62002CJ0386_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-386/02
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG,
som framställts av Arbeits- und Sozialgericht Wien (Österrike), genom beslut av den
22 oktober 2002
, som registrerats vid domstolen den
28 oktober 2002
, i målet mellan
Josef Baldinger
och
Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter,
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans samt domarna J.‑P. Puissochet, J.N. Cunha Rodrigues (referent), R. Schintgen och N. Colneric,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören M.-F. Contet,
med beaktande av det skriftliga förfarandet och efter att förhandling hållits den 13 november 2003,
med beaktande av de yttranden som avgivits av:
– Österrikes regering, genom E. Riedl och G. Hesse, båda i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom D. Martin och H.‑P. Kreppel, båda i egenskap av ombud,
och efter att den
11 december 2003,
ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 39.2 EG.
2. Begäran har framställts inom ramen för en talan som Josef Baldinger, kärande i målet vid den nationella domstolen, har väckt mot ett beslut av Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter, svarande i målet vid den nationella domstolen. Beslutet innebar att Josef Baldingers ansökan om en månatlig förmån riktad till före detta krigsfångar, enligt den österrikiska lagstiftningen, avslogs.
Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapsrätten
3. Enligt artikel 4.4 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1) (nedan kallad förordning nr 1408/71), gäller inte denna förordning ”förmåner till offer för krig eller dess följder”.
4. I artikel 7.1 och 7.2 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33) föreskrivs följande:
”1. En arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat får inom en annan medlemsstats territorium inte på grund av sin nationalitet behandlas annorlunda än landets egna arbetstagare i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, speciellt vad avser lön, avskedande och, om han eller hon skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning.
2. Arbetstagaren skall åtnjuta samma sociala och skattemässiga förmåner som landets medborgare.”
Den österrikiska lagstiftningen
5. I 1 § i Kriegsgefangenenentschädigungsgesetz (lag om ersättning till krigsfångar), i dess lydelse som offentliggjorts i BGB1. I, nr 40/2002 (nedan kallad KGEG), föreskrivs följande:
”Österrikiska medborgare, som
1. var krigsfångar under första eller andra världskriget, eller
2. av politiska eller militära skäl greps och fängslades av en främmande makt under andra världskriget eller under den tid då Österrike var ockuperat av de allierade makterna, eller
3. förföljdes eller hotades av förföljelse av politiska skäl i den mening som avses i Opferfürsorgegesetz, BGBl. nr 183/1947, och av den anledningen vistades utanför Republiken Österrike, och som av de skäl som anges under punkt 2 greps och fängslades av en främmande makt efter det att andra världskriget brutit ut,
har rätt till sådan ersättning som anges i denna lag.”
6. I 4 § KGEG föreskrivs följande:
”1. De som har rätt till en förmån enligt denna lag skall tolv gånger per år beviljas en ekonomisk förmån som varje månad skall uppgå till
14,53 EUR, under förutsättning att fångenskapen enligt 1 § varade under minst tre månader,
21,8 EUR, under förutsättning att fångenskapen enligt 1 § varade under minst två år,
29,07 EUR, under förutsättning att fångenskapen enligt 1 § varade under minst fyra år,
36,34 EUR, under förutsättning att fångenskapen enligt 1 § varade under minst sex år.
2. Den förmån som avses i punkt 1 skall inte anses som inkomst vid fastställelsen av ersättning (Ausgleichszulagen) enligt lagenlig socialförsäkring … ”
7. I 11.1 § KGEG föreskrivs följande:
”Behöriga myndigheter att pröva frågor enligt denna lag är,
1. när en person har rätt till pension eller till bidrag vid arbetsskada …,
den myndighet för social trygghet som är behörig att bevilja pension eller bidrag vid arbetsskada, med undantag av den allmänna myndigheten för olycksfallsförsäkring (Allgemeine Unfallversicherungsanstalt),
2. när en person har rätt till pension för statstjänstemän (Ruhegenuss) eller efterlevandepension (Versorgungsgenuss), övergångsbidrag Übergangsbeitrag, socialhjälp (Versorgungsgeld), underhållsbidrag (Unterhaltsbeitrag) eller pensionslön (Emeritierungsbezug) …,
den federala pensionsmyndigheten (Bundespensionsamt),
…,
när en person har rätt till bidrag vid arbetsskada, tilläggsförmåner eller ersättning enligt Kriegsopferversorgungsgesetz …, Heeresversorgungsgesetz …, eller när en person har rätt till understöd (Hilfeleistung) enligt Verbrechensopfergesetz …,
den federala myndigheten för sociala frågor och handikappfrågor (Bundesamt für Soziales und Behindertenwesen),
8. i övriga fall, den federala myndigheten för sociala frågor och handikappfrågor.”
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
8. Av beslutet om hänskjutande framgår att Josef Baldinger föddes i Österrike den 19 april 1927 och att han då förvärvade medborgarskap i denna stat. Under perioden januari 1945–maj 1945 deltog han i andra världskriget som soldat i Deutsche Wehrmacht (den tyska krigsmakten). Under perioden den 8 maj 1945–27 december 1947 hölls han som krigsfånge i Sovjetunionen.
9. Josef Baldinger arbetade därefter i Österrike tills han år 1954 flyttade till Sverige för att söka arbete där. Josef Baldinger var yrkesverksam i Sverige till och med år 1964, varefter han på nytt arbetade i Österrike under perioden 1964–1965. I april 1965 flyttade han permanent till Sverige, där han var yrkesverksam. År 1967 blev han svensk medborgare och han avstod därmed från sitt österrikiska medborgarskap.
10. Sedan den 1 maj 1986 uppbär Josef Baldinger invaliditets- och ålderspension från svaranden i målet vid den nationella domstolen. Josef Baldinger ansökte hos svaranden om att få den förmån som föreskrivs i KGEG. Ansökan avslogs genom beslut av den 1 mars 2002. Vid den nationella domstolen har talan väckts om ogiltigförklaring av beslutet.
11. Den nationella domstolen har påpekat att den förmån som tvisten rör, som infördes i den österrikiska lagstiftningen år 2000, varken är knuten till mottagarens ställning som arbetstagare eller till förvärv, i denna egenskap, av härledda rättigheter, i synnerhet inte pensionsrätt. Förordning nr 1408/71 gäller inte förmåner till offer för krig eller dess följder. I sådana fall beviljas förmånen för att kompensera den drabbade på grundval av den utbetalande statens särskilda intressen.
12. Josef Baldinger uppfyller de materiella villkoren för att beviljas den förmån som tvisten rör. Josef Baldingers ansökan om att få förmånen avslogs av det enda skälet att han, efter att ha varit krigsfånge, hade accepterat en anställning i en annan medlemsstat i Europeiska unionen och att han till slut hade förvärvat medborgarskap i denna stat. Den nationella domstolen önskar få klarhet i frågan huruvida denna rättsföljd, som till sin verkan kan anses utgöra en indirekt diskriminering på grund av nationalitet och utövandet av den fria rörligheten för arbetstagare, är förenlig med gemenskapsrätten, i synnerhet eftersom den grundas på en lag som antogs lång tid efter det att Republiken Österrike och Konungariket Sverige hade anslutit sig till Europeiska unionen.
13. Det var mot denna bakgrund som Arbeits- und Sozialgericht Wien beslutade att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Skall artikel 48.2 i EG-fördraget [nu artikel 39.2 EG i ändrad lydelse] angående fri rörlighet för arbetstagare tolkas så, att artikeln utgör hinder för att tillämpa en nationell lagstiftning, enligt vilken en först år 2000 genom lag införd rättighet till ekonomisk ersättning till personer som
1. var krigsfångar under första eller andra världskriget, eller
2. av politiska eller militära skäl greps eller fängslades av en främmande makt under andra världskriget eller under den tid då Österrike var ockuperat av de allierade makterna, eller
3. förföljdes eller hotades av förföljelse av politiska skäl, och av den anledningen vistades utanför Republiken Österrike, och som av politiska eller militära skäl greps och fängslades av en främmande makt efter det att andra världskriget brutit ut,
villkoras av att vederbörande är österrikisk medborgare då ansökan ges in?”
Bedömningen av tolkningsfrågan
14. Domstolen erinrar inledningsvis om att det inte ankommer på den att uttala sig om tolkningen av bestämmelser i nationell lagstiftning och att det inom ramen för kompetensfördelningen mellan gemenskapsdomstolarna och de nationella domstolarna i princip åligger den att beakta det faktiska och rättsliga sammanhang i vilket den nationella domstolens fråga ställts, såsom det framställts i beslutet om hänskjutande (se, bland annat, dom av den 29 april 2004 i mål C-224/02, Pusa, REG 2004, s. I-0000, punkt 37).
15. Enligt den nationella domstolen skall 1 § KGEG, eftersom den riktar sig till ”österrikiska medborgare”, tolkas på så sätt att den däri föreskrivna förmånen till före detta krigsfångar endast kan beviljas på villkor att nämnda medborgare har österrikiskt medborgarskap vid den tidpunkt då det ansöks om att förmånen skall beviljas. Den nationella domstolen önskar få klarhet i huruvida ett sådant villkor är förenligt med gemenskapsbestämmelserna om den fria rörligheten för arbetstagare.
16. Det klargörs i artikel 4.4 i förordning nr 1408/71, en artikel vari förordningens materiella tillämpningsområde anges, att förordningen inte gäller ”förmåner till offer för krig eller dess följder”.
17. En sådan förmån som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen skall, förutom att den inte är knuten till mottagarens ställning som arbetstagare, beviljas för att uttrycka ett nationellt erkännande för de umbäranden vilka före detta krigsfångar, som visar att de har drabbats av en längre fångenskap, har lidit. Förmånen utbetalas härvid som en motprestation för de tjänster som de berörda har utfört för sitt land.
18. Det följer av detta ändamål och dessa villkor för beviljande att en sådan förmån omfattas av artikel 4.4 i förordning nr 1408/71 och att den därför faller utanför förordningens materiella tillämpningsområde (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 juli 1978 i mål 9/78, Gillard och Caisse régionale d’assurance maladie du Nord-Est, REG 1978, s. 1661, punkterna 13–15, och av den 31 maj 1979 i mål 207/78, Even och ONPTS, REG 1979, s. 2019, punkterna 12–14).
19. Av samma skäl omfattas inte heller en sådan förmån av de förmåner som landets arbetstagare huvudsakligen beviljas på grund av deras ställning som arbetstagare eller på grund av deras bosättning inom landets territorium. Förmånen har därför inte heller de väsentliga egenskaper som sådana ”sociala förmåner” som avses i artikel 7.2 i förordning nr 1612/68 har (domen i det ovannämnda målet Even och ONPTS, punkterna 20–24).
20. Samma slutsats gör sig gällande i fråga om artikel 39.2 EG, som avser anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor, vilken inte kan anses omfatta ersättning för de tjänster som medborgarna har utfört för sitt land under krigstid och vars huvudsyfte är att erbjuda dem en förmån för de umbäranden som de har lidit för detta land.
21. Mot denna bakgrund skall den fråga som har ställts besvaras enligt följande. Artikel 39.2 EG, artikel 4.4 i förordning nr 1408/71 och artikel 7.2 i förordning nr 1612/68 skall tolkas på så sätt att de inte utgör hinder för att tillämpa en nationell lagstiftning, enligt vilken en förmån till före detta krigsfångar, under sådana omständigheter som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen, inte skall beviljas av det skälet att vederbörande då ansökan ges in inte är medborgare i medlemsstaten i fråga, utan i en annan medlemsstat.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
22. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
På dessa grunder beslutar domstolen (andra avdelningen) följande dom:
Artikel 39.2 EG, artikel 4.4 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, och artikel 7.2 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen skall tolkas på så sätt att de inte utgör hinder för att tillämpa en nationell lagstiftning, enligt vilken en förmån till före detta krigsfångar, under sådana omständigheter som de som föreligger i målet vid den nationella domstolen, inte skall beviljas av det skälet att vederbörande då ansökan ges in inte är medborgare i medlemsstaten i fråga, utan i en annan medlemsstat.