62020CJ0024_RES
C‑24/20. sz. ügy
Európai Bizottság
kontra
az Európai Unió Tanácsa
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2022. november 22.
„Megsemmisítés iránti kereset – (EU) 2019/1754 határozat – Az Európai Uniónak a Lisszaboni Megállapodás eredetmegjelölésekről és földrajzi jelzésekről szóló genfi szövegéhez történő csatlakozása – Az EUMSZ 3. cikk (1) bekezdése – Az Unió kizárólagos hatásköre – EUMSZ 207. cikk – Közös kereskedelempolitika – A szellemi tulajdon kereskedelmi vonatkozásai – Az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdése – Az Európai Bizottság kezdeményezési joga – A Bizottság javaslatának az Európai Unió Tanácsa általi módosítása – Az EUMSZ 293. cikk (1) bekezdése – Alkalmazhatóság – Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése, az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése és az EUSZ 17. cikk (2) bekezdése – Az EUMSZ 2. cikk (1) bekezdése – A hatáskörmegosztás, az intézményi egyensúly és a lojális együttműködés elve”
Megsemmisítés iránti kereset – Elfogadhatósági feltételek – A megtámadott jogi aktus kibocsátója ellen irányuló kereset – Nemzetközi megállapodás megkötésére irányuló tanácsi határozat megsemmisítése iránti kérelem – E határozatnak kizárólag a Tanács általi elfogadása – Elfogadhatóság
(EUMSZ 218. cikk, (6) bekezdés, EUMSZ 263. cikk, és EUMSZ 297. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 42–45. pont)
Megsemmisítés iránti kereset – Tárgy – Részleges megsemmisítés – Feltétel – A megtámadott rendelkezések elválaszthatósága – Objektív szempont – A megtámadott jogi aktus lényege módosításának hiánya – Teljesült feltétel – Elfogadhatóság
(EUMSZ 263. cikk; 2019/1754 tanácsi határozat, 3. és 4. cikk)
(lásd: 47–49. és 53–55. pont)
Tanács – Hatáskörök – A bizottsági javaslat egyhangú módosítására vonatkozó jogkör – Hatály – A Bizottság mint kijelölt főtárgyaló javaslata az Unió külső fellépésének keretében – Bennfoglaltság
(EUMSZ 218. cikk, és EUMSZ 293. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 77–82. pont)
Európai Unió – Intézmények – Kötelezettségek – A lojális együttműködés kötelezettsége – Intézményi egyensúly – Hatály
(EUSZ 13. cikk, (2) bekezdés, EUSZ 16. cikk, (1) bekezdés, és EUSZ 17. cikk, (2) bekezdés; EUMSZ 293. cikk)
(lásd: 83., 84., 92. pont)
Bizottság – Hatáskör – Jogalkotási aktusoktól eltérő uniós jogi aktusok – Kezdeményezési jogkör a nemzetközi megállapodás kijelölt főtárgyalójaként – Hatály – Az Unió általános érdekének előmozdítása – Javaslat benyújtására, valamint a tárgyának, céljának és tartalmának meghatározására, továbbá módosítására, illetve visszavonására vonatkozó jogkör
(EUSZ 17. cikk, (1) bekezdés, és (2) bekezdés, második mondat; EUMSZ 218. cikk, (3) és (6) bekezdés)
(lásd: 85–88. pont)
Tanács – Hatáskörök – A bizottsági javaslat egyhangú módosítására vonatkozó hatáskör – Feltétel – A javaslat tárgya és célja elferdítésének hiánya
(EUSZ 16. cikk, (1) bekezdés, és EUSZ 17. cikk, (2) bekezdés; EUMSZ 293. cikk; 2019/1754 tanácsi határozat, 3. cikk)
(lásd: 92–94., 105–108., 111. és 112. pont)
Tanács – Hatáskörök – A Bizottság mint a nemzetközi megállapodás kijelölt főtárgyalója javaslatának egyhangú módosítására vonatkozó jogkör – Hatály – Kizárólagos hatáskörnek egyedül az Unió általi gyakorlására irányuló bizottsági javaslat – Az Unió általános érdekére vonatkozó bizottsági értékelés körébe tartozó politikai választás – A tagállamokat az Unió kizárólagos hatáskörének gyakorlására felhatalmazó tanácsi módosítás – Kizártság
(EUSZ 17. cikk, (2) bekezdés, EUMSZ 218. cikk, és EUMSZ 293. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 102–104., 109., 110. pont)
Összefoglalás
Az Európai Unió Tanácsa a 2019/1754 határozattal (
1
)jóváhagyta az Unió csatlakozását az eredetmegjelölésekről és földrajzi jelzésekről szóló Lisszaboni Megállapodás (
2
) genfi szövegéhez. (
3
)
Az ipari tulajdon oltalmáról szóló Párizsi Egyezmény (
4
) értelmében a Lisszaboni Megállapodás külön megállapodásnak minősül, amelyhez az egyezményben részes valamennyi állam csatlakozhat. Az Unió hét tagállama részese a Lisszaboni Megállapodásnak. E megállapodás értelmében a Lisszaboni Megállapodás hatálya alá tartozó országok a Párizsi Egyezmény által az ipari tulajdon oltalmára létesült Unió keretén belül Külön Uniót alkotnak. A Genfi Szöveg lehetőséget biztosít az Unió számára arra, hogy ugyanazon Külön Unió tagjává váljon, mint a Lisszaboni Megállapodásban részes államok, miközben ez utóbbi megállapodáshoz csak államok csatlakozhatnak.
Az Uniónak a Genfi Szöveghez való csatlakozását az Unió nevében a megtámadott határozat 1. cikke hagyta jóvá. E határozat 2. és 5. cikke megállapítja e csatlakozás gyakorlati szabályait. A megtámadott határozat 3. cikke felhatalmazza a tagállamokat, hogy ha úgy kívánják, megerősítsék a Genfi Szöveget, vagy csatlakozzanak ahhoz. E határozat 4. cikke pedig pontosításokkal szolgál az Unió és azon tagállamok Külön Unióban való képviselete tárgyában, amelyek megerősítik a Genfi Szöveget, vagy csatlakoznak ahhoz, valamint az Uniót és a tagállamokat az említett Szövegből eredő jogok gyakorlása és kötelezettségek tiszteletben tartása terén terhelő hatáskörök tekintetében.
A Bizottság keresetet indított a megtámadott határozat részleges megsemmisítése iránt, mégpedig annak 3. cikke és 4. cikke megsemmisítése iránt annyiban, amennyiben azok a tagállamokra való utalásokat tartalmaznak. A Bizottság azt rója fel a Tanácsnak, hogy a bizottsági javaslatot (
5
) egy olyan rendelkezés bevezetésével módosította, amely felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy – ha úgy kívánják – megerősítsék a Genfi Szöveget, illetve ahhoz csatlakozzanak. A Bizottság javaslata, amelyet az EUM-Szerződésnek a közös kereskedelempolitika (
6
) végrehajtására és az e területen a nemzetközi megállapodás megkötéséről szóló határozat elfogadására alkalmazandó eljárásra (
7
) vonatkozó rendelkezései alapján terjesztett elő, az Unió kizárólagos hatáskörére tekintettel úgy rendelkezett, hogy a Genfi Szöveghez csak az Unió csatlakozik.
Nagytanácsban eljárva a Bíróság határoz a kereset elfogadhatóságáról, tekintettel a megtámadott jogi aktus kibocsátójával és a megsemmisíteni kért elemeknek a jogi aktus többi részétől elválasztható jellegével kapcsolatos szempontokra. Egyébiránt a Bíróság az elsődleges jogalap vizsgálata keretében – amely jogalapnak helyt ad – az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozó területen a tagállamok számára kötelező erejű jogi aktusok, mint például a nemzetközi megállapodáshoz való csatlakozásra vonatkozó határozat Tanács általi elfogadására vonatkozó felhatalmazásról határoz. A Bíróság részlegesen megsemmisíti a megtámadott határozatot, megállapítva, hogy azt az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 293. cikk (1) bekezdésének megsértésével fogadták el.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság legelőször is elutasítja az Olasz Köztársaság által felhozott azon érvet, amely szerint a kereset elfogadhatatlan, mivel az kizárólag a Tanács ellen irányul, az Európai Parlament ellen pedig nem. A Bíróság ugyanis megállapítja, hogy az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdése értelmében az Európai Parlament előzetes egyetértésétől eltekintve kizárólag a Tanács jogosult a nemzetközi megállapodás megkötéséről szóló határozat elfogadására. A megtámadott határozatot tehát jogszerűen írta alá kizárólag a Tanács elnöke, és ez az aláírás ily módon azonosítja e határozat kibocsátóját, amely ellen a keresetet indítani kellett.
Másrészt a Bíróság elutasítja a Tanács által felhozott elfogadhatatlansági kifogást, amely szerint a megtámadott határozat azon rendelkezései, amelyek megsemmisítését a Bizottság kéri, nem választhatók el e határozat többi részétől, és ezért a határozat részleges megsemmisítése nem lehetséges.
Ebben az összefüggésben a Bíróság emlékeztet arra, hogy a vitatott rendelkezések elválasztható jellegének vizsgálata e rendelkezések hatályának vizsgálatát feltételezi annak érdekében, hogy objektív módon értékelhető legyen, hogy megsemmisítésük módosítaná‑e a megtámadott jogi aktus szellemét és lényegét. E tekintetben megjegyzi, hogy a megtámadott határozat lényege az Unió csatlakozása a Genfi Szöveghez, amelynek jóváhagyása az Unió nevében az e határozat 1. cikkével történt. Ezzel szemben azon rendelkezések, amelyek megsemmisítését a Bizottság kéri, azt hivatottak lehetővé tenni, hogy ha a tagállamok az Unióval párhuzamosan meg kívánják erősíteni a Genfi Szöveget, vagy ahhoz csatlakozni kívánnak, ezt megtehessék. Márpedig, a Bíróság rámutat, hogy sem azon helyzet, ha egyetlen tagállam sem élne ezzel a lehetőséggel, sem annak következményei nem befolyásolnák a megtámadott határozat 1. cikkének jogi hatályát, és nem kérdőjeleznék meg az Uniónak a Genfi Szöveghez való csatlakozását. A Bíróság pontosítja, hogy az a tény, hogy a Bizottság kérelmezte a megtámadott határozat megsemmisítendő részei joghatásainak a meghozandó ítélet kihirdetésétől kezdődően a Lisszaboni Megállapodásban részes tagállamok vonatkozásában való fenntartását, semmilyen hatással nincs a megtámadott határozat azon rendelkezéseinek elválasztható jellegére, amelyeknek a megsemmisítését kéri.
Az ügy érdemében a Bíróság az arra alapított elsődleges jogalapot vizsgálja, hogy a Tanács azzal, hogy egy olyan rendelkezés bevezetésével módosította a bizottsági javaslatot, amely felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy – ha úgy kívánják – megerősítsék a Genfi Szöveget, illetve ahhoz csatlakozzanak, a Bizottság kezdeményezésén túllépve járt el, és ezzel megsértette az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdését és az EUMSZ 293. cikk (1) bekezdését, valamint az EUSZ 13. cikk (2) bekezdéséből eredő intézményi egyensúlyt.
Először is a Bíróság arra a következtetésre jut, hogy az EUMSZ 293. cikk (1) bekezdését alkalmazni kell, amikor a Tanács – az általa az EUMSZ 218. cikk (3) bekezdése alapján kijelölt főtárgyalóként eljáró Bizottság javaslatára – az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdése alapján nemzetközi megállapodás megkötéséről szóló határozatot fogad el.
Másodszor a Bíróság az EUMSZ 293. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított érvet vizsgálja.
E célból mindenekelőtt emlékeztet arra, hogy ezt a rendelkezést az Unió intézményi struktúrájára jellemző intézményi egyensúly elvével – amely elv magában foglalja, hogy valamennyi intézmény úgy gyakorolja hatásköreit, hogy közben a többi intézmény hatáskörét tiszteletben tartja –, valamint az ezen intézmények közötti lojális együttműködés elvével (
8
) összhangban kell értelmezni. Ebben az összefüggésben a nem jogalkotási jellegű uniós jogi aktusokat, mint például a szóban forgó nemzetközi megállapodás megkötéséről szóló, megtámadott határozatot, a Bizottság javaslata alapján fogadják el. Márpedig e kezdeményezési jogkör alapján a Bizottság előmozdítja az Unió általános érdekeit, és ennek érdekében megteszi a megfelelő kezdeményezéseket. Az EUMSZ 293. cikk azáltal, hogy rendelkezik egyrészt a javaslat Tanács által – bizonyos esetek kivételével csak egyhangúlag –eszközölhető módosítására vonatkozó jogkörről, másrészt pedig a Bizottság azon jogköréről, hogy javaslatát a Tanács határozathozataláig módosítsa, biztosítja a Bizottság és a Tanács hatáskörei közötti intézményi egyensúly elvének tiszteletben tartását. Így a Tanács módosítási jogköre nem terjeszkedhet addig, hogy olyan irányban ferdítse el a bizottsági javaslatot, amely megakadályozza a javaslat célkitűzéseinek elérését, és ennélfogva okafogyottá teszi azt.
Következésképpen a Bíróság ezután azt vizsgálja, hogy a Tanács által eszközölt módosítás olyan irányban ferdítette‑e el a bizottsági javaslat tárgyát, illetve célját, amely megakadályozza a javaslat célkitűzéseinek elérését.
E tekintetben emlékeztet arra, hogy az említett javaslat tárgya az volt, hogy az Unió egyedül csatlakozzon a Genfi Szöveghez, ugyanezen javaslat célja pedig az volt, hogy az Unió megfelelően gyakorolhassa kizárólagos hatáskörét – amely hatáskörbe tartozik a Genfi Szöveg megtárgyalása is – az említett szöveg hatálya alá tartozó területen, azaz a közös kereskedelempolitika területén, amely egységes elveken alapul, és azt az Unió külső tevékenységének elvei és célkitűzései által meghatározott keretek között kell folytatni.
A Bíróság azt is kimondja, hogy ha egy meghatározott területen a Szerződések kizárólagos hatáskört ruháznak az Unióra, e területen kizárólag az Unió alkothat és fogadhat el kötelező erejű jogi aktust, kivéve, ha erre a tagállamokat hatalmazza fel. (
9
) Továbbá a hatáskör‑átruházás elve és az EU-Szerződésben meghatározott intézményi keret képezi az Unió és az uniós jog sajátos, az Unió alkotmányos szerkezetére vonatkozó azon jellemzőket, amelyek az Unió számára lehetővé teszik a Szerződések által ráruházott hatásköreinek gyakorlását.
Márpedig a Bíróság megállapítja, hogy a Tanács azzal, hogy úgy határozott, hogy felhatalmazást ad a tagállamoknak a Genfi Szöveg megerősítésére, illetve az ahhoz való csatlakozásra, a Bizottság javaslatához képest alternatív politikai választást fejezett ki, amely befolyásolja az Unió kizárólagos hatásköre gyakorlásának módjait, miközben az ilyen választás az Unió általános érdeke értékelésének részét képezi, amely értékeléshez elválaszthatatlanul kapcsolódik a Bizottságra ruházott kezdeményezési jogkör.
A Bíróság ebből azt a következtetést vonja le, hogy a Tanács által adott ezen felhatalmazás elferdíti a Bizottság azon politikai választását kifejező javaslata tárgyát és célját, amellyel lehetővé teszi, hogy az Unió egyedül csatlakozzon a Genfi Szöveghez, és ezáltal egyedül gyakorolja kizárólagos hatáskörét a Genfi Szöveg hatálya alá tartozó területeken.
Ezenkívül a Bíróság hozzáteszi, hogy e következtetést nem kérdőjelezheti meg az a körülmény, hogy a megtámadott határozat 3. cikkében előírt felhatalmazást az Unió kizárólagos hatáskörének teljes mértékű tiszteletben tartása mellett adták meg, és hogy e határozat 4. cikkének megfelelően az Unió és tagállamai nemzetközi képviselete egységességének biztosítása érdekében a Tanács megbízta a Bizottságot az Unió, valamint az e felhatalmazással élni kívánó bármely tagállam képviseletével. E keret ellenére ugyanis e felhatalmazás igénybevételével az említett tagállamok – amelyek az Unióval együtt a nemzetközi jog független alanyai – az Unió kizárólagos hatáskörét gyakorolják, megakadályozva az Uniót abban, hogy e hatáskört egyedül gyakorolja.
Végezetül nem indokolják a Tanács módosítását az arra vonatkozó érvek sem, hogy biztosítani kell az Unió szavazati jogát a Külön Unió Közgyűlésében, valamint meg kell őrizni a Lisszaboni Megállapodás alapján bejegyzett eredetmegjelölések szenioritását és oltalmának folytonosságát a Lisszaboni Megállapodásban részes hét tagállamban. A Bíróság ugyanis úgy ítéli meg, hogy azok az esetleges nehézségek, amelyekkel az Unió nemzetközi szinten szembesülhet a kizárólagos hatáskörei gyakorlása során, illetve e hatáskörgyakorlásnak a tagállamok nemzetközi kötelezettségvállalásaira gyakorolt következményei önmagukban nem hatalmazhatják fel a Tanácsot arra, hogy a Bizottság valamely javaslatát oly mértékben módosítsa, hogy elferdítse annak tárgyát vagy célját, megsértve ezzel azt az intézményi egyensúlyt, amelynek tiszteletben tartását az EUMSZ 293. cikk célozza.
(
1
)	Az Európai Uniónak a Lisszaboni Megállapodás eredetmegjelölésekről és földrajzi jelzésekről szóló genfi szövegéhez történő csatlakozásáról szóló, 2019. október 7‑i (EU) 2019/1754 tanácsi határozat (HL 2019. L 271., 12. o.; a továbbiakban: megtámadott határozat).
(
2
)	Az eredetmegjelölések oltalmára és nemzetközi lajstromozására vonatkozó Lisszaboni Megállapodást 1958. október 31‑én írták alá, 1967. július 14‑én Stockholmban felülvizsgálták, majd 1979. szeptember 28‑án módosították (Recueil des traités des Nations unies, 923. kötet, 13172. szám, 205. o.; kihirdette: az 1982. évi 1. törvényerejű rendelet).
(
3
)	A Lisszaboni Megállapodás eredetmegjelölésekről és földrajzi jelzésekről szóló genfi szövege (HL 2019. L 271., 15. o.; kihirdette: a 2021. évi XXVIII. törvény; a továbbiakban: Genfi Szöveg).
(
4
)	Az ipari tulajdon oltalmára létesült Párizsi Egyezményt 1883. március 20‑án Párizsban írták alá, legutóbb 1967. július 14‑én Stockholmban vizsgálták felül, és 1979. szeptember 28‑án módosították (Recueil des traités des Nations unies, 828. kötet, 11851. szám, 305. o.; kihirdette: az 1970. évi 18. törvényerejű rendelet).
(
5
)	Az Európai Uniónak az eredetmegjelölésekről és a földrajzi jelzésekről szóló Lisszaboni Megállapodás genfi szövegéhez történő csatlakozásáról szóló tanácsi határozatra irányuló, 2018. július 27‑i javaslat (COM(2018) 350 final dokumentum).
(
6
)	EUMSZ 207. cikk.
(
7
)	Az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdésének a) pontja.
(
8
)	Az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében megfogalmazott alapelvek.
(
9
)	Az EUMSZ 2. cikk (1) bekezdése.