62022CO0795_INF
A Bíróság (hatodik tanács) 2023. október 10‑i végzése –Direccion000 és társai
(C‑795/22. sz. ügy)
„Előzetes döntéshozatal – A Bíróság eljárási szabályzatának 53. és 99. cikke – Szociálpolitika – A munkavállalók biztonságának és egészségének védelme – Munkaidő‑szervezés – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 31. cikkének (2) bekezdése – 2003/88/EK irányelv – 7. cikk – A fizetett éves szabadsághoz való jog – A ki nem vett éves szabadság megváltása a munkaviszony megszűnése esetén – Egyéves elévülési határidő – A munkavállaló megfelelő tájékoztatása”
Szociálpolitika – A munkavállalók biztonságának és egészségének védelme – Munkaidő‑szervezés – A fizetett éves szabadsághoz való jog – Az éves referencia‑időszak végétől számított egyéves elévülési időt előíró nemzeti szabályozás – Arra vonatkozó előzetes ellenőrzés hiánya, hogy a munkavállalónak ténylegesen van‑e lehetősége e jog gyakorlására – Megengedhetetlenség – Az elévülési idő megszakítását eredményező eljárás megindításának a munkavállaló általi elmulasztása – Hatás hiánya
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 31. cikk, (2) bekezdés; 2003/88 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 7. cikk)
(lásd: 45., 47. pont és a rendelkező rész)
Rendelkező rész
A munkaidő‑szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4‑i 2003/88/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 7. cikkét, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 31. cikkének (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a munkavállaló által megszerzett éves fizetett szabadsághoz való jog a szabadság megállapításának alapját képező éves referencia‑időszak végétől számított egy éves határidő elteltével elévül, amennyiben a munkáltató nem tette ténylegesen lehetővé a munkavállaló számára, hogy e jogot gyakorolja, ideértve azt az esetet is, amikor az említett munkavállaló a munkaviszony megszűnését megelőzően elmulasztott olyan eljárást kezdeményezni, amely megszakítja az elévülési határidőt.