62023CJ0679_RES
C‑679/23. P. sz. ügy
WS_WT_WY_WZ_YAésYB
kontra
Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség
A Bíróság ítélete (nagytanács), 2025. december 18.
„Fellebbezés – Közös menekültügyi és bevándorlási politika – (EU) 2016/1624 rendelet – Európai integrált határigazgatás az Európai Unió külső határain – Európai Határ‑ és Parti Őrség – Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) – Az alapvető jogok védelme területén a Frontexet terhelő kötelezettségek – A Frontex által koordinált közös visszaküldési művelet – A Frontex szerződésen kívüli felelőssége – Az ilyen kötelezettségek megsértése és az elszenvedett kár közötti okozati összefüggés”
Határellenőrzések, menekültügy és bevándorlás – Menekültpolitika – Európai integrált határigazgatás az Unió külső határain – 2016/1624 rendelet – Az Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökséget (Frontex) a közös visszaküldési műveletek koordinálása keretében terhelő kötelezettségek – Terjedelem – A visszaküldési művelet által érintett személyekre vonatkozó végrehajtható egyedi kiutasítási határozatok meglétének ellenőrzése
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 51. cikk, (1) bekezdés; 2016/1624 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 2. cikk, 12. és 14. pont, 3. cikk, 16. cikk, (2) és (3) bekezdés, 22. cikk, (1) és (3) bekezdés, b) pont, 27. cikk, (1) bekezdés és (2) bekezdés, b) pont, 27. cikk, (1) és (2) bekezdés, 28. cikk, (1) bekezdés és 34. cikk, (1) és (2) bekezdés; 2008/115 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 6. cikk, (1) bekezdés, és 12. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 95–103. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Okozati összefüggés – A 2016/1624 rendelet szerinti kötelezettségek teljesítésének az Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) általi elmulasztása miatt elszenvedett kár – Az ezen kötelezettségek megsértése és az elszenvedett kár közötti okozati összefüggés – Értékelési szempontok
(2016/1624 európai parlamenti és tanácsi rendelet)
(lásd: 110–112., 149–153. pont)
Határellenőrzések, menekültügy és bevándorlás – Menekültpolitika – Európai integrált határigazgatás az Unió külső határain – 2016/1624 rendelet – Az Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökséget (Frontex) a közös visszaküldési műveletek koordinálása keretében terhelő kötelezettségek – Kötelezettségek az alapvető jogok védelmének területén – Terjedelem
(2016/1624 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 16. cikk, 20. cikk, (1) bekezdés, 21. cikk, (2) bekezdés, 28. cikk, (1) bekezdés, és 29. cikk, (4) bekezdés; 2008/115 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 8. cikk, (6) bekezdés)
(lásd: 130–133. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Okozati összefüggés – A 2016/1624 rendelet szerinti kötelezettségek teljesítésének az Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) általi elmulasztása miatt elszenvedett kár – A közvetlen okozati összefüggésnek a felperes saját döntéséből eredő megszakadása – In concreto értékelés – Szempontok
(EUMSZ 340. cikk, második bekezdés)
(lásd: 148–161. pont)
Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Okozati összefüggés – Az Európai Határ‑ és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) tisztviselője előtti, pert megelőző eljárás költségeiből álló kár – A felperes szabad választásából eredő költségek – A kár és a Frontex személyzetének magatartása közötti okozati összefüggés – Értékelési szempontok – Az érintett eljárás jellegzetességei
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk, második bekezdés; 2016/1624 európai parlamenti és tanácsi rendelet, (50) preambulumbekezdés, és 72. cikk)
(lásd: 168–173. pont)
Összefoglalás
Ítéletében a nagytanácsban eljáró Bíróság részben helyt ad a WS és társai (a továbbiakban: fellebbezők) által a Törvényszék WS és társai kontra Frontex ügyben hozott ítélete (
1
) ellen benyújtott fellebbezésnek, amelyben a Törvényszék elutasította az őket amiatt ért károk megtérítése iránti keresetüket, hogy az Európai Határ és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) nem teljesítette azokat a kötelezettségeit, amelyek többek között a 2016/1624 rendeletből (
2
) erednek. Ennek alkalmával a Bíróság pontosításokkal szolgál az e rendelet által a Frontex számára a közös visszaküldési műveletek koordinálása keretében előírt kötelezettségekre, valamint arra vonatkozóan, hogy e kötelezettségek megszegése és az alapvető jogoknak az ilyen visszaküldési műveletek során történő esetleges megsértése milyen következményekkel jár ezen ügynökség szerződésen kívüli felelősségére nézve.
A fellebbezők egy hat szíriai állampolgársággal rendelkező, kurd etnikumú személyből álló család tagjai, akik 2016. október 9‑én egy menekültcsoporttal érkeztek a Mílosz‑szigetre (Görögország). Október 20‑án a Görög Köztársaság által végrehajtott és a Frontex által koordinált közös visszaküldési műveletet követően egy törökországi ideiglenes befogadóállomásra szállították őket. 2016 novemberében a török hatóságok átmeneti védelmi okmányokat és ideiglenes utazási engedélyt állítottak ki a számukra. A fellebbezők Sarujban (Törökország) tartózkodtak, majd Irakba költöztek abból a célból, hogy Erbilben telepedjenek le, mivel attól tartottak, hogy a török hatóságok visszaküldik őket Szíriába.
2017‑ben a fellebbezők első alkalommal nyújtottak be panaszt a Frontex alapjogi tisztviselőjéhez, azzal érvelve, hogy a Frontex által vezetett visszaküldési művelet keretében a visszaküldés tilalmába ütköző kitoloncolást hajtottak végre velük szemben Görögországból Törökországba, majd 2018‑ban benyújtottak egy második panaszt az első panasz kezelésére vonatkozóan. E panaszokat, amelyeket elfogadhatónak nyilvánítottak, továbbították a görög rendőrségnek. 2019‑ben a tisztviselő arról tájékoztatta a fellebbezőket, hogy e hatóságok lezárták az első panaszra vonatkozó belső vizsgálatot, megküldte számukra a panaszokról szóló végleges jelentését, és lezárta az azok kezelésére irányuló eljárást.
2021. szeptember 20‑án a fellebbezők kártérítési keresetet nyújtottak be a Törvényszékhez azon vagyoni és nem vagyoni károk megtérítése iránt, amelyeket a Frontexnek a közös visszaküldési művelet előtt, e művelet során, valamint azt követően tanúsított állítólagos jogellenes magatartása miatt szenvedtek el.
A megtámadott ítéletben a Törvényszék először is megállapította, hogy a fellebbezők által benyújtott egyes dokumentumok elfogadhatatlanok, mivel azokat késedelmesen nyújtották be, anélkül hogy a késedelmet igazolták volna. Az ügy érdemét illetően a Törvényszék, miután megállapította, hogy az Unió szerződésen kívüli felelőssége beállásának feltételei (
3
) kumulatívak, úgy határozott, hogy először a Frontexnek felrótt magatartás és az állítólagos károk közötti okozati összefüggés fennállására vonatkozó feltételt vizsgálja meg. Megállapította tehát, hogy a fellebbezők részéről a Görögországba utazással kapcsolatban felmerült költségek nem következhetnek közvetlenül a Frontexnek felrótt magatartásból, mivel azok a vitatott visszaküldési műveletet megelőzően merültek fel. Ezt követően úgy ítélte meg, hogy a Frontexnek a vitatott visszaküldési művelet keretében csupán az volt a feladata, hogy a tagállamoknak technikai és operatív támogatást nyújtson, az pedig nem, hogy megvizsgálja az e művelet által érintett személyekre vonatkozó kiutasítási határozatok megalapozottságát, e határozatok, valamint a nemzetközi védelem megadására vonatkozó határozatok ugyanis olyan értékelésen alapulnak, amely a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozik. A Törvényszék végül – a vitatott visszaküldési művelet során és azt követően elszenvedett vagyoni és nem vagyoni kárra vonatkozó érvek vizsgálatát követően – megállapította, hogy a fellebbezők nem bizonyították a Frontexnek felrótt tények és az állítólagos károk közötti, kellően közvetlen okozati összefüggést, így a kártérítési keresetet teljes egészében elutasította.
Az ezen ítélettel szemben benyújtott fellebbezés alátámasztása érdekében a fellebbezők többek között azzal érvelnek, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg egyrészt azt, hogy a Frontex nem volt köteles ellenőrizni az írásbeli kiutasítási határozat meglétét, és másrészt azt, hogy nem áll fenn okozati összefüggés a Frontexnek felrótt magatartások és az állítólagos károk között, és hogy ezen összefüggést a saját „döntésük” szakította meg.
A Bíróság álláspontja
Először is, ami a 2016/1624 rendelet által a Frontexre rótt konkrét kötelezettségeket illeti, a Bíróság megállapítja, hogy ezen ügynökséget e rendelet alapján számos olyan kötelezettség terheli, amely arra irányul, hogy az általa koordinált visszaküldési műveletek keretében biztosítsa az alapvető jogok tiszteletben tartását. E kötelezettségek egyrészt az Európai Határ‑ és Parti Őrség – amelynek a Frontex az egyik összetevője – azon általános kötelezettségéből erednek, hogy az e rendelet szerinti feladatainak ellátása során biztosítsa az alapvető jogok védelmét, másrészt pedig a Frontex azon kötelezettségéből, hogy valamennyi tevékenysége során hatékonyan ellenőrizze az alapvető jogok tiszteletben tartását.
Következésképpen a Bíróság álláspontja szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a Frontexet nem terheli semmilyen kötelezettség az ezen ügynökség által koordinált közös visszaküldési műveletek által érintett személyekkel szemben elfogadott végrehajtható, egyedi kiutasítási határozatok meglétének ellenőrzését illetően, mivel a feladata kizárólag az, hogy technikai és operatív támogatást nyújtson a tagállamoknak, anélkül hogy megvizsgálhatná e kiutasítási határozatok megalapozottságát. A Bíróság e tekintetben kifejti, hogy annak ellenőrzése, hogy elfogadtak‑e ilyen határozatot, nem azonosítható a határozat megalapozottságának bármilyen vizsgálatával, tehát az nem sérti azt a kizárólagos hatáskört, amellyel a tagállamok e területen a 2008/115 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében rendelkeznek. Így a Frontexnek – a 2016/1624 rendeletből eredő követelmények, valamint az érintett személyek alapvető jogai és többek között a visszaküldés tilalmára vonatkozó elv tiszteletben tartásának biztosítása érdekében – ellenőriznie kell a végrehajtható, egyedi kiutasítási határozatok meglétét, amely határozatokat a 2008/115 irányelv 12. cikkének (1) bekezdése értelmében írásban kell meghozni, minden olyan személy tekintetében, akivel szemben valamely tagállam ilyen műveletet kíván alkalmazni.
E körülmények között és a lojális együttműködés elvére (
4
) tekintettel téves jogalkalmazáson alapul a Törvényszék azon értékelése is, amely szerint a Frontexnek felrótt magatartás és a fellebbezők által hivatkozott károk között nem áll fenn semmilyen okozati összefüggés amiatt, hogy ezen ügynökséget nem terheli kötelezettség annak ellenőrzésére vonatkozóan, hogy az általa koordinált közös visszaküldési művelettel érintett valamennyi személlyel szemben hoztak‑e kiutasítási határozatot.
Mindazonáltal a fellebbezők állításával ellentétben az, hogy a Frontexet e tekintetben ellenőrzési kötelezettség terheli, nem jelenti azt, hogy szükségszerűen okozati összefüggés áll fenn e kötelezettség esetleges megsértése és a fellebbezők által hivatkozott károk egésze vagy egy része között. Kétségtelen, hogy az ilyen okozati összefüggés fennállását ezen ellenőrzési kötelezettség, és a Frontex számára annak biztosítása érdekében előírt kötelezettségek figyelembevételével kell vizsgálni, hogy a közös visszatérési műveletek tekintetében tiszteletben tartsák a 2016/1624 rendeletből eredő követelményeket, valamint az érintett személyek alapvető jogait. E vizsgálat során azonban figyelembe kell venni az összes releváns tényt (
5
), valamint a szükséges jogi értékeléseket.
A Bíróság továbbá az alapvető jogoknak a kitoloncolásra szolgáló légi járművön megtett repülőút során történt esetleges megsértése miatt felmerülő felelősséget illetően megállapítja, hogy a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy az ilyen jogsértések a fogadó tagállam kizárólagos felelősségi körébe tartoznak, a Frontex bármilyen felelőssége pedig kizárt. A Frontexet a 2016/1624 rendelet alapján terhelő kötelezettségekre tekintettel ugyanis nem zárható ki eleve, hogy e kötelezettségeknek a Frontex szervezeti egységei vagy személyzete által egy meghatározott művelet keretében történt megsértése hozzájárulhatott az alapvető jogoknak a kitoloncolásra szolgáló légi járattal megtett repülőút során történt, a kitoloncolt személyek számára kárt okozó megsértéséhez. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy a 2008/115 irányelv (
6
) szerint, és amint arra a 2016/1624 rendelet (
7
) emlékeztet, a kitoloncolások ellenőrzése a tagállamok feladata. Ezen utóbbi rendelet értelmében ugyanis a Frontex által nyújtott segítséget, illetve a visszaküldési műveleteknek a Frontex általi koordinálását vagy szervezését ezen irányelvvel összhangban kell biztosítani, és a Frontexre a tagállamokét kiegészítő ellenőrzési kötelezettség hárul.
Ezenkívül, mivel a Frontex személyzete is részt vesz vagy részt vehet ilyen műveletekben, akár koordinációs tisztviselőként, akár e műveletekhez küldött szakértőkként, nem zárható ki eleve, hogy e személyzet vétkes cselekményei vagy mulasztásai okozati összefüggésben állhatnak az alapvető jogok ilyen megsértésével.
Végezetül a Bíróság a felrótt magatartás és az állítólagos kár közötti okozati összefüggésnek – az Unió szerződésen kívüli felelősségének beállásához szükséges – közvetlen jellegére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára hivatkozva hangsúlyozza, hogy a Törvényszék nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor egyrészt megállapította, hogy az, hogy a felrótt magatartás a kár bekövetkezésének szükséges feltétele volt, és e magatartás hiányában az nem következett volna be, nem elegendő az okozati összefüggés megállapításához, és másrészt megvizsgálta a jelen ügyben annak lehetőségét, hogy a Frontexnek felrótt magatartás és az érintett károk közötti okozati összefüggést a fellebbezők bizonyos cselekményei megszakították.
A Bíróság azonban megállapítja, hogy az ilyen vizsgálatot szükségszerűen in concreto kell elvégezni, a károsult személy helyzetét jellemző valamennyi releváns körülmény figyelembevételével. Ami többek között az olyan családtagokat illeti, akik nemzetközi védelem kérelmezése céljából elmenekültek származási országukból, és rendkívüli körülményekkel, valamint előre nem látható kockázatokkal szembesülnek, figyelembe kell venni, hogy a menedékkérők különösen kiszolgáltatottak lehetnek migrációs hátterük és az annak során korábban megélt traumatikus tapasztalatok miatt, e kiszolgáltatottság pedig befolyásolhatja döntéseiket. Ilyen kivételes helyzetben a felrótt magatartás és az állítólagos kár közötti okozati összefüggés a károsult félnek az e magatartás és e kár közé ékelődött döntése ellenére is fennmaradhat. E döntés az e helyzetet jellemző körülmények összességére tekintettel észszerűnek tekinthető.
Következésképpen a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a fellebbezőknek a Törökországban való ideiglenes letelepedésükkel, Irakba menekülésükkel és az ezen utóbbi országban való letelepedésükkel kapcsolatos saját döntései megszakítottak minden kellően közvetlen okozati összefüggést a Frontexnek felrótt magatartás és az állítólagos károk között, anélkül hogy in concreto értékelte volna e döntések észszerű jellegét az azok meghozatalának kontextusát jellemző körülmények összességére tekintettel.
E körülmények között a Bíróság a megtámadott ítélet részleges hatályon kívül helyezése mellett dönt, (
8
) és mivel nem áll módjában érdemben határozni, tekintve, hogy a Törvényszék nem határozott a fellebbezők jogalapjainak többségéről, visszautalja az ügyet a Törvényszék elé.
(
1
)	2023. szeptember 6‑iWS és társai kontra Frontex ítélet (T‑600/21, EU:T:2023:492, a továbbiakban: megtámadott ítélet).
(
2
)	Az Európai Határ‑ és Parti Őrségről és az (EU) 2016/399 európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 863/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, a 2007/2004/EK tanácsi rendelet és a 2005/267/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. szeptember 14 i (EU) 2016/1624 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 251., 1. o.).
(
3
)	A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az Unió részéről fennálló, az EUMSZ 340. cikk második bekezdése szerinti, szerződésen kívüli felelősség beállásához több feltétel együttes teljesülése szükséges, nevezetesen a magánszemélyek számára jogokat keletkeztető valamely jogszabály kellően súlyos megsértésének fennállása, a kár tényleges jellege, valamint az aktus kibocsátóját terhelő kötelezettség megsértése és a sérelmet szenvedett személyek kára közötti közvetlen okozati összefüggés fennállása. Amennyiben e feltételek valamelyike nem teljesül, a keresetet teljes egészében el kell utasítani, anélkül hogy szükséges lenne az Unió szerződésen kívüli felelősségére vonatkozó többi feltételt megvizsgálni, és az uniós bíróság nem köteles e feltételeket egy adott sorrendben vizsgálni.
(
4
)	Ezen elvet az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése írja elő, és arra a 2016/1624 rendelet 9. cikke is emlékeztet.
(
5
)	Amelyeket a Törvényszéknek kell megállapítania.
(
6
)	A jelen ügyben a 2008/115 irányelv 8. cikkének (6) bekezdése szerint.
(
7
)	Az említett emlékeztetést a 29. cikk (4) bekezdése foglalja magában.
(
8
)	A Bíróság a megtámadott ítéletet hatályon kívül helyezi, kivéve egyrészt azt a részét, amely elfogadhatatlanság miatt elutasít egyes, a fellebbezők által benyújtott dokumentumokat, és másrészt azt a részét, amelyben megállapítja, hogy nem áll fenn okozati összefüggés a Frontexnek felrótt magatartás és a fellebbezők által a Görögországba utazásukkal kapcsolatban felmerült költségekkel összefüggésben hivatkozott károk között.