62021CJ0501
TEISINGUMO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. birželio 15 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Ieškinys dėl panaikinimo – Susitarimas dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės išstojimo iš Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos – Sprendimas (ES) 2020/135 – Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės piliečiai – Šio susitarimo pasekmės Europos Sąjungos piliečio statusui ir su šiuo statusu susijusioms šių piliečių teisėms – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa – Locus standi – Sąlygos – Suinteresuotumas kreiptis į teismą“
Byloje C‑501/21 P
dėl 2021 m. rugpjūčio 13 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Harry Shindler, gyvenantis San Benedeto prie Tronto (Italija),
Christopher David Randolph, gyvenantis Ballinlassa, Belcarra Castlebar (Airija),
Douglas Edward Watson, gyvenantis Bomone (Prancūzija),
Michael Charles Strawson, gyvenantis Serralongue (Prancūzija),
Hilary Elizabeth Walker, gyvenanti Kadise (Ispanija),
Sarah Caroline Griffiths, gyvenanti Claviers (Prancūzija),
James Graham Cherrill, gyvenantis Sainte-Colombe-de-Duras (Prancūzija),
Anita Ruddell Tuttell, gyvenanti Fontaine-l’Étalon (Prancūzija),
Joséphine French, gyvenanti Oupia (Prancūzija),
William John Tobbin, gyvenantis Vane (Prancūzija),
atstovaujami avocat J. Fouchet,
apeliantai,
dalyvaujant kitai proceso šaliai
Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai M. Bauer, J. Ciantar ir R. Meyer,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (aštuntoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Safjan, teisėjai N. Jääskinen (pranešėjas) ir M. Gavalec,
generalinis advokatas N. Emiliou,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu Harry Shindler, Christopher David Randolph, Douglas Edward Watson, Michael Charles Strawson, Hilary Elizabeth Walker, Sarah Caroline Griffiths, James Graham Cherrill, Anita Ruddell Tuttell, Joséphine French ir William John Tobbin prašo panaikinti 2021 m. birželio 8 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Shindler ir kt. / Taryba (T‑198/20, EU:T:2021:348, toliau – skundžiama nutartis), kuria Bendrasis Teismas kaip nepriimtiną atmetė jų ieškinį dėl Susitarimo dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės išstojimo iš Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos (OL L 29, 2020, p. 7, toliau – Susitarimas dėl išstojimo) ir 2020 m. sausio 30 d. Tarybos sprendimo (ES) 2020/135 dėl Susitarimo dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės išstojimo iš Europos Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos sudarymo (OL L 29, 2020, p. 1, toliau – ginčijamas sprendimas) (toliau kartu – ginčijami aktai) panaikinimo visiškai arba iš dalies.
Ginčo aplinkybės ir ginčijami aktai
2
Ieškovai yra Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės piliečiai, gyvenantys Airijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje ir Italijoje.
3
2016 m. birželio 23 d. referendume Jungtinės Karalystės piliečiai nubalsavo už savo valstybės išstojimą iš Europos Sąjungos.
4
2017 m. kovo 29 d. pagal ESS 50 straipsnio 2 dalį Jungtinė Karalystė pranešė Europos Vadovų Tarybai apie savo ketinimą išstoti iš Sąjungos.
5
2020 m. sausio 24 d. Sąjungos ir Jungtinės Karalystės atstovai pasirašė Susitarimą dėl išstojimo.
6
2020 m. sausio 30 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė ginčijamą sprendimą. Pagal šio sprendimo 1 straipsnį Susitarimas dėl išstojimo buvo patvirtintas Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos vardu.
7
2020 m. sausio 31 d. Jungtinė Karalystė išstojo iš Sąjungos ir Europos atominės energijos bendrijos. 2020 m. vasario 1 d. įsigaliojo Susitarimas dėl išstojimo.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
8
2020 m. kovo 30 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai apeliantai pateikė ieškinį dėl visiško arba dalinio ginčijamų aktų panaikinimo.
9
2020 m. balandžio 21 d. apeliantai pateikė pareiškimą, kuriame prašė Bendrojo Teismo pateikti prejudicinius klausimus Teisingumo Teismui. 2020 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo dešimtosios išplėstinės kolegijos pirmininkas nusprendė nepridėti šio pareiškimo prie bylos medžiagos.
10
2020 m. liepos 14 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Tarybos atskirą dokumentą – ieškinio nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
11
2020 m. rugpjūčio 21 d. apeliantai pateikė pastabas dėl šio nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo.
12
2020 m. lapkričio 5 d. nutartimi Bendrasis Teismas prijungė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą prie bylos nagrinėjimo iš esmės ir atidėjo bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
13
2021 m. sausio 18 d. Taryba pateikė atsiliepimą į ieškinį. 2021 m. vasario 11 d. Bendrojo Teismo dešimtosios išplėstinės kolegijos pirmininkas nusprendė nepranešti apie šį atsiliepimą apeliantams.
14
2021 m. sausio 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo apeliantų prašymą sustabdyti bylos nagrinėjimą. 2021 m. vasario 8 d. kanceliarija gavo raštą, kuriuo Taryba pateikė pastabas dėl šio prašymo sustabdyti bylos nagrinėjimą. 2021 m. vasario 10 d. Bendrojo Teismo dešimtosios išplėstinės kolegijos pirmininkas nusprendė atmesti prašymą sustabdyti bylos nagrinėjimą.
15
Pirma, skundžiamos nutarties 19–21 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad nors prieš tai jau nutarė prijungti Tarybos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą prie bylos nagrinėjimo iš esmės, bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, kad jis galėtų priimti nutartį pagal savo Procedūros reglamento 130 straipsnį.
16
Antra, dėl ieškinio dalyko pažymėtina, kad skundžiamos nutarties 22–28 punktuose Bendrasis Teismas priminė, jog Sąjungos teismas, kai į jį kreipiamasi su ieškiniu dėl Sąjungos sudaryto tarptautinio susitarimo, perkvalifikuoja ieškinį taip, kad iš tiesų jis laikomas pareikštu dėl sprendimo, kuriuo patvirtinamas tokio susitarimo sudarymas, ir perkvalifikavo apeliantų pareikštą ieškinį taip, kad jis laikomas pareikštu tik dėl ginčijamo sprendimo.
17
Trečia, kiek tai susiję su Tarybos pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo pagrįstumu, Bendrasis Teismas nusprendė, kad apeliantai neatitinka nė vienos iš numatytų teisės pareikšti ieškinį, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, sąlygų.
18
Šiuo aspektu skundžiamos nutarties 32 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad vertinant apeliantų teisę pareikšti ieškinį reikia atsižvelgti ne tik į ginčijamą sprendimą, bet ir į Susitarimo dėl išstojimo pobūdį ir turinį.
19
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 33 punkte konstatavo, kad apeliantai nėra nei ginčijamo sprendimo, nei Susitarimo dėl išstojimo adresatai, todėl neturi teisės pareikšti ieškinio pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pirmą sakinio dalį.
20
Dėl apeliantų teisės pareikšti ieškinį atsižvelgiant į SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą sakinio dalį, be kita ko, į sąlygą, kad aktas turi būti konkrečiai susijęs su apeliantu, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 49 punkte priminė, kad apeliantai turi įrodyti, jog dėl to, kad ginčijamu sprendimu iš jų buvo atimtas Sąjungos piliečio statusas ir su šiuo statusu susijusios teisės, šis sprendimas susijęs su jais dėl tam tikrų jiems būdingų savybių arba dėl juos iš kitų asmenų išskiriančios faktinės padėties, todėl individualizuoja juos taip pat, kaip ir šio sprendimo adresatus.
21
Skundžiamos nutarties 57 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad ginčijamas sprendimas nėra konkrečiai susijęs su apeliantais, todėl jie neturi teisės pareikšti ieškinio pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą sakinio dalį ir nebereikia nagrinėti, ar šis sprendimas yra tiesiogiai su jais susijęs.
22
Dėl apeliantų teisės pareikšti ieškinį atsižvelgiant į SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečią sakinio dalį Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 62–64 punktuose nurodė, kad ginčijamas sprendimas yra „visuotinai taikomas ne pagal teisėkūros procedūrą priimtas aktas“.
23
Skundžiamos nutarties 80 ir 81 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad sąvoka „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečią sakinio dalį, turi būti aiškinama kaip neapimanti sprendimų, kuriais patvirtinamas tarptautinio susitarimo sudarymas, be kita ko, sprendimų, kuriais patvirtinamas susitarimo, kuriuo nustatoma valstybės narės išstojimo iš Sąjungos tvarka, sudarymas.
24
Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 82 ir 83 punktuose pripažino, kad apeliantai neturi teisės pareikšti ieškinio pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečią sakinio dalį, kad reikia priimti Tarybos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, o ieškinį atmesti kaip nepriimtiną.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
25
2021 m. rugpjūčio 13 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo apeliantų apeliacinį skundą dėl skundžiamos nutarties.
26
Apeliaciniame skunde apeliantai Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą nutartį,
–
panaikinti visus ginčijamus aktus,
–
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, iš dalies panaikinti ginčijamus aktus tiek, kiek juose nuo 2020 m. vasario 1 d. išskiriami Sąjungos ir Jungtinės Karalystės piliečiai, visų pirma Susitarimo dėl išstojimo preambulės šeštą pastraipą ir 9, 10 ir 127 straipsnius, ir
–
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas, „įskaitant išlaidas advokatui“.
27
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apeliantų bylinėjimosi išlaidas.
28
2023 m. sausio 6 ir 9 d. Teisingumo Teismo kanceliarijoje gautais dokumentais šalys pagal Procedūros reglamento 61 straipsnį atsakė į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą, į kurį turi būti atsakyta raštu, dėl to, kokių galimų pasekmių sukelia 2022 m. birželio 9 d. Sprendimas Préfet du Gers ir Institut national de la statistique et des études économiques (C‑673/20, EU:C:2022:449), kiek tai susiję su Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio priimtinumu.
29
2023 m. kovo 1 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo dokumentą, kuriuo apeliantams atstovaujantis asmuo informavo Teisingumo Teismą, kad Harry Shindler mirė 2023 m. vasario 20 d., tačiau nenurodė, ar jo teisių perėmėjai dalyvaus toliau nagrinėjant bylą.
Dėl apeliacinio skundo
30
Grįsdami savo apeliacinį skundą apeliantai iš esmės nurodo du pagrindus; pirmasis grindžiamas proceso Bendrajame Teisme neteisėtumu, o antrasis – teisės klaidomis vertinant ieškinio priimtinumą.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
31
Pateikdami apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą apeliantai tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė savo Procedūros reglamento 130 straipsnį ir teisingo bylos nagrinėjimo principą.
32
Pirma, apeliantai teigia, kad šiuo straipsniu siekiama leisti šalims pradėti teisminius ginčus dėl visų Bendrajam Teismui pateiktų ieškinio pagrindų ir laikytis joms nustatytų naujų terminų. Taigi apeliantai priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis pagal šį straipsnį nustatė Tarybai terminą, kad ji galėtų pateikti atsiliepimą į ieškinį iš esmės, tačiau nenustatė jiems naujo termino pastaboms dėl šios institucijos pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo ir dėl jos atsiliepimo į ieškinį pateikti.
33
Be to, apeliantai ginčija tai, kad Bendrasis Teismas atsisakė perduoti jiems atsiliepimą į ieškinį ir skundžiama nutartimi atmetė jų ieškinį, nesurengęs teismo posėdžio ir nepateikęs jokios informacijos apie proceso eigą prijungus nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą prie bylos nagrinėjimo iš esmės.
34
Tuo remdamiesi apeliantai daro išvadą, kad buvo „suklaidinti“ dėl proceso Bendrajame Teisme eigos ir kad bylos šalių padėtis nebuvo vienoda, nes apeliantai neturėjo galimybės pareikšti savo nuomonės. Taigi Bendrasis Teismas pažeidė procesinio lygiateisiškumo principą, kuris neatsiejamas nuo pačios teisingo bylos nagrinėjimo, įtvirtinto, be kita ko, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, sąvokos.
35
Be to, apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas priėmė nutartį pažeisdamas savo Procedūros reglamento 64 straipsnį, nes pagal šį straipsnį jis turi atsižvelgti „tik į tuos procesinius ir kitus dokumentus, su kuriais šalims atstovaujantys asmenys galėjo susipažinti ir dėl kurių jie turėjo galimybę pareikšti savo nuomonę“. Apeliantų teigimu, tokį procesinį pažeidimą patvirtina tai, kad byloje Price / Taryba (T‑231/20) Bendrasis Teismas perdavė ieškovui Tarybos atsiliepimą į ieškinį.
36
Antra, apeliantai teigia, kad 2021 m. sausio 19 d. jie, remdamiesi Bendrojo Teismo procedūros reglamento 69 straipsniu, paprašė sustabdyti bylos nagrinėjimą, „išklaus[ius] bylos šalis“, kaip nurodyta Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 54 straipsnyje. Tačiau šalys nebuvo išklausytos dėl šio prašymo sustabdyti bylos nagrinėjimą.
37
Trečia, apeliantai tvirtina, kad Bendrasis Teismas priėmė nutartį nenusprendęs dėl Tarybos prašymo kreiptis į Teisingumo Teismą dėl „apeliantų pateiktų klausimų dėl esmės“ ir klausimų, dėl kurių prašymus priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį pateikė Tribunal judiciaire de Perpignan (Perpinjano teismas, Prancūzija) ir Tribunal judiciaire d’Auch (Ošo teismas, Prancūzija), tapatumo.
38
Taryba teigia, kad apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą akivaizdžiai reikia atmesti.
Teisingumo Teismo vertinimas
39
Pirma, dėl teiginių, kuriais apeliantai priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis pažeidė savo Procedūros reglamento 64 ir 130 straipsnius, primintina, kad jokia Bendrojo Teismo procedūros reglamento nuostata negali būti aiškinama taip, jog tai, kad Bendrasis Teismas, taikydamas Procedūros reglamento 130 straipsnio 7 dalį, nusprendė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą vertinti sprendime, kuriuo užbaigiamas procesas, reiškia, kad iš jo atimama galimybė motyvuota nutartimi atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, nerengiant žodinės proceso dalies. Priešingai, iš Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 6 dalies matyti, kad tuo atveju, kai pateikiamas nepriimtinumu ar kompetencijos nebuvimu grindžiamas prieštaravimas, Bendrasis Teismas gali nuspręsti pradėti žodinę proceso dalį (šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 19 d. Nutarties Tokai Europe / Komisija, C‑262/07 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2008:95, 26 ir 27 punktus).
40
Vadinasi, Bendrasis Teismas nepadarė jokio procesinio pažeidimo, kai nusprendė, pirma, Tarybos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą pagal Procedūros reglamento 130 straipsnio 7 dalį prijungti prie bylos nagrinėjimo iš esmės ir, antra, nuspręsti motyvuota nutartimi.
41
Be to, iš skundžiamos nutarties 10 punkto matyti, kad 2020 m. rugpjūčio 21 d. apeliantai Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikė pastabas dėl šio nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo. Taigi pakanka konstatuoti, kad, atsižvelgiant į tai, jog apeliantai galėjo pateikti savo pastabas dėl minėto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, o Bendrasis Teismas priėmė sprendimą motyvuota nutartimi, nenagrinėdamas klausimų dėl esmės, buvo paisoma rungimosi principo, taigi ir apeliantų teisės į gynybą.
42
Taip pat konstatuotina, kad Bendrasis Teismas skundžiamoje nutartyje nesprendė dėl bylos esmės, todėl nepažeidė ir savo Procedūros reglamento 64 straipsnio, nes akivaizdu, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Tarybos pateiktą atsiliepimą į ieškinį. Priešingai, nei teigia apeliantai, šių argumentų negali paneigti tai, kad kitoje byloje Bendrasis Teismas perdavė ieškovui Tarybos atsiliepimą į ieškinį.
43
Antra, dėl teiginių, kuriais apeliantai priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis neišklausė šalių dėl jų prašymo sustabdyti bylos nagrinėjimą, pateikto pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 54 straipsnį ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnį, pažymėtina, kad iš skundžiamos nutarties 16 punkto matyti, jog 2021 m. sausio 19 d. apeliantai pateikė prašymą sustabdyti bylos nagrinėjimą, 2021 m. vasario 8 d. Taryba pateikė pastabas dėl šio prašymo sustabdyti bylos nagrinėjimą, o Bendrojo Teismo dešimtosios išplėstinės kolegijos pirmininkas 2021 m. vasario 10 d. sprendimu atmetė šį prašymą sustabdyti bylos nagrinėjimą. Todėl šiems teiginiams negalima pritarti ir juos reikia atmesti.
44
Trečia, kalbant apie teiginius, kuriais apeliantai priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis priėmė nutartį nenusprendęs dėl Tarybos prašymo kreiptis į Teisingumo Teismą dėl „apeliantų pateiktų klausimų dėl esmės“ ir klausimų, dėl kurių prašymus priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį pateikė Tribunal judiciaire de Perpignan (Perpinjano teismas) ir Tribunal judiciaire d’Auch (Ošo teismas), tapatumo, pažymėtina, kad iš Bendrajam Teismui pateiktos bylos medžiagos nematyti, kad Taryba būtų pateikusi tokį prašymą. Todėl šiuos teiginius taip pat reikia atmesti.
45
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
46
Pateikdami apeliacinio skundo antrąjį pagrindą apeliantai tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidų vertindamas jų teisę pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą ir trečią sakinio dalis. Šį apeliacinio skundo pagrindą sudaro dvi dalys.
47
Apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas negali būti laikomas „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktu“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečią sakinio dalį.
48
Apeliantai primena, kad 2013 m. spalio 3 d. Sprendime Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 60 punktas) Teisingumo Teismas konstatavo, jog „reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto“ kriterijaus tikslas – suteikti fiziniams ir juridiniams asmenims galimybę ne tokiomis griežtomis sąlygomis pareikšti ieškinius dėl visuotinai taikomų teisės aktų, išskyrus pagal teisėkūros procedūrą priimtus aktus, panaikinimo. Skundžiamos nutarties 61 ir 62 punktuose, taip pat 67–81 punktuose Bendrasis Teismas pridūrė „kitą sąlygą“, kuri neišplaukia iš tame sprendime suformuotos jurisprudencijos.
49
Apeliantai priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis skundžiamoje nutartyje nusprendė, jog Susitarimas dėl išstojimo yra tarptautinis susitarimas. Jie teigia, kad šio susitarimo pasirašymo dieną Jungtinė Karalystė dar buvo Sąjungos valstybė narė, todėl jis turi būti laikomas Sąjungos „vidaus aktu“.
50
Anot apeliantų, Susitarimo dėl išstojimo pobūdį patvirtina, pirma, pats šio susitarimo tikslas, kuris, kaip matyti iš jo preambulės šeštos pastraipos, yra reglamentuoti dėl Sąjungos teisės susidariusias situacijas ir, antra, šio susitarimo nuostatos, patvirtinančios Jungtinės Karalystės suvereniteto apribojimą, pavyzdžiui, jo 6 straipsnis, kuriame numatyta, kad Sąjungos teisė toliau taikoma, kai į ją daroma nuoroda Susitarime dėl išstojimo, ir jo 4 straipsnis, kuriame nustatyta, kad kilus ginčui Jungtinės Karalystės teisminės ir administracinės institucijos turi tinkamai atsižvelgti į atitinkamą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, suformuotą po šio susitarimo 126 straipsnyje nustatyto laikotarpio, vadinamojo „pereinamojo laikotarpio“, pabaigos.
51
Be to, apeliantai ginčija skundžiamoje nutartyje Bendrojo Teismo atliktą analizę, susijusią su „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktais“, visų pirma analizę, susijusią su tuo, ar sprendimai, kuriais patvirtinamas tarptautinio susitarimo sudarymas, gali būti laikomi tokiais aktais. Konkrečiai kalbant, apeliantai priekaištauja Bendrajam Teismui, kad jis neatsižvelgė į SESV 275 straipsnį. Kadangi šiame straipsnyje numatyta, kad tam tikri tarptautiniai susitarimai arba tam tikri aktai nepriklauso Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcijai, nagrinėjamu atveju reikėtų išsiaiškinti, „ar Susitarimas dėl išstojimo yra aktas dėl bendros užsienio ar saugumo politikos arba nuostatų dėl šios politikos pagrindu priimtas aktas“. Anot apeliantų, nei sprendimas, kuriuo patvirtinamas tarptautinio susitarimo sudarymas, nei šio susitarimo pasirašymas nepriskirtini prie bendros užsienio ar saugumo politikos, todėl ginčijami aktai negali nepriklausyti Teisingumo Teismo jurisdikcijai.
52
Be to, apeliantai ginčija Bendrojo Teismo vertinimą dėl Sąjungos sudarytų tarptautinių susitarimų viršenybės kitų visuotinai taikomų aktų atžvilgiu. Šiuo aspektu jie teigia, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją dėl visų Sąjungos institucijų aktų, nesvarbu, ar jie priimti pagal teisėkūros procedūrą, ar ne, todėl tarptautiniai susitarimai yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktai, kuriems taikomas SESV 263 straipsnis.
53
Apeliantai tvirtina, kad ginčijami aktai yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktai, dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių ir kurių pasekmės, kaip antai Sąjungos piliečio statuso ir su šiuo statusu susijusių teisių netekimas, nepriklauso nuo tokių priemonių buvimo. Jie mano turintys teisę pareikšti ieškinį dėl šių aktų pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečią sakinio dalį.
54
Apeliacinio skundo antrojo pagrindo antroje dalyje apeliantai teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą vertindamas jų teisę pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą sakinio dalį, nes jų padėties specifika įrodo, kad ginčijami aktai yra konkrečiai su jais susiję.
55
Apeliantai nurodo, kad iš jų „buvo atimta galimybė demokratiškai prieštarauti Sąjungos pilietybės netekimui“, nors ginčijamas sprendimas yra „tiesiogiai ir konkrečiai su jais susijęs“.
56
Apeliantai tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 51 punkte padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas su jais susijęs „dėl jų, kaip Jungtinės Karalystės piliečių, objektyvaus statuso“. Apeliantai primena, kad savo ieškiniu jie prašė panaikinti ginčijamus aktus „tiek, kiek jais neišsaugoma Sąjungos pilietybė ir tai, kas su ja susiję“, kad jie siekė įrodyti, kad Sąjungoje gyvenantys Jungtinės Karalystės piliečiai sudarė „konkrečią asmenų grupę“, todėl „neatsižvelgimas į juos“ juos paveikė labiau nei bet kurį kitą asmenį. Sąlyga, kad aktas turi būti konkrečiai susijęs su ieškovu, turi būti vertinama atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo pasekmes apeliantams, o ne tik į jo dalyką.
57
Be to, apeliantai ginčija skundžiamos nutarties 52 punkte pateiktą Bendrojo Teismo vertinimą, pagal kurį jų nurodytos aplinkybės neleidžia manyti, kad jie priklauso „apibrėžtai asmenų grupei“, kaip tai suprantama pagal šios nutarties 41 punkte nurodytą jurisprudenciją.
58
Šiuo aspektu apeliantai teigia, kad tai, ar įvykdyta sąlyga, pagal kurią aktas turi būti konkrečiai susijęs su ieškovu, taip pat turi būti vertinama atsižvelgiant į ginčijamų aktų bendrą poveikį. Jų teigimu, reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktai gali būti taikomi daugeliui asmenų, tačiau ši sąlyga gali būti vertinama tik atsižvelgiant į tai, kaip jais paveikiama konkreti šių asmenų situacija. Taigi apeliantai priklauso „apibrėžtai asmenų grupei“, nes jie yra potencialūs Jungtinės Karalystės pilietybę turintys rinkėjai Prancūzijos vietos savivaldos rinkimuose, be to, tarp jų yra Jungtinės Karalystės pilietybę turinčių savivaldybės tarybos narių, kurie jau buvo išrinkti Prancūzijoje, taip pat Prancūzijoje gyvenančių asmenų ir asmenų, kurie negalėjo prašyti suteikti dvigubos Ispanijos ir Jungtinės Karalystės pilietybės. Be to, Sąjungos piliečio statuso ir su juo susijusių teisių netekimas taip pat turėjo kitų ypatingų pasekmių, pavyzdžiui, pablogėjo gyvenimo lygis, o tai įrodo jų suinteresuotumą pareikšti ieškinį.
59
Taryba ginčija apeliantų teiginius ir tvirtina, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog apeliantai neturi teisės pareikšti ieškinio pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą ir trečią sakinio dalis.
Teisingumo Teismo vertinimas
60
Pirmiausia pažymėtina, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog apeliantų ieškinys pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą yra nepriimtinas: skundžiamos nutarties 57 ir 81 punktuose jis konstatavo, kad ginčijamas sprendimas nėra konkrečiai su jais susijęs, kaip tai suprantama pagal šios nuostatos antrą sakinio dalį, ir kad jis negali būti laikomas reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktu, kaip tai suprantama pagal tos nuostatos trečią sakinio dalį. Laikydamasis proceso ekonomijos principo Bendrasis Teismas rėmėsi prielaida, kad Sąjungos piliečio statuso ir su juo susijusių teisių „netekimas“ ar „atėmimas“ yra minėto sprendimo priėmimo pasekmė.
61
Nėra reikalo vertinti, ar taip nusprendęs Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, tačiau Teisingumo Teismas primena, kad pagal suformuotą jurisprudenciją visos aplinkybės, susijusios su Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio dėl panaikinimo priimtinumu, gali būti viešąja tvarka grindžiamas pagrindas, kurį Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą, turi nurodyti ex officio (2013 m. rugsėjo 5 d. Nutarties ClientEarth / Taryba, C‑573/11 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2013:564, 20 punktas ir 2021 m. vasario 4 d. Nutarties Pilatus Bank / ECB, C‑701/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2021:99, 23 punktas).
62
Pagal suformuotą jurisprudenciją, pirma, fizinio ar juridinio asmens pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą pareikšto ieškinio dėl teisės akto, kuris nėra jam skirtas, priimtinumas siejamas su sąlyga, kad pripažįstama to asmens teisė pareikšti ieškinį, o tai įmanoma dviem atvejais. Viena vertus, toks ieškinys gali būti pareikštas, jei šis teisės aktas su minėtu asmeniu yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs. Kita vertus, toks asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, jei šis aktas yra tiesiogiai su juo susijęs (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Telefónica / Komisija, C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 19 punktą ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑132/12 P, EU:C:2015:609, 59 punktą).
63
Antra, fizinio ar juridinio asmens pareikštas ieškinys dėl panaikinimo yra priimtinas tik tuo atveju, jei tas asmuo suinteresuotas ginčijamo teisės akto panaikinimu. Toks suinteresuotumas reiškia, kad pats ginčijamo akto panaikinimas gali turėti teisinių pasekmių ir kad taip dėl ieškinio baigties gali atsirasti nauda jį pareiškusiai šaliai. Taigi suinteresuotumas pareikšti ieškinį yra esminė ir pirmoji bet kokio ieškinio teisme sąlyga (šiuo klausimu žr. 1995 m. spalio 19 d. Sprendimo Rendo ir kt. / Komisija, C‑19/93 P, EU:C:1995:339, 13 punktą ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 55 ir 58 punktus). Tačiau suinteresuotumo pareikšti ieškinį nėra, kai palanki ieškinio baigtis bet kuriuo atveju negali suteikti ieškovui satisfakcijos (šiuo klausimu žr. 2011 m. birželio 9 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / ECB, C‑401/09 P, EU:C:2011:370, 49 punktą ir 2017 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Bionorica ir Diapharm / Komisija, C‑596/15 P ir C‑597/15 P, EU:C:2017:886, 85 punktą).
64
Trečia, suinteresuotumas pareikšti ieškinį ir teisė pareikšti ieškinį yra atskiros priimtinumo sąlygos, kurias fizinis ar juridinis asmuo turi įvykdyti kumuliatyviai, kad galėtų pareikšti ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą (2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Mory ir kt. / Komisija, C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
65
Atsižvelgdamas į šios bylos aplinkybes ir nesant reikalo vertinti, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė tai, kas išdėstyta skundžiamos nutarties 45–57, 61, 62 ir 67–81 punktuose, Teisingumo Teismas mano turintis ex officio iškelti apeliantų suinteresuotumo pareikšti ieškinį klausimą.
66
Šiuo aspektu primintina, kad ESS 50 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad bet kuri valstybė narė pagal savo konstitucines nuostatas gali nuspręsti išstoti iš Sąjungos. Sprendimas išstoti priklauso tik nuo šios valstybės narės valios, išreikštos pagal jos konstitucines nuostatas, taigi nuo jos suverenaus pasirinkimo (šiuo klausimu žr. 2018 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Wightman ir kt., C‑621/18, EU:C:2018:999, 50 punktą ir 2022 m. birželio 9 d. Sprendimo Préfet du Gers ir Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, 53 punktą).
67
Be to, kadangi pagal ESS 9 straipsnį ir SESV 20 straipsnio 1 dalį turėti valstybės narės pilietybę yra būtina sąlyga tam, kad asmuo galėtų įgyti ir išlaikyti Sąjungos piliečio statusą ir naudotis visomis su juo susijusiomis teisėmis, netekęs šios pilietybės atitinkamas asmuo automatiškai netenka tokio statuso ir su juo susijusių teisių (2022 m. birželio 9 d. Sprendimo Préfet du Gers ir Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, 57 punktas).
68
Taigi apeliantams Sąjungos piliečio statuso netekimas ir dėl šios priežasties su juo susijusių teisių praradimas yra Jungtinės Karalystės suverenaus sprendimo išstoti iš Sąjungos pagal ESS 50 straipsnio 1 dalį (šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 9 d. Sprendimo Préfet du Gers ir Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, 59 punktą), o ne Susitarimo dėl išstojimo ar ginčijamo sprendimo savaiminė pasekmė.
69
Vadinasi, ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas, kiek jis pareikštas dėl ginčijamų aktų, motyvuojant tuo, kad dėl šių aktų apeliantai neteko Sąjungos piliečio statuso ir su juo susijusių teisių, nors šį netekimą lėmė tik Jungtinės Karalystės suverenus sprendimas išstoti iš Sąjungos pagal ESS 50 straipsnio 1 dalį.
70
Ginčijamo sprendimo panaikinimas negali suteikti ieškovams naudos, galinčios pagrįsti suinteresuotumą pareikšti ieškinį, nes toks panaikinimas bet kuriuo atveju negali paneigti minėto netekimo.
71
Kadangi apeliantai nėra suinteresuoti pareikšti ieškinio dėl ginčijamo sprendimo, nereikia nagrinėti jų argumentų, susijusių su klaidingu jų teisės pareikšti ieškinį vertinimu pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą ir trečią sakinio dalis. Galima teisės klaida neturėtų įtakos bylos baigčiai ir nepaveiktų skundžiamos nutarties rezoliucinės dalies, kiek joje ieškinys buvo atmestas kaip nepriimtinas (šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 24 d. Sprendimo Wagenknecht / Komisija, C‑130/21 P, EU:C:2022:226, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
72
Darytina išvada, kad dėl šio sprendimo 69 ir 70 punktuose nurodytų motyvų konstatuotina, jog Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamos nutarties 83 punkte nusprendė, kad ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
73
Taigi apeliacinio skundo antrasis pagrindas turi būti atmestas.
74
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, apeliacinį skundą reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
75
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
76
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
77
Kadangi ieškovai pralaimėjo bylą, be savo bylinėjimosi išlaidų, jie turi padengti Tarybos bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš Harry Shindler, Christopher David Randolph, Douglas Edward Watson, Michael Charles Strawson, Hilary Elizabeth Walker, Sarah Caroline Griffiths, James Graham Cherrill, Anita Ruddell Tuttell, Joséphine French ir William John Tobbin bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.