62024CJ0206_RES
Asia C‑206/24
YX ja Logística i Gestió Caves Andorranes i Vidal SA
vastaan
Directeur général des douanes et droits indirects ja Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(Ennakkoratkaisupyyntö - Cour de Cassation (ylin yleinen tuomioistuin, Ranska))
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 1.8.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Tulliliitto – Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen – Asetus (ETY) N:o 1430/79 – Unionin oikeuden vastaisesti kannetut tullit – 2 artiklan 2 kohdan kolmas alakohta – Edellytykset palauttamiselle viran puolesta – Kyseisten tullien perusteettoman kantamisen toteaminen ennen niiden tileihin kirjaamisen ajankohdasta laskettavan kolmen vuoden määräajan päättymistä – Toteamus, joka edellyttää, että kansalliset tulliviranomaiset tietävät asianomaisten toimijoiden henkilöllisyyden ja määrän, joka on palautettava kullekin niistä – Kyseisten viranomaisten velvollisuus toteuttaa tarvittavat ja asianmukaiset toimenpiteet saadakseen tällaisen palauttamisen suorittamisen kannalta tarpeelliset tiedot
Euroopan unionin omat varat – Tuonti- tai vientitullien palauttaminen tai peruuttaminen – Unionin oikeuden vastaisesti kannetut tullit – Palauttaminen viran puolesta – Edellytykset – Kyseisten tullien perusteettoman kantamisen toteaminen kansallisessa tulliviranomaisessa ennen niiden tileihin kirjaamisen ajankohdasta laskettavan kolmen vuoden määräajan päättymistä – Toteamus, joka edellyttää, että kansallinen tulliviranomainen tietää asianomaisten toimijoiden henkilöllisyyden ja palautettavan määrän – Kyseisen viranomaisen velvollisuus toteuttaa tarvittavat ja asianmukaiset toimenpiteet saadakseen tällaisen palauttamisen suorittamisen kannalta tarpeelliset tiedot
(Neuvoston asetuksen N:o 1430/79 1 artiklan 2 kohdan e alakohta sekä 2 ja 15 artikla)
(ks. 25–38, 42 ja 43 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Cour de cassation (Ranska) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmentää kansalliselle tulliviranomaiselle asetetun sen velvollisuuden ulottuvuutta, jonka mukaan sen on viran puolesta palautettava perusteettomasti kannetut tullit, sekä siihen liittyviä edellytyksiä asetuksen N:o 1430/79 (
1
) 2 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan valossa.
Andorran oikeuden mukaan perustetut yhtiöt toivat vuosina 1988-1991 Andorraan Ysal-yhtiön, joka oli Ranskaan sijoittautunut tulliasioitsija, välityksellä muun muassa kolmansista maista peräisin olleita tavaroita. Tuonneista maksettiin tullit Ranskassa. Noina vuosina Ranskan tulliviranomaiset nimittäin edellyttivät, että kolmansista maista peräisin olleet ja Andorraan viedyt tavarat luovutettiin vapaaseen liikkeeseen, kun ne kuljetettiin Ranskan alueen läpi.
Tammikuussa 1991 Euroopan komissio totesi perustellussa lausunnossa (
2
), että Ranskan tasavalta oli ottaessaan käyttöön tällaisen vaatimuksen luovutuksesta vapaaseen liikkeeseen jättänyt noudattamatta tiettyjen unionin oikeussääntöjen mukaisia velvoitteitaan. Niinpä komissio kehotti Ranskan tasavaltaa toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet tilanteen korjaamiseksi.
Ranskan viranomaiset lopettivat tällöin kyseisen käytännön ministeriön lausunnolla (
3
) kaikkien kolmansista maista peräisin olleiden ja Andorraan vietyjen tavaroiden osalta.
Vuonna 2015 kyseiset andorralaiset maahantuojat, joiden oikeudet ovat siirtyneet Caves Andorranesille ja YX:lle, nostivat Ranskan tullihallintoa vastaan kanteen saadakseen maksun määrästä, joka vastasi tulleja, jotka kyseisen hallinnon väitettiin perusteettomasti kantaneen kolmansista maista peräisin olleiden ja Andorraan vietyjen tavaroiden tuonnista vuosina 1988–1991. Tämä vaatimus hylättiin ensimmäisessä oikeusasteessa ja valitusasteessa, jolloin Caves Andorranes ja YX tekivät valituksen Cour de cassationiin, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
Tämä esitti unionin tuomioistuimelle kaksi ennakkoratkaisukysymystä, joilla tiedusteltiin pääasiallisesti, onko asetuksen N:o 1430/79 2 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa tulkittava siten, että se, onko kansallisella tulliviranomaisella velvollisuus palauttaa tullit viran puolesta, edellyttää yhtäältä sitä, että kyseinen viranomainen on itse havainnut ennen kyseisten tullien tileihin kirjaamisesta laskettavan kolmen vuoden määräajan päättymistä, että ne on kannettu perusteettomasti, ja toisaalta sitä, että kyseinen viranomainen tietää asianomaisten toimijoiden henkilöllisyyden sekä kullekin niistä palautettavan määrän. Se pohtii tässä yhteydessä, mihin toimenpiteisiin kyseisen viranomaisen on tarvittaessa ryhdyttävä tällaisten tietojen saamiseksi.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin toteaa aluksi, että asetuksen N:o 1430/79 2 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa asetetaan tulliviranomaisille palauttamisvelvollisuus, koska siinä säädetään kategorisesti, että kansallisten tulliviranomaisten ”on palautettava – – tullit viran puolesta”, eikä asianomaisen maahantuojan ole haettava kyseistä palautusta. Velvollisuus palauttaa tullit viran puolesta edellyttää sitä, että asianomainen kansallinen tulliviranomainen on itse todennut ennen asianomaisten tullien tileihin kirjaamisen ajankohdasta laskettavan kolmen vuoden määräajan päättymistä, (
4
) että kyseiset tullit on kannettu perusteettomasti. Palautuksen sinänsä ei sitä vastoin tarvitse välttämättä tapahtua mainitussa määräajassa, joten se voidaan suorittaa määräajan päättymisen jälkeen.
Lisäksi on niin, että koska kansallinen tulliviranomainen määrää tullit määrältään täsmällisenä ja vahvistaa ne tietyn henkilön lukuun tehtyjen tulli-ilmoitusten perusteella, se, että kyseinen viranomainen toteaa, että tällaiset tullit on kannettu perusteettomasti, merkitsee välttämättä toteamusta, jonka mukaan kyseisen viranomaisen tiedossa oleva henkilö on maksanut perusteettomasti tietyn määrän, joka myös on saman viranomaisen tiedossa. Näin ollen silloin, kun kansallinen tulliviranomainen toteaa, että tulleja on kannettu perusteettomasti ja että ne on palautettava, se on lähtökohtaisesti tietoinen niin henkilön, jolle sen on tullit palautettava, henkilöllisyydestä kuin siitä täsmällisestä määrästäkin, joka on palautettava.
Kyseinen viranomainen ei nimittäin voi vedota siihen, ettei sillä enää ole hallussaan asianomaisten tekemiä tulli-ilmoituksia tai heidän osaltaan tehtyjä yksittäispäätöksiä, perustellakseen sen, että asianomaisille on mahdollisesti jätetty palauttamatta tullit, joista se on todennut asetuksen N:o 1430/79 2 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa säädetyssä kolmen vuoden määräajassa, että ne on kannettu perusteettomasti, sillä niin kauan kuin tämä määräaika ei ole päättynyt, kyseisen viranomaisen on säilytettävä asiakirjat ja tiedot, jotka voivat olla merkityksellisiä mahdollisen palauttamisen kannalta.
On kuitenkin todettava, että jos kyseisellä tulliviranomaisella ei ilman omaa syytään ole tietoja, jotka ovat tarpeen perusteettomasti kannettujen tullien palauttamiseksi, sen on mainitusta säännöksestä johtuvan palauttamisvelvollisuutensa noudattamiseksi toteutettava tarvittavat ja asianmukaiset toimenpiteet kyseisten tietojen saamiseksi. Tällaisiin toimenpiteisiin ei tosin sisälly suhteettoman laajoja selvityksiä eli selvityksiä, jotka edellyttäisivät sellaisten henkilöstöresurssien ja aineellisten resurssien käyttöä, joilla ei olisi mitään yhteyttä siihen, mitä huolelliselta hallinnolta voidaan kohtuudella odottaa. Tulliviranomaisen passiivinen asenne sillä verukkeella, ettei sillä ole hallussaan kyseisiä tietoja, ei kuitenkaan sovi yhteen sillä olevan edellä mainitun palauttamisvelvollisuuden eikä myöskään hyvää hallintoa koskevasta oikeudesta johtuvien vaatimusten kanssa, sillä tämä oikeus on unionin oikeuden yleinen periaate, jota voidaan soveltaa jäsenvaltioihin näiden soveltaessa unionin oikeutta.
Unionin tuomioistuin päättelee tästä, että asetuksen N:o 1430/79 2 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa on tulkittava siten, että se, onko kansallisella tulliviranomaisella velvollisuus palauttaa tullit viran puolesta, edellyttää sitä, että kyseinen viranomainen on itse havainnut ennen kyseisten tullien tileihin kirjaamisesta laskettavan kolmen vuoden määräajan päättymistä, että ne on kannettu perusteettomasti. Tällainen havaitseminen merkitsee sitä, että kyseinen viranomainen tietää kyseiset tullit maksaneiden henkilöiden henkilöllisyyden sekä kullekin niistä palautettavan määrän. Jos mainitulla viranomaisella ei ole eikä ole voinut olla kaikkia tarvittavia tietoja tällaisen palautuksen suorittamiseksi henkilölle, joka on maksanut perusteettomasti kannetut tullit, tai henkilöille, joille kyseisen henkilön oikeudet ja velvollisuudet ovat siirtyneet, saman viranomaisen asiana on palauttamisvelvollisuutensa noudattamiseksi toteuttaa toimenpiteet, jotka eivät ole suhteettoman laajoja mutta jotka kuitenkin ovat tarpeellisia ja asianmukaisia kyseisten tietojen saamiseksi ja palautuksen suorittamiseksi.
(
1
)	Tuonti- tai vientitullien palauttamisesta tai peruuttamisesta 2.7.1979 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1430/79 (EYVL 1979, L 175, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 7.10.1986 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3069/86 (EYVL 1986, L 286, s. 1) (jäljempänä asetus N:o 1430/79).
(
2
)	Perusteltu lausunto KOM(90) 2042 lopullinen.
(
3
)	Maahantuojille ja maastaviejille osoitettu ministère de l’Économie, des Finances et du Budgetin (talous-, valtionvarain- ja budjettiministeriö, Ranska) ilmoitus, joka julkaistiin Ranskan tasavallan virallisessa lehdessä 6.6.1991.
(
4
)	Asetuksen N:o 1430/79 1 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaan kyseinen ajankohta vastaa sen hallintotoimen antamispäivää, jolla toimivaltaiset viranomaiset ovat alun perin vahvistaneet kyseisten tullien määrän.