62001TO0084_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål T-84/01,
Association contre l'heure d'été (ACHE), tidigare Association contre l'horaire d'été (ACHE), Marly-le-Roy (Frankrike), företrädd av advokaten C. Lepage,
sökande,
mot
Europaparlamentet, företrätt av C. Pennera och M. Goméz-Leal, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
och
Europeiska unionens råd, företrätt av A. Lopes Sabino, i egenskap av ombud,
svarande,
angående en talan om ogiltigförklaring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/84/EG av den 19 januari 2001 om bestämmelser beträffande sommartid (EGT L 31, s. 21),
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden R.M. Moura Ramos samt domarna J. Pirrung och A.W.H. Meij,
justitiesekreterare: H. Jung,
följande
Beslut
Domskäl
Tillämpliga bestämmelser och förfarandet
1 Sökanden, en sammanslutning som bildats i syfte att fästa allmänhetens uppmärksamhet på de skadliga verkningarna av att byta klockslag och att få sommartiden avskaffad, har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 1 april 2001, med stöd av artikel 230 fjärde stycket EG väckt talan om ogiltigförklaring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/84/EG av den 19 januari 2001 om bestämmelser beträffande sommartid (EGT L 31, s. 21).
2 Detta direktiv syftar till att harmonisera datum för sommartidens början och upphörande mellan medlemsstaterna. I direktivets andra skäl preciseras att, eftersom medlemsstaterna tillämpar bestämmelser om sommartid, det är viktigt för den inre marknadens funktion att även fortsättningsvis ett gemensamt datum och klockslag för sommartidens början och upphörande fastställs för hela gemenskapen.
3 I artikel 7 i direktivet fastställs att "[m]edlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 2001 ...".
4 Genom separata handlingar som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 juni respektive den 13 juli 2001, anförde parlamentet och rådet en invändning om rättegångshinder med stöd av artikel 114.1 i rättegångsreglerna.
5 Den 26 september 2001 inkom sökanden till förstainstansrätten med sin replik som innehöll dess yttrande över invändningarna om rättegångshinder.
Parternas yrkanden
6 Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
- avslå invändningen om rättegångshinder,
- ogiltigförklara direktiv 2000/84/EG,
- förplikta svarandena att ersätta rättegångskostnaderna.
7 Parlamentet har yrkat att förstainstansrätten skall
- avvisa talan utan att pröva själva sakfrågan.
- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
8 Rådet har yrkat att förstainstansrätten skall
- avvisa talan,
- för det fall invändningen om rättegångshinder avslås, ogilla talan med motiveringen att den är ogrundad,
- förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
9 Enligt artikel 114.1 i rättegångsreglerna kan förstainstansrätten, om en part begär det, meddela beslut i fråga om rättegångshinder, utan att pröva själva sakfrågan. Enligt artikel 114.3 skall återstoden av förfarandet vara muntligt om inte rätten bestämmer annat. Förstainstansrätten anser i det föreliggande fallet att den har fått tillräckliga uppgifter genom handlingarna i akten och beslutar att den kan fatta ett beslut i fråga om begäran utan att inleda det muntliga förfarandet.
Parternas argument
10 Parlamentet har till stöd för sin invändning om rättegångshinder för det första åberopat att sökanden, då talan väcktes, varken hade behörighet att väcka talan eller var en juridisk person. Parlamentet har för övrigt anfört att inget tyder på att sökandens situation har reglerats inom tidsfristen för att väcka talan, vilket enligt rättspraxis medför att talan skall avvisas (domstolens dom av den 27 november 1984 i mål 50/84, Bensider m.fl. mot kommissionen, REG 1984, s. 3991, punkt 8).
11 Parlamentet har vidare hävdat att sökanden, då direktiv 2000/84 antogs, ännu inte var en juridisk person, eftersom dess stadgar daterar från den 31 mars 2001. Då sökanden inte existerade vid dagen för detta direktivs antagande kan sökanden inte hävda att den är en juridisk person som är direkt och personligen berörd härav.
12 Enligt parlamentet är sökanden i varje fall inte heller direkt berörd av direktiv 2000/84, eftersom även om medlemsstaterna inte har något utrymme för skönsmässig bedömning då de antar nationella genomförandeåtgärder detta inte automatiskt medför att sökanden är direkt berörd av dessa bestämmelser. Eftersom det i direktivet endast fastställs ett gemensamt datum och klockslag för sommartidens början och upphörande, medför inte direktivet i sig att sökandens rättsliga situation påverkas. Detta direktiv medför enligt parlamentet inga särskilda skyldigheter för sökanden och åsidosätter inte några rättigheter som sökanden innehade innan direktivet antogs.
13 Parlamentet har slutligen gjort gällande att sökanden inte är personligen berörd. Med hänvisning till domstolens beslut av den 23 november 1995 i mål C-10/95 P, Asocarne mot rådet (REG 1995, s. I-4149), punkt 41, och förstainstansrättens beslut av den 26 mars 1999 i mål T-114/96, Biscuiterie-confiserie LOR och Confiserie du Tech mot kommissionen (REG 1999, s. II-913), punkt 30, anser parlamentet att en normativ rättsakt endast kan beröra sökanden personligen om den inte åsidosätter dennes särskilda rättigheter. Vad gäller fastställandet av datum för sommartidens början och upphörande, kan sökanden inte göra gällande några särskilda rättigheter eller särskilda omständigheter som kan motivera ett individuellt intresse som är skilt från ett intresse som vem som helst skulle kunna göra gällande.
14 Rådet har för det första åberopat arten av direktiv 2000/84. Rådet har härvid gjort gällande att detta direktiv är en rättsakt med allmän räckvidd som är riktad till alla medlemsstater och som påverkar samtliga fysiska och juridiska personer i gemenskapen på ett identiskt sätt. Följaktligen har direktiv 2000/84 samtliga egenskaper som är karakteristiska för ett direktiv. En enskild kan därför i princip inte väcka talan häremot.
15 Rådet har sedan åberopat att det i varje fall endast är om de villkor som föreskrivs i artikel 230 fjärde stycket EG är uppfyllda som en enskild kan väcka talan mot ett direktiv. Rådet har påstått att sökanden varken är direkt eller personligen berörd av bestämmelserna i direktiv 2000/84.
16 För att visa att sökanden inte är personligen berörd har rådet hänvisat till förstainstansrättens dom av den 27 juni 2000 i de förenade målen T-172/98, T-175/98-T-177/98 (REG 2000, s. II-2487, punkt 52), enligt vilken det framgår att det villkor som innebär att en enskild måste vara direkt berörd av en påtalad gemenskapsåtgärd förutsätter att den sistnämnda har direkt inverkan på den enskildes rättsliga ställning och att den inte lämnar dem, till vilka åtgärden riktar sig och som skall genomföra den, något utrymme för skönsmässig bedömning. Eftersom direktiv 2000/84 inte föreskriver någon skyldighet för sökanden är sökanden enligt rådet inte direkt berörd.
17 Rådet har sedan påpekat att sökanden inte är personligen berörd. Rådet har härvid erinrat om att direktiv 2000/84 inte påverkar sökanden på ett sätt som särskiljer denne i förhållande till alla andra personer och därigenom försätter denne i en ställning som motsvarar den som gäller för en person som en åtgärd är riktad till. Detta direktiv medför rättsverkningar på ett allmänt och abstrakt sätt och berör inte sökanden mer eller mindre än någon annan fysisk eller juridisk person. Den omständigheten att en person påstås påverkas eller kan komma att påverkas negativt är inte i sig tillräckligt, för att sökanden skall vara behörig att väcka talan. Det räcker inte med en sådan negativ påverkan som på ett allmänt och generellt sätt påverkar ett stort antal rättssubjekt som inte kan fastställas på förhand genom att de kan individualiseras på ett sätt som innebär att de kan jämställas med personer till vilka ett beslut är riktat (förstainstansrättens beslut av den 9 augusti 1995 i mål T-585/93, Greenpeace m.fl. mot kommissionen, REG 1995, s. II-2205, punkt 51).
18 Sökanden har, i motsats till vad parlamentet påstått, hävdat att den grundades år 1983. Meddelandet om ändring, såsom offentliggjort i Republiken Frankrikes officiella tidning av den 26 maj 2001, varav det bland annat framgår att sökandens namn ändrats till "Sammanslutning mot sommartid", saknar verkan på såväl den juridiska personligheten som på sökandens behörighet att agera, eftersom sökanden har såväl det ena som det andra sedan den grundades år 1983.
19 Sökanden har gjort gällande att sammanslutningar enligt fast rättspraxis, och särskilt enligt beslutet i det ovannämnda målet Greenpeace m.fl. mot kommissionen, har talerätt inför förstainstansrätten.
20 Sökanden anser vidare att ett direktiv kan åberopas av en enskild i en talan om ogiltigförklaring om det fattade beslutet direkt och personligen berör sökanden (domstolens dom av den 16 maj 1991 i mål C-358/89, Extramet Industrie mot rådet, REG 1991, s. I-2501, och av den 18 maj 1994 i mål C-309/89, Codorníu mot rådet, REG 1994, s. I-1853, svensk specialutgåva, volym 15, s. 141, punkt 19, beslut av förstainstansrätten av den 11 januari 1995 i mål T-116/94, Cassa nazionale di previdenza ed assistenza a favore degli avvocati e procuratori mot rådet, REG 1995, s. II-1, punkt 26).
21 För att styrka att den är direkt berörd av direktiv 2000/84 har sökanden påpekat att medlemsstaterna inte har något utrymme för skönsmässig bedömning vid antagandet av nationella genomförandeåtgärder för detta direktiv. När den omtvistade rättsakten inte kräver några statliga genomförandeåtgärder för att tillämpas i intern rätt anses den direkt beröra enskilda (domstolens dom av den 31 mars 1977 i mål 88/76, Exportation des sucres mot kommissionen, REG 1977, s. 709, och av den 29 oktober 1980 i mål 138/79, Roquette Frères mot rådet, REG 1980, s. 3333, svensk specialutgåva, volym 5, s. 405).
22 Till stöd för att den är personligen berörd har sökanden huvudsakligen åberopat att den skapades i syfte att bekämpa införandet av ett system för ändring av klockslag till sommartid och att sökanden förenar samtliga människor och yrkesgrupper som protesterar mot övergången till sommartid. På grund härav har sökanden ett direkt och bestämt intresse av att väcka talan mot direktiv 2000/84, vilket syftar till att utöka ändringen av klockslag.
Förstainstansrättens bedömning
23 Förstainstansrätten erinrar inledningsvis om att, även om artikel 230 fjärde stycket EG inte uttryckligen behandlar huruvida en talan om ogiltighet som väckts mot ett direktiv kan tas upp till prövning, det emellertid framgår av domstolens rättspraxis att enbart denna omständighet inte är tillräcklig för att avvisa en sådan talan. I sitt beslut av den 23 november 1995 i det ovannämnda målet Asocarne mot rådet prövade domstolen sålunda, sedan den fastställt att den omtvistade rättsakten var ett direktiv, om det ändock inte rörde sig om ett beslut som direkt och personligen berörde sökanden i den mening som följer av artikel 230 fjärde stycket EG, även om detta beslut antagits i form av ett direktiv. Gemenskapsinstitutionerna kan nämligen inte, enbart på grund av valet av form för rättsakten i fråga, utesluta det rättsliga skydd som denna bestämmelse i fördraget ger enskilda (se särskilt förstainstansrättens beslut av den 30 september 1997 i mål T-122/96, Federolio mot kommissionen, REG 1997, s. II-1559, punkt 50).
24 Enligt fast rättspraxis kan en annan person än den som ett beslut är riktat till endast påstå sig vara personligen berörd i den mening som följer av artikel 230 fjärde stycket EG om detta beslut drabbar honom på grund av vissa egenskaper som är speciella för honom eller på grund av en faktisk situation som särskiljer honom i förhållande till varje annan person och härigenom försätter honom i en ställning som motsvarar den som gäller för en person som ett beslut är riktat till (se domstolens dom av den 15 juli 1963 i mål 25/62, Plaumann mot kommissionen, REG 1963, s. 197, 223, svensk specialutgåva, volym 1, s. 181, och förstainstansrättens dom av den 17 juni 1998 i mål T-135/96, UEAPME mot rådet, REG 1998, s. II-2335, punkt 69).
25 Enligt rättspraxis kan en sammanslutning som bildats i syfte att främja en grupp rättssubjekts kollektiva intressen för övrigt enligt fast rättspraxis inte vara att betrakta som personligen berörd, i den mening som avses i artikel 230 fjärde stycket EG, av en rättsakt som påverkar denna grupps allmänna intressen, och följaktligen kan en sådan förening inte väcka talan om ogiltigförklaring då dess medlemmar inte var för sig har talerätt (se särskilt beslutet i det ovannämnda målet Greenpeace m.fl. mot kommissionen, punkt 59 och där citerad rättspraxis). I rättspraxis har emellertid preciserats att förekomsten av särskilda omständigheter, såsom den roll en sammanslutning spelat inom ramen för ett förfarande som lett till antagandet av en rättsakt, i enlighet med artikel 230 EG, kan möjliggöra att en talan - som förs av en sammanslutning vars medlemmar inte direkt eller personligen är berörda av den omtvistade rättsakten - ändå tas upp till prövning (se särskilt domstolens dom av den 2 februari 1988 i de förenade målen 67/85, 68/85 och 70/85, Van der Kooy m.fl. mot kommissionen, REG 1988, s. 219, punkterna 21-24; svensk specialutgåva, volym 9, s. 305).
26 I förevarande mål har sökanden varken styrkt eller hävdat att dess medlemmar berörs av direktiv 2000/84 på grund av vissa egenskaper som är speciella för dem eller på grund av en faktisk situation som särskiljer dem i förhållande till varje annan person och härigenom försätter dem i en ställning som motsvarar den som gäller för en person som ett beslut är riktat till. Sökanden har inte heller styrkt eller hävdat att det föreligger särskilda omständigheter som motiverar att talan tas upp till prövning trots att dess medlemmar inte är direkt och personligen berörda av detta direktiv.
27 Mot bakgrund härav drar förstainstansrätten slutsatsen att talan skall avvisas, utan att övriga argument som parlamentet och rådet åberopat behöver prövas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
28 Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom sökanden har tappat målet, skall sökanden förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i enlighet med parlamentets och rådets yrkanden.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
följande beslut:
1) Talan avvisas.
2) Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.