62024CJ0061_RES
C‑61/24. sz. [Lindenbaumer] ügy (
i
)
DL
kontra
PQ
(a Bundesgerichtshof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság (harmadik tanács) 2025. március 20‑i ítélete
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Megerősített együttműködés a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén – 1259/2010/EU rendelet – A 8. cikk a) és b) pontja – A házastársak »szokásos tartózkodási helyének« fogalma – A házastársak egyikének diplomáciai képviselő státusza – A diplomáciai kapcsolatokról szóló bécsi egyezmény”
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog – 1259/2010 rendelet – A házastársak szokásos tartózkodási helyének fogalma – A házastársak egyikének diplomáciai képviselői mivolta és e házastársnak valamely fogadó államba valamely posztra történő kiküldése – A házastársak szokásos tartózkodási helyének hiánya a fogadó államban – Kivétel – A házastársak azon szándéka, hogy érdekeltségeik szokásos központját ezen államhoz kössék – Értékelési szempontok
(1259/2010 tanácsi rendelet, 8. cikk, a) és b) pont)
(lásd: 35–67. pont és a rendelkező rész)
Összefoglalás
A Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján a Bíróság pontosítja a házastársak 1259/2010 rendelet (
1
) értelmében vett „szokásos tartózkodási helyének” fogalmát olyan esetben, amikor a házastársak egyike diplomáciai képviselőnek minősül, és egy fogadó államban valamely posztra osztják be.
DL és PQ német állampolgárok, akik 1989‑ben kötöttek házasságot. Miután több mint tíz évig együtt éltek egy Berlinben (Németország) bérelt lakásban (a továbbiakban: családi lakóhely), majd körülbelül két évig Stockholmban (Svédország), 2019 szeptemberében Moszkvában (Oroszország) telepedtek le a német nagykövetség ingatlanegyüttesében, ahol PQ nagykövetségi tanácsadói feladatokat lát el.
A Németországba való visszatérési szándékra tekintettel azonban a házastársak fenntartották családi lakóhelyüket, amelyben 2019 szeptembere óta egyik nagykorú gyermekük tartózkodik, és amely lakás bizonyos helyiségeit 2020 júniusáig albérletbe adták.
2020 januárjában DL egy sebészeti beavatkozás céljából visszatért Berlinbe, és 2021 februárjáig a családi lakóhelyen tartózkodott. Ezt követően visszatért Moszkvába a német nagykövetséghez tartozó lakásba, amelyet 2021 májusában véglegesen elhagyott, hogy visszatérjen Berlinbe. Azóta Berlinben él a családi lakóhelyen, miközben PQ továbbra is Moszkvában él.
2021. július 8‑án PQ házasság felbontása iránti kérelmet nyújtott be az Amtsgerichthez (helyi bíróság, Németország), arra való hivatkozással, hogy 2020 januárja óta külön él DL‑től, és hogy a különválás 2021 márciusában véglegessé vált. DL vitatta a kérelemben szereplő ezen állítást, azzal az indokkal, hogy a házaspár különválására csak 2021 májusában került sor, amikor visszatért Berlinbe. A kérelmet elutasították, mivel a német jog által megkövetelt egyéves különválási időszak még nem járt le, és nem állnak fenn kellően súlyos okok a házasság azonnali felbontásához.
A PQ által benyújtott kereset alapján eljáró Kammergericht (regionális felsőbíróság, Németország) viszont a házastársak utolsó szokásos tartózkodási helyére tekintettel, az általa az 1259/2010 rendelet 8. cikkének b) pontja szerint alkalmazandónak ítélt orosz jog alapján kimondta a házasság felbontását.
DL fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz a házasságot felbontó ítélettel szemben. E bíróságnak kétségei vannak azon kérdést illetően, hogy a „szokásos tartózkodási hely” fogalmának az 1259/2010 rendeletre tekintettel való értelmezésének meg kell‑e felelnie a 2201/2003 rendeletben (
2
) szereplő ugyanezen fogalom értelmezésének. Arra szeretne választ kapni, hogy a házastársak egyikének diplomáciai képviselői minőségben valamely államba történő beosztása, a házastársak ezen államban való fizikai jelenlétének időtartama, valamint az ott fennálló társadalmi és családi integráció foka releváns, vagy akár döntő elemet képez‑e az 1259/2010 rendelet 8. cikke a) és b) pontjában foglalt „szokásos tartózkodási hely” meghatározása céljából.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság mindenekelőtt megállapítja, hogy az 1259/2010 rendelet nem tartalmazza a „szokásos tartózkodási hely” fogalmának meghatározását, és nem utal a tagállamok jogára sem e fogalom jelentésének és hatályának meghatározása érdekében. Következésképpen az önálló és egységes értelmezést e rendelkezés szövegére, azon szövegkörnyezetre, amelybe illeszkedik, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseire figyelemmel kell elvégezni, amelynek az részét képezi.
Ami a 2201/2003 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett „szokásos tartózkodási hely” fogalmát illeti, azt főszabály szerint két elem jellemzi, nevezetesen egyrészt az érintett arra irányuló szándéka, hogy érdekeltségeinek szokásos központját egy meghatározott helyhez köti, másrészt pedig az érintett tagállam területén való, kellő fokú állandó jelenlét. Az 1259/2010 rendelet és a 2201/2003 rendelet rendelkezései közötti szükségszerű koherenciára tekintettel ugyanezen elemek szükségesek az 1259/2010 rendelet 8. cikkének a) és b) pontja értelmében vett „szokásos tartózkodási hely” fogalmának meghatározásához. Ez az egységes megközelítés a többek között a házasság felbontását és a különválást szabályozó két rendelet között fennálló szoros kapcsolatot tükrözi.
Ugyanis a házastársak 1259/2010 rendelet 8. cikkének a) és b) pontja értelmében vett „szokásos tartózkodási helye” fogalmának meghatározása, amelyet főszabály szerint e két elem jellemez, lehetővé teszi mind a jogbiztonság és a kiszámíthatóság céljának, mind pedig a házassági eljárásokban szükséges rugalmasságnak a biztosítását, miközben megakadályozza az alkalmazandó jog megválasztásával kapcsolatos esetleges visszaéléseket.
Márpedig először is, ami a házastársak egyikének diplomáciai képviselői minőségét illeti, a fogadó államban külső képviseletre beosztott diplomáciai képviselő szakmai tevékenységének jellege és sajátossága főszabály szerint az e feladathoz szorosan kapcsolódó körülmények miatt amellett szól, hogy e képviselő, valamint házastársa nem rendelkezik az 1259/2010 rendelet 8. cikkének a) és b) pontja értelmében vett szokásos tartózkodási hellyel ebben az államban.
Mindazonáltal, bár a házastársak egyikének diplomáciai képviselői minősége releváns tényezőnek minősül annak vizsgálata során, hogy a házastársak fogadó állam területén lévő tartózkodási helye szokásosnak tekinthető‑e az ezen államban való jelenlétük okainak és tartózkodásuk feltételeinek értékelését illetően, e tényező önmagában nem meghatározó az érintett és családtagjai említett államban lévő szokásos tartózkodási helye elismerésének kizárása szempontjából. A házastársak „szokásos tartózkodási helyét” egy ilyen elem megléte esetén is mindig az adott ügyre jellemző ténybeli körülmények egésze alapján kell megállapítani.
Másodszor, ami a házastársak valamely állam területén való fizikai jelenlétének időtartamának szempontját illeti, figyelembe kell venni a diplomáciai képviselők és családtagjaik sajátos helyzetét, az előbbiek feladatainak jellege miatt. Egyrészt ugyanis e személyek gyakran szoros kapcsolatot tartanak fenn a küldő állammal, ahová rendszeresen visszatérnek. Másrészt mivel a diplomáciai képviselőkre általában a rotáció elve vonatkozik, a fogadó államban való tartózkodásuk időtartama a priori ideiglenesnek tekinthető, még akkor is, ha a gyakorlatban néha nem elhanyagolható hosszúságú is lehet. E sajátos körülmények között a házastársak fogadó állam területén való fizikai jelenlétének időtartama önmagában nem meghatározó tényező az ezen államban való tartózkodásuk helyének szokásos jellegét illetően. E tekintetben nem zárható ki, hogy a házastársak nem elhanyagolható ideig tartózkodnak e területen, miközben érdekeltségeik központját fenntartják a küldő államban, amelybe rendszeresen visszatérnek.
Harmadszor, a valamely államban – legyen az akár a fogadó, akár a küldő állam – való társadalmi beilleszkedés a házastársak szokásos tartózkodási helyének meghatározása szempontjából releváns tényezőt képez. E beilleszkedés ugyanis konkretizálhatja az érdekeltek azon szándékához kapcsolódó szubjektív elemet, hogy érdekeltségeik szokásos központját egy meghatározott helyhez kötik. A küldő államban vagy éppen ellenkezőleg, a fogadó államban fenntartott családi kötelékek szintén relevánsak lehetnek az adott ügy ténybeli körülményei összességének elemzése keretében.
Mindenesetre a Bíróság 2201/2003 rendelettel kapcsolatos ítélkezési gyakorlata szerint, amely átültethető az 1259/2010 rendelet 8. cikkének a) és b) pontja értelmében vett „szokásos tartózkodási hely” fogalmának értelmezésére is, az a házastárs, aki az életét két állam között osztja meg, ezen államok közül csak az egyikben rendelkezhet szokásos tartózkodási hellyel.
A Bíróság megállapítja, hogy az 1259/2010 rendelet 8. cikkének a) és b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az egyik házastárs diplomáciai képviselői minőségével és a fogadó állambeli álláshelyre való beosztásával főszabály szerint ellentétes az, hogy a házastársak „szokásos tartózkodási helyét” ezen államhoz kötöttnek tekintsék. Más lenne a helyzet, ha az adott ügy sajátos körülményei egészének átfogó értékelése alapján – ideértve többek között a házastársak említett államban való fizikai jelenlétének időtartamát, valamint ottani társadalmi és családi beilleszkedésüket – megállapítást nyerne egyrészt a házastársak azon szándéka, hogy érdekeltségeik szokásos központját ugyanezen államhoz kötik, másrészt pedig, hogy ezen állam területén kellő fokú állandóságot mutató jelenlét áll fenn.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
1
)	A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló, 2010. december 20‑i 1259/2010/EU rendelet (HL 2010. L 343., 10. o.).
(
2
)	A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i 2201/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 338., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 243. o.).