62023CJ0790
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2025. október 30. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Menekültpolitika – Az EU‑Szerződéshez és az EUM‑Szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló (22. sz.) jegyzőkönyv – Az Európai Közösség és a Dán Királyság között az egy harmadik ország állampolgára által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért felelős állam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló megállapodás – 604/2013/EU rendelet – A 18. cikk (1) bekezdésének d) pontja – A felelős tagállam kötelezettségei – Azon harmadik országbeli állampolgár visszavételére vonatkozó kötelezettség, akinek a kérelmét elutasították és aki egy másik tagállam területén nyújtott be kérelmet – A »[nemzetközi védelem iránti] kérelem« fogalma – A Dán Királyság különleges jogállása – Az »elutasítás« fogalma – Az ideiglenes tartózkodási engedély meghosszabbításának vagy megújításának megtagadásáról szóló határozat – Kizártság”
A C‑790/23. sz. [Qassioun] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Korkein hallinto‑oikeus (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Finnország) a Bírósághoz 2023. december 21‑én érkezett, 2023. december 18‑i határozatával terjesztett elő az
X
és
a Maahanmuuttovirasto
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer (előadó), E. Regan, D. Gratsias és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: G. Chiapponi tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. január 29‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
X képviseletében V. Matilainen asianajaja,
–
a Maahanmuuttovirasto képviseletében I. Haahtela és M. Montin, meghatalmazotti minőségben,
–
a finn kormány képviseletében H. Leppo, meghatalmazotti minőségben,
–
a dán kormány képviseletében D. Elkan, M. Jespersen és C. A. Maertens, meghatalmazotti minőségben,
–
a német kormány képviseletében J. Möller, R. Kanitz és N. Scheffel, meghatalmazotti minőségben,
–
a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman és J. M. Hoogveld, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Azéma, A. Katsimerou, T. Simonen és I. Söderlund, meghatalmazotti minőségben,
–
a svájci kormány képviseletében L. Lanzrein és V. Michel, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. április 30‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i 604/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 180., 31. o.; helyesbítés: HL 2018. L 33., 6. o.) 18. cikke (1) bekezdése d) pontjának az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az X szír állampolgár és a Maahanmuuttovirasto (bevándorlási hivatal, Finnország; a továbbiakban: bevándorlási hivatal) között e nemzeti hatóságnak az X által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmet elutasító, X Dániának való átadását előíró és Finnországba való beutazási tilalmat elrendelő határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv
3
Az EU‑Szerződéshez és az EUM‑Szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló (22.) jegyzőkönyv (a továbbiakban: Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv) 1. és 2. cikke kimondja:
„Dánia nem vesz részt [az EUM‑Szerződés] harmadik részének V. címe alapján javasolt intézkedések Tanács által történő elfogadásában. […]
[…]”
4
Ugyanezen jegyzőkönyv 2. cikke előírja:
„Az [EUM‑Szerződés] harmadik része V. címének rendelkezései, az e cím alapján elfogadott intézkedések, az Unió által az e cím alapján megkötött nemzetközi megállapodások rendelkezései és az Európai Unió Bíróságának az ilyen rendelkezést vagy intézkedést értelmező határozatai, vagy az említett cím alapján módosított vagy módosítható intézkedések nem kötelezőek és nem alkalmazhatóak Dániára. Az ilyen rendelkezések, intézkedések vagy határozatok Dánia hatásköreit, jogait és kötelezettségeit semmilyen módon nem érintik; az ilyen rendelkezések, intézkedések vagy határozatok semmilyen módon nem érintik a közösségi vagy uniós vívmányokat, továbbá nem képezik részét az uniós jognak annyiban, amennyiben ezeket Dániára kell alkalmazni. […]”
Az Unió és Dánia közötti megállapodás
5
Az Európai Közösség és a Dán Királyság között az egy harmadik ország állampolgára által Dániában vagy az Európai Unió egy másik tagállamában benyújtott menedékjog iránti kérelem elbírálásáért felelős állam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról, valamint a dublini egyezmény hatékony alkalmazása érdekében az ujjlenyomatok összehasonlítására irányuló „Eurodac” létrehozásáról szóló megállapodás (HL 2006. L 66., 38. o., a továbbiakban: az Unió és Dánia közötti megállapodás), amelyet az Unió nevében a 2006. február 21‑i 2006/188/EK tanácsi határozat (HL 2006. L 66., 37. o.) hagyott jóvá, 1. cikkében a következőképpen rendelkezik.
„(1)   E megállapodás célja, hogy az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2003. február 18‑i 343/2003/EK tanácsi rendelet [HL 2003. L 50., 1. o.] (a továbbiakban: Dublin II rendelet), valamint a 2000. december 11‑i, a dublini egyezmény hatékony alkalmazása érdekében az ujjlenyomatok összehasonlítására irányuló »Eurodac« létrehozásáról szóló 2725/2000/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: Eurodac‑rendelet) rendelkezéseit és végrehajtási intézkedéseit alkalmazzák a Közösség és Dánia közötti kapcsolatokra, a 2. cikk (1) bekezdésének és a 2. cikk (2) bekezdésének megfelelően.
(2)   A szerződő felek célkitűzése, hogy a rendeletek rendelkezéseit és azok végrehajtási intézkedéseit valamennyi tagállamban egységesen alkalmazzák és értelmezzék.
[…]”
6
E megállapodás 2. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Az e megállapodáshoz csatolt és annak részét képező [343/2003 rendelet] rendelkezései, valamint […] végrehajtási intézkedése[i] a nemzetközi jog alapján alkalmazandó a Közösség és Dánia közötti kapcsolatokra.”
7
Az említett megállapodásnak „A [343/2003 rendelet] és az Eurodac‑rendelet módosítása” című 3. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Dánia nem vesz részt a Dublin II rendelet és az Eurodac‑rendelet módosításainak elfogadásában, és az ilyen módosítások nem kötelezőek, illetve nem alkalmazhatóak Dániára.
(2)   Amennyiben a rendeletekhez módosításokat fogadnak el, Dánia értesíti a Bizottságot döntéséről, hogy az ilyen módosításokat végrehajtja‑e, vagy sem. Az értesítést a módosítások elfogadásakor vagy az azt követő 30 napon belül küldi meg.
[…]”
8
Ez utóbbi rendelkezésnek megfelelően Dánia értesítette a Bizottságot a 604/2013 rendelet alkalmazására vonatkozó döntéséről.
A 604/2013 rendelet
9
A 604/2013 rendelet 2. cikke értelmében:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
b)
»nemzetközi védelem iránti kérelem«: a [harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.)] 2. cikkének h) pontjában meghatározott nemzetközi védelem iránti kérelem;
[…]
l)
»tartózkodásra jogosító engedély« olyan engedély, amelyet egy tagállamnak a hatóságai bocsátanak ki, engedélyezve egy harmadik országbeli állampolgárnak, vagy egy hontalan személynek, hogy az állam területén tartózkodjon, ideértve azokat az okmányokat, amelyek az átmeneti védelmi intézkedések alapján, illetve a kiutasítás végrehajtását gátló körülmények megszűnéséig a területén való tartózkodást engedélyezik, kivéve a felelős tagállam meghatározásához e rendelet szerint szükséges időszak alatt, vagy nemzetközi védelem, illetve tartózkodási engedély iránti kérelem elbírálása során kibocsátott vízumokat és tartózkodási engedélyeket;
[…]”
10
E rendeletnek „A nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálására vonatkozó eljáráshoz való jog” címet viselő 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok megvizsgálják azon harmadik országbeli állampolgárnak, vagy azon hontalan személynek a nemzetközi védelem iránti kérelmét, aki egy tagállam területén nyújtja be azt, ideértve annak határát és a tranzitzónákat. A kérelmet az a tagállam köteles megvizsgálni, amely a III. fejezetben előírt feltételek szerint felelős.
(2)   Amennyiben az e rendeletben felsorolt feltételek alapján egyetlen tagállam sem jelölhető ki felelősként, a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásáért azon tagállam felelős, amelynél először nyújtották be azt.
[…]”
11
E rendeletnek „A felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek” című III. fejezete tartalmazza a rendelet 7–15. cikkét. Ugyanezen rendelet „Tartózkodásra jogosító engedélyek vagy vízumok kiadása” című 12. cikke az alábbiakat írja elő:
„(1)   Amennyiben a kérelmező rendelkezik érvényes tartózkodásra jogosító engedéllyel, az azt kibocsátó tagállam lesz a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős.
(2)   Amennyiben a kérelmezőnek érvényes vízuma van, a vízumot kibocsátó tagállam felelős a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért […]
[…]
(4)   Amennyiben a kérelmező csak egy vagy több olyan tartózkodásra jogosító engedéllyel rendelkezik, amelyek legfeljebb két éve jártak le, illetve egy vagy több olyan vízummal, amelyek legfeljebb hat hónapja jártak le, és amelyek lehetővé tették számára, hogy ténylegesen belépjen egy tagállam területére, az (1), (2) és (3) bekezdést kell alkalmazni, amíg a kérelmező a tagállamok területét el nem hagyja.
Amennyiben a kérelmező egy vagy több olyan tartózkodási okmánnyal rendelkezik, amelyek több mint két éve jártak le, illetve egy vagy több olyan vízuma van, amelyek több mint hat hónapja jártak le, és amelyek lehetővé tették számára, hogy ténylegesen belépjen egy tagállam területére, és, feltéve, hogy a tagállamok területét nem hagyta el, az a tagállam az felelős, ahol a nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtotta.
[…]”
12
A 604/2013 rendeletnek „A felelős tagállam kötelezettségei” című 18. cikke értelmében:
„(1)   Az e rendelet szerint felelős tagállam köteles:
[…]
d)
[…] visszavenni azon harmadik országbeli állampolgárt, vagy azon hontalan személyt, akinek kérelmét visszautasították [helyesen: elutasították], és egy másik tagállam területén nyújtott be kérelmet, vagy aki tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik egy másik tagállam területén.
[…]”
13
A 604/2013 rendelet 48. cikke előírja, hogy a 343/2003 rendelet hatályát veszti, és az e rendeletre történő utalásokat a 604/2013 rendeletre történő hivatkozásként kell értelmezni.
A 2011/95 irányelv
14
A 2011/95 irányelv 2. cikkének h) pontjában szereplő fogalommeghatározás szerint a „nemzetközi védelem iránti kérelem”„egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy által valamely tagállamnál előterjesztett olyan védelem iránti kérelem, amely a menekültjogállás, illetve a kiegészítő védelmi jogállás kérelmezéseként értelmezhető, és amely kapcsán a kérelmező nem kéri kifejezetten egy más jellegű, ezen irányelv hatálya alá nem tartozó olyan védelem biztosítását, amelynek megadását külön kell kérelmezni”.
15
Ezen irányelvnek „A kiegészítő védelmi jogállás visszavonása, megszüntetése, illetve megújításának megtagadása” című 19. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Amennyiben a harmadik ország állampolgára vagy a hontalan személy a 16. cikk értelmében már nem jogosult kiegészítő védelemre, úgy a […] nemzetközi védelem iránti kérelmek tekintetében a tagállamok visszavonják, illetve megszüntetik az érintett személy valamely kormányzati, közigazgatási, bírósági vagy kvázibírósági szerv által elismert kiegészítő védelmi jogállását, illetve megtagadják annak megújítását.
[…]
(4)   A harmadik ország állampolgára, illetve a hontalan személy […] azon kötelezettségének sérelme nélkül, amelynek értelmében köteles minden releváns tényt felfedni, illetve a rendelkezésére álló, jelentőséggel bíró dokumentumokat bemutatni, a kiegészítő védelmi jogállást elismerő tagállamnak egyedi alapon kell bizonyítania, hogy az érintett személy […] nem, vagy már nem jogosult kiegészítő védelemre.”
A 2013/32/EU irányelv
16
A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.) „Az eljáró hatóság határozatával szemben támasztott követelmények” címet viselő 11. cikkében kimondja:
„(1)   A tagállamok biztosítják a nemzetközi védelem iránti kérelmek ügyében hozott határozatok írásba foglalását.
(2)   A tagállamok biztosítják továbbá, hogy egy kérelem menekült jogállásra és/vagy kiegészítő védelmi jogállásra vonatkozó elutasítása esetén a határozat tartalmazza a ténybeli és jogi indokolást, valamint írásbeli tájékoztatással kell szolgálnia arról is, hogy az elutasító határozatot hogyan lehet megtámadni.
A tagállamoknak nem kell információt szolgáltatniuk az elutasító határozat írásbeli megtámadásának módjáról olyan határozattal kapcsolatosan, mely vonatkozásában annak lehetőségeiről a kérelmezőt egy korábbi stádiumban akár írásban, akár a számára hozzáférhető elektronikus úton már tájékoztatták.
[…]”
A finn jog
17
A 2004. április 30‑i Ulkomaalaislaki (301/2004) (a külföldiekről szóló törvény [301/2004]) 103. §‑ának 2) pontja szerint a nemzetközi védelem iránt Finnországban benyújtott kérelem mint elfogadhatatlan elutasítható, ha a kérelmező átadható a 604/2013 rendelet alapján az említett kérelem megvizsgálásáért felelős másik államnak.
A dán jog
18
Az Udlændingeloven (a külföldiekről szóló törvény) alapügyben alkalmazandó változatának (a továbbiakban: külföldiekről szóló törvény) 7. §‑a kimondja:
„[…]
2.   A külföldi személy számára kérelemre ideiglenes tartózkodásra jogosító tartózkodási engedélyt kell kiadni, ha a származási országába való visszatérése esetén halálbüntetés, kínzás vagy embertelen vagy megalázó bánásmód vagy büntetés veszélyének lenne kitéve. […]
3.   Azokban a 2. bekezdés szerinti esetekben, amelyekben a halálbüntetés vagy kínzás vagy embertelen vagy megalázó bánásmód vagy büntetés veszélye a származási országban fennálló különösen súlyos, megkülönböztetés nélküli erőszak és a polgári lakosság elleni támadások által jellemzett helyzeten alapul, kérelemre ideiglenes tartózkodásra jogosító tartózkodási engedélyt kell kiadni. […]
[…]”
19
E törvény 11. §‑ának 2. bekezdése a következőket írja elő:
„[…] A bevándorlási hivatal, Dánia hivatalból dönt a 7. § […] alapján ideiglenes tartózkodás céljából kiadott tartózkodási engedély meghosszabbításáról, ha a tartózkodási engedély kiadásának indoka továbbra is fennáll. […]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
20
Az alapeljárás felperese szír állampolgár.
21
Ezen állampolgár 2016. július 1‑jén nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be a Dán Királyságban.
22
2016. augusztus 29‑én az illetékes dán hatóság ideiglenes tartózkodási engedélyt állított ki a számára a külföldiekről szóló dán törvény 7. §‑ának 3. bekezdése alapján. Ez a tartózkodási engedély, amely a kiállítás napján lépett hatályba, eredetileg egyéves időtartamra szólt. A dán idegenrendészeti hivatal kezdeményezésére később többször meghosszabbították ugyanilyen időtartamra. 2020. november 17‑én azonban e hatóság – továbbra is saját kezdeményezésére – úgy határozott, hogy a külföldiekről szóló törvény 11. §‑ának 2. bekezdése alapján nem hosszabbítja meg az említett engedélyt.
23
2021. július 27‑én a felperes nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be Finnországban.
24
2021. július 29‑én a bevándorlási hivatal, amely az e területen hatáskörrel rendelkező finn hatóság, a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján megkeresést intézett az illetékes dán hatósághoz az alapeljárás felperesének a Dán Királyság általi visszavétele iránt.
25
2021. augusztus 5‑én a Dán Királyság helyt adott e megkeresésnek.
26
2021. november 12‑én a bevándorlási hivatal, mivel úgy ítélte meg, hogy a Dán Királyság az alapeljárás felperese által hozzá benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam, e kérelmet mint elfogadhatatlant elutasító határozatot hozott, amely előírta az érintett személy Dániának történő átadását, és két évre Finnországba való beutazási tilalmat rendelt el vele szemben.
27
Az alapeljárás felperese keresetet indított e határozattal szemben a Helsingin hallinto‑oikeus (helsinki közigazgatási bíróság, Finnország) előtt, amely e keresetet elutasította.
28
Az alapeljárás felperese ezt követően kérte, hogy engedélyezzék számára, hogy fellebbezést nyújtson be a Korkein hallinto‑oikeushoz (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Finnország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
29
E bíróság lényegében úgy véli, hogy ahhoz, hogy e kérelemről határozni tudjon, hogy meg kell határozni, hogy a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja alkalmazandó‑e az alapeljárás felperesének helyzetéhez hasonló helyzetben, és hogy e célból az általa a Dán Királyságban benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem tekinthető‑e az e rendelkezés értelmében vett „elutasított kérelemnek”.
30
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság először is megjegyzi, hogy e kérelem eredetileg több, részben kedvező határozat tárgyát képezte, mivel a dán idegenrendészeti hivatal ideiglenes tartózkodási engedélyt állított ki a felperes részére, amelyet később több alkalommal meghosszabbított. E bíróság hozzáteszi, hogy csak később és e hatóság kezdeményezésére hoztak az ezen ideiglenes tartózkodási engedély meghosszabbítását megtagadó határozatot. E tényezőkre tekintettel az említett bíróság arra keresi a választ, hogy úgy lehet‑e tekinteni, hogy az említett kérelmet a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében „elutasították”.
31
Másodszor a kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a Dán Királyság – amint azt számára a Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv lehetővé teszi – a közös európai menekültügyi rendszerhez képest különleges jogállással rendelkezik. Az Unió és Dánia közötti megállapodás értelmében ugyanis e tagállam kötelezettséget vállalt a 604/2013 rendelet alkalmazására. Ezzel szemben az említett tagállam nem vállalta az e rendeletben hivatkozott másodlagos uniós jogi aktusok alkalmazását. Különösen nem alkalmazza a 2011/95 irányelvet, amelyre többek között az említett rendelet 2. cikkének b) pontja utal. Következésképpen a belső jog a nemzetközi védelemnek kizárólag azon formáit írja elő, amelyek hasznosan kérhetők az illetékes dán hatóságtól, és amelyeket e hatóság biztosít, kizárva az ezen irányelv által hivatkozott formákat, megjegyezve lényegében azt, hogy a jelen ügyben nem a menekültekre alkalmazandó védelmet, hanem a külföldiekről szóló törvényben előírt kiegészítő védelmet biztosították az alapeljárás felperese számára. E különleges jogállásra tekintettel meg kell határozni, hogy a harmadik országbeli állampolgár által e hatósághoz benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében vett „[nemzetközi védelem iránti] kérelemnek” tekinthető‑e.
32
E körülmények között a Korkein hallinto‑oikeus (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Finnország) az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni [a 604/2013 rendelet] 18. cikke (1) bekezdésének d) pontját, hogy a kérelem e rendelkezés értelmében vett elutasítása azt az esetet is magában foglalja, hogy nem hosszabbították meg az érintett személy számára kiszolgáltatott helyzete miatt korábban Dániában kiadott ideiglenes tartózkodási engedélyt, ha a meghosszabbítás mellőzésére vonatkozó határozat meghozatalára nem e személy kérelmére, hanem a hatóság által hivatalból került sor?”
Az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitása iránti kérelemről
33
A Bíróság Hivatalához 2025. július 1‑jén benyújtott beadványában a dán kormány a Bíróság eljárási szabályzatának 83. cikke alapján az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását kérte. Kérelmének alátámasztása érdekében lényegében arra hivatkozott, hogy a főtanácsnok által ismertetett indítvány alapjául szolgáló érvelés nem vette megfelelően figyelembe azt a jogi keretet, amelybe a Dán Királyság 604/2013 rendeletben való részvétele illeszkedik.
34
E tekintetben egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió Bíróságának alapokmánya és az eljárási szabályzat nem teszi lehetővé, hogy az érintett felek a főtanácsnoki indítványra válaszként észrevételeket tegyenek. Másrészt az EUMSZ 252. cikk második bekezdése szerint a főtanácsnok teljesen pártatlanul és függetlenül eljárva, nyilvános tárgyaláson indokolással ellátott indítványt terjeszt elő azokban az ügyekben, amelyek esetében az Európai Unió Bíróságának alapokmánya szerint a főtanácsnok részvételére van szükség. A Bíróságot nem köti sem ez az indítvány, sem pedig a főtanácsnoknak az indítvány alapjául szolgáló indokolása. Következésképpen az, ha az érdekelt fél nem ért egyet a főtanácsnok indítványával, bármilyen kérdéseket is vizsgáljon a főtanácsnok az indítványban, önmagában nem indokolhatja a szóbeli szakasz újbóli megnyitását (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Kétségtelen, hogy eljárási szabályzatának 83. cikke alapján a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor elrendelheti az eljárás szóbeli szakaszának megnyitását vagy újbóli megnyitását, különösen, ha úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei nincsenek kellően feltárva, vagy ha a fél e szakasz befejezését követően a Bíróság határozatára nézve döntő jelentőségű új tényt hoz fel.
36
A jelen ügyben azonban a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően úgy véli, hogy a határozathozatalhoz szükséges valamennyi információval rendelkezik, és a dán kormány által az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitása iránt előterjesztett kérelem nem tár fel egyetlen olyan új tényt sem, amely döntő jelentőségű lenne az általa meghozandó határozatra nézve.
37
Következésképpen nem szükséges elrendelni az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
38
Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a valamely harmadik országbeli állampolgár számára korábban kiállított tartózkodási engedély meghosszabbításának vagy megújításának megtagadását azonosnak kell tekinteni az ezen állampolgár által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem e rendelkezés értelmében vett elutasításával.
39
Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdése d) pontjának konkrét jogi összefüggésben történő értelmezését kéri a Bíróságtól.
40
Az alapeljárás tárgya ugyanis annak meghatározása, hogy a Dán Királyság köteles‑e visszavenni azt a harmadik országbeli állampolgárt, aki azt követően, hogy e tagállamban nemzetközi védelem iránti kérelmet terjesztett elő, és megkapta az e tagállam belső joga által előírt kiegészítő védelmet, új nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be Finnországban.
41
Márpedig, amint arra a Bíróság már rámutatott, a Dán Királyság a Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében különleges jogállással rendelkezik, amely megkülönbözteti őt a többi tagállamtól az EUM‑Szerződés harmadik részének V. címe tekintetében, amelybe többek között a határok ellenőrzésével, a menekültüggyel és a bevándorlással kapcsolatos politikák tartoznak (2022. szeptember 22‑iBundesrepublik Deutschland [Dánia által elutasított menedékjog iránti kérelem] ítélet, C‑497/21, EU:C:2022:721, 35. pont).
42
E különleges jogállás keretében az Unió és Dánia közötti megállapodás 1. cikkének (1) bekezdése és 2. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a 343/2003 rendelet rendelkezéseit Dánia is végrehajtja. A 343/2003 rendeletet hatályon kívül helyező 604/2013 rendelet elfogadását követően a Dán Királyság e megállapodás 3. cikkének (2) bekezdése alapján közölte azon döntését, hogy a 604/2013 rendeletet is alkalmazza.
43
E rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja előírja, hogy az e rendelet szerint felelős tagállam köteles visszavenni azon harmadik országbeli állampolgárt, vagy azon hontalan személyt, akinek kérelmét elutasították, és egy másik tagállam területén nyújtott be kérelmet, vagy aki tartózkodásra jogosító engedély nélkül tartózkodik egy másik tagállam területén. Következésképpen olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, amelyben egy harmadik országbeli állampolgár nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be a Dán Királyságban, az a másik tagállam, amelyben ezen állampolgár új nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, kérheti a Dán Királyságtól az említett állampolgár visszavételét, amennyiben teljesülnek az e rendelkezésben előírt feltételek.
44
Ezzel szemben a Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyvnek megfelelően a 2011/95 irányelv nem alkalmazandó a Dán Királyságra (lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 22‑iBundesrepublik Deutschland [Dánia által elutasított menedékjog iránti kérelem] ítélet, C‑497/21, EU:C:2022:721, 43. pont).
45
Így különösen nem alkalmazandó e tagállamra a „nemzetközi védelem iránti kérelem” fogalmának a 604/2013 rendelet 2. cikkének b) pontjában szereplő meghatározása, mivel e meghatározás maga is a 2011/95 irányelv 2. cikkének h) pontjára utal, amely szerint e fogalom olyan védelem iránti kérelemre vonatkozik, amelyet egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy terjesztett elő valamely tagállamnál olyan védelem iránt amely a menekültjogállás, illetve a kiegészítő védelmi jogállás kérelmezéseként értelmezhető.
46
Következésképpen a Dán Királyság különleges jogállásából eredő e sajátos jogi összefüggésre tekintettel kell választ adni a kérdést előterjesztő bíróság által feltett, a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt azon követelményre vonatkozó kérdésre, amely szerint az alapeljárás felpereséhez hasonló harmadik országbeli állampolgár által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmet el kellett utasítani.
47
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a Dán Királyságot illetően az ily módon elutasítandó kérelem csak az e tagállam illetékes hatóságaihoz, a nemzetközi védelem e tagállam belső rendelkezéseinek megfelelő valamely formája iránt benyújtott kérelem, amint arra a főtanácsnok az indítványának 47. pontjában rámutatott.
48
Mivel ugyanis a 2011/95 irányelv nem alkalmazandó az említett tagállamra, amint az a jelen ítélet 44. pontjából következik, az annak illetékes hatóságaihoz benyújtott kérelmek nem irányulhatnak eredményesen a nemzetközi védelem ezen irányelvben előírt valamely formájának megszerzésére (2022. szeptember 22‑iBundesrepublik Deutschland [Dánia által elutasított menedékjog iránti kérelem] ítélet, C‑497/21, EU:C:2022:721, 43. pont; 2024. december 19‑iKhan Yunis és Baabda ítélet, C‑123/23 és C‑202/23, EU:C:2024:1042, 60. pont).
49
E tekintetben a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdése d) pontjának abban az esetben történő végrehajtása, amikor annak meghatározásáról van szó, hogy a Dán Királyságot terheli‑e visszavételi kötelezettség, vagy sem, különbözik tehát e rendelkezésnek minden más tagállam tekintetében történő végrehajtásától, amihez a 2011/95 irányelv 2. cikkének h) pontja értelmében vett nemzetközi védelem iránti kérelem megléte szükséges.
50
Mindemellett, mivel az Unió és a Dán Királyság olyan nemzetközi megállapodást kötött, amely lehetővé teszi e tagállam számára, hogy részt vegyen a 604/2013 rendelet végrehajtásában, az e tagállam belső jogában előírt valamely nemzetközi védelmi forma megszerzése iránt az említett tagállam elé terjesztett kérelmeket e rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja alkalmazásában azonosnak kell tekinteni azokkal a kérelmekkel, amelyeket bármely más tagállamban a 2011/95 irányelvben előírt valamely nemzetközi védelmi forma megszerzése érdekében lehet benyújtani. Az ilyen azonos kezelésre ugyanis e nemzetközi megállapodás hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében van szükség, amely megállapodás az Unió és a Dán Királyság arra irányuló közös akaratát tükrözi, hogy lehetővé tegyék e tagállam számára, hogy részt vegyen a 604/2013 rendelet végrehajtásában.
51
Másodszor, a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjában hivatkozott kérelmet az illetékes hatóságnak el kellett utasítania.
52
Mivel az e rendelkezésben szereplő „elutasított” kifejezés nem tartalmaz kifejezett utalást a tagállamok belső jogára, meg kell állapítani, hogy az említett rendelkezés értelmében vett „elutasítás” fogalma az uniós jog önálló fogalmának minősül, amelyet a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően egységesen kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 7‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az EUMSZ 20. cikk szerinti tartózkodási jog jellege] ítélet, C‑624/20, EU:C:2022:639, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelynek során nemcsak magát a kifejezést, hanem azt a szövegkörnyezetet is figyelembe kell venni, amelybe a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja illeszkedik, valamint azon szabályozás célját is, amelynek e rendelkezés a részét képezi.
53
Először is, ami az „elutasítás” kifejezést illeti, meg kell állapítani, hogy szokásos jelentése szerint e kifejezés arra a cselekményre utal, amely valamely kérelemnek való helyt adás megtagadásából áll. Az említett kifejezés tehát nem utalhat az ilyen kérelemnek helyt adó aktus elfogadására, függetlenül attól, hogy ez a helyt adás és e pozitív következmény ideiglenes vagy végleges jellegű‑e.
54
Ennélfogva szigorúan szó szerinti értelemben a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjában szereplő „elutasítás” fogalma nem értelmezhető úgy, hogy az magában foglalja a nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtó harmadik országbeli állampolgár részére korábban kiállított tartózkodási engedély meghosszabbításának vagy megújításának megtagadását. Éppen ellenkezőleg, e meghosszabbítás hiánya vagy meghosszabbításának megtagadása szükségszerűen azt jelenti, hogy e kérelmet egy korábbi szakaszban pozitívan bírálták el, még akkor is, ha e pozitív elbírálás ideiglenes jellegű volt.
55
Ebből a szempontból a kérdést előterjesztő bíróság lényegében úgy véli, hogy az alapeljárás szempontjából azt a határozatot, amellyel az illetékes dán hatóság ideiglenes tartózkodási engedélyt állít ki a Dán Királyságban nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtó harmadik országbeli állampolgár számára a külföldiekről szóló törvény 7. §‑ának (2) és (3) bekezdése alapján, e törvény tartalmára tekintettel az ezen állampolgár számára ideiglenes kiegészítő védelmet biztosító határozattal azonosnak kell tekinteni. A dán kormány a Bíróság elé terjesztett írásbeli észrevételeiben kifejti, hogy a határozatok e két típusa megfelel egymásnak. Különösen azt hangsúlyozza, hogy az alapeljárás felperese részére kiállított ideiglenes tartózkodási engedély a belső jogban a 2011/95 irányelvben előírt kiegészítő védelemnek megfelelő kiegészítő védelem megadását testesíti meg.
56
Ezt követően, rendszertani szempontból meg kell állapítani, hogy mind magának a 604/2013 rendeletnek, mind pedig más másodlagos uniós jogi aktusoknak az elemzése, amelyekkel összhangban e rendeletet úgy kell értelmezni, hogy azok rendelkezései együttesen alkalmazhatók, megerősítik a jelen ítélet 54. pontjában szereplő szó szerinti értelmezést.
57
Ami egyrészt a 604/2013 rendeletet illeti, meg kell jegyezni különösen, hogy e rendelet 2. cikkének l) pontja a „tartózkodásra jogosító engedély” fogalmát e rendelet alkalmazásában olyan engedélyként határozza meg, amelyet egy tagállamnak a hatóságai bocsátanak ki, engedélyezve egy harmadik országbeli állampolgárnak, vagy egy hontalan személynek, hogy az állam területén tartózkodjon, ideértve azokat az okmányokat, amelyek az átmeneti védelmi intézkedések alapján, illetve a kiutasítás végrehajtását gátló körülmények megszűnéséig a területén való tartózkodást engedélyezik, kivéve a felelős tagállam meghatározásához e rendelet szerint szükséges időszak alatt, vagy nemzetközi védelem, illetve tartózkodási engedély iránti kérelem elbírálása során kibocsátott vízumokat és tartózkodási engedélyeket.
58
E fogalommeghatározás megerősíti tehát, hogy a tartózkodásra jogosító engedély harmadik országbeli állampolgárnak való kiállításában olyan engedély ölt testet, amelynek értelmében ezen állampolgár tartózkodhat az állam területén a számára megadott nemzetközi védelem folytán. Ebből a szempontból nincs relevanciája annak, hogy e megadás, illetve kiállítás az alkalmazandó belső jog függvényében külön és egymást követő jogi aktusok, külön, de egyidejű jogi aktusok, vagy pedig, mint a jelen esetben, amint az a dán kormánynak a jelen ítélet 55. pontjában felidézett magyarázataiból kitűnik, egy és ugyanazon jogi aktus tárgyát képezik. Mint ilyen, az említett kiállítás magában foglalja, hogy az említett állampolgár nemzetközi védelem iránti kérelmének helyt adnak, vagy helyt adtak, ezért az még akkor sem tekinthető azonosnak az említett rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében vett „elutasítással”, ha ideiglenes jellegű.
59
Egyébiránt, amint azt a főtanácsnok az indítványának 43. pontjában hangsúlyozta, a jelen ítélet 54. és 58. pontjában szereplő értelmezést megerősíti az a tény, hogy az olyan harmadik országbeli állampolgár helyzetét, aki az alapeljárás felpereséhez hasonlóan egyrészt lejárt tartózkodási engedéllyel rendelkezik, másrészt pedig nem hagyta el a tagállamok területét, kifejezetten említi a 604/2013 rendelet 12. cikkének (4) bekezdése, tehát az e rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjától eltérő rendelkezés. E 12. cikk (4) bekezdése pontosan szabályozza az ilyen helyzetben felelős tagállam meghatározásának módját. E tekintetben ez utóbbi rendelkezésből kitűnik, hogy az ilyen meghatározás az érintett állampolgár számára kiállított tartózkodási engedély lejártának időpontja óta eltelt időtől függ, amely körülmény vizsgálata kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
60
Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy – amint az az Unió és Dánia közötti megállapodás 1. cikkének (2) bekezdéséből egyértelműen következik – a 604/2013 rendelet egységes értelmezésére és alkalmazására vonatkozó követelmény tiszteletben tartását a Dán Királyságot érintő helyzetekben is biztosítani kell.
61
Az említett követelmény magában foglalja a 604/2013 rendeletnek a 2011/95 irányelv és a 2013/32 irányelv rendelkezéseinek figyelembevételével történő értelmezését, amennyiben e figyelembevétel arra korlátozódik, hogy megvilágítsa az e rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjában szereplő „elutasítás” fogalmának terjedelmét.
62
Márpedig e két irányelv egyértelműen megkülönbözteti azt a helyzetet, amelyben a nemzetközi védelem iránti kérelmet valamely tagállam illetékes hatósága „elutasítja”, azon helyzetektől, amelyekben e hatóság megszünteti, visszavonja vagy nem újítja meg a harmadik országbeli állampolgár számára biztosított nemzetközi védelmet. Ami különösen a 2011/95 irányelvben előírt kiegészítő védelmet illeti, ezen irányelv 19. cikkének (1) és (4) bekezdése pontosítja többek között azokat a feltételeket, amelyek mellett az e védelmi jogállás visszavonható, ha az a harmadik országbeli állampolgár, akinek e jogállást elismerték, már nem jogosult arra. Hasonló rendelkezés szerepel az említett irányelv más rendelkezéseiben a menekült jogállás tekintetében.
63
Egyébiránt az e tárgyban hozott határozatok, amelyek mindegyike azt feltételezi, hogy az ezen állampolgár által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelemnek korábban helyt adtak, mind anyagi, mind eljárásjogi szempontból különböznek az ilyen nemzetközi védelem iránti kérelmet elutasító határozatoktól, az úgynevezett „elutasító határozatoktól”, amelyeket a 2013/32 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése említ.
64
Így azon szövegkörnyezet vizsgálata, amelybe a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontja illeszkedik, megerősíti, hogy az e rendelkezésben hivatkozott „elutasítás” fogalma nem értelmezhető úgy, hogy az magában foglalja a nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtó harmadik országbeli állampolgár számára korábban kiállított tartózkodási engedély meghosszabbításának vagy megújításának megtagadását.
65
Végül a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontjában szereplő „elutasítás” fogalmának a jelen ítélet 53–64. pontjában bemutatott szó szerinti és rendszertani elemzése megfelel e rendelet céljának, amely – amint az e rendelet 3. cikkének (1) és (2) bekezdéséből következik – abban áll, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatát egy és ugyanazon, az említett rendelet III. fejezetében előírt egységes feltételek alapján felelősként kijelölt tagállamhoz kössék. E célkitűzésre egyébiránt emlékeztet az Unió és Dánia közötti megállapodás, amint az a jelen ítélet 60. pontjából következik.
66
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 604/2013 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy a valamely harmadik országbeli állampolgár számára korábban kiállított tartózkodási engedély meghosszabbításának vagy megújításának mellőzése nem tekinthető azonosnak az ezen állampolgár által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem e rendelkezés értelmében vett elutasításával.
A költségekről
67
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
Az egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i 604/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 18. cikke (1) bekezdésének d) pontját
a következőképpen kell értelmezni:
a valamely harmadik országbeli állampolgár számára korábban kiállított tartózkodási engedély meghosszabbításának vagy megújításának mellőzése nem tekinthető azonosnak az ezen állampolgár által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem e rendelkezés értelmében vett elutasításával.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: finn.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.