Ideiglenes változat
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 16.(1)
C‑131/25. sz. ügy
Axel Dris
kontra
Gouvernement de la Communauté française
(a Conseil d’État [államtanács, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Uniós polgárság – A tagállamok területén való szabad mozgáshoz és szabad tartózkodáshoz való jog – EUMSZ 18. és EUMSZ 21. cikk – 2004/38/EK irányelv – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – A felsőoktatásba történő bejutás lehetősége – Az egyik tagállam állampolgárságával rendelkező diák, aki valamely képzésen való részvétele miatt másik tagállamba utazik – A felvételi vizsga sikeres letételét követően az első ciklusú orvosi tanulmányokra való beiratkozásra jogosult külföldi illetőségű diákok számának megállapítása – Luxemburgban tartózkodási hellyel rendelkező diák, aki Belgiumban végezte középfokú tanulmányait ”
I.      Bevezetés
1.        A Luxemburgi Nagyhercegség 2003‑ban alapította meg saját egyetemét.(2) Ez az egyetem 2020 óta hároméves orvosi „Bachelor” képzést kínál, amely a második évben lehetővé teszi hallgatóinak, hogy Belgiumban, Németországban és Franciaországban(3) található partneriskoláiba(4) utazzanak.
2.        A 2019/2020‑as tanévig bezárólag a hallgatók orvosi tanulmányaiknak csak az első évét végezhették a Luxemburgi Egyetemen, ezt követően kénytelenek voltak tanulmányaikat e partneregyetemek egyikében folytatni. Számos luxemburgi illetőségű diák előnyben részesítette azt, hogy már az orvosi tanulmányai első évétől kezdve inkább közvetlenül a Belgiumban, Németországban, Franciaországban, Olaszországban, Ausztriában, Portugáliában, az Egyesült Királyságban és Svájcban található egyetemek felé orientálódik. Például a 2018/2019‑es tanévben a luxemburgi államtól felsőfokú tanulmányokhoz nyújtott pénzügyi támogatást kérelmező luxemburgi illetőségű személyek közül 133‑an Belgiumban folytatták orvosi tanulmányaikat.(5)
3.        Ebbe az összefüggésbe illeszkedik Axel Dris, luxemburgi állampolgárságú, Luxemburgban lakóhellyel rendelkező diák helyzete, aki középfokú tanulmányait egy Arlonban (Belgium) található oktatási intézményben végezte, és aki egy belgiumi egyetemre kívánt beiratkozni annak érdekében, hogy ott orvosi tanulmányokat folytasson. Ez a helyzet képezi a Conseil d’État (államtanács, Belgium) által előterjesztett, az EUMSZ 18. cikk első bekezdésének és az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésének értelmezésére irányuló előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapját.
4.        A Belgiumi Francia Közösség(6) az első ciklusú orvosi tanulmányokra való beiratkozásra jogosult külföldi illetőségű diákok számára vonatkozó hatályos kvótarendszer (a továbbiakban: a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó kvóta) miatt annak ellenére tagadta meg A. Dristől a vizsga sikeres letételére vonatkozó – a Francia Közösség valamely orvosi karára való beiratkozását lehetővé tévő – igazolás kiadását, hogy sikeres orvosi és fogorvosi felvételi vizsgát tett. E határozat vitatása keretében A. Dris többek között arra hivatkozott, hogy a helyzete hasonló a Francia Közösségnek a bizonyos, első ciklusú felsőoktatási képzéseken részt vevő diákok számát szabályozó, 2006. június 16‑i rendelete(7) alapeljárásban alkalmazandó változatának(8) 1. cikke értelmében vett „belföldi illetőségűnek” minősülő diák helyzetéhez, mivel középfokú tanulmányainak elvégzésére és a középfokú tanulmányokat lezáró bizonyítvány megszerzésére e tagállamban került sor.
5.        Az alapügyben szóban forgó belga szabályozás, különösen a fenti rendelet, 2006 folyamán megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezte, amely ahhoz vezetett, hogy a Cour constitutionnelle (alkotmánybíróság, Belgium) előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett a Bíróság elé. Ez a kérelem szolgált a 2010. április 13‑i Bressol és társai ítélet(9) alapjául, amelynek eredményeképp a Cour constitutionnelle (alkotmánybíróság) 2011. május 31‑i, 89/2011. sz. ítéletében részben megsemmisítette az említett rendelet 8. cikkét.
6.        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tehát a Bressol és társai ítéletre épül, és abban arra kérik a Bíróságot, hogy az EUMSZ 18. és EUMSZ 21. cikkre tekintettel értékelje a határmenti területen lakóhellyel rendelkező, és a szomszédos tagállamban középiskolai tanulmányokat végzett diákok helyzete, valamint az ez utóbbi tagállamban lakóhellyel rendelkező diákok helyzete közötti hasonlóságot.
7.        Azt fogom javasolni a Bíróságnak, hogy ugyanazt a választ adja, mint a Bressol és társai ítéletben, konkretizálva azokat a tényezőket, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróságnak figyelembe kell vennie A. Dris helyzetének elemzése során, akire véleményem szerint ugyanazon rendszert kellene alkalmazni, mint ami a belföldi illetőségű diákokat megilleti.
II.    Jogi háttér
A.      A nemzetközi jog
8.        A Francia Közösség és a Gouvernement du Grand‑Duché de Luxembourg (a Luxemburgi Nagyhercegség kormánya) között létrejött, az orvosi képzések terén folytatott egyetemi együttműködésről szóló külön megállapodás(10) 1. cikke kimondja:
„A Luxemburgi Nagyhercegség kórházi intézményei hozzájárulnak a Francia Közösség egyetemei által nyújtott orvosi képzéshez […], különösen azáltal, hogy fogadják létesítményeikben az első és második ciklusú orvostanhallgatókat nem fizetett szakmai gyakorlat céljából […].”
9.        E megállapodás 2. cikke a következőket írja elő:
„A Luxemburgi Egyetem legfeljebb 15 diákja, akik a Luxemburgi Nagyhercegség középfokú oktatási intézménye által kiállított középiskolai bizonyítvánnyal rendelkeznek, és megfelelnek a Luxemburgi Egyetem dokumentumok által igazolt felvételi követelményeinek, az első ciklusú orvosi és fogorvosi képzést a Francia Közösség [Belgium] valamely egyetemén folytathatják.
E diákokat a Luxemburgi Egyetem választja ki azok közül, akik az adott évben sikeresen elvégezték az »Élettudományok bachelor fokozat – orvostudományi szak« első évfolyamát, és megfelelő rangsorolást értek el azon az év végi vizsgán, amelyen a helyek kiosztására – az összesített átlag alapján, érdem szerinti sorrendben – sor kerül.”
Az együttműködés operatív szabályait a Luxemburgi Egyetem és a Francia Közösség érintett egyetemei között létrejött különleges intézményközi megállapodások határozzák meg […].”
B.      A belga jog
10.      A 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában belföldi illetőségű diák az, aki a felsőoktatási intézménybe való beiratkozásakor igazolja, hogy állandó lakóhelye Belgiumban található, és megfelel a következő feltételek egyikének:
1°      jogosult állandó jelleggel Belgiumban tartózkodni;
2°      a felsőoktatási intézménybe való beiratkozásakor legalább 15 hónapja van állandó lakóhelye Belgiumban, és ott munkaviszony keretében vagy önálló munkavállalóként szakmai tevékenységet végez, vagy valamelyik belga hatóságtól revenu de remplacement‑t [jövedelemhelyettesítő társadalombiztosítási támogatás] kap;
[…]
7°      a felsőoktatási intézménybe való beiratkozásakor állandó lakóhelye legalább 3 éve Belgiumban van;
[…]
Az első bekezdés 1. pontja értelmében vett, »állandó tartózkodáshoz való jog« alatt az Európai Unió valamely más tagállamának állampolgára esetében a [2004/38 irányelv(11)] 16. és 17. cikkében biztosított jogot […] kell érteni. […]”
11.      A Francia Közösségnek az orvosi és fogorvosi tanulmányokról szóló, 2017. március 29‑i rendelete(12) 1. cikke (1) bekezdésének az alapügyben alkalmazandó változata(13) a következőképpen rendelkezik:
„Csak azok a diákok folytathatják az első ciklusú orvosi és az első ciklusú fogorvosi tanulmányokat a képzés befejezését igazoló oklevél megszerzése céljából, akik teljesítik a felsőfokú tanulmányok első ciklusához való hozzáférésnek a Francia Közösségnek a felsőoktatás rendszerének és a tanulmányok tudományos megszervezésének meghatározásáról szóló, 2013. november 7‑i rendelete[(14)] 107. cikkében meghatározott általános feltételeit, illetve, akik az első ciklusú orvosi és/vagy fogorvosi tanulmányokra vonatkozó felvételi vizsga sikeres letételéről szóló igazolással rendelkeznek […] (a továbbiakban: felvételi vizsga).”
12.      A 2017. március 29‑i rendelet 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„1. §      A felvételi vizsgabizottság elnöke legkésőbb a tanácskozást követő 3 napon belül közli a pályázókkal a vizsga eredményeit a [Kutatási és Felsőoktatási Akadémia, Belgium (ARES)] közvetítésével, és továbbítja a sikeres jelöltek listáját az első ciklusú orvosi és/vagy fogorvosi tanulmányok szervezésére jogosult és azokat megszervező egyetemi intézményeknek.
A felvételi vizsgabizottság legkésőbb a vizsga megtartását követő 10 napon belül az ARES‑en keresztül kiállítja a sikeres jelentkezők számára a felvételi vizsga sikeres teljesítésére vonatkozó igazolást. Az egyéb felvételi feltételek sérelme nélkül az ezen igazolással rendelkező diák a 3. § (1) bekezdésének megfelelően beiratkozik a vizsgajelentkezésekor megjelölt felsőoktatási intézménybe.
A felvételi vizsga sikeres teljesítésére vonatkozó ezen igazolás kizárólag a következő tanévre történő beiratkozásra érvényes. Az igazolás személyhez kötött és átruházhatatlan. A felvételi vizsgabizottság által megfelelően értékelt vis maior esetén ez az igazolás két egymást követő tanévben is érvényesíthető.
2. §      A felvételi vizsgabizottság a döntéshozatal során a következő rendszert alkalmazza: minden szakra vonatkozóan megállapít egy T számot, amely megegyezik az 1. cikkben említett felvételi vizsgát sikeresen teljesítő jelentkezők összlétszámával, valamint szakonként egy NR számot, amely megegyezik a felvételi vizsgát sikeresen teljesítő, és a 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke értelmében belföldi illetőségű diáknak nem minősülő jelentkezők összlétszámával […].
Amennyiben az ezen NR és T szám közötti arány meghaladja a 30%‑ot, a felvételi vizsgabizottság rangsort állít fel a felvételi vizsgát sikeresen teljesítő, de nem belföldi illetőségű jelentkezők között, hogy kijelölhesse azokat, akiknek a sikeres teljesítésről igazolást állít ki. A vizsgabizottság ezeket a jelentkezőket a felvételi vizsgán elért összesített pontszámok csökkenő sorrendjében rangsorolja. A felvételi vizsgát sikeresen teljesítő, megfelelő rangsorolást elért jelentkezőknek a vizsgabizottság igazolást ad a sikeres teljesítésről addig a pontig, amíg a belföldi illetőségű diákoknak nem tekinthető jelentkezők aránya az összes sikeres jelentkező 30%‑ának nem felel meg.
Az eljárás végén minden szakon L számot állapítanak meg, amely megegyezik a vizsga sikeres teljesítéséről szóló igazolással rendelkező diákok számával.”
13.      E rendelet 17a. cikke értelmében:
„A jelen rendelet 1–7. cikke nem alkalmazható azokra a diákokra, akik – a Francia Közösség és Luxemburg között létrejött Megállapodás végrehajtása keretében – az első ciklusú orvosi képzést valamely egyetemen jogosultak tovább folytatni.”
III. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
14.      A luxemburgi állampolgárságú A. Dris, aki egy Belgiummal határos községben lakik, középiskolai tanulmányait egy Arlonban (Belgium) található oktatási intézményben folytatta.
15.      2022. július 5‑én sikeres orvosi és fogorvosi felvételi vizsgát tett. Mivel azonban a 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke értelmében nem minősülhetett „belföldi illetőségű diáknak”, vele szemben is alkalmazták a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó kvótát, és az átlagpontszáma alapján nem kapta meg a Francia Közösség valamely orvostudományi karára való felvételhez szükséges, a vizsga sikeres letételére vonatkozó igazolást.
16.      2022. szeptember 12‑én A. Dris keresetet nyújtott be a Conseil d’État‑hoz (államtanács), egyrészről a vizsgája sikeres letételére vonatkozó igazolást megtagadó – 2022. július 14‑én tudomására jutott – határozat végrehajtásának rendkívüli sürgősséggel történő felfüggesztése iránt, amely keresetét ez a bíróság 2022. szeptember 27‑i ítéletével elutasította, másrészről annak megsemmisítése iránt.
17.      Mivel A. Dris olyan luxemburgi állampolgár, aki Belgiumban található középfokú oktatási intézmény által kiállított certificat d’enseignement secondaire supérieurrel (felsőszíntű középiskolai bizonyítvány) rendelkezik, többek között úgy véli, hogy egyrészt hátrányos megkülönböztetést szenved el:
–        először is azokhoz a luxemburgi állampolgárokhoz képest, akik Luxemburgban található középfokú oktatási intézmény által kiállított középiskolai bizonyítvánnyal rendelkeznek, és akik emiatt az első ciklusú orvosi képzést a Francia Közösség valamely egyetemén folytathatják;
–        továbbá azon diákokhoz képest, akik Belgiumban található középfokú oktatási intézmény által kiállított certificat d’enseignement secondaire supérieurrel rendelkeznek, és akiknek – mivel a 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke értelmében belföldi illetőségűnek minősülnek – csak a felvételi vizsgát kell sikeresen teljesíteniük, anélkül, hogy a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó kvótát alkalmaznák rájuk, és
–        végül azon diákokhoz képest, akik a Luxemburgi Nagyhercegségben található középfokú oktatási intézmény által kiállított certificat d’enseignement secondaire supérieurrel rendelkeznek, és akiknek – mivel a 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke értelmében belföldi illetőségűnek minősülnek – csak a felvételi vizsgát kell sikeresen teljesíteniük, anélkül, hogy a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó kvótát alkalmaznák rájuk.
18.      Másodszor, A. Dris úgy véli, hogy a 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke, a 2017. március 29‑i rendelet 1., 6. és 17a. cikke, valamint a Francia Közösség és Luxemburg között létrejött Megállapodás sérti az EUMSZ 18. cikk első albekezdését és az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdését, mivel azok nem veszik figyelembe „a határmenti ingázó diákok helyzetét a felvételi vizsga rendszerének létrehozása és a luxemburgi diákok javára megállapított eltérés kialakítása során”.
19.      Konkrétabban, határmenti ingázó diák jogállását illetően A. Dris többek között úgy véli, hogy helyzete hasonló a 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke értelmében „belföldi illetőségűnek” minősülő diák helyzetéhez, mivel valamennyi iskolai tanulmányát Belgiumban végezte, és fő kötődései – azaz iskolán kívüli tevékenységei vagy baráti kapcsolatai – Belgiumban vannak. Hozzáteszi, hogy az uniós jog értelmében az uniós polgár nem részesülhet kedvezőtlen bánásmódban pusztán azért, mert élt a szabad mozgáshoz való jogával. Így a Bressol és társai ítéletre hivatkozva azt állítja, hogy a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó kvóta csak azon diákok tekintetében igazolható, akik még nem éltek a szabad mozgáshoz való jogukkal, de nem alkalmazható arra a diákra, aki – a szabad mozgáshoz való jogának gyakorlása folytán – már kötődik a Francia Közösséghez.
20.      A. Dris arra a következtetésre jut, hogy a lakóhelyre vonatkozó követelmény állampolgárságon alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetést valósít meg, és hozzáteszi, hogy a 2005. március 15–i Bidar ítélet(15) a valamely tagállamban tanulmányokat folytató diákot azonosnak tekinti az ugyanezen tagállamban lakóhellyel rendelkező személlyel. Nem kezelhető tehát másként, mint a fogadó tagállam diákjai, még akkor sem, ha nem rendelkezik lakóhellyel rendelkező jogállással.
21.      A. Dris azt is állítja, hogy a luxemburgi állampolgárságú, Belgiumban iskolába járó tanulók és a luxembourgi tartományban lakó belga tanulók ugyanazon nagy foglalkoztatási területen osztoznak, és hogy a képzett egészségügyi szakemberek e nagy foglalkoztatási terület és az érintett nagy régió szolgálatában fognak állni. A Luxembourg tartomány lakosai számára nyújtott egészségügyi ellátás nagy részét a Luxemburgi Nagyhercegség egészségügyi szolgáltatói adják. Hozzáteszi, hogy a szóban forgó belga határ menti terület súlyosan szenved az orvoshiánytól.
22.      A Francia Közösség kormánya vitatja ezeket az érveket, többek között arra hivatkozva, hogy egyrészt a határmenti ingázó diákok helyzete nem különbözik azon külföldi illetőségű személyek helyzetétől, akik Belgiumban található középfokú oktatási intézmény által kiállított certificat d’enseignement secondaire supérieurrel rendelkeznek. Másrészről az az érv, amely szerint a határmenti ingázó diák valószínűleg belga területen kínálja majd orvosi szolgáltatásait, nem fogadható el, mivel ez minden olyan külföldi illetőségű diákra érvényes, aki úgy dönt, hogy e tanulmányokat követően Belgiumban telepedik le, továbbá abból az előfeltevésből indul ki, hogy az orvosi egyetemi képzése végén a határmenti ingázó diákból „határmenti ingázó” orvos lesz, ami pusztán spekulatív jellegű.
23.      Egyébiránt a Bíróságnak az A. Dris által hivatkozott ítélkezési gyakorlata – amennyiben az a tanulmányokhoz nyújtott pénzügyi támogatásra és a szociális ellátásokra vonatkozó nemzeti szabályozásokra vonatkozik – nem releváns, mivel az alapeljárás a közegészségügyi követelmények által indokolt korlátozásokra vonatkozik.
24.      E körülmények között a Conseil d’État (államtanács, Belgium) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 18. cikk első albekezdését és az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdését – akár önmagában, akár az [EUMSZ] 165. cikk (1) bekezdésével és (2) bekezdésének második franciabekezdésével, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 14. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben –, hogy e rendelkezésekkel ellentétes a »külföldi illetőségű« diákokra vonatkozó olyan kvótarendszer, mint amelyet a [2006. június 16‑i] rendelet 1. cikke és a [2017. március 29‑i] rendelet 1., 6. és 17a. cikke vezetett be az orvosi egyetemi tanulmányokhoz való hozzáférés tekintetében a minőségi orvosi ellátás fenntartása, valamint a képzés során a felügyelet minőségére és a közegészségügy védelmére vonatkozó célkitűzések biztosítása érdekében azon külföldi illetőségű diákok magas arányára tekintettel, akik a teljes orvosi képzés befejeztével elhagyják a területet?”
25.      A. Dris, a belga kormány és az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket, és vett részt a 2026. január 14‑én tartott tárgyaláson, amelynek során válaszoltak a Bíróság által feltett, szóbeli választ igénylő kérdésekre.
IV.    Elemzés
26.      Mielőtt megvizsgálnánk az előterjesztő bíróság által lényegében arra vonatkozóan feltett kérdést, hogy ellentétes‑e az EUMSZ 18. cikk első albekezdésével és az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésével az olyan szabályozás, amely az orvosi tanulmányokhoz való hozzáférés tekintetében az e tanulmányokat megszervező tagállamban külföldi illetőségűnek minősülő diákok létszámára vonatkozóan kvótát határoz meg, álláspontom szerint előzetesen két elemet kell pontosítani.
A.      Előzetes észrevételek
27.      Egyrészt, ellentétben a Bizottságnak az írásbeli észrevételeiben szereplő, a tárgyaláson megismételt állításaival, úgy vélem, hogy a 2004/38 irányelv a jelen ügyben nem alkalmazható A. Dris belgiumi tartózkodási jogának megalapozására. Az említett irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében ugyanis „[a]z uniós polgárokat érvényes személyazonosító igazolvány vagy útlevél birtokában külön feltételek és más formai követelmények nélkül három hónapig megilleti a tartózkodás joga egy másik tagállam területén”. Önmagában az a tény, hogy valaki napközben, ott nem éjszakázva látogat el egy másik tagállamba, nem elegendő ahhoz, hogy ezen ideiglenes tartózkodási jog olyan jognak minősüljön, mint ami lehetővé teszi e polgár számára, hogy az említett irányelv 24. cikkének (1) bekezdésében előírt egyenlő bánásmód illesse meg. Ezenkívül e cikk (2) bekezdése kivételeket ír elő, többek között akként rendelkezik, hogy a fogadó tagállam nem „köteles a huzamos tartózkodási jog megszerzését megelőzően szociális segítséget nyújtani tanulmányok folytatásához, beleértve a szakképzést, amely segítség tanulmányi ösztöndíjat vagy diákhitelt biztosít a munkavállalókon, önálló vállalkozókon, e jogállásukat megtartó személyeken és családtagjaikon kívüli személyeknek”.
28.      Nem hiszem, hogy a Bressol és társai ítélettel(16) ellentétes következtetést lehetne levonni, amelyben a Bíróság arra szorítkozott, hogy a kérdést előterjesztő bíróságot annak vizsgálatára kérte, hogy egyes felperesek már azelőtt Belgiumban tartózkodtak‑e, mielőtt be akartak iratkozni az érintett képzések egyikére. Márpedig A. Dris luxemburgi állampolgársága és belföldi illetősége nem vitatott.
29.      Megállapítom, hogy a 2004/38 irányelv nem alkalmazható az alapeljárásban.
30.      Másrészt a Francia Közösség és Luxemburg között létrejött Megállapodás, amelyre a 2017. március 29‑i rendelet 17a. cikke hivatkozik, lényegében előírja, hogy a Luxemburgi Egyetem bizonyos számú diákja, akik luxemburgi középiskolai bizonyítvánnyal rendelkeznek, a Luxemburgi Egyetemen megkezdett első ciklusú orvosi képzésüket a Francia Közösség valamely egyetemén folytathatják, mivel a Luxemburgi Egyetem nem rendelkezik teljes körű orvosi képzési programmal.
31.      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy A. Dris nem felel meg az ezen egyetemközi együttműködéshez való hozzáférés feltételeinek, mivel nem rendelkezik a Luxemburgi Nagyhercegség középfokú oktatási intézménye által kiállított középiskolai bizonyítvánnyal, és nem kezdett meg orvosi tanulmányokat a Luxemburgi Egyetemen.
32.      Márpedig az alapeljárás tárgya a vizsgabizottság azon határozatának megsemmisítése iránti kereset, amelyben A. Dristől megtagadták a vizsga sikeres letételére vonatkozó igazolás kiállítását, miután alkalmazták vele szemben a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó kvótarendszert. Ennélfogva az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés véleményem szerint hipotetikus annyiban, amennyiben az a 2017. március 29‑i rendelet 17a. cikkére vonatkozik.
B.      Az ügy érdeméről
33.      Az ügy érdemével kapcsolatban arra kell emlékeztetni, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely egyes állampolgárait pusztán azért hozza hátrányos helyzetbe, mert éltek a más tagállamban való szabad mozgás és tartózkodás jogával, az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében valamennyi uniós polgár számára elismert szabadságok korlátozását jelenti,(17) különösen az oktatás területén.(18)
34.      A Bressol és társai ítéletben a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve nem csupán az állampolgárságon alapuló, nyílt hátrányos megkülönböztetést, hanem a hátrányos megkülönböztetés valamennyi leplezett formáját is tiltja, ezek ugyanis más megkülönböztető ismérvek alkalmazásával valójában ugyanahhoz az eredményhez vezetnek.(19) Így a nemzeti jog valamely rendelkezése közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek tekintendő – kivéve ha azt objektív okok igazolják, és ha arányos az elérni kívánt céllal –, amennyiben jellegénél fogva inkább a más tagállamok állampolgárait érintheti, mint az adott tagállam saját állampolgárait, következésképpen fennáll annak a veszélye, hogy különösen ez előbbieket hozza hátrányosabb helyzetbe.
(20)
35.      Egyébiránt ebben az ítéletben a Bíróság pontosította, hogy a tagállamok választhatnak olyan oktatási rendszert, amely a hallgatók kiválasztásán alapul, feltéve, hogy az nem alkalmaz hátrányos megkülönböztetést.(21)
36.      A jelen ügyben a szóban forgó rendeletek a diákok lakóhelyétől függően eltérő kiválasztási módokat állapítanak meg, és e fogalmat számos kritérium alapján határozzák meg. A külföldi illetőségű diákok esetében előfordulhat, hogy a felvételi vizsga sikeres teljesítése nem elegendő ahhoz, hogy Belgiumban bejussanak az orvosi képzésre. Ha ugyanis ezek a diákok a felvételi vizsgát sikeresen teljesítő diákok összlétszámának több mint 30%‑át teszik ki, az eredményeik alapján rangsorolják őket, oly módon, hogy azon külföldi illetőségű diákok aránya, akik részére kiállítják az orvosi tanulmányokhoz való hozzáféréshez szükséges, a vizsga sikeres letételére vonatkozó igazolást, a felvételi vizsgát sikeresen teljesítő diákok összlétszámának 30%‑ára korlátozódik.(22) Ezzel szemben a felvételi vizsgát sikeresen teljesítő belföldi illetőségű diákok a vizsga sikeres letételére vonatkozó igazolást számuktól függetlenül mind megkapják.
37.      E nemzeti szabályozás tehát eltérően kezeli a belföldi és a külföldi illetőségű diákokat. Márpedig a lakóhelyre vonatkozó olyan feltételt, mint amelyről az alapeljárásban szó van, az adott állam állampolgárai, akiknek lakóhelye általában Belgiumban van, könnyebben teljesítik, mint a más tagállamok állampolgárai, akiknek lakóhelye gyakran másik tagállamban található.(23) Az ilyen eltérő bánásmód a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog korlátozásának minősül.
38.      A Bíróság következetes ítélkezési gyakorlata szerint a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog korlátozása csak akkor igazolható az uniós jogra tekintettel, ha az közérdekű objektív megfontolásokon alapul, az érintett személyek állampolgárságától független, és a nemzeti jog által jogszerűen megállapított célkitűzéssel arányos.(24)
39.      A Bressol és társai ítélet számos támpontot adott az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megválaszolásához. Így a Bíróság elfogadta, hogy a „minőségi, kiegyensúlyozott és mindenki számára hozzáférhető orvosi ellátás fenntartására” irányuló cél igazolható, amennyiben e cél hozzájárul a magas szintű közegészség‑védelem megvalósításához,(25) különösen a képzés során a felügyelet minőségének biztosítása által.(26) Ennek érdekében emlékeztetett a kérdést előterjesztő bíróság annak elemzésére vonatkozó hatáskörére, hogy a nemzeti szabályozás alkalmas‑e ezen cél megvalósításának biztosítására, illetve nem haladja‑e meg az e cél megvalósításához szükséges mértéket.(27) Annak érdekében, hogy a nemzeti bíróságnak hasznos válaszokat adjon,(28) a Bíróság három lépcsős érvelést határoz meg.
40.      Először is, a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy ténylegesen fennállnak‑e a közegészség védelmét érintő veszélyek,(29) annak pontosításával, hogy a tagállam anélkül hozhat védőintézkedéseket, hogy meg kellene várnia, hogy ténylegesen hiány legyen egészségügyi szakemberekből, vagy az oktatás minőségét érintő veszélyek megvalósuljanak.(30) Emellett a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak e veszélyek fennállását egy olyan számszerű elemzés elvégésével kell bizonyítaniuk, amely figyelembe veszi először is azt, hogy a Francia Közösség valamely intézményében elvégzett középfokú tanulmányaik befejezését tanúsító belga oklevelet szerzett külföldi illetőségű diákok csoportja milyen hatást gyakorol az annak garantálására irányuló célra, hogy a Francia Közösségben elegendő számú szakember álljon rendelkezésre. Továbbá tekintettel kell lennie arra a lehetőségre is, hogy belföldi illetőségű diákok úgy döntenek, hogy a tanulmányaik végeztével a Belga Királyságtól eltérő tagállamban gyakorolják foglalkozásukat. Végül ennek az elemzésnek figyelembe kell vennie az olyan személyeknek a Francia Közösség területére történő lehetséges letelepedését, akik az orvosi hivatás gyakorlása céljából folytatott tanulmányaikat nem ezen a területen végezték.(31)
41.      Az említett elemzés keretében figyelembe lehet venni azt is, hogy a Francia Közösség és Luxemburg közötti Megállapodás 1. cikke értelmében lehetőség van a szakmai gyakorlatok egészének vagy egy részének a Luxemburgi Nagyhercegség kórházi intézményeiben történő elvégzésére is.
42.      Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság, ha úgy ítéli meg, hogy a közegészség védelmét érintő veszélyek igazolhatóak, akkor a hatáskörrel rendelkező hatóságok által szolgáltatott adatok alapján meg kell ítélnie, hogy az alapeljárásban szóban forgó szabályozást alkalmasnak lehet‑e tekinteni arra, hogy biztosítsa a közegészség védelmére irányuló cél megvalósulását.(32)
43.      Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy az A. Dris esetében alkalmazott, lakóhelyre vonatkozó kritériumon alapuló kvóta hozzájárul‑e ehhez a célhoz.
44.      Vita tárgyát képezte ugyanis, hogy melyik az a kritérium, amelyen a külföldi illetőségű diákok felsőfokú tanulmányokhoz való hozzáférésére alkalmazott kvótarendszer alapulhat. Így a Bizottság elfogadta, hogy az egyetlen kritérium az, hogy a középfokú tanulmányok befejezését tanúsító oklevelet melyik tagállamban szerezték meg, és 2017 májusában lezárta(33) az Ausztria ellen 2007. január 24‑én megindított kötelezettségszegési eljárást.(34) Ezzel szemben a tárgyaláson a Bizottság jelezte, hogy EU Pilot eljárás formájában új eljárás indult a Belga Királyság ellen a külföldi illetőségű diákok orvosi tanulmányokhoz való hozzáférésére vonatkozó, a diák lakóhelyén alapuló kvótarendszer miatt, és hogy ahhoz mellékelték A. Dris 2023‑ban benyújtott panaszát is.
45.      Bár a lakóhelyre vonatkozó kritérium értelmezhető úgy, hogy annak célja az orvosi tanulmányokhoz való hozzáférés korlátozása és az egyetemi „turizmus” elkerülése, amelynek célja hogy valaki a tanulmányait olyan tagállamban végezze, ahol az e tanulmányokhoz való hozzáférés kevésbé szigorú, mint más tagállamokban, azzal a szándékkal, hogy a hivatását majd egy másik tagállamban gyakorolja, azonban A. Dris esete azt mutatja, hogy ez az egyetlen kritérium önmagában bizonyos helyzetekben nem megfelelő.
46.      Így, mivel A. Dris középfokú tanulmányait teljes egészében Belgiumban végezte, amelyek végén középfokú tanulmányokat lezáró bizonyítványt szerzett, idejének nagy részét ebben a tagállamban töltötte, ami hozzájárult ahhoz, hogy baráti kapcsolatokat alakítson ki a többi diákkal, és bekapcsolódjon az arloni iskolán kívüli tevékenységekbe. Mivel egy gyermek életét nagymértékben meghatározza az iskoláztatása és az iskolán kívüli tevékenységei, úgy tekinthető, hogy Belgiumhoz való kötődése egyenértékű a nemzeti jogszabályok értelmében vett belföldi illetőségű személyéével.
47.      A külföldi illetőségű diákoknak nyújtandó pénzbeli ellátások odaítélésére alkalmazandó kritériumról szóló hasonló vitát a Bíróság már korábban eldöntött.
48.      E tekintetben(35) a Bíróság már kimondta, hogy a középfokú tanulmányok befejezését tanúsító oklevél megszerzésének helyére vonatkozó egyedüli feltétel túlzottan általános és kizárólagos jellegű, és hogy egy ilyen feltétel túlzott jelentőséget tulajdonít egy olyan tényezőnek, amely az áthidaló járadék kérelmezője és a földrajzi munkaerőpiac közötti valós és tényleges kötelék szempontjából nem szükségszerűen jellemző.(36)
49.      E tekintetben a Bíróság úgy vélte, hogy abból a tényből, hogy egy diák középfokú tanulmányainak jelentős részét valamely tagállamban végezte, az következik, hogy ez a diák valós kapcsolatot létesített ezen állam társadalmával.(37) A Bidar ítélet alapjául szolgáló ügyben a fogadó tagállam társadalmába történő elégséges integráció garanciája azokból a feltételekből következett, amelyek előírják, hogy a diák korábbi lakóhelye a fogadó tagállam területén legyen.(38) Márpedig a Bíróság megállapította, hogy az ebben az ügyben szóban forgó szabályozás, amely olyan támogatott hitel formájában nyújtott támogatásra vonatkozott, amelyet csak a nemzeti területen letelepedett diákok részére nyújtottak, lehetetlenné tette más tagállamok állampolgárai számára e feltétel teljesítését, tekintet nélkül a fogadó tagállam társadalmába való beilleszkedésük mértékére. Következésképpen a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az ilyesfajta bánásmódot nem lehet az említett szabályozás jogos célja által igazolt bánásmódnak tekinteni.(39)
50.      Úgy vélem, hogy a „kötődés” e fogalma hasznos lehet olyan helyzetek figyelembevételéhez, amelyekben azok az uniós polgárok, akik valamely másik tagállamban folyó oktatásban való – középfokú tanulmányok befejezését igazoló oklevéllel igazolt – részvételük érdekében éltek a szabad mozgáshoz való jogukkal, de ott lakóhellyel nem rendelkeznek, eltérő bánásmódban részesülnek, mint az e tagállamban lakóhellyel rendelkező uniós polgárok. Ez a kötődés – a felvételi vizsga időpontjában történő esetenkénti elemzés elkerülése érdekében – kifejeződhetne a középfokú tanulmányokat lezáró bizonyítvány megszerzését közvetlenül megelőző években Belgiumban megvalósult iskoláztatás bizonyos időtartamára vonatkozó követelményben. Ennélfogva az egyetemi turizmustól való félelem eloszolhatna azon fiatal uniós polgárok vonatkozásában, akik olyan életkorban folytattak Belgiumban tanulmányokat, amikor a pályaválasztás még nem dől el.
51.      Ezért úgy vélem, hogy a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó, immár az orvosi tanulmányokra előírt kvótarendszer vitatható a közegészségügyi cél megvalósításának biztosítására való alkalmasságát illetően, különösen azzal kapcsolatban, hogy az A. Dris‑vel azonos helyzetben lévő diákok számának korlátozása ténylegesen emeli‑e azon diplomások számát, akik idővel készek lesznek arra, hogy biztosítsák a Francia Közösségben az egészségügyi ellátást.(40)
52.      Harmadszor, mindenesetre a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás, amennyiben nem tekinti a 2006. június 16‑i rendelet 1. cikke értelmében vett „belföldi illetőségű” személyekkel azonosnak azokat a diákokat, akik A. Dris‑hez hasonlóan középiskolai tanulmányaik nagy részét Belgiumban végezték, amelyek végén középfokú tanulmányokat lezáró bizonyítványt szereztek, miközben Luxemburgban rendelkeztek lakóhellyel, nem haladja‑e meg az említett cél eléréséhez szükséges mértéket, vagyis, hogy nem léteznek‑e más, kevésbé korlátozó intézkedések, amelyekkel e cél elérhető.(41)
53.      Szintén a felsőfokú tanulmányokhoz nyújtott pénzügyi támogatás témakörében a Bíróság – a jelen indítvány előző pontjában említett arányossági teszt alkalmazásával – elismerte, hogy a lakóhelyre vonatkozó feltétel nem feltétlenül az egyetlen jellemzője az érdekelt és az említett tagállam közötti kapcsolat valós szintjének, és ennélfogva túlságosan kizáró jellegű.(42) A Giersch és társai ítéletben ugyanis a Bíróság kimondta, hogy „annak észszerű valószínűsége, hogy a támogatásban részesülők visszatérnek Luxemburgba, és rendelkezésre állnak e tagállam munkaerőpiacán annak érdekében, hogy hozzájáruljanak ez utóbbi gazdasági fejlődéséhez, az érintett hallgató előzetes tartózkodására vonatkozó feltételen kívüli más tényező útján is biztosítható”.(43) Ebben az ítéletben a Bíróság elismerte, hogy figyelembe lehet venni azt a tényt, hogy a diák egy olyan tagállammal határos valamely tagállamban él – egyedül vagy a szüleivel –, amelyben a szülei jelentős ideje dolgoznak.(44)
54.      Meg kell állapítani, hogy a Bidar ítélet, valamint a Giersch és társai ítélet, amelyek nem a felsőoktatási képzéshez való hozzáférésre vonatkoznak, az ilyen tanulmányok folytatásához nyújtott pénzügyi támogatásokkal foglalkoznak. Mindazonáltal – a fogadó tagállam társadalmához fűződő valós kapcsolat vagy valódi fokú kötődés értelmében vett – beilleszkedés e kritériuma, ahogyan azt az említett ítéletek értelmezik, alkalmas lehet arra, hogy biztosítsa a szabad mozgáshoz való jog hatékony érvényesülését az oktatás területén, amennyiben az nem jár együtt állandó tartózkodással abban a tagállamban, ahol a középfokú tanulmányokat folytatják, és a középfokú tanulmányok befejezését tanúsító oklevelet megszerzik, ami jellemző a határmenti területeken. Bentlakásos iskolában tanuló diákok esetében a kötődés még erősebb lenne.
55.      Emellett az A. Dris‑éhez hasonló helyzetekben a határokon átnyúló helyzethez kapcsolódó földrajzi közelség nem akadályozza meg a munkavállalási célú letelepedést az érintett régió munkaerőpiaci térségében, amely – még ha a határ luxemburgi oldalán is található – a luxemburgi és belga betegek javát is szolgálhatja. Létezik ugyanis egy, a határon átnyúló egészségügyi ellátást szabályozó irányelv,(45) amellyel kapcsolatban a határon átnyúló ellátások költségei visszatérítésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat alakult ki.(46) Ezen túlmenően a Francia Közösség az egészségügyi szakemberek hiányával szembesülve foglalkoztatási támogatásokat vezetett be azzal a céllal, hogy fiatal szakembereket vonzzon a régióba a személyi állomány növelése érdekében.(47)
56.      Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság a kérdést előterjesztő bíróság részére azt a választ adja, hogy az EUMSZ 18. és EUMSZ 21. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem tekinti azonosnak a belga illetőségű személyekkel azokat a diákokat, akik középiskolai tanulmányaik egészét vagy nagy részét Belgiumban végezték, amelyek végén középfokú tanulmányokat lezáró bizonyítványt szereztek, miközben egy másik tagállamban rendelkeztek lakóhellyel, abból a célból, hogy korlátozza a felsőoktatási intézményekben folyó orvosi képzésekre első alkalommal beiratkozni jogosult külföldi illetőségű diákok számát.
V.      Végkövetkeztetés
57.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Conseil d’État (államtanács, Belgium) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
Az EUMSZ 18. és EUMSZ 21. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem tekinti azonosnak a belga illetőségű személyekkel azokat a diákokat, akik középiskolai tanulmányaik egészét vagy nagy részét Belgiumban végezték, amelyek végén középfokú tanulmányokat lezáró bizonyítványt szereztek, miközben egy másik tagállamban rendelkeztek lakóhellyel, abból a célból, hogy korlátozza a felsőoktatási intézményekben folyó orvosi képzésekre első alkalommal beiratkozni jogosult külföldi illetőségű diákok számát.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      Lásd: a luxemburgi egyetem létrehozásáról szóló, 2003. augusztus 12–i törvény (Mémorial A 149., 2990. o.), amely 2003. október 10–én lépett hatályba. A Luxemburgi Egyetem átvette az addig a Centre Universitaire de Luxembourg, az Institut Supérieur de Technologie, az Institut Supérieur d’Études et de Recherches Pédagogiques és az Institut d’Études Éducatives et Sociales által nyújtott képzéseket (lásd e törvény 54–57. cikkét).
3      Az egyes államokba felvett hallgatók számának részletes ismertetését lásd a Luxemburgi Egyetem honlapján: https://www.uni.lu/fstm‑fr/study‑programs/bachelor‑en‑medecine/universites‑partenaires/.
4      E „Bachelor” képzés felvételi kritériumait lásd a Luxemburgi Egyetem honlapján: https://www.uni.lu/fstm‑fr/study‑programs/bachelor‑en‑medecine/.
5      Lásd a Luxemburgi Egyetem szakorvosi képzései szervezéséről szóló, 2020. július 31‑i törvény (Mémorial A 662) alapjául szolgáló törvényjavaslat indokolását, amely a következő internetcímen érhető el: https://wdocs‑pub.chd.lu/docs/Dossiers_parlementaires/7531/20250515_Dep%C3%B4t.pdf (3. o.).
6      A továbbiakban: Francia Közösség.
7      Moniteur belge, 2006. július 6., 34055. o.
8      A továbbiakban: 2006. június 16‑i rendelet.
9      C‑73/08, a továbbiakban: Bressol és társai ítélet, EU:C:2010:181.
10      Aláírva Brüsszelben, 2017. július 17‑én (a továbbiakban: a Francia Közösség és Luxemburg közötti megállapodás). E megállapodást hatályon kívül helyezte és felváltotta a Luxemburgi Nagyhercegség kormánya és a Francia Közösség között létrejött, az orvosi képzések terén folytatott egyetemi együttműködésről szóló, 2022. január 4‑én Luxemburgban megkötött külön megállapodás, amely az alapügy tényállásának időpontjában még nem volt hatályban.
11      Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.).
12      Moniteur belge, 2017. április 14., 51063. o.
13      A továbbiakban: 2017. március 29‑i rendelet.
14      Moniteur belge, 2013. december 18., 99347. o.
15      C‑209/03, a továbbiakban: Bidar ítélet, EU:C:2005:169.
16      Lásd: Bressol és társai ítélet (34., 37. és 39. pont).
17      Lásd: 2025. január 16‑i Ministarstvo financija (Erasmus+ ösztöndíj) ítélet (C‑277/23, EU:C:2025:18, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      Lásd: 2025. január 16‑i Ministarstvo financija (Erasmus+ ösztöndíj) ítélet (C‑277/23, EU:C:2025:18, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19      Lásd: Bressol és társai ítélet (40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Lásd: Bressol és társai ítélet (41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Lásd: Bressol és társai ítélet (29. pont).
22      Lásd a 2017. március 29‑i rendelet 6. cikkének (2) bekezdését.
23      Lásd: Bressol és társai ítélet (45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      Lásd: 2025. január 16‑i Ministarstvo financija (Erasmus+ ösztöndíj) ítélet (C‑277/23, EU:C:2025:18, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25      Lásd: Bressol és társai ítélet (62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26      Lásd: Bressol és társai ítélet (54. és 67. pont).
27      Lásd: Bressol és társai ítélet (63. és 64. pont).
28      Lásd: Bressol és társai ítélet (65. pont).
29      Lásd: Bressol és társai ítélet (66–74. pont).
30      Lásd: Bressol és társai ítélet (70. pont).
31      Lásd analógia útján: Bressol és társai ítélet (73. pont). A Cour constitutionnelle (alkotmánybíróság) a 2011. május 31‑i 89/2011. sz. ítéletében levonta a következtetéseket a Bressol és társai ítéletből, amikor az akkor vitatott szabályozás által érintett valamennyi szakot a Bíróság által javasolt kritériumok fényében elemezte. Így a külföldi illetőségű diákok létszámára vonatkozó kvóta a gyógytornász képzések és az állatorvosi tanulmányok tekintetében indokolt volt, de azt nem ismerték el igazolhatónak hét másik képzés tekintetében, amelyeket – a nemzeti bíróság által a Bíróság iránymutatásaira tekintettel végzett elemzés alapján – nem érintett a diplomás szakembereik olyan mértékű hiánya, amely tényleges kockázatott jelentett volna a közegészségügyre nézve. Következésképpen a Belga Királyság megszüntette a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó e kvótarendszer alkalmazását a kilenc szak közül abban a hétben, amelyek tekintetében nem állt fenn tényleges közegészségügyi kockázat.
32      Lásd: Bressol és társai ítélet (75. pont).
33      Lásd a Bizottság sajtóközleményét, amely a következő internetcímen érhető el: https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_17_1282.
34      Lásd az INFR(1998)2308. sz. eljárást és a Bizottság 2007. január 24‑i, „A diákok szabad mozgása: a Bizottság felszólító levelet küld Ausztriának és Belgiumnak” címet viselő sajtóközleményét, amely a következő internetcímen érhető el: ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/fr/ip_07_76.
35      A Bizottság által Ausztria tekintetében a külföldi illetőségű diákokra vonatkozó kvótarendszer tárgyában képviselt állásponttal ellentétben (lásd a jelen indítvány 44. pontját).
36      Lásd: 2002. július 11‑i D’Hoop ítélet (C‑224/98, EU:C:2002:432, 39. pont).
37      Lásd: Bidar ítélet (62. pont).
38      Lásd: Bidar ítélet (60. pont).
39      Lásd: Bidar ítélet (61. pont).
40      Lásd: Bressol és társai ítélet (76. pont).
41      Lásd: Bressol és társai ítélet (77. pont).
42      Lásd: 2013. június 20‑i Giersch és társai ítélet (C‑20/12, a továbbiakban: Giersch és társai ítélet, EU:C:2013:411, 73. pont).
43      Lásd: Giersch és társai ítélet (77. pont).
44      Lásd: Giersch és társai ítélet (78. pont).
45      A határon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló, 2011. március 9‑i 2011/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 88., 45. o.).
46      Lásd például: 2025. szeptember 4‑i Casa Judeţeană de Asigurări de Sănătate Mureș és társai ítélet (C‑489/23, EU:C:2025:651).
47      Lásd e tekintetben a Luxemburg tartományban dolgozó ápolókat illetően: https://www.province.luxembourg.be/actualites/subvention‑infirmier.