62007CC0370
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2009 m. balandžio 23 d. (
1
)
Byla C-370/07
Europos Bendrijų Komisija
prieš
Europos Sąjungos Tarybą
„Ieškinys dėl panaikinimo — Pozicijos, kuri turi būti pareikšta Bendrijos vardu susitarimu sukurtoje instancijoje, priėmimas — Pareiga motyvuoti — Teisinio pagrindo nurodymas — Nykstančių laukinės floros ir faunos rūšių tarptautinės prekybos konvencijos (CITES) Susitariančiųjų Šalių konferencijos 14-asis susitikimas“
I — Įžanga
1.
Ši byla susijusi su klausimu, kokiais atvejais Bendrijos teisės aktuose turi būti nurodytas teisinis pagrindas ir kokios privalomos nuorodos nepateikimo pasekmės.
2.
Ieškinio dalykas yra 2007 m. gegužės 24 d. Europos Sąjungos Tarybos sprendimas, kuriuo nustatoma pozicija, kuri turi būti priimta Europos Bendrijos vardu dėl tam tikrų pasiūlymų, kurie turėjo būti pateikti 2007 m. birželio 3–15 d. per Vašingtono gyvūnų apsaugos konvencijos (CITES Nykstančių laukinės floros ir faunos rūšių tarptautinės prekybos konvencija (
2
)) Susitariančiųjų Šalių 14-ąją konferenciją (toliau – skundžiamas sprendimas). Europos Bendrijų Komisija prašo panaikinti šį sprendimą, nes Taryba nenurodė šio sprendimo teisinio pagrindo.
II — Teisinis pagrindas
3.
EB 253 straipsnyje nustatyta:
„Europos Parlamento ir Tarybos bendrai priimtuose reglamentuose, direktyvose ir sprendimuose bei Tarybos ar Komisijos priimtuose tokiuose aktuose nurodomi jų priėmimo motyvai ir visi pasiūlymai ir nuomonės, kuriuos pagal šią Sutartį reikėjo gauti.“
4.
EB 300 straipsnio 2 dalyje, be kita ko, nustatyta procedūra, kurios reikia laikytis nustatant Bendrijos vardu priimamas pozicijas susitarimu sukurtoje institucijoje:
„Atsižvelgdama į Komisijai šioje srityje suteiktus įgaliojimus, klausimus dėl susitarimų pasirašymo, kurį gali lydėti sprendimas dėl laikino taikymo prieš jiems įsigaliojant, ir sudarymo Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma remdamasi Komisijos pasiūlymu. Taryba sprendžia vieningai, kai susitarimas priklauso sričiai, kurioje vidaus taisyklėms nustatyti reikia balsų vieningumo, ir sudarant 310 straipsnyje nurodytus susitarimus.
Nukrypstant nuo 3 dalyje nustatytų taisyklių, ta pati tvarka taikoma priimant sprendimą sustabdyti susitarimo taikymą ir nustatant Bendrijos vardu priimamas pozicijas susitarimu sukurtoje institucijoje, kai tai institucijai reikia priimti teisinę galią turinčius sprendimus, išskyrus sprendimus, papildančius arba pakeičiančius susitarimo institucinę struktūrą.
Europos Parlamentas nedelsiant ir išsamiai informuojamas apie visus pagal šią straipsnio dalį priimtus sprendimus dėl susitarimų laikino taikymo ar sustabdymo arba Bendrijos pozicijos nustatymo susitarimu sukurtoje institucijoje.“
5.
Skundžiamo sprendimo motyvuojamosios dalies 2–4 punktuose nurodomos priežastys, pateisinančios bendros pozicijos nustatymą:
„2.
Konvencijos priedų ir kai kurių Susitariančiųjų Šalių rezoliucijų pakeitimai daugeliu atvejų gali turėti įtakos atitinkamiems Bendrijos teisės aktams ir gali reikalauti tinkamo pritaikymo.
3.
Neįsigaliojus CITES konvencijos „Gaborone pakeitimui“ Bendrija nėra konvencijos Susitariančioji Šalis.
4.
Tuo atveju, kai Bendrijos taisyklės yra nustatytos siekiant įgyvendinti Sutarties tikslus, valstybės narės negali ne Bendrijos institucijose prisiimti įsipareigojimų, kurie turėtų įtakos šioms taisyklėms ar pakeistų jų taikymo sritį.“
6.
Šiuose dviejuose sprendimo straipsniuose numatyta:
„1 straipsnis
Bendrijos pozicija, kiek tai susiję su jos kompetencijai priklausiančia sritimi, išreikšta valstybių narių, veikiančių kartu Bendrijos interesais per CITES Susitariančiųjų Šalių konferencijos 14-ąjį susitikimą, atitinka šio sprendimo priedus.
2 straipsnis
Jei nauja mokslinė ar techninė informacija, pateikta po šio sprendimo priėmimo, bet prieš ar per Susitariančiųjų Šalių 14-ąjį susitikimą, gali turėti įtakos 1 straipsnyje numatytai pozicijai arba jei per šį susitikimą bus pateikta naujų pasiūlymų dėl klausimų, dėl kurių Bendrijos pozicija dar nenustatyta, Bendrijos pozicija, susijusi su jos kompetencijai priklausančiomis sritimis, nustatoma derinant vietoje prieš balsavimą Šalių konferencijoje dėl šių pasiūlymų.“
III — Bylos aplinkybės
7.
Skundžiamu sprendimu turėjo būti Bendrijos vidaus lygmeniu parengta pozicija, kurią turėjo priimti valstybės narės per CITES konvencijos Susitariančiųjų Šalių 14-ają konferenciją.
8.
CITES konvencija yra tarptautinė konvencija. Jos tikslas yra apsaugoti nykstančias laukinės floros ir faunos rūšis, kontroliuojant tarptautinę prekybą šių rūšių atstovais (
3
).
9.
Europos bendrija vis dar nėra konvencijos (
4
) Susitariančioji Šalis. Jos prisijungimas susijęs su CITES konvencijos pakeitimu, kuris dar neįsigaliojo. Šiuo metu Europos bendrija turi tik stebėtojo statusą per CITES konvencijos Susitariančiųjų Šalių konferencijas. Tačiau nuo 1982 m. Bendrija savarankiškai priima priemones, kurių tikslas Bendrijoje vykdyti valstybių narių įsipareigojimus, kylančius iš CITES konvencijos, tarsi ji pati būtų konvencijos Šalis (
5
).
10.
1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą yra naujausia priemonė, priimta CITES konvencijos taikymo tikslais (
6
). Jis priimtas remiantis EB sutarties 130 S straipsnio 1 dalimi (po pakeitimo EB 175 straipsnio 1 dalis).
11.
CITES konvencijos Susitariančiųjų Šalių 14-oji konferencija vyko 2007 m. birželio 14 d. Hagoje. Šios konferencijos tikslas, be kita ko, – balsavimas dėl konvencijos priedų pakeitimo išvardijant saugotinas rūšis (
7
).
12.
2007 m. balandžio 4 d. Komisija priėmė Tarybos sprendimo pasiūlymą, kuriame nustatė Europos Bendrijos vardu priimamą poziciją dėl kai kurių pasiūlymų, kurie šioje konferencijoje turėjo būti nagrinėjami ir už juos balsuojama (
8
). Ji šį sprendimo pasiūlymą pagrindė EB 175 straipsnio 1 dalimi (aplinka), EB 133 straipsniu (prekybos politika) ir EB 300 straipsnio 2 dalies antrąja pastraipa.
13.
2007 m. gegužės 24 d. Taryba vienbalsiai priėmė skundžiamą teisės aktą, pavadintą „Tarybos sprendimas“ (
9
), bet nenurodė teisinio pagrindo (
10
).
14.
Pagal Komisijos pateiktus neginčytus faktus Taryba atsisakė nurodyti teisinį pagrindą, nes negalėjo sutarti šiuo klausimu. Kai kurie atstovai prieštaravo, kad būtų nurodytas dvigubas materialinis teisinis pagrindas, kurį sudarytų EB 175 straipsnio 1 dalis ir EB 133 straipsnis, ir pasisakė už tai, kad būtų nurodyta vien EB 175 straipsnio 1 dalis. Kiti atmetė formalią teisinio pagrindo nuorodą, t. y. EB 300 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą.
15.
Komisijos nuomone, teisinio pagrindo nurodymas buvo būtinas ir ji primygtinai prašė prieš priimant Tarybos sprendimą aiškiai nurodyti EB 175 straipsnio 1 dalį, EB 133 straipsnį ir EB 300 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą.
IV — Procesas Teisingumo Teisme
16.
2007 m. rugpjūčio 1 d. ieškininiu pareiškimu Komisija, remdamasi EB 230 straipsniu, pareiškė ieškinį dėl „Tarybos sprendimo, kuriuo nustatoma pozicija, kuri turi būti priimta Europos Bendrijos vardu dėl tam tikrų pasiūlymų, pateiktų per Nykstančių laukinės floros ir faunos rūšių tarptautinės prekybos konvencijos (CITES) Susitariančiųjų Šalių 14-ąją konferenciją, surengtą 2007 m. birželio 3–15 d. Hagoje, Nyderlanduose“.
17.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti sprendimą ir
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
18.
Taryba Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
arba ir tiek, kiek Teisingumo Teismas panaikins skundžiamą sprendimą, pripažinti, kad jo padariniai lieka galutiniai, ir
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
19.
2007 m. lapkričio 20 d. Nutartimi Teisingumo Teismo pirmininkas Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei leido įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimų.
20.
Teisingumo Teisme pirmiausia dėl Komisijos ieškinio buvo pradėta procedūra raštu, vėliau, 2009 m. kovo 4 d., įvyko posėdis.
V — Teisinis vertinimas
A — Priimtinumas
21.
Pirmiausia reikia išnagrinėti, ar apskritai skundžiamas sprendimas yra aktas, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys EB 230 straipsnio prasme. Tai turi savo iniciatyva išnagrinėti Teisingumo Teismas.
22.
Tarybos sprendimas, kuriuo nustatoma Bendrijos pozicija, neginčytinai yra aktas, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys EB 230 straipsnio prasme. Iš tiesų, taikant EB 230 straipsnį Tarybos teisės aktams taikoma Teisingumo Teismo kontrolė ir pagal nusistovėjusią teismo praktiką ieškinys dėl panaikinimo gali būti pareikštas dėl institucijų priimtų teisės aktų, nesvarbu, koks jų pobūdis ar forma, kuriais siekiama sukelti teisinių pasekmių. (
11
)
23.
Kitaip būtų kalbant apie valstybių narių atstovų Taryboje sprendimą, kuriuo remdamosi valstybės narės koordinuoja savo užsienio politiką. Tai nėra aktas, dėl kurio gali būti pareikštas ieškinys pagal EB 230 straipsnio pirmąją pastraipą (
12
). Iš tiesų tai ne Tarybos aktas, bet bendras valstybių narių atstovų aktas.
24.
Šios bylos dalykas nėra standartinis atvejis, kai nustatoma Bendrijos pozicija vykdant susitarimą, kurio šalis yra Bendrija. Atvirkščiai, Bendrija nėra CITES konvencijos Šalis. Atsižvelgiant į tai, kad dėl to Bendrija negali dalyvauti CITES konferencijoje kaip Susitariančioji Šalis, skundžiamu aktu nustatoma ne Bendrijos pozicija, kurią reikia priimti, o pozicija, kurią turi priimti valstybės narės per konferenciją kaip savarankiškos Susitariančiosios Šalys.
25.
Šiame kontekste reikia išnagrinėti, ar šiuo atveju kalbama apie Tarybos aktą, ar apie valstybių narių atstovų Taryboje sprendimą.
26.
Remiantis sprendimo tekstu galima manyti, kad kalbama apie Tarybos aktą. Iš tiesų jame aiškiai nurodoma, kad nusprendžia Taryba. Kaip matyti iš šio akto antros konstatuojamosios dalies CITES konvencijos pakeitimai gali turėti įtakos atitinkamiems Bendrijos teisės aktams. Todėl sprendimu nustatyta pozicija, kurią valstybės narės turi priimti per konferenciją. Akto 1 straipsnyje kalbama apie „Bendrijos poziciją, <…>, išreikštą valstybių narių, veikiančių kartu Bendrijos interesais <…>“.
27.
Iš to matyti, kad skundžiamas aktas yra Tarybos aktas.
28.
Be to, pagal EB 300 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą Tarybos sprendimas nėra paprastas parengiamasis aktas, bet yra sprendimo priėmimo proceso Bendrijos vidaus lygmenyje pabaiga. Jame Bendrijos pozicija, kurią po to Komisija turi išreikšti tarptautinėse institucijose, nustatyta galutinai ir privalomai (
13
). Atsižvelgiant į tai, kad jis valstybėms narėms diktuoja poziciją, kurią jos turi priimti per CITES 14-ąją konferenciją, jis taip pat turi privalomą teisinę galią. Todėl jis yra aktas, kurio atžvilgiu gali būti pareikštas ieškinys pagal EB 230 straipsnį.
29.
Galiausiai reikia grįžti prie Tarybos teiginio, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes skundžiamas aktas jau sukėlė visus teisinius padarinius, todėl ieškinys prarado dalyką.
30.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad privilegijuoto ieškovo teisės pareikšti ieškinį įgyvendinimas nesusijęs su sąlyga, kad turi būti pateisintas interesas pareikšti ieškinį (
14
).
31.
Net jei reikalaujama, kad būtų interesas pareikšti ieškinį, šioje byloje jis egzistuoja. Iš tiesų dėl privačių asmenų pareikštų ieškinių prieš Komisiją Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad intereso pareikšti ieškinį negali paneigti tai, kad skundžiamas sprendimas jau buvo įgyvendintas pareiškiant ieškinį (
15
) arba kad teisinis aktas daugiau nebetaikomas (
16
). Tokiu atveju Teisingumo Teismas interesą pareikšti ieškinį gali išvesti iš to, kad ieškinys leidžia išvengti teisės klaidų pakartojimo.
32.
Šioje byloje Komisija teigia, jog pareikšdama ieškinį ji norėjo, kad ateityje Taryba nepriimtų sprendimų nenurodydama jų teisinio pagrindo. Ji teigia, kad yra pasikartojimo rizika.
33.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisijos ieškinys yra priimtinas.
B — Pagrįstumas
34.
Komisijos ieškinys pagrįstas vieninteliu pagrindu dėl panaikinimo. Ji teigia, kad Taryba skundžiamame sprendime nenurodė teisinio pagrindo. Jos teigimu, šis nenurodymas yra esminių procesinių reikalavimų pažeidimas, konkrečiai kalbant, EB 253 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti, todėl aktas yra negaliojantis.
1. Pareiga nurodyti teisinį pagrindą
35.
EB 253 straipsnyje numatyta, kad reglamentuose, direktyvose ir sprendimuose nurodomi jų priėmimo motyvai. Pareiga nurodyti teisinį pagrindą yra pareigos motyvuoti dalis (
17
).
36.
EB 249 straipsnyje išvardyti teisės aktai, kuriuos gali priimti Bendrijos institucijos vykdydamos savo misiją. Jame šiuo klausimu minimi reglamentai, direktyvos, sprendimai, rekomendacijos ir nuomonės.
37.
Šioje byloje šalys ginčijasi dėl to, ar skundžiamas aktas, vokiečių kalbos versijoje pavadintas „Beschluss“, yra sprendimas sui generis, ar sprendimas EB 249 straipsnio prasme, kuriam taikoma pareiga motyvuoti pagal EB 253 straipsnį.
38.
Komisijos nuomone, sprendimas, kuriuo nustatoma Bendrijos pozicija pagal EB 300 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą, yra sprendimas EB 249 straipsnio prasme ir jam taip pat taikoma pareiga motyvuoti, numatyta EB 253 straipsnyje.
39.
Tačiau, Tarybos nuomone, EB 253 straipsnis netaikomas tokiam aktui kaip šis. Pozicijos pagal EB 300 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą nustatymas yra sprendimas sui generis, kuris nepatenka į EB 249 straipsnio taikymo sritį. Todėl skundžiamam sprendimui netaikoma pareiga motyvuoti.
40.
Komisija, grįsdama savo požiūrį, iš esmės remiasi faktu, kad Sutarties versijose daugeliu kalbų EB 300 straipsnio 2 dalies antrojoje ir trečiojoje pastraipose vartojamas terminas, kuriuo pavadinamas aktas, vartojamas aktuose, kuriems taikoma pareiga motyvuoti ir kurie išvardyti EB 253 straipsnyje. Abiejų nuostatų versijoje prancūzų kalba vartojama sąvoka „décision“, o anglų kalba – „decision“.
41.
Atvirkščiai, Taryba nurodo terminologinį skirtumą, kuris matyti iš Sutarties versijų keturiomis kalbomis. EB 253 straipsnio versijoje vokiečių kalba vartojama sąvoka „Entscheidung“, o EB 300 straipsnio 2 dalies antrojoje ir trečiojoje pastraipose kalbama apie „Beschluss“. Versijoje danų kalba daromas skirtumas tarp „afgørelse“ ir „beslutning“, versijoje olandų kalba – tarp „beschikking“ ir „besluit“ ir galiausiai versijoje slovėnų kalba – tarp „odlocba“ ir „sklep“. Tarybos manymu, terminologinis skirtumas keturių kalbų versijose įrodo, kad pozicijos nustatymas pagal EB 300 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą yra sprendimas sui generis, o ne sprendimas EB 249 ir 253 straipsnių prasme.
42.
Jungtinės Karalystės vyriausybė rėmėsi EB 300 straipsnio 2 dalies parengiamaisiais darbais, kad paremtų Tarybos poziciją. Prieš Nicos sutarties pakeitimus Taryba kaip sprendimus sui generis priėmė tokius aktus kaip skundžiamasis, nustatančius Bendrijos poziciją. Šiais pakeitimais valstybės narės neketino pakeisti sprendimo sui generis priėmimo sprendimu EB 249 straipsnio prasme.
43.
Daugiausia šalys ginčijasi dėl terminologijos aspektų nagrinėdamos EB 300 straipsnio 2 dalies skirtingų kalbų versijas.
44.
Tačiau faktas, kad EB 300 straipsnio 2 dalies versijose dauguma kalbų vartojama ta pati akto sąvoka kaip ir EB 249 ir 253 straipsniuose, rodo, kad Komisijos nuomonė yra teisinga (
18
). Tačiau tai negali būti svarbiausias faktorius. Iš tiesų reikia skirti tokį patį dėmesį visų kalbų versijoms (
19
). Būtinybė vienodai aiškinti visų kalbų versijas reikalauja, kad esant jų skirtumui semantinis turinys būtų aiškinamas atsižvelgiant į sisteminius ir teleologinius svarstymus (
20
).
45.
Be to, faktas, kad nėra akivaizdu, jog situacija, kaip nagrinėjamoji, patenka į EB 300 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos taikymo sritį, taip pat liudija prieš argumentą, pagrįstą vien šios nuostatos terminologija. Iš tiesų, iš pirmo žvilgsnio EB 300 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa taikoma tik susitarimams, kurių šalis yra pati Bendrija. Tačiau šiuo atveju aišku, kad Bendrija nėra CITES konvencijos šalis. Jei ši nuostata iš tiesų nėra susijęs teisinis pagrindas, argumentai, pagrįsti vien EB 300 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje vartojamu terminu, siekiant nustatyti pareigą motyvuoti, niekur neveda.
46.
Taigi, negalima remtis vien EB 300 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos terminologija siekiant nustatyti, ar skundžiamas sprendimas turėjo būti motyvuotas. Atvirkščiai, esminiai yra materialiniai kriterijai, kuriuos turi atitikti aktas, kad būtų kvalifikuojamas kaip sprendimas, kuriam taikoma pareiga motyvuoti EB 249 straipsnio ir EB 253 straipsnio prasme.
47.
Materialine aspektu „sprendimas“ EB 249 straipsnio prasme apibrėžiamas remiantis faktu, kad jis yra privalomas ir tiesiogiai taikomas bei skirtas adresatui.
48.
Standartinis EB 300 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje numatytas atvejis yra Bendrijos pozicijos nustatymas, kurią turi priimti Komisija tarptautinės organizacijos, kurios narė yra Bendrija, instancijoje. Toks aktas neturi tiesioginio adresato, nes jis Bendrijos vidaus lygmenyje nustato tik kitos institucijos veiksmus. Tai turėtų patvirtinti tezę, kad šis aktas nėra sprendimas EB 249 straipsnio prasme, bet yra sprendimas sui generis.
49.
Tačiau šį atvejį apibūdina faktas, kad aktas skirtas valstybėms narėms. Jis nustato poziciją, kurią turi priimti valstybės narės, nes aišku, kad Bendrija nėra tarptautinės organizacijos narė, nors, Tarybos ir Komisijos nuomone, Bendrijos viduje jos kompetentingos sudaryti susitarimą. Kaip taip pat pripažino Taryba, skundžiamo akto adresatės yra valstybės narės. Todėl tai labiau panašu į sprendimą EB 249straipsnio prasme nei į EB 300 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje numatytą standartinį atvejį.
50.
Todėl kvalifikavimas „kaip sprendimo“ EB 249 straipsnio prasme ar „kaip sprendimo sui generis“ galiausiai šiuo atveju nėra labai svarbus.
51.
Net jei būtų kvalifikuojama kaip sprendimas sui generis, skundžiamas aktas turėtų būti motyvuojamas. Pagal teisės teoriją ši pareiga kyla arba iš plataus sąvokos „sprendimas“ EB 253 straipsnio prasme aiškinimo, arba iš taikymo pagal analogiją. Pareiga motyvuoti iš esmės turi būti atskirta nuo pareigos motyvuoti apimties (kai nurodomas tik teisinis pagrindas arba platesnis pateisinimas), prie kurios aš vėliau grįšiu.
52.
Pareiga motyvuoti, įtvirtinta EB 253 straipsnyje, numato, kad visuose jame numatytuose teisės aktuose turi būti nurodytos priežastys, dėl kurių institucijos juos priėmė. Teisingumo Teismas pareigą motyvuoti, numatytą EB 253 straipsnyje, iš esmės aiškina tuo, kad ji leidžia Teisingumo Teismui vykdyti teisminę kontrolę (
21
). Jo tikslas taip pat informuoti tiek valstybes nares, tiek suinteresuotuosius asmenis apie sąlygas, kuriomis Bendrijos institucijos taikė Sutartį (
22
).
53.
Pareigos motyvuoti egzistavimo priežastis, t. y. atlikti kuo išsamesnę teisminę kontrolę, galioja ne tik sprendimams EB 249 straipsnio prasme, bet taip pat ir tokiam aktui kaip skundžiamas aktas, kuris yra privalomas.
54.
Teisingumo Teismas išaiškino EB 230 straipsnį taip, kad ieškinys dėl panaikinimo gali būti pareikštas dėl visų institucijų priimtų teisės aktų, nesvarbu, koks jų pobūdis ar forma, kuriais siekiama sukelti teisinių pasekmių (
23
). Taigi, logiška visiems šiems teisės aktams taikyti pareigą motyvuoti, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti teisminę kontrolę. EB 253 straipsnyje išskiriami tik EB 249 straipsnyje numatyti aktai, kurie nėra privalomi teisine prasme, t. y. rekomendacijos ir nuomonės. Iš to galima daryti išvadą, kad EB 253 straipsnio, kaip ir EB 230 straipsnio, taikymas turi būti susijęs su klausimu, ar nuostata privaloma teisine prasme. Taigi, sprendimai sui generis, kurie turi teisinę galią, taip pat turi būti motyvuojami.
55.
Teisinio pagrindo nurodymas, kaip minimali pareigos motyvuoti sąlyga, taip pat taikoma suteiktos kompetencijos, numatytos EB 5 straipsnio pirmoje pastraipoje, principui. Šis principas nustato, kad Bendrija veikia neperžengdama sutarties jai suteiktų įgaliojimų ir paisydama jai iškeltų tikslų tiek imdamasi vidinių veiksmų, tiek tarptautinių (
24
). Priešingu atveju, jei būtų nurodytas neaiškus teisinis pagrindas, Bendrija rizikuotų prisiskirti kompetenciją, kuri iš tiesų priklauso valstybėms narėms. Šiuo atveju pareiga motyvuoti atlieka įspėjamąją funkciją. Ji įpareigoja kompetentingas institucijas prieš priimant aktą patikrinti, ar Bendrija iš tiesų kompetentinga.
56.
Teisinio pagrindo nurodymas taip pat būtinas sprendimų Taryboje priėmimo apsaugai. EB 300 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta, kad sprendimas priimamas kvalifikuota balsų dauguma, nebent susitarimas priklauso sričiai, kurioje vidaus taisyklėms nustatyti reikia balsų vieningumo. Balsavimo būdas priklauso nuo taikomo teisinio pagrindo. Pareiga aiškiai jį nurodyti leidžia užtikrinti, kad Taryba nuspręs dėl teisinio pagrindo ir balsavimo būdo prieš priimdama sprendimą. Tai yra dar svarbiau todėl, kad balsavimo būdas gali taip pat turėti įtakos sprendimo turiniui. Dėl atsargos reikalaujant balsų vieningumo galima pasiekti paprastą minimalų konsensusą ir kitokį rezultatą, nei būtų gautas priimant sprendimą kvalifikuota balsų dauguma.
57.
Be to, skaidrumo principas liudija pareigos motyvuoti naudai. Jis numatytas Europos Sąjungos sutarties 1 straipsnio antrojoje pastraipoje, iš kurios matyti, kad sprendimai priimami kuo atviriau. Kaip Teisingumo Teismas konstatavo remdamasis Reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 (
25
), skaidrumo principas ypač svarbus, kai Taryba veikia kaip teisės aktų leidėja (
26
). Skaidrumas šiuo atžvilgiu leidžia sustiprinti demokratiją, leisdamas piliečiams kontroliuoti visą informaciją, kuri sudarė teisės akto pagrindą (
27
).
58.
Sprendimo priėmimas kuo skaidriau reiškia, kad teisės akte yra nurodytas jo teisinis pagrindas. Šiuo atveju taip pat galima remtis skaidrumo principu, nepaisant to, kad aktas, kaip nagrinėjamasis, ne visada skelbiamas. Gali būti, kad Taryba nenumatė paskelbimo iš pradžių, kad nesusilpnintų Bendrijos derybinės pozicijos ją paviešindama. Kaip Taryba pabrėžė per posėdį, tai nereiškia, kad aktas negali būti perduotas privatiems asmenims prašant. To pakaktų, kad būtų apsaugota Bendrijos pozicija, ypač kai šis aktas buvo paskelbtas tik pasibaigus konferencijai.
59.
Kaip prieštaravimą pareigai motyvuoti teisinius aktus sui generis Taryba nurodo minėtą sprendimą AETR. Komisijos nuomone, šis sprendimas nėra svarbus, nes šiuo atveju kalbama apie tik apie „specialią procedūrą“ Taryboje, o ne apie aktą, prilygintiną skundžiamam aktui.
60.
Minėtas sprendimas AETR susijęs su Komisijos ieškiniu dėl Tarybos sprendimo. Pastarasis susijęs su Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos atžvilgiu Bendrijos valstybių narių derybomis ir sudarytu Europos kelių transporto susitarimu. Šiuo susitarimu Taryba, „jos nariams ir Komisijos atstovams pasikeitus nuomonėmis, priėjo prie keleto „išvadų“ dėl požiūrio, kurio turėjo laikytis valstybių narių vyriausybės svarbiausiose AETR derybose“ (
28
). Prima facie egzistuoja panašumas su minėtu sprendimu AETR ir šios bylos aplinkybėmis.
61.
Tačiau dėl sprendimo formulavimo šioje stadijoje reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas buvo labai atsargus ir nenustatė principo, o pasisakė dėl konkretaus atvejo. Šiai bylai buvo būdinga tai, kad derybose Taryboje dalyvavo Komisijos atstovas, ir tai, kad dėl to Komisija, kaip vienintelis trečiasis suinteresuotasis asmuo (
29
), buvo gerai informuota apie šio teisės akto priėmimą.
62.
Tačiau jei EB 300 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa yra aptariamo akto teisinis pagrindas, tai egzistavo tretieji asmenys, kurie nedalyvavo rengiant aktą ir kurie buvo suinteresuoti, kad aktas būtų motyvuotas ar bent jau nurodytas jo teisinis pagrindas.
63.
Iš tikrųjų EB 300 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa įpareigoja Tarybą nedelsiant ir išsamiai informuoti Parlamentą apie visus priimamus sprendimus. Skundžiamas sprendimas jam turėjo būti perduotas nedelsiant. Todėl teisinio pagrindo nurodymas taip pat buvo būtinas, kad būtų aiški Parlamento teisė į informaciją ir kad galėtų būti vykdoma veiksminga kontrolė atsižvelgiant į šią teisę. Remiantis tuo, kad šioje byloje Taryba perdavė aktą Parlamentui tik praėjus šešioms savaitėms po jo priėmimo ir tik prasidėjus CITES konferencijai, EB 300 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje numatyto reikalavimo informuoti nedelsiant nebuvo laikomasi.
64.
Priešingai nei teigia Taryba, valstybės narės nėra vienintelės susijusios su aktu.
65.
Be to, ankstesniame sprendime dėl Komisijos pranešimo, įpareigojančio valstybes nares kasmet Komisijai bendrai ir sistemiškai pateikti duomenis apie kai kurių įmonių finansinius santykius, Teisingumo Teismas apibrėžė pareigos motyvuoti apimtį. Pagal šį sprendimą teisinio saugumo reikalavimas reiškia, kad visi teisės aktai, turintys teisinę galią, gauna savo privalomąją galią iš Bendrijos teisės nuostatos, kuri turi būti aiškiai nurodyta kaip teisės pagrindas ir kuri nustato teisės akto teisinę formą (
30
).
66.
Toliau kalbama apie Jungtinės Karalystės prieštaravimą, susijusį su pareigos motyvuoti taikymo praktiniu aspektu. Jungtinė Karalystė teigia, kad pareigos motyvuoti nustatymas tokiems aktams kaip šis apsunkintų jų priėmimą. Šiuo klausimu Taryba teigia, kad ji turėjo tik du mėnesius nuo Komisijos pasiūlymo iki konferencijos pradžios, kad priimtų skundžiamą sprendimą.
67.
Šiuo klausimu aišku, kad ieškinio pagrindų lankstumas yra labai svarbus tarptautinėje prekyboje. Be to, sunkumai, kurių gali kilti šiame kontekste, gali būti panaikinti lanksčiais reikalavimais pareigos motyvuoti apimčiai. Pagal akto pobūdį ir kontekstą gali reikėti detalios ar ne tokios detalios motyvacijos (
31
). Tačiau teisinio pagrindo nurodymo, kaip minimalios motyvacijos sąlygos, turi būti visada reikalaujama. Tai neturi sukelti per didelių motyvacijos pastangų.
68.
Laiko ribojimas negali pateisinti šios taisyklės išimčių. Kuo klausimas sudėtingesnis ir kuo įvairesnis teisinis pagrindas, tuo svarbiau greičiau nustatyti taikytiną teisinį pagrindą ir intensyviau nagrinėti klausimą. Iš tiesų iš kompetencijos suteikimo principo matyti, kad Bendrija gali veikti tik neperžengdama ES Sutartimi jai suteiktų kompetencijos ribų. Todėl prieš veikdama ji turi nurodyti teisinį pagrindą, dėl kurio jai ši kompetencija suteikiama. Tokiu atveju jo nurodymas teisės akte nebus per didelės pastangos. Nepakanka, kaip tvirtina Taryba, kad teisinis pagrindas būtų nurodytas vėliau galimame akte, kuriuo būtų Bendrijos lygmenyje įgyvendinami CITES konvencijos pakeitimai (
32
).
69.
Galiausiai reikia grįžti prie Tarybos argumento, kad praeityje panašiuose sprendimuose nebuvo nurodomas teisinis pagrindas. Prieštaraujant šiam argumentui, kilusiam iš ankstesnės praktikos, reikia nurodyti, kad vien Tarybos praktikos nepakanka, kad būtų galima nukrypti nuo Sutarties taisyklių ir todėl sukurti precedentą (
33
).
70.
Apibendrinant teigtina, kad skundžiamam aktui taikoma pareiga nurodyti teisinį pagrindą.
2. Teisinio pagrindo nenurodymo pasekmės
71.
Toliau reikia išnagrinėti teisinio pagrindo nenurodymo pasekmes.
a) Ar teisinis pagrindas gali būti nustatytas iš kitų akto sudedamųjų dalių?
72.
Nuorodos į tikslią Sutarties nuostatą nebuvimas nebūtinai yra EB 253 straipsnyje nustatytos pareigos pažeidimas, dėl kurio aktas negalioja. Nėra esminių procesinių reikalavimų pažeidimo, jei akto teisinį pagrindą galima nustatyti iš kitų jo sudedamųjų dalių (
34
).
73.
Tačiau šiuo atveju negalima aiškiai nustatyti teisinio pagrindo remiantis kitomis akto sudedamosiomis dalimis. Tai matyti vien iš Taryboje vykusios didelės diskusijos renkantis taikytiną teisinį pagrindą ir labai įvairių pasiūlymų, pateiktų per šią diskusija. Šiuo klausimu Komisija, kuriai dėl to niekas neprieštaravo, teigia, kad buvo diskutuojama dėl vien EB 300 straipsnio 2 dalies, kaip procesinio teisinio pagrindo, nurodymo, dėl vien materialinio teisinio pagrindo nurodymo, taip pat dėl jų abiejų kombinacijos. Taip pat vyko diskusija dėl svarbios kompetencijos materialinio pagrindo, t. y. vien EB 175 straipsnio ar EB 175 straipsnio ir EB 133 straipsnio nuostatų kartu, bet ji buvo nevaisinga.
74.
Rašytinėse pastabose Teisingumo Teismui Taryba ir Komisija, atrodo, vadovavosi principu, kad EB 300 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa yra skundžiamo akto procesinis teisinis pagrindas. Šioje nuostatoje nustatyta procedūra, taikytina nustatant poziciją, „kuri turi būti priimta Bendrijos vardu susitarimu sukurtoje institucijoje, kai tai institucijai reikia priimti teisinę galią turinčius sprendimus“.
75.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes taip pat kyla klausimas, ar EB 300 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa taikoma tik situacijoms, kai Bendrija yra tarptautinio susitarimo narė. Šį požiūrį reikėtų išaiškinti sistemiškai, nes šio akto 1 dalies objektas neabejotinai susijęs tik su Bendrijos sudaromais tarptautiniais susitarimais. Tačiau pati Bendrija nėra CITES konvencijos Šalis, Šalys yra tik valstybės narės.
76.
Tačiau remiantis teleologiniu aiškinimu palaikomas EB 300 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos taikymas ir susitarimams, kurių objektas priklauso Bendrijos kompetencijai, bet kurių šalimi Bendrija dar negali tapti dėl tarptautinio susitarimo nuostatų.
77.
Būtent dėl šio aiškinimo sunkumo negalima daryti išvados, kad svarbaus teisinio pagrindo aiškiai nematyti iš skundžiamo akto.
78.
Net jei būtų nuspręsta, kad EB 300 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa yra tinkamas teisinis pagrindas, vien šios procesinės nuostatos paminėjimo nepakanka. Atvirkščiai, akte būtina nurodyti materialinį teisinį pagrindą, kuris apibrėžia kompetencijos apimtį, t. y. galiausiai veiksmų ribas, kuriomis disponuoja Bendrija pagal EB sutartį (
35
).
79.
Todėl skundžiamo sprendimo teisinio pagrindo aiškiai nematyti ir iš skundžiamo akto, nes šiuo atveju gali būti susiję keli teisiniai pagrindai. Tai galėtų būti prekybos politika, aplinkosaugos politika ar abiejų kombinacija (
36
).
80.
Teisinis pagrindas aiškiai neišplaukia iš akto.
b) Ar kalbama vien apie formalų trūkumą?
81.
Taryba teigia, kad pareiga motyvuoti, kurios ji tariamai nepaisė, nedaro akto negaliojančio, nes tai vien formalus trūkumas.
82.
Bylose dėl ieškinių, susijusių su klaidingu teisiniu pagrindu, Teisingumo Teismas nusprendė, kad tai daro skundžiamą aktą negaliojantį, tik jei tai yra daugiau nei vien formalus trūkumas, t. y. trūkumas, kuris gali turėti įtakos taikomai procedūrai ir galiausiai akto turiniui (
37
).
83.
Šią teismo praktiką sunku pritaikyti byloje, kurioje visiškai nenurodytas teisinis pagrindas. Jei nenurodytas teisinis pagrindas, sunku nustatyti, kokia procedūra buvo taikoma ir ar teisinio pagrindo nenurodymas turėtų įtakos taikomai procedūrai. Bet kuriuo atveju turėtų būti nuspręsta, kad nemotyvavimą sudaro visiškai nenurodytas teisinis pagrindas, tai reiškia, kad trūkumas yra toks svarbus, kad dėl jo visada turi būti panaikinamas sprendimas. Kaip minėta anksčiau, teisinio pagrindo nurodymas yra privaloma motyvavimo sąlyga.
84.
Galiausiai tolesni svarstymai leidžia manyti, kad tai nėra vien formalus trūkumas. Dėl materialinio teisinio skundžiamo akto pagrindo pažymėtina, kad yra kelios galimybės, t. y. taikyti EB 133 straipsnį, EB 175 straipsnį arba abiejų kombinaciją. Pagal EB 133 straipsnį suteikiama speciali kompetencija Bendrijai, o EB 175 straipsnyje numatytas kompetencijos padalijimas tarp Bendrijos ir valstybių narių. Pasirinkimas iš šių dviejų straipsnių turi įtakos kompetencijos pasiskirstymui tarp Bendrijos ir valstybių narių. Todėl klaida šioje byloje negali būti vien formali (
38
).
3. Tarpinė išvada
85.
Apibendrinant reikia konstatuoti, kad skundžiamas aktas turi būti panaikintas dėl nenurodyto teisinio pagrindo.
VI — Dėl galimo panaikinimo padarinių ribojimo
86.
Taryba prašo, kad tuo atveju, jei skundžiamas sprendimas būtų panaikintas, jo padariniai liktų galioti. Šį prašymą reikia patenkinti.
87.
Pagal EB 231 straipsnio antrąją pastraipą Teisingumo Teismas gali, jei mano esant reikalinga, panaikindamas reglamentą nurodyti, kurie paskelbto negaliojančiu reglamento padariniai lieka galutiniai. Aišku, pagal formuluotę šią nuostatą iš esmės galima taikyti tik reglamentams, bet Teisingumo Teismas ją pagal analogiją jau taikė sprendimams (
39
).
88.
Šiuo atveju yra pagrįsta palikti galioti skundžiamo sprendimo padarinius, nes CITES 14-oji konferencija jau įvyko ir sprendimai joje buvo priimti. Aišku, kad tų sprendimų tarptautinės teisės privalomasis poveikis valstybėms narėms nebus pakeistas panaikinus pradinį sprendimą, kuriuo nustatoma Bendrijos pozicija, nes vidaus nuostatų pažeidimas rengiant poziciją, kuri turi būti pristatyta tarptautinėje konferencijoje, pagal bendras tarptautinės teisės taisykles iš esmės nėra svarbus. Tačiau Bendrijos viduje gali kilti neaiškumų dėl konferencijoje priimtų klausimų. Siekiant išvengti teisinių netikslumų, reikia palikti galioti skundžiamo sprendimo padarinius.
89.
Tačiau Taryba nepriėmė naujo sprendimo, kuriame nebūtų aptariamos teisės klaidos. Iš tiesų, kadangi CITES 14-oji konferencija jau įvyko, nėra prasmės nurodyti Tarybai priimti naują poziciją šios konferencijos atžvilgiu.
VII — Išlaidos
90.
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Taryba pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.
91.
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalį į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VIII — Išvada
92.
Remdamasi išdėstytais argumentais, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip:
1.
Panaikinti 2007 m. gegužės 24 d. Europos Sąjungos Tarybos sprendimą, kuriuo nustatoma pozicija, kuri turi būti priimta Europos Bendrijos vardu dėl tam tikrų pasiūlymų, kurie turėjo būti pateikti per Nykstančių laukinės floros ir faunos rūšių tarptautinės prekybos konvencijos (CITES) Susitariančiųjų Šalių 14 konferenciją, surengtą 2007 m. birželio 3–15 d. Hagoje (Nyderlandai).
2.
Šios rezoliucinės dalies 1 punkte minėto sprendimo padariniai lieka galioti.
3.
Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Likusią bylinėjimosi išlaidų dalį padengia Europos Sąjungos Taryba.
(
1
)	Originalo kalba: vokiečių.
(
2
)	Toliau – CITES konvencija.
(
3
)	Žr. 1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą (OL L 61, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t., p. 136) pirmą konstatuojamąją dalį.
(
4
)	Konvencijos tekstą 1970 m. kovo 3 d. priėmė 80 šalių. Konvencija įsigaliojo 1975 m. liepos 1 dieną.
(
5
)	1982 m. gruodžio 3 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3626/82 dėl Tarptautinės prekybos nykstančių rūšių laukine fauna ir flora konvencijos įgyvendinimo Bendrijoje (OL L 384, 1982, p. 1).
(
6
)	Minėta 2 išnašoje.
(
7
)	Žr. skundžiamo sprendimo antrą konstatuojamąją dalį.
(
8
)	2007 m. gegužės 24 d. Tarybos sprendimo, kuriuo nustatoma pozicija, kuri turi būti priimta Europos Bendrijos vardu dėl tam tikrų pasiūlymų, pateiktų per Nykstančių laukinės floros ir faunos rūšių tarptautinės prekybos konvencijos (CITES) Susitariančiųjų Šalių 14-ąją konferenciją, surengtą 2007 m. birželio 3–15 d. Hagoje, Nyderlanduose, pasiūlymas (SEC(2007) 443 galutinis).
(
9
)	Vokiečių kalba „Beschluss des Rates“, prancūzų kalba „Décision du Conseil“ ir anglų kalba „Council Decision“.
(
10
)	Sprendimas nepaskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
(
11
)	Žr. tik 1971 m. kovo 31 d. Sprendimą Komisija prieš Tarybą, vadinamą „AETR“ (22/70, Rink. p. 263, 39 ir 42 punktai); 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimą IBM prieš Komisiją (60/81, Rink. p. 2639, 9 punktas) ir 2008 m. liepos 17 d. Sprendimą Athinaïki Techniki prieš Komisija (C-521/06 P, Rink. p. I-5829, 42 punktas).
(
12
)	Šiuo klausimu taip pat žr. mano 2009 m. kovo 29 d. išvadą byloje Komisija prieš Tarybą (C-13/07, 33 ir paskesni punktai.).
(
13
)	Žr. mano 2009 m. kovo 26 d. išvadą byloje Komisija prieš Tarybą (minėta 12 išnašoje, 35 punktas).
(
14
)	1987 m. kovo 26 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą (45/86, Rink. p. 1493, 3 punktas).
(
15
)	1986 m. birželio 24 d. Sprendimas AKZO prieš Komisiją ( 53/85, Rink. p. 1965, 21 punktas).
(
16
)	1988 m. balandžio 26 d. Sprendimas APESCO prieš Komisiją (207/86, Rink. p. 2151, 16 punktas).
(
17
)	Žr. tik sprendimą Komisija prieš Tarybą (minėtas 14 išnašoje, 9 punktas) ir 1988 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Ispanija prieš Tarybą (203/86, Rink. p. 4563, 36 ir paskesni punktai).
(
18
)	Taigi Teisingumo Teismas rėmėsi vienodomis versijomis įvairiomis kalbomis, kad patvirtintų aiškinimą: žr. 1996 m. spalio 15 d. Sprendimą Henke (C-298/94, Rink. I-4989, 15 punktas).
(
19
)	Kitoks požiūris prieštarautų reikalavimui taikyti Bendrijos teisę vienodai: žr. tik 1990 m. kovo 27 d. Sprendimą Cricket St Thomas (C-372/88, Rink. I-1345, 18 punktas).
(
20
)	Be kita ko, žr. 1977 m. spalio 27 d. Sprendimą Bouchereau (30/77, Rink. p. 1999, 13 ir 14 punktai); 1995 m. gruodžio 7 d. Sprendimą Rockfon (C-449/93, Rink. I-4291, 28 punktas) ir 1996 m. spalio 24 d. Sprendimą Kraaijeveld ir kt. (C-72/95, Rink. I-5403, 28 punktas).
(
21
)	Sprendimas Komisija prieš Tarybą („AETR“, minėtas 11 išnašoje, 11 punktas).
(
22
)	Žr. 1997 m. gegužės 13 d. Sprendimą Vokietija prieš Parlamentą ir Tarybą (C-233/94, Rink. I-2405, 25 punktą)_su nuoroda į 1994 m. gegužės 17 d. Sprendimą Prancūzija prieš Komisiją (C-41/93, Rink. I-1829, 34 punktas).
(
23
)	Žr. tik sprendimą Komisija prieš Tarybą („AETR“, minėtas 11 išnašoje, 38–42 punktai); sprendimą IBM prieš Komisiją (minėtas 11 išnašoje, 9 punktas) ir sprendimą Athinaïki Techniki prieš Komisiją (minėtas 11 išnašoje, 42 punktas).
(
24
)	Žr. 1996 m. kovo 28 d. Nuomonę 2/94 („EŽTK“, Rink. p. I-1759, 3 punktas).
(
25
)	2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331).
(
26
)	2008 m. liepos 1 d. Sprendimas Švedija ir Turco prieš Tarybą (C-39/05 P ir C-52/05 P, Rink. p. I-4723, 46 punktas).
(
27
)	Sprendimas Švedija ir Turco prieš Tarybą (minėtas 26 išnašoje, 46 punktas).
(
28
)	Sprendimas Komisija prieš Tarybą („AETR“, minėtas 11 išnašoje, 44 ir 45 punktai).
(
29
)	Priešingai EB 300 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos nuostatoms, Parlamentas neturėjo teisės būti informuotas.
(
30
)	1993 m. birželio 16 d. Sprendimas Prancūzija prieš Komisiją (C-325/91, Rink. I-3283, 26 punktas).
(
31
)	Žr. 2000 m. kovo 30 d. Sprendimą VBA prieš Florimex ir kt. (C-265/97 P, Rink. p. I-2061); 2008 m. liepos 10 d. Sprendimą Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala (C-413/06 P, Rink. p. I-4951, 166 punktas) ir 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Regie Networks (C-333/07, Rink. p. I-10807, 63 punktas).
(
32
)	Šiuo klausimu žr. 2003 m. sausio 21 d. Sprendimą Komisija prieš Parlamentą ir Tarybą (C-378/00, Rink. p. I-937, 66 punktas), kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, jog Bendrijos akto motyvai turi būti jame nurodyti.
(
33
)	Žr. tik 1988 m. vasario 23 d. Sprendimą Jungtinė Karalystė prieš Tarybą (68/86, Rink. p. 855, 24 punktas) ir 1996 m. kovo 26 d. Sprendimą Parlamentas prieš Tarybą (C-271/94, Rink. p. I-1689, 24 punktas).
(
34
)	Sprendimas Komisija prieš Tarybą (minėtas 14 išnašoje, 9 punktas).
(
35
)	Šiuo klausimu taip pat žr. mano išvadą byloje Komisija prieš Tarybą (minėta 12 išnašoje, 47 punktas).
(
36
)	Dėl galimos EB 133 straipsnio ir EB 175 straipsnio 1 dalies kombinacijos žr. 2006 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija prieš Parlamentą ir Tarybą (C-178/03, Rink. p. I-107, 59 punktą); 2008 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Parlamentas prieš Tarybą (C-155/07, Rink. p. I-8103, 77–83 punktai); 2006 m. sausio 10 d. Sprendimą Komisija prieš Tarybą (C-94/03, Rink. p. I-1, 52–55 punktai) ir mano išvadas šiose bylose; taip pat 2009 m. kovo 26 d. generalinio advokato M. Poiares Maduro išvadą byloje Komisija prieš Parlamentą ir Tarybą (C-411/06, dar nagrinėjama Teisingumo Teisme, 6 punktas).
(
37
)	Žr. 1988 m. rugsėjo 27 d. Sprendimą Komisiją prieš Tarybą (165/87, Rink. p. 5545, 19 ir paskesni punktai) ir 2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Swedish Match (C-210/03, Rink. p. I-11893, 44 punktas ir jame minėta teismo praktika).
(
38
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Poiares Maduro išvadą byloje Komisija prieš Parlamentą ir Tarybą (minėta 36 išnašoje, 7 punktas).
(
39
)	1998 m. gegužės 28 d. Sprendimas Parlamentas prieš Tarybą (C-22/96, Rink. p. I-3231, 42 punktas) ir 2008 m. lapkričio 6 d. Sprendimas Parlamentas prieš Tarybą (minėtas 36 išnašoje, 87 punktas).