62007CC0164
JULIANE KOKOTT
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2008. február 28. (
1
)
C-164/07. sz. ügy
James Wood
kontra
Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions
„EK 12. cikk — Állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés — A Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions által nyújtott kárenyhítés — Kizártság”
I – Bevezetés
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés egyes kérdéseit érinti a bűncselekmények áldozatainak az állam által nyújtott kárenyhítéssel kapcsolatosan. Hasonló problémakörrel már foglalkozott a Bíróság a Cowan-ügyben (
2
).
2.
A Cowan-ügytől eltérően azonban itt nem a belföldön elkövetett bűncselekmény áldozatának járó kárenyhítésről van szó. A Bíróságot ez esetben a közösségi jognak azon nemzeti szabályozással szemben támasztott követelményeiről kérdezik, amely az áldozatoknak járó kárenyhítést a külföldön elkövetett bűncselekmények esetében is előírja, azonban azt csak a saját állampolgároknak biztosítja.
II – Jogi háttér
A – A közösségi jog
3.
Az EK 12. cikk (1) bekezdése előírja:
„E szerződés alkalmazási körében és az abban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül, tilos az állampolgárság alapján történő bármely megkülönböztetés.”
4.
A bűncselekmények áldozatainak kárenyhítéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/80/EK tanács irányelv (
3
) (a továbbiakban: 2004/80 irányelv) 17. cikke az alábbiak szerint szól:
„Kedvezőbb rendelkezések
Amennyiben az alábbi rendelkezések összeegyeztethetők ezen irányelvvel, úgy ezen irányelv nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy azok:
a)
kedvezőbb rendelkezéseket fogadjanak el, illetve tartsanak fenn a bűncselekmények áldozatai, valamint a bűncselekmények által érintett más személyek érdekében;
b)
a tagállamok által e célból adott esetben megállapított feltételekre is figyelemmel, rendelkezéseket fogadjanak el, illetve tartsanak fenn a saját területükön kívül elkövetett bűncselekmények áldozatainak, valamint az ilyen bűncselekmények által érintett más személyek kárenyhítése céljából.”
B – A nemzeti jog
5.
A code de procédure pénale (a büntetőeljárásról szóló francia törvény) 706-3. cikke előírja:
„Minden olyan személy, akit olyan, szándékos vagy nem szándékos cselekmény miatt ér kár, amely kimeríti valamely bűncselekmény tényállását, a személyt ért sérelemből származó károk teljes mértékének megfelelő kárenyhítésben részesülhet, ha teljesülnek a következő feltételek:
[…]
3.
A sértett francia állampolgár. Ettől eltérő esetben a cselekményeket belföldön követték el, és a sértett
—
vagy az Európai Gazdasági Közösség tagállamának állampolgára;
—
vagy a nemzetközi szerződésekre és megállapodásokra figyelemmel a bűncselekmény vagy a kérelmezés időpontjában jogszerűen tartózkodik Franciaországban.
[…]”
III – A tényállás és az alapeljárás
6.
J. Wood angol állampolgár, aki több mint húsz éve Franciaországban él. Házastársával, aki francia állampolgár, három közös gyermekük van, akik ugyancsak francia állampolgárok.
7.
Egyik gyermekük, a lányuk H. Wood 2004-ben közlekedési balaeset során életét vesztette Ausztráliában, ahol szakmai gyakorlatát töltötte.
8.
A Wood család ezért a Commission nantaise d'indemnisation des victimes d'infractions-hoz (a bűncselekmények sértettjeinek kárenyhítési ügyeivel foglalkozó Nantes-i Bizottság; a továbbiakban: Kárenyhítési Bizottság) fordult, és a H. Wood halála miatt elszenvedett vagyoni és nem vagyoni kár megtérítése iránti igényt nyújtott be.
9.
Az anya és a testvérek, akik javára megállapították a kárenyhítéshez való jogot, megegyeztek annak összegében a hatáskörrel rendelkező Fonds de Garantie-val (Garanciaalap).
10.
Az elhunyt apjának kárenyhítés iránti igényét azonban elutasította a Garanciaalap, mivel ő a Code de Procédure Pénale 706-3. cikkében foglalt feltételeknek nem felelt meg. Ezen előírás szerint a kárenyhítés kizárólag francia állampolgároknak jár, ha a kárt okozó esemény külföldön következett be. Mivel J. Wood – ellentétben a család többi tagjával – nem rendelkezik francia állampolgársággal, nem jogosult a kárenyhítésre. Az csak abban az esetben járna neki, ha a baleset a lányát Franciaországban érte volna.
11.
Ezért J. Wood a 2007. január 11-i iratban a Tribunal de Grande Instance de Nantes kárenyhítési ügyekkel foglalkozó bizottságánál keresettel élt a Garanciaalappal szemben. A keresetének indokolásaként az EGK-Szerződés 7. cikkére hivatkozott, amely tilt minden, az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést.
12.
J. Wood abban látja a hátrányos megkülönböztetést, hogy tőle azért tagadták meg az áldozatoknak járó kárenyhítést, mert nem francia állampolgár, nem úgy, mint a házastársa és a gyermekeik, akik francia állampolgárok; nem vették figyelembe azt sem, hogy már húsz éve Franciaországban él, ott dolgozik, és ott fizet adót.
IV – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
13.
A Tribunal de Grande Instance de Nantes kárenyhítési ügyekkel foglalkozó bizottsága a 2006. március 16-i határozatával az előtte folyamatban lévő eljárást felfüggesztette, és a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatal céljából:
„Tekintettel az állampolgárság szerint történő hátrányos megkülönböztetés tilalmának általános elvére, amelyet a Római Szerződés 7. cikke fogalmaz meg, a francia Code de Procédure Pénale 706-3. cikkének rendelkezései összeegyeztethetők-e a közösségi joggal olyan esetben, amikor az Európai Közösségek valamely polgára, aki Franciaországban lakóhellyel rendelkezik, és akinek francia állampolgársággal rendelkező gyermeke Franciaország területén kívül hunyt el, kizárólag az állampolgársága miatt nem jogosult a Fonds de Garantie által nyújtott kárenyhítésre?”
14.
A Bíróság előtt az alapeljárás felperese és alperese mellett a francia kormány és a Bizottság tett írásbeli és szóbeli észrevételt. Ezen túlmenően az olasz és a portugál kormány írásbeli észrevételt tett.
V – Jogi álláspont
A – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatósága
15.
Mielőtt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elemzésébe belekezdenék, először is az elfogadhatóság kérdését szükséges vizsgálni két szempontból.
1. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés értelmezése
16.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés az EGK-Szerződés 7. cikkére utal. Az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma időközben már az Európai Közösséget létrehozó Szerződés azonosan megfogalmazott 12. cikkének (1) bekezdésében található. A jelen ügyben ratione temporis az EK 12. cikk (1) bekezdése alkalmazandó. A továbbiakban ezért az EK 12. cikk (1) bekezdését vizsgálom.
17.
Ezen túlmenően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazására figyelemmel a tisztánlátás érdekében utalni kell arra, hogy a Bíróság az állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EK 234. cikk alapján indított előzetes döntéshozatali eljárásban nem dönthet a nemzeti jogszabályoknak a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróságnak valamennyi, a közösségi jog értelmezéséhez szükséges iránymutatást megadhat, amely a nemzeti bíróság számára lehetővé teszi, hogy az összeegyeztethetőség kérdését az előtte folyamatban lévő eljárásban megítélje. (
4
)
18.
Következésképpen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést úgy kell értelmezni, hogy az az EK 12. cikk (1) bekezdésének értelmezésére irányul.
2. A kárenyhítési ügyekkel foglalkozó bizottság előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére vonatkozó joga
19.
Ezen túl fel lehet tenni a kérdést, hogy a kárenyhítési ügyekkel foglalkozó bizottság esetében, amely a kérdést az előzetes döntéshozatali eljárásban előterjesztette, egyáltalán az EK 234. cikk értelmében vett, az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére jogosult bíróságról van-e szó. E vonatkozásban mindenképpen utalni lehet a Cowan-ügyben előterjesztett indítványra, amelyben Lenz főtanácsnok részletes indokolással helytállóan megállapította, hogy az ilyen bizottság az EK 234. cikk szerinti bíróságnak tekintendő (
5
). A főtanácsnok az indítványában azzal érvelt, hogy az ilyen bizottság független fórum, amelynek hatáskörébe tartozik az áldozatoknak járó kárenyhítésre vonatkozó igényekről szóló viták rendezése; jogszabály hozta létre, és kötelező igazságszolgáltatási fórumként működik, a döntéseit jogszabályok, különösen a Code de procédure pénale, alapján hozza.
3. Közbenső következtetés
20.
Következésképpen a Tribunal de Grande Instance de Nantes kárenyhítési ügyekkel foglalkozó bizottságának előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezése iránti kérelme elfogadható.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés érdemi vizsgálata
21.
Az előzetes döntéshozatali kérelem tárgya az a kérdés, hogy az EK 12. cikk (1) bekezdését akként kell-e értelmezni, hogy azzal ellentétes valamely nemzeti szabályozás, amely a külföldön elkövetett bűncselekmények áldozatainak járó kárenyhítést kizárólag a saját állampolgárainak biztosítja, ezáltal valamely másik tagállam állampolgáraitól, akik a szabályozást kibocsátó tagállam területén laknak, a kárenyhítést megtagadja.
22.
Az EK 12. cikk (1) bekezdésének a nemzeti szabályozásra vonatkozó következményei kifejtése előtt, először is a 2004/80 irányelvvel kell foglalkozni.
1. A bűncselekmények áldozatainak kárenyhítéséről szóló 2004/80 iránylev
23.
A portugál és az olasz kormány joggal hivatkozik arra, hogy a tagállamok területén kívül elkövetett bűncselekmények áldozatainak nyújtandó kárenyhítésre vonatkozó szabályok nincsenek harmonizálva. Létezik ugyan a bűncselekmények áldozatait ért károk megtérítése területén egy közösségi jogi aktus, nevezetesen a 2004/80 irányelv. Ezen irányelv 17. cikke azonban világosan kifejezi, hogy az irányelv nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy a saját területükön kívül elkövetett bűncselekmények áldozatainak, valamint az ilyen bűncselekmények által érintett más személyeknek nyújtandó kárenyhítés céljából rendelkezéseket fogadjanak el, illetve tartsanak fenn.
24.
A tagállamok fentiek szerint fennálló hatásköréből mindkét kormány arra következtet, hogy a közösségi jog ezen a területen a tagállamoknak nem nyújt előírásokat. Ez a következtetés azonban nem vonható le a tagállamok hatásköre alapján.
25.
Ugyanis a tagállamok a hatáskörükben maradó területen is kötelesek a hatásköreiket a közösségi jog tiszteletben tartásával gyakorolni. (
6
) Ezért a következőkben azt kell vizsgálni, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmának az EK 12. cikk (1) bekezdésében írt elvéből adódnak-e, és ha igen, milyen jogi előírások.
2. A hátrányos megkülönböztetés tilalmának tárgyi hatálya
26.
Az EK 12. cikk (1) bekezdése a szerződés alkalmazási körében tilt minden, az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetést. A következőkben tehát mindenekelőtt azt kell vizsgálni, hogy a jelen ügy körülményei a Szerződés alkalmazási körébe esnek-e.
27.
A közösségi jog tárgyi hatálya alá tartoznak a Bíróság időközben megerősített ítélkezési gyakorlata alapján azok a helyzetek, amelyek a Szerződésben szavatolt alapvető szabadságok gyakorlásának és különösen az EK 18. cikkben rögzített, a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog gyakorlásának esetei. (
7
)
28.
A jelen ügyben vagy azért alkalmazandó a Szerződés, mert J. Wood Franciaországba költözött, és ott folytat kereső tevékenységet, vagy azért, mert a szabad mozgáshoz való joggal mint uniós polgár élt.
29.
Az előzetes döntéshozatali kérelemből nem állapíthatóak meg részletes adatok J. Wood foglalkoztatására vonatkozóan. Egy helyen csupán annyi olvasható, miszerint J. Wood úgy nyilatkozott, hogy több mint húsz éve él Franciaországban, és ott dolgozik. Itt azonban közelebbről nincs meghatározva, hogy munkavállalóként foglalkoztatják, vagy önálló vállalkozóként tevékenykedik. Az sem tisztázott, hogy ez az előadás vitathatatlan-e, vagy abban csupán a felperes előadását ismétlik meg.
30.
Amennyiben ezt a tényt vesszük figyelembe, abban az időpontban, amikor a kárenyhítésre való jog kérdése felmerült, J. Wood a kereső tevékenyéségének formájától függően vagy az EK 39. cikk alapján a személyek szabad mozgáshoz való jogával vagy a 43. cikk alapján a letelepedés szabadságának jogával élt.
31.
Abban az esetben, ha kiderülne, hogy J. Wood nem folytatott kereső tevékenységet, azért tartozna az ügy az EK 12. cikk szerint a Szerződés alkalmazási körébe, mert ezt az uniós polgárságra vonatkozó szerződési rendelkezések (EK 18. cikk) tennék lehetővé. Mivel az ítélkezési gyakorlat szerint az olyan uniós polgár, aki él az EK 18. cikk (1) bekezdésében meghatározott szabad mozgás jogával, a Szerződés hatálya alá tartozik, ezért hivatkozhat a hátrányos megkülönböztetés EK 12. cikk (1) bekezdésében foglalt általános tilalmára.
32.
Az uniós polgárság intézményének célja ugyanis, hogy biztosítsa a tagállamok állampolgárainak alapvető jogállását, lehetővé téve az azonos helyzetben lévő tagállami állampolgárok számára, hogy állampolgárságuktól függetlenül és az e tekintetben kifejezetten előírt kivételek sérelme nélkül a Szerződés alkalmazási körében ugyanolyan jogi bánásmódban részesüljenek. (
8
)
33.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata lesz annak tisztázása, hogy a jelen ügyben konkrétan az EK 39., az EK 43. vagy az EK 18. cikk alapján alkalmazandó a Szerződés.
34.
Végeredményben azonban annyi biztosan megállapítható, hogy J. Wood helyzete a Szerződés alkalmazási körébe esik, és ő ennélfogva hivatkozhat arra a jogára, hogy az állampolgársága alapján ne érje hátrányos megkülönböztetés.
3. Egyenlőtlen bánásmód
35.
A következőkben ezért azt kell vizsgálni, hogy J. Woodot érte-e az állampolgársága alapján hátrányos megkülönböztetés. A Garanciaalap véleménye szerint nem áll fenn az egyenlőtlen bánásmód. Ezt többek között azzal indokolja, hogy J. Wood részesült volna a kárenyhítésben, ha az angol állampolgárságáról lemondott volna, és a francia állampolgárságot megszerezte volna.
36.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve azt követeli meg, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy, hacsak az ilyen bánásmód objektívan nem igazolható. (
9
)
37.
Az, hogy jelen ügyben azonos helyzeteket különbözően bírálták el, egyértelmű, ha összehasonlítjuk J. Wood helyzetét a francia állampolgárságú házastársának helyzetével. Több mint húsz éve élnek együtt Franciaországban, és a lányukat külföldön elkövetett bűncselekmény következtében veszítették el. Ugyanolyan rokonsági kapcsolatban állnak az elhunyttal, ezáltal ugyanaz a kár érte őket.
38.
Az állampolgárság kivételével J. Woodnak és a házastársának a helyzete a kárenyhítésre való jogosultság feltételeit tekintve nem különbözik egymástól. Ennek ellenére csak a házastársa részesült a kárenyhítésben, J. Wood nem.
39.
Tehát azonos tényállásokat különbözően kezeltek. Mivel a megkülönböztetett bánásmód kifejezetten az állampolgárság feltételéhez kötődik, közvetlen hátrányos megkülönböztetésről van szó. A hátrányos megkülönböztetés fennállása szempontjából, szemben az alperes véleményével, irreleváns, hogy J. Wood az állampolgársága megváltoztatásával jogosulttá válna a kárenyhítésre.
4. Igazolhatóság
40.
Annak vizsgálata maradt hátra, hogy a hátrányos megkülönböztetés igazolható-e.
41.
Az eltérő bánásmód akkor igazolható, ha objektív, az érintett személyek állampolgárságától független megfontolásokon alapul, és arányos a nemzeti jogszabályokban meghatározott jogszerű célokkal. (
10
)
42.
Az, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely közvetlenül az állampolgárság alapján tesz hátrányos megkülönböztetést, egyáltalán igazolható-e, kérdéses. (
11
) Mindazonáltal e helyütt ezt nem kell vizsgálni, mivel – még ha az ilyen igazolási lehetőség meglétéből indulunk is ki – a jelen ügyben az igazolhatóság kérdésére adható válasz végeredményben nemleges.
43.
A portugál kormány az igazolhatóságot a nemzeti szolidarításból vezeti le, amely alapján valamely tagállam a területén kívül elkövetett bűncselekmények után járó kárenyhítést a saját állampolgárai javára korlátozhatja.
44.
Maga a francia kormány is elismeri, hogy álláspontja szerint J. Woodnak ugyanúgy kárenyhítést kellene kapnia, mint a feleségének és a gyermekeinek. A francia kormány tehát nem ad elő annak igazolására alkalmas indokot, hogy az állampolgárság a kárenyhítésre való jogosultság feltétele.
45.
A francia kormány azonban azokra a pénzügyi és a kárenyhítési rendszer egészét érintő terhekre utal, amelyeket az áldozatoknak járó korlátlanul biztosított kárenyhítés előidézhetne. A bűncselekmények áldozatainak kárenyhítési rendszere Franciaországban meglehetősen nagyvonalú, és számottevően sok helyzetben biztosítja az erre való jogosultságot. Ezáltal nemcsak a bűncselekmények közvetlen áldozatainak kárát térítik meg, hanem a közvetett áldozatokéit is, miközben a közvetett áldozat fogalmát is tágan értelmezik.
46.
Ha nem lenne korlátozás, bármely tagállam állampolgára, aki csupán rövid ideig idegenforgalmi célból tartózkodik Franciaországban, követelhetné az áldozatoknak járó kárenyhítést, amennyiben a franciaországi tartózkodásának ideje alatt valamely hozzá közel álló személy a származása szerinti tagállamban vagy valamely harmadik államban bűncselekmény áldozatává válik.
47.
A Bíróság egyes ügyekben elismerte, hogy a tagállam bizonyos szociális szolgáltatások nyújtását függővé teheti az adott személy és az állam tényleges kötődésétől (
12
), a társadalmi beilleszkedés bizonyos mértékétől (
13
) vagy az adott tagállam társadalmával való különleges összetartozás (
14
) feltételétől, amennyiben a szociális juttatás túlzott terhet jelentene. Így például a Bidar-ítéletben az egyetemi hallgatók megélhetési támogatásával kapcsolatosan a Bíróság megállapította, hogy valamennyi tagállam szabadon gondoskodhat arról, hogy a más tagállamokból származó hallgatók megélhetési költségeinek fedezésére szolgáló támogatások biztosítása ne váljék olyan indokolatlan teherré, amely az adott tagállam által nyújtott támogatások teljes körére is hatással lehet.
48.
Az előbbi megfontolásoknak a jelen ügy körülményeire történő megfelelő alkalmazása alapján jogszerűnek tűnik a külföldön elkövetett bűncselekmények áldozatainak nyújtott kárenyhítést a túlságos mértékű anyagi teher veszélye miatt elhárítani, és azt a szolgáltatást igénylő személy és az azt nyújtó tagállam között ténylegesen fennálló kötődéstől függővé tenni.
49.
Az a nemzeti szabályozás, amely a külföldön elkövetett bűncselekmények áldozatainak járó juttatást azon személyek körére korlátozza, akik a francia társadalomban tényleges kapcsolódással rendelkeznek, éppenséggel elfogadható céllal rendelkezik.
50.
Ahhoz, hogy igazolható legyen, a szóban forgó nemzeti szabályozásnak ezen túlmenően az arányosság feltételeinek is meg kell felelnie. (
15
) Valamely intézkedés akkor arányos, ha a kitűzött cél elérésére alkalmas, és a cél eléréséhez szükséges mértéket nem lépi túl.
51.
E tekintetben, a közösségi jogban nem szabályozott juttatásokat illetően a tagállamoknak széles mérlegelési lehetőségük van a tényleges kötődés értékelési szempontjainak meghatározásakor, amelynek során azonban figyelembe kell venniük a közösségi jog által meghatározott korlátokat. (
16
)
52.
Azonban az a nemzeti szabályozás, amely az áldozatoknak járó kárenyhítés biztosítását az állampolgárság feltételéhez köti – még ha a közvetlen hátrányos megkülönböztetést tartalmazó előírást egyáltalán igazolhatónak tekintjük is – nem igazolható.
53.
A szolgáltatásra való jogosultságnak kizárólag az állampolgárságától való függővé tétele olyanokat is kizár a szolgáltatás biztosításából, akik megfelelő és tényleges kötődéssel rendelkeznek a francia társadalomban. A J. Woodhoz hasonló személy, aki húsz éven keresztül Franciaországban élt és dolgozott, kétségkívül rendelkezik – ahogy ezt a francia kormány is elismeri – a francia táradalomba történő beilleszkedés megfelelő mértékével, ami kizárja, hogy megtagadják tőle az áldozatoknak járó kárenyhítést. Az ilyen intézkedés nem alkalmas az általa kitűzött cél elérésére.
54.
A francia társadalommal való tényleges kapcsolat megállapításához lehetséges ismérvként figyelembe vehető lenne a kérelmező lakóhelye. (
17
) Az adott tagállam társadalmába való beilleszkedés bizonyos fokát feltételezhetjük annak megállapításával, hogy a kérelmezőnek valamely meghatározott időszakban a fogadó tagállam területén volt szokásos tartózkodási helye. (
18
) A lakóhelyre vonatkozó feltétel konkrét tartalmának és különösen a tartókodás elvárt hosszának meg kell felelnie az arányosság elvének. (
19
)
55.
A lakóhelyre vonatkozó feltétel nem ellentétes a Bíróság Cowan-ügyben hozott ítéletével sem.
56.
A Cowan-ügyben hozott ítélet alapját az a francia jogi norma képezte, amely az áldozatoknak járó kárenyhítést attól tette függővé, hogy az érintett tartózkodási engedéllyel rendelkezett-e, vagy olyan állam állampolgára volt-e, amely Franciaországgal viszonossági megállapodást kötött.
57.
I. W. Cowan turistaként érkezett Franciaországba, ahol bűncselekmény áldozata lett. Mivel I. W. Cowan turistaként való tartózkodása a passzív szolgáltatásnyújtás szabadságának hatóköre alá volt sorolható, a kérdéses nemzeti szabályozás az EK 12. cikk hatálya alá esett. A Bíróság megállapította, hogy az egyenlő bánásmód elvével ellentétes és nem igazolható, ha a nemzeti szabályozás a kárenyhítés nyújtását olyan személyek esetében, akik az adott tagállamnak nem állampolgárai, tartózkodási engedélytől teszi függővé – más szavakkal: a belföldi lakóhelytől –, míg a saját állampolgároknak ezt a feltételt nem kell teljesíteniük. (
20
)
58.
A fent idézett ítéletből még nem következik, hogy a jelen ügy körülményei között a lakóhelyre vonatkozó feltétel nem lenne a közösségi joggal összeegyeztethető.
59.
A polgár és az állam közötti „tényleges kötődés” a Cowan-ügyben más alapból adódott. A Franciaországhoz való megfelelő kötődés alapja abban az esetben az a körülmény volt, hogy a bűncselekmény Franciaország területén történt, és I. W. Cowan a bűncselekmény közvetlen áldozata volt. Mivel ennek alapján megállapították a tényleges kötődést, a kárenyhítés nyújtását nem lehetett további „tényleges kötődést” megalapozó feltételtől – belföldi lakóhelytől – függővé tenni.
60.
Ezzel szemben olyan körülmények között, mint amelyek a jelen ügy alapját képezik, eltérően a Cowan-ügytől, mindenképpen szóba jöhet a lakóhelyre vonatkozó feltétel elfogadhatósága.
5. Közbenső megállapítás
61.
Az áldozatoknak járó kárenyhítésnek az állampolgárság alapján történő megtagadása nem igazolható.
VI – Végkövetkeztetések
62.
A fentiekben kifejtettek alapján azt javaslom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
Az EK 12. cikk (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy valamely tagállam a területén kívül elkövetett bűncselekmény miatt az állam által nyújtott kárenyhítést azon személlyel szemben, aki a területén lakik, nem teheti függővé attól, hogy e személy e tagállam állampolgárságával rendelkezzen.
(
1
)	Eredeti nyelv: német.
(
2
)	A Bíróság 186/87. sz. Cowan-ügyben 1989. február 2-án hozott ítélete (EBHT 1989., 195. o.).
(
3
)	HL L 261., 15. o.; magyar nyelvű különkiadás: 19. fejezet, 7. kötet, 65. o.
(
4
)	Lásd a Bíróság C-237/04. sz. Enirisorse-ügyben 2006. március 23-án hozott ítéletének (EBHT 2006., I-2843. o.) 24. pontját, a C-28/99. sz. Verdonck és társai ügyben 2001. május 3-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-3399. o.) 28. pontját és a C-292/92. sz. Hünermund és társai ügyben 1993. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1993., I-6787. o.) 8. pontját.
(
5
)	Lenz főtanácsnok 186/87. sz. Cowan-ügyben 1988. december 6-án előterjesztett indítványának (EBHT 1989., 195. o.) 7. pontja. A Bíróság a Cowan-ügyben hozott ítéletben (hivatkozás a 2. lábjegyzetben) hallgatólagosan az ilyen bizottság által előzetes döntéshozatal iránt előterjesztett kérdés elfogadhatóságából indult ki.
(
6
)	Lásd a Bíróság C-101/05. sz. Skatteverket-ügyben 2007. december 18-án hozott ítéletének (EBHT 2007., I-11531. o.) 19. pontját és a Cowan-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 2. lábjegyzetben) 19. pontját.
(
7
)	Lásd a Bíróság C-318/05. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. szeptember 11-én hozott ítéletének (EBHT 2007., I-6957. o.) 126. pontját, a C-76/05. sz. Schwarz és Gootjes–Schwarz ügyben 2007. szeptember 11-én hozott ítéletének (EBHT 2007., I-6849. o.) 87. pontja, a C-11/06. sz. Morgan-ügyben 2007. október 23-án hozott ítéletének (EBHT 2007., I-9161. o.) 23. pontja, a C-403/03. sz. Schempp-ügyben 2005. július 12-én hozott ítéletének (EBHT 2005., I-6421. o.) 18. pontja, a C-148/02. sz. Garcia Avello-ügyben 2003. október 2-án hozott ítéletének (EBHT 2003., I-11613. o.) 24. pontja és a C-274/96. sz. Bickel és Franz ügyben 1998. november 24-én hozott ítéletének (EBHT 1998., I-7637. o.) 15. pontja.
(
8
)	Lásd különösen a Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 125. pontját, a C-138/02. sz. Collins-ügyben 2004. március 23-án hozott ítélet (EBHT 2004., I-2703. o.) 61. pontját, a Garcia Avello-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 22. és 23. pontját, a C-224/98. sz. D’Hoop-ügyben 2002. július 11-én hozott ítélet (EBHT 2002., I-6191. o.) 28. pontját és a C-184/99. sz. Grzelczyk-ügyben 2001. szeptember 20-án hozott ítélet (EBHT 2001., I-6193. o.) 31. pontját.
(
9
)	Lásd a Bíróság C-300/04. sz. Eman és Sevinger ügyben 2006. szeptember 12-én hozott ítéletének (EBHT 2006., I-8055. o.) 57. pontját, a C-344/04. sz. IATA és ELFAA ügyben 2006. január 10-én hozott ítéletének (EBHT 2006., I-403. o.) 95. pontját és a Garcia Avello-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 31. pontját.
(
10
)	A Bíróság C-209/03. sz. Bidar-ügyben 2005. március 15-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-2119. o.) 54. pontja, a C-258/04. sz. Ioannidis-ügyben 2005. szeptember 15-én hozott ítélet (EBHT 2005., I-8275. o.) 29. pontja, a. D'Hoop-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 8. lábjegyzetben) 36. pontja, a Bickel és Franz ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 27. pontja és a Garcia Avello-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 31. pontja.
(
11
)	A közvetlen hátrányos megkülönböztetés igazolásának elvi lehetőségére utal többek között a Bíróság C-360/00. sz. Ricordi-ügyben 2002. június 6-án hozott ítéletének (EBHT 2002., I-5089. o.) 33. pontja, C-85/96. sz. Martínez Sala-ügyben 1998. május 12-én hozott ítéletének (EBHT 1998., I-2691. o.) 64. pontja, C-122/96. sz., Saldanha és MTS ügyben 1997. október 2-án hozott ítéletének (EBHT 1997., I-5325. o.) 26. és azt követő pontjai, C-323/95. sz. Hayes-ügyben 1997. március 20-án hozott ítéletének (EBHT 1997., I-1711. o.) 24. pontja. Ellene szól többek között a C-92/92. és C-326/92. sz., Phil Collins és társai egyesített ügyekben 1993. október 20-án hozott ítélet (EBHT 1993., I-5145. o.) 32. pontja és a 293/83. sz., Gravier-ügyben 1985. február 13-án hozott ítélet (EBHT 1985., 593. o.).
(
12
)	A D'Hoop-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 8. lábjegyzetben) 38. pontja és a Collins-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 8. lábjegyzetben) 67. pontja.
(
13
)	A Morgan-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 43. pontja és a Bidar-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 10. lábjegyzetben) 56. és 57. pontja.
(
14
)	A Bíróság C-192/05. sz., Tas-Hagen és Tas ügyben 2006. október 26-án hozott ítéletének (EBHT 2006., I-10451. o.) 34. pontja.
(
15
)	Lásd a Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 7. lábjegyzetben) 136. pontját és a Tas-Hagen ítélet (hivatkozás a 14. lábjegyzetben) 35. pontját.
(
16
)	A Tas-Hagen-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 14. lábjegyzetben) 36. pontja és az ezen ügyben 2006. március 30-án előterjesztett indítványom.
(
17
)	Lásd ehhez az ismérvhez a Tas-Hagen ügyben ekőterjesztett indítványom (hivatkozás a 14. lábjegyzetben) 62. és azt követő pontjait.
(
18
)	A Bidar-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 10. lábjegyzetben) 59. pontja.
(
19
)	A Collins-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 8. lábjegyzetben) 66. és 72. pontja és a Tas-Hagen ítélet (hivatkozás a 14. lábjegyzetben) 36. és 37. pontja. Lásd e vonatkozásban a Tas-Hagen ítélet (hivatkozás a 14. lábjegyzetben) 63. és 64. pontjait.
(
20
)	A Cowan-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 2. lábjegyzetben) 10. pontja.