FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 19 juli 2012(1)
Mål C‑26/11
Belgische Petroleum Unie VZW m.fl.
mot
Belgiska staten
(begäran om förhandsavgörande från Cour constitutionnelle (Belgien))
”Drivmedel – Skyldighet att sälja bioetanol – Direktiv 98/70/EG – Kvaliteten på bensin och dieselbränslen – Direktiv 2003/30/EG – Biodrivmedel – Hållbarhetskriterier – Direktiv 98/34/EG – Informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster”
I –    Inledning
1.        Bränslen som framställs av jordbruksråvaror, så kallade biodrivmedel, kan skydda klimatet, eftersom enbart koldioxid, som de tagit ur atmosfären för framställning av de växter som använts, frigörs vid deras förbränning. Eftersom råvaror kan produceras på europeiska åkrar medför deras användning ytterligare en inkomstkälla för det europeiska jordbruket och beroendet av mineraloljor minskar. Direktiv 2003/30/EG(2) (nedan kallat biodrivmedelsdirektivet) syftade till att främja användningen av biodrivmedel.
2.        Den europeiska lagstiftaren har emellertid insett att användningen av biodrivmedel även medför nackdelar. Därför har lagstiftaren genom direktiv 2009/28/EG(3) (nedan kallat 2009/28) och direktiv 2009/30/EG(4) visserligen stärkt målet med användningen av biodrivmedel men samtidigt anknutit detta till så kallade hållbarhetskriterier. Syftet med dessa är att förhindra att vissa miljöskador uppkommer vid framställningen av biodrivmedel, framför allt att mark med stor biologisk mångfald eller stora mängder bundet kol påverkas negativt.
3.        Strax efter det att de båda sistnämnda direktiven hade antagits införde Belgien en så kallad kvot för biodrivmedel. Enligt denna ska bränsleföretag sälja en viss mängd biodrivmedel som totalt motsvarar 4 procent av den mängd traditionella drivmedel som sålts. Det ska numera klargöras om denna reglering är förenlig med direktiv 98/70/EG(5) om bränslekvalitet (nedan kallat bränsledirektivet). Denna fråga är inte enbart av intresse för den berörda medlemsstaten Belgien utan även för de flesta andra medlemsstater där liknande regler finns.(6)
4.        Därutöver uppkommer, på grund av den tidpunkt vid vilken kvoten för biodrivmedel infördes i Belgien, frågor avseende den verkan som direktiv ska anses ha i tiden. Det ska också klargöras huruvida Belgien samrått med kommissionen i tillräcklig omfattning enligt direktiv 98/34/EG(7) avseende de omtvistade belgiska bestämmelserna.
II – Tillämpliga bestämmelser
A –    Unionsrätten
1.      Bränsledirektivet
5.        Den första frågan avser bland annat bränsledirektivet som ändrades genom direktiv 2009/30. Sistnämnda direktiv trädde enligt artikel 5 i kraft den tjugonde dagen efter det att det offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, det vill säga den 25 juni 2009, och skulle enligt artikel 4 införlivas senast den 31 december 2010.
6.        I artikel 3 i bränsledirektivet i dess nya lydelse regleras bensinkvaliteten. Punkt 3 som avser den tillåtna etanolhalten har följande lydelse:
”Medlemsstaterna ska kräva att det på marknaden släpps ut bensin med ... en högsta etanolhalt av 5 % fram till 2013 ... De ska se till att konsumenterna får lämplig information om andelen biodrivmedel i bensin och framför allt om lämplig användning av olika bensinblandningar.”
7.        Enligt artikel 3.2 b i och bilaga I till den tidigare lydelsen av bränsledirektivet(8) var även en etanolhalt på upp till 5 procent tillåten.
8.        Diselbränslekvaliteten regleras i artikel 4 i bränsledirektivet i dess nya lydelse på följande sätt:
”1. Medlemsstaterna ska säkerställa att dieselbränslen kan släppas ut på marknaden inom deras territorium endast om de uppfyller specifikationerna i bilaga II.
Trots kraven i bilaga II får medlemsstaterna tillåta att diesel med en halt av fettsyrametylester (FAME) på över 7 procent släpps ut på marknaden.
Medlemsstaterna ska se till att konsumenterna får lämplig information om andelen biodrivmedel i dieselbränslen, särskilt om halten av FAME.
2.       …”
9.        Den lydelse av bränsledirektivet som gällde fram till den 25 juni 2009 innehöll inga bestämmelser om andelen fettsyrametylester i diesel.
10.      I artikel 5 i bränsledirektivet som inte ändrats genom direktiv 2009/30 föreskrivs fri omsättning för bränslen. Artikeln har följande lydelse:
”Ingen medlemsstat får förbjuda, begränsa eller förhindra utsläppandet på marknaden av bränslen som uppfyller kraven i det här direktivet.”
11.      Enligt artikel 6 i bränsledirektivet som inte heller ändrats får medlemsstaterna under vissa förutsättningar införa strängare krav inom bestämda områden inom deras territorier, om luft eller grundvattenföroreningar utgör, eller rimligtvis kan förväntas utgöra, ett allvarligt och återkommande problem för människors hälsa eller för miljön. Sådana åtgärder måste godkännas av kommissionen. Enligt skäl 20 i bränsledirektivet är detta förfarande ett undantag från informationsförfarandet i direktiv 98/34.
12.      I samband med ändringarna av bränsledirektivet genom direktiv 2009/30 infördes kompletterande bestämmelser med avseende på användningen av biodrivmedel. Enligt artikel 7a.2 i bränsledirektivet ska medlemsstaterna minska växthusgasutsläpp från bränsle. I denna artikel föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska ålägga leverantörerna att så gradvis som möjligt minska växthusgasutsläppen per energienhet från bränslen och energi under hela livscykeln med upp till 10 % fram till den 31 december 2020, jämfört med den lägsta standard för bränslen som avses i punkt 5 b. Minskningen ska åstadkommas enligt följande:
a)      6 % senast den 31 december 2020. Medlemsstaterna får kräva att leverantörerna för att åstadkomma denna minskning ska uppnå ett etappmål på 2 % senast den 31 december 2014 och på 4 % senast den 31 december 2017.
b)      Ett vägledande ytterligare mål, om inget annat följer av artikel 9.1 h, på 2 % fram till den 31 december 2020, vilket ska åstadkommas genom en av eller båda följande metoder:
i)      Leverans av energi avsedd för transportändamål för användning i alla typer av vägfordon, mobila maskiner som inte är avsedda för vägtransport (inklusive fartyg på inre vattenvägar), jord- och skogsbruksmaskiner och fritidsbåtar.
ii)      Användning av varje slag av teknik (inklusive avskiljning och lagring av koldioxid) som kan bidra till att minska växthusgasutsläppen per energienhet under hela livscykeln från det bränsle eller den energi som levereras.
c)      Ett vägledande ytterligare mål, om inget annat följer av artikel 9.1 i, på 2 % fram till den 31 december 2020, vilket ska åstadkommas genom användning av tillgodohavanden som förvärvas genom Kyotoprotokollets mekanism för ren utveckling på de villkor som anges i [direktiv 2003/87], i syfte att få till stånd minskningar i bränsleleveranssektorn.”
13.      I artikel 7b i bränsledirektivet regleras användningen av biodrivmedel för att uppnå dessa mål på följande sätt:
”1. Oavsett om råvarorna odlats inom eller utanför gemenskapens territorium ska energi från biodrivmedel beaktas för de syften som anges i artikel 7a endast om de uppfyller hållbarhetskriterierna i punkterna 2–6 i den här artikeln.
…
2. De minskade växthusgasutsläppen genom användningen av biodrivmedel för de syften som anges i punkt 1 ska vara åtminstone 35 %.
…”
14.      Enligt artikel 7b.3–5 i biobränsledirektivet får inte biodrivmedel beaktas som produceras från råvaror från mark som har stort värde för den biologiska mångfalden eller med stora kollager eller i detta syfte odikad torvmark. Enligt artikel 7b.6 ska vissa unionsrättsliga bestämmelser på jordbruksområdet beaktas.
2.      Biodrivmedelsdirektivet
15.      Biodrivmedelsdirektivet från år 2003 var den första regleringen för främjande av användningen av biodrivmedel. Artikel 3 innehåller målsättningar för användning av biodrivmedel. I denna artikel anges följande:
”1.       a) Medlemsstaterna bör se till att en minsta andel biodrivmedel och andra förnybara bränslen släpps ut på deras marknader och skall fastställa nationella vägledande mål för detta.
b)      i) Ett referensvärde för dessa mål skall vara 2 %, beräknat på energiinnehållet, av all bensin och diesel för transportändamål som släpps ut på deras marknader, senast den 31 december 2005.
ii) Ett referensvärde för dessa mål skall vara 5,75 %, beräknat på energiinnehållet, av all bensin och diesel för transportändamål som släpps ut på deras marknader, senast den 31 december 2010.”
3.      Direktiv 2009/28
16.      Biodrivmedelsdirektivet ersattes år 2009 av direktiv 2009/28(9). Det innehåller omfattande bestämmelser avseende främjande av energi från förnybara energikällor och beaktande av denna energi inom ramen för klimatskydd. Delvis motsvarar dessa bestämmelser ändringarna i bränsledirektivet som gjordes vid samma tidpunkt.
17.      Artikel 3.4 första meningen i direktiv 2009/28 innehåller en bindande kvot för användningen av förnybara bränslen inom transportsektorn. Bestämmelsen har följande lydelse:
”Varje medlemsstat ska se till att andelen energi från förnybara energikällor när det gäller alla former av transporter år 2020 är minst 10 % av den slutliga energianvändningen i transporter i medlemsstaten.”
18.      Artikel 17 i direktiv 2009/28 innehåller samma hållbarhetskriterier som artikel 7b i bränsledirektivet.
19.      För övrigt upphävs biodrivmedelsdirektivet genom artikel 26.2 och 26.3 i direktiv 2009/28 i två steg. Följande föreskrivs:
”2. I direktiv 2003/30/EG ska artiklarna 2, 3.2, 3.3, 3.5, 5 och 6 utgå med verkan från och med den 1 april 2010.
3. Direktiv 2001/77/EG och 2003/30/EG ska upphöra att gälla med verkan från och med den 1 januari 2012.”
20.      Enligt artikel 28 trädde direktiv 2009/28 liksom direktiv 2009/30 i kraft den 25 juni 2009 och skulle enligt artikel 27.1 i huvudsak införlivas senast den 5 december 2010.
4.      Direktiv 98/34
21.      Enligt direktiv 98/34 måste medlemsstaterna samråda med kommissionen innan de antar vissa bestämmelser som kan skapa hinder på den inre marknaden.
22.      Artikel 1 i direktiv 98/34 innehåller de viktigaste definitionerna:
”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
1)      produkt: alla industriellt framställda produkter och alla jordbruksprodukter, inklusive fiskprodukter.
…
3)       teknisk specifikation: en i ett dokument intagen specifikation som fastställer de egenskaper som krävs av en produkt, exempelvis kvalitetsnivåer, prestanda, säkerhet eller dimensioner, inbegripet sådana krav på produkten som avser varubeteckning, terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning eller etikettering och förfaranden för bedömning av överensstämmelse.
…
4)      annat krav: ett krav som inte är en teknisk specifikation och som ställs på en produkt framför allt av skyddshänsyn och i synnerhet för att skydda konsumenterna eller miljön och som påverkar dess livscykel efter det att den har släppts ut på marknaden, t.ex. villkor för användning, återvinning, återanvändning eller omhändertagande, om dessa föreskrifter på ett väsentligt sätt kan påverka produktens sammansättning, natur eller saluföringen av den.
…
11)      teknisk föreskrift: tekniska specifikationer och andra krav, ... samt − med undantag av dem som anges i artikel 10 − medlemsstaternas lagar och andra författningar som förbjuder tillverkning, import, saluföring eller användning av en produkt …
…
…”
23.      Artikel 8.1 första stycket i direktiv 98/34 reglerar informationsplikten. I denna bestämmelse anges följande:
”Om inte annat följer av artikel 10 skall medlemsstaterna omedelbart till kommissionen överlämna alla utkast till tekniska föreskrifter, såvida inte föreskriften utgör endast en överföring av den fullständiga texten till en internationell eller europeisk standard, då det är tillräckligt med information om den aktuella standarden. De skall också till kommissionen redovisa skälen till varför det är nödvändigt att utfärda en sådan teknisk föreskrift, om dessa inte redan framgår av förslaget.”
24.      Artikel 10 i direktiv 98/34 innehåller undantag från informationsplikten. I detta sammanhang ska undantaget i artikel 10.1 första strecksatsen särskilt nämnas:
”1. Artiklarna 8 och 9 skall inte tillämpas på de lagar och andra författningar i medlemsstaterna eller de frivilliga överenskommelser genom vilka medlemsstaterna
–        uppfyller de bindande gemenskapsrättsakter som leder till att tekniska specifikationer eller föreskrifter för tjänster antas”.
B –    Belgisk rätt
25.      Den kvot för biodrivmedel som det rör sig om i tvisten i målet vid den nationella domstolen fastställs i lag av den 22 juli 2009 om skyldighet att tillsätta biobränsle i fossila motorbränslen som släppts ut för konsumtion.(10)
26.      I artikel 2 punkterna 5–8 i denna lag definieras olika biodrivmedel enligt följande:
”5.       FAME: fettsyremetylestrar med KN-nummer 3824 90 99 som uppfyller specifikationerna i NBN-EN 14214.
6.       Bioetanol: Etanol som framställs av biomassa och/eller den biologiskt nedbrytbara delen av avfall med KN‑koden 2207 10 00 som framställs med en alkoholstyrka som minst uppgår till 99 volymprocent och som uppfyller specifikationerna i NBN-EN 15376.
7.       Bio-ETBE: Etyltertiärbutyleter med KN-koden 2909 19 00, som inte är syntetisk och som innehåller 47 volymprocent bioetanol.
8.      Hållbara biobränslen: Biobränslen som framställs inom Europeiska gemenskapen (EG) och som uppfyller följande hållbarhetskriterier:
–        Råmaterial måste härröra från jordbruk och de måste odlas med användning av så lite gödningsmedel och bekämpningsmedel som möjligt. Framställningen måste åtminstone uppfylla de grundläggande verksamhetskraven, som fastställs under rubriken ”Miljö” under punkt A och under nr 9 i bilaga II till rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005, (EG) nr 247/2006 och (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003, och de grundläggande krav som framgår av en god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden i bilaga III till samma förordning.
–        Råmaterial får inte härröra från jordbruksmark utanför EG som nyligen varit föremål för avskogning.
–        Framställda biobränslen måste medföra en avsevärd minskning av CO2-utsläpp.
–        Framställningen av biobränslen måste uppfylla de tekniska specifikationer som uppställts inom EU med avseende på iakttagandet av sociala och ekologiska bestämmelser.
Konungen ska, på villkor som fastställts av Conseil des ministres, fastställa bevisningen och i förekommande fall tidsplanen och beräkningsmetoden för ovannämnda kriterier.”
27.      Artiklarna 4 och 5 innehåller de kvoter för biobränsle som ska förverkligas genom tillsättning i traditionella bränslen. I denna bestämmelse anges följande:
”Artikel 4.1 Registrerade oljebolag som släpper ut bensin och/eller dieselbränslen på marknaden ska under samma kalenderår se till att använda en viss kvantitet hållbart biobränsle. Denna kvantitet fastställs enligt följande:
–        FAME med minst 4 volymprocent i de dieselbränslen som släpps ut för konsumtion.
–        Bioetanol, ren eller i form av bio-ETBE, minst 4 volymprocent i de bensinprodukter som släpps ut för konsumtion.
4.2.  …
Artikel 5. När hållbart biobränsle släpps ut för konsumtion, i den mening som avses i artikel 4, ska detta ske genom att bensin och dieselbränslen tillsätts biobränsle i enlighet med produktnormerna NBN EN 590 för dieselbränslen och NBN EN 228 för bensin.”
28.      Enligt artikel 13 i lagen gällde denna från den 1 juli 2009 till den 30 juni 2011, dess giltighet förlängdes emellertid genom kunglig kungörelse av den 23 juni 2011(11) fram till den 30 juni 2013.
III – Begäran om förhandsavgörande
29.      Olika belgiska bolag inom bränslesektorn (nedan kallade Belgische Petroleum Unie m.fl.) har vid den belgiska författningsdomstolen väckt talan avseende kvoten för biodrivmedel. I detta förfarande har författningsdomstolen ställt följande frågor till domstolen:
1.      Ska artiklarna 3, 4 och 5 i bränsledirektivet samt, i förekommande fall, artiklarna 4.3 FEU och artiklarna 26.2, 28 och 34–36 FEUF tolkas så, att de utgör hinder för en rättsregel enligt vilken alla registrerade oljebolag, som släpper ut bensin och/eller dieselbränslen för konsumtion, är skyldiga att under samma kalenderår även släppa ut i miljöhänseende hållbara biobränslen för konsumtion, nämligen bioetanol i ren form eller i form av bio-ETBE, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent av den bensin som släppts ut för konsumtion och FAME, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent av de dieselbränslen som släppts ut för konsumtion?
2.      Om den första tolkningsfrågan besvaras nekande: ska artikel 8 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34 tolkas så, att det, trots vad som föreskrivs i artikel 10.1 första strecksatsen i detta direktiv, föreligger en skyldighet att anmäla ett lagförslag till kommissionen, enligt vilket alla registrerade oljebolag, som släpper ut bensin och/eller dieselbränslen för konsumtion, även är skyldiga att under samma kalenderår släppa ut i miljöhänseende hållbara biobränslen för konsumtion, nämligen bioetanol i ren form eller i form av bio‑ETBE, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent av den bensin som släppts ut för konsumtion och FAME, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent av de dieselbränslen som släppts ut för konsumtion?
30.      Belgische Petroleum Unie m.fl., Belgian Bioethanol Association VZW m.fl. (nedan kallade Belgian Bioethanol m.fl.), konungariket Belgien och konungariket Nederländerna samt Europeiska kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden. Förutom Nederländerna yttrade sig samtliga parter vid den muntliga förhandlingen som hölls den 7 juni 2012.
IV – Bedömning
A –    Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning
31.      Belgian Bioethanol m.fl. har ifrågasatt huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning, eftersom den inte har någon anknytning till målet vid den belgiska författningsdomstolen. Domen i målet vid den nationella domstolen rör ett åsidosättande av den handels- och näringsfrihet som föreskrivs i den belgiska lagstiftningen. Det har inte gjorts gällande att ovannämnda unionsrättsliga bestämmelser har åsidosatts.
32.      Nationella domstolars frågor om tolkningen av unionsrätten, vilka ställs mot bakgrund av den beskrivning av omständigheterna i målet och tillämplig lagstiftning som den nationella domstolen har lämnat på eget ansvar, och som det inte ankommer på EU-domstolen att pröva riktigheten av, presumeras emellertid vara relevanta. En begäran om förhandsavgörande från en nationell domstol kan bara avvisas av EU-domstolen om det är uppenbart att den begärda tolkningen av unionsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen eller då frågorna är hypotetiska eller EU-domstolen inte förfogar över de uppgifter om sakförhållandena eller de rättsliga förhållandena som är nödvändiga för att kunna besvara frågorna på ett ändamålsenligt sätt. (12)
33.      Författningsdomstolen utgår från att handels- och näringsfriheten har åsidosatts om den belgiska kvoten för biodrivmedel skulle åsidosätta ovannämnda unionsrättsliga bestämmelser. Det kan därför inte fastställas att begäran om förhandsavgörande uppenbarligen inte har något samband med föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen. Begäran om förhandsavgörande kan således tas upp till sakprövning.
B –    Bränsledirektivet
34.      Författningsdomstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida kvoten för biodrivmedel är förenlig med artiklarna 3,4 och 5 i bränsledirektivet. I frågan anges visserligen enbart skyldigheten i artikel 4 i den omtvistade belgiska lagen att släppa ut en viss andel biodrivmedel, men det ska samtidigt beaktas att detta enligt artikel 5 i nämnda lag sker genom tillsättning i traditionella bränslen.
1.      Artiklarna 3 och 4 i bränsledirektivet
35.      Den belgiska kvoten för biodrivmedel skulle i vart fall vara otillåten om drivmedelsblandningen skulle vara oförenlig med specifikationerna för bensin och diesel enligt artiklarna 3 och 4 i bränsledirektivet.
36.      Detta är oproblematiskt för den nya lydelsen av bränsledirektivet. I artiklarna 3.3 och 4.1 andra stycket talas om den maximala mängden etanol i bensin (5 procent) och av fettsyrametylestrar i diesel (7 procent). Den belgiska bestämmelsen enligt vilken 4 procent biodrivmedel ska släppas ut genom tillsättning i traditionella bränslen innebär inte att detta tröskelvärde måste överskridas. Följaktligen föreligger inte någon motsättning.
37.      Det skulle ha förhållit sig annorlunda enligt den tidigare lydelsen av bränsledirektivet. Enligt artikel 3.2 b och bilaga I var likaså ett etanolinnehåll på maximalt 5 procent tillåtet i bensin. En tillsättning av fettsyrametylestrar i diesel föreskrevs emellertid inte.
38.      När den belgiska kvoten för biodrivmedel trädde i kraft den 1 juli 2009 hade direktiv 2009/30 om ändring av bränsledirektivet emellertid redan ändrat bränsledirektivet och framför allt de här aktuella artiklarna 3 och 4. Dessa ändringar trädde i kraft oberoende av införlivandefristen omedelbart med det nya direktivet.(13) Särskilda övergångsbestämmelser enligt vilka de tidigare bestämmelserna ska fortsätta att gälla i vissa situationer föreligger inte. Av det skälet kan artiklarna 3 och 4 i den tidigare lydelsen inte längre tillämpas som utgångspunkt för den belgiska kvoten för drivmedel.
39.      Följaktligen kan på grundval av den nya lydelsen av bränsledirektivet fastställas att kvoten biodrivmedel är förenlig med artiklarna 3 och 4.
2.      Artikel 5 i bränsledirektivet
40.      De berörda parterna har emellertid framför allt diskuterat artikel 5 i bränsledirektivet som inte berörs av ändringarna av bränsledirektivet år 2009. Enligt denna bestämmelse får ingen medlemsstat förbjuda, begränsa eller förhindra utsläppandet på marknaden av bränslen som uppfyller kraven i det här direktivet. Belgische Petroleum Unie m.fl. har anfört att skyldigheten att tillsätta biodrivmedel begränsar utsläppandet på marknaden av drivmedel. Detta utgör nämligen ytterligare ett villkor för utsläppande på marknaden av bränslen som redan uppfyller kraven i direktivet.
a)      Tolkningen av artikel 5 i bränsledirektivet
41.      Denna ståndpunkt orienterar sig efter förbudet mot begränsningar av de grundläggande friheterna som redan blir tillämpligt när åtgärden direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan hindra handeln inom unionen(14) eller när utövandet av de grundläggande friheterna förbjuds, hindras eller blir mindre attraktivt.(15) Det ligger vid en första anblick nära till hands att anta att lagstiftaren vid införandet av förbudet mot begränsningar i artikel 5 i bränsledirektivet ville orientera sig efter dessa bekanta förbud mot begränsningar. Det är vidare klart att denna bestämmelse, liksom övrig sekundärlagstiftning, i tveksamma fall ska tolkas i överensstämmelse med de grundläggande friheterna.
42.      Härav följer emellertid inte att artikel 5 i bränsledirektivet ska förstås som en grundläggande frihet och följaktligen utgör hinder mot varje begränsning av utsläppandet på marknaden av bränslen som uppfyller normerna, vilket enligt bestämmelsens ordalydelse även gäller för rent inhemska situationer. Unionsrättens grundläggande friheter(16) har nämligen ett helt annat syfte än förbudet mot begränsningar i artikel 5. Detta framgår bland annat av systematiken och målen med bränsledirektivet.
43.      Genom bränsledirektivet eftersträvas ingen omfattande harmonisering av bränslemarknaden. Enligt skäl 1 i nämnda direktiv rör det sig tvärtom om att tillnärma specifikationerna för bränslen, det vill säga bestämmelserna om bränslesammansättningen och deras egenskaper för att förhindra handelsbegränsningar till följd av olika standarder. Det ligger därför nära till hands att enbart hänföra förbudet mot begränsningar till bestämmelser som avser bränslespecifikationerna.
44.      För detta talar dessutom det enda undantag som uttryckligen föreskrivs, nämligen artikel 6 i bränsledirektivet som enbart avser antagandet av strängare miljöspecifikationer. Om lagstiftaren med artikel 5 hade avsett att anta ett omfattande förbud mot begränsningar, så hade han antagit en omfattande undantagsbestämmelse. Denna hade även omfattat potentiella begränsningar som inte omfattas av artikel 6, till exempel prisregleringar, bestämmelser för att reglera säkerheten för distribution av drivmedel eller bestämmelser om marknadsföring av drivmedel.
45.      Annan sekundärlagstiftning, bland annat för beskattning av oljeprodukter,(17) fastställer den begränsade omfattningen av förbudet mot begränsningar i bränsledirektivet. En sådan skatt måste också rättfärdigas vid en vid tolkning av förbudet mot begränsningar, men förhållandet mellan skatt och förbudet mot begränsningar påtalas inte någonstans.
46.      Sammanfattningsvis kan fastställas att artikel 5 i bränsledirektivet enbart utgör hinder mot bestämmelser som har ett direkt samband med drivmedelsspecifikationer.
b)      Tillämpningen av förbudet mot begränsningar i artikel 5 i bränsledirektivet
47.      Den omtvistade belgiska kvoten för biodrivmedel innehåller formellt inte några andra drivmedelsspecifikationer. Belgien, Belgian Bioethanol Association och kommissionen har med rätta anfört att skyldigheten till försäljning av biodrivmedel genom tillsättning inte hänför sig till varje liter drivmedel. Framställare kan själva besluta att tillsätta 4 procent biodrivmedel i varje liter eller att sälja vissa partier utan tillsättning och i andra partier tillsätta motsvarande större mängder biodrivmedel.
48.      Den belgiska regleringen motsvarar ändock en ytterligare bränslespecifikation, eftersom bränsleföretagen i varje fall måste tillsätta biodrivmedel i en betydande andel av det bränsle de saluför. Den omständigheten att de i vissa bränslemängder kan tillsätta olika andelar biodrivmedel, så länge som de totalt säljer tillräckliga mängder biodrivmedel utan att överskrida den högsta halten enligt bränsledirektivet, förändrar inte skyldighetens karaktär. Avsevärda mängder av det bränsle som säljs måste blandas med biodrivmedel.
49.      Nederländerna har visserligen angett andra möjligheter att utsläppa motsvarande mängder biodrivmedel på marknaden, men dessa är inte avgörande i förevarande fall. Enligt artikel 5 i den belgiska lagen släpps biogasdrivmedel nämligen ut på marknaden genom blandningar med bensin eller diesel.
50.      Den belgiska författningsdomstolen drog också en liknande slutsats när den, liksom tidigare det belgiska Conseil d’État i lagstiftningsförfarandet,(18) slog fast att den belgiska regleringen är en produktnorm i den mening som avses i bestämmelserna om den nationella fördelningen av behörighet.(19)
51.      Den kompletterande bränslespecifikationen begränsar utsläppandet på marknaden av bränslen som motsvarar bränsledirektivet. Det är mindre attraktivt att släppa ut dessa bränslen på marknaden om bränsleföretagen förpliktas att sälja 4 procent biobränslen. Denna skyldighet kan medföra högre kostnader eller ytterligare risker.
52.      Kvoten för biobränslen begränsar därför i princip utsläppandet av bränslen på marknaden, i den mening som avses i artikel 5 i bränsledirektivet.
c)      Eventuella undantag från förbudet mot begränsningar enligt artikel 5 i bränsledirektivet
53.      Det återstår dock att undersöka om kvoten biobränslen omfattas av undantaget från förbudet mot begränsningar enligt artikel 5 i bränsledirektivet. Undantag kan följa av bestämmelser i detta direktiv eller andra direktiv.
i)      Artiklarna 3 och 4 i bränsledirektivet
54.      Artikel 3.3 och artikel 4.1 andra stycket i bränsledirektivet kan inte betraktas som undantag från artikel 5. Enligt dessa bestämmelser måste medlemsstaterna visserligen tillåta motsvarande tillsättningar men det framgår inte att de har behörighet att kräva en tillsättning av biobränslen.
ii)    Artikel 6 i bränsledirektivet
55.      Det framgår inte heller att undantagsbestämmelsen i artikel 6 i bränsledirektivet är tillämplig på strängare miljöspecifikationer för bränsle. Det godkännande av kommissionen som krävs enligt denna bestämmelse föreligger nämligen inte. Kommissionens yttrande av den15 augusti 2007 avseende ett tidigare belgiskt lagstiftningsinitiativ(20) som påtalats vid flera tillfällen i förfarandet antogs inte enligt artikel 6, utan i ett förfarande enligt direktiv 98/34 och innehöll inget godkännande av kommissionen avseende den belgiska kvoten för biobränsle.
iii) Artikel 7a och 7b i bränsledirektivet
56.      Kvoterna för biobränsle kan emellertid grunda sig på artikel 7a.2 i bränsledirektivet. Enligt denna bestämmelse ska medlemsstaterna ålägga energileverantörer att minska växthusgasutsläppen per energienhet från bränslen med en viss procentsats. I skäl 9 i direktiv 2009/30 genom vilket denna målsättning infördes i bränsledirektivet anges att denna målsättning i vart fall delvis ska uppnås genom användning av biodrivmedel. I enlighet härmed krävs enligt artikel 7b.2 i bränsledirektivet att de minskade växthusgasutsläppen genom användningen av biodrivmedel inledningsvis åtminstone ska vara 35 procent, sedan 50 procent och slutligen 60 procent. Det kan således inte strida mot bränsledirektivet och framför allt inte mot artikel 5 att ålägga bränsleföretagen att använda biodrivmedel.
57.      Införlivandefristen för dessa bestämmelser hade visserligen inte löpt ut då den belgiska kvoten för biobränsle antogs. Direktivet medför emellertid rättsverkningar för medlemsstaterna efter det att det har trätt i kraft(21) och kan naturligtvis även införlivas tidigare.(22) Av det skälet kan Belgien åberopa artikel 7a.2 redan innan införlivandefristen löpt ut.
58.      Såsom Belgische Petroleum Unie m.fl. med rätta har anmärkt får biobränslen vid uppfyllandet av denna skyldighet enligt artikel 7b.1 i bränsledirektivet beaktas endast om de framställts med beaktande av hållbarhetskriterierna i artikel 7b.3−6. Enligt dessa kriterier är det framför allt förbjudet att använda viss mark som har stort värde för miljön och det krävs att unionens jordbruksmiljölagstiftning beaktas vid framställningen av biobränsle eller motsvarande råvaror.
59.      Den belgiska kvoten för biobränsle omfattas därför av artikel 7a.2 i bränsledirektivet enbart om det kan säkerställas att biodrivmedlen eller de råvaror som använts framställts med beaktande av hållbarhetskriterierna i artikel 7b.3–6.
60.      Frågan huruvida detta säkerställs genom de belgiska bestämmelserna är inte föremål för begäran om förhandsavgörande och kan inte prövas mot bakgrund av uppgifterna i den nationella domstolens begäran. Denna fråga måste därför granskas av författningsdomstolen. Det är emellertid inte uppenbart att definitionen hållbara biobränslen i artikel 2 punkt 8 i den belgiska lagen av den 22 juli 2009 räcker för detta.
iv)    Direktiv 2009/28
61.      För direktiv 2009/28 gäller i princip detsamma som för artikel 7a och 7b i bränsledirektivet. Kvoten för biodrivmedel är ett hjälpmedel som bidrar till att uppfylla kvoten för användning av förnybar energi inom transportsektorn enligt artikel 3.4 i direktiv 2009/28. I detta avseende kommer emellertid enbart biodrivmedel som framställts med beaktande av hållbarhetskriterierna i fråga. Av det skälet kan en tillämpning av detta direktiv inte medföra en annan bedömning av bränsledirektivet.
v)      Artikel 3 i biodrivmedelsdirektivet
62.      Om iakttagandet av hållbarhetskriterierna inte kan säkerställas, så kan kvoten för biodrivmedel grundas på artikel 3.1 i biodrivmedelsdirektivet från år 2003. I enlighet med denna bestämmelse ska medlemsstaterna, vad rör transportsektorn, genom att fastställa nationella vägledande mål se till att minsta andel biodrivmedel, senast den 31 december 2010, är 5,75 procent av all bensin och diesel för transportändamål som släpps ut på deras marknader.
63.      Såsom domstolen slagit fast föreskrivs det inte i biodrivmedelsdirektivet vilka medel medlemsstaterna ska använda för att uppnå de vägledande målen, utan dessa kan fritt välja vilka åtgärder de vidtar. Detta innebär att medlemsstaterna har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning. Följaktligen är fastställande av en obligatorisk andel biodrivmedel för oljeföretag en lämplig metod.(23) Av det skälet kan förbudet mot begränsningar i artikel 5 i bränsledirektivet i princip inte utgöra hinder mot en sådan andel.
64.      I skäl 21 i biodrivmedelsdirektivet anges emellertid att nationell politik för att främja användningen av biodrivmedel inte får hindra den fria rörligheten för drivmedel som uppfyller de harmoniserade miljöspecifikationerna i gemenskapslagstiftningen. Biodrivmedelsdirektivet ska således tolkas på så sätt att åtgärderna för dess genomförande inte inskränker den fria rörligheten för varor enligt artikel 34 FEUF.(24) De får därför inte införa några otillåtna begränsningar för handeln med drivmedel.
65.      Kvoten för biodrivmedel medför, såsom anförts ovan, att handeln med traditionella drivmedel, som uppfyller specifikationerna i bränsledirektivet, blir mindre attraktiv.(25) I begäran om förhandsavgörande utgås i enlighet därmed uppenbarligen från att de omtvistade belgiska bestämmelserna begränsar den fria rörligheten för varor,(26) det vill säga att de omfattar kvoten för importerat bränsle på samma sätt som de bränslen som släpps ut på den nationella marknaden. Men även om enbart den inhemska bränsletillverkningen skulle omfattas så skulle kvoten för biodrivmedel åtminstone indirekt kunna begränsa importen av råolja eller andra råvaror för bränsletillverkning. Det skulle nämligen vara mindre attraktivt att av dessa produkter tillverka bränslen för inhemsk konsumtion.
66.      Nationella åtgärder som kan hindra handeln inom gemenskapen kan emellertid motiveras med tvingande hänsyn till miljöskyddet, förutsatt att de aktuella åtgärderna står i proportion till det avsedda ändamålet.(27)
67.      Om unionslagstiftaren redan antagit tillämpliga bestämmelser, så stöder de en sådan motivering, men de måste även beaktas.(28)
68.      Såsom framgår av domen i målet Plantanol(29) avseende biodrivmedelsdirektivet får medlemsstaterna inledningsvis anta att en kvot för biodrivmedel inom ramen för de föreskrivna tröskelvärdena utan vidare begränsningar var motiverad av tvingande hänsyn till miljöskyddet.
69.      Av den senare införda artikel 7b.3–6 i bränsledirektivet och artikel 17 i direktiv 2009/28, som ersatt bränsledirektivet, framgår emellertid att unionen sedan dessa regler antogs inte längre utan vidare anser att användningen av biodrivmedel utgör ett tvingande hänsyn till miljöskyddet. Såsom framgår av skäl 11 till direktiv 2009/30 och skäl 69 i direktiv 2009/28 måste landområden med biologisk mångfald skyddas mot förstöring genom produktion av råvaror för framställning av biodrivmedel. Detsamma gäller enligt skälen 12 och 14 i direktiv 2009/30 och skälen 70 och 72 i direktiv 2009/28 för landområden som innehåller stora kollager, i mark och vegetation, eftersom nackdelarna med frigörelsen av kolet kan överväga fördelarna med användningen av biodrivmedel.
70.      De nya uppgifterna om riskerna med främjande av biodrivmedel var visserligen av relevans redan innan de båda direktiven från år 2009 antogs, men senast från och med denna tidpunkt måste medlemsstaterna ha haft kännedom om dem. Av det skälet ska de även beaktas vid bedömningen av motiveringen av begränsningar av den fria rörligheten för varor med hänsyn till miljöskyddet.
71.      Genom de införlivandefrister som fastställs i direktivet erkänns emellertid att det behövs tid för att anpassa den nationella lagstiftningen. För bedömningen av befintliga bestämmelser är hållbarhetskriterierna av betydelse först från och med utgången av fristen för införlivande av dessa direktiv, det vill säga från och med den 30 december 2010, vilket är dagen då fristen för införlivande för ändringarna av bränsledirektivet löpte ut.
72.      Detta gäller emellertid inte för nya begränsningar, såsom den belgiska kvoten för biodrivmedel, som antogs först efter det att direktiv 2009/28 och direktiv 2009/30 trätt i kraft.
73.      Vid denna tidpunkt var medlemsstaterna visserligen inte skyldiga att vidta åtgärder för införlivande av direktiven innan den föreskrivna fristen löpt ut. Av artikel 4.3 FEU jämförd med artikel 288.3 FEUF och av direktiven framgår emellertid att de under denna frist för införlivande är skyldiga att avhålla sig från att vidta åtgärder som allvarligt äventyrar det ändamål som föreskrivs i nämnda direktiv.(30)
74.      Det kan inte uteslutas att detta förbud(31) utgjorde hinder mot att införa en kvot mot biodrivmedel utan att hållbarhetskriterierna iakttagits. Den ökade efterfrågan på biodrivmedel kan nämligen ha lett till att de skador som uppkom vid framställningen av råvaror och som ska förhindras genom hållbarhetskriterierna inte kan åtgärdas.
75.      Frågan huruvida detta förbud är tillämpligt måste emellertid inte avgöras slutgiltigt. I förevarande fall ska det nämligen inte prövas huruvida direktiv 2009/28 och direktiv 2009/30 utgör hinder mot den belgiska kvoten för biodrivmedel, utan om begränsningen av den fria rörligheten för varor genom den belgiska kvoten för biodrivmedel kan motiveras med tvingande hänsyn till miljöskyddet och om biodrivmedelsdirektivet därför medger ett undantag från förbudet mot begränsningar i artikel 5 i bränsledirektivet. Bedömningen av denna motivering ska beakta unionslagstiftarens värderingar såsom dessa framgår av gällande rättsakter. Det är härvid inte nödvändigt att åberopa förbudet mot att gå emot direktivets syften eller att invänta att införlivandefristen löper ut.(32)
76.      Härav följer att Belgien enbart kan motivera kvoten för biodrivmedel med stöd av biodrivmedelsdirektivet om hållbarhetskriterierna iakttagits.
77.      För det fall att domstolen inte ansluter sig till min ståndpunkt att hållbarhetskriterierna ska iakttas vid tillämpningen av artikel 3.1 i biodrivmedelsdirektivet, ska det påpekas att en motivering med stöd av direktivet inte längre kunde ske från och med den 1 januari 2012, eftersom direktivet vid denna tidpunkt upphävdes genom artikel 26.3 i direktiv 2009/28.
vi)    Artikel 193 FEUF
78.      Belgien har visserligen även hänvisat till artikel 193 FEUF enligt vilken medlemsstaterna kan vidta strängare åtgärder för skyddet av miljön. En kvot för biodrivmedel som inte iakttar hållbarhetskriterierna utgör emellertid ingen strängare skyddsåtgärd, utan försvagar skyddet för miljön i förhållande till den skyddsnivå som ges i Unionen.
79.      Artikel 193 FEUF gäller enbart i förhållande till miljöskyddsåtgärder inom unionen som grundar sig på artikel 192 FEUF. Enligt skäl 95 i direktiv 2009/28 och skäl 23 i direktiv 2009/30 grundade sig hållbarhetskriterierna emellertid på behörigheten på den inre marknaden enligt artikel 114 FEUF. I detta fall kan strängare skyddsåtgärder enbart vidtas på grundval av artikel 114.5–7 FEUF. Villkoren i dessa ordningar är emellertid inte uppfyllda i förevarande fall redan av det skälet att Belgien inte framställt någon begäran i detta avseende till kommissionen.
vii) Slutsats i denna del
80.      Den belgiska kvoten för biodrivmedel är således enbart förenlig med biodrivmedeldirektivet om den iakttar hållbarhetskriterierna i artikel 7b.3–6.
3.      Ovannämnda primärrättsliga bestämmelser
81.      De primärrättsliga bestämmelser som författningsdomstolen anfört i andra hand, det vill säga artiklarna 4.3 FEU och 26.2, 28 samt artiklarna 34–36 FEUF behöver inte prövas separat. Om den belgiska kvoten för biodrivmedel iakttar hållbarhetskriterierna, så är den även förenlig med den inre marknaden, eftersom den syftar till att införliva en sekundärrättslig skyldighet som inte ifrågasatts. Om den däremot inte iakttar hållbarhetskriterierna så är den redan otillåten enligt sekundärrätten.
4.      Svaret på den första frågan
82.      Den första frågan ska därför besvaras på följande sätt. Artiklarna 3, 4, 5, 7a och 7b i bränsledirektivet ska tolkas så, att de inte utgör hinder mot en rättsregel som antagits efter den 25 juni 2009 enligt vilken alla registrerade oljebolag, som släpper ut bensin och/eller dieselbränslen för konsumtion, är skyldiga att under samma kalenderår även släppa ut i miljöhänseende hållbara biobränslen för konsumtion, nämligen bioetanol i ren form eller i form av bio-ETBE, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent i bensin som släppts ut för konsumtion, och fettsyrametylestrar, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent i bensin- eller dieselblandningar som släppts ut för konsumtion, såvida hållbarhetskriterierna i artikel 7b i direktivet måste beaktas vid framställningen av biodrivmedel.
C –    Samråd med kommissionen
83.      Genom den andra frågan vill författningsdomstolen få klarhet i huruvida Belgien enligt artikel 8.1 i direktiv 98/34 var tvunget att samråda med kommissionen avseende de omtvistade bestämmelserna om införande av kvoter för biodrivmedel innan dessa bestämmelser trädde i kraft.
84.      Enligt artikel 8.1 i direktiv 98/34 ska medlemsstaterna omedelbart till kommissionen överlämna alla utkast till tekniska föreskrifter.
85.      Det framgår av fast rättspraxis att avsikten med direktiv 98/34 är att, genom en förebyggande kontroll, skydda den fria rörligheten för varor, vilken är en av unionens grundvalar. Denna kontroll erfordras, eftersom de tekniska föreskrifter som omfattas av detta direktiv kan utgöra hinder för handeln med varor mellan medlemsstaterna. Sådana hinder kan nämligen inte tillåtas annat än om de är nödvändiga på grund av tvingande krav av allmänintresse. (33)
86.      Den anmälningsskyldighet som avses i artikel 8.1 första stycket i direktiv 98/34 utgör ett väsentligt medel för att fullgöra denna gemenskapskontroll. Kontrollen blir än mer effektiv genom att direktivet tolkas på så sätt att ett åsidosättande av anmälningsskyldigheten utgör ett väsentligt förfarandefel som innebär att de tekniska föreskrifterna i fråga inte kan tillämpas och göras gällande gentemot enskilda.(34)
87.      Författningsdomstolen vill därför få klarhet i huruvida den belgiska kvoten för biodrivmedel utgör en teknisk föreskrift som omfattats av anmälningsskyldigheten i den mening som avses i direktiv 98/34.
88.      Enligt rättspraxis följer i detta avseende av artikel 1 punkt 11 i direktiv 98/34 att begreppet ”teknisk föreskrift” kan delas upp i tre kategorier, nämligen ”teknisk specifikation”, i den mening som avses i artikel 1 punkt 3 i direktivet, ”annat krav” såsom detta definieras i artikel 1 punkt 4 i direktivet, och ett sådant förbud mot tillverkning, import, saluföring eller användning av produkten som avses i artikel 1 punkt 11 i samma direktiv.(35)
89.      Kvoten för biodrivmedel innehåller inget förbud och frågan huruvida den omständigheten att biodrivmedel inte behöver tillsättas i varje liter drivmedel utesluter förekomsten av en teknisk specifikation behöver inte besvaras i förevarande fall. Det rör sig nämligen i vart fall om ”annat krav”, i den mening som avses i artikel 1.4 i direktiv 98/34.
90.      Enligt rättspraxis är detta fallet när de aktuella bestämmelserna på ett väsentligt sätt kan påverka produktens sammansättning, natur eller saluföring.(36) Eftersom kvoten för biodrivmedel uppfylls genom tillsättning av biodrivmedel i bensin och diesel påverkar den produkternas sammansättning och saluföring.
91.      Artikel 10.1 första strecksatsen i direktiv 98/34 som åberopats vid den belgiska författningsdomstolen innebär inte att det inte föreligger någon skyldighet till samråd. Detta undantag gäller nämligen enbart för åtgärder genom vilka medlemsstaterna iakttar bindande unionsrättsakter genom vilka tekniska specifikationer eller föreskrifter avseende tjänster verkställs.
92.      Kvoten för biodrivmedel motsvarar emellertid inte någon unionsspecifikation utan fullgör en unionsrättslig skyldighet som ger medlemsstaterna ett avsevärt utrymme för skönsmässig bedömning. För att undvika fel vid utövandet av detta utrymme för skönsmässig bedömning krävs i princip samråd med kommissionen.
93.      Kommissionen har emellertid med rätta påpekat att det i förevarande fall trots detta inte krävdes något samråd.
94.      Domstolen har nämligen slagit fast att ändringar i utkast till tekniska föreskrifter som redan har anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 8.1 första stycket i direktiv 98/34 med beaktande av det mål som eftersträvas med direktiv 98/34, vilket angetts ovan i punkt 85, inte utgör väsentliga ändringar i utkastet, när dessa ändringar – i förhållande till det utkast som har anmälts – endast avser en uppmjukning av villkoren för användningen av den ifrågavarande produkten och därmed innebär en minskning av de tekniska föreskrifternas eventuella inverkan på handelsutbytet. Det finns följaktligen inte någon skyldighet att förhandsanmäla sådana ändringar.(37)
95.      Enligt beslutet om hänskjutande har Belgien samrått med kommissionen avseende ett tidigare förslag till rättsakter, på grundval av vilka bensin ska innehålla 7 procent etanol, och diesel 5 procent fettsyrametylestrar.(38) Kommissionen har i detta avseende intagit ståndpunkten att artikel 3 i bränsledirektivet enbart tillåter högst 5 procent etanol i bensin, att det i artikel 4 inte föreskrivs någon andel fettsyrametylestrar i diesel och att artikel 5 utgör hinder för rättsregler i vilka en viss andel biodrivmedel föreskrivs för varje liter drivmedel.
96.      Den omtvistade belgiska kvoten för biodrivmedel har utformats i enlighet med dessa anmärkningar och ändringarna av artikel 3 och 4 i bränsledirektivet. Kvoterna understiger de maximala andelarna i bensin och diesel. De hänför sig inte heller nödvändigtvis till varje liter drivmedel.
97.      Följaktligen rör det sig enbart om en uppmjukning av tidigare rättsregler som inte kräver ett nytt samråd med kommissionen.
98.      Den andra frågan ska därför besvaras enligt följande. Det föreligger i princip en skyldighet enligt artikel 8 i direktiv 98/34 att som ett annat krav anmäla ett lagförslag till kommissionen, enligt vilket alla registrerade oljebolag, som släpper ut bensin och/eller dieselbränslen för konsumtion, även är skyldiga att under samma kalenderår släppa ut i miljöhänseende hållbara biobränslen för konsumtion, genom en uppblandning med bensin och diesel. Denna anmälningsskyldighet bortfaller emellertid när förslaget enbart utgör en uppmjukning av ett förslag som redan anmälts.
V –    Förslag till avgörande
99.      Jag föreslår därför att domstolen besvarar begäran om förhandsavgörande enligt följande:
1.      Artiklarna 3, 4, 5, 7a och 7b i direktiv 98/70/EG, i dess lydelse enligt direktiv 2009/30/EG, ska tolkas så, att de inte utgör hinder mot en rättsregel som antagits efter den 25 juni 2009 enligt vilken alla registrerade oljebolag, som släpper ut bensin och/eller dieselbränslen för konsumtion, är skyldiga att under samma kalenderår även släppa ut i miljöhänseende hållbara biobränslen, genom en uppblandning med bensin eller diesel, för konsumtion, nämligen bioetanol i ren form eller i form av bio‑ETBE, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent av den bensin som släppts ut för konsumtion, och fettsyrametylestrar, i en kvantitet som motsvarar minst 4 volymprocent av de dieselbränslen som släppts ut för konsumtion, såvida hållbarhetskriterierna i artikel 7b i direktivet måste beaktas vid framställningen av biodrivmedel.
2.      Det föreligger i princip en skyldighet enligt artikel 8 i direktiv 98/34/EG att som ett annat krav anmäla ett lagförslag till kommissionen, enligt vilket alla registrerade oljebolag, som släpper ut bensin och/eller dieselbränslen för konsumtion, även är skyldiga att under samma kalenderår släppa ut i miljöhänseende hållbara biobränslen för konsumtion, genom en uppblandning med bensin och diesel. Denna anmälningsskyldighet bortfaller emellertid när förslaget enbart utgör en uppmjukning av ett förslag som redan anmälts.
1 – Originalspråk: tyska.
2–      Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/30/EG av den 8 maj 2003 om främjande av användningen av biodrivmedel eller andra förnybara drivmedel (EUT L 123, s. 42).
3–      Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG (EUT L 140, s. 16).
4–      Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/30/EG av den 23 april 2009 om ändring av direktiv 98/70/EG, vad gäller specifikationer för bensin, diesel och gasoljor och införande av ett system för hur växthusgasutsläpp ska övervakas och minskas, om ändring av rådets direktiv 1999/32/EG, vad gäller specifikationen för bränsle som används av fartyg på inre vattenvägar, och om upphävande av direktiv 93/12/EEG (EUT L 140, s. 88).
5–      Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG av den 13 oktober 1998 om kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv 93/12/EEG (EGT L 350, s. 58).
6 – Enligt meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet, ”Förnybar energi: Framsteg mot 2020-målet” av den 31 januari 2011 (KOM(2011) 31 slutlig, s. 12), hade 20 medlemsstater infört liknande förpliktelser vid den tidpunkten.
7–      Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster (EGT L 204, s. 37), i dess lydelse enligt rådets direktiv 2006/96/EG av den 20 november 2006 om anpassning av vissa direktiv när det gäller fri rörlighet för varor med anledning av Bulgariens och Rumäniens anslutning (EUT L 363, s. 81).
8 – Direktiv 98/70 i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av den 29 september 2003 om anpassning till rådets beslut 1999/468/EG av de bestämmelser i rättsakter som omfattas av förfarandet i artikel 251 i EG‑fördraget som avser de kommittéer som biträder kommissionen när den utövar sina genomförandebefogenheter (EUT L 284, s. 1), i dess lydelse fram till den 25 juni 2009.
9 – - Se ovan fotnot 3.
10–      Moniteur belge, 3.8.2009, s. 51920.
11 – Moniteur belge 30.6.2011, s. 37981.
12–      Dom av den 7 september 1999 i mål C‑355/97, Beck och Bergdorf (REG 1999, s. I‑4977), punkt 22, av den 5 december 2006 i de förenade målen C‑94/04 och C‑202/04, Cipolla m.fl. (REG 2006, s. I‑11421), punkt 25, av den 8 september 2009 i mål C‑478/07, Budĕjovický Budvar (REG 2009, s. I‑7721), punkt 63, och av den 1 december 2011 i mål C‑145/10, Painer (REU 2011, s. I‑12533), punkt 59.
13 – Avseende hänvisningen till de nya bestämmelserna innan införlivandefristen löpte ut, se punkt 57 nedan.
14–      Dom av den 10 februari 2009 i mål C‑110/05, kommissionen mot Italien (REG 2009, s. I‑519), punkt 33.
15 – Se, avseende fri rörlighet för arbetstagare, dom av den 10 mars 2011 i mål C‑379/09, Casteels (REU 2011, s. I‑1379), punkt 22, avseende etableringsfrihet, dom av den 11 mars 2010 i mål C‑384/08, Attanasio Group (REU 2010, s. I‑2055), punkt 43, avseende frihet att tillhandahålla tjänster, dom av den 28 mars 1996 i mål C‑272/94, Guiot (REG 1996, s. I‑1905), punkt 10, och av den 4 oktober 2011 i de förenade målen C‑403/08 och C‑429/08, Football Association Premier League m.fl. (REU 2011, s. I‑9083), punkt 85, samt, avseende den fria rörligheten för kapital, dom av den 12 december 2006 i mål C‑446/04, Test Claimants in the FII Group Litigation (REG 2006, s. I‑11753), punkt 184.
16 – Se, bland annat, dom av den 7 februari 1979 i mål 115/78, Knoors (REG 1979, s. 399; svensk specialutgåva, volym 4, s. 297), punkt 17, av den 30 november 1995 i mål C‑55/94, Gebhard (REG 1995, s. I‑4165), punkt 37, och av den 15 april 2010 i mål C‑96/08, CIBA (REU 2010, s. I‑2911), punkt 45.
17–      Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (EUT L 283, s. 51).
18 – Dokument 52 2037/001 från belgiska representantkammaren av den 9 juni 2009, s. 17, s. 20 och följande sida (nr 5.2).
19 – Författningsdomstolens dom av den 22 december 2010, Belgische Petroleum Unie m.fl. (149/2010, punkt B.5.2.).
20–      Bilaga 4 till kommissionens skrivelse.
21–      Dom av den 4 juli 2006 i mål C‑212/04, Adeneler m.fl. (REG 2006, s. I‑6057), punkt 119.
22–      Se dom av den 15 november 2005 i mål C‑320/03, kommissionen mot Österrike (REG 2005, s. I‑9871), punkt 80, och av den 14 juni 2007 i mål C‑422/05, kommissionen mot Belgien (REG 2007, s. I‑4749), punkt 52.
23–      Dom av den 10 september 2009 i mål C‑201/08, Plantanol (REG 2009, s. I‑8343), punkt 35 och följande punkt.
24 – Se dom av den 14 december 2004 i mål C‑309/02, Radlberger Getränkegesellschaft och S. Spitz (REG 2004, s. I‑11763), punkt 36.
25–      Se ovan punkt 51.
26–      Ovan fotnot 19, punkt B.11.
27 – Se dom av den 20 september 1988 i mål 302/86, kommissionen mot Danmark (REG 1988, s. 4607), punkt 8, av den 9 juli 1992 i mål C‑2/90, kommissionen mot Belgien (REG 1992, s. I‑4431), punkt 22, samt domen i målet Radlberger Getränkegesellschaft och S. Spitz (ovan fotnot 24), punkt 75.
28–      Domen i målet kommissionen mot Österrike (ovan fotnot 22), punkt 74 och följande punkter. Se även dom av den 13 mars 2001 i mål C‑379/98, PreussenElektra (REG 2001, s. I‑2099), punkt 77 och följande punkter.
29–      Ovan fotnot 23.
30 – Dom av den 18 december 1997 i mål C‑129/96, Inter-Environnement Wallonie (REG 1997, s. I‑7411), punkt 45, dom av den 4 juli 2006, Adeneler m.fl. (ovan fotnot 21), punkt 121, kommissionen mot Belgien (ovan fotnot 22), punkt 62, och dom av den 26 maj 2011 i de förenade målen C‑165/09–C‑167/09, Stichting Natuur en Milieu m.fl. (REU 2011, s. I‑4599), punkt, 78.
31 – Se, bland annat, mina förslag till avgörande av den 18 maj 2004 i mål C‑313/02, Wippel (REG 2004, s. I‑9483), punkt 60, av den 27 oktober 2005 i mål C‑212/04, Adeneler m.fl. (REG 2006, s. I‑6057), punkt 48, och av den 16 december 2010 i de förenade målen C‑165/09–C‑167/09, Stichting Natuur en Milieu m.fl. (REU 2010, s. I‑4599), punkt 83 och följande punkt.
32 – Se även övervägandena avseende direktivkonform tolkning innan införlivandefristen löpt ut i mina förslag till avgörande i målen Wippel (ovan fotnot 31), punkterna 58–63, och Adeneler (ovan fotnot 31), punkterna 45–53.
33 – Dom av den 15 april 2010 i mål C‑433/05, Sandström (REU 2010, s. I‑2885), punkt 42, och av den 9 juni 2011 i mål C‑361/10, Intercommunale Intermosane och Fédération de l’industrie et du gaz (REU 2011, s. I‑5079), punkt 10 och där angiven rättspraxis.
34–      Domen i målet Sandström (ovan fotnot 33), punkt 43.
35 – Domen i målet Intercommunale Intermosane och Fédération de l’industrie et du gaz (ovan fotnot 33), punkt 11 och där angiven rättspraxis.
36 – Domen i målet Intercommunale Intermosane och Fédération de l’industrie et du gaz (ovan fotnot 33), punkt 20 och där angiven rättspraxis.
37–      Domen i målet Sandström (ovan fotnot 33), punkt 47.
38–      Ovan fotnot 19, punkt B.5.1.