételt, vagy a kölcsönfelvétel lehetőségét olyan feltételekhez kötik, amelyekből adódóan a potenciális előny mindenféleképpen de minimis.
141.
Ezenfelül, a Bizottság a Bíróság által 2017. szeptember 28‑án tartott tárgyalás során elfogadta, hogy a 2010/1645. sz. törvény alapján „nagy valószínűséggel […] megállapíthatnánk egy maximális összeget, amely adott esetben de minimis összeget jelenthetne, és ez gyakorlatilag a vélelem megdöntéséhez vezethetne. Ez a típusú jogi aktus az, amely a gyakorlatban a vélelem megdöntéséhez vezethet”.
142.
Márpedig a jelen ügyben a francia kormány és az IFPEN eredményesen bizonyította a Törvényszék előtt, hogy amennyiben az IFPEN a jövőben kölcsönfelvételre szorulna, csupán igen korlátozott időszakra vehetne fel kölcsönt a központi kormányzat egyéb intézményeinek (ODAC) alapszabálya értelmében, amely az IFPEN‑re is vonatkozik.
143.
Ily módon a jelen ügyben bizonyítani lehetett, hogy az IFPEN ingyenes és korlátlan állami kezességvállalás kedvezményezettjeként nem kapott, és nem valószínű, hogy akár a jövőben a pénzügyi piacokon megszokottnál kedvezőbb pénzügyi feltételek mellett (alacsonyabb kamattal vagy a biztosítékokra vonatkozó kevésbé szigorú követelmények teljesítésével) kapna kölcsönt bankoktól és pénzintézetektől.
144.
Meg kell állapítani, hogy a vélelem megdöntését követően a Bizottság nem igazolta, hogy a vállalkozás mindazonáltal a jövőben részesülhet olyan „juttatások[ban] […], amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozás költségvetésének általános terheit […]”. (
19
)
C. Az IFPEN‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatairól: a harmadik jogalap (az előny fennállásának egyszerű vélelme az említett kapcsolatokban)
145.
E jogalap a megtámadott ítélet 134–161. pontja ellen irányul; a Bizottság azt rója fel a Törvényszéknek, hogy tévesen állapította meg azt, hogy az IFPEN‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatai vonatkozásában nem hivatkozhatott arra a vélelemre, hogy ezen intézménynek előnye származik a részére nyújtott ingyenes és korlátlan állami kezességvállalásból.
1.
A felek érvelésének összefoglalása
146.
A Bizottság szerint a Törvényszék ezen megállapítása lényegében egyrészről a La Poste ítélet (C‑559/12 P) és a kezességvállalásról szóló közlemény téves értelmezésén alapul, másrészről pedig azon, hogy állítólagosan a kezességvállalás az IFPEN‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatára nincs hihető befolyással.
147.
Először is, a La Poste ítélet (C‑559/12 P) értelmezésével kapcsolatban a Bizottság előadja, hogy ezen ítélet egyik eleme sem utal arra, hogy az előny vélelme ne vonatkozhatna az EPIC‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatára.
148.
Egyébiránt, az a tény, hogy úgy a La Poste ítélet (C‑559/12 P), mint a kezességvállalásról szóló közlemény csupán a bankok és pénzintézetek által nyújtott hitelekre hivatkozik az előny vélelmére vonatkozó vizsgálat keretében, nem zárja ki azt, hogy az említett vélelem az EPIC‑nek a kereskedelmi hitelezőihez fűződő kapcsolataiban is alkalmazható legyen, mivel az említett ítéletben csak példaként szerepel ez a hivatkozás (102. pont).
149.
Másodszor, azzal összefüggésben, hogy a kezességvállalás állítólagosan nincs valószínűsíthető befolyással az IFPEN‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatára, a Bizottság elsőként azt jegyzi meg, hogy észszerűen nem állítható az, hogy a kereskedelmi hitelezőket általában véve hidegen hagyja, hogy követeléseiket visszatérítik‑e, vagy sem. Épp ellenkezőleg, minden hitelművelet esetében, legyen szó pénzügyi vagy kereskedelmi hitelről, a visszafizetés elmaradásának kockázata meghatározó jelentőségű a szerződő felek közötti kapcsolatban. Következésképpen, főszabály szerint nem elhanyagolható jelentőségű az a biztosíték, hogy az IFPEN nemteljesítése esetén az adott kereskedelmi hitelező követelését az állam megtéríti.
150.
Ezt követően a Bizottság megjegyzi, hogy a megtámadott ítélet 139. pontja szerint nem hihető, hogy az állami kezességvállalás – és a hitelező ebből származó említett előnye – az IFPEN‑nek biztosított árcsökkenésben nyilvánuljon meg. Márpedig a Bizottság még annak elfogadása mellett is, hogy az árcsökkenés több tényezőtől, nem csupán az EPIC jogálláshoz fűződő kezességvállalástól függ, vitatja, hogy ilyen körülmény indokolhatná a La Poste ítéletből (C‑559/12 P) fakadó vélelem alkalmazásának mellőzését. E tekintetben a Bizottság emlékeztet arra, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben a felek ténylegesen hivatkoztak arra, hogy a La Poste és a hitelezői közötti kapcsolat összetett tényezők sorától, nem pedig egyedül a kezességvállalástól függ. Mindazonáltal sem a Törvényszék, sem a Bíróság nem vélte úgy, hogy e körülmény olyan természetű lenne, amely alapján az előny vélelmét mellőzni lehetne.
151.
Harmadszor, a Bizottság vitatja a vele szemben a Törvényszék által a megtámadott ítéletnek többek között a 130. pontjában felróttakat, amelyek szerint a Bizottság megsértette az EUMSZ 296. cikkben előírt indokolási kötelezettségét annak bizonyítása során, hogy az IFPEN‑nek előnye származik a kezességvállalásból a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolataiban. A vitatott határozat indokolása alapján ugyanis meg lehetett érteni egyrészt azt, hogy a Bizottság indokolása – bár a vélelem kifejezést kifejezetten nem említi – vélelmen alapul, másrészt azt, hogy a vélelem miért nem dőlt meg a jelen ügyben.
152.
Az IFPEN megjegyzi, hogy mivel az EPIC jogálláshoz fűződő kezességvállalás nyújtása egyedi támogatásnak minősül és a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) felállított vélelem nem alkalmazható a jelen ügyben, a Törvényszék helyesen vonta le azt a következtetést a megtámadott ítélet 129. pontjában, hogy a Bizottságnak a kezességvállalás tényleges hatásait kell vizsgálnia az IFPEN javára fennálló előny igazolása érdekében.
153.
Ezenkívül az IFPEN arra hivatkozik, hogy ellentétben azzal, amit a Bizottság fellebbezésében állított, a vitatott határozatban az IFPEN hitelezői, konkrétan beszállítói és ügyfelei vonatkozásában nem jelölte meg előny fennállását.
154.
E tekintetben felhívja a figyelmet arra, hogy az IFPEN és a beszállítói közötti kapcsolatot illetően a Bizottság a vitatott határozatban és a fellebbezésben egyaránt tévesen állapította meg azt, hogy a beszállítók követeléseik IFPEN‑re történő engedményezése során mentesülnek a faktorálási díj megfizetése alól arra az ingyenes és korlátlan állami kezességvállalásra tekintettel, amelyet ezen intézmény számára nyújtanak.
155.
Ami az IFPEN és az ügyfelei közötti kapcsolatot illeti, ez a fél azt állítja, hogy a Bizottság tévesen állította a vitatott határozatban és a fellebbezésben egyaránt, hogy az EPIC jogállásához fűződő kezességvállalás révén az IFPEN teljesítési vagy a legnagyobb gondosságért járó biztosítékot tudott nyújtani az ügyfelei részére. Ugyanis, mivel az IFPEN alapvetően kutatási szolgáltatásokat nyújt, nem vállal eredmény elérésére vagy teljesítésre irányuló szerződéses kötelezettségeket. Ezenkívül ezen intézmény a szokásos módon a szerződés értékéig terjedő biztosítékot nyújt ügyfelei számára.
156.
Ebből következően, az IFPEN szerint a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 99–108., valamint 111–120. pontjában, hogy a Bizottság azon feltevése, mely szerint az IFPEN az ügyfeleihez és beszállítóihoz fűződő kapcsolataiban előnnyel rendelkezik, pusztán elméleti és nem valószínűsíthető.
157.
A Francia Köztársaság a maga részéről úgy véli, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot az ingyenes és korlátlan állami kezességvállalásból származó előny fennállására vonatkozó vélelem hatályának meghatározása során. Ugyanis e kormány szerint a Törvényszéknek igaza volt abban, hogy nem terjesztette ki e biztosítékot az EPIC‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolataira.
158.
E tekintetben a francia kormány először is emlékeztet arra, hogy a La Poste ítéletben (C‑559/12 P) felállított vélelem nem az EPIC‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatain alapul, így a Bizottság e körülmények között nem hivatkozhat arra.
159.
Másodszor, mindenesetre, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 136. pontjában rámutatott, az ilyen vélelem bizonyítékként történő alkalmazása azon feltételezések hihetőségétől függ, amelyeken nyugszik.
160.
E tekintetben a vitatott határozat egyrészt azon a feltételezésen alapul, amely szerint az állami kezességvállalásban részesülő EPIC a beszállítók által biztosított árcsökkentés előnyét élvezi. Márpedig a Francia Köztársaság szerint – ahogyan arra a Törvényszék is helyesen rámutatott – az árcsökkentés a beszállító és az ügyfél közötti kapcsolatban több tényezőtől függ, többek között az ügyfél által adott megrendelések mennyiségétől, a beszállító által meghatározott fizetési határidőktől vagy a szerződéses kapcsolat fennállásának időtartamától. Az árcsökkentés tehát nem a közjogi hatóságok által az EPIC számára nyújtott kezességvállalás függvénye.
161.
Másrészt az IFPEN és az ügyfelei közötti kapcsolatot illetően az említett kormány azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 141. pontjában, hogy a Bizottság nem határozta meg a vitatott határozatban, hogy az IFPEN‑nek milyen előnye származna az állami kezességvállalásból, és azt is, hogy következésképpen e tekintetben tárgytalan az a vélelem, amelyre hivatkozni kívánt. Ugyanis a Francia Köztársaság szerint a Bizottság nem bizonyította, hogy az EPIC jogálláshoz fűződő ingyenes és korlátlan állami kezességvállalás mennyiben javítaná az IFPEN pozícióját ügyfélkapcsolatai terén.
162.
A fentiekre tekintettel a Francia Köztársaság azt a következtetést vonja le, hogy a harmadik jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.
2.
Az elfogadhatóság értékelése
163.
Az IFPEN arra hivatkozik, hogy a Bizottság valójában a Törvényszék által a megtámadott ítélet 90–131. pontjában megfogalmazott, a tényállásra és a bizonyítékokra vonatkozó értékelést vitatja. Ennélfogva e jogalapot mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
164.
E kifogás meglehetősen sommás, és maga az IFPEN sem állítja azt, hogy a harmadik jogalap teljes egészében elfogadhatatlan lenne (tekintettel arra, hogy ellenkérelmében az IFPEN „félreteszi” az előny vélelmére vonatkozó vitát).
165.
Márpedig ez a jogalap éppen az ingyenes és korlátlan kezességvállalásból származó előny vélelmének hatályára vonatkozik, és különösen arra a kérdésre, hogy ez a vélelem az IFPEN‑nek a beszállítóihoz és az ügyfeleihez fűződő kapcsolataira is alkalmazható‑e. Másként fogalmazva, az IFPEN kifogása a harmadik jogalap tárgyát sem érinti.
166.
Ennélfogva, mivel kifejezetten jogi természetű kérdésről van szó, az IFPEN által emelt kifogást el kell utasítani.
3.
Érdemi értékelés
167.
A Bizottság szerint a Törvényszék megállapítása lényegében egyrészről a La Poste ítélet (C‑559/12 P) és a kezességvállalásról szóló közlemény téves értelmezésén alapul, másrészről pedig azon, hogy állítólagosan a kezességvállalás az IFPEN‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatára nincs hihető befolyással.
168.
A La Poste ítéletből (C‑559/12 P) eredő vélelem hatályát, így a Bíróság említett ítéletének Törvényszék általi értelmezését illetően azon a véleményen vagyok, hogy ezen ítélet egyik eleme sem enged arra következtetni, hogy az előny vélelme ne lenne alkalmazható valamely EPIC‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatára.
169.
Kétségtelen, hogy az említett ítélet ezt az egyszerű vélelmet csak az EPIC‑nek a bankokhoz és a pénzintézetekhez fűződő kapcsolatában ismerte el, de pusztán azért, mert ebben az ügyben a Bizottság egyedül ezt a piacot tette vizsgálat tárgyává.
170.
Úgy gondolom tehát, hogy ebből nem következtethetünk arra, hogy ez az egyszerű vélelem ne lenne kiterjeszthető további piacokra vagy viszonyokra, így ezzel ellentétes megállapításával (lásd különösen a megtámadott ítélet 160. pontját) a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot.
171.
A Törvényszék ugyanis, mindamellett, hogy igazat adott a Bizottságnak abban, hogy vizsgálatát három lépésben, a bankokhoz, a beszállítókhoz és az ügyfelekhez fűződő viszonyra vonatkozóan folytatta le (a megtámadott ítélet 89. pontja, valamint a jelen indítvány 26. pontja), és elismerte, hogy e kategóriák mindegyikében realizálódhat előny, a megtámadott ítélet 142. pontjában még az előny vélelmének a beszállítókkal vagy az ügyfelekhez fűződő kapcsolatra történő kiterjesztésének lehetőségét is elutasítja (lásd még a jelen indítvány 35. pontját).
172.
Márpedig, szemben azzal, amit a Törvényszék megállapított, a beszállítók és ügyfelek viszonyában ugyanolyan típusú előny állhat fenn, mint amelyet a Bíróság a La Poste ítéletében (C‑559/12 P) azonosított, vagyis amely egyrészt a kezességvállalás kedvezményezettje részére nyújtott hitelfeltételek javulásában, másrészt az állam által viselt kockázatnak megfelelő díj megfizetése alóli mentességében nyilvánul meg.
173.
Ugyanis, az ingyenes és korlátlan állami kezességvállalás kedvezményezettjének a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolataihoz általában ugyanígy hozzátartozik a hitelnyújtás és a fizetési halasztás biztosítása (az ezekkel járó kockázatokkal együtt), akárcsak azon időbeli eltolódás okán, amely a szolgáltatásnyújtás vagy áruszállítás és az adott szolgáltatás vagy áru ellenértékének megfizetése között áll fenn.
174.
Nyilvánvaló, hogy az a biztonság, amely az ingyenes és korlátlan állami kezességvállalás IFPEN‑hez hasonló kedvezményezettjével történő szerződéskötéssel jár, nem elhanyagolható a beszállító számára kintlévősége megtérülése vagy az ügyfél számára a részére történő teljesítés vagy kártérítési igényének kielégítése szempontjából. Ez az előny nem áll fenn, ha a beszállító vagy az ügyfél olyan más piaci szereplőkkel köt szerződést, amelyek nem részesülnek e kezességvállalásban, és pusztán józan ésszel belátható, hogy ezért cserébe a kezességvállalás kedvezményezettje előnyök sorában részesülhet, ami többek között árcsökkentésben, vagy abban is megnyilvánulhat, hogy szívesebben választják szerződéses partnernek.
175.
Ezenkívül rámutatok (ahogyan a Bizottság is), hogy a bankok és pénzintézetek által nyújtott hitelekre vonatkozó kifejezett hivatkozás sem a La Poste ítéletben (C‑559/12 P), sem a kötelezettségvállalásokról szóló, ezen ítélet által hivatkozott közleményben (1.2, 2.1 és 2.2 pont) nem jelent kizárólagos hivatkozást. Többnyire azon hitelfeltételekről van szó, amelyeket a kezességvállalás jogosultja részére biztosítottak, illetve az állami kockázatviselést ellentételező díj alóli mentességről, anélkül azonban, hogy e megállapítások kifejezetten a bankoktól és pénzintézetektől felvett hitelekre vonatkoznának.
176.
A Törvényszék hangsúlyozza, hogy a 2011. december 8‑iResidex Capital IV ítélet (C‑275/10, EU:C:2011:814) alapjául szolgáló ügyben a kedvezményezett vállalkozás már a részére nyújtott kezességvállalás időpontjában nehéz helyzetben volt. Márpedig nem látom be, hogy ez a körülmény miért szólna a vélelem korlátozása mellett. Éppen ellenkezőleg, egy beszállító nem egykönnyen nyújt hitelt egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás számára, ha az nem részesül ingyenes és korlátlan állami kezességvállalásban. Ilyen helyzetben egyértelmű, hogy e kereskedelmi hitelezőjéhez fűződő kapcsolatában a vállalkozásnak előnye származik a kezességvállalásból.
177.
Igaz – ahogyan arra a Törvényszék is rámutat –, hogy a beszállító és az ügyfele közötti kereskedelmi kapcsolatot általában több tényező határozza meg, az tehát nem kizárólag az ingyenes és korlátlan állami kezességvállalás fennállásának függvénye. Ugyanakkor azt gondolom, hogy e körülmény nem indokolja az ilyen kezességvállalásból származó előny vélelmének mellőzését.
178.
Ezenkívül a La Poste ítélet (C‑559/12 P) alapjául szolgáló ügyben a felperes hangsúlyozta, hogy a La Poste és a hitelezői közötti kapcsolat összetett tényezők sorának, nem pedig egyedül a kezességvállalásnak a függvénye. Mindazonáltal sem a Törvényszék, sem a Bíróság nem vélte úgy, hogy e körülmény alapján az előny vélelmét mellőzni lehetne.
179.
Végül, a Törvényszék arra utalhatott, hogy a kezességvállalás kedvezményezettjének hitelezője a kezességvállalás valódi kedvezményezettje, abból neki származik előnye, tehát jelen esetben nem az IFPEN‑nek. Ez az érv ugyanígy érvényes a bankokra és hitelintézetekre is, mivel az ingyenes és korlátlan kezességvállalás biztosítékával rendelkező kölcsönfelvevővel szemben a bank semmilyen kockázatot nem vállal, ami szükségszerűen előnyt jelent számára.
180.
Valójában, véleményem szerint, ingyenes és korlátlan állami kezességvállalás esetén az előny fennállása úgy a kezességvállalás kedvezményezettje, mint a vele szerződéses viszonyban álló gazdasági szereplők vonatkozásában vélelmezhető.
181.
Bár a Törvényszék által a megtámadott ítéletben kifejtett egyes elemek (többek között a faktoringgal, illetve az árcsökkentéssel kapcsolatban, amelyek a Törvényszék véleménye szerint inkább csoportos vásárlás eredményeként, mintsem a kezességvállalás fennállása miatt jönnek létre) megalapozhatták volna a vélelem megdöntését, ugyanakkor a Törvényszéknek el kellett volna fogadnia, hogy az IFPEN‑nek a beszállítóihoz és ügyfeleihez fűződő kapcsolatai vonatkozásában megáll az az egyszerű vélelem, hogy ezen intézménynek előnye származik a részére nyújtott ingyenes és korlátlan állami kezességvállalásból, és csupán annak vizsgálatára kellett volna szorítkoznia, hogy ezt a vélelmet megdöntötték‑e.
182.
Ennélfogva a harmadik jogalapnak helyt kell adni.
183.
Azon a véleményen vagyok tehát – mivel a megtámadott ítélet a Törvényszék azon feltételezésén alapul, amely szerint a vélelemnek a beszállítókhoz és ügyfelekhez fűződő kapcsolatok vonatkozásában való alkalmazhatósága kizárt –, hogy a jogvita állása nem teszi lehetővé e kérdés eldöntését, így a Bíróságnak szükségképpen vissza kell utalnia az ügyet a Törvényszék elé annak érdekében, hogy e harmadik jogalapot ott vitassák meg abból kiindulva, hogy a vélelem fennáll, egyben lehetőséget biztosítva az IFPEN és a francia kormány számára annak megdöntésére.
V. A költségekről
184.
Mivel az ügyet a Bíróság visszautalja a Törvényszék elé, a jelen fellebbezési eljárás költségeiről jelenleg nem kell határozni.
VI. Végkövetkeztetések
185.
Ezen indokokra tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy:
–
helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének 2016. május 26‑iFranciaország és IFP Énergies nouvelles kontra Bizottság ítéletét (T‑479/11 és T‑157/12, EU:T:2016:320), amennyiben a Törvényszék először is úgy ítélte meg, hogy a Bíróság 2014. április 3‑iFranciaország kontra Bizottság ítéletében (C‑559/12 P, EU:C:2014:217) felállított egyszerű vélelem megdöntéséhez elegendő annak bizonyítása, hogy a kezességvállalás a múltban semmilyen (tényleges) hatást nem gyakorolt az IFP Énergies nouvelles közintézménynek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolataira, másodszor, hogy az említett egyszerű vélelem az IFP Énergies nouvelles közintézménynek a bankokhoz és pénzintézetekhez fűződő kapcsolatain kívül további piacokra vagy viszonyokra, azaz a beszállítóihoz és/vagy ügyfeleihez fűződő kapcsolataira nem terjeszthető ki;
–
a fellebbezést az ezt meghaladó részében utasítsa el, és
–
a fellebbezés harmadik jogalapjához kapcsolódó érvelés újbóli vizsgálata céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, az eljárás költségeiről pedig jelenleg ne határozzon.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A Franciaország által az „Institut du Pétrole” közintézmény számára nyújtott C 35/08 (korábbi NN 11/08) számú állami támogatásról szóló határozat (HL 2012. L 14., 1. o., a továbbiakban: vitatott határozat).
(
3
)	Úgy tűnik, hogy ebben a tagállamban számos EPIC van (nem kevesebb, mint 51 „jelentősebb” EPIC van a Wikipédia szerint: https://fr.wikipedia.org/wiki/%C3%89tablissement_public_%C3%A0_caract%C3%A8re_industriel_et_commercial_en_France#Principaux). Lásd még: Bourdon, P., La garantie de l’État en faveur des établissements publics industriels et commerciaux: une aide d’État illicite, mais pas rédhibitoire, Revue de l’Union européenne, 2015., 523. o.
(
4
)	[Az EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i tanácsi rendelet (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.), amelynek helyébe 2015. október 14‑i hatállyal az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13‑i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet lépett (HL 2015. L 248., 9. o.).
(
5
)	HL 2008. C 155., 10. o.; helyesbítés: HL 2008. C 244., 32. o.; a továbbiakban: kezességvállalásról szóló közlemény.
(
6
)	Az energiapolitika irányvonalait meghatározó programról szóló, 2005. július 13‑i törvény (JORF, 2005. július 14., 11570. o.).
(
7
)	Franciaország által a La Poste számára nyújtott C‑56/07. sz. (korábbi E 15/05) állami támogatásról szóló, 2010. január 26‑i határozat (HL 2010. L 274., 1. o., a továbbiakban: La Poste határozat).
(
8
)	A Franciaország által az IFP‑csoport javára hozott támogatási intézkedésről szóló határozat (C 51/05. [korábbi NN 84/05]) (HL 2009. L 53., 13. o.).
(
9
)	Tekintettel arra, hogy a jelen indítvány számos alkalommal hivatkozik erre az ítéletre, a következő rövidítést vezetem be annak érdekében, hogy az ítélet pontos hivatkozását ne kelljen minden egyes alkalommal megismételni: a továbbiakban: La Poste ítélet (C‑559/12 P).
(
10
)	2005. december 15‑iOlaszország kontra Bizottság ítélet (C‑66/02, EU:C:2005:768, 91. és 92. pont); 2006. szeptember 6‑iPortugália kontra Bizottság ítélet (C‑88/03, EU:C:2006:511 91. pont); 2011. június 9‑iComitato Venezia vuole vivere és társai kontra Bizottság ítélet (C‑71/09 P, C‑73/09 P és C‑76/09 P, EU:C:2011:368, 114. pont); 2007. szeptember 12‑iOlaszország és Brandt Italia kontra Bizottság ítélet (T‑239/04 és T‑323/04, EU:T:2007:260, 142–144. pont).
(
11
)	Ezen ítélkezési gyakorlat értelmében az EPIC jogálláshoz fűződő hallgatólagos és korlátlan állami kezességvállalás révén a kedvezményezett vállalkozás pénzügyi helyzete javul azon terhek könnyítése folytán, amelyek rendes körülmények között a költségvetésére hárulnak (az említett ítélet 98. pontja).
(
12
)	A Bizottság megjegyzi, hogy az ilyen jellegű helyzet egyáltalán nem rendkívüli. Elegendő csak a közérdekű szolgáltatásokat célzó támogatási programokra gondolni, amelyek útján az állam megállapítja az ilyen szolgáltatások nyújtóinak, mint például valamennyi – bizonyos feltételeknek megfelelő – kórháznak vagy valamennyi, nehéz helyzetű személyek számára támogatási szolgáltatást nyújtó vállalkozásnak járó ellentételezés feltételeit. Ugyanakkor, minden e programban részes kórház vagy vállalkozás maga is részt vehet támogatási programban, abban az értelemben, hogy a kórház vagy vállalkozás olyan támogatást is kaphat, amely nem meghatározott vagy nem kapcsolódik meghatározott projekthez (mivel e támogatás összege a közérdekű szolgáltatás egyes alanyoknál felmerülő nettó költségétől függ, amely összeg előre nem ismert). Éppen ez, a 659/1999 rendelet 1. cikke d) pontjának második része értelmében vett, támogatási programként való minősítés az, ami már létező támogatásként minősített intézkedés esetén lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy az érintett kórházat vagy vállalkozást illetően meghozza a megfelelő intézkedéseket. E helyzetet megvilágító példaként lásd a Belgium által végrehajtott, a brüsszeli IRIS közkórházak állami finanszírozására vonatkozó SA.19864 – 2014/C (korábbi 2009/NN54) állami támogatásról szóló, 2016. július 5‑i bizottsági határozatot (HL 2016. L 351., 68. o.).
(
13
)	Az Olympiaki Aeroporia részére nyújtott állami támogatásokról szóló 2005. szeptember 14‑i C(2005)2706 végleges bizottsági határozat [C 11/2004. sz. (korábbi NN 4/2003. sz.) – Olympiaki Aeroporia – Szerkezetátalakítás és privatizáció]; a Bizottság 2008. szeptember 17‑i N 321/2008. sz., N 322/2008. sz. és N 323/2008. sz. állami támogatásról szóló határozata – Görögország – Az Olympic Airlines/Olympic Airways Services egyes eszközeinek értékesítése; a C 25/08. sz. (korábban NN 23/08. sz.) állami támogatásról szóló, 2011. december 20‑i C(2012) 9403 bizottsági határozat – A France Télécom által foglalkoztatott állami alkalmazottak nyugdíjának finanszírozási módjára vonatkozóan, a Francia Köztársaság által a France Télécom javára végrehajtott reformról (HL 2012. L 279., 1. o.), valamint a Spanyol Királyság által bejelentett, a hazai eredetű szenet használó villamosenergia‑erőművek javára bevezetett elsőbbségi lehívási mechanizmushoz kapcsolódó közszolgáltatási ellentételezés formájában nyújtani tervezett N 178/2010 állami támogatásra vonatkozó, 2010. szeptember 29‑i C(2010) 4499 bizottsági határozat.
(
14
)	2010. szeptember 13‑iGörögország és társai kontra Bizottság ítélet (T‑415/05, T‑416/05 és T‑423/05, EU:T:2010:386); 2014. december 3‑iCastelnou Energía kontra Bizottság ítélet (T‑57/11, EU:T:2014:1021); 2014. április 3‑iCFE‑CGC France Télécom‑Orange kontra Bizottság végzés (T‑2/13, nem tették közzé, EU:T:2014:226).
(
15
)	1990. február 14‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet (C‑301/87, EU:C:1990:67, 33. pont). Lásd még: 2011. december 8‑iFrance Télécom kontra Bizottság ítélet (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, 19–24. pont); 2011. szeptember 20‑iRegione autonoma della Sardegna és társai kontra Bizottság ítélet (T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 és T‑454/08, EU:T:2011:493, 91. pont).
(
16
)	A francia jog nem teszi lehetővé az IFPEN számára, hogy tizenkét hónapot meghaladó időszakra vegyen fel kölcsönt, e tekintetben pedig állami ellenőrzés alá vonja őt (az IFPEN a 2011–2014 közötti többéves államháztartási tervről szóló, 2010. december 28‑i 2010‑1645. sz. törvény 12. cikkére hivatkozik, [JORF 2010. december 29., 22868. o.]).
(
17
)	Lásd továbbá Bourdon, P. a jelen indítvány 3. lábjegyzetében hivatkozott művét, aki szerint „[…] [például] az [EPIC‑ek] számára nyújtott állami kezességvállalás megőrzése érdekében a vélelem […] megdönthető. Mindazonáltal, ennek az állami kezességvállalásnak egyrészt meg kellene jelennie az [EPIC] könyvvitelében, másrészt azt az intézménynek figyelembe kellene vennie költségei számítása során. Erre a – nem újkeletű – megoldásra […] a közelmúltban hívta fel a figyelmet a Conseil d’État [államtanács, Franciaország]. [Ez utóbbi] kimondta, hogy amikor piaci szolgáltatásokat kínálnak, »a területi önkormányzatok vagy az együttműködésüket szolgáló közintézmények által javasolt árat az annak kialakítását befolyásoló közvetlen és közvetett költségek összességének figyelembevételével kell meghatározni, anélkül hogy a közhatóságok annak meghatározásakor a közfeladataik ellátása címén hozzájuk rendelt eszközökből, illetve forrásokból eredő előnyt felhasználnák és feltéve, hogy ezt könyvviteli dokumentumokkal, illetve bármely más hitelt érdemlő információs eszközzel szükség esetén igazolni tudják […]« (Conseil d’État [államtanács], 2014. december 30., 355563, Armor SNC [Sté], Lebon 433 [Államtanácsi Határozatok Tára] következtetésekkel). E határozat nem az [EPIC‑ekre] vonatkozott, azonban esetükben is teljességgel alkalmazható, mivel piaci szolgáltatásokat kínálnak. Ezt kiegészítve, az állami kezességvállalás után az [EPIC] a kezességvállalás gazdasági értékéhez igazodó díjat fizethetne, amely megközelítőleg egyenértékű az állam által viselt kockázattal […]. Díjfizetés hiányában, adott esetben igazolni lehetne, hogy az állami kezességvállalás az [EPIC] által ellátott közszolgáltatási kötelezettségek fejében nyújtott ellenszolgáltatás. Az [EUMSZ] 106. cikk ezt írja elő. Az [EPIC] és az állam között e kérdést rendező szerződés hasznos lehetne a jogellenes állami támogatás vélelmének megdöntése szempontjából.”
(
18
)	2016. január 21‑iGalp Energía España és társai kontra Bizottság ítélet (C‑603/13 P, EU:C:2016:38, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Kiemelés tőlem.
(
19
)	2008. július 1‑iChronopost és La Poste kontra UFEX és társai ítélet, C‑341/06 P és C‑342/06 P, EU:C:2008:375, 123. pont.