62019CJ0092
TEISINGUMO TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2020 m. rugsėjo 17 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Aplinka – Termofikacijos skatinimas – Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias numatyta paramos schema – Paramos schema, po 2010 m. gruodžio 31 d. taikoma termofikacijos įrenginiams, kurie nėra didelio naudingumo“
Byloje C‑92/19
dėl Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) 2018 m. spalio 11 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2019 m. vasario 5 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Burgo Group SpA
prieš
Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE,
dalyvaujant:
Ministero dello Sviluppo economico,
Autorità per l’Energia elettrica e il Gas,
TEISINGUMO TEISMAS (septintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. G. Xuereb, teisėjai T. von Danwitz ir A. Kumin (pranešėjas),
generalinis advokatas G. Hogan,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Burgo Group SpA, atstovaujamos avvocati R. Montanaro, L. G. Ferrua Magliani ir E. Assuntini,
–
Gestore dei Servizi Energetici SpA ‐ GSE, atstovaujamos avvocati A. Police, A. Pugliese ir P. R. Molea,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocato dello Stato G. Palatiello,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos G. Gattinara, D. Recchia, K. Talabér-Ritz ir Y. G. Marinova,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/8/EB dėl termofikacijos skatinimo, remiantis naudingosios šilumos paklausa vidaus energetikos rinkoje, ir iš dalies keičiančios Direktyvą 92/42/EEB (OL L 52, 2004, p. 50; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 3 t., p. 3), 12 straipsnio 3 dalies, SESV 107 straipsnio 1 dalies ir vienodo požiūrio bei nediskriminavimo principų išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Burgo Group SpA ir Gestore dei Servizi Energetici SpA – GSE (energetikos paslaugas valdanti bendrovė, Italija) ginčą dėl pastarosios atsisakymo leisti Burgo Group pasinaudoti paramos schema, pagal kurią, be kita ko, numatytas atleidimas nuo pareigos pirkti „žaliuosius sertifikatus“.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyva 2004/8 buvo priimta įgyvendinant Europos Sąjungos aplinkos politiką remiantis EB 175 straipsnio 1 dalimi.
4
Šios direktyvos 1, 2, 11, 15, 16, 24, 26 ir 32 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(1)
Šiuo metu Bendrijoje per mažai išnaudojama galimybė panaudoti termofikaciją kaip energijos taupymo priemonę. Didelio naudingumo termofikacijos skatinimas, remiantis naudingosios šilumos paklausa, yra vienas iš Bendrijos prioritetų, turint omenyje galimą termofikacijos naudą, taupant pirminius energijos šaltinius, išvengiant tinklo nuostolių bei mažinant teršalų, visų pirma šiltnamio efektą sukeliančių dujų, išmetimą. Be to, efektyvus energijos panaudojimas, taikant termofikaciją, gali teigiamai prisidėti, užtikrinant energijos tiekimo saugumą bei gerinant Europos Sąjungos ir jos valstybių narių konkurencinę padėtį. Todėl būtina imtis priemonių, užtikrinančių geresnį potencialios naudos išnaudojimą vidaus energetikos rinkoje.
(2)
2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/54/EB [dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinanti Direktyvą 96/92/EB – Pareiškimai dėl eksploatacijos nutraukimo ir atliekų valdymo (OL L 176, 2003, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 211)] nustato elektros energijos vidaus rinkos elektros gamybos, perdavimo, paskirstymo ir tiekimo bendras taisykles. Šiame kontekste termofikacijos plėtra prisideda prie konkurencijos didinimo, taip pat atsižvelgiant į naujus rinkos dalyvius.
<…>
(11)
Šioje direktyvoje didelio naudingumo termofikacija apibrėžiama kaip energijos kiekis, sutaupytas atskirą šilumos ir elektros energijos gamybą pakeitus bendra gamyba. Kai sutaupoma daugiau kaip 10 % energijos, tai vadinama didelio naudingumo termofikacija. Siekiant sutaupyti kuo daugiau energijos ir išvengti sutaupytos energijos nuostolių, daugiausia dėmesio reikia skirti termofikacijos įrenginių veikimo sąlygoms.
<…>
(15)
Šios direktyvos bendras tikslas turėtų būti nustatyti termofikacijos būdu pagamintos elektros energijos skaičiavimo suderintąjį metodą bei būtinąsias jo taikymo rekomendacijas, atsižvelgiant į metodikas, kurias šiuo metu kuria Europos standartizavimo organizacijos. Turi būti numatyta šio metodo koregavimo galimybė, siekiant atsižvelgti į technikos pažangą. Laikantis proporcingumo principo, II ir III prieduose pateiktų skaičiavimų taikymas mikrotermofikacijos įrenginiams gali būti paremtas reikšmėmis, apskaičiuotomis atlikus tipų bandymo procedūras, kurias patvirtino kompetentinga nepriklausoma įstaiga.
(16)
Šioje direktyvoje naudojami termofikacijos ir didelio naudingumo termofikacijos apibrėžimai neužkerta kelio bet kuriais tikslais, išskyrus nustatytuosius šioje direktyvoje, nacionalinėje teisėje naudoti kitus apibrėžimus. <…>
<…>
(24)
Valstybės parama turi atitikti Bendrijos rekomendacijų dėl valstybės paramos aplinkos apsaugai <…> nuostatas, įskaitant dėl paramos nekaupiamojo pobūdžio. Pagal šias rekomendacijas šiuo metu leidžiama teikti tam tikrų rūšių valstybės paramą, kai galima pagrįsti, kad paramos priemonės yra naudingos aplinkai dėl ypatingai didelio perdirbimo naudingumo, dėl to, kad šios priemonės leis sumažinti energijos sunaudojimą arba dėl to, kad gamybos procesas bus mažiau kenksmingas aplinkai. Tam tikrais atvejais ši parama bus būtina, siekiant toliau išnaudoti termofikacijos potencialą, visų pirma siekiant atsižvelgti į poreikį įsisavinti išorines išlaidas.
<…>
(26)
Nacionaliniu lygiu valstybės narės naudoja skirtingus termofikacijos rėmimo mechanizmus, įskaitant paramą investicijomis, atleidimą nuo mokesčių ar jų sumažinimą, žaliuosius pažymėjimus bei tiesiogines kainų rėmimo programas. Svarbi priemonė šios direktyvos tikslui pasiekti yra tų mechanizmų tinkamo veikimo garantavimas, kol pradės veikti Bendrijos suderintieji pagrindai, kad būtų išsaugotas investuotojų pasitikėjimas. Komisija planuoja stebėti padėtį ir informuoti apie sukauptą nacionalinių paramos programų taikymo patirtį.
<…>
(32)
Laikantis [EB] 5 straipsnyje nustatytų subsidiarumo ir proporcingumo principų, termofikacijos skatinimo pagrindus vidaus energetikos rinkoje sukuriančius bendruosius principus reikia nustatyti Bendrijos lygiu, o detalaus įgyvendinimo klausimus reikia palikti valstybėms narėms, taip sudarant kiekvienai valstybei narei pasirinkti režimą, kuris geriausiai atitinka konkrečią valstybės narės situaciją. Šia direktyva neviršijama to, kas būtina minėtiems tikslams pasiekti.“
5
Pagal minėtos direktyvos 1 straipsnį jos tikslas yra „padidinti energijos naudingumą ir pagerinti tiekimo saugumą, sukuriant pagrindą skatinti ir plėtoti šilumos ir elektros energijos didelio naudingumo termofikaciją, pagrįstą naudingosios šilumos paklausa ir pirminės energijos taupymu energetikos vidaus rinkoje, atsižvelgiant į konkrečias nacionalines aplinkybes, ypač susijusiąsias su klimato ir ekonominėmis sąlygomis.“
6
Direktyvos 2004/8 2 straipsnyje numatyta, kad ji „taikoma termofikacijai, kaip apibrėžta 3 straipsnyje, ir I priede išvardytoms termofikacijos technologijoms.“
7
Šios direktyvos 3 straipsnyje „Apibrėžimai“ nurodyta:
„Šioje direktyvoje naudojami šie apibrėžimai:
a)
„termofikacija“ – tai vienalaikė gamyba, kai to paties proceso metu gaminama šiluminė energija bei elektros ir (arba) mechaninė energija;
<…>
i)
„didelio naudingumo termofikacija“ – tai termofikacija, atitinkanti III priede nustatytus kriterijus;
<…>“
8
Minėtos direktyvos 7 straipsnio „Paramos programos“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad termofikacijai (esamiems ir būsimiems įrenginiams) teikiama parama būtų pagrįsta naudingosios šilumos paklausa ir sutaupytu pirminės energijos kiekiu, atsižvelgiant į esamas galimybes mažinti energijos paklausą kitomis ekonomiškai įmanomomis ar aplinkai palankiomis priemonėmis, tokiomis kaip kitos energijos naudingumą didinančios priemonės.“
9
Direktyvos 2004/8 12 straipsnio „Alternatyvieji skaičiavimai“ 3 dalyje skelbiama:
„Iki 2010 m. valstybės narės, naudodamos alternatyviąją metodiką, gali termofikaciją pripažinti didelio naudingumo termofikacija netikrindamos, ar termofikacijos gamyba atitinka III priedo a punkto kriterijus, jei nacionaliniu lygiu įrodyta, kad pagal šią alternatyviąją skaičiavimo metodiką nustatyta termofikacijos gamyba apskritai paėmus atitinka III priedo a punkto kriterijus. <…>“
10
Šios direktyvos III priedo „Termofikacijos proceso naudingumo nustatymo metodika“ a punkte patikslinta, kad pagal šią direktyvą didelio naudingumo termofikacija turi atitikti įvairius kriterijus, be kita ko, kriterijų, pagal kurį „termofikacijos įrenginių termofikacijos gamybos metu sutaupytas pirminės energijos kiekis turi sudaryti bent 10 %, palyginus su šilumos ir elektros energijos atskirosios gamybos atskaitinėmis vertėmis“.
Italijos teisė
Įstatyminis dekretas Nr. 79/1999
11
1999 m. kovo 16 d.Decreto legislativo n. 79 – Attuazione della direttiva 96/92/CE recante norme comuni per il mercato interno dell'energia elettrica (Įstatyminis dekretas Nr. 79 dėl Direktyvos 96/92/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių įgyvendinimo perkėlimo į nacionalinę teisę; klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms taikytina redakcija; GURI, Nr. 75, 1999 m. kovo 31 d.; toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 79/1999) 2 straipsnio 8 dalyje numatyta:
„Termofikacija – tai elektros energijos ir šilumos gamyba [Autorità per l’Energia elettrica e il Gas (elektros energijos ir dujų tarnyba, Italija; toliau – AEEG)] nustatytomis sąlygomis, užtikrinanti didelį energijos taupymą, palyginti su atskiromis gamybos rūšimis.“
12
Šio įstatyminio dekreto 3 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„[AEEG] nustato sąlygas, užtikrinančias visiems tinklo naudotojams laisvę naudotis prieiga tokiomis pačiomis sąlygomis, transporto ir dispečerinio valdymo paslaugų nešališkumą ir neutralumą. Įgyvendindama šią kompetenciją Tarnyba siekia tikslo kuo veiksmingiau naudoti pagamintą arba bet kuriuo atveju į nacionalinį elektros tinklą tiekiamą elektros energiją, laikydamasi jo techninių reikalavimų. Be to, Tarnyba numato pareigą pirmenybės tvarka naudoti elektros energiją, pagamintą iš atsinaujinančiųjų energijos šaltinių, ir termofikacijos būdu pagamintą elektros energiją.“
13
Minėto įstatyminio dekreto 11 straipsnyje numatyta:
„1.   Siekiant skatinti atsinaujinančiosios energijos naudojimą, energijos taupymą, anglies dioksido emisijų mažinimą ir nacionalinių energetikos išteklių naudojimą nuo 2001 m., importuotojai ir už įrenginius atsakingi subjektai, kurie kiekvienais metais importuoja arba gamina elektros energiją iš neatsinaujinančiųjų energijos išteklių, yra įpareigoti nuo kitų metų į nacionalinę elektros energijos sistemą įtraukti šių įrenginių, kurie pradėjo veikti ar padidino gamybą, pagamintos elektros energijos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių dalį kiek leidžia papildomos gamybos pajėgumai po šio dekreto įsigaliojimo.
2.   1 dalyje nustatyta pareiga taikoma elektros energijos importui ir gamybai, įskaitant termofikaciją, elektrinės suvartojimą ir eksportą, viršijančius 100 GWh; 1 dalyje nurodyta kvota iš pradžių nustatoma 2 % šios energijos, viršijančios 100 GWh.
3.   Tie patys subjektai gali įvykdyti minėtą pareigą ir įsigydami – visiškai ar iš dalies – lygiavertę dalį arba atitinkamas teises iš kitų gamintojų su sąlyga, kad atsinaujinančiųjų išteklių energija bus tiekiama į nacionalinį elektros tinklą arba iš nacionalinės perdavimo sistemos operatoriaus. <…>
4.   Nacionalinės perdavimo sistemos operatorius, remdamasis konkrečiais [AEEG] apibrėžtais kriterijais, užtikrina, kad pirmenybė teikiama elektros energijai, pagamintai įrenginių, naudojančių atsinaujinančius energijos šaltinius, termofikacijos sistemas ir nacionalinius pirminės energijos šaltinius, kurių maksimali metinė kvota neviršija 15 % visos pirminės energijos, reikalingos suvartojamai elektros energijai gaminti.
<…>“
14
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad paramos mechanizmas, numatytas Įstatyminio dekreto Nr. 79/1999 11 straipsnio 1–4 dalyse, nuo 2016 m. sausio 1 d. buvo panaikintas 2011 m. kovo 3 d.Decreto legislativo n. 28 – Attuazione della direttiva 2009/28/CE sulla promozione dell’uso dell’energia da fonti rinnovabili, recante modifica e successiva abrogazione delle direttive 2001/77/CE e 2003/30/CE (Įstatyminis dekretas Nr. 28 dėl Direktyvos 2009/28/EB dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, iš dalies keičiančios bei vėliau panaikinančios direktyvas 2001/77/EB ir 2003/30/EB, perkėlimo į nacionalinę teisę; GURI paprastasis priedas, Nr. 71, 2011 m. kovo 28 d.) 25 straipsniu, kiek tai susiję su kitais, ne didelio naudingumo, termofikacijos įrenginiais.
15
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad 2014 m. liepos 4 d.Decreto legislativo n. 102 – Attuazione della direttiva 2012/27/UE sull’efficienza energetica, che modifica le direttive 2009/125/CE e 2010/30/UE e abroga le direttive 2004/8/CE e 2006/32/CE (Įstatyminis dekretas Nr. 102 dėl Direktyvos 2012/27/ES dėl energijos vartojimo efektyvumo, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2009/125/EB ir 2010/30/ES bei kuria panaikinamos direktyvos 2004/8/EB ir 2006/32/EB, perkėlimo į nacionalinę teisę) (GURI, Nr. 165, 2014 m. liepos 18 d.) šio paramos mechanizmo panaikinimo data paankstinta ir yra 2014 m. liepos 19 d.
AEEG sprendimas Nr. 42/02
16
Taikydama Įstatyminio dekreto Nr. 79/1999 2 straipsnio 8 dalį AEEG 2002 m. kovo 19 d. Sprendime Nr. 42/02 nustatė minimalius reikalavimus, būtinus tam, kad elektros energijos gamybos įrenginį būtų galima laikyti „termofikacijos“ įrenginiu.
Įstatyminis dekretas Nr. 20/2007
17
2007 m. vasario 8 d.Decreto legislativo n. 20 – Attuazione della direttiva 2004/8/CE sulla promozione della cogenerazione basata su una domanda di calore utile nel mercato interno dell’energia, nonché modifica alla direttiva 92/42/CEE (Įstatyminis dekretas Nr. 20 dėl Direktyvos 2004/8 perkėlimo į nacionalinę teisę; GURI, Nr. 54, 2007 m. kovo 6 d.; klostantis faktinėms aplinkybėms pagrindinėje byloje taikytina redakcija; toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 20/2007) 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Iki 2010 m. gruodžio 31 d., nepažeidžiant 2 dalies, didelio naudingumo termofikacija laikoma Įstatyminio dekreto [Nr. 79/1999] 2 straipsnio 8 dalyje pateiktą apibrėžtį atitinkanti termofikacija.“
18
Įstatyminio dekreto Nr. 20/2007 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Siekiant užtikrinti, kad parama termofikacijai būtų grindžiama naudingosios šilumos paklausa ir kartu pirminės energijos sutaupymu, didelio naudingumo termofikacijai taikomos Įstatyminio dekreto [Nr. 79/1999] 3 straipsnio 3 dalies, 4 straipsnio 2 dalies ir 11 straipsnio 2 ir 4 dalių nuostatos. Didelio naudingumo termofikacijai taikomos lengvatos, kylančios iš Įstatyminio dekreto [Nr. 79/1999] 9 straipsnio 1 dalies ir 2000 m. gegužės 23 d. Įstatyminio dekreto Nr. 164 16 straipsnio 4 dalies įgyvendinimo priemonių taikymo.“
19
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Įstatyminio dekreto Nr. 20/2007 III priedu į Italijos teisės sistemą buvo perkeltas Direktyvos 2004/8 III priedas.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
20
Burgo Group Italijoje turi daug termofikacijos įrenginių, kurie kartu gamina elektros energiją ir naudingąją šilumą. Ši bendrovė paprašė GSE atleisti ją nuo pareigos už savo termofikacijos įrenginius pirkti žaliuosius sertifikatus, kaip numatyta nacionalinėje teisėje, už 2011–2013 m.
21
Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad iki 2010 m. gruodžio 31 d. minėtiems įrenginiams buvo taikomas toks atleidimas pagal AEEG priimtą Sprendimą Nr. 42/02.
22
Visi Burgo Group prašymai atleisti nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus už 2011–2013 m. buvo atmesti GSE remiantis tuo, kad galiojančiuose teisės aktuose, t. y. Įstatyminiame dekrete Nr. 20/2007, kuriuo Direktyva 2004/8 perkelta į nacionalinę teisę, numatyta, kad nuo 2011 m. sausio 1 d. tik termofikacijos įrenginiams, kurie atitinka šio dekreto III priede, kuriuo į nacionalinę teisę perkeliamas šios direktyvos III priedas, nustatytus kriterijus, gali būti taikomos nacionalinėje teisėje numatytos lengvatos, tarp kurių yra atleidimas nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus. Burgo Group priklausantys termofikacijos įrenginiai neatitinka šių kriterijų, nes neturi didelio naudingumo įrenginių savybių.
23
Dėl šių sprendimų atmesti prašymus Burgo Group pateikė kelis ieškinius Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas, Italija); visi šie skundai buvo atmesti 2015 m. priimtais sprendimais.
24
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad šiuose sprendimuose Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) iš esmės nusprendė, pirma, kad, remiantis Direktyvos 2004/8 12 straipsnio 3 dalimi ir šią nuostatą perkeliančia nacionaline priemone, nuo 2011 m. sausio 1 d. tik didelio naudingumo termofikacijos įrenginiams, atitinkantiems šios direktyvos III priede nurodytus energijos vartojimo efektyvumo kriterijus, gali būti taikomos nacionalinėje teisėje numatytos lengvatos ir, konkrečiai kalbant, atleidimas nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus. Antra, jis nurodo, kad pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog iš šio 12 straipsnio 3 dalies ir ją perkeliančios nacionalinės priemonės matyti, kad iki 2010 m. gruodžio 31 d. valstybės narės turėjo galimybę nustatyti kitą didelio naudingumo termofikacijos apibrėžimo metodą, jei įrodyta, kad šis metodas vidutiniškai atitinka šiame III priede nurodytus kriterijus.
25
Taigi AEEG sprendime Nr. 42/02 numatytas toks alternatyvus didelio naudingumo termofikacijos apibrėžimo metodas, kuris pagal Direktyvos 2004/8 12 straipsnio 3 dalį ir šį straipsnį perkeliančią nacionalinę teisę gali būti taikomas iki 2010 m. gruodžio 31 d. Be to, aiškinant priešingai, pirma, šioje nuostatoje nurodytas terminas, t. y. 2010 m. gruodžio 31 d., netektų prasmės, antra, šios direktyvos III priede nustatytų kriterijų taikymo sritis taptų beprasmė ir, trečia, asmenų, investavusių į termofikacijos įrenginius tam, kad jie būtų pritaikyti taip, jog atitiktų šiame priede nurodytus energijos vartojimo efektyvumo kriterijus, technologinės ir ekonominės pastangos netektų prasmės.
26
Manydama, kad Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) padarė klaidų aiškindamas ir taikydamas Direktyvą 2004/8, Burgo Group dėl šių sprendimų pateikė apeliacinį skundą Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija).
27
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Burgo Group, be kita ko, teigė, kad Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) klaidingai neatsižvelgė į 2013 m. rugsėjo 26 d. Teisingumo Teismo sprendimą IBV & Cie (C‑195/12, EU:C:2013:598), kuriame Teisingumo Teismas taikė byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nagrinėtą nacionalinę paramos schemą ne tik didelio naudingumo termofikacijos įrenginiams, bet ir visiems termofikacijos įrenginiams. Be to, šios bendrovės teigimu, pagal nacionalinę teisę leidžiama taikyti lengvatas, visų pirma atleidimą nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus, termofikacijos įrenginius, kurie nėra didelio naudingumo, eksploatuojančioms bendrovėms net ir po 2010 m. gruodžio mėn. Įstatyminio dekreto Nr. 79/1999 11 straipsnis, kuriame visų pirma numatytas atleidimas nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus termofikacijos dėl įrenginių, panaikintas tik 2014 m. liepos 19 d.
28
Šiomis aplinkybėmis Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal Direktyvą [2004/8] (ypač jos 12 straipsnį) draudžiama aiškinti Įstatyminio dekreto Nr. 20/2007 3 ir 6 straipsnius taip, kad lengvatas, numatytas Įstatyminiame dekrete Nr. 79/1999 [ypač jo 11 straipsnyje, taip pat AEEG sprendime Nr. 42/02, kuriuo įgyvendinama pirmiau nurodyta nuostata], būtų galima taikyti ir termofikacijos įrenginiams, kurie nėra didelio naudingumo, taip pat po 2010 m. gruodžio 31 d.?
2.
Ar pagal SESV 107 straipsnį draudžiama aiškinti Įstatyminio dekreto Nr. 20/2007 3 ir 6 straipsnius taip, kaip nurodyta pirmajame klausime, nes toks šios nuostatos aiškinimas gali reikšti „valstybės pagalbą“, taigi ir prieštarauti laisvos konkurencijos principui?
3.
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta pirmajame ir antrajame klausimuose, ir įvertinant aiškiai [Burgo Group] išdėstytus teiginius, ar pagal [Sąjungos] teisės aktuose įtvirtintus lygybės ir nediskriminavimo principus leidžiama nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatyta galimybė taikyti paramos schemas termofikacijai, kuri nėra didelio naudingumo, iki 2015 m. gruodžio 31 d.? Ar Italijos teisės aktai taip gali būti aiškinami dėl Įstatyminio dekreto Nr. 28/2011 25 straipsnio 11 dalies c punkto 1 papunkčio, kuriuo panaikinamos minėtos Įstatyminio dekreto Nr. 79/1999 11 straipsnio nuostatos nuo 2016 m. sausio 1 d., tačiau galiojusios iki 2014 m. liepos 19 d. (pagal Įstatyminio dekreto Nr. 102/2014 10 straipsnio 15 dalį)?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
29
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2004/8 12 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias termofikacijos įrenginiams, kurie nėra didelio naudingumo, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, leidžiama ir toliau taikyti, net ir po 2010 m. gruodžio 31 d., paramos termofikacijai schemą, pagal kurią dėl jų, be kita ko, netaikoma pareiga pirkti žaliuosius sertifikatus.
30
Reikia pažymėti, kad paramos termofikacijai schemos, kurios gali būti nustatytos nacionaliniu lygiu, reglamentuojamos ne Direktyvos 2004/8 12 straipsnio 3 dalyje, o jos 7 straipsnyje.
31
Teisingumo Teismas Direktyvos 2004/8 7 straipsnį aiškino taip, kad į jo taikymo sritį patenka ne tik didelio naudingumo termofikacijos įrenginiai, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą. Jis patikslino, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas neketino apriboti minėtos taikymo srities tik didelio naudingumo termofikacija, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio i punktą, ir pažymėjo, kad tos pačios direktyvos 2 straipsnyje, kurio tikslas, kaip matyti iš jo pavadinimo, apibrėžti šios direktyvos „taikymo sritį“, pabrėžta, kad ši direktyva taikoma „termofikacijai, kaip apibrėžta 3 straipsnyje“, ir kad Sąjungos teisės aktų leidėjas Direktyvoje 2004/8 apibrėžė atitinkamas „termofikacijos“ ir „didelio naudingumo termofikacijos“ sąvokas (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo IBV & Cie, C‑195/12, EU:C:2013:598, 36 ir 37 punktus).
32
Kadangi Direktyvos 2004/8 7 straipsnio taikymo sritis, susijusi su paramos schemomis nacionaliniu lygmeniu, nėra apribota vien „didelio naudingumo“ termofikacija (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo IBV & Cie, C‑195/12, EU:C:2013:598, 38 punktą), valstybės narės, laikydamosi šiame straipsnyje nustatytų sąlygų, gali nustatyti paramos schemas termofikacijos įrenginiams, kurie nėra didelio naudingumo.
33
Vis dėlto šios direktyvos 12 straipsnio 3 dalis, pagal kurią „iki 2010 m. pabaigos“ valstybėms narėms suteikiama galimybė remiantis savo kriterijais nustatyti, „kad termofikacija yra didelio naudingumo termofikacija“, neturi įtakos minėto 7 straipsnio aiškinimui.
34
Iš tiesų, nors Direktyvos 2004/8 12 straipsnio 3 dalyje iki 2010 m. gruodžio 31 d. valstybėms narėms numatyta galimybė tam tikromis sąlygomis nustatyti, kad termofikacija yra didelio naudingumo termofikacija, taikant kitą apskaičiavimo metodą nei numatytas minėtos direktyvos III priedo a punkte, ši nuostata neturi įtakos valstybių narių galimybei numatyti nedidelio naudingumo termofikacijai skirtas paramos schemas ar šioms dviem termofikacijos formoms bendras paramos schemas.
35
Taigi pagal minėtą dalį nedraudžiama, kad valstybės narės net po 2010 m. gruodžio 31 d. taikytų paramos termofikacijai mechanizmus, kaip antai atleidimą nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus, taikomą termofikacijai, kuri nėra didelio naudingumo.
36
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2004/8 12 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias termofikacijos įrenginiams, kurie nėra didelio naudingumo, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, leidžiama ir toliau taikyti, net ir po 2010 m. gruodžio 31 d., paramos termofikacijai schemą, pagal kurią dėl jų, be kita ko, netaikoma pareiga pirkti žaliuosius sertifikatus.
Antrasis ir trečiasis klausimai
37
Antruoju ir trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal SESV 107 straipsnį ir vienodo požiūrio bei nediskriminavimo principus draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias termofikacijos įrenginiams, kurie nėra didelio naudingumo, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, leidžiama ir toliau taikyti, net ir po 2010 m. gruodžio 31 d., paramos termofikacijai sistemą, pagal kurią dėl jų, be kita ko, netaikoma pareiga pirkti žaliuosius sertifikatus.
38
Šiuo klausimu reikia priminti, jog tam, kad Teisingumo Teismas galėtų pateikti nacionaliniam teismui naudingą Sąjungos teisės išaiškinimą, Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnio c punkte, be kita ko, nurodyta, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti išdėstytos priežastys, kurios paskatino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą iškelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir ryšys, kurį jis nustatė tarp šių nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų.
39
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, jei pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40
Tuo remiantis darytina išvada, kad klausimams dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
41
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų reikia pažymėti, kad nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą neatitinka šio sprendimo 38–40 punktuose nurodytų priimtinumo reikalavimų.
42
Iš tiesų, pirma, ši nutartis neleidžia suprasti priežasčių, dėl kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų atitikties SESV 107 straipsniui. Žinoma, tokios paramos schemos tam tikromis sąlygomis gali būti laikomos valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Vis dėlto, pirma, nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nenurodytos šių schemų taikymo sąlygos, visų pirma aplinkybės, kurios leistų jas kvalifikuoti kaip valstybės pagalbą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnį. Kita vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo motyvų, dėl kurių Teisingumo Teismo pateiktas SESV 107 straipsnio išaiškinimas būtinas jo nagrinėjamai bylai išspręsti.
43
Antra, iš minėtos nutarties negalima suprasti priežasčių, dėl kurių pagal Sąjungos teisėje įtvirtintus vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principus draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias leidžiama iki 2015 m. gruodžio 31 d. taikyti paramos termofikacijai, kuri nėra didelio naudingumo, schemas. Iš tiesų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo priežasčių, dėl kurių galėjo iškelti klausimą dėl nagrinėjamų teisės aktų suderinamumo su šiais principais, o tik nurodo pagrindinės bylos šalių reikalavimus šiuo klausimu.
44
Kadangi Teisingumo Teismas neturi reikiamos informacijos, kad naudingai atsakytų į antrąjį ir trečiąjį klausimus, juos reikia pripažinti nepriimtinais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
45
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/8/EB dėl termofikacijos skatinimo, remiantis naudingosios šilumos paklausa vidaus energetikos rinkoje, ir iš dalies keičiančios Direktyvą 92/42/EEB 12 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias termofikacijos įrenginiams, kurie nėra didelio naudingumo, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, leidžiama ir toliau taikyti, net ir po 2010 m. gruodžio 31 d., paramos termofikacijai schemą, pagal kurią dėl jų, be kita ko, netaikoma pareiga pirkti žaliuosius sertifikatus.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.