62021CC0366
GENERALINIO ADVOKATO
PRIIT PIKAMÄE IŠVADA,
pateikta 2022 m. liepos 14 d. (
1
)
Byla C‑366/21 P
Maxime Picard
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Sutartininkai – Pensija – Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 1023/2013 – Pereinamojo laikotarpio priemonės dėl metinės teisių į pensiją kaupimo normos ir pensinio amžiaus – Taikymas laiko atžvilgiu – Naujos sutartininko sutarties pasirašymas – Asmens nenaudai priimtas aktas – Kvalifikavimas – Savarankiški teisiniai padariniai“
I. Įvadas
1.
Šiame apeliaciniame skunde Maxime Picard prašo panaikinti 2021 m. kovo 24 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Picard / Komisija (T‑769/16, toliau – skundžiamas sprendimas, EU:T:2021:153), kuriuo buvo atmestas jo ieškinys dėl, pirma, 2016 m. sausio 4 d. Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro (toliau – PMO) 4‑ojo skyriaus sektoriaus „Pensijos“ pareigūno parengto atsakymo, kad pasikeitė ieškovo įprastinis pensinis amžius ir metinė teisių į pensiją kaupimo norma (nuo 2014 m. birželio 1 d. atitinkamai 66 metai ir 1,8 %), panaikinimo, antra, 2016 m. liepos 25 d. Europos Komisijos Žmogiškųjų išteklių generalinio direktorato (GD) (toliau – Žmogiškųjų išteklių GD) E direktorato direktoriaus, kaip sudaryti darbo sutartis įgaliotos tarnybos (toliau – SSĮT), sprendimą atmesti M. Picard skundą dėl 2016 m. sausio 4 d. atsakymo.
2.
Šioje byloje Teisingumo Teismas turi galimybę išspręsti du probleminius klausimus.
3.
Pirmiausia Teisingumo Teismas turės priimti sprendimą dėl sąlygų, kuriomis Sąjungos sutartininkams laiko atžvilgiu taikomos 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES, Euratomas) Nr. 1023/2013, kuriuo iš dalies keičiami Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai ir kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos, numatytos pereinamojo laikotarpio nuostatos dėl metinės teisių į pensiją kaupimo normos ir pensinio amžiaus (
2
). Teisingumo Teismo priimtas sprendimas šiuo klausimu turės didelės įtakos daugeliui Sąjungos sutartininkų taikomai pensijų sistemai.
4.
Tada ši byla galėtų padėti Teisingumo Teismui paaiškinti, atsižvelgiant į „asmens nenaudai priimto akto“ sąvoką, kada Sąjungos darbuotojas turi teisę ginčyti elementus, kurie yra pagrindas nustatant jo teises į pensiją.
II. Teisinis pagrindas
5.
Šioje byloje yra reikšmingi:
–
Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai), iš dalies pakeistų Reglamentu Nr. 1023/2013, 25, 77, 83, 90 ir 91 straipsniai,
–
Tarnybos nuostatų, iš dalies pakeistų Reglamentu Nr. 1023/2013, XIII priedo 21 straipsnio 2 dalis ir 22 straipsnio 1 dalis,
–
Europos Sąjungos kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų (toliau – KTĮS), iš dalies pakeistų Reglamentu Nr. 1023/2013, 8 straipsnis, 86 straipsnio 2 dalis ir 109 straipsnio 1 dalis,
–
KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalis.
III. Bylos aplinkybės
6.
Bylos aplinkybės nurodytos skundžiamo sprendimo 1–25 punktuose ir jas galima trumpai išdėstyti, kaip nurodyta toliau.
7.
Nuo 2008 m. liepos 1 d. Komisija įdarbino M. Picard sutartininku PMO 5 skyriuje (toliau – 2008 m. sutartis). Apeliantas buvo priskirtas prie pirmosios pareigų grupės. 2008 m. sutartis buvo pratęsta tris kartus terminuotam laikotarpiui, o 2011 m. gegužės 3 d. sprendimu – neribotam laikotarpiui.
8.
2014 m. gegužės 16 d. Žmogiškųjų išteklių GD pasiūlė apeliantui naują sutartininko sutartį; apeliantas pasirašė ją tą pačią dieną (toliau – 2014 m. gegužės 16 d. sutartis). Ši neterminuota sutartis įsigaliojo 2014 m. birželio 1 d., o apeliantas buvo priskirtas prie antrosios pareigų grupės.
9.
Iki šios sutarties sudarymo Tarnybos nuostatai ir KTĮS buvo iš dalies pakeisti Reglamentu Nr. 1023/2013, kurio reikšmės šiai bylai turinčios nuostatos taikomos nuo 2014 m. sausio 1 d.
10.
Po 2014 m. reformos Tarnybos nuostatų 77 straipsnio antroje pastraipoje, taikomoje sutartininkams pagal KTĮS 109 straipsnio 1 dalį, nustatyta, kad nauja metinė kaupimo norma yra 1,8 %, nors ankstesnė norma buvo 1,9 %. Be to, Tarnybos nuostatų 77 straipsnio penktoje pastraipoje nustatyta, kad pensinis amžius yra 66 metai, o anksčiau buvo 63 metai.
11.
Vis dėlto Tarnybos nuostatų XIII priede buvo numatytos pereinamojo laikotarpio taisyklės. Pavyzdžiui, pagal šio priedo 21 straipsnio antrą pastraipą pareigūnui, pradėjusiam tarnybą nuo 2004 m. gegužės 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d., ir toliau taikoma 1,9 % metinė kaupimo norma. Be to, minėto priedo 22 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad pareigūnas, kuriam 2014 m. gegužės 1 d. yra 35 metai (
3
) ir kuris pradėjo tarnybą iki 2014 m. sausio 1 d., teisę į ištarnauto laiko pensiją įgyja sulaukęs 64 metų ir 8 mėnesių. Galiausiai KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „kitiems tarnautojams, kurie 2013 m. gruodžio 31 d. yra įdarbinti, pagal analogiją taikomos“ šios pereinamojo laikotarpio nuostatos.
12.
2016 m. sausio 4 d. elektroniniu laišku apeliantas, kuriam kilo abejonių dėl galimų 2014 m. reformos padarinių jo padėčiai pasirašius 2014 m. gegužės 16 d. sutartį, paprašė, kad PMO 4 skyriaus sektoriaus „Pensijos“ pareigūnas (toliau – sektoriaus „Pensijos“ pareigūnas) pateiktų paaiškinimų (toliau – 2016 m. sausio 4 d. elektroninis laiškas).
13.
Tos pačios dienos elektroniniu laišku šis pareigūnas patvirtino, kad jo teisės į pensiją iš dalies pasikeitė pasikeitus sutarčiai, todėl jo atveju įprastinis pensinis amžius ir metinė teisių į pensiją kaupimo norma nuo 2014 m. birželio 1 d. pasikeitė ir atitinkamai yra 66 metai ir 1,8 % (toliau – 2016 m. sausio 4 d. atsakymas).
14.
2016 m. balandžio 4 d. apeliantas, remdamasis Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, dėl 2016 m. sausio 4 d. atsakymo pateikė skundą.
15.
2016 m. liepos 25 d. sprendimu, apie kurį apeliantui pranešta 2016 m. liepos 26 d., Žmogiškųjų išteklių GD E direktorato direktorius, kaip SSĮT, atmetė minėtą skundą dėl to, kad, pirma, jis nepriimtinas, nes nėra apeliantui nepalankaus akto, ir, antra, jis nepagrįstas (toliau – 2016 m. liepos 25 d. sprendimas atmesti)
IV. Procesas Bendrajame Teisme
16.
Ieškiniu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2016 m. lapkričio 7 d., apeliantas paprašė panaikinti 2016 m. sausio 4 d. atsakymą ir, jei reikia, 2016 m. liepos 25 d. sprendimą atmesti. 2017 m. vasario 6 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu atskiru dokumentu Komisija pareiškė šio ieškinio nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
17.
2017 m. spalio 12 d. sprendimu trečiosios kolegijos pirmininkas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą, kol įsiteisės Sprendimas Torné / Komisija, kuriuo užbaigiama byla T‑128/17.
18.
Kai buvo paskelbtas 2018 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Torné / Komisija (
4
) ir dėl jo nebuvo pateikta apeliacinio skundo, šalys per nustatytą terminą pateikė pastabas dėl to sprendimo padarinių šiai bylai.
19.
2019 m. gegužės 13 d. nutartimi Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 130 straipsnio 7 dalimi, Komisijos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą pridėjo prie bylos nagrinėjimo iš esmės ir atidėjo bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
20.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė apelianto ieškinį.
21.
Bendrasis Teismas iš karto nusprendė išnagrinėti apelianto nurodytus pagrindus, prieš tai nepriėmus sprendimo dėl Komisijos pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo. Pateikdamas savo nuomonę šiuo klausimu jis rėmėsi jurisprudencija, pagal kurią Sąjungos teismas, atsižvelgdamas į kiekvienos bylos aplinkybes, turi teisę įvertinti, ar tinkamas teisingumo vykdymas pateisina ieškinio atmetimą iš esmės, prieš tai nepriėmęs sprendimo dėl atsakovo pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo (
5
).
22.
Dėl bylos esmės Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija teisingai manė, jog dėl 2014 m. gegužės 16 d. sutarties apeliantui negali būti taikomos Tarnybos nuostatų XIII priede įtvirtintos pereinamojo laikotarpio nuostatos dėl metinės teisių į pensiją kaupimo normos ir pensinio amžiaus.
23.
Skundžiamo sprendimo 65–83 punktuose Bendrasis Teismas išaiškino KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalį tiek, kiek joje numatyta, kad „kitiems tarnautojams, kurie 2013 m. gruodžio 31 d. yra įdarbinti, pagal analogiją taikomos“ Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsniuose pareigūnams nustatytos pereinamojo laikotarpio taisyklės (
6
).
24.
Bendrasis Teismas, be kita ko, nusprendė, kad iš šios nuostatos teksto matyti, jog šio priedo 21 ir 22 straipsniai tarnautojams, kuriems taikomos KTĮS, taikomi tiek, kiek tarp jų ir pareigūnų galima analogija, atsižvelgiant į kiekvienos iš šių darbuotojų kategorijų ypatumus. Išnagrinėjęs šiuos ypatumus Bendrasis Teismas pažymėjo, kad pareigūnas pradeda ir tęsia tarnybą Sąjungos administracijoje remiantis paskyrimo dokumentu, kuris išlieka nepakitęs visą jo karjerą, o sutartininkas pradeda ir tęsia tarnybą pagal sutartį tol, kol ji galioja.
25.
Atsižvelgdamas būtent į šiuos samprotavimus Bendrasis Teismas išaiškino reikalavimą „būti įdarbintam 2013 m. gruodžio 31 d.“, kaip tai suprantama pagal KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalį.
26.
Skundžiamo sprendimo 81 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta sąvoka „pagal analogiją“ reiškia, kad tarnautojų ir pareigūnų padėtis yra analogiška. Bendrojo Teismo teigimu, tokia padėtis gali būti nustatyta tik tuo atveju, kai tarnautojas nepasirašo naujos sutarties, pagal kurią reikia pradėti naujus darbo santykius su Sąjungos administracija. Šiuo klausimu jis priminė, kad jau buvo nusprendęs, jog tarnautojo ir Sąjungos administracijos darbo santykiai gali išlikti nepakitę net ir pasirašius naują sutartį, kuri formaliai yra atskirta nuo pradinės sutarties, jeigu tokia sutartis nereiškia esminio tarnautojo pareigų pakeitimo, be kita ko, pareigų grupės pakeitimo, verčiančio abejoti dėl jo darbo santykių su Sąjungos administracija funkcinio tęstinumo (
7
).
27.
Iš pradžių Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsniai taikomi tik kitiems tarnautojams, kurie 2013 m. gruodžio 31 d. buvo įdarbinti ir tokie lieka po šios datos pagal sutartį, kol jų padėtis bus įvertinta siekiant apskaičiuoti teises į pensiją.
28.
Paskui skundžiamo sprendimo 85–93 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kokių padarinių kyla dėl šių išvadų apelianto padėčiai. Kalbant konkrečiai, išnagrinėjęs apelianto su Komisija sudarytas sutartis ir pareigų, į kurias jis buvo įdarbintas, ypatumus Bendrasis Teismas nustatė, kad dėl pareigų grupės pasikeitimo kyla abejonių dėl apelianto darbo santykių su administracija funkcinio tęstinumo. Atsižvelgdamas į tai Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad sudarius 2014 m. gegužės 16 d. sutartį 2008 m. sutartis, pagal kurią jis „2013 m. gruodžio 31 d. buvo įdarbintas“, kaip nurodyta KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje, nebesukelia jokių padarinių, todėl nutrūko ir apelianto darbo santykiai su administracija. Bendrasis Teismas konstatavo, kad sudarius 2014 m. gegužės 16 d. sutartį apeliantas buvo įdarbintas iš naujo, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, todėl jam negalėjo būti taikomos pereinamojo laikotarpio nuostatos dėl teisių į ištarnauto laiko pensiją kaupimo normos ir pensinio amžiaus.
29.
Galiausiai Bendrasis Teismas pažymėjo, jog šios išvados nepaneigia, be kita ko, apelianto argumentas, kad nauja sutartis nėra kliūtis taikyti minėtas pereinamojo laikotarpio nuostatas, nes dėl jos nenutrūksta dalyvavimas Sąjungos pensijų sistemoje ir įmokų į ją mokėjimas. Bendrojo Teismo nuomone, šių nuostatų taikymą tarnautojams lemia ne tariamas nepertraukiamas dalyvavimas Sąjungos pensijų sistemoje, o darbo santykių funkcinis tęstinumas, kaip tai nustatyta skundžiamo sprendimo 81 punkte.
V. Šalių reikalavimai
30.
Apeliantas Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
panaikinti 2016 m. sausio 4 d. atsakymą ir, jei reikia, 2016 m. liepos 25 d. sprendimą atmesti, ir
–
priteisti iš Komisijos abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
31.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą ir
–
priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas.
VI. Dėl apeliacinio skundo
A.
Dėl apeliacinio skundo priimtinumo
1. Šalių argumentai
32.
Komisija teigia, kad apeliacinis skundas nepriimtinas, nes apeliantas, pažeisdamas Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalį, nenurodo konkrečių sprendimo punktų, kuriuos ginčija.
33.
Ši institucija pažymi, kad apeliantas kritikuoja skundžiamą sprendimą dėl to, kad to sprendimo 90 punkte Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad sudaręs naują sutartį tarnautojas 2013 m. gruodžio 31 d. nebebuvo „įdarbintas“, kaip tai suprantama pagal KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalį. Atsižvelgdama į tai ji daro išvadą, kad rėmimasis vien šiuo skundžiamo sprendimo punktu neatitinka Procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalies reikalavimų.
34.
Savo ruožtu apeliantas teigia, kad apeliacinio skundo 25 ir 26 punktuose jis įvardijo teisės klaidą, kurią Bendrasis Teismas padarė skundžiamo sprendimo 81 punkte, ir sukritikavo Bendrojo Teismo pateiktą KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalies aiškinimą.
2. Vertinimas
35.
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją iš SESV 256 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos, Teisingumo Teismo procedūros 168 straipsnio 1 dalies d punkto ir 169 straipsnio 2 dalies matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą (
8
), antraip jis yra nepriimtinas.
36.
Norėčiau atkreipti dėmesį, kad apeliacinio skundo 24 ir paskesniuose punktuose apeliantas teigia, jog skundžiamo sprendimo 81 punkte Bendrasis Teismas, aiškindamas KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalį, padarė teisės klaidą, kai teigė, kad pereinamojo laikotarpio nuostatos gali būti toliau taikomos kitiems tarnautojams tik tuo atveju, jeigu jie nesudaro naujos sutarties arba, sudarę naują sutartį, toliau eina iš esmės tas pačias pareigas.
37.
Be to, apeliaciniame skunde apeliantas kritikuoja skundžiamo sprendimo 90 punkte nurodytus motyvus, kuriuos dėstydamas Bendrasis Teismas aiškiai rėmėsi to sprendimo 81 punkte pateiktu KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalies nuostatų išaiškinimu, kad padarytų išvadą, jog sudarius 2014 m. gegužės 16 d. sutartį 2008 m. sutartis nebesukelia jokių padarinių, todėl nutrūko ir darbo santykiai su Sąjungos administracija.
38.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad apeliantas įvykdė Procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalies reikalavimus ir pakankamai tiksliai nurodė Bendrojo Teismo motyvų dalis, kurias kritikuoja, ir teisės klaidą, kuria ketina remtis grįsdamas savo apeliacinį skundą.
39.
Taigi darytina išvada, kad apeliacinis skundas priimtinas.
B.
Dėl vienintelio pagrindo
1. Šalių argumentai
40.
Grįsdamas šį pagrindą, susijusį su teisės klaida aiškinant KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalį, apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai išaiškino šios nuostatos taikymo sritį, nes neatsižvelgė nei į tikslus, kurių siekė Sąjungos teisės aktų leidėjas, nei į sistemą, sukurtą pagal Tarnybos nuostatus ir KTĮS konkrečioje Sąjungos pensijų sistemos srityje. Šiuo klausimu apeliantas teigia, kad, kaip Bendrasis Teismas nusprendė Sprendime Torné, pereinamojo laikotarpio nuostatų taikymas laiko atžvilgiu priklauso nuo to, ar toliau dalyvaujama pensijų sistemoje ir mokamos įmokos į ją.
41.
Be to, apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas, nusprendęs, jog dėl sutarties nutrūko su Sąjungos administracija palaikomi darbo santykiai, neteisingai išaiškino šių santykių tęstinumą, pripažintą KTĮS 86 straipsnio 2 dalyje, darbo užmokesčio raidos požiūriu. Galiausiai jis pažymi, kad KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas pavartojo „įdarbinto“ tarnautojo sąvoką, nors to paties priedo 4 ir 5 straipsniuose aiškiai vartojo žodžių junginį „sudarytos darbo sutartys“. Remdamasis tuo apeliantas daro išvadą, kad įstatymų leidėjas neketino apriboti pereinamojo laikotarpio nuostatų taikymo srities vien sudarytomis darbo sutartimis.
42.
Savo ruožtu Komisija teigia, kad analogiją su pareigūnų padėtimi galima daryti tik tuo atveju, kai tarnautojas nėra pasirašęs naujos darbo sutarties, pagal kurią užmezgami nauji darbo santykiai. Ji priduria, kad apeliantas negali veiksmingai remtis Sprendimu Torné, nes tas sprendimas buvo susijęs ne su KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalies nuostatų aiškinimu, o su Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsnių nuostatų taikymo sąlygomis pareigūnui, kuris liko dirbti tik pagal savo pirminį paskyrimo dokumentą. Šiuo klausimu ši institucija primena, kad pareigūno padėtis negali būti lyginama su sutartininko padėtimi, nes pastarasis tęsia tarnybą tol, kol galioja sutartis. Ji pažymi, kad Bendrasis Teismas atliko išsamią faktinių aplinkybių analizę, kurią remdamasis padarė išvadą, kad tęstinumo tarp 2008 m. sudarytos sutarties ir 2008 m. gegužės 16 d. sutarties nėra.
43.
Komisija taip pat nurodo, kad KTĮS 86 straipsnio nuostatos, kuriomis remiasi apeliantas, neturi įtakos aiškinant KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje pavartotą žodžių junginį „2013 m. gruodžio 31 d. yra įdarbinti“. Galiausiai ši institucija mano, kad pastarojo straipsnio ir KTĮS priedo 4 ir 5 straipsniuose pavartotų terminų skirtumą galima paaiškinti šių nuostatų dalyko skirtumu: pirmoji nuostata yra susijusi su pereinamojo laikotarpio priemonių taikymu, o antroji – su sutarčių atnaujinimu.
2. Vertinimas
a) Pirminės pastabos
44.
Reglamente Nr. 1023/2013 įtvirtinti metinės teisių į ištarnauto laiko pensiją kaupimo normos ir pensinio amžiaus pakeitimai atitinka tikslą išlaikyti pensijų sistemos aktuarinę pusiausvyrą ir atsižvelgti į Sąjungos institucijų darbuotojų demografinės struktūros pokyčius (
9
). Taigi Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsniuose Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino pareigūnams, kurie tarnybą pradėjo iki 2014 m. sausio 1 d., palankias pereinamojo laikotarpio priemones, leidžiančias jiems toliau taikyti ankstesniuose teisės aktuose numatytą teisių į ištarnauto laiko pensiją kaupimo normą ir nustatančias palaipsniui didėjantį amžių, nuo kurio pareigūnas įgyja teisę į ištarnauto laiko pensiją. KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „kitiems tarnautojams, kurie 2013 m. gruodžio 31 d. yra įdarbinti, pagal analogiją taikomi šio priedo 21 straipsnis, 22 straipsnis, išskyrus jo 4 dalį. <…>“
45.
Siekdamas nustatyti šios analogijos tarp pareigūnų ir tarnautojų, kuriems taikomos KTĮS, prasmę ir apimtį Bendrasis Teismas išnagrinėjo kiekvienos iš šių darbuotojų kategorijų ypatumus. Kalbant konkrečiai, skundžiamame sprendime iš esmės buvo nuspręsta, kad nors pareigūnas pradeda ir tęsia tarnybą administracijoje remiantis paskyrimo dokumentu, kuris išlieka nepakitęs, kol jis eina savo pareigas, sutartininkas pradeda ir tęsia tarnybą pagal sutartinį ryšį. Remdamasis šiuo skirtumu Bendrasis Teismas nusprendė, kad pereinamojo laikotarpio nuostatos pagal analogiją taikomos kitiems tarnautojams, kurie 2013 m. gruodžio 31 d. yra įdarbinti ir po šios datos tęsią tarnybą pagal anksčiau sudarytą sutartį arba pagal naują sutartį, jei pagal tokį susitarimą nėra numatyta, kad nutrūksta tarnautojo einamų pareigų tęstinumas.
46.
Kitaip tariant, Bendrasis Teismas nusprendė, kad, kiek tai susiję su sutartininkais, Reglamente Nr. 1023/2013 numatytų pereinamojo laikotarpio nuostatų taikymas laiko atžvilgiu priklauso nuo esminio pareigų tęstinumo kriterijaus.
47.
Vis dėlto man atrodo, kad toks aiškinimas, kuris iš esmės grindžiamas Tarnybos nuostatų ir KTĮS skirtumu, nevisiškai atskleidžia KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalies nuostatų prasmę ir taikymo sritį.
48.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (
10
).
49.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su pereinamojo laikotarpio nuostatomis, KTĮS nepateikiama sąvokos „būti įdarbintam“ apibrėžtis. Be to, žodis „analogija“ (
11
), kuris prancūzų kalboje paprastai apibrėžiamas kaip „sorte de rapport, de ressemblance dans l’ordre physique, intellectuel ou moral qui existe à certains égards entre deux ou plusieurs choses différentes“ („tam tikras dviejų ar kelių skirtingų daiktų ar reiškinių ryšys, fizinis, intelektinis ar moralinis panašumas tam tikrais aspektais“) (
12
), savaime nėra pakankamai reikšmingas, kad juo būtų galima remtis aiškinant KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatytas pereinamojo laikotarpio nuostatas.
50.
Taigi analizuojant šias pereinamojo laikotarpio nuostatas reikia taikyti teleologinio ir kontekstinio aiškinimo metodus.
b) Dėl teleologinio aiškinimo
51.
Nors Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino pakoreguoti pareigūnų ir kitų tarnautojų pensijų sistemą, jis norėjo derinti šią reformą su papildomomis priemonėmis, kuriomis būtų atsižvelgta į darbuotojų anksčiau įgytas teises į pensiją (
13
). Šis tikslas aiškiai išreikštas Reglamento Nr. 1023/2013 29 konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta: „reikėtų numatyti pereinamojo laikotarpio tvarką [nuostatas], kad naujas taisykles ir priemones būtų galima taikyti laipsniškai, atsižvelgiant į iki šių Tarnybos nuostatų pakeitimų įsigaliojimo įdarbintų darbuotojų įgytas teises ir teisėtus lūkesčius“.
52.
Manau, kad ši konstatuojamoji dalis yra svarbus elementas aiškinant KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatytas pereinamojo laikotarpio nuostatas.
53.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia atkreipti dėmesį į tai, kad aptariama konstatuojamoji dalis, pateikta išvardijus visus Reglamentu Nr. 1023/2013 daromus Tarnybos nuostatų ir KTĮS pakeitimus, greičiausiai yra susijusi su visomis tame reglamente numatytomis pereinamojo laikotarpio nuostatomis, įskaitant nuostatas dėl ištarnauto laiko pensijų. Be to, reikia pažymėti, jog iš to, kad pavartota bendrojo pobūdžio sąvoka „įdarbinti darbuotojai“, matyti, jog, kiek tai susiję su toje pačioje konstatuojamojoje dalyje nurodytais tikslais, Sąjungos teisės aktų leidėjas neatskyrė pareigūnų ir kitų tarnautojų, kuriems taikomos KTĮS.
54.
Darytina išvada, kad, kaip ir Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsnių nuostatos, KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalies nuostatos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į siekį paisyti kitų Sąjungos tarnautojų, ėjusių pareigas iki 2014 m. sausio 1 d., įgytas teises ir teisėtus lūkesčius (
14
).
55.
Be to, nors toks požiūris leidžia geriau nustatyti Sąjungos teisės aktų leidėjo siekiamus tikslus, jo negalima taikyti atskirai nuo bendrosios pensijų sistemos struktūros, kurios dalis yra pereinamojo laikotarpio nuostatos, analizės.
c) Dėl kontekstinio aiškinimo
56.
Pagal pensijų sistemą mokamos išmokos apibrėžtos Tarnybos nuostatų V antraštinės dalies 3 skyriuje ir jų VIII priede. Šiose nuostatose, konkrečiai Tarnybos nuostatų 83 straipsnio 1 dalyje, numatyta, kad išmokos pagal pensijų sistemą mokamos iš Sąjungos biudžeto ir kad valstybės narės bendrai užtikrina tokių išmokų mokėjimą. Be to, Tarnybos nuostatų 83a straipsnyje ir jų XII priede yra nustatytos aktuarinės taisyklės, pagal kurias apskaičiuojama įmokų norma, leidžianti užtikrinti pensijų sistemos pusiausvyrą.
57.
Sutartininkų pensijų sistema paaiškinta KTĮS 109 ir 110 straipsniuose. Pavyzdžiui, KTĮS 109 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje nurodyta: „[b]aigdamas tarnybą sutartininkas turi teisę į ištarnauto laiko pensiją, aktuarinio ekvivalento pervedimą ar išeitinę išmoką, kaip numatyta Tarnybos nuostatų V antraštinės dalies 3 skyriuje“.
58.
Taigi iš pačios šių nuostatų formuluotės matyti, kad pareigūnų ir sutartininkų pensijų sistemoms taikomos bendros normos.
59.
Schematiškai pensijų sistema, kaip ji apibrėžta šiuose dokumentuose, suprantama kaip hipotetinis nustatytų išmokų fondas, į kurį mokamos darbuotojų įmokos, skirtos būsimoms darbuotojų pensijoms finansuoti. Šios įmokos dengia tam tikrais metais įgytų teisių į pensiją sąnaudas ir niekaip nėra susijusios su tų metų išlaidomis mokant pensijas.
60.
Šio fondo veikla grindžiama aktuarinės pusiausvyros principu, pagal kurį darbuotojų įmokos, remiantis Tarnybos nuostatų 83 straipsnio 2 dalimi, turi padengti trečdalį atitinkamais metais įgytų teisių, atitinkančių pensijas, kurios bus mokamos pareigūnams išėjus į pensiją (
15
). Pareigūnų mokamų įmokų norma periodiškai įvertinama, kaip numatyta XII priede, siekiant užtikrinti, kad šiomis įmokomis būtų finansuojamas trečdalis sistemos sąnaudų (
16
).
61.
Iš šių samprotavimų matyti, kad tiek pareigūnams, kuriems taikomi Tarnybos nuostatai, tiek kitiems tarnautojams, kuriems taikomi KTĮS, taikoma Sąjungos darbuotojų ištarnauto laiko pensijų sistema grindžiama jų mokamomis atnaujinamomis įmokomis, dėl kurių įgyjamos teisės į pensiją už konkrečius metus. Man atrodo, kad tokios bendros sistemos, grindžiamos įmokų mokėjimu, buvimas padeda geriau suprasti termino „analogija“, pavartoto KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje, aiškinimą.
62.
Iš tiesų atsižvelgdamas į šio straipsnio kontekstą manau, kad Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsnių taikymas pagal analogiją negali būti siejamas su esminio sutartininko atliekamų pareigų tęstinumo sąlyga. Atvirkščiai, manau, kad, kaip tai turi būti suprantama atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktų leidėjo sukurtą pareigūnų ir kitų tarnautojų, kuriems taikomos KTĮS, įmokomis grindžiamą pensijų sistemą, šis taikymas turi būti grindžiamas dalyvavimo pensijų sistemoje tęstinumo kriterijumi.
63.
Darytina išvada, kad, kaip tai suprantama pagal KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatytas pereinamojo laikotarpio nuostatas, „2013 m. gruodžio 31 d. [įdarbintu]“ turi būti laikomas iki šios datos įdarbintas sutartininkas, kuris, neatsižvelgiant į tai, kad po šios datos buvo sudaryta sutartis, kuria iš esmės buvo pakeistos jo pareigos, toliau dalyvavo Sąjungos pensijų sistemoje ir mokėjo į ją įmokas.
64.
Reikia pridurti, kad tik toks aiškinimas gali perteikti KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalies nuostatų prasmę ir taikymo sritį, nes pagal jį sutartininkas gali būti perkeltas į padėtį, analogišką pareigūno, kuris, pradėjęs tarnybą iki 2014 m. sausio 1 d. ir toliau mokėdamas įmokas į pensijų sistemą, gali pasinaudoti Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsniuose numatytomis pereinamojo laikotarpio nuostatomis, padėčiai (
17
).
65.
Be to, analizės, kuria siūlau vadovautis Teisingumo Teismui, negalima veiksmingai užginčyti skundžiamo sprendimo 81 punkte padaryta nuoroda į Sprendimą EMA / Drakeford. Iš tiesų, kaip teisingai nurodo M. Picard, tame sprendime nagrinėjamas KTĮS 8 straipsnio 1 dalyje numatytas viena po kitos su laikinaisiais darbuotojais sudarytų terminuotų sutarčių perkvalifikavimas. Tomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas, siekdamas nustatyti, ar administracija, prisidengdama terminuotų sutarčių pratęsimu, ketino užpildyti nuolatinį etatą, ar ne, rėmėsi esminio laikinojo darbuotojo užimamų pareigų tęstinumo kriterijumi. Manau, kad toks sprendimo variantas, grindžiamas pačia KTĮS 8 straipsnio 1 dalies nuostatų struktūra, neturi jokios įtakos Reglamente Nr. 1023/2013 numatytų pereinamojo laikotarpio priemonių, susijusių su ištarnauto laiko pensijomis, aiškinimui.
66.
Atsižvelgdamas į visus šiuos samprotavimus manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atmetė ieškinį dėl 2016 m. sausio 4 d. atsakymo panaikinimo, motyvuodamas tuo, kad KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatytos pereinamojo laikotarpio nuostatos pagal analogiją taikomos sutartininkams, kurie yra įdarbinti 2013 m. gruodžio 31 d. ir kurie po šios datos lieka dirbti pagal sutartį, neturinčią įtakos darbo santykių tęstinumui.
67.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui pripažinti vienintelį pagrindą pagrįstu ir atitinkamai panaikinti skundžiamą sprendimą.
VII. Dėl Bendrajame Teisme pareikšto ieškinio
68.
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir Teisingumo Teismas panaikina Bendrojo Teismo sprendimą, jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą.
69.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendrajame Teisme Komisija pateikė ieškinio nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, motyvuodama tuo, kad nėra asmens nenaudai priimto akto, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnį. Remdamasis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija (
18
) Bendrasis Teismas nusprendė, kad, siekiant proceso ekonomijos, pirmiausia reikia išnagrinėti apelianto nurodytus pagrindus, prieš tai nepriėmus sprendimo dėl Komisijos pareikšto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, nes ieškinys bet kuriuo atveju nepagrįstas. Iš to matyti, kad norėdamas priimti sprendimą dėl viso ginčo Teisingumo Teismas pirmiausia turi priimti sprendimą dėl Komisijos pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, paskui, jei reikia, išnagrinėti apelianto reikalavimo pagrįstumą.
70.
Manau, kad Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą visais šiais klausimais, nes, pirma, sprendimui priimti reikalingos faktinės aplinkybės išdėstytos išsamiai ir pakankamai ir, antra, bylos elementai buvo apsvarstyti laikantis rungimosi principo Bendrajame Teisme (
19
) ir Teisingumo Teisme. Reikia pridurti, kad apeliantas, kuris kreipėsi į Bendrąjį Teismą 2016 m. lapkričio 7 d., yra suinteresuotas greitu teismo sprendimu.
A.
Dėl ieškinio priimtinumo
1. Šalių argumentai
71.
Grįsdama nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą Komisija teigia, kad 2016 m. sausio 4 d. atsakymo, pateikto elektroninio laiško forma, negalima laikyti asmens nenaudai priimtu aktu, nes jis skirtas pateikti apeliantui informaciją apie Tarnybos nuostatų nuostatą. Šiuo klausimu ji pažymi, jog atsakyme buvo pateiktas įspėjimas, kad pranešimas yra tik informacinio pobūdžio. Ji priduria, kad 2016 m. sausio 4 d. atsakymą iškart po prašymo pateikimo išsiuntė paprastas apelianto kolega, todėl prieš tai nebuvo atlikta jokio preliminaraus tyrimo, kuris yra būtinas priimant aktą asmens nenaudai.
72.
Komisija taip pat teigia, kad Tarnybos nuostatų nuostatos dėl teisių į ištarnauto laiko pensiją kaupimo normos ir pensinio amžiaus turės konkretų poveikį tik tarnautojo išėjimo į pensiją dieną. Ji mano, kad apeliantas negali reikalauti iš anksto užfiksuoti tam tikrus jo teisių į pensiją [apskaičiavimo] elementus, juolab kad iki jo išėjimo į pensiją dienos šios nuostatos gali būti pakeistos. Remdamasi tuo Komisija daro išvadą, kad vienintelis aktas, kuris gali būti nenaudingas M. Picard, yra galutinis sprendimas, kuris bus priimtas jam išeinant į pensiją.
73.
Savo ruožtu M. Picard teigia, kad administracija privalėjo iš anksto užfiksuoti jo pensijos apskaičiavimo elementus, nes jam siunčiant savo prašymą šie elementai jau buvo žinomi ir nebegalėjo būti keičiami. Jis priduria, kad 2016 m. sausio 4 d. atsakymas iškart ir tiesiogiai padarė poveikį jo teisėms į pensiją, todėl jis turėjo teisėtą, atsiradusi ir esamą interesą, kad neaiškus jo situacijos elementas būtų užfiksuotas teismine tvarka.
74.
Apeliantas taip pat pažymi, jog Sprendime Torné Bendrasis Teismas nusprendė, kad Tarnybos nuostatai turi būti aiškinami taip, jog pagal juos reikalaujama, kad atitinkama institucija priimtų sprendimą nedelsiant, nelaukdama, kol suinteresuotasis asmuo galutinai nustos eiti pareigas. Be to, jo teigimu, to sprendimo 49 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad asmens nenaudai priimtas aktas yra būtent ginčijamas pranešimas, kuriame nustatyta ieškovės tarnybos pradžios data, o ne to pranešimo pritaikymas apskaičiuojant jos teises į pensiją ateityje, kai bus sprendžiamas jos pensijos mokėjimo klausimas.
2. Vertinimas
75.
Kaip nustatytą faktą reikia priminti, kad M. Picard, remdamasis Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, dėl 2016 m. sausio 4 d. atsakymo pateikė skundą. Gavusi šį skundą SSĮT, kaip matyti iš 2016 m. liepos 25 d. Žmogiškųjų išteklių GD sprendimo, atmetė jį visų pirma kaip nepriimtiną dėl to, kad nėra asmens nenaudai priimto akto, ir papildomai – kaip nepagrįstą.
76.
Bendrajame Teisme M. Picard pareiškė ieškinį, jame prašė panaikinti 2016 m. sausio 4 d. atsakymą ir, „jei reikia“, panaikinti 2016 m. liepos 25 d. sprendimą atmesti.
77.
Iš Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalies nuostatų matyti, kad pareigūnas gali apskųsti institucijų aktus tik tuo atveju, jeigu jie priimti jo nenaudai. Tarnybos nuostatų 91 straipsnio 1 dalyje iš esmės numatyta, kad ieškinio priimtinumas taip pat priklauso nuo to, ar įvykdyta šį sąlyga. Be to, pagal KTĮS 117 straipsnį Tarnybos nuostatuose numatytos nuostatos dėl teisių gynimo priemonių, įskaitant ką tik paminėtas, pagal analogiją taikomos sutartininkams.
78.
Iš to matyti, kad siekiant nustatyti, ar M. Picard ieškinys yra priimtinas, reikia patikrinti, ar 2016 m. sausio 4 d. atsakymas yra jo nenaudai priimtas aktas, kaip tai suprantama pagal minėtas nuostatas.
79.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją ieškinį galima pareikšti tik dėl tokių aktų ar priemonių, kurie sukelia privalomų teisinių padarinių, galinčių tiesiogiai ir iš karto paveikti ieškovo interesus ir iš esmės pakeisti jo teisinę padėtį (
20
). Be to, ši asmens nenaudai priimto akto viešosios tarnybos srityje apibrėžtis nesiskiria nuo apibrėžties, kurią Teisingumo Teismas patvirtino apibrėždamas „aktus, kuriuos galima ginčyti“, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį (
21
), todėl pagal šį straipsnį suformuota jurisprudencija gali būti mutatis mutandis taikoma šioje byloje.
80.
Siekiant nustatyti, ar aktas sukelia privalomų padarinių, reikia remtis šio akto esme, o šiuos padarinius vertinti remiantis objektyviais kriterijais, pavyzdžiui, to akto turiniu, prireikus atsižvelgiant į jo priėmimo aplinkybes ir jį priėmusios institucijos įgaliojimus (
22
).
81.
Be to, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad parengiamieji aktai, tik įgyvendinimo aktai, paprastos rekomendacijos ir nuomonės, taip pat iš principo vidaus instrukcijos nėra aktai, sukeliantys privalomų padarinių (
23
).
82.
Iš šių samprotavimų matyti, kad norint nustatyti, ar aktas priimtas asmens nenaudai, reikia nagrinėti tik jo turinį, todėl jo formalusis pagrindas nėra labai svarbus (
24
). Iš to darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju vien to, jog 2016 m. sausio 4 d. atsakymas buvo išsiųstas elektroninio laiško forma, nepakanka, kad jo nebūtų galima kvalifikuoti kaip asmens nenaudai priimto akto, ir kad, siekiant nustatyti jo teisinį pobūdį, vis tiek reikia išnagrinėti jo turinį.
83.
Remdamasis šio atvejo faktinėmis aplinkybėmis darau šiuo klausimu išvadą, kad M. Picard į PMO 4 skyriaus sektoriaus „Pensijos“ pareigūną 2016 m. sausio 4 d. elektroniniu laišku kreipėsi norėdamas sužinoti, ar jo teisės į pensiją pasikeitė pasirašius 2014 m. gegužės 16 d. sutartį.
84.
Tos pačios dienos elektroniniame laiške tas pareigūnas atsakė M. Picard, kad jo teisės į pensiją „pasikeitė pasikeitus sutarčiai“, t. y. „įprastinis pensinis amžius yra 66 metai“, o „metinė teisių į pensiją kaupimo norma nuo 2014 m. birželio 1 d. yra 1,8 % per metus“. Elektroninį laišką parašęs asmuo šio atsakymo pabaigoje nurodė: „tikiuosi, kad ši informacija Jums bus naudinga“.
85.
Mano nuomone, iš šių aplinkybių matyti, kad, nepaisant semantinių atsargumo priemonių, kurių buvo imtasi 2016 m. sausio 4 d. atsakyme, negali būti laikoma, kad šis elektroninis laiškas, turint omenyje jo turinį, yra tik informacinio pobūdžio. Šiuo klausimu darytina išvada, kad PMO 4 skyriaus sektoriaus „Pensijos“ pareigūnas gavo iš M. Picard prašymą pateikti konkrečios informacijos ir, kaip oficialus pareigūnas, atsakė jam konkrečiai pažymėdamas, kad sudarius naują sutartį jo pensinis amžius pailgėjo iki 66 metų, o jo teisių į pensiją kaupimo norma sumažėjo.
86.
Vis dėlto vien šios analizės nepakanka, kad būtų galima teigti, jog M. Picard ieškinys priimtinas. Siekiant atsakyti į Komisijos pateiktus argumentus, taip pat reikia nustatyti, ar 2016 m. sausio 4 d. atsakymas yra asmens nenaudai priimtas aktas, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, o gal vienintelis sprendimas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį, yra sprendimas, kuriuo M. Picard teisės į pensiją galutinai nustatomos jo išėjimo į pensiją dieną.
87.
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad tarpinės priemonės, kai jomis išreiškiama preliminari institucijos nuomonė, iš esmės nėra aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo (
25
). Iš tiesų tokiu atveju galimu tokių laikinųjų priemonių neteisėtumu galima remtis grindžiant dėl galutinio akto pareikštą ieškinį (
26
).
88.
Tokiomis aplinkybėmis konstatavimo, kad institucijos aktas yra tarpinė priemonė, kuria neišreiškiama galutinė institucijos pozicija, nepakanka norint besąlygiškai įrodyti, jog šis aktas nėra „aktas, kurį galima ginčyti“. Taigi dėl tarpinio akto, kuris sukelia savarankiškų teisinių padarinių, galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, jeigu su šiuo aktu susijęs neteisėtumas juo negali būti panaikintas pareiškus ieškinį dėl galutinio sprendimo, kuriam parengti tas aktas yra skirtas. Iš to išplaukia, kad kai tarpinio akto teisėtumo ginčijimas tokiame ieškinyje negali užtikrinti ieškovo veiksmingos teisminės gynybos nuo šio akto padarinių, dėl jo panaikinimo turi būti galima pareikšti ieškinį (
27
).
89.
Manau, kad šia jurisprudencija galima remtis nagrinėjamu atveju siekiant nustatyti, ar 2016 m. sausio 4 d. atsakymas gali būti ieškinio dėl panaikinimo dalykas. Šiuo klausimu reikia atkreipti dėmesį į tai, kad šiame atsakyme M. Picard, be kita ko, informuojamas, jog pasikeitus sutarčiai jo pensinis amžius yra 66 metai. Jei apeliantas būtų priverstas laukti šiame atsakyme nurodyto amžiaus, kad išeitų į pensiją ir užginčytų tą dieną priimtą galutinį sprendimą dėl jo teisių į ištarnauto laiko pensiją nustatymo, jis netektų bet kokių galimybių imtis veiksmingos teisinės gynybos priemonių, kad įrodytų, jog pagal KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatytas pereinamojo laikotarpio nuostatas jis turėtų turėti teisę į ištarnauto laiko pensiją sulaukęs 63 metų.
90.
Vadinasi, 2016 m. sausio 4 d. atsakymas sukelia savarankiškų teisinių padarinių, nes gali turėti negrįžtamų pasekmių, tiesiogiai ir iš karto paveikdamas M. Picard teisinę padėtį, kurių negalima ištaisyti pareiškus ieškinį dėl galutinio sprendimo, priimto jam išeinant į pensiją.
91.
Tokiomis aplinkybėmis manau, kad šis atsakymas turi būti laikomas M. Picard nenaudai priimtu aktu, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, antraip iš jo bus atimta teisė į veiksmingą teisminę gynybą.
92.
Taigi, atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, manau, kad M. Picard pareikštas ieškinys turi būti laikomas priimtinu.
B.
Dėl ieškinio pagrįstumo
93.
Jei Teisingumo Teismas pritars argumentams, kuriais pasiūliau jam vadovautis nagrinėjant vienintelį pagrindą, M. Picard ieškinys turėtų būti patenkintas. Iš byloje nustatytų aplinkybių matyti, kad nuo 2008 m. liepos 1 d., t. y. nuo tada, kai apeliantas pirmą kartą buvo įdarbintas sutartininku, jis nepertraukiamai dirbo Sąjungos tarnyboje ir visą laiką mokėjo įmokas į pensijų sistemą.
94.
Vadinasi, 2013 m. gruodžio 31 d. M. Picard turi būti laikomas įdarbintu, kaip tai suprantama pagal KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalį, todėl metinė teisių į pensiją kaupimo norma ir pensinis amžius jam turi būti taikomi Reglamento Nr. 1023/2013 pereinamojo laikotarpio nuostatose nustatytomis sąlygomis ir tvarka.
95.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui panaikinti 2016 m. sausio 4 d. atsakymą ir 2016 m. liepos 25 d. sprendimą atmesti.
VIII. Dėl bylinėjimosi išlaidų
96.
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
97.
Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
98.
Šioje byloje apeliantas prašė Teisingumo Teismo išspręsti bylą, patenkinti jo reikalavimus, pateiktus pirmojoje instancijoje, ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
99.
Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, o M. Picard reikalavo priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas, iš jos turi būti priteistos ne tik jos pačios, bet ir apelianto Teisingumo Teisme ir Bendrajame Teisme patirtos bylinėjimosi išlaidos.
IX. Išvada
100.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:
1)
panaikinti 2021 m. kovo 24 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Picard / Komisija (T‑769/16, EU:T:2021:153);
2)
atmesti Europos Komisijos Bendrajame Teisme pateiktą M. Picard ieškinio nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą;
3)
panaikinti 2016 m. sausio 4 d. Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro 4 skyriaus sektoriaus „Pensijos“ pareigūno parengtą atsakymą, kad nuo 2014 m. birželio 1 d. pasikeitė ieškovo įprastinis pensinis amžius ir metinė teisių į pensiją kaupimo norma ir atitinkamai yra 66 metai ir 1,8 %;
4)
panaikinti 2016 m. liepos 25 d. Komisijos Žmogiškųjų išteklių generalinio direktorato E direktorato direktoriaus, kaip sudaryti tarnybos sutartis įgaliotos tarnybos, sprendimą atmesti M. Picard skundą dėl 2016 m. sausio 4 d. atsakymo;
5)
priteisti iš Europos Komisijos ne tik jos pačios abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas, bet ir išlaidas, kurių apeliantas patyrė Teisingumo Teisme ir Bendrajame Teisme.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 287, 2013, p. 15.
(
3
)	Kalbama apie tuometinį apelianto amžių.
(
4
)	2018 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Torné / Komisija (T‑128/17, toliau – Sprendimas Torné, EU:T:2018:969).
(
5
)	Šiuo klausimu Bendrasis Teismas rėmėsi 2002 m. vasario 26 d. Sprendimu Taryba / Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50–52 punktai) ir 2017 m. sausio 13 d. Sprendimu Deza / ECHA (T‑189/14, EU:T:2017:4, 26 punktas).
(
6
)	Išskyrus šio 22 straipsnio 4 dalį.
(
7
)	Šiuo klausimu Bendrasis Teismas rėmėsi 2015 m. rugsėjo 16 d. Sprendimu EMA / Drakeford (T‑231/14 P, toliau – Sprendimas EMA / Drakeforf, EU:T:2015:639, 40 punktas).
(
8
)	2022 m. kovo 24 d. Sprendimas GVN / Komisija (C‑666/20 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:225, 51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
9
)	Šie tikslai, kurie jau buvo patvirtinti Komisijos parengto pasiūlymo dėl reglamento aiškinamajame memorandume (OL C 102, 2012, p. 19), yra išdėstyti Reglamento Nr. 1023/2013 14 ir 15 konstatuojamosiose dalyse.
(
10
)	Šiuo klausimu žr. 2022 m. kovo 3 d. Sprendimą WV / SEAE (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 92 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
11
)	Šis terminas sutinkamas, be kita ko, versijose vokiečių („sinngemäß“), estų („analoogia“), ispanų („analogía“), italų („analogia“) ir lenkų („analogii“) kalbomis.
(
12
)	Tokia apibrėžtis pateikta Dictionnaire de l’Académie française 8‑ajame leidime (Paryžius, 1935). Dictionnaire Larousse (Paryžius, 1977) žodis „analogija“ apibrėžiamas taip: „Rapport, ressemblance d’une chose avec une autre (Ryšys, vieno daikto ar reiškinio panašumas į kitą)“.
(
13
)	Be to, šis siekis atsižvelgti į teises, įgytas iki naujų nuostatų įsigaliojimo, jau buvo išreikštas Komisijos pasiūlymo dėl reglamento aiškinamajame memorandume (OL C 102, 2012, p. 19).
(
14
)	Be to, atrodo, kad tokio aiškinimo nepaneigia tai, kad Reglamento Nr. 1023/2013 29 konstatuojamojoje dalyje pavartota tik sąvoka „Tarnybos nuostatai“, nes KTĮS priedo 1 straipsnio 1 dalyje numatytos pereinamojo laikotarpio nuostatose daroma tiesioginė nuoroda į Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsnius.
(
15
)	Du trečdaliai įmokų į pensijų sistemą yra įsiskolinimas darbuotojams, kuris turi būti laipsniškai padengtas iš Sąjungos biudžeto, kai jie išeina į pensiją.
(
16
)	Dėl visos sistemos, kuria grindžiama Sąjungos pareigūnų ir kitų tarnautojų ištarnauto laiko pensijų sistema, žr. Pilorge-Vrancken, J., Droit de la fonction publique de l’Union européenne, Bruylant, Éditions juridiques, 2017, p. 151 ir paskesni, taip pat p. 254.
(
17
)	Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Sprendime Torné Bendrasis Teismas, aiškindamas Tarnybos nuostatų XIII priedo 21 ir 22 straipsnius, iš esmės rėmėsi pareigūno dalyvavimo [sistemoje] tęstinumo nuo jo tarnybos pradžios kriterijumi.
(
18
)	Šiuo klausimu žr. 2002 m. vasario 26 d. Sprendimą Taryba / Boehringer (C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 50–52 punktai) ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Club Hotel Loutraki ir kt. / Komisija (C‑131/15 P, EU:C:2016:989, 67 ir 68 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš šalių Bendrajame Teisme pateiktų procesinių dokumentų ir šiame teisme vykusio posėdžio stenogramos, M. Picard pareikšto ieškinio priimtinumas buvo nuodugniai apsvarstytas Bendrajame Teisme.
(
20
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 14 d. Sprendimą KF / SATCEN (C‑464/20 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2021:848, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	Dėl „aktų, kuriuos galima ginčyti“, kaip jie suprantami pagal SESV 263 straipsnį, apibrėžties žr. 2021 m. vasario 25 d. Sprendimą VodafoneZiggo Group / Komisija (C‑689/19 P, EU:C:2021:142, 48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimą Thyssenkrupp Electrical Steel ir Thyssenkrupp Electrical Steel Ugo / Komisija (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
22
)	Žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą Poggiolini / Parlamentas (C‑408/20 P, EU:C:2021:806, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
23
)	Žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimą thyssenkrupp Electrical Steel ir thyssenkrupp Electrical Steel Ugo / Komisija (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 47 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	Šiuo klausimu žr. 1976 m. birželio 15 d. Sprendimą Wack / Komisija (1/76, EU:C:1976:91, 5 punktas) ir 1986 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Delhez ir kt. / Komisija (264/83, EU:C:1986:344, 20 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Vadovaujantis ta pačia logika, asmens nenaudai priimtu aktu taip pat laikomas pokalbis, per kurį paskyrimų tarnyba pranešė savo sprendimą neskirti pareigūno į laisvą pareigybę. Šiuo klausimu žr. 1984 m. vasario 9 d. Sprendimą Kohler / Audito Rūmai (316/82, EU:C:1984:49, 9–13 punktai).
(
25
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimą Vengrija / Parlamentas (C‑650/18, EU:C:2021:426, 43 ir 44 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
26
)	Šiuo klausimu žr. 2021 m. balandžio 22 d. Sprendimą thyssenkrupp Electrical Steel ir thyssenkrupp Electrical Steel Ugo / Komisija (C‑572/18 P, EU:C:2021:317, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
27
)	Žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą Poggiolini / Parlamentas (C‑408/20 P, EU:C:2021:806, 38 ir 39 punktai ir jame nurodyta jurisprudencija).