62024CJ0429
DOMSTOLENS DOM (nionde avdelningen)
den 30 april 2025 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Konsumentskydd – Direktiv 2011/83/EU – Begreppet konsument – Artikel 2.1 – Begreppet tjänsteavtal – Artikel 2.6 – Avtal om undervisning avseende skolpliktiga barns skolgång – Privat utbildning – Artikel 27 – Tillhandahållande av tjänster utan föregående beställning – Obligatoriska ämnen i enlighet med nationella utbildningsnormer”
I mål C‑429/24,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstol i Sofia, Bulgarien) genom beslut av den 3 juni 2024, som inkom till domstolen den 18 juni 2024, i målet
St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD
mot
QX,
meddelar
DOMSTOLEN (nionde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden N. Jääskinen samt domarna M. Condinanzi och R. Frendo (referent),
generaladvokat: A. Biondi,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–
St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD, genom SA Logofetova,
–
Tjeckiens regering, genom S. Šindelková, M. Smolek och J. Vláčil, samtliga i egenskap av ombud,
–
Tysklands regering, genom J. Möller och N. Scheffel, båda i egenskap av ombud,
–
Europeiska kommissionen, genom G. Koleva och I. Rubene, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 2 leden 1 och 6 samt artikel 27 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG (EUT L 304, 2011, s. 64).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan, å ena sidan, St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD (nedan kallat St. Kliment Ohridski), en privat utbildningsanstalt, och, å andra sidan, QX, en fysisk person. Målet rör QX betalning av ett avtalsvite till följd av att vederbörande ensidigt sagt upp de avtal om undervisning som QX ingått med nämnda utbildningsanstalt avseende skolgång för sina skolpliktiga barn.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Direktiv 93/13
3
Artikel 2 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 1993, s. 29) har följande lydelse:
”I detta direktiv avses med
…
b)
konsument: en fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som faller utanför hans näring eller yrke,
c)
näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv handlar för ändamål som har samband med hans näring eller yrkesverksamhet, oavsett om den är offentlig eller privat.”
Direktiv 2011/83
4
Skäl 60 i direktiv 2011/83/EU har följande lydelse:
”Eftersom affärsmetoder som innebär att varor eller tjänster levereras till konsumenter utan föregående beställning är förbjudna enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden [och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004] (direktivet om otillbörliga affärsmetoder) [(EUT L 149, 2005, s. 22)] men inga påföljder i avtalsförhållanden föreskrivs för sådana affärsmetoder, måste det i det här direktivet införas en påföljd som innebär att konsumenten befrias från sin betalningsskyldighet vid sådana leveranser utan föregående beställning.”
5
I artikel 2 i direktiv 2011/83, med rubriken ”Definitioner”, föreskrivs följande:
”I detta direktiv gäller följande definitioner:
1.
konsument: varje fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv agerar för ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten.
2.
näringsidkare: en fysisk eller juridisk person, antingen offentligägd eller privatägd, som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv agerar för ändamål som faller inom ramen för den egna närings- eller yrkesverksamheten samt varje person som agerar i dennes namn eller för dennes räkning.
…
5.
köpeavtal: varje avtal där näringsidkaren överlåter eller åtar sig att överlåta äganderätten till varan till konsumenten och där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset för denna, inbegripet avtal där avtalsföremålet är både varor och tjänster.
6.
tjänsteavtal: varje avtal som inte är ett köpeavtal, där näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla en tjänst till konsumenten och där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset för denna.
…”
6
Artikel 3 i direktivet har rubriken ”Tillämpningsområde”. I punkterna 1 och 5 i denna artikel föreskrivs följande:
”1.   Detta direktiv ska tillämpas på alla avtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument enligt de villkor och i den omfattning som anges i bestämmelserna i direktivet. …
…
5.   Detta direktiv ska inte påverka nationell allmän avtalsrätt, till exempel bestämmelser om ett avtals giltighet, ingående eller verkan, om sådana allmänna avtalsrättsliga aspekter inte regleras i detta direktiv.”
7
Artikel 27 i direktivet, med rubriken ”Leverans utan föregående beställning”, har följande lydelse:
”Konsumenten ska vara befriad från sin betalningsskyldighet vid leverans av varor, vatten, gas, el, fjärrvärme eller digitalt innehåll utan föregående beställning eller tillhandahållande av tjänster utan föregående beställning, i enlighet med förbudet i artikel 5.5 och punkt 29 i bilaga I till direktiv 2005/29/EG. I sådana fall ska ett uteblivet svar från konsumentens sida efter en sådan leverans eller ett sådant tillhandahållande utan föregående beställning inte anses innebära samtycke.”
Bulgarisk rätt
Lagen om förskole- och skolundervisning
8
I artikel 8.79 i Zakon za preduchilishtnonto i uchilishtnoto obrazovanie (lagen om förskole- och skolundervisning) (DV nr 79 av den 13 oktober 2015), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad ZPUO), föreskrivs följande:
”Skolplikt gäller fram till dess att barnet har fyllt 16 år och inträder det läsår då barnet fyller 7 år.”
9
I artikel 29.3 ZPUO föreskrivs följande:
”Privata förskolor och privatskolor ska betraktas som juridiska personer på de villkor och på det sätt som föreskrivs i Targovski zakon (handelslagen) [(DV nr 48 av den 18 juni 1991)], i Zakon za yuridicheskite litsa s nestopanska tsel (lagen om icke-vinstdrivande juridiska personer) [(DV nr 81 av den 6 oktober 2000)], i Zakon za kooperatsiite (lagen om kooperativ) [(DV nr 113, av den 28 december 1991)] eller i en annan medlemsstats lagstiftning.”
10
I artikel 301.1 och 301.2 ZPUO föreskrivs följande:
”1)   Andra tjänster än det statligt finansierade utbud som anges i artikel 10.3 och som tillhandahålls mot ersättning av privata förskolor och privatskolor regleras i arbetsordningen för respektive privat förskola eller privatskola.
2)   Villkoren och förfarandet för betalning av tjänsterna enligt punkt 1 samt storleken på beloppen ska fastställas i avtal mellan den privata förskolan eller privatskolan och föräldern till barnet eller eleven.”
Konsumentskyddslagen
11
Punkt 13 i kompleterande bestämmelser till Zakon za zashtita na potrebitelite (konsumentskyddslagen) (DV nr 99 av den 9 december 2005), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet, införlivar artikel 2 i direktiv 2011/83 med bulgarisk rätt i nästan identiska ordalag.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
12
QX ingick två avtal med St. Kliment Ohridski avseende heltidsundervisning av sina barn för skolåret 2022/2023, mot betalning av en årlig skolavgift.
13
Barnen var i skolpliktig ålder enligt bulgarisk lagstiftning.
14
Båda avtalen innehöll en klausul enligt vilken QX ensidigt kunde säga upp avtalen, under förutsättning att en skriftlig underrättelse lämnades en månad i förväg och att ett avtalsvite erlades. I klausulen angavs vidare att om QX inte hade erlagt den sista delbetalningen för det aktuella avtalet vid tidpunkten för uppsägningen, skulle avtalsvitet motsvara storleken på den sista obetalda delbetalningen vid tidpunkten för delgivningen av uppsägningen.
15
Den 4 april 2023 sades dessa två avtal upp och QX:s barn började på en ny utbildningsanstalt.
16
St. Kliment Ohridski väckte talan mot QX vid Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia, Bulgarien), som är den hänskjutande domstolen, och yrkade att QX skulle förpliktas att betala det föreskrivna avtalsvitet, med motiveringen att QX ensidigt hade sagt upp avtalen genom att skriva ut sina barn från denna utbildningsanstalt.
17
Den hänskjutande domstolen har angett att det är ostridigt mellan parterna i det nationella målet att den sista delbetalningen för de avtal som är aktuella i det nationella målet inte har erlagts. Storleken på den sista delbetalningen och avtalsvitet är också ostridigt mellan parterna.
18
QX har emellertid bestritt giltigheten av avtalsvitet och gjort gällande att det strider mot goda seder, eftersom det leder till en obehörig vinst. Hon har gjort gällande att avtalsvitet går utöver dess preventiva, kompensatoriska och bestraffande syfte.
19
Under dessa omständigheter vill den hänskjutande domstolen för det första få klarhet i huruvida QX kan kvalificeras som konsument, eftersom hon enligt lag är skyldig att ha sina barn i skolan för att få undervisning där.
20
Den hänskjutande domstolen har i detta avseende påpekat att elever har skolplikt i Bulgarien till 16 års ålder. Beroende på hur de finansieras kan de bulgariska utbildningsanstalterna vara offentliga eller privata. Offentliga utbildningsanstalter erbjuder gratis undervisning, medan privata utbildningsanstalter kräver att elevernas föräldrar betalar skolavgifter. Vid privata utbildningsanstalter tillhandahålls dessutom undervisningen i enlighet med ett avtal om undervisning som ingåtts mellan den berörda utbildningsanstalten och elevens föräldrar.
21
Den hänskjutande domstolen har preciserat att det inte är någon skillnad mellan offentliga och privata utbildningsanstalter vad gäller de ämnen som omfattas av obligatorisk undervisning, undervisningens omfattning i dessa ämnen eller dess innehåll. I båda fallen tillhandahålls undervisningen i enlighet med nationella undervisningsnormer som fastställs i förordningar som utfärdats av ministern för utbildning och vetenskap.
22
Den hänskjutande domstolen har i detta sammanhang påpekat att St. Kliment Ohridski är en privat utbildningsanstalt som är registrerad som ett affärsdrivande bolag. Denna utbildningsanstalt erhåller inte någon finansiering från staten eller den berörda kommunen och finansierar sin verksamhet endast genom skolavgifter, gåvor och andra inkomstkällor. Nämnda utbildningsanstalt bedriver inte en verksamhet utan vinstsyfte och agerar inte heller i egenskap av kooperativ association, utan bedriver kommersiell verksamhet.
23
Enligt den hänskjutande domstolen har de avtal som är aktuella i det nationella målet således ingåtts inom ramen för St. Kliment Ohridskis affärsverksamhet, och QX har agerat för ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten.
24
Eftersom det är den berörda föräldern som har ingått avtalen om undervisning för att dennes barn ska erhålla en undervisningstjänst, vill den hänskjutande domstolen dessutom få klarhet i huruvida barnen kan anses utgöra konsumenter inom ramen för dessa avtal.
25
För det andra vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida ett avtal om undervisning vid en privat utbildningsanstalt, trots att skolgången är obligatorisk, utgör ett ”tjänsteavtal” i den mening som avses i artikel 2 led 6 i direktiv 2011/83.
26
Den hänskjutande domstolen har i detta avseende påpekat att den omständigheten att denna tjänst kan tillhandahållas av såväl offentliga som privata utbildningsanstalter ger upphov till osäkerhet vad gäller denna kvalificering. Under dessa omständigheter hyser den hänskjutande domstolen tvivel om huruvida hela det aktuella avtalet ska kvalificeras som ett ”tjänsteavtal”, med hänsyn till att skolgången är obligatorisk och undervisning tillhandahålls enligt nationella utbildningsnormer, eller huruvida denna kvalificering ska tillämpas endast på de tjänster som anges i avtalet, men som inte omfattas av området för obligatorisk undervisning, såsom tillhandahållande av måltider, transport eller fritidsaktiviteter.
27
För det tredje vill den hänskjutande domstolen, för det fall ett avtal om undervisning som ingåtts med en privat utbildningsanstalt ska anses vara ett avtal som ingåtts med en konsument, få klarhet i huruvida artikel 27 i direktiv 2011/83, i vilken det föreskrivs ett undantag från skyldigheten att betala för ett tillhandahållande av tjänster utan föregående beställning, ska tillämpas.
28
Den hänskjutande domstolen vill nämligen få klarhet i huruvida det är möjligt för föräldrar eller elever att göra gällande att de inte har begärt undervisning i vissa ämnen inom den undervisningstid som föreskrivs för obligatoriska eller fakultativa ämnen. Den hänskjutande domstolen vill närmare bestämt få klarhet i huruvida det är möjligt att begränsa en konsuments ansvar för betalning av skolavgifter på grund av att det berörda barnet inte har begärt undervisning i ett visst ämne inom ramen för den föreskrivna undervisningstiden.
29
Den hänskjutande domstolen har slutligen understrukit vikten av att klargöra de frågor som dessa tre frågor ger upphov till, eftersom den nationella domstolen i konsumenttvister ex officio kan tillämpa en tvingande rättsregel som syftar till att skydda den berörda konsumenten.
30
Mot denna bakgrund beslutade Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Ska begreppet konsument, i den mening som avses i artikel 2.1 i [direktiv 2011/83], tolkas så, att det omfattar en förälder som har ingått ett avtal om undervisning med en privat utbildningsanstalt som är registrerad som affärsdrivande bolag avseende sina skolpliktiga barns skolgång?
2)
Ska begreppet konsument, i den mening som avses i artikel 2.1 i [direktiv 2011/83], tolkas så, att det omfattar en elev i skolpliktig ålder som följer undervisning mot betalning i enlighet med ett avtal om undervisning som ingåtts mellan elevens förälder och en privat utbildningsanstalt som är registrerad som näringsidkare?
3)
Ska begreppet tjänsteavtal, i den mening som avses i artikel 2 led 6 i [direktiv 2011/83], tolkas så, att det omfattar ett avtal om undervisning avseende ett skolpliktigt barns skolgång, som ingåtts mellan barnets förälder och en privat utbildningsanstalt som är registrerad som näringsidkare, när det i avtalet föreskrivs att undervisningen finansieras genom skolavgifter som betalas av föräldern?
4)
Om en eller flera av de tre föregående frågorna ska besvaras jakande, önskas svar på frågan huruvida artikel 27 i [direktiv 2011/83] ska tolkas så, att eleven eller föräldern kan befrias från skyldigheten att betala skolavgifter om de inte har begärt undervisning i ett visst skolämne eller om de inte är nöjda med undervisningen i detta ämne, trots att detta skolämne är ett obligatoriskt ämne enligt de statliga utbildningsnormerna?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första och den andra tolkningsfrågan
31
Den hänskjutande domstolen har ställt den första och den andra frågan, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 2 led 1 i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att en förälder som ensam har ingått ett avtal om undervisning med en privat utbildningsanstalt, registrerad som affärsdrivande bolag, avseende sina barns skolgång, vilka är i skolpliktig ålder, eller en elev som inom ramen för ett sådant avtal får skolundervisning vid denna utbildningsanstalt, omfattas av begreppet ”konsument” i den mening som avses i denna bestämmelse.
32
Domstolen erinrar inledningsvis om att enligt artikel 3.1 i direktiv 2011/83 ska direktivet, enligt de villkor och i den omfattning som anges i direktivets bestämmelser, tillämpas på alla avtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument, med undantag för sådana avtal som avses i punkt 3 i denna artikel. Eftersom de avtal om undervisning som ingåtts med privata utbildningsanstalter inte omfattas av nämnda punkt 3, omfattas dessa avtal, på grund av sitt syfte, av tillämpningsområdet för direktiv 2011/83.
33
Enligt artikel 2.1 i direktiv 2011/83 definieras begreppet ”konsument” som varje fysisk person som i samband med avtal som omfattas av detta direktiv agerar för ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten.
34
För att säkerställa dels att de mål som unionslagstiftaren har eftersträvat på området för konsumentavtal iakttas, dels att konsekvensen i unionsrätten upprätthålls, kan konsumentbegreppet i annan unionslagstiftning vara relevant (dom av den 8 juni 2023, YYY. (Begreppet konsument), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 40 och där angiven rättspraxis).
35
Vid tolkningen av artikel 2.1 i direktiv 2011/83 ska särskilt den tolkning beaktas som domstolen redan har gjort av begreppet konsument inom ramen för direktiv 93/13.
36
Förutom att definitionerna av begreppet konsument i artikel 2 i direktiv 93/13 och artikel 2 i direktiv 2011/83, genom vilket direktiv 93/13 ändrades, är väsentligen samstämmiga, har nämligen direktiv 2011/83 samma syfte som direktiv 93/13. Direktiv 2011/83 rör konsumenters rättigheter i samband med konsumentavtal och syftar till att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom att se till att konsumenterna får information och skyddas vid transaktioner med näringsidkarna (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 8 juni 2023, YYY. (Begreppet konsument), C‑570/21, EU:C:2023:456, punkt 42 och där angiven rättspraxis).
37
Inom ramen för direktiv 93/13 har domstolen slagit fast att den berörda personens ställning som konsument ska fastställas utifrån ett funktionellt kriterium, som består i att bedöma huruvida det aktuella avtalsförhållandet har tillkommit inom ramen för en verksamhet som inte utgör närings- eller yrkesverksamhet. Domstolen har dessutom haft tillfälle att precisera att begreppet konsument, i den mening som avses i artikel 2 b i detta direktiv, är objektivt och oberoende av de konkreta kunskaper som den berörda personen kan ha eller de uppgifter som denna person faktiskt förfogar över (dom av den 24 oktober 2024, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, punkt 25 och där angiven rättspraxis).
38
I likhet med vad domstolen har slagit fast i fråga om artikel 2 b i direktiv 93/13, ska samma tolkning anses gälla även för direktiv 2011/83. Den tvingande karaktären hos bestämmelserna i direktiv 2011/83 och de särskilda krav på konsumentskydd som är knutna till dessa bestämmelser kräver nämligen en vid tolkning av begreppet konsument, i den mening som avses i artikel 2 led 1 i direktivet, för att säkerställa direktivets ändamålsenliga verkan (dom av den 24 oktober 2024, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, punkt 28 och där angiven rättspraxis).
39
I förevarande fall framgår det av begäran om förhandsavgörande, för det första, att QX ingick två avtal om heltidsundervisning med St. Kliment Ohridski avseende skolundervisning för hennes barn under läsåret 2022/2023 mot betalning av årliga skolavgifter. Det framgår även att denna utbildningsanstalt, som finansieras med privata medel, är registrerad som ett affärsdrivande bolag.
40
Det framgår således att ingåendet av de avtal om undervisning som är i fråga i det nationella målet inte hade något yrkesmässigt syfte för QX, utan endast syftade till att säkerställa skolundervisning för QX barn vid en privat utbildningsanstalt.
41
Denna bedömning påverkas inte av den omständigheten att dessa avtal hade ingåtts för en period då skolgången är obligatorisk enligt bulgarisk lagstiftning. Begreppet konsument i artikel 2 led 1 i direktiv 2011/83, som såsom erinrats om ovan i punkt 37 är ett objektivt begrepp, innehåller nämligen inte något krav eller villkor avseende avtalets föremål, i den mån det omfattas av direktivets tillämpningsområde. I synnerhet saknar de skäl som föranlett den berörda personen att ingå avtalet, även när de följer av behovet av att fullgöra en lagstadgad skyldighet, relevans för bedömningen av huruvida denna person omfattas av begreppet konsument. Inte heller medför den omständigheten att skolgången är obligatorisk ett krav på att ingå ett avtal med en privat utbildningsanstalt. Med andra ord, även om den berörda föräldern är skyldig att skriva in sitt barn vid en utbildningsanstalt, behåller föräldern full frihet att välja att anförtro barnets undervisning åt en offentlig eller en privat utbildningsanstalt.
42
För det andra har de avtal som är aktuella i det nationella målet, enligt den hänskjutande domstolens uppgifter, ingåtts mellan QX ensam och nämnda utbildningsanstalt, vilket innebär att avtalsförpliktelserna är bindande för QX, men inte för QX:s barn. Eftersom barnen inte är parter i dessa avtal kan de inte anses ha agerat i den mening som avses i artikel 2 led 1 i direktiv 2011/83, och omfattas således inte av begreppet konsument, i enlighet med denna bestämmelse.
43
Mot bakgrund av det ovanstående ska den första och den andra frågan bevaras enligt följande. Artikel 2 led 1 i direktiv 2011/83 ska tolkas så,
–
att en förälder som ensam har ingått ett avtal om undervisning med en privat utbildningsanstalt, registrerad som affärsdrivande bolag, avseende sina barns skolgång, vilka är i skolpliktig ålder, omfattas av begreppet konsument i den mening som avses i denna bestämmelse, och
–
att en elev som får skolundervisning vid utbildningsanstalten inom ramen för ett sådant avtal inte omfattas av detta begrepp.
Den tredje frågan
44
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 2 led 6 i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att ett avtal om undervisning avseende skolpliktiga barns skolgång, vilket ingåtts mellan en förälder och en privat utbildningsanstalt som är registrerad som affärsdrivande bolag, mot förälderns erläggande av skolavgifter, omfattas av begreppet ”tjänsteavtal”, i den mening som avses i denna bestämmelse.
45
Det ska erinras om att begreppet ”tjänsteavtal” i artikel 2 led 6 i direktivet ges den vida definitionen ”varje avtal som inte är ett köpeavtal, där näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla en tjänst till konsumenten och där konsumenten betalar eller åtar sig att betala priset för denna”. Det framgår av bestämmelsens ordalydelse att detta begrepp ska förstås så, att det omfattar samtliga avtal som inte faller under begreppet köpeavtal (dom av den 21 december 2023, BMW Bank m.fl., C‑38/21, C‑47/21 och C‑232/21, EU:C:2023:1014, punkt 154 och där angiven rättspraxis).
46
Sådana avtal om undervisning som de som är aktuella i det nationella målet, genom vilka en privat utbildningsanstalt åtar sig att tillhandahålla en förälders barn undervisningstjänster i enlighet med nationella utbildningsnormer jämte tilläggstjänster, mot att föräldern betalar en årlig skolavgift, avser inte överlåtelse av äganderätten till en vara, i den mening som avses i artikel 2 led 5 i direktiv 2011/83. Dessa avtal omfattas följaktligen, med förbehåll för de kontroller som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra, av begreppet ”tjänsteavtal” i den mening som avses i artikel 2 led 6 i direktivet.
47
Mot bakgrund av det ovanstående ska den tredje frågan besvaras enligt följande. Artikel 2 led 6 i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att ett avtal om undervisning avseende skolpliktiga barns skolgång, vilket ingåtts mellan en förälder och en privat utbildningsanstalt som är registrerad som affärsdrivande bolag, mot förälderns erläggande av skolavgifter, omfattas av begreppet ”tjänsteavtal”, i den mening som avses i denna bestämmelse.
Den fjärde frågan
48
Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde frågan för att få klarhet i huruvida artikel 27 i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att inom ramen för ett avtal om undervisning som ingåtts mellan en förälder och en privat utbildningsanstalt, så kan föräldern befrias från skyldigheten att betala de skolavgifter som föreskrivs i avtalet på grund av att föräldern eller barnet inte har begärt att barnet ska erhålla undervisning i ett visst ämne, när denna undervisning är obligatorisk enligt nationella utbildningsnormer, eller när föräldern eller barnet inte anser sig nöjd med kvaliteten på de undervisningstjänster som tillhandahålls inom ramen för nämnda avtal.
49
Domstolen erinrar om att konsumenten, i enlighet med artikel 27 i direktiv 2011/83, är befriad från sin betalningsskyldighet vid leverans av varor, vatten, gas, el, fjärrvärme eller digitalt innehåll utan föregående beställning eller tillhandahållande av tjänster utan föregående beställning, i enlighet med förbudet i artikel 5.5 och punkt 29 i bilaga I till direktiv 2005/29. I sådana fall ska ett uteblivet svar från konsumentens sida inte anses innebära samtycke.
50
Leverans utan föregående beställning definieras i skäl 60 i direktiv 2011/83 som ”varor eller tjänster [som] levereras till konsumenter utan föregående beställning”. Domstolen har i detta avseende slagit fast att ett beteende som bland annat består i att näringsidkaren kräver betalning av konsumenten för en vara eller tjänst som konsumenten levererats eller tillhandahållits utan att denne beställt den utgör en ”leverans utan föregående beställning”, i den mening som avses i punkt 29 i bilaga I till direktiv 2005/29, till vilken artikel 27 i direktiv 2011/83 hänvisar (dom av den 5 december 2019, EVN Bulgaria Toplofikatsia och Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 och C‑725/17, EU:C:2019:1049, punkt 64 och där angiven rättspraxis).
51
Artikel 27 i direktiv 2011/83 syftar således till att förhindra att en näringsidkare påtvingar konsumenten ett avtalsförhållande som denne inte frivilligt har samtyckt till (dom av den 5 december 2019, EVN Bulgaria Toplofikatsia och Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 och C‑725/17, EU:C:2019:1049, punkt 65).
52
I förevarande fall framgår det av den hänskjutande domstolens uppgifter att de avtal som är aktuella i det nationella målet avser heltidsundervisning för QX:s barn mot att QX betalar årliga skolavgifter. Undervisningen tillhandahålls i enlighet med de nationella utbildningsnormer som fastställs i förordningar som utfärdats av ministern för utbildning och vetenskap.
53
Det framgår således, med förbehåll för de kontroller som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra, att när en förälder ingått avtal om undervisning med en privat utbildningsanstalt, har denna förälder, enligt dessa nationella normer, frivilligt beställt en enda helhetstjänst, utan någon möjlighet att välja de ämnen som lärs ut eller att anpassa antalet undervisningstimmar. Det framgår inte av handlingarna i målet att någon ytterligare betalning skulle ha krävts för icke begärda tjänster. Det kan således inte vara fråga om en tjänst som tillhandahålls utan att föräldern har begärt det.
54
Under dessa omständigheter kan tillhandahållandet av obligatorisk undervisning i enlighet med nationella utbildningsnormer inte anses utgöra ett ”tillhandahållande av tjänster utan föregående beställning” i den mening som avses i artikel 27 i direktiv 2011/83.
55
När det gäller en situation där föräldern eller dennes barn anser sig missnöjd med kvaliteten på de undervisningstjänster som tillhandahålls inom ramen för dessa avtal, ska det erinras om att direktiv 2011/83, såsom framgår av artikel 3.5 i direktivet, inte påverkar nationella allmänna avtalsrättsliga bestämmelser, exempelvis bestämmelser om ett avtals giltighet, ingående eller verkan, om sådana allmänna avtalsrättsliga aspekter inte regleras i detta direktiv. Denna situation ska således bedömas i enlighet med nationell avtalsrätt.
56
Mot bakgrund av det ovanstående ska den fjärde frågan besvaras enligt följande. Artikel 27 i direktiv 2011/83 ska tolkas så, att inom ramen för ett avtal om undervisning som ingåtts mellan en förälder och en privat utbildningsanstalt,
–
kan föräldern inte befrias från skyldigheten att betala de skolavgifter som föreskrivs i avtalet på grund av att föräldern eller barnet inte har begärt att barnet ska erhålla undervisning i ett visst ämne, när denna undervisning är obligatorisk i enlighet med nationella utbildningsnormer
–
är denna artikel inte tillämplig i en situation där föräldern eller barnet inte anser sig nöjd med kvaliteten på de undervisningstjänster som tillhandahålls inom ramen för detta avtal, eftersom denna situation omfattas av nationell avtalsrätt.
Rättegångskostnader
57
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (nionde avdelningen) följande:
1)
Artikel 2 led 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU av den 25 oktober 2011 om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv 93/13/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv 85/577/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG
ska tolkas så,
–
att en förälder som ensam har ingått ett avtal om undervisning med en privat utbildningsanstalt, registrerad som affärsdrivande bolag, avseende sina barns skolgång, vilka är i skolpliktig ålder, omfattas av begreppet konsument i den mening som avses i denna bestämmelse, och
–
att en elev som får skolundervisning vid utbildningsanstalten inom ramen för ett sådant avtal inte omfattas av detta begrepp.
2)
Artikel 2 led 6 i direktiv 2011/83
ska tolkas så,
att ett avtal om undervisning avseende skolpliktiga barns skolgång, vilket ingåtts mellan en förälder och en privat utbildningsanstalt som är registrerad som affärsdrivande bolag, mot förälderns erläggande av skolavgifter, omfattas av begreppet tjänsteavtal, i den mening som avses i denna bestämmelse.
3)
Artikel 27 i direktiv 2011/83
ska tolkas så,
att inom ramen för ett avtal om undervisning som ingåtts mellan en förälder och en privat utbildningsanstalt,
–
kan föräldern inte befrias från skyldigheten att betala de skolavgifter som föreskrivs i avtalet på grund av att föräldern eller barnet inte har begärt att barnet ska erhålla undervisning i ett visst ämne, när denna undervisning är obligatorisk i enlighet med nationella utbildningsnormer
–
är denna artikel inte tillämplig i en situation där föräldern eller barnet inte anser sig nöjd med kvaliteten på de undervisningstjänster som tillhandahålls inom ramen för detta avtal, eftersom denna situation omfattas av nationell avtalsrätt.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: bulgariska.