62024CJ0058_RES
Mål C‑58/24
NEochMYochHJochXFochWBochUVochVKochJUochRJochDZ
mot
IrelandochThe Attorney GeneralochMinister for Housing, Local Government and HeritageochAn Coimisiún Pleanála, tidigare An Bord Pleanála
(begäran om förhandsavgörande från High Court (Irland))
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 16 april 2026
”Begäran om förhandsavgörande – Miljö – Direktiv 92/43/EEG – Bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter – Artikel 12 – Strikt skyddssystem för vissa djurarter – Artikel 16 – Beslut om att bevilja undantag i samband med en ansökan om bygglov för ett projekt som omfattas av direktiv 2011/92/EU – Artikel 11 – Århuskonventionen – Artikel 9 – Processuell autonomi – Principerna om likvärdighet och effektivitet – Undantagsbeslut som klassificeras som en självständig rättsakt – Förfaranderegler som föreskriver en tidsfrist på tre månader för att begära upphävande av ett undantagsbeslut”
Miljö – Miljökonsekvensbedömning av vissa projekt – Direktiv 2011/92 – Ansvariga myndigheters skyldighet att genomföra bedömningen innan tillstånd ges – Begreppet tillstånd – Komplex beslutsprocess – Beslut om att tillåta en exploatör av ett projekt att göra undantag från åtgärder som avser att skydda arter med stöd av direktiv 92/43 – Omfattas – Villkor
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92, artiklarna 1.2 a, 1.2 c och 2.1; rådets direktiv 92/43, artiklarna 12, 13 och 16.1)
(se punkterna 26–28)
Miljö – Miljökonsekvensbedömning av vissa projekt – Direktiv 2011/92 – Den berörda allmänhetens rätt att föra talan – Överklagande av ett beslut att tillåta en exploatör av ett projekt att göra undantag från åtgärder som avser att skydda arter med stöd av direktiv 92/43 – Nationella förfaranderegler – Principen om processuell autonomi – Iakttagande av likvärdighetsprincipen och effektivitetsprincipen – Talefrist på tre månader från den tidpunkt då den berörda personen fick kännedom om ett sådant beslut – Tillåtet
(Stadgan om de grundläggande rättigheterna, artikel 47; Århuskonventionen, artikel 9; Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92, i dess lydelse enligt direktiv 2014/52, artiklarna 1.2 a och 11; rådets direktiv 92/43, artikel 16)
(se punkterna 29–40, 44–45 och 52–53 samt domslutet)
Resumé
Efter en begäran om förhandsavgörande från High Court (Förvaltningsöverdomstolen, Irland) uttalar sig EU-domstolen om huruvida en nationell förfaranderegel som föreskriver en tidsfrist på tre månader för att överklaga ett undantagsbeslut som beviljats av de nationella myndigheterna med stöd av artikel 16.1 i livsmiljödirektivet (
1
) är förenlig med unionsrätten.
I det nationella målet motsätter sig en grupp fysiska personer ett undantagsbeslut som beviljats av de irländska myndigheterna med stöd av artikel 16.1 i livsmiljödirektivet för att underlätta uppförandet av bostäder i det tidigare karmelitklostret i Delgany (Irland). Klostret hyser för närvarande en koloni av fladdermöss, som är en strikt skyddad djurart enligt bilaga IV till livsmiljödirektivet.
Klagandena i det nationella målet har inte bestritt giltigheten av det aktuella undantagsbeslutet inom den tidsfrist på tre månader som föreskrivs i irländsk rätt. Den hänskjutande domstolen, som hyser tvivel om huruvida detta undantag är förenligt med kraven i livsmiljödirektivet, vill få klarhet i huruvida unionsrätten utgör hinder för att tillämpa en sådan processuell tidsfrist.
Domstolens bedömning
Domstolen påpekar inledningsvis att varken MKB-direktivet (
2
) eller andra unionsbestämmelser anger villkoren för att få ett undantagsbeslut som fattats med stöd av artikel 16.1 i livsmiljödirektivet eller ett tillståndsbeslut, i den mening som avses i artikel 1.2 c i MKB-direktivet, prövat. I synnerhet fastställs i unionsrätten varken någon talefrist eller någon tidpunkt då en sådan tidsfrist börjar löpa.
I det specifika fall där ett eventuellt undantag måste antas innan ett projekt godkänns krävs det följaktligen inte enligt unionsrätten att dessa beslut, i syfte att utöva rätten till prövning av dessa beslut, ska behandlas som ett enda beslut med en enda talefrist.
Denna rättighet innebär inte heller att talefristen, när ett undantag beviljas enligt artikel 16 i livsmiljödirektivet och omfattas av tillståndsförfarandet för ett projekt, i den mening som avses i artikel 1.2 c i MKB-direktivet, ska börja löpa först när ett sådant tillstånd har beviljats eller offentliggjorts.
Vad gäller iakttagandet av effektivitetsprincipen finner domstolen att en tidsfrist på tre månader för att väcka talan från och med dagen för antagandet av ett undantagsbeslut enligt artikel 16 i livsmiljödirektivet eller, i förekommande fall, från den tidpunkt då klaganden fick eller rimligen kunde ha fått kännedom om antagandet, inte förefaller medföra att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva de rättigheter som följer av unionsrätten.
Enligt domstolen förefaller den omständigheten att en sådan talefrist i princip börjar löpa innan det tillståndsförfarande som avses i artikel 1.2 c i MKB-direktivet har avslutats inte vara av sådan art att den berövar talan som kan väckas på så sätt dess verkan.
Denna omständighet utgör inte hinder för att den berörda allmänheten kan ifrågasätta huruvida ett undantagsbeslut som antagits med stöd av artikel 16.1 i livsmiljödirektivet är förenligt med samtliga de krav som gäller för dess antagande enligt denna bestämmelse och att detta beslut kan prövas av behörig domstol.
Även om nämnda omständighet visserligen får till följd att ett sådant undantagsbeslut blir slutgiltigt vid utgången av talefristen, utgör denna omständighet emellertid inte hinder för att tillståndsbeslutet för projektet, i den mening som avses i artikel 1.2 c i MKB-direktivet, kan angripas av den berörda allmänheten och prövas av en domstol på ett effektivt sätt, bland annat mot bakgrund av det eventuella samspelet mellan de olika miljökonsekvenserna av ett projekt.
Domstolen påpekar emellertid att det, för att talefristen ska börja löpa, är viktigt att denna kännedom, eller till och med möjligheten att ha fått kännedom, inte bara hänför sig till avgörandet utan även till skälen i det aktuella beslutet. En sådan kännedom utgör nämligen en förutsättning för att säkerställa ett effektivt rättsmedel.
För att effektivitetsprincipen ska iakttas krävs det även att klagandena rimligen kan förutse vilka rättsmedel som finns och vilka tidsfrister som gäller för dessa.
I detta avseende föreskrivs i artikel 9.5 i Århuskonventionen (
3
) att varje part i konventionen ska se till att allmänheten informeras om tillgången till prövning i domstol eller i administrativ ordning. Detta krav har, i det specifika sammanhang som MKB-direktivet ingår i, genomförts i artikel 11.5 i detta direktiv. Denna information borde innehålla ett klargörande om att ett överklagande av undantagsbeslut enligt artikel 16 i livsmiljödirektivet ska ges in inom tre månader från den tidpunkt då klaganden fick eller rimligen kunde ha fått kännedom om antagandet av detta beslut.
Såsom framgår av ordalydelsen i artikel 9.5 i Århuskonventionen och artikel 11.5 iMKB-direktivet är den omständigheten att sådan information inte görs tillgänglig för allmänheten emellertid inte i sig tillräcklig för att effektivitetsprincipen ska anses ha åsidosatts.
(
1
)	Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, 1992, s. 7; svensk specialutgåva, område 15, volym 11, s. 114) (nedan kallat livsmiljödirektivet)
(
2
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EUT L 26, 2012, s. 1) (nedan kallat MKB-direktivet).
(
3
)	Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, som undertecknades i Århus den 25 juni 1998 och godkändes på Europeiska gemenskapens vägnar genom rådets beslut 2005/370/EG av den 17 februari 2005 (EUT L 124, 2005, s. 1).