62024CJ0810
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. vasario 5 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2014/23/ES – Koncesijos sutarčių suteikimo procedūra – Projekto finansavimas privataus ekonominės veiklos vykdytojo iniciatyva – Finansavimo pasiūlymo įvertinimas ir patvirtinimas – Šio pasiūlymo pagrindu paskelbtas konkursas – Projektą inicijavusiam ekonominės veiklos vykdytojui suteikta pirmumo teisė, jei jis užtikrins geriausio pasiūlymo sąlygas – Po pradinio pasiūlymo pateikimo padaryti pakeitimai – 3 straipsnis – Lygiateisiškumo, nediskriminavimo ir skaidrumo principai – Pažeidimas“
Byloje C‑810/24
dėl Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) 2024 m. lapkričio 25 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. lapkričio 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Urban Vision SpA
prieš
Comune di Milano,
Digital Vox Srl, buvusi A & C Network Srl,
dalyvaujant
Vox Communication Srl,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe, antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai F. Schalin, M. Gavalec (pranešėjas) ir Z. Csehi,
generalinis advokatas M. Campos Sánchez-Bordona,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Urban Vision SpA, atstovaujamos avvocati F. Iacovone, V. Monello ir F. Sciaudone,
–
Comune di Milano, atstovaujamos avvocati A. Mandarano, S. Pagano ir S. Pagliosa,
–
Digital Vox Srl, atstovaujamos avvocati P. Bertacco, J. E. P. Recla ir A. Reggio D’Aci,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo avvocati dello Stato A. Giovannini ir E. Manzo,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos A. Biolan, C. Biz ir G. Wils,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo (OL L 94, 2014, p. 1) 49 ir 56 straipsnių, 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje (OL L 376, 2006, p. 36) 12 straipsnio, taip pat proporcingumo, gero administravimo ir veiksmingumo principų išaiškinimo.
2
Prašymas pateiktas nagrinėjant Urban Vision SpA ginčą su Comune di Milano (Milano savivaldybė, Italija) ir Digital Vox Srl (buvusi A & C Network Srl), dėl Digital Vox ir Vox Communication Srl sudarytai grupei (toliau – grupė) suteiktos sutarties dėl automatizuotų viešųjų tualetų projektavimo, tiekimo, įrengimo, eksploatavimo ir priežiūros.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 2006/123
3
Direktyvos 2006/123 57 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Šios direktyvos nuostatos, susijusios su leidimų išdavimo tvarka, turėtų būti taikomos tais atvejais, kai teisei teikti paslaugas ar paslaugos teikimo veiklos vykdymui subjektui reikalingas kompetentingos institucijos sprendimas. Tai nėra susiję nei su kompetentingų institucijų sprendimais įsteigti valstybinį arba privatų subjektą konkrečiai paslaugai teikti, nei su kompetentingų institucijų sudaromomis sutartimis dėl konkrečios paslaugos, kuriai taikomos viešųjų pirkimų taisyklės, teikimo, kadangi ši direktyva netaikoma taisyklėms dėl viešųjų pirkimų.“
4
Šios direktyvos 3 straipsnio „Ryšys su kitomis Bendrijos teisės nuostatomis“ 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu šios direktyvos nuostatos prieštarauja kito Bendrijos akto, reglamentuojančio tam tikrus teisės teikti paslaugą ar vykdyti paslaugos teikimo veiklą konkrečiuose sektoriuose ar profesijose aspektus, nuostatai, pirmenybė teikiama to kito Bendrijos akto nuostatai, kuri ir taikoma minėtiems sektoriams ar profesijoms. <...>“
5
Nurodytos direktyvos 9 straipsnio „Leidimų išdavimo tvarka“ 3 dalyje numatyta:
„Šis skirsnis netaikomas tiems leidimų išdavimo tvarkos aspektams, kuriuos tiesiogiai ar netiesiogiai reglamentuoja kiti Bendrijos dokumentai.“
6
Tos pačios direktyvos 12 straipsnyje reglamentuojama „atrankos iš kelių kandidatų“ tvarka.
Direktyva 2014/23
7
Direktyvos 2014/23 8, 14, 18, 68 ir 73 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(8)
siekiant užtikrinti koncesijų atvėrimą konkurencijai ir pakankamą teisinį tikrumą [saugumą], tikslinga tam tikros vertės arba tam tikrą vertę viršijančioms koncesijoms nustatyti minimalų sutarčių suteikimo nacionalinių procedūrų koordinavimą, grindžiamą SESV principais. Tokiomis koordinavimo nuostatomis neturėtų būti viršijama tai, kas būtina pirmiau nurodytiems tikslams pasiekti ir tam tikram lankstumui užtikrinti. Valstybėms narėms turėtų būti leista tokias nuostatas pildyti ir plėtoti, jei, jų nuomone, tai tikslinga visų pirma siekiant geriau užtikrinti pirmiau nurodytų principų laikymąsi.
<...>
(14)
be to, koncesijomis neturėtų būti laikomi tam tikri valstybės narės aktai, kaip antai leidimai arba licencijos, kuriais ta valstybė narė arba jos viešoji institucija nustato ekonominės veiklos vykdymo sąlygas, įskaitant sąlygą dėl tam tikros operacijos vykdymo, kuri dažniausiai nustatoma ekonominės veiklos vykdytojo prašymu, o ne perkančiosios organizacijos ar perkančiojo subjekto iniciatyva, ir kai ekonominės veiklos vykdytojas išsaugo teisę pasitraukti iš darbų vykdymo ar paslaugų teikimo veiklos. Tų valstybių narių aktų atvejais taikomos [Direktyvos 2006/123] specialios nuostatos. Priešingai nei tokiuose valstybės narės aktuose, koncesijos sutartyse numatomos tarpusavyje privalomos pareigos, pagal kurias šių darbų vykdymui ar paslaugų teikimui taikomi specialūs perkančiosios organizacijos ar perkančiojo subjekto nustatyti reikalavimai, kurių įgyvendinimas užtikrinamas teisinėmis priemonėmis.
<...>
(18)
<...> Pagrindinė koncesijos ypatybė – teisė eksploatuoti darbus ar paslaugas – visada reiškia, kad koncesininkui perkeliama ekonominio pobūdžio vykdymo rizika, įskaitant tai, kad jis gali nesusigrąžinti įdėtų investicijų ir darbų ar paslaugų, kurie yra sutarties objektas, vykdymo sąnaudų įprastomis eksploatavimo sąlygomis, net jei rizikos dalis ir tektų perkančiajai organizacijai ar perkančiajam subjektui. <...>
<...>
(68)
Koncesijos paprastai yra ilgalaikiai kompleksiniai susitarimai, kai koncesininkas prisiima pareigas ir riziką, kuri tradiciškai tenka perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams ir paprastai priskiriama jų kompetencijai. Dėl tos priežasties, laikantis šios direktyvos ir skaidrumo bei lygiateisiškumo principų, perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams turėtų būti leista lanksčiai apibrėžti ir organizuoti procedūrą, kurios metu pasirenkamas koncesininkas. Tačiau, siekiant užtikrinti lygiateisiškumą ir skaidrumą visame suteikimo procese, tikslinga numatyti esmines koncesijos suteikimo proceso garantijas, įskaitant informavimą apie koncesijos pobūdį ir apimtį, kandidatų skaičiaus apribojimą, informacijos platinimą kandidatams ir konkurso dalyviams bei galimybę gauti atitinkamus dokumentus. Taip pat būtina nustatyti, kad siekiant išvengti nesąžiningo požiūrio į bet kurį potencialų kandidatą nebūtų galima nukrypti nuo pradinių koncesijos skelbimo sąlygų.
<...>
(73)
Perkančiosios organizacijos ar perkantieji subjektai vertina pasiūlymus remdamiesi vienu ar keliais suteikimo kriterijais. <...> Tie kriterijai turėtų būti iš anksto paskelbti visiems galimiems kandidatams ar konkurso dalyviams, turėtų būti susiję su sutarties dalyku ir neturėtų suteikti perkančiajai organizacijai ar perkančiajam subjektui neribotos pasirinkimo laisvės. Tais kriterijais turėtų būti sudaromos sąlygos veiksmingai konkurencijai ir jie turėtų būti pateikiami kartu su reikalavimais, pagal kuriuos galima veiksmingai patikrinti konkurso dalyvių pateiktą informaciją. Turėtų būti galima į suteikimo kriterijus įtraukti, inter alia, aplinkos, socialinius arba su inovacijomis susijusius kriterijus. Be to, perkančiosios organizacijos ar perkantieji subjektai suteikimo kriterijus turėtų nurodyti mažėjančia svarbumo tvarka, kad būtų užtikrintas galimų konkurso dalyvių lygiateisiškumas sudarant jiems sąlygas žinoti visus aspektus, į kuriuos jie turi atsižvelgti rengdami savo pasiūlymus.
Išimtiniais atvejais, kai perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas gauna pasiūlymą, kuriame siūlomas naujoviškas sprendimas ir išimtinio lygio funkcinis veiksmingumas, kurio negalėjo numatyti pareiginga perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas, perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas išimties tvarka turėtų galėti pakeisti suteikimo kriterijų eiliškumą, kad būtų atsižvelgta į naujas galimybes, kurių atsirado dėl to naujoviško sprendimo, su sąlyga, kad toks pakeitimas užtikrina visų esamų ir galimų konkurso dalyvių lygiateisiškumą, paskelbdami naują kvietimą pateikti pasiūlymus arba atitinkamais atvejais paskelbdami naują koncesijos skelbimą.“
8
Direktyvos 2014/23 3 straipsnio „Lygiateisiškumo, nediskriminavimo ir skaidrumo principai“ 1 dalyje nustatyta:
„Perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai ekonominės veiklos vykdytojus vertina vienodai ir jų nediskriminuoja, jie veikia skaidriai ir vadovaujasi proporcingumo principu.
Koncesijos suteikimo procedūra, įskaitant numatomą vertę, negali būti parengta ketinant išvengti šios direktyvos taikymo jai arba ketinant netinkamai sudaryti palankesnes ar nepalankias sąlygas tam tikriems ekonominės veiklos vykdytojams arba tam tikrų darbų, prekių ar paslaugų atžvilgiu.“
9
Šios direktyvos 5 straipsnio 1 punkte nurodyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1)
koncesijos – darbų arba paslaugų koncesijos, kaip apibrėžta a ir b punktuose:
a)
darbų koncesija – raštu sudaryta piniginės naudos sutartis, kurios pagrindu viena ar daugiau perkančiųjų organizacijų ar perkančiųjų subjektų paveda vykdyti darbus vienam arba daugiau ekonominės veiklos vykdytojų, kai atlygį pagal ją sudaro tik teisė eksploatuoti darbus, kurie yra sutarties dalykas, arba ta teisė kartu su mokėjimu;
b)
paslaugų koncesija – raštu sudaryta piniginės naudos sutartis, kurios pagrindu viena ar daugiau perkančiųjų organizacijų ar perkančiųjų subjektų paveda teikti ir valdyti paslaugas (išskyrus a punkte nurodytų darbų vykdymą) vienam arba daugiau ekonominės veiklos vykdytojų, kai atlygį pagal ją sudaro tik teisė eksploatuoti paslaugas, kurios yra sutarties dalykas, arba ta teisė kartu su mokėjimu.
Suteikiant darbų arba paslaugų koncesiją koncesininkui perduodama veiklos rizika, susijusi su tų darbų arba paslaugų naudojimu, apimanti paklausos ar pasiūlos riziką arba abiejų šių rūšių riziką. Laikoma, kad koncesininkas prisiima veiklos riziką, kai įprastomis veiklos sąlygomis nesuteikiama garantijų, kad bus atgautos vykdant darbus ar teikiant paslaugas, kurie yra koncesijos dalykas, įdėtos investicijos ar patirtos išlaidos. Koncesininkui perduota rizikos dalis turi apimti realią atvirumo rinkos pokyčiams riziką, kaip antai, kad bet koks nuostolis, kurį gali patirti koncesininkas, nebūtų tik nominalus ar nedidelis.“
10
Nurodytos direktyvos 8 straipsnio „Vertės riba ir numatomos koncesijų vertės apskaičiavimo metodai“ 1 dalyje nustatyta:
„Ši direktyva taikoma koncesijoms, kurių vertė yra 5186000 [eurų] ar didesnė.“
11
Šios direktyvos 30 straipsnio „Bendrieji principai“ 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas turi teisę laisvai surengti procedūrą, kurios metu laikantis šios direktyvos pasirenkamas koncesininkas.
2.   Koncesijos suteikimo procedūros tvarka atitinka 3 straipsnyje nustatytus principus. Visų pirma, koncesijos suteikimo procedūros metu perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas neteikia informacijos diskriminuojamai, kad vieniems kandidatams ar konkurso dalyviams nebūtų teikiamas pranašumas kitų atžvilgiu.“
12
Direktyvos 2014/23 41 straipsnyje „Suteikimo kriterijai“ nurodyta:
„1.   Koncesijos suteikiamos remiantis objektyviais kriterijais, kurie atitinka 3 straipsnyje nustatytus principus ir kuriais užtikrinamas pasiūlymų vertinimas veiksmingos konkurencijos sąlygomis, kad būtų nustatyta bendra ekonominė nauda perkančiajai organizacijai ar perkančiajam subjektui.
2.   Suteikimo kriterijai yra susiję su koncesijos sutarties dalyku, ir jais perkančiajai organizacijai ar perkančiajam subjektui nesuteikiama neribota pasirinkimo laisvė. Jie gali apimti, inter alia, aplinkos, socialinius arba su inovacijomis susijusius kriterijus.
Su tais kriterijais pateikiami reikalavimai, pagal kuriuos galima veiksmingai patikrinti konkurso dalyvių pateiktą informaciją.
Perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas patikrina, ar pasiūlymai tinkamai atitinka suteikimo kriterijus.
3.   Perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas kriterijus išvardija mažėjančios svarbos tvarka.
Nepaisant pirmos pastraipos, kai perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas gauna pasiūlymą, kuriame siūlomas inovacinis išimtiniu funkciniu veiksmingumu pasižymintis sprendimas, kurio pareiginga perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas negalėjo numatyti, perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas išimtiniais atvejais gali pakoreguoti suteikimo kriterijų eiliškumą, kad būtų atsižvelgta į tą naujovišką sprendimą. Tuo atveju perkančioji organizacija ar perkantysis subjektas visus konkurso dalyvius informuoja apie pakoreguotą eiliškumą pagal svarbą ir paskelbia naują kvietimą pateikti pasiūlymus, laikydamiesi 39 straipsnio 4 dalyje nurodytų minimalių terminų. Kai koncesijos skelbimo paskelbimo metu buvo paskelbti suteikimo kriterijai, perkančioji organizacija arba perkantysis subjektas paskelbia naują koncesijos skelbimą, laikydamiesi 39 straipsnio 3 dalyje nurodytų minimalių terminų.
Dėl suteikimo kriterijų eiliškumo pakoregavimo neturi atsirasti diskriminacijos.“
Italijos teisė
13
2016 m. balandžio 18 d.decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (Įstatyminis dekretas Nr. 50, dėl viešųjų sutarčių kodekso; GURI, Nr. 91, 2016 m. balandžio 19 d., paprastasis priedas Nr. 10), kuriuo, be kita ko, siekiama perkelti Direktyvą 2014/23 į Italijos teisę, pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos (toliau – Viešųjų sutarčių kodeksas) 183 straipsnio „Projektų finansavimas“ 4 ir 15 dalyse buvo numatyta:
„4.   Perkančiosios organizacijos pateiktus pasiūlymus vertina pagal ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo kriterijų, remdamosi geriausiu kainos ir kokybės santykiu.
<...>
15.   Ekonominės veiklos vykdytojai gali pateikti perkančiosioms organizacijoms pasiūlymus dėl koncesijos viešiesiems darbams vykdyti. <...> Pasiūlyme pateikiamas įgyvendinamumo projektas, sutarties projektas, ekonominis ir finansinis planas, patvirtintas vieno iš 9 dalies pirmame sakinyje nurodytų subjektų, taip pat paslaugos ir valdymo charakteristikų specifikacija. <...> Į ekonominį ir finansinį planą įtraukiamos išlaidos, patirtos rengiant pasiūlymą, įskaitant teises į intelektinius kūrinius pagal Codice civile (Civilinis kodeksas) 2578 straipsnį. <...>
Perkančioji organizacija pasiūlymo įgyvendinamumą įvertina per imperatyvų trijų mėnesių terminą. Šiuo tikslu perkančioji administracija gali paraginti pasiūlymą pateikusį asmenį padaryti įgyvendinamumo projekto pakeitimus, reikalingus jam patvirtinti. Jei pasiūlymo autorius neįtraukia prašomų pakeitimų, pasiūlymo negalima vertinti teigiamai. Galimai pakeistas įgyvendinamumo projektas įtraukiamas į perkančiosios administracijos pagal galiojančius teisės aktus priimtas programavimo priemones [jei dar nebuvo įtrauktas] ir tvirtinamas remiantis projektų patvirtinimo tvarka; pasiūlymo autorius privalo įtraukti papildomus pakeitimus, kurių gali būti prašoma projekto patvirtinimo etape, o to nepadarius, projektas laikomas nepatvirtintu. Dėl patvirtinto įgyvendinamumo projekto pradedama konkurso procedūra, į kurią kviečiamas pasiūlymą pateikęs asmuo. Skelbime apie konkursą perkančioji organizacija gali prašyti konkurentų, įskaitant pasiūlymą pateikusį asmenį, pateikti galimus projekto variantus. Skelbime pažymima, kad [projektų finansavimo procedūros] iniciatorius (toliau – iniciatorius) gali pasinaudoti pirmumo teise. Konkurentai, įskaitant iniciatorių, turi atitikti 8 dalyje nustatytas sąlygas ir pateikti pasiūlymą, apimantį sutarties projektą, ekonominį ir finansinį planą, patvirtintą vieno iš 9 dalies pirmame sakinyje nurodytų subjektų, paslaugos ir valdymo charakteristikų specifikacijas ir potencialius įgyvendinamumo projekto variantus; taikomos šio straipsnio 4, 5, 6, 7 ir 13 dalys. Jei iniciatorius nelaimi konkurso, jis gali per penkiolika dienų nuo pranešimo apie konkurso laimėtoją pasinaudoti pirmumo teise ir būti paskirtas konkurso laimėtoju, jeigu pareiškia, kad įsipareigoja įvykdyti sutartinius įsipareigojimus tokiomis pačiomis sąlygomis, kokias pasiūlė konkurso laimėtojas. Jei iniciatorius nelaimi konkurso ir nepasinaudoja pirmumo teise, jis turi teisę į tai, kad konkurso laimėtojas jam atlygintų išlaidas, patirtas rengiant pasiūlymą, neviršijant 9 straipsnyje nustatytų ribų. Jei iniciatorius pasinaudoja savo pirmumo teise, pirminis konkurso laimėtojas turi teisę į tai, kad iniciatorius jam atlygintų išlaidas, patirtas rengiant pasiūlymą, neviršijant 9 straipsnyje nustatytų ribų.
14
Šio 183 straipsnio 9 dalyje iš esmės buvo numatyta, kad siekdamas dalyvauti konkurse kiekvienas kandidatas, įskaitant iniciatorių, turi pateikti ekonominį ir finansinį planą, kuriame „be išlaidų, patirtų rengiant konkurso pagrindu tapusį įgyvendinamumo projektą, atlyginimo būtų nurodyta rengiant pasiūlymus patirtų išlaidų suma, įskaitant teises į intelektinius kūrinius pagal Civilinio kodekso 2578 straipsnį. Bendra pirmesniame sakinyje nurodytų išlaidų suma negali viršyti 2,5 % investicijų vertės, kurią galima nustatyti iš konkurso pagrindu tapusio įgyvendinamumo projekto.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
15
2020 m. gegužės 29 d. sprendimu Milano savivaldybė nustatė „projektų ir iniciatyvų, kuriais siekiama atnaujinti miestų viešąsias erdves pasirenkant techninius rėmėjus“ įgyvendinimo gaires. Šiame sprendime buvo nurodyta, kad procedūra prasidės paskelbus pranešimą, galbūt po to, kai iniciatorius pateiks pasiūlymą, o vėliau savivaldybė vertins pasiūlymų „suderinamumą su administracijos strateginiais tikslais“ ir jų vertę. Toliau bus rengiamas konkursas, remiantis nurodytu pranešimu, kuriame bus atskleistos „gauto pasiūlymo charakteristikos ir jame siūlomos paslaugos“ bei numatyta pasiūlymo teikėjo galimybė pritaikyti jį atsižvelgiant į geriausią pasiūlymą.
16
Grupė buvo vienintelė iniciatorė, 2021 m. kovo mėn. pateikusi pasiūlymą Milano savivaldybei.
17
2021 m. liepos 20 d. ši savivaldybė savo interneto svetainėje paskelbė viešą pranešimą, kuriame buvo prašoma „pateikti patobulintus pasiūlymus“, palyginti su gautu grupės pasiūlymu, kuris buvo išsamiai aprašytas šiame pranešime. Kaip buvo nurodyta 2020 m. gegužės 29 d. sprendime, pranešime pasiūlymo autoriui, jei šis nelaimėtų konkurso, buvo pripažinta teisė per penkiolika dienų pritaikyti savo pasiūlymą atsižvelgiant į tą, kuris buvo pripažintas geriausiu, ir taip tapti konkurso laimėtoju, jei įsipareigotų vykdyti sutartinius įsipareigojimus tokiomis pat sąlygomis, kokias bus pasiūlęs pradinis konkurso laimėtojas, ir atlyginti pastarajam patirtas jo pasiūlymo rengimo išlaidas (toliau – pirmumo teisė).
18
Pasibaigus konkursui Milano savivaldybė 2023 m. kovo 30 d. sprendimu skyrė ginčijamą sutartį Urban Vision, pateikusiai patobulintą pasiūlymą.
19
Tačiau grupė pasinaudojo pirmumo teise ir pritaikė savo pasiūlymą, atsižvelgdama į Urban Vision pasiūlymą, todėl 2023 m. balandžio 28 d. sprendimu Milano savivaldybė sutartį skyrė jai. Nurodytai sutarčiai būdingos Urban Vision pateikto pasiūlymo charakteristikos. Pavyzdžiui, joje numatyta, kad grupė finansuoja, tiekia ir pastato 110 automatizuotų viešųjų tualetų, kurių nuosavybės teisė po išbandymo perduodama savivaldybei, taip pat juos valdo ir prižiūri 24 metus už 29100000 EUR sumą ir papildomą 5000000 EUR sumą. Savivaldybė 18 metų turi užtikrinti 97 reklaminių įrenginių eksploataciją po jų pavertimo skaitmeniniais. Be to, remiantis pačios savivaldybės vertinimu, įvaizdžio grąža pasinaudojant komercinės reklamos galimybe būtų nuo 10352827 EUR iki 15517412 EUR. Komunikacijos planas apima „tiesioginę rėmėjo reklamą“ ir „trečiųjų šalių užsakomą reklamą, kurią rėmėjas, kaip reklamos surinkėjas, skelbs suteiktose erdvėse“.
20
Urban Vision apskundė 2023 m. balandžio 28 d. sprendimą Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardijos regiono administracinis teismas, Italija), šis 2024 m. sausio 29 d. sprendimu skundą atmetė.
21
Dėl šio sprendimo Urban Vision pateikė apeliacinį skundą Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Šis teismas pažymi, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamoje sutartyje atlygis yra ekonominė grąža, kurią generuos 97 reklaminių įrenginių eksploatavimas, o konkurso laimėtojas prisiima su paklausa susijusią riziką.
22
Tuo remdamasis, nurodytas teismas daro išvadą, kad ši sutartis patenka į Viešųjų sutarčių kodekso 183 straipsnio, susijusio su projektų finansavimo procedūra, taikymo sritį, todėl atitinka „koncesijos“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2014/23 5 straipsnį. Iš tiesų, pagal nurodytą sutartį konkurso laimėtojas įsipareigoja savo lėšomis įrengti automatizuotus viešuosius tualetus ir pertvarkyti reklaminius įrenginius, už tai negaudamas piniginio atlygio.
23
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal kodekso 183 straipsnio 15 dalį konkurso skelbime turėjo būti nurodyta, kad iniciatorius gali pasinaudoti pirmumo teise.
24
Tačiau šis teismas abejoja, kad šia nuostata tinkamai perkeliama Direktyva 2014/23. Iš tiesų, pirmumo teisė gali iškraipyti konkurso rezultatus, jeigu iniciatorius ja pasinaudoja. Tokiu atveju, net negavęs sutarties konkurso procedūros pabaigoje, iniciatorius gali faktiškai tapti konkurso laimėtoju, priderinęs savo pasiūlymą prie geriausiu pripažinto pasiūlymo, o tai, panašu, neatitinka lygiateisiškumo principo.
25
Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) vis dėlto pažymi, kad Direktyvos 2014/23 68 konstatuojamojoje dalyje nurodytas poreikis „leist[i] lanksčiai apibrėžti ir organizuoti procedūrą, kurios metu pasirenkamas koncesininkas“. Be to, šios direktyvos 3 ir 30 straipsniuose pabrėžta, kad siekiant laikytis lygiateisiškumo principo svarbu nediskriminuojamai teikti informaciją, galinčią vieniems kandidatams ar konkurso dalyviams suteikti pranašumą kitų atžvilgiu. Konkrečiai kalbant, nurodytos direktyvos 41 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad jei perkančioji organizacija gauna pasiūlymą, kuriame siūlomas „inovacinis sprendimas“, ji „išimtiniais atvejais gali pakoreguoti suteikimo kriterijų eiliškumą, kad būtų atsižvelgta į tą naujovišką sprendimą“, paskelbdama naują kvietimą pateikti pasiūlymus, nes „dėl suteikimo kriterijų eiliškumo pakoregavimo neturi atsirasti diskriminacijos“. Be to, ekonominės laisvės ribojimai yra priimtini, jeigu jais siekiama užtikrinti neiškreiptą konkurenciją visose valstybėse narėse.
26
Tačiau pirmumo teisės suteikimas gali būti pateisinamas, nes remiant privačių subjektų iniciatyvą įgyvendinamas horizontaliojo subsidiarumo principas, įtvirtintas Costituzione della Repubblica Italiana (Italijos Respublikos Konstitucija) 118 straipsnyje, ir išreiškiamas bendradarbiavimo būdas, kuriuo naudojantis viešųjų interesų įgyvendinimas gali tapti veiksmingesnis atsižvelgiant į laiką ir išteklius. Pirmumo teisė gali taip pat paskatinti administraciją atsinaujinti įgyjant naujų žinių, būdingų privačiam sektoriui, bei paskatinti verslumą.
27
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad pirmumo teisė gali būti netinkama užsibrėžtam tikslui pasiekti arba bet kuriuo atveju neproporcinga, nes už privačių subjektų iniciatyvą galima atlyginti ir kitomis priemonėmis, kurios ne taip stipriai paveiks konkursą.
28
Galiausiai, nors 97 reklaminių įrenginių eksploatavimas nėra pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutarties svarbiausias dalykas, šis teismas primena, kad Direktyvos 2006/123 12 straipsnyje nėra absoliutaus draudimo nustatyti pirmumo teisę.
29
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, pirmumo teisė skatina iniciatoriaus iniciatyvumą, garantuojant jam sutarties suteikimą net tuo atveju, kai geriausią pasiūlymą pateikė kitas kandidatas. Taigi ši nuostata nebūtinai naudinga asmeniui, pateikusiam administracijai geriausią pasiūlymą. Be to, šioje nuostatoje neapibrėžiama šios pirmumo teisės taikymo sritis. Šis teismas taip pat pažymi, kad Viešųjų sutarčių kodekso 183 straipsnio 15 dalyje nedaroma prielaida, kad pasiūlymas yra naujoviškas, atsižvelgiant į pasiūlymo dalykui būdingą savybę arba jo naujumą administravimo institucijos anksčiau vykdytos veiklos atžvilgiu. Pagal šią nuostatą taip pat iš anksto nereikalaujama skaidrumo dėl privilegijuotos iniciatoriaus padėties, nes apie pirmumo teisę pranešama paskelbus konkursą jau po to, kai buvo pateiktas pasiūlymas. Galiausiai nurodytoje nuostatoje neaptartas atvejis, kai pasiūlymą pateikia keli iniciatoriai.
30
Šiomis aplinkybėmis Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal SESV 49 ir 56 straipsniuose įtvirtintus įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas principus ir Direktyvą [2014/23], aiškinamus atsižvelgiant į proporcingumo, gero administravimo ir veiksmingumo principus, taip pat pagal Direktyvos [2006/123] 12 straipsnį, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad jis taikytinas, draudžiamos [Viešųjų sutarčių kodekso] 183 straipsnio 15 dalyje įtvirtintos nacionalinės teisės nuostatos dėl pirmumo teisės?“
Dėl prejudicinio klausimo
31
Pirmiausia reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama sutartis iš esmės yra darbų koncesija, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/23 5 straipsnio 1 punkto a papunktį. Šia raštu sudaryta atlygintina sutartimi Milano savivaldybė pavedė grupei atlikti darbus, atlygis už kuriuos yra tik teisė eksploatuoti 97 reklaminius įrenginius, esančius ant automatizuotų viešųjų tualetų. Taigi akivaizdu, kad šios darbų koncesijos suteikimas reiškia, kad grupei perkeliama finansinė rizika, susijusi su šių reklaminių įrenginių eksploatavimu. Jeigu sutartis viršija Direktyvos 2014/23 8 straipsnyje numatytą jos taikymo ribą, o būtent taip yra pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutarties atveju, finansinės rizikos perkėlimas yra pagrindinis kriterijus identifikuojant koncesiją, kaip matyti iš Direktyvos 2014/23 5 straipsnio 1 punkto antros pastraipos, siejamos su jos 18 konstatuojamąja dalimi (šiuo klausimu žr. 2022 m. lapkričio 10 d. Sprendimo SHARENGO, C‑486/21, EU:C:2022:868, 61 punktą).
32
Antra, viena vertus, iš Direktyvos 2006/123 3 straipsnio 1 dalies bei 9 straipsnio 3 dalies, siejamų su šios direktyvos 57 konstatuojamąja dalimi, ir, kita vertus, iš Direktyvos 2014/23 14 konstatuojamosios dalies matyti, kad antrosios direktyvos taikymas užkerta kelią taikyti pirmąją, ir Teisingumo Teismas tai pabrėžė 2016 m. liepos 14 d. Sprendime Promoimpresa ir kt. (C‑458/14 ir C‑67/15, EU:C:2016:558, 45 punktas). Taigi prejudicinį klausimą reikia nagrinėti remiantis ne Direktyva 2006/123, o Direktyva 2014/23.
33
Trečia, kadangi Direktyva 2014/23 bendrai siekta tik minimaliai koordinuoti nacionalines darbų ir paslaugų koncesijų suteikimo procedūras remiantis SESV principais, taip pat reikėtų išnagrinėti, ar pirmumo teisė atitinka SESV 49 ir 56 straipsnius.
34
Iš tikrųjų pagal suformuotą jurisprudenciją tik nacionalinė priemonė, priimta Sąjungos lygiu išsamiai ar visiškai suderintoje srityje, turi būti vertinama atsižvelgiant į šio suderinimo priemonės, o ne į pirminės teisės nuostatas (žr., be kita ko, 2023 m. balandžio 20 d. Sprendimo Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Džinozos savivaldybė)C‑348/22, EU:C:2023:301, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
35
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausime nurodo SESV 49 ir 56 straipsnius, susijusius atitinkamai su įsisteigimo laisve ir laisve teikti paslaugas, pažymėtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos koncesijos suteikimas susijęs su koncesininko patekimu į priimančios valstybės narės teritoriją, siekiant stabiliai ir nuosekliai palyginti ilgą laiką dalyvauti šios valstybės ekonominiame gyvenime. Darytina išvada, kad tokios koncesijos suteikimas patenka į SESV 49 straipsnyje numatytos įsisteigimo teisės taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 11 d. Sprendimo Società Italiana Imprese Balneari, C‑598/22, EU:C:2024:597, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
36
Be to, pagal SESV 57 straipsnio pirmą pastraipą SESV nuostatos, susijusios su laisvu paslaugu teikimu, taikomos tik tada, jei netaikomos nuostatos, susijusios su įsisteigimo teise. Taigi SESV 56 straipsnis šiuo atveju netaikomas.
37
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2014/23 3 straipsnio 1 dalis, siejama su SESV 49 straipsniu, šios direktyvos 30 ir 41 straipsniais bei jos 68 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybei narei draudžiama suteikti projektų finansavimo procedūros, numatytos Viešųjų sutarčių kodekso 183 straipsnio 15 dalyje, iniciatoriui pirmumo teisę, leidžiančią jam, iš pradžių negavus atitinkamos sutarties, pakoreguoti savo pasiūlymą atsižvelgiant į pirminiu laimėtoju paskelbto dalyvio pasiūlymą ir taip gauti sutartį su sąlyga, kad atlygins išlaidas, kurias pirminis laimėtojas patyrė rengdamas savo pasiūlymą, tačiau šis atlyginimas negali viršyti 2,5 % numatomos investicijų, kurias, kaip tikimasi, laimėtojas atliks pagal konkurso pagrindu tapusį įgyvendinamumo projektą, vertės.
38
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Viešųjų sutarčių kodekso 183 straipsnio 15 dalyje reglamentuojama projektų finansavimo procedūra vyksta trimis etapais. Pirmuoju etapu ekonominės veiklos vykdytojas pateikia perkančiajai organizacijai darbų koncesijos pasiūlymą, pristatydamas dokumentų rinkinį, apimantį įgyvendinamumo projektą, ekonominį ir finansinį planą ir koncesijos sutarties projektą. Antruoju etapu perkančioji organizacija įvertina šio pasiūlymo įgyvendinimo galimybę. Šiuo etapu ji gali paprašyti iniciatoriaus pakeisti savo pasiūlymą, o šiam sutikus projektas patvirtinamas ir įtraukiamas į perkančiosios organizacijos priimtas programavimo priemones kaip vykdytinas projektas. Trečiuoju etapu dėl patvirtinto įgyvendinamumo projekto vykdoma konkurso procedūra, į kurią kviečiamas iniciatorius ir jam suteikiama pirmumo teisė. Kalbant konkrečiai, jeigu per konkursą sutartis iniciatoriui nesuteikiama, jis per penkiolika dienų gali pakoreguoti savo pasiūlymą atsižvelgdamas į pirminiu laimėtoju paskelbto dalyvio pasiūlymą. Tokiu atveju sutartis suteikiama iniciatoriui su sąlyga, kad jis atlygins išlaidas, kurias pirminis laimėtojas patyrė rengdamas savo pasiūlymą, tačiau šis atlyginimas negali viršyti 2,5 % investicijų, kurių galima tikėtis pagal konkurso pagrindu tapusį įgyvendinamumo projektą, vertės.
39
Kadangi nagrinėjamu atveju pirmumo teisė aiškiai numatyta Viešųjų sutarčių kodekso 183 straipsnio 15 dalyje ir Milano savivaldybės 2020 m. gegužės 29 d. sprendime bei jos 2021 m. liepos 20 d. pranešime, panašu, kad buvo laikytasi skaidrumo principo. Vadinasi, reikia išnagrinėti, ar pirmumo teise pažeidžiamas Direktyvos 2014/23 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas lygiateisiškumo principas.
40
Šiuo klausimu iš šio sprendimo 38 punkto matyti, kad projektų finansavimo procedūroje pirmumo teisė lemia perkančiosios organizacijos pasibaigus konkursui nustatyto dalyvių eiliškumo peržiūrėjimą ir suteikia iniciatoriui aiškų pranašumą. Iš tiesų, leidžiant iniciatoriui prisitaikyti prie iš pradžių pasirinkto konkurso laimėtojo pasiūlytų sąlygų, jam suteikiama pirmumo teisė faktiškai leidžia jam pakeisti jo pasiūlyme iš pradžių nurodytą kainą.
41
Remiantis suformuota jurisprudencija, viena vertus, perkančiosios organizacijos pareiga užtikrinti dalyvių lygiateisiškumą siekiama skatinti kuo platesnį koncesijų procedūrų atvėrimą konkurencijai (pagal analogiją žr. 2009 m. gruodžio 23 d. Sprendimo CoNISMa, C‑305/08, EU:C:2009:807, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Luxone ir Sofein, C‑403/23 ir C‑404/23, EU:C:2024:805, 50 punktą). Kita vertus, pagal šią pareigą, kuri yra Sąjungos taisyklių dėl darbų ir paslaugų koncesijų procedūrų esmė, reikalaujama, be kita ko, kad konkurso dalyviai turėtų vienodas galimybes tiek tuomet, kai jie rengia pasiūlymus, tiek tuomet, kai perkančioji organizacija juos vertina. Taigi pateikus konkurso pasiūlymą, paprastai jo keisti nebegalima nei perkančiosios organizacijos, nei atitinkamo konkurso dalyvio prašymu (pagal analogiją žr. 1993 m. birželio 22 d. Sprendimo Komisija / Danija, C‑243/89, EU:C:1993:257, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją, 1996 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑87/94, EU:C:1996:161, 51 ir 52 punktus, taip pat 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo BibMedia, C‑737/22, EU:C:2024:495, 30 ir 32 punktus bei juose nurodytą jurisprudenciją).
42
Kadangi kaina paprastai yra lemiamas kriterijus konkurse, jeigu perkančioji organizacija atsižvelgia tik į vieno konkurso dalyvio padarytą jo pradiniame pasiūlyme nurodytos kainos pakeitimą, šiam dalyviui suteikiamas pranašumas konkurentų atžvilgiu, o tai pažeidžia dalyvių lygiateisiškumo principą (1996 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑87/94, EU:C:1996:161, 54 ir 56 punktai), kurio reikalaujama laikytis pagal Direktyvos 2014/23 3 straipsnio 1 dalį, ir iškraipo sveiką ir veiksmingą konkurenciją (pagal analogiją žr. 2017 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Casertana Costruzioni, C‑223/16, EU:C:2017:685, 40 punktą).
43
Nagrinėjamu atveju iniciatoriui suteikta pirmumo teisė lemia tai, kad kainos, nurodytos iki pasiūlymų pateikimo termino pabaigos, tiesiogiai ir galutinai nelemia konkurso dalyvių eiliškumo. Leidžiant iniciatoriui prisitaikyti prie iš pradžių pasirinkto konkurso laimėtojo, pasiūliusio mažiausią kainą, pasiūlytų sąlygų, pirmumo teisė, pažeidžiant lygiateisiškumo principą, leidžia iniciatoriui optimizuoti savo pasiūlymą, kad šis būtų geresnis, palyginti su nagrinėjamoje koncesijos procedūroje dalyvaujančių konkurentų pasiūlymais. Darytina išvada, kad ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas neužtikrina konkurso laimėjimo.
44
Tiesa, 2024 m. birželio 13 d. Sprendime BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495, 33 punktas) Teisingumo Teismas nurodė, kad pirkimo dokumentas, kuriame, siekiant išlaikyti konkurenciją atitinkamame ekonomikos sektoriuje, buvo numatyta sutartį dėl svarbiausios pirkimo dalies sudaryti su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu, o sutartį dėl mažesnės vertės pirkimo dalies – pageidautina, su antrąjį ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu konkurso dalyviu, su sąlyga, kad šis sutiktų įvykdyti šią dalį už ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusio konkurso dalyvio kainą, neapima jokio derybų elemento. Antrąją vietą užėmusiam dalyviui atsisakius priimti šią kainą, tas pats pasiūlymas būtų pateiktas trečiosios vietos laimėtojui, o šiam atsisakius – kitiems dalyviams eiliškumo tvarka.
45
Vis dėlto išvada, kad tokia sąlyga neapima jokio derybų elemento, draudžiamo pagal lygiateisiškumo principą, buvo glaudžiai susijusi, viena vertus, su nagrinėjamo pirkimo suskaidymu į dalis ir, kita vertus, su siekiu išlaikyti konkurenciją atitinkamame ekonomikos sektoriuje.
46
Tačiau nepaisant to, ar nagrinėjamu atveju pirmumo teisė suponuoja derybas tarp iniciatoriaus ir perkančiosios organizacijos, ši teisė neabejotinai leidžia šiam iniciatoriui pakeisti savo pasiūlymą po jo pateikimo, o tai draudžiama pagal lygiateisiškumo principą. Taip yra juo labiau todėl, kad, priešingai nei byloje, kurioje priimtas 2024 m. birželio 13 d. Sprendimas BibMedia (C‑737/22, EU:C:2024:495), nagrinėta nuostata, pirmumo teisė gali sukelti ne konkurencijai palankias, bet jai priešingas pasekmes.
47
Vadinasi projektų finansavimo procedūros iniciatoriui pripažinta pirmumo teisė pažeidžia ne tik Direktyvos 2014/23 3 straipsnio 1 dalį, bet ir šios direktyvos 41 straipsnio 1 dalį, pagal kurią pasiūlymai turi būti vertinami „veiksmingos konkurencijos sąlygomis“.
48
Be to, jokia iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų šios direktyvos nuostatų negali būti aiškinama kaip leidžianti valstybėms narėms ir perkančiosioms organizacijoms nukrypti nuo jos 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto lygiateisiškumo principo ir todėl pateisinti pirmumo teisės suteikimą.
49
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad perkančiajai organizacijai suteikta diskrecija organizuoti koncesijų suteikimo procedūras negali būti neribota.
50
Tiesa, pagal Direktyvos 2014/23 30 straipsnio 1 dalį, siejamą su jos 68 konstatuojamąja dalimi, perkančiajai organizacijai suteikiama laisvė ir net didelis lankstumas organizuojant procedūrą, per kurią pasirenkamas koncesininkas. Ši 30 straipsnio 1 dalis taip pat gali būti siejama su šios direktyvos 8 konstatuojamąja dalimi, kurioje pabrėžta, kad šia direktyva tik minimaliai koordinuojamos nacionalinės darbų ir paslaugų koncesijų suteikimo procedūros, todėl ja užtikrinamas tam tikras lankstumo lygis.
51
Vis dėlto, kaip nurodyta Direktyvos 2014/23 68 konstatuojamojoje dalyje, perkančiųjų organizacijų turimas didelis lankstumas apibrėžti ir organizuoti procedūrą, kurios metu pasirenkamas koncesininkas, suteikiamas su sąlyga, kad bus „laik[omasi] šios direktyvos ir skaidrumo bei lygiateisiškumo principų“, o tai reiškia, kad reikia „numatyti esmines koncesijos suteikimo proceso garantijas <...> siekiant išvengti nesąžiningo požiūrio į bet kurį potencialų kandidatą“.
52
Vadinasi, nepaisant perkančiosioms organizacijoms pripažinto didelio lankstumo, laikantis šios direktyvos 30 straipsnio 2 dalies, koncesijos suteikimo procedūra turi atitikti jos 3 straipsnyje nustatytus principus. Nurodytos direktyvos 8 konstatuojamosios dalies paskutiniame sakinyje pažymėta, kad valstybėms narėms suteiktas lankstumas turi leisti joms „[šios direktyvos] nuostatas pildyti ir plėtoti, jei, jų nuomone, tai tikslinga visų pirma siekiant geriau užtikrinti [SESV] nurodytų principų laikymąsi“.
53
Taigi Direktyvos 2014/23 30 straipsnio 1 dalimi, siejama su jos 8 konstatuojamąja dalimi, negalima pateisinti šios direktyvos 3 straipsnyje įtvirtinto lygiateisiškumo principo pažeidimo, kurį lemia pirmumo teisė.
54
Taip pat tiesa, kad pagal Direktyvos 2014/23 41 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, siejamą su šios direktyvos 73 konstatuojamąja dalimi, perkančioji organizacija išimtiniais atvejais gali pakoreguoti suteikimo kriterijų eiliškumą, kad būtų atsižvelgta į gautą naujovišką pasiūlymą, kuriame siūlomas inovacinis išimtiniu funkciniu veiksmingumu pasižymintis sprendimas, kurio pareiginga perkančioji organizacija negalėjo numatyti.
55
Vis dėlto šis atvejis, kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas laiko išimtiniu, reiškia, kad gautas ne siūlymas taikyti tokią procedūrą, kaip projektų finansavimas, o būtent perkančiajai organizacijai adresuotas pasiūlymas, kuriuo atsakoma į konkurso skelbimą. Svarbu, kad tokiu atveju perkančioji organizacija privalo visus konkurso dalyvius informuoti apie pakoreguotą kriterijų eiliškumą pagal svarbą ir paskelbti naują kvietimą teikti pasiūlymus, arba, prireikus, naują koncesijos skelbimą, nes, kaip nurodyta Direktyvos 2014/23 41 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje, dėl suteikimo kriterijų eiliškumo pakoregavimo neturi atsirasti diskriminacijos. Nagrinėjamu atveju taip nebuvo.
56
Be to, atsižvelgiant į pirma išdėstytus motyvus, taip pat reikia pripažinti, kad pirmumo teise ribojama SESV 49 straipsnyje įtvirtinta įsisteigimo laisvė, nes dėl jos iš kitų valstybių narių kilę ekonominės veiklos vykdytojai gali būti atgrasyti nuo dalyvavimo projektų finansavimo procedūroje. Vis dėlto reikia išnagrinėti, ar nurodyta pirmumo teisė gali būti pateisinama remiantis SESV 49 straipsniu.
57
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad suteikiant pirmumo teisę skatinama privačių subjektų iniciatyva, todėl įgyvendinamas horizontaliojo subsidiarumo principas, įtvirtintas Italijos Respublikos Konstitucijos 118 straipsnyje, ir išreiškiamas bendradarbiavimo būdas, kuriuo naudojantis viešųjų interesų įgyvendinimas gali tapti veiksmingesnis atsižvelgiant į laiką ir išteklius. Taigi pirmumo teisė gali paskatinti administraciją atsinaujinti įgyjant naujų žinių, būdingų privačiam sektoriui, bei paskatinti verslumą.
58
Toks tikslas negali būti priskirtas prie viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir jos sveikatos sumetimų, kurie pagal SESV 52 straipsnio 1 dalį vieninteliai gali pateisinti įsisteigimo laisvės apribojimą.
59
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2014/23 3 straipsnio 1 dalis, siejama su SESV 49 straipsniu, šios direktyvos 30 ir 41 straipsniais bei jos 68 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybei narei draudžiama suteikti projektų finansavimo procedūros iniciatoriui pirmumo teisę, leidžiančią jam, iš pradžių negavus atitinkamos sutarties, pakoreguoti savo pasiūlymą atsižvelgiant į pirminiu laimėtoju paskelbto dalyvio pasiūlymą ir taip gauti sutartį su sąlyga, kad atlygins išlaidas, kurias pirminis laimėtojas patyrė rengdamas savo pasiūlymą, tačiau kurios negali viršyti 2,5 % numatomos investicijų, kurias, kaip tikimasi, laimėtojas atliks pagal konkurso pagrindu tapusį įgyvendinamumo projektą, vertės.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
60
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo 3 straipsnio 1 dalis, siejama su SESV 49 straipsniu, šios direktyvos 30 ir 41 straipsniais bei jos 68 konstatuojamąja dalimi,
turi būti aiškinama taip:
pagal ją valstybei narei draudžiama suteikti projektų finansavimo procedūros iniciatoriui pirmumo teisę, leidžiančią jam, iš pradžių negavus atitinkamos sutarties, pakoreguoti savo pasiūlymą atsižvelgiant į pirminiu laimėtoju paskelbto dalyvio pasiūlymą ir taip gauti sutartį su sąlyga, kad atlygins išlaidas, kurias pirminis laimėtojas patyrė rengdamas savo pasiūlymą, tačiau kurios negali viršyti 2,5 % numatomos investicijų, kurias, kaip tikimasi, laimėtojas atliks pagal konkurso pagrindu tapusį įgyvendinamumo projektą, vertės.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.