62015CC0661
GENERALINIO ADVOKATO
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE IŠVADA,
pateikta 2017 m. kovo 30 d. (
1
)
Byla C‑661/15
X BV
prieš
Staatssecretaris van Financiën
(Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendrijos muitinės kodeksas – Transporto priemonių importas – 29 straipsnis – Muitinės vertės nustatymas – 78 straipsnis – Deklaracijos pakeitimai – 236 straipsnio 2 dalis – Importo muitų grąžinimas – Trejų metų terminas – Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 –145 straipsnio 2 ir 3 dalys – Atsižvelgimas į mokėjimus, kuriuos pardavėjas atliko pirkėjui pagal sutartyje numatytą garantinį įsipareigojimą, nustatant muitinę vertę – Prekės su trūkumais – Dvylikos mėnesių terminas – Galiojimas“
I. Įžanga
1.
Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nagrinėja bylą tarp bendrovės X BV ir Staatssecretaris van Financiën (valstybės finansų sekretorius, Nyderlandai) dėl to, kad pastaroji institucija atsisakė patenkinti prašymus grąžinti muitus, kuriuos ši bendrovė sumokėjo importuodama transporto priemones į Europos Sąjungos muitų teritoriją.
2.
Šiomis aplinkybėmis minėtas teismas klausia Teisingumo Teismo, pirma, kaip aiškinti 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
2
) (toliau – Muitinės kodeksas), 29 ir 78 straipsnius ir 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas (
3
) (toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 145 straipsnio 2 dalį. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo priimti sprendimą dėl Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalies galiojimo.
II. Teisinis pagrindas
3.
Muitinės kodekso 29 straipsnyje numatyta:
„1.   Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais <…>
a)
Faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina – tai visi pirkėjo įvykdyti ar priklausantys įvykdyti mokėjimai pardavėjui arba pardavėjo naudai už importuotas prekes, įskaitant visus įvykdytus arba priklausančius įvykdyti pirkėjo mokėjimus pardavėjui arba, vykdant pardavėjo įsipareigojimus, trečiajam asmeniui, esančius importuotų prekių pardavimo pirkėjui sąlyga. <…>“
4.
Pagal šio kodekso 78 straipsnį:
„1.   Muitinė turi teisę savo iniciatyva arba deklaranto prašymu padaryti pakeitimus deklaracijoje po to, kai prekės jau išleistos.
<…>
3.   Jeigu pakartotinai patikrinus deklaraciją arba atlikus tikrinimą po prekių išleidimo paaiškėja, kad atitinkamos muitinės procedūros atlikimo tvarką reglamentuojančios nuostatos buvo taikomos remiantis neteisinga arba neišsamia informacija, muitinė, remdamasi naujai surinkta informacija, laikydamasi nustatytų nuostatų, imasi priemonių, būtinų susidariusiai padėčiai sureguliuoti.“
5.
Minėto kodekso 236 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Importo arba eksporto muitai grąžinami nustačius, kad tada, kai jie buvo sumokėti, tokių muitų suma nebuvo teisiškai privaloma sumokėti <…>
Importo arba eksporto muitus atsisakoma išieškoti nustačius, kad tada, kai jie buvo įtraukti į apskaitą, tokių muitų suma nebuvo teisiškai privaloma sumokėti <…>
2.   Importo arba eksporto muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu per trejus metus nuo skolininko informavimo apie tokių muitų sumą dienos atitinkamai muitinės įstaigai pateikiamas prašymas.
<…>“
6.
Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyta:
„2.   Išleidus prekes į laisvą apyvartą, galima atsižvelgti į faktiškai už prekes sumokėtos arba mokėtinos kainos patikslinimą, kurį pardavėjas padarė pirkėjo naudai, nustatant muitinės vertę pagal Kodekso 29 straipsnį, jei muitinei priimtinu būdu įrodoma, kad:
a)
prekės turėjo defektų Kodekso 67 straipsnyje numatytu metu;
b)
pardavėjas patikslino kainą vykdydamas garantinį įsipareigojimą, numatytą pardavimo sutartyje, sudarytoje prieš išleidžiant prekes į laisvą apyvartą;
c)
atitinkamoje pardavimo sutartyje dar nebuvo atsižvelgta į tai, kad prekės turi defektų.
3.   Faktiškai [į] už prekes sumokėtą arba mokėtiną kainą, patikslintą pagal 2 dalį, galima atsižvelgti tik tada, jei ji buvo patikslinta per dvylika mėnesių nuo deklaracijos dėl prekių išleidimo į laisvą apyvartą pateikimo dienos.“
III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
7.
X nusipirko trijų skirtingų tipų transporto priemones, nurodytas sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (toliau –A, C ir D tipo transporto priemonės), iš Japonijoje įsteigto gamintojo ir išleido jas į laisvą apyvartą Sąjungos muitų teritorijoje. Dėl to X sumokėjo Inspecteur van de Belastingdienst (mokesčių inspektorius, Nyderlandai, toliau – inspektorius) nustatytus importo muitus. Apskaičiuojant šių muitų sumą, pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį buvo nustatyta šių transporto priemonių muitinė vertė, grindžiama pirkimo kainomis, kurias X sumokėjo transporto priemones pagaminusiam pardavėjui. Vėliau X pardavė šias transporto priemones prekiautojams, o šie perpardavė galutiniams vartotojams.
8.
Transporto priemones pagaminęs pardavėjas galiausiai paprašė X kreiptis į visus A tipo automobilių savininkus, kad jie nuvyktų pas automobilių prekiautoją ir jiems būtų nemokamai pakeista vairo sankaba. Šis prašymas buvo grindžiamas tuo, kad gali būti, jog vairo sankabos detalės nėra pakankamai sutvirtintos. Šiomis aplinkybėmis automobilius pagaminęs jų pardavėjas laikėsi nuomonės, jog esama pavojaus, kad vairo sankaba nutrūks nuo vairo veleno ir todėl transporto priemonė taps nevaldoma.
9.
X grąžino prekiautojams detalių pakeitimo išlaidas. Transporto priemones pagaminęs pardavėjas grąžino šias išlaidas X pagal sutartyje, sudarytoje su X, nustatytą garantinį įsipareigojimą. Ši kompensacija buvo išmokėta per 12 mėnesių nuo deklaracijos dėl šių automobilių išleidimo į laisvą apyvartą priėmimo dienos.
10.
C ir D tipų transporto priemonės taip pat turėjo trūkumų, atitinkamai sandarinimo gumos ir durų lanksto defektą. Minėti prekiautojai pašalino šiuos defektus pagal garantiją, kurią jie suteikė galutiniams naudotojams. X kompensavo prekiautojams šio remonto išlaidas. Transporto priemones pagaminęs pardavėjas ir vėl grąžino šias išlaidas X pagal sutartyje numatytą garantinį įsipareigojimą. Šios išlaidos buvo atlygintos vėliau nei praėjus dvylikai mėnesių po to, kai buvo priimta šių automobilių išleidimo į laisvą apyvartą deklaracija.
11.
Šiomis aplinkybėmis X, remdamasis Muitinės kodekso 236 straipsniu, paprašė grąžinti dalį sumokėtų importo muitų, motyvuodamas tuo, kad vėliau paaiškėjo, jog A, C ir D tipo transporto priemonių muitinė vertė yra mažesnė už iš pradžių nustatytą jų muitinę vertę, neviršijant transporto priemones pagaminusio pardavėjo išmokėtos kompensacijų sumos.
12.
Inspektorius nusprendė, kad minėtas prašymas yra susijęs su transporto priemones pagaminusio pardavėjo atliktu X už šiuos automobilius faktiškai sumokėtos kainos pakeitimu, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį. Todėl jis prašymą atmetė, kiek jis buvo susijęs su A tipo transporto priemonėmis, remdamasis tuo, kad jos neturėjo defektų, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, o kiek tai susiję su C ir D tipo transporto priemonėmis, remdamasis tuo, kad jas pagaminęs pardavėjas nesumokėjo X per šio reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatytą 12 mėnesių terminą.
13.
X pareiškė ieškinį dėl inspektoriaus sprendimo Rechtbank Noord‑Holland (Šiaurės Olandijos teismas, Nyderlandai). Kadangi šis teismas ieškinį atmetė, minėta bendrovė padavė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
14.
Minėtas teismas pirmiausia klausia, tiek, kiek prašymas grąžinti muitus susijęs su A tipo transporto priemonėmis, kokia yra minėto reglamento 145 straipsnio 2 dalies taikymo sritis. Jis pažymi, kad minėtų transporto priemonių pirkimo kaina buvo pakeista dėl to, kad X turėjo būti kompensuotos jo patirtos remonto išlaidos, susidariusios konstatavus, jog transporto priemonės buvo pagamintos pakankamai neužtikrinus, kad vairo sankaba neturėtų jokių naudojimo trūkumų. Transporto priemones pagaminęs pardavėjas atsargumo sumetimais norėjo šią detalę pakeisti.
15.
Šiomis aplinkybėmis minėtas teismas siekia išsiaiškinti, ar minėtoje nuostatoje numatytas tik toks atvejis, kai yra įrodyta, kad išleidimo į laisvą apyvartą deklaracijos priėmimo dieną importuota prekė tikrai turėjo defektų, o gal ji apima ir tuos atvejus, kai yra įrodyta, kad tą dieną būta su gamyba susijusios rizikos, jog naudojant prekę suges jos dalis. Šiuo tikslu jis nurodo Muitinės kodekso komiteto komentarą (
4
), kuriame šis komitetas iš esmės laikėsi nuomonės, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalis taikoma tik toms prekėms, kurios muitinės deklaracijos priėmimo metu iš tikrųjų turėjo defektą. Kaip nurodė minėtas komitetas, ši nuostata netaikoma, jei taikant prevencines priemones transporto priemonė grąžinama į pardavimo vietą tam, kad būtų atlikta patikra ir patikslinta galima muitinė vertė.
16.
Jeigu minėta nuostata netaikoma šiai bylai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar, atsižvelgiant į Sprendimą Mitsui & Co. Deutschland (
5
), pagal Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 ir 3 dalis jau savaime nėra įpareigojama konstatuoti A tipo transporto priemonių muitinės vertės sumažėjimo. Iš tiesų, jei importuojant transporto priemones egzistuoja pavojus, kad defektas paaiškės dar nepasibaigus garantijos terminui ir dėl jo transporto priemonės nebus įmanoma naudoti, jų ekonominė vertė sumažėja.
17.
Antra, tiek, kiek grąžinimo prašymas susijęs su C ir D transporto priemonėmis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatytas dvylikos mėnesių terminas atitinka kai kurias Muitinės kodekso nuostatas. Visų pirma jis pažymi, kad šis terminas skiriasi nuo šio kodekso 236 straipsnio 2 dalyje nustatyto trejų metų termino, skirto prašymams grąžinti muitus pateikti. Minėtas teismas dar pabrėžia, kad Muitinės kodekso 29 straipsnyje, aiškinamame kartu su jo 78 straipsniu, muitinės vertės tikslinimams nenustatyta jokio laiko apribojimo.
18.
Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
a)
Ar Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį, siejamą su Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 ir 3 dalimis, reikia aiškinti taip, kad joje įtvirtinta taisyklė taip pat taikoma tuo atveju, kai nustatoma, kad deklaracijos priėmimo momentu buvo su gamyba susijusi rizika, jog naudojant prekę suges jos dalis, ir kad dėl to gamintojas, vykdydamas sutartyje nustatytą garantinį įsipareigojimą pirkėjui, sumažina kainą atlygindamas išlaidas, kurias pirkėjas patyrė dėl to, kad prekė buvo pataisyta siekiant panaikinti minėtą riziką?
b)
Jei Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta taisyklė pirmiau minėtu atveju netaikoma, ar vien pagal Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 ir 3 dalių, siejamų su Muitinės kodekso 78 straipsniu, nuostatas leidžiama sumažinti deklaruotą muitinę vertę po to, kai pirmiau nurodytu būdu buvo sumažinta kaina?
2.
Ar Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta sąlyga, susijusi su ten numatytu muitinės vertės patikslinimu, pagal kurią faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina turėjo būti patikslinta per dvylika mėnesių nuo deklaracijos dėl prekių išleidimo į laisvą apyvartą priėmimo dienos, prieštarauja Muitinės kodekso 78 ir 236 straipsnių, siejamų su Muitinės kodekso 29 straipsniu, nuostatoms?“
19.
X, Nyderlandų vyriausybė ir Komisija pateikė rašytines pastabas, joms buvo atstovaujama 2016 m. lapkričio 30 d. posėdyje.
IV. Analizė
A. Pirminės pastabos
20.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai susiję su importuotų transporto priemonių muitinės vertės, kuri yra už šias transporto priemones, išleidžiamas į laisvą apyvartą, Sąjungos muitų teritorijoje mokėtinų importo muitų apskaičiavimo pagrindas (
6
), nustatymu.
21.
Pagal Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalį prekės muitinė vertė iš esmės prilygsta jos sandorio vertei (
7
). Ji apskaičiuojama remiantis už šią prekę faktiškai sumokėta ar mokėtina kaina, kuri yra apibrėžta minėto straipsnio 3 dalyje, jei ji parduodama eksportui į Sąjungos muitų teritoriją.
22.
Kaip matyti iš jurisprudencijos (
8
), sandorio vertė vis dėlto yra tik prekės tikrosios ekonominės vertės jos importo metu pakaitalas, o referencinė data šiuo tikslu yra jos muitinės deklaracijos priėmimo data (
9
). Iš tiesų Muitinės kodekso 29 straipsnyje siekiama įtvirtinti teisingą, vienodą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti savavališkai nustatytos arba fiktyvios muitinės vertės. Taigi muitinė vertė turi atitikti importuojamos prekės realią ekonominę vertę ir joje turi būti atsižvelgiama į ekonominę vertę turinčių šios prekės dalių visumą (
10
). Todėl faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina, nurodyta muitinės deklaracijoje, suteikia informacijos, kurią prireikus reikia patikslinti, siekiant išvengti savavališkai nustatytos arba fiktyvios muitinės vertės nustatymo (
11
).
23.
Būtent šiuo požiūriu Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalis, dėl kurios pateikiamas pirmasis prejudicinis klausimas, leidžia muitinės įstaigoms atsižvelgti į šios kainos sumažėjimą, jei išleidus prekę į laisvą apyvartą paaiškėja, kad jos kaina yra mažesnė už minėtą kainą (
12
). Toks sumažinimas siejamas su sąlyga, kad prekės komercinė vertė sumažėjo dėl defekto, buvusio prieš išleidžiant prekę į laisvą apyvartą, tačiau į jį nebuvo atsižvelgta pirkimo–pardavimo sutartyje ir dėl jo pardavėjas turėjo vėliau sumokėti kompensaciją pirkėjui pagal sutartyje numatytą garantinį įsipareigojimą. Taigi faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina mažinama siekiant nustatyti prekės muitinę vertę, ne didesnę nei minėtų kompensacijų suma, kuri, kaip manoma, atspindi prekės komercinės vertės sumažėjimą.
24.
Kaip matyti iš Sprendimo Mitsui & Co. Deutschland (
13
) 28 punkto, šio reglamento 145 straipsnio 2 dalis taikoma, be kita ko, jeigu, kaip pagrindinėje byloje, pardavėjas pagal sutartyje numatytą garantinį įsipareigojimą kompensuoja pirkėjui remonto išlaidas, kurias pirkėjas liepia apmokėti savo pardavėjams. Minėto sprendimo 27 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad šia nuostata „patikslinamas klausimo sprendimo būdas jau nurodytas Muitinės kodekso 29 straipsnyje“ (
14
).
25.
Pagal minėto reglamento 145 straipsnio 3 dalį, su kuria susijęs antrasis klausimas, šio straipsnio 2 dalies taikymas priklauso nuo papildomos sąlygos, pagal kurią kaina turi būti patikslinta per dvylika mėnesių nuo deklaracijos dėl prekių išleidimo į laisvą apyvartą pateikimo dienos.
B. Dėl defektų turinčios prekės sąvokos, kaip ji suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį (pirmasis klausimas)
26.
Savo pirmojo klausimo pirma dalimi Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) klausia Teisingumo Teismo, kokią reikšmę turi defektų turinčios prekės sąvoka, kaip ji suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį, aiškinamą atsižvelgiant į Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 ir 3 dalis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar ši sąvoka taikoma prekei, dėl kurios kyla su jos gamyba susijusi rizika, kad naudojama prekė suges.
27.
Neginčijama, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalis taikoma tik su sąlyga, kad prekė turi defektą jau muitinės deklaracijos pateikimo dieną. O ar pati defekto sąvoka apsiriboja gedimais, nuo tos dienos pasireiškusiais faktiniu neveikimu, kaip teigia Nyderlandų vyriausybė? O gal ji apima riziką, susijusią su prekės gamyba (priešingai nei įprasto naudojimo atveju), kad naudojama ji suges, nors šios rizikos kol kas (dar) nebuvo, kaip teigia X ir Komisija?
28.
Pirmiausia reikėtų patikslinti, jog iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad A tipo transporto priemonėms dėl jų gamybos kyla jų vairo sankabos gedimo rizika (
15
). Todėl neginčijama, kad ši rizika yra susijusi ne su įprastu naudojimu, bet su pačiu šių transporto priemonių gamybos procesu.
29.
Kaip pažymi Komisija, Įgyvendinimo reglamente defektų turinčios prekės sąvoka neapibrėžta. Be to, šiame reglamente nedaroma nuorodos į valstybių narių nacionalinę teisę tam, kad būtų nustatyta šios sąvokos reikšmė ir taikymo sritis. Šiomis aplinkybėmis, siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi vienodo požiūrio ir vienodo Sąjungos teisės taikymo principo, šiai sąvokai reikia suteikti savarankišką ir vienodą reikšmę visoje Sąjungoje (
16
). Nustatant šią reikšmę turi būti atsižvelgiama ne tik į įprastą jos reikšmę bendrinėje kalboje, bet ir į jos kontekstą bei teisės aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus (
17
).
30.
Pagal jos įprastą reikšmę defektų turinčios prekės sąvoka, kaip pažymi Komisija, reiškia kiekvieną prekę, kuri neturi savybių, kurių galima pagrįstai tikėtis, atsižvelgiant į jos pobūdį ir visas reikšmingas aplinkybes. Taigi apibūdinamieji žodžiai „turinti defektų“ siejami su dalyku, „kuris neturi reikiamų savybių“ (
18
).
31.
Ši bendrine kalba paremta apibrėžtis atitinka 1985 m. liepos 25 d. Tarybos direktyvos 85/374/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių atsakomybę už gaminius su trūkumais, derinimo (
19
) 6 straipsnio 1 dalyje numatytą trūkumų turinčio gaminio sąvoką. Pagal šią nuostatą gaminys yra laikomas turinčiu trūkumų, „jei jis nėra toks saugus, kokio asmuo, atsižvelgiant į visas aplinkybes, turėjo teisę tikėtis“, įskaitant „gaminio pateikimą“, „tikslą, kuriam, protingai mąstant, gaminys gali būti naudojamas“, ir „gaminio išleidimo į apyvartą laiką“.
32.
Šioje byloje, atsižvelgiant į nagrinėjamų prekių pobūdį (konkrečios veikiančios transporto priemonės) ir detales (vairo sankaba), teisėta ir pagrįsta reikalauti aukštesnio saugumo lygio, atsižvelgiant į didelį pavojų jomis besinaudojančių vairuotojų, keleivių ir trečiųjų asmenų kūno neliečiamumui ir gyvybei. Šis reikalavimas tikrai nėra įvykdomas, jei egzistuoja rizika, susijusi su gamyba, kad vairo sankaba suges. Taigi šios rizikos buvimas reiškia, kad šios prekės neturi savybių, kurių iš jų galima pagrįstai tikėtis.
33.
Kitaip tariant, gedimo rizika tokiu atveju reiškia patį trūkumą (
20
). Kadangi šį trūkumą lemia prekių gamybos procesas, jas reikia laikyti nuo pagaminimo ir juo labiau importo metu defektų turinčiomis prekėmis, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį.
34.
Šį aiškinimą patvirtina šia nuostata siekiami tikslai. Šiuo klausimu primenu, kad joje patikslinta Muitinės kodekso 29 straipsnio (
21
), kuriuo siekiama užtikrinti, kad prekės muitinė vertė atitiktų jos tikrąją ekonominę vertę, taikymo sritis (
22
). O jei esama su gamyba susijusios rizikos, kad prekė naudojama suges, neatsižvelgiant į tai, ar ši rizika materializuojasi, mažėja pati šios prekės vertė. Iš tiesų nekyla abejonių, kad automobilio, neatitinkančio saugumo reikalavimų, kurių galima pagrįstai tikėtis, nebus įmanoma parduoti, bent jau ta pačia kaina kaip ir šių reikalavimų atitinkančio automobilio.
35.
Muitinės kodekso komiteto komentaras, kurį nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Nyderlandų vyriausybė, negali leisti suabejoti šiuo aiškinimu (
23
). Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad, nors minėto komiteto komentarai gali padėti aiškinti Sąjungos muitų teisę (
24
), jie nėra teisiškai privalomi. Jais tik siekiama padėti valstybėms narėms panašiais atvejais nustatyti bendrą požiūrį, kad būtų užtikrintas teisingas ir vienodas muitinio vertinimo taisyklių taikymas (
25
).
36.
Atsižvelgdamas į tai, kas nurodyta pirmiau, manau, Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalis taikoma, jeigu, kaip pagrindinėje byloje, transporto priemonės pardavėjas pagal pirkimo–pardavimo sutartyje numatytą garantinį įsipareigojimą sumažina kainą, kompensuodamas išlaidas, kurias pirkėjas patyrė siekdamas sumažinti su gamyba susijusią riziką, kad transporto priemonė dėl naudojimo suges tiek, kad nebus tokia saugi, kiek to galima pagrįstai tikėtis.
37.
Todėl nereikia atsakyti į šio klausimo antrą dalį, kuri Teisingumo Teismui pateikta subsidiariai ir kuria prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar, darant prielaidą, kad ši nuostata tokiu atveju netaikoma, pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį, aiškinamą kartu su jo 78 straipsniu, jam leidžiama pačiam patikslinti muitinę vertę siekiant atsižvelgti į tokį kainos sumažėjimą. Atsižvelgdamas į tai, išsamumo sumetimais priduriu, kad pagal Sprendimo Mitsui & Co. Deutschland (
26
) 27 punktą į pirmojo klausimo antrą dalį, mano nuomone, reikia atsakyti teigiamai.
C. Dėl Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatyto 12 mėnesių termino galiojimo (antrasis klausimas)
38.
Antrasis prejudicinis klausimas susijęs su Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalies suderinamumu, kiek joje numatytas dvylikos mėnesių terminas, skaičiuojamas nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos, per kurį turi būti patikslinta kaina siekiant pagrįsti muitinės vertės patikslinimą šio straipsnio 2 dalyje numatytu atveju, su Muitinės kodekso 29, 78 straipsniais ir 236 straipsnio 2 dalimi. Šis klausimas gali turėti praktinę reikšmę visais atvejais, kai eksportui į Sąjungos muitų teritoriją skirtos prekės pirkimo–pardavimo sutartyje numatytas ilgesnis nei dvylikos mėnesių garantijos terminas (
27
).
39.
Pirmiausia pabrėžiu, kad Įgyvendinimo reglamento teisinis pagrindas yra buvęs Muitinės kodekso 249 straipsnis (
28
), pagal kurį Komisija įgaliojama priimti visas šiam kodeksui taikyti būtinas nuostatas (
29
). Be to, iš jurisprudencijos matyti, kad Komisijai leidžiama imtis visų įgyvendinimo priemonių, būtinų arba tikslingų šio kodekso įgyvendinimui, jei tik jos neprieštarauja šiam kodeksui (
30
).
40.
Pagal jurisprudenciją įgyvendinimo sąvoką reikia aiškinti plačiai (
31
). Be to, Teisingumo Teismas jau turėjo progą pažymėti Komisijos turimą diskreciją Muitinės kodekso nuostatų įgyvendinimo srityje (
32
).
41.
Atsižvelgiant į šiuos principus, reikia patikrinti, pirma, ar Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatytas terminas yra būtinas, ar tikslingas šiam kodeksui įgyvendinti ir, antra, ar šis terminas atitinka šio kodekso nuostatas. Dėl toliau nurodytų priežasčių manau, kad šios sąlygos nėra įvykdytos.
1.
Dėl Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalies būtinumo ar tikslingumo
42.
Kaip teigia Komisija, Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatytas terminas yra tikslingas, net būtinas Muitinės kodekso 29 straipsniui įgyvendinti, nes juo leidžiama kuo labiau sumažinti klaidų ar sukčiavimo riziką taikant šio reglamento 145 straipsnio 2 dalį. Iš tikrųjų dėl šių klaidų ar sukčiavimo būtų nustatoma savavališka arba fiktyvi muitinė vertė, taip pažeidžiant šio kodekso 29 straipsnį. Šiuo klausimu Komisija pažymi, jog sunku praktiškai nustatyti, ar prekės trūkumas jau buvo jos importo metu, ar jis atsirado vėliau dėl jos įprasto naudojimo. Kadangi šis sunkumas ir klaidų ar sukčiavimo rizika laikui bėgant didėja, atsižvelgimą į kainų pakeitimus po išleidimo į laisvą apyvartą pagal minėto reglamento 145 straipsnio 2 dalį reikia apriboti protingu laikotarpiu (
33
).
43.
Nyderlandų vyriausybė ir Komisija dar teigia, kad toks terminas yra būtinas siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir vienodą šios nuostatos taikymą. Jos taip pat pabrėžia Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatyto dvylikos mėnesių termino suderinamumą su panašiu terminu, nustatytu Muitinės kodekso 238 straipsnio 4 dalyje.
44.
Abejoju, ar šio reglamento 145 straipsnio 3 dalis yra tikslinga, ar būtina šiems tikslams pasiekti, taigi ir Muitinės kodekso 29 straipsniui įgyvendinti.
45.
Pirma, kalbant apie tikslą neleisti nustatyti savavališkos ar fiktyvios muitinės vertės dėl klaidų ar sukčiavimo taikant minėto reglamento 145 straipsnio 2 dalį, atsižvelgiant į tai, kad sunku nustatyti, kada trūkumas atsirado, reikia pažymėti, jog pagal šioje nuostatoje įtvirtintas esmines sąlygas jau numatyta, jog muitinei reikia įtikinamai įrodyti, kad defektas buvo atitinkamų prekių importo metu (
34
). Šiuo klausimu įrodinėjimo pareiga tenka importuotojui (
35
). Šiomis aplinkybėmis, kad būtų pasiektas šis tikslas, nėra nei būtina, nei tikslinga muitinės vertės nustatymui taikyti papildomo reikalavimo, kad kaina turi būti patikslinta per dvylika mėnesių nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos.
46.
Šioje byloje sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą patikslinta, kad A tipo transporto priemonių trūkumas buvo susijęs su gamyba, todėl jau buvo importo metu. Taigi, kaip per posėdį teigė X, šis reikalavimas tokiu atveju atrodo netikslingas.
47.
Be to, Nyderlandų vyriausybė teigia, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatytas terminas grindžiamas fikcija, pagal kurią, jei trūkumas, kuriam taikomas garantinis įsipareigojimas, paaiškėja per dvylika mėnesių nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos, muitinė gali preziumuoti, kad šis trūkumas buvo jau tą dieną. Iš esmės šie argumentai reiškia, kad šis terminas atitinka laikotarpį, per kurį galima preziumuoti, kad trūkumas tą dieną jau buvo.
48.
Vis dėlto minėtas terminas niekaip nesusijęs su tokia prezumpcija. Jis reiškia, kad muitinę vertę galima patikslinti kiekvienu atveju, kai kaina tikslinama pasibaigus tam terminui pagal sutartinį garantinį įsipareigojimą, nesant reikalo įrodyti, kad trūkumas jau buvo importo metu. Pagal šio reglamento 145 straipsnio 3 dalį tokio tikslinimo kaip tik neleidžiama, jei kaina tikslinama pasibaigus jame nustatytam terminui, net jei skolininkas įrodo, be kita ko, kad trūkumas tuo metu jau buvo.
49.
Antra, kalbant apie būtinybę užtikrinti teisinį saugumą ir vienodą minėto reglamento 145 straipsnio 2 dalies taikymą, kaip ir X, manoma, kad Muitinės kodekso 236 straipsnio 2 dalyje numatytu terminu šie interesai jau ir taip pakankamai apsaugomi.
50.
Iš esmės pagal šią nuostatą reikalaujama, kad kiekvienas prašymas grąžinti muitus ar jų neišieškoti, nepaisant jo pagrindo, turi būti pateiktas per trejus metus nuo pranešimo apie šiuos muitus skolininkui. Taigi jei skolininkas turi teisę į grąžinimą dėl prekės muitinės vertės patikslinimo pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį, muitas jam būtų grąžinamas tik jei jis pateiktų prašymą per Muitinės kodekso 236 straipsnio 2 dalyje nustatytą trejų metų terminą.
51.
Neįžvelgiu jokios priežasties, dėl kurios šiuo konkrečiu atveju, skirtingai nei kitais atvejais, kai skolininkas turi teisę susigrąžinti muitus, taikant šį terminą muitinės administracijai ir Sąjungos biudžetui nebūtų užtikrinamas pakankamo lygio teisinis saugumas ir vienodumas (
36
).
52.
Trečia, negali būti pripažintas pagrįstu argumentas, susijęs su Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje nustatyto termino suderinimu su Muitinės kodekso 238 straipsnio 4 dalyje nustatytu tos pačios trukmės terminu.
53.
Tas pats būtų šią nuostatą taikant kitokiai situacijai, nei numatyta Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje. Muitinės kodekso 238 straipsnio 4 dalis susijusi su atveju, kai ne dėl paslėpto trūkumo, bet dėl importo metu nustatyto defekto pirkėjas atsisako prekės arba reikalauja sumažinti jos kainą. Tačiau, skirtingai nuo tokio pirkėjo, šio reglamento 145 straipsnio 3 dalyje nurodytas pirkėjas nežino, kad importo metu yra defektas. Todėl, priešingai, nei šio kodekso 238 straipsnio 4 dalyje numatytas pirkėjas, jis negali prašyti grąžinti ar neišieškoti importo muitų per dvylika mėnesių nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos arba pranešimo apie importo muitus (
37
).
54.
Todėl manau, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatytas terminas nėra nei būtinas, nei tikslingas Muitinės kodeksui įgyvendinti. Nors paties šio argumento pakanka šios nuostatos negaliojimui pripažinti, toliau išsamumo sumetimais paaiškinsiu motyvus, dėl kurių jis taip pat prieštarauja šio kodekso 29 straipsniui, aiškinamam atsižvelgiant į šio kodekso 78 straipsnį ir 236 straipsnio 2 dalį.
2.
Dėl Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalies atitikties Muitinės kodekso nuostatoms
55.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje numatyto termino atitiktimi Muitinės kodekso 29 straipsniui, aiškinamam kartu su šio kodekso 78 straipsniu, kadangi pastarosiose dviejose nuostatose muitinės vertės tikslinimams nenustatyta jokio laiko apribojimo. Šis teismas taip pat abejoja šio termino suderinamumu su minėto kodekso 236 straipsnio 2 dalimi, kurioje nustatytas atskiras terminas prašymams grąžinti muitus pateikti.
56.
Mano nuomone, Sprendime Mitsui & Co. Deutschland (
38
) jau yra tam tikrų orientyrų, padedančių atsakyti į šiuos klausimus.
57.
Minėtas sprendimas buvo susijęs su situacija, kai muitinės deklaracija buvo priimta prieš įsigaliojant reglamentui, kuriuo Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnyje muitinei buvo numatyta galimybė patikslinti defektų turinčios prekės muitinę vertę dėl jos kainos pakeitimo po prekės išleidimo į laisvą apyvartą (
39
).
58.
Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad, nors Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalys tokiai situacijai netaikomos (
40
), muitinė gali atlikti tokį patikslinimą, tiesiogiai remdamasi Muitinės kodekso 29 straipsniu, jei yra įvykdytos šio reglamento 145 straipsnio 2 dalyje nustatytos trys sąlygos. Kaip nurodė Teisingumo Teismas, joje „patikslinamas klausimo sprendimo būdas jau nurodytas Muitinės kodekso 29 straipsnyje“ (
41
).
59.
Tačiau Teisingumo Teismas nekonstatavo, kad ši tikslinimo galimybė taip pat yra ribojama tokia laiko sąlyga, kaip numatyta Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje (
42
). Mano nuomone, ši sąlyga, skirtingai nuo šio straipsnio 2 dalyje išvardytų sąlygų, tiesiogiai nekyla iš Muitinės kodekso 29 straipsnio.
60.
Jei Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje nebūtų nustatyta termino, valstybės narės muitinės įstaigos, remdamosi paties Muitinės kodekso 29 straipsniu, galėtų patikslinti prekės muitinę vertę, jei būtų įvykdytos šio reglamento 145 straipsnio 2 dalyje nurodytos sąlygos, net jei nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos ir būtų praėję daugiau nei dvylika mėnesių. Vis dėlto, pasibaigus šiam terminui, pagal minėto straipsnio 3 dalį toks patikslinimas negalimas. Taigi ir dėl jo, pažeidžiant Muitinės kodekso 29 straipsnį, nustatoma po prekės importo pakeistos prekės sandorio vertės neatitinkanti jos muitinė vertė.
61.
Norėčiau pridurti, kad muitinė vertė Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalyje numatytomis sąlygomis gali būti sumažinta patikrinus muitinės deklaraciją pagal Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 dalį (
43
). Taigi, jeigu sumokėti importo muitai proporcingai šios muitinės vertės sumažinimui viršija teisėtai priklausančius sumokėti muitus, muitinė pagal šio straipsnio 3 dalį privalo skolininkui grąžinti gautą perteklių. Toks grąžinimas atliekamas pagal šio kodekso 236 straipsnį, jei yra įvykdomos jame nustatytos sąlygos. Tarp jų yra pareiga laikytis trejų metų termino, skaičiuojamo nuo pranešimo apie importo muitus skolininkui dienos, numatyto prašymui grąžinti muitus pateikti (
44
).
62.
Todėl, remdamasis Muitinės kodekso 29 straipsniu, aiškinamu kartu su šio kodekso 78 straipsniu ir 236 straipsnio 2 dalimi, skolininkas gali susigrąžinti importo muitus proporcingai muitinės vertės patikslinimui, atliktam laikantis Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų, kol nėra pasibaigęs trejų metų terminas, skaičiuojamas nuo pranešimo apie šiuos muitus (
45
). Šio reglamento 145 straipsnio 3 dalimi tokia galimybė praktiškai apribota dvylikos mėnesių laikotarpiu, skaičiuojamu nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos. Taigi šia nuostata skolininko nenaudai pakeičiama jam pagal Muitinės kodeksą taikytina teisinė sistema.
63.
Iš to darytina išvada, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalis prieštarauja Muitinės kodekso 29 straipsniui, aiškinamam atsižvelgiant į šio kodekso 78 straipsnį ir 236 straipsnio 2 dalį.
64.
Kaip matyti iš visų šių argumentų, Komisija, nors ir turėjo diskreciją įgyvendinti Muitinės kodeksą (
46
), neturėjo teisės priimti Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalies, todėl šią nuostatą reikia pripažinti negaliojančia.
V. Išvada
65.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas nurodyta pirmiau, siūlau į Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) pateiktus klausimus atsakyti taip:
1.
1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, 145 straipsnio 2 dalį, aiškinamą atsižvelgiant į 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 29 straipsnį, reikia aiškinti taip, kad ji visų pirma taikoma tuo atveju, kai transporto priemonės pardavėjas pagal pirkimo–pardavimo sutartyje numatytą sutartinį garantijos įsipareigojimą pritaiko kainos sumažinimą pirkėjui, grąžindamas išlaidas, kurias pirkėjas patyrė siekdamas sumažinti su gamyba susijusią riziką, kad ši priemonė naudojama suges taip, kad nebebus tiek saugi, kiek to galima pagrįstai tikėtis.
2.
Reglamento Nr. 2454/93 145 straipsnio 3 dalis yra negaliojanti.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 16 t., p. 307. Nuo 2016 m. birželio 1 d. šis reglamentas buvo panaikintas 2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 952/2013 (nauja redakcija) (OL L 269, 2013, p. 1, toliau – naujasis Muitinės kodeksas). Tačiau bylos faktinėms aplinkybėms taikomas Reglamentas Nr. 2913/92.
(
3
)	OL L 253, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3.
(
4
)	Commentary no2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002‑NL), 2008 m. rugsėjo mėn. atnaujinta redakcija, p. 18).
(
5
)	2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Šis teismas tikriausiai turi omenyje šio sprendimo 27 punktą.
(
6
)	Žr. Muitinės kodekso 79 straipsnio antrą pastraipą.
(
7
)	Muitinės kodekso 30 ir 31 straipsniuose nustatyti subsidiarūs kriterijai, taikomi, jei prekės muitinė vertė negali būti nustatyta remiantis sandorio verte.
(
8
)	Žr. šios išvados 10 ir 11 išnašas.
(
9
)	Muitinės kodekso 67 straipsnis.
(
10
)	2006 m. lapkričio 16 d. Sprendimas Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, 30 punktas) ir 2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 20 punktas).
(
11
)	1986 m. birželio 12 d. Sprendimas Repenning (183/85, EU:C:1986:247, 16 punktas); 2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 24 punktas) ir 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimas Christodoulou ir kt. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 39 punktas). Visų pirma Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 dalyje patikslinta, kad kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, prireikus patikslinama vadovaujantis šio kodekso 32 ir 33 straipsniais, kuriuose išvardyti įvairūs elementai, kuriuos reikia pridėti prie šios kainos arba atimti iš jos.
(
12
)	Žr. 2009 m. kovo 19 d. Sprendimą Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 26 punktas).
(
13
)	2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
14
)	Ši jurisprudencija leidžia iš karto atmesti X argumentus, kad šio reglamento 145 straipsnio 2 dalimi pažeidžiamas Muitinės kodekso 29 straipsnis.
(
15
)	Žr. šios išvados 14 punktą.
(
16
)	Šiuo klausimu žr. 2016 m. liepos 28 d. Sprendimą JZ (C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, 35 punktas).
(
17
)	Žr., be kita ko, 2017 m. sausio 25 d. Sprendimą Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
18
)	Žr. šios sąvokos apibrėžtį prancūzų k. Larousse (www.larousse.fr).
(
19
)	OL L 210, 1985, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių kalba, 15 sk., 6 t., p. 257.
(
20
)	Taigi defekto sąvoka (nyderlandų k. „gebrek“), kaip ji suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį, yra platesnė nei gedimo sąvoka (nyderlandų k. „defect“). Nors pirmoji sąvoka apima bet kokį atitinkamos prekės savybių, kurių galima pagrįstai tikėtis, neturėjimą, antroji reiškia tik faktinį prekės sugedimą.
(
21
)	Žr. 2009 m. kovo 19 d. Sprendimą Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 27 punktas).
(
22
)	Žr. šios išvados 22 punktą.
(
23
)	Žr. šios išvados 15 punktą.
(
24
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato J. Mazák išvadą byloje Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2008:580, 38 punktas).
(
25
)	Dėl pasekmių, kylančių dėl sprendimų dėl muitinės vertės nustatymo neprivalomo pobūdžio, vertinimo žr. Audito Rūmų specialiąją ataskaitą Nr. 23/2000 dėl importuojamų prekių muitinės vertės (muitinio vertinimo), pateiktą kartu su Komisijos atsakymais (OL C 84, 2001, p. 8).
(
26
)	2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167). Žr. šios išvados 24 punktą.
(
27
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu pažymi, jog nieko keisto, kad naujos transporto priemonės pardavėjui garantiniai įsipareigojimai taikomi ilgesnį (kartais gerokai ilgesnį) nei dvylikos mėnesių laikotarpį.
(
28
)	2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 2700/2000, iš dalies keičiančio Tarybos reglamentą Nr. 2913/92 (OL L 311, 2000, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t., p. 239), 1 straipsnio 19 punktu Muitinės kodekso 249 straipsnis pakeistas iš esmės lygiaverte nuostata, po šio pakeitimo įtvirtinta Muitinės kodekso 247 straipsnyje. Nuo šiol pagal naujojo Muitinės kodekso 76 straipsnį Komisijai suteikiama kompetencija įgyvendinimo aktais patikslinti procedūros taisykles, susijusias su muitinės vertės nustatymu.
(
29
)	Šiuo klausimu žr. 1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimą Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, 35 punktas) ir 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 33 punktas).
(
30
)	1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimas Söhl & Söhlke (C‑48/98, EU:C:1999:548, 36 punktas); 2007 m. kovo 8 d. Sprendimas Thomson ir Vestel France (C‑447/05 ir C‑448/05, EU:C:2007:151, 24 punktas) ir 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 34 punktas).
(
31
)	Žr., be kita ko, 1975 m. spalio 30 d. Sprendimą Rey Soda ir kt. (23/75, EU:C:1975:142, 10 punktas) ir 2005 m. birželio 30 d. Sprendimą Alessandrini ir kt. / Komisija (C‑295/03 P, EU:C:2005:413, 74 punktas).
(
32
)	1983 m. kovo 23 d. Sprendimas Cousin ir kt. (162/82, EU:C:1983:93, 17 punktas); 2007 m. kovo 8 d. Sprendimą Thomson ir Vestel France (C‑447/05 ir C‑448/05, EU:C:2007:151, 25 ir 36 punktai) ir 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Asda Stores (C‑372/06, EU:C:2007:787, 35 punktas).
(
33
)	Žr. 2002 m. kovo 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 444/2002, iš dalies keičiančio Reglamentą Nr. 2454/93 ir Reglamentus (EB) Nr. 2787/2000 ir (EB) Nr. 993/2001 (OL L 68, 2002, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 12 t., p. 209) 5 ir 6 konstatuojamąsias dalis.
(
34
)	Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalies a punktas.
(
35
)	Šiuo klausimu žr. Commentary n 2 of the customs code committee (customs valuation section) on the application of Article 145, paragraph 2, of the customs code implementing provisions“ (Compendium of customs valuation texts (TAXUD/800/2002-NL), 2008 m. rugsėjo mėn. atnaujinta redakcija, p. 13).
(
36
)	Iš 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Veloserviss (C‑427/14, EU:C:2015:803, 25, 32 ir 33 punktai) matyti, kad, nors Muitinės kodekso 78 straipsnyje muitinės galimybė atlikti muitinės deklaracijų patikrinimus ar kitus tikrinimus ir taikyti būtinas padėties sureguliavimo priemones niekaip neapribota laiko atžvilgiu, valstybės narės pagal teisinio saugumo principą turi teisę apriboti šią galimybę pagrįstu senaties terminu. Tas pats taikoma ir tuo atveju, jei iš nacionalinės ar Sąjungos teisės kylančiu tokiu terminu kartu apsaugomas ir teisės subjektas, ir atitinkama administracija. Man atrodo, ši jurisprudencija susijusi tik su terminais, kuriais apribojama deklaracijų patikrinimų ar kitų tikrinimų galimybė a posteriori. Jos negalima išplėsti Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje nustatytam terminui, kuriuo ribojama šio straipsnio 2 dalyje numatyta galimybė patikslinti muitinę vertę. Visų pirma, jei ši galimybė yra palanki teisės subjektams, šis terminas negali jų apsaugoti.
(
37
)	Be to, skiriasi šiose nuostatose nustatytų terminų tikslas ir atskaitos taškas. Muitinės kodekso 238 straipsnio 4 dalyje nustatytas terminas susijęs su prašymo grąžinti importo muitus pateikimu ir pradedamas skaičiuoti nuo pranešimo apie skolą muitinei, panašiai kaip ir šio kodekso 236 straipsnio 2 dalyje numatytas terminas, nuo kurio juo nukrypstama. Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje nustatytas terminas susijęs su pačiu teisės į grąžinimą atsiradimu, t. y. motyvo, suteikiančio pagrindą tikslinti muitinę vertę ir vėliau grąžinti importo muitus, buvimu. Šis terminas pradedamas skaičiuoti nuo muitinės deklaracijos priėmimo dienos.
(
38
)	2009 m. kovo 19 d. sprendimas (C‑256/07, EU:C:2009:167).
(
39
)	Kalbama apie Reglamentą Nr. 444/2002.
(
40
)	2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 37 punktas). Atsižvelgdamas į šį motyvą, Teisingumo Teismas, nors ir nagrinėjo Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 ir 3 dalių galiojimo klausimą, neatsakė į jį, kaip tai matyti iš šio sprendimo 39 punkto.
(
41
)	2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 27 punktas).
(
42
)	2009 m. kovo 19 d. Sprendimas Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 36 punktas). Jame Teisingumo Teismas konstatavo, kad Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalis, nustatyta šiame reglamente Reglamentu Nr. 444/2002, nebuvo taikoma situacijoms, susiklosčiusioms prieš įsigaliojant pastarajam reglamentui, nes jo taikymas pažeistų atitinkamų ūkio subjektų teisėtus lūkesčius. Taigi jei po prekių importo prekių sandorio vertę teko pakeisti dėl jų defekto, kompetentingos muitinės įstaigos įsigaliojus Įgyvendinimo reglamentui taikė Muitinės kodekso 236 straipsnio 2 dalyje numatytą bendrąjį trejų metų terminą.
(
43
)	Kaip matyti iš 2005 m. spalio 20 d. Sprendimo Overland Footwear (C468/03, EU:C:2005:624, 64 punktas), Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 dalyje leidžiama atsižvelgti į visus „duomenų, kuriais remiantis nustatoma muitinė vertė, pagal kurią apskaičiuojamas importo muitas, [galimus pakeitimus]“.
(
44
)	Žr. 2005 m. spalio 20 d. Sprendimą Overland Footwear (C‑468/03, EU:C:2005:624, 52–54 punktai).
(
45
)	Šiuo klausimu žr. 2009 m. kovo 19 d. Sprendimą Mitsui & Co. Deutschland (C‑256/07, EU:C:2009:167, 36 punktas) ir šios išvados 41 išnašą.
(
46
)	Žr. šios išvados 40 punktą.