62016CC0472
GENERALINIO ADVOKATO
EVGENI TANCHEV IŠVADA,
pateikta 2017 m. gruodžio 6 d. (
1
)
Byla C‑472/16
Jorge Luís Colino Sigüenza
prieš
Ayuntamiento de Valladolid
IN-PULSO MUSICAL Sociedad Cooperativa
Administrador Concursal de Músicos y Escuela S.L.
Músicos y Escuela S.L.
FOGASA
(Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Kastilijos ir Leono aukštesnysis teisingumo teismas, Ispanija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Įmonės perdavimas – Draudimas atleisti iš darbo dėl perdavimo – Atleidimas iš darbo dėl ekonominių priežasčių – Direktyva 2001/23/EB – Pasibaigianti koncepcija valdyti muzikos mokyklą – Paslaugų sutarties sudarymas su konkurente – Ūkio subjektas – Ūkio subjektas, kuris išlaiko tapatybę – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis“
1.
Šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikė Valjadolide veikiantis Sala de lo Social del
Tribunal Superior de Justicia de Castilla y Leon (Kastilijos ir Leono aukštesniojo teisingumo teismo Socialinių bylų skyrius, Valjadolidas, toliau – Tribunal Superior) ir jis susijęs su muzikos mokytojo, anksčiau dirbusio bendrovėje, kuri valdė miesto savivaldybės muzikos mokyklą, prašymu grąžinti jį į darbą. Prieš pat miesto savivaldybės tarybai perduodant mokyklos valdymą kitai bendrovei, apeliantas pagrindinėje byloje buvo atleistas iš darbo.
2.
Po to, kai Teisingumo Teismas išnagrinėjo daugybę su tuo susijusių bylų, šiuo prašymu dar kartą keliamas klausimas, kokiomis aplinkybėmis tais atvejais, kai su įmone sudaryta viešojo paslaugų pirkimo sutartis nutraukiama ir tokia pati sutartis sudaroma su pirmosios įmonės konkurente, laikoma, kad įvyko ūkio subjekto perdavimas, kaip tai suprantama pagal 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvą 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (toliau – direktyva), dėl kurio naujoji paslaugų teikėja privalo perimti ankstesniosios darbuotojus. Ši byla išsiskiria tuo, kad joje nagrinėjamu atveju koncesijos sutartis pasibaigė prieš tai, kai konkurentė perėmė aptariamą veiklą, be to, iki tol, kol konkurentė atnaujino veiklą, praėjo penki mėnesiai ir nebuvo perimta nė vieno apelianto darbdavės darbuotojo.
3.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia procedūrinį klausimą: kai pirmoji muzikos mokykla atleidinėjo visus darbuotojus, vyko kolektyvinio atleidimo iš darbo procedūra, per kurią kolektyviniai teisiniai atstovai nesėkmingai ginčijo darbdavės sprendimą. Tribunal Superior klausia, ar, jeigu atskiras darbuotojas privalėtų vadovautis sprendimu, priimtu per tokią kolektyvinę procedūrą, per kurią jis negalėjo būti šalis ir apginti savo teisių pagal direktyvą, būtų pažeistas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – chartija) 47 straipsnis.
I. Teisinis kontekstas
A.
Europos Sąjungos teisė
4.
Chartijos 47 straipsnio pirmoje ir antroje pastraipose numatyta:
„Kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
Kiekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą per kiek įmanoma trumpesnį laiką viešai ir teisingai išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas. Kiekvienas asmuo turi turėti galimybę gauti teisinę pagalbą, būti ginamas ir atstovaujamas.“
5.
Direktyvos 1 straipsnio a ir b punktuose numatyta:
„a)
Ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui.
b)
Atsižvelgiant į a punktą ir kitas šio straipsnio nuostatas, šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to, ar ta veikla yra pagrindinė ar pagalbinė.“
6.
Direktyvos 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodami perėmėjui.“
7.
Direktyvos 4 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta:
„Įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimas pats savaime nėra pagrindas, kuriuo remdamasis perdavėjas arba perėmėjas gali atleisti iš darbo. Ši nuostata netrukdo atleisti iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių su darbo jėgos pasikeitimais.“
B.
Nacionalinė teisė
8.
Ley reguladora de la Jurisdicción Social (Įstatymas dėl socialinių bylų teismingumo, toliau – LJS) 124 straipsnio 1 ir 13 dalyse nurodyta:
„1.   Darbuotojų teisiniai atstovai gali ginčyti darbdavio sprendimą per toliau pateiktose dalyse nurodytą procedūrą.
<…>
13.   Tais atvejais, kai byla iškelta pagal asmens Juzgado de lo Social (Socialinių bylų teismas) pareikštą ieškinį dėl atleidimo iš darbo, taikomi šio įstatymo 120–123 straipsniai kartu su toliau nurodytomis specialiosiomis nuostatomis: <…> b) jeigu pagal ankstesnes šio straipsnio dalis darbuotojų atstovai pareiškia ieškinį dėl darbdavio sprendimo po to, kai iškeliama byla pagal individualaus asmens ieškinį, tokios bylos nagrinėjimas sustabdomas iki tol, kol bus priimtas sprendimas pagal darbuotojų atstovų pareikštą ieškinį iškeltoje byloje, ir toks įsiteisėjęs sprendimas turi res judicata galią pagal individualaus asmens ieškinį nagrinėjamoje byloje, kaip numatyta šio įstatymo 160 straipsnio 5 dalyje.“
9.
LJS 160 straipsnio 5 dalyje nurodyta:
„Galutinis sprendimas turi res judicata galią bylose, kurios iškeltos ir nagrinėjamos arba gali būti iškeltos pagal pareikštus individualius ieškinius ir kurios susijusios su tuo pačiu dalyku arba turi su juo tiesioginį ryšį, nepaisant to, ar ieškiniai pareikšti socialinių bylų teismuose, ar administraciniuose teismuose. Todėl tokių bylų nagrinėjimas sustabdomas tol, kol bus išnagrinėtas kolektyvinis ieškinys. Nutartis dėl bylos nagrinėjimo sustabdymo priimama, net jeigu pirmojoje instancijoje priimtas sprendimas ir numatoma nagrinėti apeliacinį arba kasacinį skundą, o kompetentingas teismas privalo vadovautis dėl kolektyvinio ieškinio priimtu galutiniu sprendimu, net jeigu per apeliacinį arba kasacinį procesą, kurio tikslas – užtikrinti jurisprudencijos nuoseklumą, nekeliama tokio galutinio sprendimo nenuoseklumo ir prieštaringumo klausimo.“
II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
10.
Jorge Luis Colino Sigüenza (toliau – apeliantas) nuo 1996 m. lapkričio 11 d. dirbo muzikos mokytoju Valjadolido savivaldybės muzikos mokykloje (toliau – mokykla).
11.
Iš pradžių mokyklą valdė Ayuntamiento de Valladolid (Valjadolido savivaldybė, toliau – Ayuntamiento).
12.
1997 m. Ayuntamiento atsisakė tiesioginio mokyklos valdymo ir paskelbė viešą konkursą dėl jos valdymo. Konkursą laimėjo Músicos y Escuela, S.L. (toliau – Músicos) – 1997 m. liepos 7 d. įsteigta bendrovė, kurios įstatinis kapitalas – 500 000 ESP (apie 3000 EUR) ir kurios veiklos tikslas – mokyti muzikos, organizuoti renginius ir prekiauti muzikos instrumentais; o galiausiai vienintelis bendrovės tikslas buvo dalyvauti Ayuntamiento de Valladolid rengiamuose viešuosiuose konkursuose (
2
). Músicos perėmė įrenginius, patalpas ir priemones, būtinas paslaugoms teikti, įdarbino kai kuriuos Ayuntamiento darbuotojus, tarp jų ir apeliantą, ir tęsė muzikos mokyklos, kaip savivaldybės muzikos mokyklos, veiklą, kuri ir toliau buvo laikoma Ayuntamiento vietos gyventojams teikiama paslauga.
13.
Vėliau miesto savivaldybės taryba, veikdama Ayuntamiento naudai, periodiškai rengė konkursus – būtent tokie konkursai buvo paskelbti 2000 m. rugsėjo mėn., 2004 m. rugsėjo mėn., 2008 m. liepos mėn. ir 2012 m. rugsėjo mėn. (
3
)Músicos juos vis laimėdavo (
4
). Paskutinė jos sudaryta sutartis turėjo baigtis 2013 m. rugpjūčio 31 d. ir joje buvo numatyta galimybė ją pratęsti vienų mokslo metų laikotarpiu.
14.
2012–2013 mokslo metų pradžioje labai sumažėjus mokinių (
5
), išryškėjo mokinių mokamo mokesčio ir paslaugos kainos, dėl kurios miesto savivaldybės taryba buvo sutarusi su Músicos, skirtumas. Kai 2012 m. gruodžio mėn. Músicos pareikalavo šį skirtumą (kuris siekė daugiau kaip 100000EUR (
6
)) padengti, Ayuntamiento tai padaryti atsisakė.
15.
Šiomis aplinkybėmis 2013 m. vasario 19 d.Músicos pareikalavo nutraukti sutartį dėl Ayuntamiento įsipareigojimų nevykdymo ir paprašė atlyginti nuostolius. O miesto savivaldybės taryba atmetė šiuos reikalavimus, nurodė, kad įsipareigojimų nevykdo kita sutarties šalis, ir paragino ją tęsti sutartų paslaugų teikimą iki 2012–2013 mokslo metų pabaigos; be to, ji atsisakė grąžinti 15000 EUR užstatą, kurį Músicos buvo sumokėjusi už įrangos ir patalpų naudojimą.
16.
2013 m. kovo 4 d. dėl ekonominės padėties, kuri susiklostė kilus ginčui su miesto savivaldybės taryba, Músicos pradėjo kolektyvinio atleidimo iš darbo procedūrą. Po to, kai per privalomų derybų ir konsultavimosi laikotarpį nepavyko susitarti su darbuotojų atstovais, 2013 m. kovo 27 d.Músicos priėmė sprendimą atleisti visus darbuotojus. 2013 m. kovo 31 d.Músicos nutraukė veiklą ir 2013 m. balandžio 1 d. grąžino miesto savivaldybės mokyklai suteiktas patalpas, instrumentus ir priemones. 2013 m. balandžio 4 d. bendrovė visiems darbuotojams, įskaitant apeliantą, įteikė atleidimo iš darbo lapelius – buvo numatyta juos atleisti iš darbo nuo 2013 m. balandžio 8 d. Taigi, Músicos atleido 26 darbuotojus, t. y. 23 mokytojus ir tris administracijos darbuotojus (
7
).
17.
Darbuotojų atstovai (išrinkti bendrovės darbuotojų atstovai) užginčijo Músicos sprendimą dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo Tribunal Superior, kuriame 2013 m. gegužės 22 d. buvo nagrinėjama byla. 2013 m. birželio 19 d. jų ieškinys buvo atmestas. Tribunal Superior konstatavo, kad, be kita ko, Ayuntamiento neprivalėjo išsaugoti mokyklos veiklos ir kad Músicos geranoriškai vedė derybas konsultacijų laikotarpiu siekdama susitarti, atsižvelgdama į apribojimus, kuriuos lėmė jos ekonominė padėtis. Šiame sprendime patvirtintos ekonominės atleidimo iš darbo priežastys, kuriomis rėmėsi Músicos, ir atsižvelgta į aplinkybę, kad sumažėjo iš mokinių priėmimo gaunamos pajamos, o Ayuntamiento jų nekompensavo, todėl buvo sutrikdyta finansinė pusiausvyra – tuo galima pateisinti mokyklos uždarymą ir veiklos nutraukimą. Darbuotojų atstovai dėl šio sprendimo pateikė Tribunal Supremo kasacinį skundą, šis buvo atmestas 2014 m. lapkričio 17 d.
18.
2013 m. liepos 30 d.Músicos buvo paskelbta nemokia ir 2013 m. rugsėjo mėn. Juzgado de lo Mercantil (Komercinis teismas) nutartimi buvo baigta jos likvidavimo procedūra.
19.
2013 m. rugpjūčio mėn. miesto savivaldybės taryba, veikdama Ayuntamiento vardu, nusprendė nutraukti administracinę sutartį su Músicos dėl to, kad Músicos nesuėjus terminui, 2013 m. balandžio 1 d. nutraukė mokyklos valdymo paslaugų teikimą. Be to, miesto savivaldybės taryba nusavino Músicos sumokėtą užstatą ir pareikalavo dėl įsipareigojimų nevykdymo patirtų nuostolių atlyginimo.
20.
Tuomet miesto savivaldybės taryba paskelbė naują muzikos mokyklos valdymo paslaugų teikimo konkursą. Ji įvertino septynias paraiškas ir pakvietė keturis pareiškėjus pateikti informaciją apie save bei siūlomas paslaugas atsižvelgiant į nustatytus kriterijus. Galiausiai sutartis dėl muzikos mokyklos valdymo 2013–2014 mokslo metais buvo sudaryta su bendrove In‑pulso Musical Sociedad Cooperativa (toliau – In‑pulso), įsteigta 2013 m. liepos 19 d., kurios vienintelis veiklos tikslas – teikti konkurso sąlygose nurodytą paslaugą (
8
). Miesto savivaldybės taryba suteikė In‑pulso teisę naudoti patalpas, instrumentus ir priemones, būtinus mokyklai valdyti, ir mokyklos veikla buvo atnaujinta 2013 m. rugsėjo mėn. su visiškai kitais darbuotojais (
9
). 2014 m. birželio mėn. In‑pulso vėl laimėjo konkursą ir su ja buvo sudaryta sutartis dėl mokyklos valdymo veiklos tęsimo 2014–2015 ir 2015–2016 mokslo metais.
21.
2014 m. spalio mėn. ir 2015 m. balandžio mėn. Sala de lo Contencioso-Administrativo de Valladolid del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Kastilijos ir Leono aukštesniojo teisingumo teismo Valjadolido administracinių bylų skyrius) priėmė sprendimus dėl miesto savivaldybės tarybos ir Músicos ginčo dėl sutarties nutraukimo, kurie jau įsiteisėjo. Šis teismas nusprendė, kad miesto savivaldybės taryba neteisingai aiškino viešojo paslaugų pirkimo sutartį ir neįvykdė joje numatytų sąlygų dėl pajamų užtikrinimo, nepaisant priimtų mokinių skaičiaus. Todėl Tribunal Superior patenkino Músicos reikalavimus, nutraukė sutartį, atmetė Ayuntamiento finansinius reikalavimus ir pripažino Músicos teisę atgauti užstatą. O Músicos reikalavimas atlyginti nuostolius buvo atmestas atsižvelgiant į tai, kad ji neįvykdė įsipareigojimų, kai vienašališkai nutraukė paslaugų teikimą, nelaukdama teismo proceso.
22.
Po to, kai In‑pulso atnaujino mokyklos veiklą, apeliantas ir kai kurie jo buvę kolegos pareiškė individualius ieškinius Músicos, Ayuntamiento bei In‑pulso ir užginčijo savo atleidimą iš darbo. Kai įsigaliojo šioje išvadoje minėtas sprendimas, priimtas dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo, individualūs procesai Juzgados de lo Social (socialinių reikalų teismai) vyko toliau. Vis dėlto pareikšti ieškiniai buvo atmesti.
23.
Kai 2015 m. rugsėjo 30 d.Juzgado de lo Social No 4 de Valladolid (Socialinių reikalų teismas Nr. 4, Valjadolidas, toliau – Juzgado de lo Social) atmetė apelianto ieškinį, jis nurodė, kad turi vadovautis 2013 m. birželio 19 d.Tribunal Superior sprendimu, kuriuo atmestas darbuotojų atstovų pareikštas kolektyvinis ieškinys ir kurį buvo patvirtinęs Tribunal Supremo. Juzgado de lo Social sprendime pagal LJS 124 straipsnio 13 dalies b punktą buvo nurodyta, kad dėl res judicata galios kolektyvinis atleidimas iš darbo buvo pakankamai pagrįstas ir įvykdytas tinkamai, todėl Músicos vėliau galėjo atleisti apeliantą iš darbo individualiai. Juzgado de lo Social taip pat nurodė, kad įmonės perdavimas neįvyko, nes veikla buvo atnaujinta tik praėjus 5 mėnesiams po darbuotojų atleidimo iš darbo.
24.
Apeliantas dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.
25.
Apeliantas ginčija res judicata galią tiems vėliau įvykusiems įvykiams ir teigia, kad teismas negalėjo į juos atsižvelgti, kai priėmė sprendimą dėl kolektyvinio ieškinio, nes tokios aplinkybės susiklostė vėliau, t. y. kai 2013 m. rugsėjo mėn. In‑pulso atnaujino mokyklos veiklą ir 2014 m. spalio mėn. bei 2015 m. balandžio mėn. buvo priimti Músicos palankūs sprendimai, kuriais iš Ayuntamiento priteistas mokesčių sumos ir viešojo paslaugų pirkimo sutartyje numatytos sumos skirtumas. Apeliantas taip pat teigia, kad res judicata negali jam daryti poveikio, nes jis nebuvo bylos dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo, kurioje priimtas atitinkamas sprendimas šalis.
26.
Šiomis aplinkybėmis Tribunal Superior paprašė Teisingumo Teismą priimti prejudicinį sprendimą dėl šių klausimų:
„1.
Ar įvyksta perdavimas, kaip jis suprantamas pagal Direktyvą 2001/23/EB, tuo atveju, kai koncesininkas, su kuriuo sudaryta koncesijos sutartis dėl savivaldybės muzikos mokyklos, iš tos savivaldybės gaunantis visas materialines priemones (patalpas, instrumentus, klases, baldus), turintis savo darbuotojus ir teikiantis paslaugas mokslo metais, nutraukia veiklą 2013 m. balandžio 1 d., t. y. likus dviem mėnesiams iki mokslo metų pabaigos, grąžina visas materialines priemones savivaldybei, kuri neatnaujina veiklos, kad būtų užbaigti 2012–2013 mokslo metai, bet surengia naują konkursą ir išsirenka naują koncesininką, kuris atnaujina veiklą 2013 metais, prasidedant naujiems 2013–2014 mokslo metams, ir tam naujam koncesininkui perduoda reikalingas materialines priemones, kuriomis anksčiau naudojosi ankstesnis koncesininkas (patalpas, instrumentus, klases, baldus)?
2.
Jeigu į pirmesnį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pirma aprašytomis sąlygomis, kai dėl koncesijos suteikėjo (savivaldybės) įsipareigojimų nevykdymo pirmasis koncesininkas priverstas nutraukti savo veiklą ir atleisti visus savo darbuotojus, nors netrukus šis koncesijos suteikėjas materialines priemones perduoda antrajam koncesininkui, kuris tęsia tą pačią veiklą, vadovaujantis Direktyvos 2001/23/EB 4 straipsnio 1 dalimi turi būti aiškinama, kad pirmasis koncesininkas darbuotojus atleido dėl „ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių su darbo jėgos pasikeitimais“ ar priežastis buvo „įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimas“, kuri pagal šį straipsnį draudžiama?
3.
Jei atsakymas į pirmesnį klausimą būtų, kad atleidimo iš darbo priežastis buvo perdavimas ir dėl to ji prieštarauja Direktyvai 2001/23/EB, ar Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį neleidžiama, jog teismui pagal nacionalinės teisės aktus būtų draudžiama nagrinėti iš esmės darbuotojo, ginčijančio savo atleidimą iš darbo individualiame procese, inicijuotame dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo, reikalavimus siekiant apginti teises, kylančias pagal <…> Direktyvą 2001/23/EB <…> ir 1998 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvą 98/59/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kolektyviniu atleidimu iš darbo, suderinimo, dėl to, kad anksčiau priimtas įsiteisėjęs sprendimas dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo vykstant procesui, kuriame darbuotojas negalėjo būti šalis, nors ji buvo arba galėjo būti įmonėje veikiančios profesinės sąjungos ir visi darbuotojų kolektyviniai teisiniai atstovai?“
27.
Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė In‑pulso, Ispanijos Karalystė ir Europos Komisija. Teisingumo Teismas uždavė klausimus raštu ir apeliantas, In‑pulso, Ispanijos vyriausybė bei Komisija į juos raštu atsakė. Per 2017 m. rugsėjo 27 d. teismo posėdį Ispanijos Karalystės ir Komisijos atstovai pateikė žodines pastabas.
III. Įvertinimas
A.
Apžvalga
28.
Panašu, kad mokyklos veiklos atnaujinimo momentu Músicos, kaip subjektas, jau neegzistavo, todėl aptariamu metu nebuvo subjekto, kuris būtų galėjęs būti perduotas In‑pulso. Net jeigu darytume prielaidą, kad ankstesnį subjektą vis dar buvo galima laikyti esamu subjektu, bet kuriuo atveju šioje byloje atrodo, jog, atsižvelgiant į daugelį veiksnių, kurie rodo, ar senasis ir naujasis subjektai yra tapatūs, „perdavimo“, kaip tai suprantama pagal direktyvą, nebuvo. Nors pateiksiu šiai bylai svarbių kriterijų išaiškinimą, galutinį svarbių aplinkybių įvertinimą turi atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
29.
Norint atsakyti į antrąjį klausimą, susijusį su tuo, ar apelianto atleidimo iš darbo priežastis buvo perdavimas, reikia daryti prielaidą, kad Teisingumo Teismas į pirmąjį klausimą atsakys teigiamai arba manys, jog nacionalinis teismas gali į jį atsakyti teigiamai. Manau, kad net ir tokiu atveju į antrąjį klausimą reikia atsakyti neigiamai.
30.
Į trečiąjį klausimą prašoma atsakyti tik tuo atveju, jeigu į du pirmesnius klausimus būtų atsakyta teigiamai. Vis dėlto išnagrinėsiu trečiąjį klausimą, atsižvelgdamas į tai, kad Teisingumo Teismas gali nesutikti su mano nuomone dėl pirmųjų dviejų klausimų. Jeigu atidžiau išnagrinėtume Ispanijos nacionalinės teisės nuostatas dėl res judicata šioje byloje nagrinėjamomis šalių nurodytomis kolektyvinio atleidimo iš darbo aplinkybėmis, atrodytų, kad apelianto galimybės apginti savo teises, kylančias iš direktyvos, tikrai nėra ribojamos ir, mano manymu, jo teisė į veiksmingą teisinę gynybą, numatyta Chartijos 47 straipsnyje, nėra pažeista.
B.
Pirmasis klausimas
31.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar nagrinėjama situacija patenka į direktyvos taikymo sritį. Ispanijos vyriausybė ir In‑pulso siūlo į pirmąjį klausimą atsakyti neigiamai ir teigia, kad šioje byloje nagrinėjamu atveju perdavimo neįvyko, o Komisija mano priešingai.
32.
Siekdamas išanalizuoti sąvoką „perdavimas“, kaip tai suprantama pagal direktyvą, pirmiausia turiu nustatyti, ką reiškia sąvoka „ūkio subjektas“, o vėliau išanalizuoti konkrečius tokį subjektą apibūdinančius kriterijus, nurodytus Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, kad galiausiai galėčiau išsiaiškinti, ar ūkio subjektas „išlaikė tapatybę“, kai veiklą perėmė In‑pulso.
1. „Perdavimas“
33.
Direktyvos 1 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta, kad ji „taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui“.
34.
Tam, kad perdavimas patektų į direktyvos taikymo sritį, turi būti įvykdytos trys sąlygos: 1) dėl perdavimo turi pasikeisti darbdavys; 2) jis turi būti susijęs su įmone, verslu arba verslo dalimi; ir 3) jis turi būti vykdomas pagal sutartį (
10
).
35.
Šioje byloje akivaizdu, kad pirmoji sąlyga įvykdyta: yra dvi darbdavės, būtent Músicos ir In‑puso.
36.
Dėl trečiosios sąlygos klausimų taip pat nekyla: galimas darbdavės pasikeitimas įvyko sutartiniu būdu, būtent dėl aplinkybės, kad įvykdžiusi konkursą Ayuntamiento sudarė naują viešojo paslaugų pirkimo sutartį su kita paslaugų teikėja, kai sutartis su ankstesne paslaugų teikėja pasibaigė. Pagal nusistovėjusią jurisprudenciją nebūtina, kad patys darbdaviai tiesiogiai sudarytų sutartį tarpusavyje. Todėl šioje byloje nagrinėjamas atvejis, kai miesto savivaldybės taryba su buvusia paslaugų teikėja anksčiau sudarytą sutartį sudaro su jos konkurente, patenka į direktyvos taikymo sritį (
11
).
37.
Be to, nagrinėjamoje byloje esantys viešosios teisės elementai nekliudo taikyti direktyvos aptariamam sandoriui (
12
). Todėl Ayuntamiento ir savivaldybės tarybos, kaip viešųjų subjekto ir viešosios vadžios įstaigos, dalyvavimas perduodant, taip pat administracinių sutarčių, pagal kurias buvo teikiamos paslaugos, viešosios teisės pobūdis nėra kliūtis nuspręsti, kad perdavimas įvyko.
38.
Vienintelė sąlyga, dėl kurios šioje byloje gali kilti šiokių tokių abejonių, yra antroji, būtent reikalavimas, kad įvyktų „įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies“ perdavimas.
39.
Teisingumo Teismas jau yra ne kartą nusprendęs, kad vien veiklos perdavimas nėra perdavimas pagal direktyvą: viešojo paslaugų pirkimo sutarties nutraukimas ir jos sudarymas su konkurentu pats savaime nereiškia, kad įvyko perdavimas, kaip tai suprantama pagal direktyvą (
13
).
40.
Turi būti perduotas konkrečios formos ir turinio verslas.
41.
Direktyvos 1 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta, kad būtinas „perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla“.
2. „Ūkio subjektas“
a) Apibrėžtis
42.
Direktyvos 1 straipsnio 1 dalies b punkte kodifikuota ankstesnė jurisprudencija, kurioje pateiktas tikslesnis apibūdinimas ir pagal kurią „subjekto“ sąvoka apima asmenų ir išteklių, leidžiančių vykdyti ūkinę veiklą, organizuotą visumą, kuri siekia tam tikro tikslo“ (
14
).
b) Veikla
43.
Su šia apibrėžtimi susijusios sąvokos atskaitos taškas akivaizdžiai yra konkreti veikla, kurią vykdo subjektas (
15
). Subjektą sudaro tam tikri asmenys ir turtas, kurie sutelkiami tam tikrai ekonominei veiklai vykdyti.
44.
Taigi norint nustatyti, ar Músicos sutelkti asmenys ir turtas sudarė subjektą, kaip tai suprantama pagal direktyvą, kuris galėjo būti perduotas, būtina nustatyti konkrečią veiklą.
45.
Músicos steigimo akte nurodyta, kad jos veikla buvo mokyklos valdymas – muzikos mokymas, pasirodymų rengimas ir muzikos instrumentų pardavimas; galiausiai vienintelis bendrovės tikslas buvo dalyvauti Ayuntamiento de Valladolid rengiamuose konkursuose (
16
).
c) Organizacija
46.
Ši veikla buvo organizuota įsteigiant bendrovę su itin nedideliu apie 3000 EUR įstatiniu kapitalu, būtent bendrovę, kuri galėjo vykdyti veiklą su 26 darbuotojais tik dėl to, kad pagal su Ayuntamiento sudarytą sutartį visa ekonominė rizika teko pastarajai (
17
). Taigi, kadangi Músicos buvo visiškai priklausoma nuo miesto savivaldybės tarybos periodiškai nustatytam laikotarpiui rengiamų konkursų, ji turėjo atitinkamai organizuoti savo veiklą.
47.
Kaskart, kai su Ayuntamiento sudaryta sutartis baigdavosi, Músicos veikla taip pat neišvengiamai baigdavosi. Taip buvo todėl, kad konkursai faktiškai būdavo rengiami periodiškai (1997, 2000, 2004, 2008, 2012, 2013 m.) ir tai reiškė, kad sutartis galėjo būti sudaryta su konkurentu. Būtinybė laimėti konkursą išplaukė iš Músicos steigimo akto nuostatų ir ji tarsi atspindėjo Músicos, kuri, kitaip nei stabiliau veikiančios įmonės, neieškojo kitų klientų, organizacijos esmę (
18
).
48.
Kai veiklos organizavimas yra veiksnys, tarpusavyje jungiantis materialiuosius, nematerialiuosius ir asmeninius elementus, iš kurių suformuojamas subjektas, toks subjektas subyra, kai tik materializuojasi numatoma ir neišvengiama rizika nelaimėti konkurso. Visa šios įmonės struktūra priklausė nuo bendradarbiavimo su miesto savivaldybės taryba, kuri teikė visą materialųjį turtą, taip pat finansinius išteklius, kai mokinių skaičius būdavo mažesnis, nei tikėtasi, ir šis bendradarbiavimas truko tik pastarojo konkurso sąlygose nurodytą laikotarpį, kuris paprastai būdavo ketveri metai, tačiau šioje byloje nagrinėjamu atveju – tik vieni metai.
49.
Kadangi paskutinė Músicos sudaryta administracinė sutartis pasibaigė 2013 m. rugpjūčio 31 d., būtent šią dieną – nepaisant ekonominių sunkumų, nemokumo ir vėliau įvykusio likvidavimo, taip pat patalpų ir muzikos instrumentų fizinio grąžinimo, kuris įvyko jau 2013 m. kovo 31 d. – bet kuriuo atveju išnyko subjektas, kaip jis suprantamas pagal direktyvą.
d) Nuolatinis pobūdis
50.
Teisingumo Teismas jau yra išnagrinėjęs bylų, susijusių su panašiais organizaciniais ypatumais.
51.
Svarbiausias sprendimas, kuriame Teisingumo Teismas nurodė, kad įmonės, kurios veikla apsiriboja konkrečiu projektu, nepakanka, kad kiltų perdavimo pasekmių, kai toks projektas baigiamas, ir kad subjektas turi būti sukurtas ilgesniam laikui, yra Sprendimas Rygaard (
19
). Toje byloje nagrinėjamu atveju subjektą sudarė du pameistriai ir darbuotojas bei darbams atlikti (būtent valgyklos statybų projektui įgyvendinti) suteiktos medžiagos (
20
). Šis subjektas buvo įsteigtas tam, kad užbaigtų sutartimi numatytus statybos darbus, pradėtus kito rangovo, kuris paliko medžiagas statybų aikštelėje (
21
). Visi šio subjekto elementai priklausė tam kitam rangovui ir buvo perduoti darbams užbaigti.
52.
Teisingumo Teismas rėmėsi ankstesne jurisprudencija ir konstatavo, jog tam, kad perdavimui būtų taikoma direktyva, jis turi būti susijęs su stabiliu ūkio subjektu, kurio veikla neribojama vienos konkrečios darbų sutarties vykdymu (
22
).
53.
Vis dėlto būtent taip buvo Músicos ir In‑pulso atveju, kai subjektas, atsiradęs dėl, pirma, laikino mokyklos patalpų ir įrenginių naudojimo ir, antra, įvairių mokytojų teikiamų paslaugų, tik vykdė aptariamu metu galiojusią sutartį. Prieš perdavimą su Músicos buvo pasirašyta vienų metų trukmės sutartis (2012 m. rugsėjo mėn.–2013 m. rugpjūčio mėn.), o įvykdžius perdavimą su In‑pulso buvo sudaryta sutartis dar trumpesniam laikotarpiui (2013 m. rugsėjo mėn.–2014 m. birželio mėn.). Pagal šių įmonių steigimo dokumentus jos nenaudojo savo turto arba darbuotojų jokiems kitiems darbams atlikti.
54.
Manau, kad aplinkybė, jog su miesto savivaldybės taryba sudarytas pavienes sutartis galima vertinti atsižvelgiant į nemažą skaičių paskesnių sutarčių, nepateisina kitokio rezultato.
55.
Darbdavė ir jos darbuotojai negalėjo būti tikri dėl sutarčių tęstinumo. Pasibaigus vienai sutarčiai, atitinkamas materialusis ir nematerialusis turtas – tarp jų ir mokyklos valdymo koncesija – nebebuvo įmonės žinioje. Todėl būtinas pastovumas ir stabilumas šiam subjektui būdavo būdingas tik tam tikru metu galiojusios administracinės sutarties galiojimo laikotarpiu. Dėl visiškos priklausomybės nuo su miesto savivaldybės taryba sudaromų naujų sutarčių nebuvo galimybių vykdyti visa apimančios veiklos, susijusios su daugiau nei viena atskira užduotimi. Nors atrodo, kad 2012 m. konkurse nedalyvavo nė vienas konkurentas, Músicos negalėjo būti tikra, kad laimės konkursą. Tai rodo 2013 m. surengtas konkursas, kuriame dalyvavo septyni pareiškėjai – ši aplinkybė įrodo, kad konkursai buvo vertinami rimtai ir jie nebuvo laikomi vien formalumu.
56.
Taigi, kaskart, kai sutartis baigdavosi, subjektą sudarančių elementų ryšys tapdavo pernelyg silpnas, kad jis ir toliau būtų laikomas subjektu. Kai būdavo sudaroma nauja sutartis, turėdavo būti suformuotas naujas subjektas, nors jo komponentai galbūt būdavo tokie kaip ir anksčiau, kaip antai (tokiu atveju – iš naujo suteiktų) mokyklos patalpų ir muzikos instrumentų naudojimas, taip pat pačios įmonės darbuotojai.
57.
Galiausiai reikėtų pažymėti, kad jurisprudencijoje, kurioje aptariami subjektą sudarantys individualūs elementai, Teisingumo Teismas nurodo, jog jų grupavimas turi būti nuolatinio pobūdžio (
23
).
e) Direktyvos bendroji sistema ir tikslas
58.
Mano aiškinimas, pagal kurį subjektas gali būti ribojamas laiko elemento, taip pat atitinka direktyvos bendrąją struktūrą ir kontekstą, taip pat jos tikslą.
59.
Direktyvos bendrąja sistema grindžiamas argumentas susijęs su tuo, jog direktyvoje vadovaujamasi mintimi, kad reikia atsižvelgti į pakeitimus, kurie įvyko prieš perdavimą, ir kad neturi būti „atkuriama“ nei ketinamo perduoti subjekto, nei konkretaus jo darbuotojo padėtis: direktyvos 3 straipsnio 1 dalimi nepaliekama abejonių, kad turi būti perduodami tik darbo santykiai, „galiojantys perdavimo dieną“ (
24
). Taigi, jeigu apsauga netaikoma asmenims, kurie paliko subjektą prieš perdavimą, perdavimo objektas negali būti ir subjektas ir veikla, kurie laikomi pasibaigusiais prieš įvykdant perdavimą.
60.
Ši mintis dėl to, kad reikia atsižvelgti į subjekto padėtį, įskaitant darbo santykius, prieš perdavimą, patvirtinta direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, kurioje numatyta, kad pagal direktyvą reikia atsižvelgti į atleidimą iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių su darbo jėgos pasikeitimais, ir kad susidariusios situacijos negalima vertinti kitaip vien todėl, kad vėliau įvyksta perdavimas (
25
).
61.
Kalbant apie direktyvos loginį pagrindą, nereikėtų užmiršti, jog, nepaisant to, kad direktyvoje didelis dėmesys skiriamas darbuotojams ir jų apsaugai (
26
), ši apsauga nėra neribota, priešingai – direktyva turi aiškiai apibrėžtą tikslą. Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad direktyvos tikslas – kiek įmanoma garantuoti darbo sutarčių tęstinumą jas perėmus perėmėjui, siekiant išvengti, kad vien dėl perdavimo atitinkami darbuotojai neatsidurtų nepalankesnėje situacijoje (
27
). Vis dėlto, jeigu šioje byloje būtų patvirtinta, kad joje nagrinėjamu atveju įvyko perdavimas, kaip tai suprantama pagal direktyvą, darbuotojai atsidurtų palankesnėje situacijoje nei ta, kurioje buvo, kai dirbo pas savo darbdavę, kurios veikla pagal jos verslo koncepciją baigėsi 2013 m. rugpjūčio 31 d.
62.
Be to, direktyva nėra ignoruojami verslo poreikiai. Kaip nurodyta 5 konstatuojamojoje dalyje, ji priimta atsižvelgiant į vidaus rinkos sukūrimą ir tai reiškia, kad negalima visiškai nepaisyti verslo interesų. Galiausiai patys darbuotojai suinteresuoti, kad būtų išsaugotas gyvybingas verslas, nes, kai nėra darbuotojus įdarbinti galinčių darbdavių, nėra ir darbo (
28
). Perdavėjo teisė pagal direktyvos 4 straipsnį 1 dalį atleisti darbuotojus iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių yra tokio direktyvoje taikomo požiūrio pavyzdys. Kaip generalinis advokatas C. O. Lenz nurodė byloje Dethier Équipement pateiktoje išvadoje, tokios galimybės suteikimas darbdaviui daro netiesioginį teigiamą poveikį darbuotojų apsaugai, nes taip apsaugomos likusios darbo vietos (
29
).
63.
Jeigu paslaugų teikėjo pasikeitimas būtų laikomas perdavimu, kaip tai suprantama pagal direktyvą, tai labai apribotų susijusių verslo subjektų sutarties laisvę. Naujasis paslaugų teikėjas privalėtų perimti ankstesniojo darbuotojus, be to, kadangi ne kiekviena įmonė gali pakelti tokią naštą, viešojo paslaugų pirkimo sutartis siekiantys sudaryti asmenys galėtų rinktis iš mažesnio konkurentų skaičiaus (
30
).
64.
Neatrodo, kad tokiu atveju, kaip aptariamas nagrinėjamoje byloje, kai viešasis subjektas, kaip antai Ayuntamiento, apeina šį apribojimą sudarydamas terminuotas sutartis vieniems, trejiems arba ketveriems metams, taip pat randa paslaugų teikėjų, kurie yra pasirengę atitinkamai steigti įmones – jos steigiamos tik tada, kai įvyksta pirmasis konkursas, ir jų steigimo dokumentuose nurodoma visiška priklausomybė nuo sudaromų sutarčių – būtų pagrįsta atsižvelgiant į direktyva užtikrinamą susijusių interesų pusiausvyrą taikyti tokio pobūdžio apribojimą, kaip nurodyta pirma. Tokiais atvejais pirmojo paslaugų teikėjo darbuotojai negali pagrįstai tikėtis darbo santykių tęstinumo, nes jų darbdavys nuo pat pradžių yra pasirinkęs mažo įstatinio kapitalo bendrovės, priklausomos nuo vieno partnerio, su kuriuo sudaromos atskiros sutartys tik ribotam laikotarpiui ir kuris periodiškai rengia konkursus, valios (
31
), koncepciją. Šiuo atveju tokio partnerio sutarties laisvės ribojimas, kai jis, kaip Ayuntamiento, pasinaudoja teise pasirinkti kitą paslaugų teikėją ir pirmasis paslaugų teikėjas yra prisiėmęs tokią riziką savo steigimo dokumentų nuostatomis, atrodytų perteklinis.
65.
Šiaip ar taip, direktyva reglamentuojama esama įmonių arba subjektų padėtis; pagal ją darbuotojų padėtis buvusioje darbovietėje turi būti išsaugota, bet ne pagerinta. Direktyva reglamentuojamas perdavimas, tačiau joje nenumatyta atgaivinimo (
32
).
f) Išvada
66.
Atidžiau pažvelgus į šioje byloje nagrinėjamą situaciją galima padaryti išvadą, kad (nepriklausomai nuo kitų susiklosčiusių aplinkybių, kaip antai Músicos nemokumas), bet kuriuo atveju 2013 m. rugpjūčio 31 d. pasibaigus mokyklos valdymo sutarčiai subjektas baigėsi ir kad ši pabaiga buvo struktūrinė, atitinkanti Músicos kaip bendrovės tikslą ir organizaciją, pagal kuriuos šios įmonės veiklos vykdymas buvo susietas su konkurso dėl sutarties, kuri galiotų tam tikrą laikotarpį, laimėjimu, todėl jis buvo terminuotas. Taigi, 2013 m. rugsėjo 1 d., kai galėjo įvykti perdavimas, subjekto, kaip tai suprantama pagal direktyvą, jau nebebuvo.
67.
Šioje byloje nagrinėjamą atvejį, kai ab initio buvo numatyta veiklą vykdyti tik nustatytais laikotarpiais, reikia atskirti nuo atvejų, kai viešojo paslaugų pirkimo sutarties šalies pakeitimas susijęs su paslaugų teikėju, siekiančiu dalyvauti daugybėje sutarčių ir projektų, kuriuose paslaugų teikėjas, vykdydamas įprastą verslo veiklą, nuolat gauna pasiūlymų sudaryti naujas sutartis ir ieško naujų klientų (
33
).
68.
Jeigu Teisingumo Teismas laikytųsi kitokio požiūrio dėl subjekto nebuvimo nagrinėjamu laikotarpiu, norėčiau išnagrinėti šalių aptartus aspektus. Jie susiję su klausimu, ar, jeigu darytume prielaidą, kad perdavimo metu subjektas buvo, toks subjektas išlaikė tapatybę ir po perdavimo. Todėl tęsiu šio klausimo analizę.
3. Ūkio subjektas, kuris „išlaiko tapatybę“
69.
Kyla klausimas, ar tais atvejais, kai subjektas yra perdavimo momentu, tačiau jis neperduodamas visas, t. y. neperimami absoliučiai visi pirmojo subjekto komponentai, arba kai vykdant perdavimą atsiranda tam tikrų pakeitimų, pavyzdžiui, sustabdoma veikla, subjekto, vien su jo likusiais komponentais, perdavimo pakanka tam, kad perdavimas patektų į direktyvos taikymo sritį.
70.
Kaip Teisingumo Teismas nurodė sprendimuose Spijkers ir Redmond Stichting, lemiamas kriterijus yra tai, ar nagrinėjamas subjektas išlaiko savo tapatybę, o tai matyti, be kita ko, iš to, kad jo veikla iš tikrųjų yra tęsiama arba atnaujinama (
34
).
71.
Tai, ar subjektas išlaiko tapatybę, nustatoma lyginant tą subjektą prieš perdavimą ir po jo (
35
). Tapatybė nustatoma atsižvelgiant į daugybę veiksnių, kurių reikšmė vertinimui priklauso nuo jų svarbos tam tikrai veiklai ir nuo veiklos tikslo.
a) Kriterijai
72.
Siekiant nustatyti, ar šios sąlygos iš tiesų tenkinamos, reikia atsižvelgti į visas faktines aplinkybes, kurios apibūdina nagrinėjamą sandorį, prie kurių priskirtina, be kita ko: 1) įmonės arba verslo rūšis; 2) verslo subjekto materialiojo turto, kaip antai pastatų ir kilnojamojo turto, perdavimas ar neperdavimas; 3) jo nematerialiojo turto vertė perdavimo momentu; 4) tai, ar naujasis darbdavys perėmė daugumą darbuotojų; 5) ar buvo perduoti klientai; 6) prieš ir po perdavimo atliekamos veiklos panašumo laipsnis; taip pat 7) šios veiklos galimo sustabdymo trukmė (
36
). Vis dėlto svarbu pažymėti, kad visos šios aplinkybės tėra pavieniai veiksniai bendrame vertinime, kurį reikia atlikti, todėl jie negali būti nagrinėjami kiekvienas atskirai (
37
). Galiausiai tam reikia įvertinti faktines aplinkybes, o tai turi padaryti nacionalinis teismas (
38
).
73.
Nurodyti kriterijus, į kuriuos atsižvelgiant turi būti atliktas toks vertinimas, turi Teisingumo Teismas (
39
).
74.
Panašu, kad nagrinėjamu atveju, kai In‑pulso perėmė mokyklos valdymą, tikrai buvo susiklosčiusios kai kurios iš Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nurodytų aplinkybių, būtent susijusios su įmonės rūšimi, materialiuoju turtu, klientais ir vykdoma veikla. Vis dėlto manau, kad kitų elementų trūksta.
b) Materialusis turtas
75.
Dėl materialiojo turto reikėtų paminėti, kad Músicos neturėjo jokio svarbaus materialiojo turto ir naudojosi Ayuntamiento pastatu ir įrenginiais. Vis dėlto turtas, į kurį reikia atsižvelgti pagal direktyvą, gali ir nepriklausyti darbdaviui. Nebūtina, kad įmonė turėtų nuosavybės teisę (
40
).
76.
Pagal suformuotą jurisprudenciją, kai Teisingumo Teismas siekia apibrėžti ūkio subjektą, jo vertinimas gali peržengti įmonės arba verslo teisinio subjektiškumo ir nuosavybės ribas. Užuot taikęs formalų požiūrį, susijusį su juridiniu asmeniu ir jo nuosavybės teise turimu turtu, Teisingumo Teismas taiko ekonominį požiūrį. Jis į vertinimą įtraukia visą turtą, kurį darbdavys naudoja darbuotojų vykdomai veiklai, ir net neaptaria, ar toks turtas priklauso darbdaviui nuosavybės teise, ar darbdavys jį nuomojasi, ar atitinkama sutarties šalis jį tiesiog yra suteikusi darbdaviui naudotis (
41
). Taip pat nesvarbu, ar darbdavys gali naudoti jo žinioje paliktą turtą savarankiškai komercinei veiklai, ar jis tokį turtą gali naudoti tik sutarties šalies, kuriai jis priklauso nuosavybės teise, naudai (
42
).
77.
Taigi, nors šioje byloje nagrinėjamu atveju mokyklos patalpos, muzikos instrumentai, klasės ir baldai nepriklausė Músicos nuosavybės teise ir nebuvo tiesiogiai jos perduoti In‑pulso, vis dėlto jie turi būti laikomi perdavėjos materialiuoju turtu, kuris buvo perduotas perėmėjai.
c) Nematerialusis turtas
78.
Pagrindinis nematerialusis turtas aptariamame sandoryje yra sutartis su Ayuntamiento, kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmajame klausime dar vadina „koncesija“. Iš tiesų ji gali būti laikoma koncesija valdyti mokyklą. Vis dėlto In‑pulso šios sutarties neperėmė, o dalyvavo kitame konkurse ir laimėjo teisę sudaryti atskirą sutartį. Músicos neperdavė koncesijos ir nebūtų galėjusi to padaryti, nes jai suteikta koncesija baigėsi 2013 m. rugpjūčio 31 d., prieš tai, kai 2013 m. rugsėjo 1 d.In‑pulso atnaujino veiklą. Be to, miesto savivaldybės taryba neperdavė Músicos koncesijos In‑pulso, o suteikė naują koncesiją kitam laikotarpiui (2013–2014 mokslo metams vietoj 2012–2013 mokslo metų) ir kitokiam terminui (10 mėn. vietoj 12 mėn.), kurio Músicos suteikta koncesija neapėmė. Todėl, kadangi In-pulso suteikta koncesija nebuvo koncesija, kuria naudojosi Músicos, šios dvi koncesijos galėjo būti lygiavertės, tačiau jos nebuvo tapačios.
d) Darbuotojai
79.
Dėl darbuotojų Teisingumo Teismas klausia ne to, ar naujoji darbdavė perėmė „kuriuos nors“ perdavėjos darbuotojus, o to, ar ji perėmė „daugelį“ šių darbuotojų (
43
). Jeigu nebuvo perimta nė vieno, kaip antai Sprendime Süzen aptartu atveju (
44
), Teisingumo Teismas konstatuoja, kad perdavimo nėra. Daugelyje sprendimų, kuriuose Teisingumo Teismas nurodė, kad perdavimas įvyko, buvo perimta daugelis darbuotojų, kartais visi, išskyrus vieną arba du (
45
).
80.
Aptariamu atveju Músicos turėjo 26 darbuotojus ir In‑pulso neperėmė nė vieno iš jų.
81.
Nors pagal šioje išvadoje minėtą (
46
) jurisprudenciją, kurioje nurodyti septyni tapatybės nustatymo kriterijai, akivaizdu, kad darbuotojai yra vienas iš subjektą apibūdinančių požymių, jų reikšmė subjekto tapatybei išlaikyti kiekvienu konkrečiu atveju skiriasi.
82.
Taip yra todėl, kad darbo jėga, kaip subjekto požymis arba savybė, gali daryti skirtingą poveikį konkrečiai subjekto veiklai. Toks poveikis ne tik stipresnis, kai darbuotojai turi aukštesnę kvalifikaciją ir išsilavinimą arba daugiau specialių žinių ir patirties; jis taip pat priklauso nuo, pirma, materialiojo ir nematerialiojo turto, ir, antra, darbo jėgos, santykinės svarbos ir vertės. Kai, pavyzdžiui, eksploatuojami viešojo transporto autobusai (
47
) arba gerai įrengta ligoninės virtuvė (
48
), personalas nėra konkrečią darbo vietą apibūdinantis veiksnys ir atskiri asmenys yra lengviau pakeičiami. Kuo labiau individualizuotas santykis su klientu, tuo mažiau įmanoma perduoti veiklą kitam darbdaviui neperimant darbuotojų arba didelės jų dalies. Kriterijus, į kurį reikia atsižvelgti, yra tai, ar, pakeitus vienus darbuotojus kitais, pasikeistų paslaugos pobūdis. Tam reikia atlikti objektyvų vertinimą, šioje byloje aptariamu atveju – mokinių ir jų tėvų požiūriu.
83.
Trims administracijos darbuotojams, kuriuos atleido Músicos, asmeninis paslaugų teikėjo ir kliento santykis galėjo būti ne toks svarbus. O 23 muzikos mokytojai turėjo vykdyti veiklą, kuri tam tikra prasme grindžiama asmeniniu mokytojo ir mokinio santykiu. Vis dėlto aptariamas subjektas yra mokykla, o ne universitetas, kuriame konkretūs muzikos stiliai ir muzikavimo technika pažengusiems muzikantams būtų svarbesni. Be to, aptariamu atveju mokykloje mokoma muzikos, taigi, vienintelio dalyko, paprastai tik kartą per savaitę, o bendrojo lavinimo mokykloje vaikas praleidžia kur kas daugiau laiko ir įgyja bendrąjį išsilavinimą.
84.
Taigi, nors kiekvieno konkretaus mokytojo asmenybės poveikio pervertinti nereikėtų, akivaizdu, kad Músicos teikiama paslauga susijusi su daugiau individualių požymių nei paslaugos, kurias Teisingumo Teismas turėjo nagrinėti bylose, susijusiose su virėjais ir virtuvės pagalbininkais ligoninės valgykloje, autobusų vairuotojais arba su valytojais bei apsaugos darbuotojais (
49
). Vis dėlto net ir tose bylose aptartais atvejais vertinant, ar subjektas išlaikė tapatybę, buvo atsižvelgta į darbuotojų veiksnį.
e) Laikinas veiklos sustabdymas
85.
In‑pulso mano: kadangi Músicos nutraukė mokymo veiklą 2013 m. kovo 31 d., o In‑pulso pradėjo savo mokymo veiklą tik 2013 m. rugsėjo 1 d., dėl tokio pobūdžio penkių mėnesių trukmės paslaugų teikimo pertraukos negalima teigti, jog įvyko subjekto perdavimas (
50
).
86.
Kiekvieno veiksnio reikšmingumas priklauso nuo jo svarbos konkrečiai veiklai. Todėl skirtingos trukmės pertraukos gali daryti labai skirtingą poveikį. Ypač kalbant apie sezoninę veiklą, ramybės laikotarpis tarp aktyvių laikotarpių nebūtų pagrindas neigti, kad perdavimas įvyko (
51
). Vis dėlto šioje byloje aptariamu atveju laikotarpis, kuriuo nebuvo vykdoma veikla, buvo ilgesnis nei vasaros atostogos, kurios prasidėjo tik apie birželio mėn. Trečiąjį trimestrą, kuris prasidėjo 2013 m. balandžio mėn., mokykla neveikė. Vis dėlto manau, kad šis nukrypimas nebūtinai buvo paslaugos teikimo nutraukimas, dėl kurio negalima nustatyti veiklos tęstinumo (
52
).
87.
Tokiais atvejais reikėtų kaip į kriterijų atsižvelgti į klientų požiūrį, t. y. ar jie tebesitikėtų, kad veikla bus atnaujinta. Jeigu nuo įprastos veiklos nukrypta tiek, kad nebeliko klientų pasitikėjimo, jog paslauga vis dėlto bus teikiama, tokią pertrauką reikėtų vertinti kaip pernelyg ilgą. Šiuo požiūriu svarbu, kad mokykla mokiniams prisistatė kaip Savivaldybės muzikos mokykla, o ne „Músicos“ arba muzikos mokykla „In‑pulso“. Todėl Músicos Music School atsisakymas tęsti mokymą tarsi nekristų į akis. Galiausiai nustatyti, ar laikinas veiklos nevykdymas prieš vasaros atostogas būtų laikomas pernelyg svarbiu veiklos nutraukimu, turės nacionalinis teismas, kuriam priklauso nustatyti faktines aplinkybes. Jeigu Ayuntamiento gyvenantys mokiniai ir jų tėvai, kaip suinteresuoti klientai, tokį veiklos nutraukimą suvoktų tiesiog kaip reorganizavimo etapą, būtų galima pripažinti, kad perdavimas įvyko. Iš tiesų tuo metu miesto savivaldybės taryba nuolat diskutavo su Músicos, o vėliau surengė konkursą naujam paslaugų teikėjui rasti, todėl miesto savivaldybės tarybos buvimas aptariamų įvykių fone galėjo padėti sukurti įspūdį apie mokyklos veiklos tęstinumą.
88.
Kadangi aptariamų įvykiu fone buvo šis tęstinumo elementas, klientų požiūriu pasitraukus paslaugų teikėjai mokykla neišnyko. Kriterijus, kurį reikėtų taikyti norint įvertinti šias aplinkybes, galėtų būti susijęs su tuo, ar subjektas būtų išgyvenęs šį etapą ir nepraradęs didžiosios dalies klientų, atsižvelgiant į tai, kad patys klientai yra vienas iš septynių Teisingumo Teismo nurodytų tapatybės rodiklių (
53
).
f) Faktinių aplinkybių visumos įvertinimas
89.
Manau, kad aptariamu atveju įvertinus faktines aplinkybes galima daryti visiškai akivaizdžią išvadą: jeigu darytume prielaidą, kad, arguendo, subjektas buvo iki sandorio, šis subjektas neišlaikė tapatybės, kai In‑pulso perėmė veiklą.
90.
Materialusis turtas buvo perduotas, tačiau nebuvo perimta nė vieno darbuotojo, nors kalbant apie muzikos mokyklą darbuotojų negalima visiškai nepaisyti. Be to, nebuvo perduota koncesija, kaip pagrindinis nematerialusis turtas, be kurio subjekto veikla – mokyklos valdymas – nebūtų įmanoma: In‑pulso suteikta koncesija, bet ji šią koncesiją gavo kitu būdu nei tiesiogiai iš perdavėjos arba netiesiogiai per miesto savivaldybės tarybą kaip tarpininkę. Vis dėlto neatrodo, kad aplinkybė, jog mokykla penkis mėnesius neveikė, reiškia, kad dėl šios pertraukos galėtų nebūti pripažintas perdavimas.
91.
Kadangi reikia išspręsti klausimą, ar išlaikyta tapatybė, kai veiklą perima kitas asmuo, galima neatsižvelgti tik į nesvarbius elementus: jeigu subjektas perimamas tik iš dalies arba perimama tik tam tikra jo procentinė dalis, perdavimo būti negali – turi būti perduotas iš esmės visas subjektas. Aptariamu atveju nebuvo perduoti nei darbuotojai, nei koncesija, o buvo perimtas tik materialusis turtas, kai jis buvo atskirtas nuo likusio turto. Taigi, negalima teigti, kad subjektas prieš naujos sutarties sudarymą ir po jo yra tapatus.
92.
Darau išvadą, kad šioje byloje aptariamu atveju perdavimas neįvyko.
C.
Antrasis klausimas
93.
Antruoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar perdavimas buvo apelianto atleidimo iš darbo priežastis. Šis klausimas užduotas tik atsižvelgiant į atsakymą į ankstesnį klausimą, todėl man į jį atsakyti nereikia. Vis dėlto pateiksiu trumpą atsakymą, jeigu Teisingumo Teismas nesutiktų su mano nuomone dėl pirmojo klausimo ir į jį atsakytų teigiamai.
94.
Dėl antrojo klausimo Ispanijos vyriausybė teigia, kad net jeigu darytume prielaidą, kad perdavimas įvyko, šis perdavimas nebuvo atleidimo iš darbo priežastis, nes tam buvo ekonominių priežasčių. Komisija su tuo sutinka, tačiau teigia, kad reikėtų atsižvelgti ir į tai, kad nurodytos priežastys gali būti fiktyvios ir gali būti tiesiog siekiama neleisti darbuotojams teisėtai pasinaudoti savo teisėmis.
95.
Įvertinus šios bylos aplinkybes stebina tai, kad miesto savivaldybės taryba nesitikėjo ir visai nebuvo pasirengusi Músicos veiklos nutraukimui, taip pat negalėjo likusiems mėnesiams pasiūlyti kitų muzikos pamokų, nors mokslo metai dar nebuvo pasibaigę ir iki vasaros atostogų pamokos turėjo vykti dar trečią trimestrą. Kai Músicos perdavė patalpas ir priemones, miesto savivaldybės taryba, užuot pasiūliusi tokias pamokas, mėgino ją įtikinti tęsti mokyklos valdymą. Tik po to, kai Músicos staiga nutraukė pamokas, miesto savivaldybės taryba ėmė ieškoti kito sprendimo. Músicos darbuotojų atleidimo iš darbo metu konkurentė, kuri tęsė mokyklos veiklą, dar net nebuvo įsteigta – ji įregistruota tik 2013 m. liepos mėn.
96.
Taigi, net jeigu darytume prielaidą, kad perdavimas vyko atleidus darbuotojus, tarp perdavimo ir atleidimo iš darbo nebuvo priežastinio ryšio, o dėl mokyklos valdymo pokyčių, kurie įvyko 2013 m. rugsėjo mėn., negali kilti abejonių dėl 2013 m. balandžio mėn. įvykdyto atleidimo iš darbo teisėtumo. Nėra akivaizdaus ryšio tarp miesto savivaldybės tarybos atsisakymo sumokėti Músicos prašytas sumas ir vėliau surengto konkurso, kurį laimėjo In‑pulso. Iš tiesų nė viena šalis, įskaitant apeliantą, neabejoja, kad Músicos, kuri vėliau buvo likviduota dėl nemokumo, ekonominė padėtis buvo darbuotojų kolektyvinio atleidimo iš darbo priežastis.
97.
Kaip Teisingumo Teismas nurodė Sprendime Dethier Équipement (
54
), vėlesnis perdavimas neturi įtakos atleidimui iš darbo, kuris įvyko dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių.
D.
Trečiasis klausimas
98.
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Ispanijos teisės nuostata prieštarauja Chartijos 47 straipsniui, jeigu pagal tokią nuostatą, kai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sprendžia individualaus atleidimo iš darbo klausimą, jis turi kaip res judicata vadovautis ankstesniu sprendimu, kuriuo patvirtintas darbdavio sprendimas dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo.
99.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šį trečiąjį klausimą užduoda tik jeigu būtų teigiamai atsakyta į du pirmuosius klausimus. Kadangi manau, kad aptariamu atveju perdavimo nebuvo (pirmasis klausimas), o net jeigu jis būtų, dėl tokio perdavimo darbuotojai neturėtų būti atleisti iš darbo (antrasis klausimas), į šį klausimą atsakysiu tik trumpai, nes, jeigu Teisingumo Teismas sutiktų su mano nuomone bent dėl vieno iš ankstesnių klausimų, šis klausimas nagrinėjamai bylai nebūtų svarbus.
100.
Dėl trečiojo klausimo In pulso remiasi res judicata principu ir teigia, jog pakanka to, kad per pirmąjį teismo procesą buvo išnagrinėtas visas pluoštas skundų, o Ispanijos vyriausybė nurodo, kad į šį klausimą atsakyti nereikia ir kad bet kuriuo atveju atitinkama Ispanijos procesinė teisė neprieštarauja Chartijos 47 straipsniui. Komisija pažymi, jog Ispanijos teisė atitinka Chartijos 47 straipsnį.
101.
Kaip teisingai nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Chartijos 47 straipsnis, kuriame numatyta teisė į veiksmingą teisinę gynybą, tiesiogiai taikomas, kai siekiama įgyvendinti iš direktyvos kylančias teises (
55
). Apeliantas remiasi direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje numatyta teise tęsti darbo santykius su perėmėja In‑pulso įmonės perdavimo byloje.
102.
Vis dėlto raštu ir žodžiu pateiktuose atsakymuose į Teisingumo Teismo užduotus klausimus bylos šalys patvirtina, kad pagal Ispanijos teisę dėl pagal kolektyvinių teisinių atstovų pareikštą ieškinį pagal LJS 124 straipsnio 13 dalies b punktą, siejamą su LJS 160 straipsniu, priimto sprendimo kolektyvinio atleidimo iš darbo byloje res judicata galia neužkerta kelio individualiai pasinaudoti direktyvoje numatytomis teisių gynimo priemonėmis. Pagal Ispanijos teisę privaloma galia susijusi tik su bylos dalyku. LJS 160 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad tokiomis aplinkybėmis res judicata galia taikoma nagrinėjant individualius ieškinius, kurie „susiję su tuo pačiu dalyku arba turi su juo tiesioginį ryšį“. O šioje byloje nagrinėjamame individualiame ieškinyje keliamas klausimas, susijęs su Músicos įvykdytu subjekto perdavimu In‑pulso, nebuvo bylos dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo dalykas.
103.
2013 m. birželio 19 d. sprendime dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo numatyta, kad atleidimas iš darbo pateisinamas dėl ekonominių priežasčių ir kad mokykla nebuvo perduota Ayuntamiento. 2014 m. lapkričio 17 d. apeliaciniame procese Tribunal Supremo priimto sprendimo, kuriuo patvirtintas 2013 m. birželio 19 d.Tribunal Superior sprendimas, įžanginėje dalyje (
56
) aiškia apibrėžtas kolektyvinės bylos dalykas ir nurodyta, kad šalia Músicos nurodytų ekonominių priežasčių keliamas klausimas, ar dėl to, kad Músicos nutraukė mokymo veiklą, mokykla buvo perduota Ayuntamiento. O šioje byloje nagrinėjimas klausimas susijęs su perdavimu ne Ayuntamiento, o In‑pulso. Pagrindinė byla susijusi su faktinėmis aplinkybėmis, kurios susiklostė vėliau ir yra susijusios su kitu galimu perėmėju. Tuo metu, kai 2013 m. birželio 19 d. buvo priimtas sprendimas dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo, kitos pagrindinėje byloje aptariamos šalies In‑pulso, kuri yra aptariama perėmėja, dar net nebuvo. Faktų, kurie susiklostė vėliau, nebuvo galima nagrinėti kolektyvinėje procedūroje, kuri, atsižvelgiant į nacionalinio teismo prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktus paaiškinimus buvo apribota faktu, susiklosčiusių vykdant kolektyvinės procedūros žodinę dalį. Tai įvyko 2013 m. gegužės 22 d., todėl mokyklos In-pulso veiklos atnaujinimas 2013 m. rugsėjį nebuvo kolektyvinės procedūros dalykas.
104.
Taigi, pagal Ispanijos teisę dėl res judicata galios nebūtų užkirstas kelias vėliau pagal individualų ieškinį iškeltoje byloje nustatyti, kad perdavimas buvo, nes perdavimo In‑pulso klausimas nebuvo išnagrinėtas anksčiau priimtame sprendime dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo. Tai patvirtino ne tik Ispanijos vyriausybė ir Komisija, bet, kaip teisingai pažymėjo Komisija, ir pagrindinę bylą pirmojoje instancijoje išnagrinėjęs teismas (Juzgado de lo Social no. 4 de Valladolid (Valjadolido socialinių reikalų teismas Nr. 4)), kuris išvadų dėl perdavimo In‑pulso negrindė su res judicata susijusiomis aplinkybėmis, bet šį klausimą išsprendė iš esmės ir konstatavo manantis, kad penkių mėnesių neveikimo laikotarpis yra per ilgas, kad būtų galima nustatyti perdavimą.
105.
Galiausiai pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo neklausia, ar aplinkybė, kad, kai priėmė sprendimą dėl individualaus atleidimo iš darbo, jis turėjo vadovautis anksčiau 2013 m. birželio 19 d.Tribunal Superior sprendime dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo padaryta išvada dėl ekonominių priežasčių, reiškia, kad pažeistas Chartijos 47 straipsnis, o apsiriboja perdavimo klausimu (
57
).
IV. Išvada
106.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Sala de lo Social del Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León (Kastilijos ir Leono aukštesniojo teisingumo teismo Socialinių bylų skyrius, Ispanija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.
Turėtų būti laikoma, kad tuo atveju, kai koncesininkas, su kuriuo sudaryta koncesijos sutartis dėl miesto muzikos mokyklos, iš tos savivaldybės gaunantis visas materialines priemones (patalpas, instrumentus, klases, baldus), turintis savo darbuotojus ir teikiantis paslaugas mokslo metais, nutraukia veiklą 2013 m. balandžio 1 d., t. y. likus dviem mėnesiams iki mokslo metų pabaigos, grąžina visas materialines priemones savivaldybei, kuri neatnaujina veiklos, kad būtų užbaigti 2012–2013 mokslo metai, bet surengia naują konkursą ir išsirenka naują koncesininką, kuris atnaujina veiklą 2013 m. rugsėjo mėn., prasidedant naujiems 2013–2014 mokslo metams, ir tam naujam koncesininkui perduoda reikalingas materialines priemones, kuriomis anksčiau naudojosi ankstesnis koncesininkas (patalpas, instrumentus, klases, baldus), perdavimo, kaip tai suprantama pagal 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvą 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo, neįvyksta.
2.
Pirma aprašytomis sąlygomis, kai dėl koncesijos suteikėjo (savivaldybės) įsipareigojimų nevykdymo pirmasis koncesininkas priverstas nutraukti savo veiklą ir atleisti visus savo darbuotojus, nors netrukus šis koncesijos suteikėjas materialines priemones perduoda antrajam koncesininkui, kuris toliau vykdo tą pačią veiklą, pagal Direktyvos 2001/23 4 straipsnio 1 dalį turi būti laikoma, kad pirmasis koncesininkas darbuotojus atleido dėl „ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių su darbo jėgos pasikeitimais“, o ne dėl įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimo“ – pagal šį straipsnį draudžiamos priežasties.
3.
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kurie teismui draudžia nagrinėti iš esmės darbuotojo, ginčijančio savo atleidimą iš darbo individualiame procese, inicijuotame dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo, reikalavimus siekiant apginti teises, kylančias pagal Direktyvą 2001/23 ir 1998 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvą 98/59/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kolektyviniu atleidimu iš darbo, suderinimo, jeigu jau priimtas tas įsiteisėjęs sprendimas dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo vykstant procesui, kuriame darbuotojas negalėjo būti šalis, nors ji buvo arba galėjo būti įmonėje veikiančios profesinės sąjungos ir visi kolektyviniai teisiniai atstovai, jeigu pagal nacionalinę teisę toks sprendimas privalomas tik tiek, kiek susijęs su bylos dalyku, todėl jis netaikomas pagal individualų ieškinį iškeltoje byloje nagrinėjamam klausimui.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Žr. Sala de lo Social del Tribunal Supremo (Aukščiausiojo Teismo socialinių bylų skyrius, toliau – Tribunal Supremo) išvadas, išdėstytas jo 2014 m. lapkričio 17 d. Sprendime, CASACION 79/2014, sub „cuarto“, kurio kopiją Teisingumo Teismui pateikė In-pulso Musical Sociedad Cooperativa (In pulso). Šis sprendimas paminėtas šios išvados 17 punkte in fine ir 102 punkte.
(
3
)	Žr. Tribunal Supremo išvadas, išdėstytas jo 2014 m. lapkričio 17 d. sprendime sub „cuarto“.
(
4
)	2012 m. rugsėjo mėn. Músicos buvo vienintelė konkurso dalyvė. Žr. Juzgado de Instrucción No 6 de Valladolid (Parengtinio tyrimo teismas Nr. 6, Valjadolidas, toliau – Juzgado de Instrucción) išvadas, padarytas 2016 m balandžio 7 d. nutartyje, kuria atmestas prašymas nagrinėti baudžiamąją bylą Nr. 2186/2014 pagreitinta tvarka ir kuri priimta su pagrindine byla susijusioje byloje – ją Teisingumo Teismui pateikė In‑pulso.
(
5
)	Músicos buvo numačiusi priimti 600 mokinių, o galiausiai buvo priimta tik 261 ir vėliau šis skaičius sumažėjo iki 240. Kaip 2016 m. balandžio 7 d. nutartyje nurodė Juzgado de Instrucción, apie 250 mokinių perėjo į naują muzikos mokyklą „MUSICALIA“, kurią 2012 m. rugsėjį įkūrė buvęs Músicos mokytojas, visiems Músicos mokytojams pasiūlęs įsidarbinti mokykloje „MUSICALIA“ ir 15 iš jų šį pasiūlymą priėmė, tačiau ne visi tai padarė išimtinėmis sąlygomis.
(
6
)	Šią sumą sudarė 58403,73 EUR už 2013 m. pirmąjį trimestrą; 2013 m. balandžio 1 d. ji padidėjo 48952,74 EUR už antrąjį trimestrą; žr. Tribunal Supremo išvadas, išdėstytas 2014 m. lapkričio 17 d. Sprendime sub „cuarto“.
(
7
)	Žr. Tribunal Supremo išvadas, išdėstytas jo 2014 m. lapkričio 17 d. sprendime.
(
8
)	Žr. 2013 m. liepos 19 d.In‑pulso steigimo aktą, pridėtą prie nacionalinio teismo nagrinėjamos bylos medžiagos.
(
9
)	In‑pulso neįdarbino nė vieno buvusio Músicos darbuotojo – žr. In‑pulso pateiktų pastabų p. 10.
(
10
)	Žr. 2002 m. sausio 24 d. Sprendimo Temco, C‑51/00, EU:C:2002:48, 21 punktą; taip pat žr. generalinio advokato L. A. Geelhoed išvados, pateiktos byloje Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:361, 46 punktą.
(
11
)	Žr. 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 11 punktą; ir 2001 m. sausio 25 d. Sprendimo Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, 28 punktą.
(
12
)	Žr. 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Hidalgo, C‑173/96 ir C‑247/96, EU:C:1998:595, 24 punktą; 2001 m. sausio 25 d. Sprendimo Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, 19 punktą ir 2017 m. liepos 20 d. Sprendimo Piscaretta Ricardo, C‑416/16, EU:C:2017:574, 31 punktą.
(
13
)	Žr. 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 16 punktą.
(
14
)	Žr. 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 13 punktą.
(
15
)	Apie išskirtinę veiklos svarbą norint atsakyti į klausimą, ar įvykdytas perdavimas pagal direktyvą, kalbama, be kita ko, 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 11 ir 12 punktuose ir 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 10 punkte.
(
16
)	Žr. šios išvados 12 punktą.
(
17
)	Žr. administracinę paslaugų sutartį, pagal kurią Músicos suteikiamos garantuojamos pajamos neatsižvelgiant į įregistruotų moksleivių skaičių.
(
18
)	Músico neieškojo kitos veiklos, nesudarinėjo sutarčių su kitomis šalimis, nerado patalpų, kuriose galėtų vesti muzikos pamokas naudodamasi turimais ištekliais (kitaip nei individualūs muzikos mokytojai, mokantys namuose).
(
19
)	Žr. T. Grau ir F. Hartmann, U. Preis ir A. Sagan (leid.) Europäisches Arbeitsrecht, Köln 2015, § 11, 20 punktas, kuriame daroma nuoroda į Sprendimą Rygaard; taip pat E. Kocher, Europäisches Arbeitsrecht, Baden-Baden 2016, § 5, 154 punktas: „auf Dauer angelegt“.
(
20
)	Žr. 1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, 14 punktą.
(
21
)	Žr. 1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, 13 punktą.
(
22
)	Žr. 1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, 20 punktą.
(
23
)	Žr., pavyzdžiui, 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 21 punktą („šiuose daug darbo jėgos reikalaujančiuose sektoriuose, kuriuose darbuotojų, bendrai vykdančių nuolatinę veiklą, grupė gali pati savaime sudaryti ūkio subjektą“); 2002 m. sausio 24 d. Sprendimo Temco, C‑51/00, EU:C:2002:48, 26 punktą ir 2010 m. spalio 21 d. Sprendimo Albron Catering, C‑242/09, EU:C:2010:625, 32 punktą; taip pat generalinio advokato L. A. Geelhoed išvados, pateiktos byloje Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:361, 24 ir 70 punktus.
(
24
)	Žr. 1988 m. birželio 15 d. Sprendimo Bork International, 101/87, EU:C:1988:308, 17 punktą; 2017 m. liepos 20 d. Sprendimo Piscarreta Ricardo, C‑416/16, EU:C:2017:574, 49 punktą ir 2010 m. rugsėjo 15 d. nutarties byloje Briot, C‑386/09, EU:C:2010:526, 27 punktą.
(
25
)	Žr. direktyvos 4 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą ir su ja susijusią jurisprudenciją, pavyzdžiui, 1998 m. kovo 12 d. Sprendimo Dethier Equipement, C‑319/94, EU:C:1998:99, 33–36 punktus.
(
26
)	Žr. 3 konstatuojamąją dalį. Taip pat žr. 1987 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Ny Mølle Kro, 287/86, EU:C:1987:573, 25 punktą ir 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo Celtec, C‑478/03, EU:C:2005:321, 26 punktą.
(
27
)	Žr. 1987 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Ny Mølle Kro, 287/86, EU:C:1987:573, 25 punktą ir 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo Celtec, C‑478/03, EU:C:2005:321, 26 punktą.
(
28
)	Žr. generalinio advokato C. O. Lenz išvados, priimtos byloje Dethier Équipement, C‑319/94, EU:C:1996:291, 58 punktą, kuriame tokio pobūdžio ekonominis argumentas taikomas aiškinant direktyvos 4 straipsnio 1 dalį.
(
29
)	Žr. generalinio advokato C. O. Lenz išvados, priimtos byloje Dethier Équipement, C‑319/94, EU:C:1996:291, 58 punktą, kuriame kalbama apie atvejį, kai tokia galimybe kaip racionalizavimo priemone prieš bendrovės pardavimą naudojasi likvidatorius.
(
30
)	Tai nurodyta J. H. Bauer „Christel Schmidt lässt grüßen: Neue Hürden des EuGH für Auftragsvergabe“, Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht (NZA), 2004, p. 14, p. 17.
(
31
)	Penktosios kolegijos pirmininkas J. L. da Cruz Vilaça per žodinį šio klausimo nagrinėjimą vartojo terminą „koncesija“.
(
32
)	Tai neužkerta kelio taikyti kitas darbuotojų apsaugos priemones, kurios gali būti nustatytos nacionalinėje arba ES darbo teisėje galbūt atsižvelgiant į tvirtą Ayuntamiento padėtį ir tam tikrą atsakomybę darbuotojams, kurie gali manyti, kad yra apsaugoti, tačiau galiausiai pažeidžiamų savo darbdavių bendrovių yra paliekami be apsaugos. Kalbėdamas apie apsaugą pagal šią direktyvą generalinis advokatas C. O. Lenz išvados, priimtos byloje Dethier Équipement, C‑319/94, EU:C:1996:291, 56 punkte priminė, kad darbo santykių buvimo perdavimo metu klausimas taip pat paliktas reglamentuoti nacionaline teise. Nagrinėjamoje byloje taip pat nereikėtų užmiršti, kad konkurentė „MUSICALIA“ pasisiūlė įdarbinti visus Músicos dirbusius mokytojus: žr. šios išvados 5 išnašą.
(
33
)	Kalbant apie bylas, kuriose priimti sprendimai Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629 ir CLECE, C‑463/09, EU:C:2011:24, galima daryti prielaidą, kad tokių atvejų pasitaiko dažniau.
(
34
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 11 ir 12 punktus ir 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimo Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, 23 punktą. Taip pat žr. 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 10 punktą; 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629, 29 punktą ir 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Jouni ir kt., C‑458/05, EU:C:2007:512, 23 punktą.
(
35
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 13 punktą („prieš ir po perdavimo atliekamos veiklos panašumo laipsnis“).
(
36
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 13 punktą; 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimo Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, 24 punktą; 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 14 punktą ir 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Alber ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629, 33 punktą.
(
37
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 13 punktą; 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimo Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, 24 punktą; 1996 m. kovo 7 d. Sprendimo Merckx ir Neuhuys, C‑171/94, 17 punktą ir 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629, 34 punktą.
(
38
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 14 punktą ir 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimo Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, 25 punktą.
(
39
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 14 punktą ir 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimo Redmond Stichting, C‑29/91, EU:C:1992:220, 25 punktą.
(
40
)	Žr. 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629, 41 punktą ir 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Güney‑Görres ir Demir, C‑232/04 ir C‑233/04, EU:C:2005:778, 37 punktą.
(
41
)	Žr. 1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, 22 punktą; 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629, 41 punktą ir 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Güney‑Görres ir Demir, C‑232/04 ir C‑233/04, EU:C:2005:778, 37 punktą.
(
42
)	Žr. 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Güney‑Görres ir Demir, C‑232/04 ir C‑233/04, EU:C:2005:778, 39–41 punktus.
(
43
)	Be kita ko, žr. 1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Rygaard, C‑48/94, EU:C:1995:290, 17 punktą; 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 13 punktą („daugelį jo darbuotojų“) ir 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 19 ir 21 punktus.
(
44
)	Žr. 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141, 3 ir 4 punktus.
(
45
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 3 punktą.
(
46
)	Žr. 72 punktą.
(
47
)	Žr. 2001 m. sausio 25 d. Sprendimo Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, 28 punktą.
(
48
)	Žr. 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629, 36 punktą.
(
49
)	Žr. 1997 m. kovo 11 d. Sprendimą Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141; 2001 m. sausio 25 d. Sprendimą Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59; 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Abler ir kt., C‑340/01, EU:C:2003:629; ir 2005 m. gruodžio 15 d. Sprendimą Güney‑Görres ir Demir, C‑232/04 ir C‑233/04, EU:C:2005:778.
(
50
)	Norėčiau pabrėžti, kad šis klausimas nėra tapatus kitam šioje išvadoje aptartam laiko klausimui, susijusiam su subjekto buvimu prieš sandorį (žr. šios išvados 46 ir paskesnius punktus). Aptariamu atveju daroma prielaida, kad subjektas yra, ir keliamas klausimas ar – jeigu subjektas tebebuvo tuo metu, kai paslaugas teikė Músicos – jis buvo tapatus tam subjektui, kuris buvo vėliau, kai paslaugas teikė In‑pulso.
(
51
)	Žr. 1987 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Ny Melle Kro, 287/86, EU:C:1987:573, 18–21 punktus dėl restorano, kuris nuolat veikia tik vasarą, valdymo. Dėl laikinos prastovos švenčių laikotarpiu taip pat žr. 1988 m. birželio 15 d. Sprendimo Bork International, 101/87, EU:C1988:308, 16 punktą.
(
52
)	Žr. 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, 12 punktą.
(
53
)	Žr. šios išvados 72 punktą.
(
54
)	Žr. 1998 m. kovo 12 d. Sprendimo Dethier Equipement, C‑319/94, EU:C:1998:99, 33–36 punktus.
(
55
)	Tai atitinka Chartijos 51 straipsnio 1 dalį, kurioje numatyta, kad Chartijos nuostatos skirtos valstybėms narėms tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę.
(
56
)	Žr. 2014 m. lapkričio 17 d.Tribunal Supremo sprendimo dalį „Fundamentos de derecho. Primero“, p. 6., kurią In‑pulso pateikė kaip atsakymo į raštu pateiktus klausimus priedą.
(
57
)	Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas užsimena apie aplinkybę, kad Músicos laimėjo bylą dėl sumokėtų mokesčių skirtumo sumokėjimo pagal administracinę sutartį, jis neabejoja, kad tuo metu, kai klostėsi šios bylos aplinkybės, susidariusi ekonominė padėtis pateisina atleidimą iš darbo. Tai būtų klausimas, kuris galėjo paveikti šios direktyvos ir Tarybos direktyvos 98/59/EB dėl kolektyvinio atleidimo iš darbo, kurią ne kartą nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, sąveiką. Sprendime Mono Car Styling, (C‑12/08, EU:C:2009:466) Teisingumo Teismas aiškinosi, ar pastarąja direktyva pažeista atskirų darbuotojų teisė į teisingą bylos nagrinėjimą, numatyta EŽTK 6 straipsnyje, nes Tarybos direktyvoje 98/59/EB numatytos informavimo ir konsultavimosi teisės buvo paliktos kolektyviniams atstovams. Teisingumo Teismas nustatė, kad nebuvo pažeistos atskirų darbuotojų pagrindinės teisės, nes direktyvoje numatytos teisės suteiktos darbuotojams kaip kolektyvui, todėl yra kolektyvinės.