62020CO0082_INF
Domstolens beslut (åttonde avdelningen) av den 24 mars 2022 – BNP Paribas Personal Finance
(mål C‑82/20)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 99 i domstolens rättegångsregler – Konsumentskydd – Direktiv 93/13/EEG – Oskäliga villkor i konsumentavtal – Avtal om hypotekslån uttryckt i utländsk valuta (schweiziska franc) – Artikel 4.2 – Avtalets huvudföremål – Villkor som medför att låntagaren utsätts för en valutarisk – Krav på begriplighet och transparens – Artikel 3.1 – Betydande obalans – Artikel 5 – Ett klart och begripligt formulerat avtalsvillkor”
1.
Konsumentskydd – Oskäliga avtalsvillkor i konsumentavtal – Direktiv 93/13 – Tillämpningsområde – Avtalsvillkor som definierar avtalets huvudföremål eller å ena sidan förhållandet mellan pris och ersättning och å andra sidan sålda tjänster eller varor – Begrepp – Villkoren i låneavtalet i vilka det föreskrivs att den utländska valutan ska vara bokföringsvaluta och att euron är betalningsvaluta och vilka medför att det är låntagaren som bär valutarisken – Omfattas – Villkor – Skyldighet att uppfylla kravet på klar och begriplig utformning – Räckvidd
(Rådets direktiv 93/13, artiklarna 4.2 och 5)
(se punkterna 20–23, 29, 33 och 34 samt punkt 1 i domslutet)
2.
Konsumentskydd – Oskäliga avtalsvillkor i konsumentavtal – Direktiv 93/13 – Oskäligt villkor i den mening som avses i artikel 3 – Begrepp – Villkoren i låneavtalet i vilka det föreskrivs att den utländska valutan ska vara bokföringsvaluta och att euron är betalningsvaluta och vilka får till följd att låntagaren bär valutarisken, utan att det finns en övre gräns för denna risk – Omfattas – En betydande obalans i parternas rättigheter och skyldigheter enligt avtalet föreligger – Oproportionerlig valutarisk för konsumenten – Villkor – Prövning som ankommer på den nationella domstolen
(Rådets direktiv 93/13, artiklarna 3.1 och 5)
(se punkterna 41–49 samt punkt 2 i domslutet)
Avgörande
1)
Artikel 4.2 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal ska tolkas så, när det gäller ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta ska kravet på transparens i villkoren i detta avtal i vilka det föreskrivs att den utländska valutan ska vara bokföringsvaluta och att euron är betalningsvaluta och vilka medför att det är låntagaren som bär valutarisken, anses vara uppfyllt när näringsidkaren ger konsumenten tillräckliga och exakta uppgifter som gör det möjligt för en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument att förstå hur den aktuella finansieringsmekanismen konkret fungerar samt att bedöma risken för potentiellt betydande negativa ekonomiska konsekvenser av de aktuella avtalsvillkoren på dennes finansiella förpliktelser under avtalets hela giltighetstid.
2)
Artikel 3.1 i direktiv 93/13 ska tolkas så, att villkor i ett låneavtal, i vilka det föreskrivs att den utländska valutan ska vara bokföringsvaluta och euro är betalningsvaluta och vilka får till följd att låntagaren bär valutarisken, utan att det finns en övre gräns för denna risk, skapar en betydande obalans mellan parternas rättigheter och skyldigheter enligt avtalet till nackdel för konsumenten, då näringsidkaren, om denne iakttog kravet på transparens gentemot konsumenten, inte rimligen kunde förvänta sig att konsumenten efter en individuell förhandling skulle godta en oproportionerlig valutarisk som följer av sådana villkor och endast den omständigheten att det i förekommande fall konstateras att näringsidkaren var i ond tro är inte tillräcklig för att det ska anses föreligga en sådan obalans.