62018TO0762_RES
Byla T‑762/18 R
Sofia AthanasiadouirKonstantinos Soulantikas
prieš
Europos Komisiją
2019 m. rugsėjo 10 d. Bendrojo Teismo pirmininko nutartis
„Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Finansinės nuostatos (biudžetas, finansinė programa, nuosavi ištekliai, kova su sukčiavimu) – Priverstinis vykdymas – Prašymas sustabdyti – Priimtinumas – Skubos nebuvimas“
Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Priimtinumo sąlygos – Prašymas sustabdyti priverstinį sprendimo dėl piniginės prievolės vykdymą – Ieškinio pagrindinėje byloje nepareiškimas – Poveikio nebuvimas
(SESV 256 straipsnio 1 dalis, 278 ir 299 straipsniai; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 156 straipsnio 1 dalis)
(žr. 31–36 punktus)
Santrauka
2019 m. rugsėjo 10 d. paskelbtoje Nutartyje Athanasiadou ir Soulantikas / Komisija (T‑762/18 R) Bendrojo Teismo pirmininkas, nagrinėdamas prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, atmetė nepriimtinumo pagrindą, grindžiamą tuo, kad nebuvo pareikštas ieškinys pagrindinėje byloje.
S. Athanasiadou ir K. Soulantikas, gyvenantys Graikijoje, įkūrė civilinę įmonę ECOSE. Ši įmonė su Švietimo, garso ir vaizdo bei kultūros vykdomąja įstaiga sudarė dotacijos susitarimą dėl projekto „Veiklūs vyresnio amžiaus žmonės“ įgyvendinimo. Gavusi audito ataskaitą, kurioje buvo siūloma susigrąžinti 59696,98 EUR sumą, Komisija priėmė sprendimą dėl šios sumos su palūkanomis išieškojimo iš ECOSE (toliau – ginčijamas sprendimas). Remdamasi Graikijos civilinio proceso kodekso nuostatomis Komisija ginčijamam sprendimui ir mokėjimo įsakymui įteikti pasitelkė antstolį. 2018 m. spalio 30 d. ieškovai pateikė skundą Atėnų pirmosios instancijos vieno teisėjo teismui (Graikija). 2018 m. gruodžio 31 d. šie ieškovai pagal SESV 299 (
1
) straipsnį Bendrajam Teismui pateikė prašymą sustabdyti priverstinį sprendimo vykdymą. Savo pastabose Komisija prašo pripažinti, kad prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones yra nepriimtinas, nes pagrindinėje byloje nebuvo pareikštas ieškinys dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ir taip nepaisyta Bendrojo Teismo procedūros reglamento 156 ir 161 straipsnių (
2
).
Pirma, Bendrojo Teismo pirmininkas priminė savo išimtinę kompetenciją priimti sprendimą sustabdyti priverstinį ginčijamo sprendimo vykdymą, nes atitinkamų nacionalinių teismų jurisdikcija apsiriboja vykdymo priemonių teisėtumo kontrole (
3
).
Antra, jis pažymėjo, kad Procedūros reglamento 156 straipsnyje numatytos skirtingos procedūrinės taisyklės, atsižvelgiant į teisinį pagrindą, kuriuo grindžiamas prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Minėto reglamento 156 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas reikalavimas, pagal kurį prašymo sustabdyti institucijos akto vykdymą priimtinumas priklauso nuo to, ar anksčiau arba tuo pačiu metu buvo pareikštas ieškinys pagrindinėje byloje dėl šio akto, aiškiai taikomas tik pagal SESV 278 straipsnį ir AE 157 straipsnį pateiktiems prašymams. Taigi šis reikalavimas nebūtinai turi būti taikomas nagrinėjamu atveju.
Trečia, Bendrojo Teismo pirmininkas konstatavo, kad dėl tokio reikalavimo patenkinimo ieškovai netektų teisės į veiksmingą teisės gynimo priemonę. Iš tiesų nagrinėjamos bylos aplinkybėmis tam, kad nacionaliniai teismai galėtų turėti pakankamai laiko savo jurisdikcijai, susijusiai su vykdymo priemonių teisėtumo kontrole, pagal SESV 299 straipsnio 4 dalį įgyvendinti, turi būti galimybė prašyti Sąjungos teismo (ir tik jo) prireikus priimti sprendimą dėl priverstinio vykdymo sustabdymo.
Šiuo atveju Bendrojo Teismo pirmininkas pabrėžė, kad dėl šios priežasties pagrindai, pateikti įrodinėjant fumus boni juris buvimą, turi būti pagrindai, kurie patenka į nacionalinio teismo jurisdikciją ir yra prima facie pagrįsti. Kita vertus, pagrindai, susiję su sprendimo teisėtumu, yra nereikšmingi, nebent jie būtų pateikti nagrinėjant SESV 278 straipsniu grindžiamą prašymą, pridedamą prie pagal SESV 263 straipsnį pareikšto ieškinio pagrindinėje byloje, nes vykdomojo sprendimo pagrįstumas gali būti ginčijamas tik teisme, nagrinėjančiame ieškinį dėl panaikinimo, remiantis pastaruoju straipsniu.
Kadangi šiame etape nebūtina priimti sprendimo dėl prima facie pagrįstumo, Bendrojo Teismo pirmininkas pažymėjo, kad nagrinėjamu atveju tam tikri ieškovų motyvai, pateikti siekiant pagrįsti fumus boni juris sąlygos įvykdymą, yra susiję būtent su priverstinio vykdymo procedūra Graikijoje ir vykdymo priemonių teisėtumu, todėl priklauso nacionalinio teismo jurisdikcijai. Taigi prašymu taikyti laikinąsias apsaugos priemones siekiama suteikti galimybę nacionaliniam teismui įgyvendinti savo jurisdikciją pagal SESV 299 straipsnį.
Taigi Bendrojo Teismo pirmininkas padarė išvadą, kad reikia atmesti nepriimtinumo pagrindą, grindžiamą tuo, kad nebuvo pareikštas ieškinys pagrindinėje byloje. Galiausiai prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones buvo atmestas dėl skubos nebuvimo.
(
1
)	Pagal SESV 299 straipsnį Komisijos aktai, kuriais asmenims, išskyrus valstybes, skiriama piniginė prievolė, yra vykdomi privaloma tvarka. Vykdymą reglamentuoja civilinio proceso taisyklės, galiojančios toje valstybėje, kurioje jis vykdomas. Vykdomąjį raštą neatlikdama jokių formalumų, tik patikrinusi sprendimo autentiškumą, prie sprendimo prideda nacionalinė institucija, kurią šiam tikslui paskiria kiekvienos valstybės narės vyriausybė ir apie kurią praneša Komisijai ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismui. Suinteresuotos šalies prašymu atlikus šiuos formalumus, ji gali pradėti sprendimo vykdymo procedūrą, pagal nacionalinę teisę kreipdamasi tiesiogiai į kompetentingą instituciją. Vykdymą galima sustabdyti tik Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimu. Tačiau sprendimų vykdymo tinkamumo kontrolė priklauso nacionalinių teismų jurisdikcijai.
(
2
)	Iš Bendrojo Teismo procedūros reglamento 156 straipsnio 1 dalies matyti, kad prašymas sustabdyti bet kurios institucijos priimto akto taikymą pagal SESV 278 straipsnį arba AE 157 straipsnį yra priimtinas tik tada, kai jį pateikusi šalis užginčija tą aktą ieškiniu Bendrajame Teisme.
(
3
)	Pagal SESV 299 straipsnį, siejamą su SESV 256 straipsnio 1 dalimi, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 39 straipsnio 1 dalimi ir 53 straipsnio 1 dalimi.