62003CJ0356_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑356/03. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesgerichtshof (Németország) a Bírósághoz 2003. augusztus 18‑án érkezett 2003. július 9‑i határozatával terjesztett elő az előtte
Elisabeth Mayer
és
a Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: P. Jann tanácselnök, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues (előadó), K. Schiemann és Juhász E. bírák,
főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
hivatalvezető: R. Grass,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
– E. Mayer, önmaga képviseletében,
– a Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder képviseletében J. Kummer Rechtsanwalt,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében N. Yerrell és H. Kreppel, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2004. szeptember 9‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK‑Szerződés 119. cikke (az EK‑Szerződés 117–120. cikke helyébe az EK 136–143. cikk lépett); az 1996. december 20‑i 96/97/EK tanácsi irányelvvel (HL L 46., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 232 o.) módosított, a férfiak és a nők közti egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerekben történő megvalósításáról szóló, 1986. július 24‑i 86/378/EGK tanácsi irányelv (HL L 225., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 232.o.) 6. cikke (1) bekezdése g) pontjának; valamint a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1992. október 19‑i 92/85/EGK tanácsi irányelv (tizedik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében) (HL L 348., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 110. o.) 11. cikke 2. pontja a) alpontjának értelmezésére irányul.
2. A kérelmet az Elisabeth Mayer és a Versorgungsanstalt des Bundes und der Länder (a Szövetségi Köztársaság és a tartományok nyugdíjpénztára, a továbbiakban: VBL) közötti perben terjesztették elő, amelynek tárgya a szülési szabadság időszakainak egy biztosítási járadékra való jogosultság megállapításakor történő figyelembevétele volt.
A jogi háttér
A – A közösségi rendelkezések
3. A 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelv 2. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen szól:
„(1) A »foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerek« olyan, a 79/7/EGK irányelv hatálya alá nem tartozó rendszereket jelentenek, amelyek célja, hogy valamely vállalkozásban vagy vállalkozások csoportjában, gazdasági ágazatban, foglalkoztatási ágazatban vagy ágazatok csoportjában akár alkalmazottként, akár önálló vállalkozóként tevékenykedő munkavállalóknak olyan ellátásokat biztosítsanak, amelyek a törvény által szabályozott kötelező érvényű szociális biztonsági rendszerek által biztosított ellátásokat kívánják kiegészíteni vagy helyettesíteni, akár kötelező, akár választható az ilyen rendszerekben való tagság.
(2) Ezen irányelv hatálya nem terjed ki:
a) az önálló vállalkozók egyéni szerződéseire;
b) az önálló vállalkozók kizárólag egy taggal rendelkező rendszereire;
c) bérből és fizetésből élő munkavállalók esetében azokra a biztosítási szerződésekre, amelyeknél a munkáltató nem szerződő fél;
d) a foglalkoztatási rendszerek tagjainak felkínált választási lehetőségekre, amelyek:
– kiegészítő ellátásokat, vagy
– az önálló vállalkozók részére a rendes ellátások folyósításának kezdő időpontjának a megválasztását, vagy különféle ellátások közötti választást biztosítanak;
e) az olyan foglalkoztatási rendszerekre, amelyekben az ellátásokat a munkavállalók önkéntes hozzájárulásai fedezik.”
4. Ugyanezen irányelv 4. cikke szerint:
„Ezen irányelvet kell alkalmazni:
a) azokra a foglalkoztatási rendszerekre, amelyek a következő kockázatok ellen nyújtanak védelmet:
– betegség,
– rokkantság,
– idős kor, beleértve a korkedvezményes nyugdíjat,
– munkahelyi balesetek és foglalkozási megbetegedések,
– munkanélküliség;
b) azok a foglalkoztatási rendszerek, amelyek egyéb pénzbeli vagy természetbeli szociális ellátásokat, különösen a túlélő hozzátartozói ellátásokat és a családi támogatásokat biztosítják, ha az ilyen ellátásokat az alkalmazottnak fizetik ki, mert azok a munkáltató által a munkavállalónak a munkaviszonyára tekintettel fizetett díjazás részét képezik.”
5. A 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelv 6. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Az egyenlő bánásmód elvével ellentétes rendelkezések közé azok a rendelkezések tartoznak, amelyek a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással, akár közvetlenül, akár közvetetten a nemre tekintettel:
[…]
g) felfüggesztik a jogosultságok fenntartását vagy megszerzését a szülési szabadság vagy egyéb, jogszabályban vagy megállapodásban biztosított, a munkáltató által fizetett, családi okokból igénybevett szabadság idejére;
[…]”.
6. A 96/97 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Minden, a bérből és fizetésből élő munkavállalók tekintetében ezen irányelv végrehajtását célzó intézkedésnek rendelkeznie kell azon ellátásokról, amelyek az 1990. május 17-ét követő foglalkoztatási időszakokból származnak, és visszamenőleg érvényesek addig az időpontig […]”.
7. A 92/85 irányelv 11. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Annak biztosítása érdekében, hogy a 2. cikkben meghatározott munkavállalók – az ebben cikkben elismert – egészség- és biztonságvédelmi jogaikat gyakorolhassák, rendelkezni kell arról, hogy:
[…]
2. a 8. cikkben említett esetben biztosítsák az alábbiakat:
a) a 2. cikkben meghatározott munkavállalók munkaviszonyhoz kapcsolódó, az alábbi b) pontban említetteken kívüli jogait;
b) a 2. cikkben meghatározott munkavállalók munkabérének védelmét, illetve a megfelelő ellátáshoz való jogosultságát;
[…]”.
8. A 92/85 irányelvet, annak 14. cikke (1) bekezdésének értelmében, a tagállamoknak az elfogadásától számított két éven belül, vagyis legkésőbb1994. október 19‑ig kellett végrehajtaniuk.
B – A nemzeti rendelkezések
9. A VBL alapszabálya 2000. december 31‑ig hatályos változata 29. §‑ának (1) és (7) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„(1) A munkáltató köteles havonta járulékot fizetni, amelynek összege megegyezik a biztosított által kapott, a kiegészítő nyugdíjrendszer vonatkozásában járulékköteles jövedelemnek ((7) bekezdés) – ideértve a 76. § (1) bekezdése a) pontjának alkalmazásával a biztosított által kötelező jelleggel kapott hozzájárulást – a 76. § alapján megállapított hányadával.
[…]
(7) A kiegészítő nyugdíjrendszer vonatkozásában járulékköteles jövedelem – e törvény eltérő rendelkezése hiányában – a kötelező öregségi biztosítási rendszerbe fizetendő járulékra vonatkozó rendelkezésekben meghatározott, a referenciaidőszakban kapott adóköteles jövedelem. […]”
10. Az említett alapszabály 44. §‑a (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen szólt:
„A biztosítási járadék havi mértéke […] azon – a kiegészítő nyugdíjrendszer vonatkozásában járulékköteles – jövedelem összegének 0,03125%‑a, amely után az 1977. december 31‑től a biztosítási járadék folyósításának kezdetéig (62. §) tartó időszakban a járulékot megfizették.”
11. A Mutterschutzgesetz (a keresőtevékenységet folytató anyák védelméről szóló törvény) 13. §‑a (2) bekezdésének értelmében:
„13. § – Anyasági támogatás
[…]
(2) Azok a kötelező betegbiztosítási pénztárhoz nem tartozó nők, akik a 3. § (2) bekezdése szerinti szülési szabadság kezdetekor munkaviszonyban állnak, vagy bedolgozóként foglalkoztatottak, a 3. § (2) bekezdésében és a 6. § (1) bekezdésében meghatározott szülési szabadság idejére, valamint a szülés napjára az állam által – a Reichsversicherungsordnung-ban szereplő anyasági támogatásokra irányadó rendelkezések megfelelő alkalmazásával – fizetendő, legfeljebb 210 euró összegű anyasági támogatásra jogosultak. A támogatást az érintett nőknek – kérelmükre – a Bundesversicherungsamt (szövetségi biztosítási hivatal) folyósítja. […]”
12. A Mutterschutzgesetz 14. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„14. § – Anyaságitámogatás-kiegészítés
(1) A […] alapján anyasági támogatásra jogosult nők munkaviszonyuk ideje alatt a 3. § (2) bekezdésében és a 6. § (1) bekezdésében meghatározott szülési szabadság idejére, valamint a szülés napjára munkáltatói kiegészítésre jogosultak, amelynek mértéke: 13 euró és a napi átlagbér különbözetének törvényben meghatározott levonásokkal csökkentett összege […]”.
13. Az Einkommensteuergesetz (a jövedelemadóról szóló törvény) 3. §‑a 1. pontjának d) alpontja értelmében:
„3. §	 Mentes az adó alól […]
1. d) a Mutteschutzgesetz alapján kapott anyasági támogatás, […], a Mutteschutzgesetz alapján kapott anyaságitámogatás-kiegészítés […].”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
14. Elisabeth Mayer, aki jelenleg önálló ügyvédi tevékenységet folytat, 1990. január 1‑je és 1999. szeptember 30‑a között Rajna‑Pfalz tartomány (Németország) közszolgálatában dolgozott, és kötelező jelleggel tagja volt a VBL-nek. 1992. december 16‑tól 1993. április 5‑ig, valamint 1994. január 17‑től április 22‑ig jogszabályban biztosított szülési szabadságon volt.
15. A Mayer asszonnyal azonos helyzetben lévő biztosított által kapott biztosítási járadék összege a VBL alapszabálya 44. §‑a (1) bekezdése első mondatának a) pontja szerint azon – a kiegészítő nyugdíjrendszer vonatkozásában járulékköteles – jövedelem összegének bizonyos százaléka, amely után a járulékot megfizették. Az említett alapszabály 29. §‑a (1) bekezdésének értelmében a munkáltató köteles havi járulékot fizetni, amelynek összege a kiegészítő nyugdíjrendszer vonatkozásában járulékköteles jövedelem összegének bizonyos hányada. Ez a jövedelem az említett 29. § (7) bekezdése értelmében adóköteles jövedelemnek számít.
16. Szülési szabadságai idején E. Mayer, aki egy magán betegbiztosítási pénztár tagja volt, az állam által a Mutterschutzgesetz 13. §‑ának (2) bekezdése alapján fizetett anyasági támogatásban, valamint a Mutterschutzgesetz 14. §‑ának (1) bekezdése alapján járó anyaságitámogatás-kiegészítésben részesült; ez utóbbit, melynek összege megfelel az állam által fizetett támogatás és az utolsó nettó illetmény különbözetének, a munkáltató fizette. Ez a munkáltatói ellátás az Einkommensteuergesetz 3. §‑a 1. pontjának d) alpontja szerint mentes az adó alól. Szülési szabadságai alatt E. Mayernek tehát nem volt olyan, a VBL alapszabálya 29. §‑ának (7) bekezdése értelmében vett, a kiegészítő nyugdíjrendszer vonatkozásában járulékköteles jövedelme, amely után munkáltatójának az említett alapszabály 29. §‑ának (1) bekezdése alapján havi járulékokat kellett volna fizetnie a VBL-nek. Ennek következtében az E. Mayert illető biztosítási járadék összegének kiszámításakor a VBL kizárólag azon ellátásokat vette figyelembe, amelyeket E. Mayer munkáltatójától a szülési szabadságai alatt kapott.
17. E. Mayer kérelmezte, hogy a VBL által működtetett kiegészítő nyugdíjrendszerben szerzett biztosítási járadékra való jogosultságának kiszámításakor vegyék figyelembe szülési szabadságainak idejét.
18. Az eljáró bíróságok elutasították E. Mayernek a VBL-lel szemben benyújtott keresetét. Ezt követően E. Mayer felülvizsgálati kérelemmel fordult a Bundesgerichtshofhoz és indítványozta, hogy az ügyet előzetes döntéshozatal céljából utalják a Bíróság elé.
19. A Bundesgerichtshof álláspontja szerint a 92/85 irányelv 11. cikke 2. pontjának a) alpontja nem alkalmazható a jelen ügyben, mivel E. Mayer utolsó szülési szabadsága a tagállamok számára az irányelv végrehajtására megszabott átültetési határidő letelte előtt véget ért. Mindazonáltal a Bundesgerichtshof úgy véli, hogy az egyenlő bánásmódnak a 86/378 irányelvben – különösen annak 6. cikke (1) bekezdésének g) pontjában meghatározott – elvébe ütközik az, hogy E. Mayer szülési szabadságainak idejét nem vették figyelembe. Végül a kérdést előterjesztő b íróság szerint az is lehetséges, hogy sérül az EK‑Szerződés 119. cikke, amely kimondja azt az elvet, hogy a férfi és a női munkavállalók egyenlő munkáért egyenlő díjazást kapjanak.
20. A Bundesgerichtshof – mivel álláspontja szerint felmerült annak lehetősége, hogy az alkalmazandó nemzeti szabályozás összeegyeztethetetlen a közösségi joggal – felfüggesztette az eljáráát, és a következő előzetes döntéshozatal iránti kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1) Az EK‑Szerződés 119. cikke (jelenleg, a módosítást követően, EK 141. cikk) és/vagy a 92/85 irányelv 11. cikke 2. pontjának a) alpontja és a 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontja megtiltja‑e olyan – mint a jelen ügyben érintett – kiegészítő nyugdíjrendszer olyan alapszabályi rendelkezéseinek alkalmazását, amelyek alapján egy női munkavállaló a jogszabályban biztosított szülési szabadsága idején (jelen esetben 1992. december 16‑tól 1993. április 5‑ig és 1994. január 17‑től április 22‑ig) azért nem szerez a kötelező rendszerből történő idő előtti kilépés esetén a biztosítási esemény (nyugdíjkorhatár elérése, munka- vagy keresőképtelenség) bekövetkezésétől havonta folyósított biztosítási járadékra való jogosultságot, mert a jogosultság megszerzésének feltétele az, hogy a munkavállaló a referencia-időszakban adóköteles jövedelemmel rendelkezzék, és mert a női munkavállalónak a szülési szabadság alatt nyújtott ellátások a nemzeti rendelkezések értelmében nem minősülnek adóköteles jövedelemnek?
2) Különösen érvényes‑e ez akkor, ha figyelembe veszik, hogy a biztosítási járadéknak nem az a célja, hogy – mint a kötelező biztosítási rendszerben maradt biztosítottnak a biztosítási esemény bekövetkeztekor fizetett kiegészítő öregségi nyugdíj – a biztosítottnak öregség vagy keresőképtelenség esetén védelmet nyújtson, hanem hogy visszatérítse a kötelező biztosításban való részvétel során számára fizetett járulékokat?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
A felek észrevételei
21. E. Mayer a jelen ítélet 19. pontjában összefoglalt előzetes döntéshozatalra utaló határozatra való hivatkozásra szorítkozik.
22. A VBL előadja, hogy a kiegészítő nyugdíjrendszer azon rendelkezései, amelyek alapján a női munkavállaló a jogszabályban biztosított szülési szabadsága ideje alatt nem szerez jogosultságot a biztosítási járadékra, nem ellentétesek a közösségi joggal. E járadék célja ugyanis nem az, hogy öregség vagy munkaképtelenség esetére védelmet nyújtson a biztosított számára. Célja sokkal inkább az, hogy a munkavállalónak, akinek munkaviszonya megszűnt, biztosításmatematikai ellenértéket nyújtson a megfizetett járulékokért. A biztosítási járadékra való jogosultság nem tartozik az egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatói szociális biztonsági rendszerekben való érvényesítésére irányuló 86/378 irányelv hatálya alá. A 92/85 irányelv önmagában nem alkalmazható, mivel a tagállamok számára megszabott érvényesítési határidő az alapeljárás tényállását képező események bekövetkeztekor még nem járt le. Ebből az következik, hogy a VBL jogosan helyezkedett arra az álláspontra, hogy nem köteles kiegészítő szolgáltatásokat nyújtani a (női) munkavállalóknak a szülési szabadság idejére. Végül, a felállított rendszer az EK‑Szerződés 119. cikkével is összeegyeztethető, mivel olyan meghatározott szolgáltatásokat nyújtó foglalkoztatói nyugdíjkonstrukció finanszírozási módjáról van szó, amely nem tartozik e cikk hatálya alá.
23. Az Európai Közösségek Bizottsága – a VBL-lel szemben – azon az állásponton van, hogy az alapjogvitával érintett kiegészítő nyugdíjrendszer nem összeegyeztethető a közösségi joggal. A 92/85 irányelv 11. cikke 2. pontjának a) alpontja tiltja az olyan nemzeti szabályozást – mint például a VBL alapszabálya 29. §‑ának (7) bekezdése –, amely az alapeljárásban szereplő biztosítási járadékhoz hasonló foglalkoztatói nyugdíjra való jogosultságnak a szülési szabadság alatt történő megszerzését a kiegészítő nyugdíjrendszer szempontjából járulékköteles jövedelem ezen időszak alatti meglététől, illetve annak összegétől teszi függővé. A Bizottság álláspontja szerint nem vehető figyelembe az a körülmény, hogy a 92/85 irányelv átültetési határideje az alapeljárásban vitatott szülési szabadságok idején még nem járt le, mivel a határidőt megelőzően kivett szülési szabadságokat önmagukban kell figyelembe venni, tekintet nélkül arra, hogy mely időszakra estek. Amennyiben a Bíróság nem fogadná el a 92/85 irányelv 11. cikke 2. pontja a) alpontjának ezen értelmezését, a Bizottság szerint a 86/378 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontja lenne az, ami korlátozná a szóban forgó nemzeti rendelkezéseket, amennyiben azok a 92/85 irányelv átültetési határidejének lejárta előtt igénybe vett szülési szabadságokat érintik. A Bizottság nem látja indokoltnak a problémának az EK‑Szerződés 119. cikke rendelkezései szempontjából történő vizsgálatát.
A Bíróság álláspontja
24. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdést együttesen kell vizsgálni.
25. A 96/97 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy minden, a bérből és fizetésből élő munkavállalók tekintetében ezen irányelv végrehajtását célzó intézkedésnek rendelkeznie kell azon ellátásokról, amelyek az 1990. május 17‑ét követő foglalkoztatási időszakokból származnak.
26. Az alapeljárásban vitatott szülési szabadságok igénybevételére ezen időpont után, nevezetesen 1992-ben, 1993-ban, valamint 1994-ben került sor. Ebből az következik, hogy az alapeljárásban szereplő (szülési) szabadságok és az e szabadságok idejére járó ellátások megállapításának tekintetében a 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelvet kell alkalmazni
27. A 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében az egyenlő bánásmód elvével ellentétes rendelkezések közé tartoznak azon rendelkezések, amelyek akár közvetlenül, akár közvetetten a nemre tekintettel felfüggesztik a jogosultságoknak a szülési szabadság vagy egyéb, jogszabályban vagy megállapodásban biztosított, a munkáltató által fizetett, családi okokból igénybevett szabadság idejére történő fenntartását vagy megszerzését.
28. Az említett irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő jogosultságok magukban foglalják a jövőbeni nyugdíjra való jogosultságot, amelynek megszerzését a szülési szabadságra vonatkozó nemzeti rendelkezések alkalmazása felfüggeszthetné.
29. Nem foghat helyt a VBL azon érve, miszerint az alapeljárásban vitatott biztosítási járadék azért nem tartozik a 86/378 irányelv hatálya alá, mert célja az, hogy a megfizetett járulékokért biztosításmatematikai ellenszolgáltatást nyújtáson, nem pedig az, hogy öregség vagy keresőképtelenség esetére védelmet biztosítson. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben az alapeljárásban vitatott biztosítási járadékkal kapcsolatban kifejtettek összességéből ugyanis kitűnik, hogy ez a járadék egy kiegészítő nyugdíjrendszer részét képezi, és célja az, hogy az érintett munkavállaló részére az öregség vagy a keresőképtelenség bekövetkezte esetén kifizetést teljesítsen. Az ilyen biztosítási járadék így olyan kiegészítő ellátásnak minősül, amely a 86/378 irányelv 2. és 4. cikkében meghatározott hatálya alá tartozik, és amely nem sorolható az irányelvben szereplő kivételek közé.
30. A 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő szülési szabadságokat jogszabály vagy megállapodás írja elő, és azokat a munkáltató fizeti.
31. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a szülési szabadságok ideje alatt, az állam által a Mutterschutzgesetz 13. §‑ának (2) bekezdése alapján fizetett anyasági támogatáson kívül E. Mayer a munkáltatója részéről ugyanezen törvény 14. §‑ának (1) bekezdésében szereplő, az említett támogatás és utolsó nettó illetménye különbözetének megfelelő összegű kiegészítésben részesült. A szülési szabadságokat tehát részben munkáltatója fizette. Ez a körülmény elegendő annak megállapításához, hogy a szabadságot – az említett irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontjának megfelelően – a munkáltató fizette.
32. A fentiekből az következik, hogy a 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontja tiltja az olyan nemzeti szabályozást, amely – miként a VBL alapszabálya 29. §‑ának (7) bekezdése – azzal a hatással jár, hogy a biztosítási járadékra való jogosultság megszerzését a jogszabályban biztosított szülési szabadság idejére felfüggeszti azáltal, hogy feltételül szabja, hogy a női munkavállaló a szülési szabadság alatt adóköteles jövedelemmel rendelkezzék.
33. A 92/85 irányelvet nem szükséges vizsgálni, mivel az alapeljárásban vitatott szülési szabadságok az irányelv átültetésére megszabott 1994. október 19‑i határidő lejártát megelőző időpontokra estek.
34. Mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott válasz a 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelven alapul, az EK‑Szerződés 119. cikke értelmezésének nincs helye.
35. Az előterjesztett kérdésekre tehát a következő választ kell adni:
A 96/97 irányelvvel módosított 86/378 irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontja akként értelmezendő, hogy tiltja az olyan nemzeti szabályokat, amelyek alapján a női munkavállaló a részben a munkáltató által fizetett, jogszabályban biztosított szülési szabadság ideje alatt azért nem szerez jogosultságot a kiegészítő nyugdíjbiztosítás részét képező biztosítási járadékra, mert a jogosultság megszerzésének feltétele az, hogy a női munkavállaló a szülési szabadság alatt adóköteles jövedelemmel rendelkezzék.
A költségekről
36. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban levő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségek viseléséről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
Az 1996. december 20‑i 96/97/EK irányelvvel módosított, a férfiak és a nők közti egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerekben történő megvalósításáról szóló, 1986. július 24‑i 86/378/EGK irányelv 6. cikke (1) bekezdésének g) pontja akként értelmezendő, hogy tiltja az olyan nemzeti szabályokat, amelyek alapján a női munkavállaló a részben a munkáltató által fizetett, jogszabályban biztosított szülési szabadság ideje alatt azért nem szerez jogosultságot a kiegészítő nyugdíjbiztosítás részét képező biztosítási járadékra, mert a jogosultság megszerzésének feltétele az, hogy a női munkavállaló a szülési szabadság alatt adóköteles jövedelemmel rendelkezzék.