62024TJ0144
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített nyolcadik tanács)
2025. július 9. (
*1
)
„Európai uniós védjegy – Megszűnés megállapítása iránti eljárás – BIENENBEISSER európai uniós szóvédjegy – A védjegy tényleges használata – Az (EU) 2017/1001 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének a) pontja – A tényleges használat igazolása – Azon áruk tekintetében történő használat, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták – A Nizzai Osztályozás szerepe – Az áruk homogén kategóriája – Szellőzőcsatornák – Indokolási kötelezettség”
A T‑144/24. sz. ügyben,
a Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV (székhelye: Hoogeveen [Hollandia], képviseli: H. Roerdink ügyvéd)
felperes
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviselik: T. Klee és V. Ruzek, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
a másik fél az EUIPO fellebbezési tanácsa előtti eljárásban:
Sören Pürschel (lakóhelye: Frankfurt am Main [Németország]),
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített nyolcadik tanács),
tagjai: S. Papasavvas elnök, A. Kornezov (előadó), D. Petrlík, Kecsmár K. és S. Kingston bírák,
hivatalvezető: R. Ūkelytė tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a 2025. január 9‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetével a felperes, a Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) ötödik fellebbezési tanácsa által 2024. január 9‑én hozott határozat (R 793/2023‑5. sz. ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat) hatályon kívül helyezését kéri.
A jogvita előzményei
2
2009. november 26‑án a felperes kérelmet nyújtott be az EUIPO‑hoz a BIENENBEISSER szómegjelölés európai uniós védjegyként történő lajstromozása iránt. A kérelmet 2010. június 23‑án tették közzé, és a 2010. január 8‑án benyújtott részleges lemondást követően a védjegyet 2010. október 6‑án lajstromozták.
3
A szóban forgó védjegy a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 6. és 19. osztályba tartozó árukat jelöl, amelyek az egyes osztályok vonatkozásában az alábbi leírásnak felelnek meg:
–
6. osztály: „Fém építőanyagok, beleértve a következő árukat: szellőzőcsatornák; lakatosipari termékek, fém tömegcikkek, beleértve a következő árukat: szellőzőcsatornák; egyéb fémtermékek, amelyek nem tartoznak más osztályokba, nevezetesen szellőzőcsatornák”;
–
19. osztály: „Nem fém építőanyagok, beleértve a következő árukat: szellőzőcsatornák”.
4
2021. április 29‑én az EUIPO fellebbezési tanácsa előtti eljárásban részt vevő másik fél, Sören Pürschel az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.) 58. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján a szóban forgó védjegy megszűnésének megállapítása iránti kérelmet nyújtott be a fenti 3. pontban említett áruk tekintetében.
5
2023. február 14‑én a törlési osztály részben helyt adott e kérelemnek, és megállapította a vitatott védjegy oltalmának megszűnését a vitatott védjeggyel érintett, 6. osztályba tartozó „fém építőanyagok, a következő áruk kivételével: szellőzőcsatornák; lakatosipari termékek, fém tömegcikkek, kivéve a szellőzőcsatornákat” tekintetében, illetve a 19. osztályba tartozó valamennyi áru tekintetében.
6
2023. április 13‑án a felperes fellebbezést nyújtott be a törlési osztály határozatával szemben, és e határozat azon részének hatályon kívül helyezését kérte, amelyben ezen osztály megállapította a vitatott védjegyhez fűződő jogainak megszűnését a 19. osztályba tartozó „nem fém építőanyagok, beleértve a következő árukat: szellőzőcsatornák”.
7
A megtámadott határozatban a fellebbezési tanács elutasította a fellebbezést.
A felek kérelmei
8
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
részlegesen helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot, amennyiben a fellebbezési tanács megállapította a vitatott védjegynek a 19. osztályba tartozó áruk tekintetében való megszűnését;
–
az EUIPO‑t kötelezze a költségek viselésére.
9
Az EUIPO azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet;
–
tárgyalás tartása esetén a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A kereset tárgyáról
10
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy – amint az a fenti 5–7. pontból következik – az EUIPO előtti eljárás végén a vitatott védjegy lajstromozását a 6. osztályba tartozó, következő áruk tekintetében tartották fenn: „nem fém építőanyagok, nevezetesen a következő áruk: szellőzőcsatornák; lakatosipari termékek, fém tömegcikkek, nevezetesen a következő áruk: szellőzőcsatornák; egyéb fémtermékek, amelyek nem tartoznak más osztályokba, nevezetesen szellőzőcsatornák” (a továbbiakban: fém szellőzőcsatornák). Így e határozat jogerőre emelkedett ezen áruk tekintetében, és azok nem képezik a jelen kereset tárgyát.
11
Ezenkívül a keresetlevél 1.2. pontjában a felperes a megtámadott határozat részleges hatályon kívül helyezését kéri, amennyiben a fellebbezési tanács elutasította a fellebbezését, és megállapította a vitatott védjegy oltalmának megszűnését a 19. osztályba tartozó, következő áruk tekintetében: „nem fém építőanyagok, beleértve a következő árukat: szellőzőcsatornák”. Ugyanebben a pontban, valamint a keresetlevél 1.3. és 1.6. pontjában azonban lényegében kifejti, hogy csak azon részében kéri a megtámadott határozat megsemmisítését, amely a 19. osztályba tartozó „nem fém építőanyagokra, nevezetesen szellőzőcsatornákra” (a továbbiakban: nem fém szellőzőcsatornák) vonatkozik.
12
Első kereseti kérelmével így a felperes a szellőzőcsatornák kivételével nem vitatja a vitatott védjegy megszűnését a 19. osztályba tartozó, nem fém építőanyagok tekintetében, amit a tárgyaláson megerősített.
A jogkérdésről
13
Keresetének alátámasztására a felperes három jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt a Nizzai Megállapodás által létrehozott osztályozási rendszer helytelen alkalmazására, a másodikat az ítélkezési gyakorlat téves értelmezésére, a harmadikat pedig a 2017/1001 rendelet 33. cikke (7) bekezdésének a tényleges használat igazolására analógia útján történő alkalmazására alapítja. Mivel e jogalapok összefüggnek egymással, azokat együttesen kell megvizsgálni.
14
A 2017/1001 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében az EUIPO‑hoz benyújtott kérelem alapján az európai uniós védjegyoltalom megszűnését kell megállapítani, ha a jogosult az árujegyzékben szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban a védjegy tényleges használatát az Unióban megszakítás nélkül öt éven át elmulasztja, és a jogosult a használat elmaradását nem igazolja kellőképpen.
15
A 2017/1001 rendelet kiegészítéséről és az (EU) 2017/1430 felhatalmazáson alapuló rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. március 5‑i (EU) 2018/625 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2018. L 104., 1. o.) – ugyanezen rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében a megszűnés megállapítására irányuló eljárásokban alkalmazandó – 10. cikkének (3) és (4) bekezdése értelmében a védjegyhasználat igazolásának annak helyére, idejére, kiterjedésére és jellegére kell vonatkoznia, és főszabály szerint olyan igazoló iratokra és tárgyi bizonyítékokra kell szorítkoznia, mint például csomagolóanyagok, címkék, árjegyzékek, katalógusok, számlák, fényképek, újsághirdetések és a 2017/1001 rendelet 97. cikke (1) bekezdésének f) pontjában említett írásbeli nyilatkozatok.
16
A védjegyhasználat ténylegességének értékelésekor figyelembe kell venni minden olyan tényt és körülményt, amelyek alapján megállapítható, hogy a védjegy kereskedelmi használata valóságos‑e, különösen az érintett gazdasági szektorban igazoltnak tekintett olyan használatokat, amelyek arra irányulnak, hogy a védjeggyel ellátott áruk vagy szolgáltatások számára a piaci részesedést szerezzenek és azt fenntartsák, ezen áruk vagy szolgáltatások jellegét, a piac jellegzetességeit, valamint a védjegy használatának terjedelmét és gyakoriságát (lásd: 2015. február 13‑iHusky CZ kontra OHIM – Husky of Tostock [HUSKY] ítélet, T‑287/13, EU:T:2015:99, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
17
Egy védjegy tényleges használatát nem lehet valószínűséggel vagy feltételezésekkel bizonyítani, ehhez olyan konkrét és objektív bizonyítékokra kell támaszkodni, amelyek bizonyítják az érintett piacon történő tényleges és elegendő használatot (lásd: 2023. január 11‑iHecht Pharma kontra EUIPO – Gufic BioSciences [Gufic] ítélet, T‑346/21, EU:T:2023:2, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18
A felperes érveit e megfontolások alapján kell megvizsgálni.
19
A felperes lényegében arra hivatkozik, hogy ténylegesen használta a vitatott védjegyet az egyszerre a 6. és a 19. osztályba is tartozó „szellőzőcsatornák” homogén árukategóriája tekintetében. Álláspontja szerint az említett védjegy használatára vonatkozóan a fém szellőzőcsatornák tekintetében benyújtott bizonyítékok a nem fém szellőzőcsatornák tekintetében is lehetővé teszik e védjegyoltalom fenntartását. Az a körülmény, hogy a fém és a nem fém szellőzőcsatornák a Nizzai Osztályozás két különböző osztályába tartoznak, nem kérdőjelezi meg azt a tényt, hogy a „szellőzőcsatornák” egyetlen és azonos homogén árukategóriát alkotnak. Egyrészt ugyanis az említett osztályozást tisztán adminisztratív célból fogadták el. Másrészt a fém és a nem fém szellőzőcsatornák célja és rendeltetése azonos, vagyis a téglaszerkezetek szellőzésének fenntartása mellett a kártevők e szerkezetek réseibe való bejutásának megakadályozása, ily módon e két fajta szellőzőcsatorna egymással felváltható. Egyébiránt a felperes azt állítja, hogy jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy termékválasztékát a jövőben a nem fém szellőzőcsatornákra is kiterjessze. Ezenkívül álláspontja szerint a 2017/1001 rendelet 33. cikkének (7) bekezdése lehetővé teszi annak megállapítását, hogy ha az áruknak ugyanaz a célja és rendeltetése, a védjegynek tényleges használatának egy adott osztályba tartozó áru vonatkozásában való igazolása más osztályokba tartozó, egyéb hasonló áruk tekintetében is igazolhatja a védjegyoltalom fenntartását.
20
Az EUIPO arra hivatkozik, hogy bár a Nizzai Osztályozást tisztán adminisztratív célokból fogadták el, azt szükség esetén azon áruk körének és fogalmának meghatározására kell alkalmazni, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták. Az említett osztályozás és annak magyarázó megjegyzései hasonlóképpen figyelembe vehetők az értelmezés céljából, illetve az árumegjelölés pontosítására. Közelebbről, az EUIPO szerint a vitatott védjegyoltalom terjedelmének értékelése során figyelembe kell venni az építőanyagoknak a gyártási anyaguk – azaz fém és nem fém – alapján történő eltérő osztályozását. A 2017/1001 rendelet 33. cikkének (7) bekezdése továbbá nem releváns a védjegy tényleges használatának értékelése szempontjából.
21
A tárgyaláson az EUIPO finomította érvelését, lényegében kifejtve, hogy a megszűnés megállapítására irányuló eljárás keretében először is a Nizzai Osztályozás és annak magyarázó megjegyzései alapján meg kell határozni a vitatott védjegyoltalom terjedelmét, másodszor pedig azonosítani kell azokat az árukat és szolgáltatásokat, amelyek tekintetében a vitatott védjegy releváns időszakbeli használatát a védjegyjogosult által benyújtott bizonyítékok alapján igazolták. Álláspontja szerint a fellebbezési tanács nem követett el hibát annak megállapításával, hogy a vitatott védjegyoltalom terjedelmének meghatározása szempontjából irányadó az említett osztályozás és annak magyarázó megjegyzései. Lényegében elismerte viszont, hogy – mivel a vitatott védjegyet mind a fém, mind pedig a nem fém szellőzőcsatornák tekintetében lajstromozták – nem kizárt, hogy azon áruk vizsgálatának szakaszában, amelyek tekintetében az említett védjegyet a releváns időszakban használták a piacon, elemezni kell, hogy ezen áruk ugyanazon homogén árukategóriába tartoznak‑e, elismerve, hogy e célból az ítélkezési gyakorlat szerint ezen osztályozás relevanciája korlátozott. Márpedig szerinte a fellebbezési tanács nem vizsgálta ezt a kérdést, így lehetséges, hogy a megtámadott határozat indokolása hiányos.
22
A megtámadott határozatban a fellebbezési tanács először is rámutatott arra, hogy a vitatott védjegy használatának igazolása egyetlen árutípusra, nevezetesen egy fém szellőzőcsatornára vonatkozott, amelyet a téglaszerkezetek réseiben a méhek, darazsak, egerek és más kártevők bejutásának megakadályozása érdekében helyeznek el, fenntartva ugyanakkor e szerkezetek szellőzését. Azt is kifejtette, hogy ezt az árut különböző kifejezésekkel jelölik, de egyetlen termékről, nevezetesen egy szellőzőcsatornáról van szó. E megállapításokat a felek nem vitatják.
23
A fellebbezési tanács ezt követően rámutatott arra, hogy a felperes által szolgáltatott bizonyítékok kifejezetten a 6. osztályba tartozó szellőzőcsatornákra vonatkoztak, nem pedig a 19. osztályba tartozó, nem fémből készült szellőzőcsatornákra, amit a felek szintén nem vitatnak. Ebből azt a következtetést vonta le, hogy a vitatott védjegy használatát kizárólag fém szellőzőcsatornák tekintetében igazolták. E következtetés alátámasztásaként hangsúlyozta a Nizzai Osztályozás jelentőségét a védjegyoltalom terjedelmének körülhatárolása szempontjából, arra hivatkozva, hogy a védjegy által biztosított jogok kizárólag akkor tarthatók fenn, ha az említett védjegyet a védjegy árujegyzékében szereplő áruk vagy szolgáltatások tekintetében használják a piacon. Rámutatott, hogy az említett osztályozás az ezen osztályokba tartozó építőanyagok anyaga alapján különbözteti meg a 6. osztályt és a 19. osztályt. Ebben az esetben a fellebbezési tanács szerint ezen osztályozás hatása „még nyilvánvalóbb”, és a felperes által választott osztály az „elsődleges”.
24
Végül a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a felperes annak bizonyítására irányuló érvei, hogy a fémből és a nem fémből készült szellőzőcsatornák ugyanabba a homogén árukategóriába tartoznak, egyáltalán nem befolyásolják a vitatott védjegyoltalom terjedelmének meghatározását, továbbá mint irrelevánsakat elutasította ezen érveket azzal az indokkal, hogy a használatot a Nizzai Osztályozás szerint osztályozott árujegyzéken szereplő áruk tekintetében kell bizonyítani, nem pedig a piaci gyakorlatok vagy a piaci helyzet elemzése alapján. Hozzátette, hogy a felperes által benyújtott dokumentumok semmiképpen nem voltak elegendőek annak bizonyítására, hogy a piacon léteznek műanyagból vagy más anyagokból készült, „azonos helyettesítő megoldások” a fém szellőzőcsatornákra.
25
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy – amint azt egyébként az EUIPO a tárgyaláson helyesen kifejtette – a 2017/1001 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének a) pontjából az következik, hogy annak értékelésekor, hogy valamely védjegyet e cikk értelmében „az árujegyzékben szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban” ténylegesen használtak‑e, először is a szóban forgó védjegyoltalom terjedelmét, másodszor pedig – annak vizsgálata érdekében, hogy az ilyen típusú áruk vagy szolgáltatások beletartoznak‑e a szóban forgó védjegyoltalom körébe – azon áruk vagy szolgáltatások típusát kell meghatározni, amelyek tekintetében a védjegyet a releváns időszakban ténylegesen használták a piacon.
26
Ami először is a vitatott védjegyoltalom terjedelmének meghatározását illeti, hangsúlyozni kell, hogy a fellebbezési tanács ennek meghatározása érdekében használhatja a Nizzai Osztályozást (lásd ebben az értelemben: 2025. március 5‑iFunline International kontra EUIPO – MS Trade [JUNGLE JUICE] ítélet, T‑26/24, nem tették közzé, EU:T:2025:206, 33. pont).
27
Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy igaz ugyan, hogy a Nizzai Osztályozás csak adminisztratív jellegű, azt azonban szükség esetén azon áruk körének, sőt jelentésének meghatározásához kell alkalmazni, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták (2014. szeptember 10‑iDTM Ricambi kontra OHIM – STAR [STAR] ítélet, T‑199/13, nem tették közzé, EU:T:2014:761, 35. pont).
28
Különösen akkor, ha a védjegy árujegyzékében szereplő áruk vagy szolgáltatások megfogalmazása olyan általános, hogy nagyon eltérő árukra vagy szolgáltatásokra is vonatkozhat, nem zárható ki, hogy értelmezési célból, vagy az áruk és szolgáltatások megjelölésének pontosításaként figyelembe vegyék a védjegybejelentő által a Nizzai Osztályozásban választott osztályokat (2018. június 19‑iErwin Müller kontra EUIPO – Novus Tablet Technology Finland [NOVUS] ítélet T‑89/17, nem tették közzé, EU:T:2018:353, 33. pont; lásd még: 2021. október 6‑iAllergan Holdings France kontra EUIPO – Dermavita Company [JUVEDERM] ítélet, T‑397/20, nem tették közzé, EU:T:2021:653, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29
E célból a vitatott védjeggyel érintett áruk fejezetcímeit rendszertani szempontból a Nizzai Osztályozás logikája és rendszere alapján kell értelmezni, figyelembe véve ugyanakkor az osztályok leírásait és magyarázó megjegyzéseit, ezek ugyanis irányadók azon áruk jellegének és rendeltetésének meghatározása szempontjából, amelyek tekintetében az említett védjegyet lajstromozták (lásd ebben az értelemben: 2014. szeptember 10‑iSTAR ítélet, T‑199/13, nem tették közzé, EU:T:2014:761, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
A jelen ügyben – amint az a fenti 23. pontból kitűnik – a fellebbezési tanács a vitatott védjegyoltalom terjedelmének meghatározása érdekében a Nizzai Osztályozásra és annak magyarázó megjegyzéseire hivatkozott. Ezek alapján állapította meg, hogy az említett védjeggyel érintett osztályok magyarázó megjegyzéseiből kitűnik, hogy a 6. osztályba a fém építőanyagok, a 19. osztályba pedig a nem fém építőanyagok tartoznak. Ezért a fellebbezési tanács – anélkül, hogy hibát követett volna el – alkalmazhatta az említett osztályozást és annak magyarázó megjegyzéseit e védjegyoltalom terjedelmének meghatározása érdekében.
31
Másodsorban, ami azon áruk vagy szolgáltatások típusának meghatározását illeti, amelyek tekintetében a vitatott védjegyet a releváns időszakban ténylegesen használták a piacon, annak vizsgálatához, hogy az ilyen típusú áruk vagy szolgáltatások beletartoznak‑e a szóban forgó védjegyoltalom körébe, a jelen ügyben meg kell jegyezni, hogy nem vitatott, hogy a felperes az említett védjegyet csak az árujegyzékben szereplő áruk egy része tekintetében használta.
32
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2017/1001 rendelet 58. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a védjegyoltalom megszűnésének oka csak az európai uniós védjegy árujegyzékben szereplő áruk, illetve szolgáltatások egy része tekintetében áll fenn, a megszűnés megállapításának csak az érintett áruk, illetve szolgáltatások tekintetében van helye.
33
A 2017/1001 rendelet 58. cikke (2) bekezdésének azon rendelkezései ugyanis, amelyek lehetővé teszik azt, hogy a vitatott védjegyet csak azon áruk és szolgáltatások egy része tekintetében tekintsék lajstromozottnak, amelyek tekintetében a védjegy tényleges használatát igazolták, egyrészt a vitatott védjegy jogosultjának a lajstromozáshoz fűződő jogainak korlátozását jelentik, másrészt azokat össze kell egyeztetni a védjegyjogosult azon törvényes érdekével, hogy a jövőben áruinak vagy szolgáltatásainak skáláját kiszélesíthesse az azon árukra és szolgáltatásokra vonatkozó megfogalmazás keretein belül, amelyek tekintetében a védjegyet lajstromozták, ezáltal részesülve abban az oltalomban, amelyet az említett védjegy lajstromozása biztosít a számára (lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 23‑iPolfarmex kontra EUIPO – Kaminski [SYRENA] ítélet, T‑677/19, nem tették közzé, EU:T:2020:424, 112. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; lásd még ebben az értelemben és analógia útján: 2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítélet, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 51. pont).
34
A 2017/1001 irányelv 58. cikkének (2) bekezdésében szereplő, „áruk, illetve szolgáltatások egy része” kifejezést illetően rá kell mutatni, hogy az a fogyasztó, aki olyan árut vagy szolgáltatást kíván vásárolni vagy igénybe venni, amely különösen pontosan és körülírt módon meghatározott kategóriába tartozik, de amely kategórián belül nem lehet jelentős felosztást végezni, az említett árukategóriába tartozó valamennyi árut és szolgáltatást összekapcsolja a vitatott védjeggyel, és ezért e védjegy betölti az említett áruk vagy szolgáltatások származásának biztosítására irányuló alapvető funkcióját. E körülmények között elegendő azt megkövetelni a védjegyjogosulttól, hogy a védjegyének tényleges használatát az említett homogén kategóriába tartozó áruk vagy szolgáltatások egy része tekintetében bizonyítsa (2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítélet, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 42. pont; 2024. október 16‑iTelefónica Germany kontra EUIPO – ePlus [e.plus] ítélet, T‑570/23, nem tették közzé, EU:T:2024:694, 17. pont).
35
Ami viszont a több önálló alkategóriára osztható, széles kategóriába tartozó árukat és szolgáltatásokat illeti, az ezen áru‑ vagy szolgáltatáskategória tekintetében lajstromozott védjegy jogosultjától azt kell megkövetelni, hogy a védjegye tényleges használatát ezen önálló alkategóriák mindegyike tekintetében bizonyítsa, aminek hiányában megállapítható a védjegy megszűnése azon önálló alkategóriák vonatkozásában, amelyek tekintetében nem szolgáltatott ilyen bizonyítékot (lásd: 2024. október 16‑ie.plus ítélet, T‑570/23, nem tették közzé, EU:T:2024:694, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy bár a 2017/1001 rendelet 58. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, az „egy része tekintetében” fennálló használat fogalmának az a szerepe, hogy azok a védjegyek, amelyeket egy adott árukategória tekintetében nem használnak, ne legyenek foglaltak, ez nem járhat azzal a hatással, hogy megfossza a védjegyjogosultat az oltalom egészétől azon áruk tekintetében is, amelyek – bár szigorúan véve nem azonosak azokkal az árukkal, amelyek tekintetében a tényleges használatot igazolni tudta – alapvetően nem különböznek azoktól, és ugyanabba a csoportba tartoznak, amely csak önkényes módon osztható fel. Meg kell jegyezni, hogy a gyakorlatban nem lehetséges, hogy a védjegyjogosult a lajstromozás tárgyát képező áruk minden egyes elképzelhető változata tekintetében bizonyítékot szolgáltasson a védjegy használatára. Következésképpen „az áruk vagy szolgáltatások egy részének” a 2017/1001 rendelet 58. cikkének (2) bekezdése szerinti fogalma nem terjedhet ki a hasonló áruk vagy szolgáltatások minden egyes kereskedelmi változatára, csak azon árukéra vagy szolgáltatásokéra, amelyek kellően elkülöníthetők ahhoz, hogy egységes kategóriákat vagy alkategóriákat képezzenek (2005. július 14‑iReckitt Benckiser [España] kontra OHIM – Aladin [ALADIN] ítélet T‑126/03, EU:T:2005:288, 46. pont; lásd még: 2013. május 16‑iAleris kontra OHIM – Carefusion 303 [ALARIS] ítélet, T‑353/12, nem tették közzé, EU:T:2013:257, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
Azzal kapcsolatban, hogy az áruk több önálló alkategóriára nem osztható, homogén árukategória részét képezik‑e, az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy abban az esetben, amikor a fogyasztó mindenekelőtt sajátos igényeinek megfelelő árut vagy szolgáltatást keres, a szóban forgó áru vagy szolgáltatás célja vagy rendeltetése meghatározó jellegű lesz választásának irányultságát illetően. Ezért abban az esetben, amikor a fogyasztó a vásárlást megelőzően a cél vagy rendeltetés szempontját veszi figyelembe, az az elsődleges szempont áruk vagy a szolgáltatások homogén kategóriájának meghatározásakor (lásd ebben az értelemben: 2013. május 16‑iALARIS ítélet, T‑353/12, nem tették közzé, EU:T:2013:257, 22. pont; 2019. november 7‑iIntas Pharmaceuticals kontra EUIPO – Laboratorios Indas [INTAS] ítélet, T‑380/18, EU:T:2019:782, 94. pont, nem tették közzé, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Ebből következik, hogy az áruk vagy szolgáltatások homogén kategóriájának meghatározása során az EUIPO‑nak nem kell a Nizzai Osztályozásban kifejezetten szereplő árukra és szolgáltatásokra szorítkoznia (lásd ebben az értelemben: 2024. október 16‑iFractal Analytics kontra EUIPO – FRACTALIA Remote Systems [FRACTALIA] ítélet, T‑194/23, nem tették közzé, EU:T:2024:696, 155. pont).
39
Annak értékelésekor, hogy azon áruk vagy szolgáltatások, amelyek tekintetében a védjegyjogosult a védjegyet használta, önálló kategóriát alkotnak‑e, kizárólag annak van jelentősége, hogy az a fogyasztó, aki a szóban forgó védjeggyel ellátott áru‑ vagy szolgáltatáskategóriába tartozó valamely árut vagy szolgáltatást kíván vásárolni vagy igénybe venni, az e kategóriába tartozó áruk vagy szolgáltatások összességét fogja‑e e védjegyhez társítani (lásd ebben az értelemben: 2020. október 22‑iFerrari ítélet, C‑720/18 és C‑721/18, EU:C:2020:854, 43. pont). E körülmények között a fellebbezési tanácsnak az érintett gazdasági ágazat összefüggésébe kell helyeznie a bizonyítékokat (lásd ebben az értelemben: 2017. május 8‑iLes Éclaires kontra EUIPO – L’éclaireur International [L’ECLAIREUR] ítélet, T‑680/15, nem tették közzé, EU:T:2017:320, 85. pont).
40
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az EUIPO fórumai előtt a felperes érveket hozott fel, és különböző bizonyítékokat terjesztett elő annak alátámasztására, hogy azoknak a fém és nem fém szellőzőcsatornáknak, amelyek tekintetében a vitatott védjegyet lajstromozták, az anyaguktól függetlenül azonos a rendeltetésük és céljuk, nevezetesen a téglaszerkezetek szellőzésének fenntartása mellett a méhek, darazsak, egerek és más kártevők e szerkezetek réseibe való bejutásának megakadályozása. Arra hivatkozott továbbá, hogy a fém és a nem fém – például kemény műanyagból is előállítható – szellőzőcsatornák külsőre megegyeznek, ugyanazokon a hálózatokon keresztül értékesítik őket, és ugyanolyan hatékonyak és ellenállóak, illetve ugyanolyan a teljesítményük, így ezen áruk vásárlásakor anyaguk csak másodlagos szerepet játszik a releváns vásárlóközönség döntésében. Ennek alapján azt állította, hogy a fém és a nem fém szellőzőcsatornák ugyanabba a homogén árukategóriába, nevezetesen a „szellőzőcsatornák” kategóriájába tartoznak.
41
A fellebbezési tanács elutasította ezeket az érveket, amint arra a fenti 24. pontban emlékeztettünk, és a megtámadott határozat 97. pontjában megállapította, hogy azok semmilyen hatással nincsenek a vitatott védjegyoltalom terjedelmének az árujegyzékben szereplő áruk tekintetében történő meghatározására, az említett határozat 98. pontjában pedig megállapította, hogy az a tény, hogy a fém szellőzőcsatornák bizonyos hasonlóságokat mutatnak a más anyagokból készült szellőzőcsatornákkal, a jelen ügyben nem releváns, mivel a fellebbezési tanács értékelése arra vonatkozott, hogy a használatot a lajstromozott áruk tekintetében igazolták‑e, nem pedig a piaci helyzet elemzésére. E határozat ugyanezen pontjában hozzátette, hogy a felperes által benyújtott dokumentumok semmiképpen voltak elegendőek annak bizonyítására, hogy a piacon léteznek a fém szellőzőcsatornákra műanyagból vagy más anyagokból készült, „azonos helyettesítő megoldások”.
42
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy a sérelmet okozó határozat indokolásának meg kell adnia az érintett számára a szükséges információkat annak eldöntéséhez, hogy e határozat megalapozott‑e, és lehetővé kell tennie az uniós bíróság számára az említett határozat jogszerűségének felülvizsgálatát. Következésképpen az indokolás hiánya vagy elégtelensége imperatív jogalapnak minősül, amelyet adott esetben hivatalból kell vizsgálni (lásd ebben az értelemben: 1997. február 20‑iBizottság kontra Daffix ítélet, C‑166/95 P, EU:C:1997:73, 23. és 24. pont; 2002. október 23‑iInstitut für Lernsysteme kontra OHIM – Educational Services [ELS] ítélet, T‑388/00, EU:T:2002:260, 59. pont).
43
A tárgyaláson a Törvényszék meghallgatta a feleket a megtámadott határozat indokolásának azon kérdéssel kapcsolatos esetleges hiányosságát illetően, hogy a „szellőzőcsatornák” homogén árukategóriát alkothatnak‑e, és amint az a fenti 21. pontban megállapításra került, az EUIPO elismerte, hogy lehetséges, hogy a megtámadott határozat e tekintetben sérti az indokolási kötelezettséget.
44
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy kétségtelen, hogy a felperesnek a fenti 40. pontban megismételt érvei semmilyen hatással nincsenek a vitatott védjegyoltalom terjedelmének a fenti 26–30. pont szerinti meghatározására. Mindazonáltal, amint arra egyébként a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 97. pontjában helyesen rámutatott, meg kell állapítani, hogy az említett érvek nem az említett védjegyoltalom terjedelmének meghatározására vonatkoznak, hanem arra a kérdésre, hogy azok az áruk, amelyek vonatkozásában a védjegyet a releváns időszakban ténylegesen használták a piacon, egyetlen és azonos homogén árukategóriába, nevezetesen a „szellőzőcsatornák” kategóriájába tartoznak‑e. Ezek az érvek tehát a fenti 25. pontban felidézett elemzés második szakaszával kapcsolatosak.
45
A megtámadott határozat 97. pontjában kifejtett, a vitatott védjegyoltalom terjedelmének meghatározására vonatkozó indokok nem teszik tehát lehetővé a felperes számára azon indokok megértését, amelyek miatt a fellebbezési tanács elutasította az érveit, és a Törvényszék számára sem teszik lehetővé azt, hogy e tekintetben gyakorolja felülvizsgálati jogkörét.
46
A fellebbezési tanács azáltal, hogy a megtámadott határozat 98. pontjában annak megállapítására szorítkozott, hogy nem releváns a jelen ügyben az, hogy a fém szellőzőcsatornák bizonyos hasonlóságokat mutathatnak a más anyagokból készült szellőzőcsatornákkal, és az értékelése nem a piaci helyzet elemzésére vonatkozott, továbbá a felperes által benyújtott bizonyítékok semmiképpen nem voltak „elegendők” annak bizonyítására, hogy a fém szellőzőcsatornákra műanyagból vagy más anyagokból készült, „azonos helyettesítő megoldások” léteznek a piacon, szintén nem fejtette ki kellőképpen azokat az indokokat, amelyek alapján e következtetésre jutott. Az említett határozatból ugyanis nem derülnek ki sem azok az okok, amelyek miatt a fenti 40. pontban felidézett, különböző bizonyítékokkal alátámasztott érvek nem voltak „elegendők”, sem pedig azok, amelyek miatt a piaci helyzet elemzése – különösen a jelen ügy sajátosságaira és a fenti 39. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel – irreleváns volt.
47
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat indokolása e tekintetben hiányos.
48
E következtetést nem helyezik hatályon kívül a megtámadott határozatban szereplő egyéb megfontolások.
49
Először is, amennyiben a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban kifejti, hogy a jelen ügyben elsődleges fontossággal bír a „választott” osztály, nem róható fel a felperesnek, hogy a vitatott védjegy lajstromozása céljából két különböző osztályt „választott”. Ugyanis, amint arra egyébként a felperes helyesen rámutatott, a Nizzai Osztályozás nem teszi lehetővé, hogy egy védjegyet a „szellőzőcsatornák” árukategória tekintetében egyetlen osztályba lajstromozzanak, hanem két különböző osztályban való lajstromozásra kötelez, attól függően, hogy milyen anyagból készültek az említett csatornák, amit az EUIPO is megerősített a tárgyaláson.
50
Másodszor, a 2023. április 26‑iWenz Kunststoff kontra EUIPO – Mouldpro (MOULDPRO) ítéletre (T‑794/21, nem tették közzé, EU:T:2023:211) tett hivatkozások nem orvosolják a megtámadott határozatban az indokolási kötelezettség fenti 47. pontban említett hiányát.
51
A 2023. április 26‑iMOULDPRO ítélet (T‑794/21, nem tették közzé, EU:T:2023:211) alapjául szolgáló ügy ténybeli és jogi háttere ugyanis különbözik a jelen jogvitáétól. Ebben az ügyben a védjegyjogosult ezen védjegy – a kizárólag műanyagból készült árukat tartalmazó – 17. osztályba tartozó áruk tekintetében történő tényleges használatának igazolása érdekében fémből készült árukra vonatkozó bizonyítékokat nyújtott be, noha e védjegyet nem ilyen áruk tekintetében lajstromozták. Így lényegében e jogosult a szóban forgó védjegyet nem azon áruk vonatkozásában használta, amelyek tekintetében e védjegyet lajstromozták, hanem olyan más áruk vonatkozásában, amelyek nem szerepeltek az említett védjegy árujegyzékében.
52
E sajátos körülmények között, a szóban forgó védjegyoltalom terjedelmének meghatározása céljából a Törvényszék a Nizzai Osztályozásra és annak magyarázó megjegyzéseire támaszkodva úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó védjegyoltalom terjedelme kizárólag a nem fémből készült árukra korlátozódik, és mivel az említett védjegyet nem használták ilyen áruk vonatkozásában, a jogosultat megillető védjegyoltalom megszűnt.
53
Márpedig a 2023. április 26‑iMOULDPRO ítélet (T‑794/21, nem tették közzé, EU:T:2023:211) alapjául szolgáló ügyben szereplő védjegyjogosulttól eltérően a jelen ügyben a felperes nem hivatkozik a vitatott védjegy olyan áruk tekintetében történő használatára, amelyek tekintetében azt nem lajstromozták. A jelen ügyben tehát nem a védjegy olyan árukkal kapcsolatos használatáról van szó, amelyekre nem terjed ki az említett védjegyoltalom.
54
Harmadszor azt is meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács által a megtámadott határozatban hivatkozott, 2009. január 15‑iSilberquelle ítélet (C‑495/07, EU:C:2009:10) alapjául szolgáló ügy körülményei szintén különböznek a jelen jogvitától, amint azt egyébként az EUIPO is elismerte a tárgyaláson. Ez az ügy ugyanis arra a kérdésre vonatkozott, hogy a 25. osztályba tartozó ruházati cikkek és a 32. osztályba tartozó alkoholmentes italok tekintetében egyaránt lajstromozott védjegyet úgy kell‑e tekinteni, hogy az utóbbiak tekintetében is ténylegesen használták‑e abban az esetben, ha a szóban forgó védjegynek az ilyen italok tekintetében történő használatára kizárólag olyan promóciós ajánlat keretében került sor, amely abban állt, hogy az említett védjeggyel forgalmazott ruházati cikk vásárlásakor ingyenesen kínálták az italt. A Bíróság elé előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tehát az volt, hogy az ilyen használat összeegyeztethető‑e a védjegy alapvető funkciójával. A Bíróság ebben a sajátos összefüggésben állapította meg, hogy a lajstromozott védjegyek számára és az azok között esetlegesen felmerülő összeütközésekre tekintettel csak akkor kell elismerni a védjegy által biztosított jogok fenntartását egy adott áru‑ vagy szolgáltatási osztály tekintetében, ha e védjegyet az ezen osztályba tartozó áruk vagy szolgáltatások piacán használták, és ezért ha a védjegyjogosult a védjegyet olyan tárgyakon helyezi el, amelyeket az árui vásárlóinak ingyenesen kínált, nem használta ténylegesen e védjegyet azon osztály tekintetében, amelybe az említett tárgyak tartoznak (2009. január 15‑iSilberquelle ítélet, C‑495/07, EU:C:2009:10, 19. és 22. pont). Ezzel szemben ebben az ügyben nem merült fel az a kérdés, hogy a Nizzai Osztályozás különböző osztályaiba tartozó áruk homogén árukategóriát alkothatnak‑e a védjegy árujegyzékében szereplő áruk tekintetében történő tényleges használatának értékelése szempontjából.
55
Negyedszer, a megtámadott határozat 102. pontjában kifejtett indokok, amelyek alapján a fellebbezési tanács mint irrelevánsakat elutasította a felperesnek a 2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítéletre (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) alapított érveit, sem teszik lehetővé az indokolási kötelezettség fenti 47. pontban említett hiányának orvoslását.
56
A 2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítéletben (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) a Bíróság elutasította a 2018. szeptember 13‑iACTC kontra EUIPO – Taiga (tigha) ítélettel (T‑94/17, nem tették közzé, EU:T:2018:539) szemben benyújtott fellebbezést, amely megtagadta a 25. osztályba tartozó áruk olyan önálló alkategóriájának elismerését, amely „az időjárással szembeni védelmet biztosító külső ruházati cikkekből” áll, azzal az indokkal, hogy valamennyi ruházati cikknek ugyanaz a célja vagy rendeltetése, nevezeten az, hogy az emberi testet befedjék, elrejtsék, díszítsék és az időjárási elemektől védjék.
57
Márpedig a fenti 25. és 31–39. pontban kifejtett megfontolásokra tekintettel a fellebbezési tanács azon kérdés vizsgálatának hiányában, hogy a vitatott védjeggyel érintett fém‑ és nem fém szellőzőcsatornák ugyanazon homogén árukategóriába tartozhatnak‑e, nem utasíthatta volna el irrelevánsként a felperes erre vonatkozó érveit, ideértve a 2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítéletre (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) és a 2018. szeptember 13‑itigha ítéletre (T‑94/17, nem tették közzé, EU:T:2018:539) alapított érvét is, amely ítéletek pontosan az áruk homogén kategóriájának meghatározására vonatkozó kritériumokkal kapcsolatosak.
58
A fenti megfontolások összességére tekintettel a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni abban a részében, amelyben az elutasította a felperes fellebbezését a 19. osztályba tartozó, nem fém szellőzőcsatornák tekintetében, és nem kell megvizsgálni a felperes többi érvét.
A költségekről
59
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
60
Mivel az EUIPO pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített nyolcadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) ötödik fellebbezési tanácsának 2024. január 9‑i határozatát (R 793/2023‑5. sz. ügy) hatályon kívül helyezi, amennyiben az a Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV által hozzá benyújtott fellebbezést a 19. osztályba tartozó „nem fém építőanyagok, nevezetesen a következő áruk: szellőzőcsatornák” tekintetében elutasította.
2)
A Törvényszék az EUIPO‑t kötelezi a saját költségein felül a Bouwbenodigdheden Hoogeveent részéről felmerült költségek viselésére.
Papasavvas
Kornezov
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Kihirdetve Luxembourgban, a 2025. július 9‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.