62001CJ0429_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-429/01,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään G. zur Hausen, avustajinaan avocat M. van der Woude ja avocat V. Landes, prosessiosoite Luxemburgissa,
kantajana,
vastaan
Ranskan tasavalta, asiamiehinään aluksi G. de Bergues ja D. Colas, ja sittemmin G. de Bergues ja C. Isidoro, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajana,
jossa kantaja vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa 23 päivänä huhtikuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/219/ETY (EYVL L 117, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 90/219/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 7 päivänä marraskuuta 1994 annetulla direktiivillä 94/51/EY (EYVL L 297, s. 29), ja EY 249 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut tämän direktiivin 14 artiklan a ja b kohtaa, 15 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 16 artiklan 1 kohtaa ja 19 artiklan 2─4 kohtaa asianmukaisesti eikä kokonaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja koska se ei ole saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa käyttöä suljetuissa oloissa,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa:
V. Skouris, joka hoitaa kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä,
sekä tuomarit C. Gulmann,
J.-P. Puissochet,
F. Macken ja
N. Colneric (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: R. Grass,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 5.11.2001 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa 23 päivänä huhtikuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/219/ETY (EYVL L 117, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 90/219/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 7 päivänä marraskuuta 1994 annetulla direktiivillä 94/51/EY (EYVL L 297, s. 29; jäljempänä direktiivi), ja EY 249 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut tämän direktiivin 14 artiklan a ja b kohtaa, 15 artiklan 1 ja 2 kohtaa, 16 artiklan 1 kohtaa ja 19 artiklan 2─4 kohtaa asianmukaisesti eikä kokonaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja koska se ei ole saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa käyttöä suljetuissa oloissa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
2. Direktiivillä vahvistetaan säännöt, jotka koskevat geneettisesti muunnettujen mikro-organismien (jäljempänä GMMO) käyttöä suljetuissa oloissa.
3. Direktiivin 2 artiklan c kohdan mukaan suljetuissa oloissa tapahtuvalla käytöllä tarkoitetaan
" kaikkia toimia, joissa mikro-organismeja muunnetaan geneettisesti tai joissa [GMMO:ja] viljellään, säilytetään, käytetään, kuljetetaan, tuhotaan tai hävitetään ja joissa käytetään fysikaalisia tai fysikaalisia ja kemiallisia tai biologisia eristämismenetelmiä organismin pääsyn rajoittamiseksi väestön keskuuteen tai ympäristöön" .
4. Koska direktiivillä pyritään suojelemaan ihmisen terveyttä ja ympäristöä, siinä muun muassa luokitellaan GMMO:t ja vahvistetaan niihin sovellettavat työturvallisuuden, työhygienian ja eristämisen periaatteet.
5. Näin ollen direktiivin 4 artiklassa luokitellaan GMMO:t kahteen ryhmään niihin liittyvien riskien mukaan. GMMO:t, jotka vastaavat direktiivin liitteessä II olevia edellytyksiä, kuuluvat ensimmäiseen ryhmään (jäljempänä ryhmä I), muut toiseen ryhmään (jäljempänä ryhmä II).
6. Lisäksi direktiivin 2 artiklan d ja e kohdassa tehdään ero sen mukaan, missä tarkoituksessa GMMO:ja käytetään. Täten
" A-tyyppinen"
käyttö on suppeaa käyttöä opetuksessa, tutkimuksessa ja kehityksessä ja muussa kuin teollisessa tai kaupallisessa tarkoituksessa. Muu käyttö on
" B-tyyppistä" .
7. Direktiivissä säädetään GMMO:n ryhmän (ryhmä I tai II) ja käytön tyypin (A- tai B-tyyppinen) mukaan erityiset menettelyt ilmoituksen tekemistä varten. Siinä erotellaan lisäksi kaksi järjestelmää: lupajärjestelmä sellaista käyttöä varten, josta aiheutuu huomattavia riskejä ja joka voidaan toteuttaa vasta kun toimivaltainen kansallinen viranomainen on antanut siihen luvan, ja ilmoitusjärjestelmä sellaista käyttöä varten, johon liittyvät riskit ovat vähäisemmät. Direktiivissä vahvistetaan muun muassa ilmoitusta koskevan asiakirja-aineiston sisältö, menettely, jota lupa- ja ilmoitusasioissa on noudatettava, ja komissiolla ja muilla jäsenvaltioilla olevat tiedonantovelvollisuudet.
8. Direktiivin 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
" Toimivaltaisten viranomaisten on tarvittaessa ennen käytön alkamista varmistettava, että:
a) laaditaan pelastussuunnitelma ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseksi onnettomuuden sattuessa ja että pelastusyksiköt ovat tietoisia vaaroista ja että niille tiedotetaan vaaroista kirjallisesti;
b) henkilöille, jotka saattavat joutua onnettomuudelle alttiiksi, annetaan tarkoituksenmukaisella tavalla ja heidän tarvitsematta sitä pyytää, tietoa turvatoimenpiteistä ja oikeasta menettelystä onnettomuuden sattuessa. Tiedottaminen on sopivin välein toistettava ja tiedot saatettava ajan tasalle. Tietojen on myös oltava yleisesti saatavina.
Asianomaisten jäsenvaltioiden on luovutettava samanaikaisesti muille jäsenvaltioille, joita asia koskee, samat tiedot, jotka annetaan omille kansalaisille tarvittavien kahdenvälisten neuvottelujen perustaksi.
"
9. Direktiiviä on muutettu 26.10.1998 annetulla neuvoston direktiivillä 98/81/EY (EYVL L 330, s. 13). Täten muutetun direktiivin 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
" Toimivaltaisten viranomaisten on ennen suljetun käytön aloittamista varmistettava, että:
a) laaditaan pelastussuunnitelma sellaisen suljetun käytön varalle, jossa eristämistoimenpiteiden epäonnistuminen saattaisi aiheuttaa välittömän tai myöhemmän vakavan vaaran tilojen ulkopuolella oleville ihmisille ja/tai ympäristölle, paitsi milloin vastaava pelastussuunnitelma on laadittu muun yhteisön lainsäädännön nojalla,
b) tietoa pelastussuunnitelmasta sekä sovellettavista asiankuuluvista turvatoimenpiteistä annetaan sellaisille elimille ja viranomaisille, joita onnettomuus todennäköisesti koskisi, tarkoituksenmukaisella tavalla ja niiden tarvitsematta sitä pyytää. Tiedot on saatettava ajan tasalle määräajoin. Tietojen on myös oltava yleisesti saatavina.
Asianomaisten jäsenvaltioiden on luovutettava samanaikaisesti muille jäsenvaltioille, joita asia koskee, samat tiedot, jotka annetaan omille kansalaisille, tarvittavien kahdenvälisten neuvottelujen perustaksi.
"
10. Direktiivin 15 artiklassa säädetään seuraavaa:
" 1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käyttäjä onnettomuuden sattuessa välittömästi ilmoittaa siitä 11 artiklassa määritellylle toimivaltaiselle viranomaiselle ja antaa seuraavat tiedot:
─ onnettomuuden olosuhteet;
─ ympäristöön joutuneiden geneettisesti muunnettujen mikro-organismien tunnistustiedot ja määrät;
─
tiedot, jotka ovat tarpeen onnettomuuden väestön terveyteen ja ympäristöön kohdistuvien vaikutusten arvioimiseksi;
─ toimeenpannuista pelastustoimenpiteistä.
2. Kun 1 kohdan mukaiset tiedot on annettu, jäsenvaltioiden on:
─
varmistettava, että kaikissa onnettomuuksissa toteutetaan kaikki tarpeelliset pelastustoimenpiteet sekä keskipitkän ja pitkän ajan toimenpitein, ja että välittömästi varoitetaan niitä jäsenvaltioita, joihin onnettomuus voi vaikuttaa;
─
kerättävä, milloin tämä on mahdollista, onnettomuuden täydellistä analysointia varten tarvittavat tiedot ja tarvittaessa annettava suosituksia samanlaisten onnettomuuksien välttämiseksi vastaisuudessa ja niiden vaikutusten rajoittamiseksi.
"
11. Direktiivin 16 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
" Jäsenvaltioiden on:
a)
pelastussuunnitelmia laatiessaan ja toimeenpannessaan kuultava niitä jäsenvaltioita, joihin onnettomuus voi vaikuttaa;
b)
ilmoitettava komissiolle mahdollisimman nopeasti tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvasta onnettomuudesta ja annettava tiedot onnettomuuden olosuhteista sekä ympäristöön joutuneiden geneettisesti muunnettujen mikro-organismien tunnistetiedot ja määrät, tiedot toimeenpannuista pelastustoimenpiteistä ja niiden tehokkuudesta sekä onnettomuuden analyysi sekä suositukset onnettomuuden vaikutuksien rajoittamiseksi ja samanlaisten onnettomuuksien välttämiseksi vastaisuudessa.
"
12. Direktiivin 19 artiklassa säädetään seuraavaa:
" 1. Komissio ja toimivaltaiset viranomaiset eivät saa ilmaista kolmansille tämän direktiivin perusteella ilmoitettuja tai muuten annettuja luottamuksellisia tietoja, ja niiden on suojattava saatuihin tietoihin liittyviä immateriaalioikeuksia.
2.
Ilmoittaja voi tämän direktiivin perusteella annetuista ilmoituksista osoittaa ne tiedot, joiden ilmaiseminen voi vahingoittaa hänen kilpailuasemaansa ja joita on käsiteltävä luottamuksellisina. Tällöin on esitettävä todennettavat perustelut.
3.
Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoittajaa kuultuaan päätettävä, mitä tietoja on pidettävä luottamuksellisina ja ilmoitettava päätöksestään ilmoittajalle.
4.
Seuraavia 8, 9 tai 10 artiklan mukaisesti annettuja tietoja ei missään tapauksessa saa pitää luottamuksellisina:
─
geneettisesti muunnettujen mikro-organismien kuvaus, ilmoittajan nimi ja osoite, suljetun käytön tarkoitus ja käyttöpaikka;
─
geneettisesti muunnettujen mikro-organismien seurantaan ja pelastustoimiin liittyvät menetelmät ja suunnitelmat;
─
ennakoitavien, etenkin patogeenisten tai ekologista tasapainoa horjuttavien vaikutusten arviointi.
5.
Jos ilmoittaja jostakin syystä peruuttaa ilmoituksensa, toimivaltaisen viranomaisen on säilytettävä annettujen tietojen luottamuksellisuus.
"
13. Direktiivin 90/219/EY 22 artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on saatettava sen noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 23.10.1991. Direktiivistä 94/51/EY johtuneet muutokset koskivat vain direktiivin 90/219/EY liitettä II ja niiden olisi pitänyt tulla voimaan kansallisessa oikeudessa viimeistään 30.4.1995. Direktiivi 98/81/ETY tuli voimaan 5.12.1998. Jäsenvaltioille sen noudattamista varten myönnetty määräaika päättyi sen 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisen kohdan mukaan 18 kuukauden kuluessa sen voimaantulosta eli 5.6.2000.
Kansallinen lainsäädäntö
14. Code de l ' environnementin (ympäristölaki; Journal officiel de la République française; jäljempänä JORF 21.9.2000, liite, s. 38203) L. 511-1 §:ssä säädetään seuraavaa:
" Näitä säännöksiä sovelletaan tehtaisiin, työpajoihin, varastoihin, rakennustyömaihin ja yleisesti kenen tahansa luonnollisen henkilön tai minkä tahansa julkisen tai yksityisen oikeushenkilön hoitamiin tai omistamiin laitoksiin, jotka voivat vaarantaa tai haitata joko naapuruston mukavuutta, yleistä terveyttä, turvallisuutta ja terveellisyyttä tai maataloutta tai luonnon ja ympäristön suojelua tai alueiden ja muistomerkkien suojelua. ─ ─ "
15. Code de l ' environnementin L. 512-1 §:n ensimmäisessä momentissa säädetään seuraavaa:
" Laitoksilla, jotka voivat vakavalla tavalla vaarantaa tai haitata L. 511-1 §:ssä tarkoitettuja etuja, on oltava prefektin myöntämä lupa."
16. Kyseisen säädöksen L. 512-8 §:ssä säädetään seuraavaa:
" Ilmoitusvelvollisuus koskee laitoksia, jotka, eivät voi vakavalla tavalla vaarantaa tai haitata L. 511-1 §:ssä tarkoitettuja etuja, mutta joiden on kuitenkin noudatettava prefektin antamia yleisiä määräyksiä, jotta departementissa taataan L. 511-1 §:ssä tarkoitettujen etujen suojelu."
17. Code de l ' environnementin L. 512-12 §:ssä säädetään seuraavaa:
" Jos L. 511-1 §:ssä lueteltuja etuja ei taata panemalla täytäntöön yleiset määräykset, joilla pyritään välttämään sellaisen laitoksen hoitamiseen liittyviä haittoja, joista on tehtävä ilmoitus, prefekti voi, mahdollisesti sellaisten kolmansien henkilöiden pyynnöstä, joita asia koskee, ja departementin toimivaltaisen neuvoa-antavan lautakunnan annettua asiasta lausunnon, tehdä päätöksen kaikista tarpeellisista erityistoimenpiteistä.
Suojellakseen L. 511-1 §:ssä tarkoitettuja etuja prefekti voi päättää toteuttaa arviointeja ja korjauksia, jotka ovat tarpeellisia joko laitoksessa tapahtuneen onnettomuuden tai häiriön seurausten vuoksi tai tämän luvun mukaisesti asetettujen edellytysten laiminlyönnistä aiheutuneiden seurausten vuoksi. Nämä toimenpiteet toteutetaan päätöksillä, jotka kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta tehdään departementin toimivaltaisen neuvoa-antavan lautakunnan annettua asiasta lausunnon.
"
18. Loi nº 76-663, du 19 juillet 1976, relative aux installations classées pour la protection de l ' environnementin (ympäristönsuojelua varten luokitelluista laitoksista 19.7.1976 annettu laki nro 76-663) soveltamiseksi 21.9.1977 annetun asetuksen nro 77-1133 (JORF 8.10.1977, s. 4897), sellaisena kuin se on muutettuna 20.3.2000 annetulla asetuksella nro 2000-258 (JORF 22.3.2000, s. 4417; jäljempänä asetus nro 77-1133) 17 §:ssä säädetään seuraavaa:
" Suunnittelua ja hoitamista koskevien edellytysten on täytettävä lupaa koskevassa päätöksessä ja tarvittaessa täydentävissä päätöksissä vahvistetut määräykset.
─ ─
Päätöksellä voidaan asettaa departementin palo- ja pelastusyksiköiden kuulemisen jälkeen velvollisuus laatia sisäinen toimintasuunnitelma onnettomuuksia varten. Sisäisessä toimintasuunnitelmassa määritellään järjestelytoimenpiteet, toimimismenetelmät ja tarpeelliset keinot, jotka laitoksen hoitajan on toteutettava suojatakseen henkilöstöä, asukkaita ja ympäristöä.
─ ─
Päätöksellä vahvistetaan myös laitoksen hoitajalle poliisiviranomaisen valvonnassa kuuluvat pelastustoimet ja laitoksen hoitajalla olevat velvollisuudet, jotka koskevat niille henkilöille tehtäviä tiedotuksia ja hälytyksiä, joita onnettomuus voi mahdollisesti koskea ja jotka koskevat vaaroja, joille he voivat altistua, turvatoimenpiteitä ja oikeaa käyttäytymistä.
"
19. Asetuksen nro 77-1133
2 §:ssä täsmennetään lupahakemuksen sisältö. Tämän säännöksen toisen kohdan 4 alakohdassa säädetään seuraavaa:
" ─ ─ Hakija voi tarvittaessa lähettää yhtenä kappaleena ja erillisessä kuoressa tiedot, joiden levittäminen voi hakijan mukaan loukata tuotantosalaisuuksia.
─ ─
"
20. Kyseisen asetuksen 5 §:ssä säädetään julkisesta tutkimusmenettelystä. Tämän pykälän viimeisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
" Prefekti voi hakijan vaatimuksesta tai omasta aloitteestaan erottaa tutkimuksessa ja jäljempänä tarkoitetuissa kuulemisissa esitettävästä asiakirja-aineistosta osat, jotka ovat luonteeltaan sellaisia, että ne voivat aiheuttaa tuotantosalaisuuksien paljastumisen tai edesauttaa toimia, jotka voivat aiheuttaa vahinkoa kansanterveydelle ja yleiselle turvallisuudelle ja terveellisyydelle."
21. Asetuksen nro 77-1133
27 §:ssä säädetään seuraavaa:
" Prefekti antaa ilmoituksesta vastaanottotodistuksen ja toimittaa ilmoituksen tekijälle jäljennöksen laitokseen sovellettavista yleisistä määräyksistä.
Sen kunnan kunnanjohtajalle, jossa laitoksen on tarkoitus toimia (Pariisissa poliisipäällikkö), toimitetaan jäljennös tästä ilmoituksesta ja yleiset määräykset. Jäljennös vastaanottotodistuksesta pidetään nähtävillä kunnantalolla (Pariisissa poliisilaitoksella) vähintään yhden kuukauden ajan ja siinä on mainittava kolmansilla osapuolilla olevasta mahdollisuudesta tutustua yleisiin määräyksiin paikan päällä. Kunnanjohtajan alaisuudessa toimivat yksiköt (Pariisissa poliisilaitoksen yksiköt) laativat pöytäkirjan näiden muodollisuuksien täyttämisestä.
Mahdollisuus tutustua tiettyihin säännöksiin voidaan sulkea pois laitoksen hoitajan pyynnöstä silloin kun siitä voi aiheutua tuotantosalaisuuksien paljastuminen.
"
22. Geneettisten muutosten tekniikoiden luettelon ja geneettisesti muunnettujen organismien luokitteluperusteiden vahvistamisesta 27.3.1993 annetulla asetuksella nro 93-774 (JORF 30.3.1993, s. 5714) toistetaan direktiivissä määritelty luokittelu kahteen ryhmään (ryhmät I ja II). Kyseisen asetuksen 3 §:ssä säädetään lisäksi GMMO:ien sellainen erittely neljään luokkaan (luokat 1─4), jossa toistetaan direktiivin 90/219/EY liitteessä II olevan luokittelun perusteet. Siltä osin kuin on kyse geneettisesti muunneltujen organismien ja GMMO:ien käytöstä tutkimus-, kehitys- ja opetuslaboratorioissa, Ranskan Commission de génie génétique (jäljempänä geenitekniikan lautakunta) on suorittanut luokittelun toteutettavista eristämisen tasoista. Näin ollen se määritteli neljä eristämisen tasoa, joita kutsutaan tasoiksi L1─L4 ja joihin kuuluu tason mukaan tiukkenevia turvallisuuteen liittyviä edellytyksiä.
23. Loi nº 92-654, du 13 juillet 1992 relative au contrôle de l ' utilisation et de la dissémination des organismes génétiquement modifiées ' n (geneettisesti muunneltujen organismien käytön ja levittämisen valvonnasta 13.7.1992 annettu laki nro 92-654), jolla on muutettu lakia nro 76-663, 6 artiklan soveltamista varten 27.3.1993 annetun asetuksen nro 93-773 (JORF 30.3.1993, s. 5712) 2 §:n toisen kohdan viimeisessä virkkeessä säädetään, että lupahakemuksessa mainitaan tiedot, joiden on hakijan mukaan pysyttävä luottamuksellisina.
24. Kyseisen asetuksen 7 §:n I osassa säädetään seuraavaa:
" Kun hakemus koskee ryhmän II luokkiin 3 ja 4 kuuluvien geneettisesti muunneltujen organismien ensimmäistä käyttöä laboratoriossa, luvassa mainitaan tämä seikka ja todetaan, että hakemuksen esittäjän on laitettava yleisön saataville tietopaketti.
─ ─
Lukuun ottamatta tietoja, joihin sovelletaan teollista ja kaupallista salaisuutta, tai joita suojellaan lailla tai joiden paljastuminen voi vahingoittaa laboratorion hoitajan tai käytön toteutuksesta vastaavien henkilöiden etuja, tähän tietopakettiin sisältyy:
─ ─ ─
─ kaikki tarpeelliset tiedot niiden geneettisesti muunneltujen organismien luokittelusta, joita voidaan käyttää laitoksessa, sekä eristämistoimenpiteistä, toimenpiteistä onnettomuustapauksessa ja teknisistä määräyksistä, joiden noudattamista luvan myöntäminen edellyttää
─ tarvittaessa tiivistelmä lausunnosta, jonka commission de génie génétique on antanut lupahakemuksesta
─ ─ .
"
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
25. Ranskan hallitus on ilmoittanut komissiolle vuoden 1992 maaliskuun ja vuoden 1998 kesäkuun välisenä aikana lähettämissään eri kirjeissä toimenpiteistä, joilla direktiivi on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä.
26. Komissio osoitti Ranskan tasavallalle 18.3.1998 kirjeen, jossa se esitti tälle jäsenvaltiolle virallisen huomautuksen ja kehotti sitä esittämään huomautuksensa siltä osin kuin on kyse väitteestä, jonka mukaan direktiiviä ei ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä asianmukaisesti eikä kokonaan.
27. Koska komissio ei pitänyt Ranskan viranomaisten toimittamia vastauksia tyydyttävinä, se osoitti 19.5.2000 päivätyllä kirjeellä Ranskan tasavallalle perustellun lausunnon. Tässä perustellussa lausunnossa komissio kehotti tätä jäsenvaltiota toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet perustellun lausunnon noudattamiseksi kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta.
28. Ranskan hallitus osoitti myöhemmin, 21. ja 28.7.2000, komissiolle kaksi direktiivin täytäntöönpanoa koskevaa ilmoitusta.
Menettely yhteisöjen tuomioistuimessa
29. Luovuttuaan vastauskirjelmässään väitteestä, joka koski sitä, että direktiivin 15 artiklan 1 kohtaa ei ollut saatettu kokonaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä, komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin:
─ toteaa, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut d irektiivin ja EY 249 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut direktiivin 14 artiklan a ja b kohtaa, 15 artiklan 2 kohtaa, 16 artiklan 1 kohtaa ja 19 artiklan 2─4 kohtaa asianmukaisesti eikä kokonaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja koska se ei ole saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa käyttöä suljetuissa oloissa
─ velvoittaa Ranskan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
30. Ranskan tasavalta vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin:
─ hylkää kanteen lukuun ottamatta väitettä, jonka mukaan direktiivin niitä säännöksiä ei ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, jotka koskevat tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa käyttöä suljetuissa oloissa, ja
─ velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Kanne
Väite, joka koskee direktiivin 14 artiklan a kohtaa
Asianosaisten lausumat
31. Komissio katsoo, että direktiivin 14 artiklalla on laaja soveltamisala siltä osin kuin sitä sovelletaan kaikkeen GMMO:ien käyttöön. Sen mukaan tätä säännöstä ei kuitenkaan ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä siltä osin kuin on kyse:
─ käytöstä, jossa ryhmän I tai II GMMO:ja käytetään opetus-, tutkimus- tai kehitystarkoituksessa
─ muiden laitosten kuin niiden, joilla on oltava lupa, toisin sanoen ilmoitusvelvollisten laitosten, käytöstä teollisessa tai kaupallisessa tarkoituksessa.
32. Komission mukaan direktiivissä edellytetään pelastussuunnitelman toteuttamista ja pelastusyksiköille tiedottamista
" tarvittaessa", mikä edellyttää tapauskohtaista arviointia. Direktiivin asianmukainen täytäntöönpano ei komission mukaan voi tapahtua siten, että yksinkertaisesti vain poissuljetaan velvollisuus, joka koskee näiden toimenpiteiden toteuttamista tiettyä käyttöä varten tai tietyn tyyppisiä laitoksia varten.
33. Ranskan hallitus väittää alustavasti, että direktiivin 14 artiklan a kohdan sanamuodosta ei johdu järjestelmällisesti velvollisuutta laatia pelastussuunnitelmat. Sen mukaan tässä säännöksessä vain säädetään, että jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on
" tarvittaessa"
vaadittava pelastussuunnitelman laatimista. Tähän ilmaisuun sisältyy, että pelastussuunnitelman laatiminen ei ole luonteeltaan automaattista. Sellaisen tulkinnan hyväksyminen, jonka mukaan erotusta ei voida tehdä sen mukaan, mitä uhkia laitokseen liittyy, johtaisi yksinkertaisesti vain siihen, että poistettaisiin velvollisuuden soveltamisalaa koskeva täsmennys, joka sisältyy ilmaisuun
" tarvittaessa" . Direktiivin 14 artiklan sanamuodossa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 98/81/EY, vahvistetaan Ranskan hallituksen mukaan, että toimivaltaisilla viranomaisilla on vain velvollisuus tarkistaa, onko pelastussuunnitelma tarpeellinen ja jos näin on, valvoa, että tällainen suunnitelma laaditaan.
34. Siltä osin kuin on kyse ympäristönsuojelua varten luokiteltujen laitosten, joilla on oltava lupa, käytöstä teollisessa tai kaupallisessa tarkoituksessa, Ranskan hallitus viittaa asetuksen nro 77-1133
17 §:ään, jossa säädetään, että lupapäätöksessä voidaan edellyttää sisäisen toimintasuunnitelman laatimista onnettomuuksia varten.
35. Siltä osin kuin on kyse luokitelluista laitoksista, joita koskee ilmoitusvelvollisuus, Ranskan hallitus väittää, että prefektien on tehtävä päätös yleisistä määräyksistä kyseisessä departementissa olevia kaikkien luokkien ilmoitusvelvollisia laitoksia varten. Pelastussuunnitelman laatiminen kuuluu toimenpiteisiin, jotka voidaan toteuttaa tässä yhteydessä. Ranskan hallitus lisää, että jos yhteen laitosten luokkaan sovellettavissa yleisissä määräyksissä ei säädetä tällaisen suunnitelman laatimisesta, vaikka se olisi tarpeellinen jotakin tähän luokkaan kuuluvaa tiettyä laitosta varten, prefekti voi code de l ' environnementin L. 512-12 §:n nojalla toteuttaa edellytetyt toimenpiteet erityismääräysten muodossa.
36. Ranskan hallituksen mukaan on yhdentekevää, että mahdollisuus edellyttää pelastussuunnitelman laatimista on nimenomaisesti todettu siltä osin kuin on kyse laitoksista, joilla on oltava lupa, kun taas ilmoitusvelvollisten laitosten osalta se liittyy toimivaltaan päättää yleisistä tai erityisistä määräyksistä. Koska viimeksi mainittuihin liittyy rajallisempia uhkia, pelastussuunnitelman laatimisen mahdollisuudesta ei pidä erityisesti säätää.
37. Ranskan hallituksen mukaan toimivaltaisella viranomaisella on näin ollen mahdollisuus edellyttää laitoksen hoitajalta pelastussuunnitelman laatimista kaikkia niitä laitoksia varten, joihin sovelletaan luokiteltujen laitosten järjestelmää. Ranskan hallitus päättelee, että viranomaisella on velvollisuus asettaa tämän kaltainen edellytys, jos tällaisen suunnitelman laatiminen on tarpeellinen tiettyä laitosta varten.
38. Ranskan hallitus lisää, että opetus- tai tutkimuslaitoksilla on tähän verrattavissa oleva velvollisuus. Sen mukaan nämä laitokset voivat harjoittaa toimintaansa vain tapauskohtaisesti myönnetyn luvan nojalla. Tähän lupaan sisältyy kuitenkin velvollisuus noudattaa erilaisia määräyksiä, esimerkiksi niitä, jotka sisältyvät geenitekniikan lautakunnan oppaaseen, mutta myös niitä, jotka sisältyvät ympäristöministerin ja tutkimusministerin yhteisiin päätöksiin.
39. Vaikka kyseinen opas ei sellaisenaan ole oikeudellisesti sitova, luvissa asetetaan opetus- tai tutkimuslaitoksen hoitajalle velvollisuus noudattaa siinä ilmaistuja määräyksiä. Näin ollen pelastussuunnitelma on pakollinen kaikille tutkimus- tai opetuslaitoksille, joiden on noudatettava L3 tai L4 tason eristämistä. Siltä osin kuin on kyse tutkimus- tai opetuslaitoksista, joiden on noudatettava L1 tai L2 tason eristämistä, Ranskan hallitus väittää, että nämä tasot vastaavat rajallisempaa riskiä, joten velvollisuus laatia pelastussuunnitelma ei voi olla luonteeltaan järjestelmällinen. Jos tällainen velvollisuus osoittautuu tarpeelliseksi, se voidaan asettaa näille laitoksille lupapäätöksissä olevissa erityismääräyksissä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
40. On muistettava, että yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan (ks. mm. asia C-360/87, komissio v. Italia, tuomio 28.2.1991, Kok. 1991, s. I-791, 13 kohta) direktiivien täysimääräinen oikeudellinen eikä pelkästään tosiasiallinen noudattaminen edellyttää, että jäsenvaltiot vahvistavat täsmälliset oikeussäännöt kulloinkin kyseessä olevalla alalla.
41. Direktiivin 14 artiklan a kohdan sanamuodosta ilmenee, että toimivaltaisten viranomaisten on ennen siinä tarkoitetun käytön alkamista tarvittaessa varmistettava, että pelastussuunnitelma on laadittu. Yhteisön lainsäätäjä ei ole yleisellä tavalla poissulkenut tietyiltä laitoksilta velvollisuutta laatia tällainen suunnitelma. Tästä seuraa, että toimivaltaisten viranomaisten on arvioitava pelastussuunnitelman laatimisen tarpeellisuutta tapauskohtaisesti uhkien mukaan. Tämän säännöksen tosiasiallinen täytäntöönpano edellyttää, että kansallisessa lainsäädännössä asetetaan kyseisille viranomaisille tältä osin täsmällinen velvollisuus, koska tällaisen suunnitelman laatimista ei järjestelmällisesti edellytetä tietyn tyyppisiltä laitoksilta.
42. On kuitenkin todettava, että Ranskan lainsäädännössä ei täytetä tätä vaatimusta.
43. Kun on kyse luokitelluista laitoksista, joista on tehtävä ilmoitus, prefekti on toimivaltainen määräämään pelastussuunnitelman laatimisen joko yleisillä tai erityisillä määräyksillä. Prefektille ei kuitenkaan aseteta yhdessäkään säännöksessä selkeästi velvollisuutta arvioida pelastussuunnitelman laatimisen tarpeellisuutta tapauskohtaisesti uhkien mukaan.
44. Samaa päättelyä sovelletaan, kun on kyse opetus- tai tutkimuslaitoksista, joiden on noudatettava L1 tai L2 tason eristämistä. Pelkkää mahdollisuutta asettaa näille laitoksille erityisillä määräyksillä velvollisuus pelastussuunnitelman laatimiseen ei voida pitää direktiivin 14 artiklan a kohdan tosiasiallisena täytäntöönpanona.
45. Siltä osin kuin on kyse opetus- tai tutkimuslaitoksista, joiden on noudatettava L3 tai L4 tason eristämistä, Ranskan hallitus väittää, että luvissa edellytetään geenitekniikan lautakunnan oppaaseen sisältyvien määräysten noudattamista ja että niiden mukaan pelastussuunnitelma on laadittava sellaisille opetus- ja tutkimuslaitoksille, joiden on noudatettava tämän tason eristämistä. Vaikka asianlaita olisi käytännössä näin, kyseinen hallitus ei kuitenkaan ole osoittanut, että toimivaltaisilla viranomaisilla olisi oikeudellinen velvollisuus asettaa kyseessä olevissa luvissa tällainen velvollisuus. Lisäksi tältä osin kyseessä ovat vain tutkimuslaboratoriot, eivätkä kaikki opetus- ja tutkimuslaitokset, joiden on noudatettava tällaisen tason eristämistä.
46. Tämän vuoksi kannetta on pidettävä perusteltuna siltä osin kuin se koskee direktiivin 14 artiklan a kohtaa.
Väite, joka koskee direktiivin 14 artiklan b kohdan ensimmäistä alakohtaa
Asianosaisten lausumat
47. Komissio toteaa, että sillä olevien tietojen mukaan ainoa säännös, jolla direktiivin 14 artiklan b kohta saatetaan osaksi Ranskan oikeusjärjestystä, on asetuksen nro 77-1133
17 §, joka koskee GMMO:ien käyttöä teollisiin ja kaupallisiin tarkoituksiin. Sen mukaan tässä 17 §:ssä säädetään, että lupaa koskevassa päätöksessä voidaan vahvistaa laitoksen hoitajalle kuuluvat pelastustoimet ja laitoksen hoitajalla olevat velvollisuudet, jotka koskevat niille henkilöille tehtäviä tiedotuksia ja hälytyksiä, joita onnettomuus mahdollisesti voi koskea ja jotka koskevat vaaroja, joille he voivat altistua, turvatoimenpiteitä ja oikeaa käyttäytymistä. Tämä säännös koskee komission mukaan kuitenkin vain laitoksia, joilla on oltava lupa, eikä kaikkia laitoksia. Ilmenee myös, että direktiivin 14 artiklan b kohtaa ei ole saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä siltä osin kuin on kyse opetus-, tutkimus- ja kehitystarkoituksessa tapahtuvasta käytöstä.
48. Siltä osin kuin on kyse yleisölle tiedottamisesta, komissio katsoo, että vaikka oletettaisiin, että turvatoimenpiteet sisältyisivät niihin yleisiin tai erityisiin määräyksiin, joita näille laitoksille voidaan asettaa, yleisölle tarjotulla mahdollisuudella tutustua näihin määräyksiin, joiden osalta yleisö ei tiedä, sisältyykö niihin turvatoimenpiteitä, ei täytetä velvollisuutta asettaa ne sellaisinaan automaattisesti yleisön saataville.
49. Ranskan hallitus toteaa, että direktiivin 14 artiklan b kohdassa säädetty velvollisuus on, sellaisena kuin se on muotoiltu, erilainen kuin velvollisuus, josta tämän artiklan a kohtaa koskevassa väitteessä on kyse. Kyseinen a kohta koskee Ranskan hallituksen mukaan velvollisuutta laatia pelastussuunnitelmia, kun taas b kohta koskee velvollisuutta tiedottaa yleisölle
" turvatoimenpiteistä"
ja
" oikeasta käyttäytymisestä onnettomuuden sattuessa" .
50. Ranskan hallituksen mukaan on kuitenkin vaikeaa erottaa pelastussuunnitelmaa turvatoimenpiteistä ja säännöistä, jotka koskevat oikeaa käyttäytymistä onnettomuuden sattuessa. Se katsoo, että nämä kaksi velvollisuutta ovat siis tiiviisti sidoksissa toisiinsa. Direktiivillä 98/81/EY 14 artiklaan tehty muutos vahvistaa Ranskan hallituksen mukaan tätä tulkintaa. Sen mukaan tämän muutoksen vaikutus oli ensinnäkin, että tämän artiklan b kohtaan siirrettiin ilmaisu, joka koskee velvollisuutta toimittaa pelastussuunnitelmat pelastusyksiköille ja toiseksi, että enää ei edellytetä tiedottamista kaikille niille henkilöille, jotka saattavat joutua onnettomuudelle alttiiksi, vaan pelkästään sellaisille elimille ja viranomaisille, joita onnettomuus todennäköisesti koskisi. Kyseessä olevalla säännöksellä luodaan siis velvollisuus toimittaa pelastussuunnitelmat pelastusyksiköille, tiedottaa niille elimille ja viranomaisille, joita onnettomuus todennäköisesti koskisi ja saattaa nämä suunnitelmat ajan tasalle ja yleisön saataville.
51. Ottaen huomioon, että Ranskan hallitus katsoo, että pelastussuunnitelma on laadittava vain tarvittaessa, se ei ole säätänyt velvollisuutta toimittaa tällaisessa suunnitelmassa tarkoitettuja toimenpiteitä järjestelmällisesti viranomaisille ja elimille, joille suunnitelman toteuttaminen kuuluu.
52. Ranskan hallituksen mukaan direktiivin 14 artiklan b kohdassa oleva velvollisuus, joka koskee luokiteltuja laitoksia, joilla on oltava lupa, on nimenomaisesti toistettu asetuksen nro 77-1133
17 §:ssä. Niiden luokiteltujen laitosten osalta, joista on tehtävä ilmoitus, tämän asetuksen 27 §:ssä säädetään, että jäljennös laitokseen sovellettavista yleisistä määräyksistä pidetään nähtävillä kunnantalolla vähintään yhden kuukauden ajan ja siinä on mainittava kolmansilla osapuolilla olevasta mahdollisuudesta tutustua paikan päällä kyseisiin määräyksiin.
53. Ranskan hallitus toteaa, että velvollisuus toimittaa kunnantalolle tietopaketti koskee myös tiettyjä opetus- ja tutkimuslaitoksia, silloin kun ne esittävät lupahakemuksen. Asetuksen nro 93-773
7 §:n I osan mukaisesti tähän tietopakettiin on sisällyttävä
" kaikki tarpeelliset tiedot niiden geneettisesti muunneltujen organismien luokittelusta, joita voidaan käyttää laitoksessa sekä eristämistoimenpiteistä, toimenpiteistä onnettomuustapauksessa ja teknisistä määräyksistä, joiden noudattamista luvan myöntäminen edellyttää" . Muita opetus- ja tutkimuslaitoksia varten hallinnollinen viranomainen voi myös päättää, siltä osin kuin pelastussuunnitelma on tarpeellinen, yleisölle tiedottamisen menetelmistä.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
54. Alustavasti on aiheellista todeta, että direktiivin 14 artiklan b kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetaan niiden henkilöiden ryhmää, jotka saattavat joutua onnettomuudelle alttiiksi, ja sen kolmannessa virkkeessä tarkoitetaan yleisöä, eli laajempaa yhteisöä, joka sisältää kyseisen ryhmän. Tässä ensimmäisessä virkkeessä asetetaan velvollisuus tiedottaa henkilöille, joita asia koskee, ilman, että heidän tarvitsee pyytää sitä. Kolmannen virkkeen sanamuodon mukaisesti kyseessä olevat tiedot saatetaan myös yleisön saataville ja yleisön on voitava näin ollen tutustua niihin.
55. Direktiivin 14 artiklan b kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäistä virkettä on muutettu direktiivillä 98/81/ETY siten, että vastaava säännös ei enää koske henkilöitä, vaan elimiä ja viranomaisia, joita onnettomuus todennäköisesti koskisi.
56. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kun arvioidaan sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä (ks. mm. asia C-362/90, komissio v. Italia, tuomio 31.3.1992, Kok. 1992, s. I-2353, 10 kohta).
57. Direktiivi 98/81/EY oli saatettava osaksi kansallista oikeusjärjestystä viimeistään 5.6.2000 ja siis ennen kuin komission Ranskan tasavallalle osoittamassa perustellussa lausunnossa asetettu määräaika oli päättynyt. Tästä päivästä lukien jäsenvaltiolla ei kuitenkaan ollut enää velvollisuutta saattaa direktiivin 14 artiklan b kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäistä virkettä osaksi kansallista oikeusjärjestystä.
58. Näin ollen kanne on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee direktiivin tätä säännöstä (ks. tältä osin em. asia komissio v. Italia, tuomio 31.3.1992, 13 kohta).
59. Siltä osin kuin on kyse väitteestä, joka koskee direktiivin 14 artiklan b kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä velvollisuutta saattaa yleisön saataville tiedot, jotka koskevat turvatoimenpiteitä ja oikeaa käyttäytymistä onnettomuuden sattuessa, on todettava, että direktiivissä 98/81/EY toistetaan tämä velvollisuus siltä osin kuin siinä edellytetään, että pelastussuunnitelmia koskevat tiedot, mukaan lukien merkitykselliset turvatoimenpiteet, jotka on toteutettava, on tehtävä julkisiksi. Komissio katsoo aivan oikein, että nämä suunnitelmat eivät välttämättä ole joka tapauksessa yleisön saatavilla, kuten Ranskan hallituksen omista huomautuksistakin ilmenee. Lisäksi kyseessä olevan säännöksen tosiasiallinen täytäntöönpano edellyttää, että pelastussuunnitelmat ovat sellaisenaan yleisön saatavilla. Näin ollen ei voida katsoa, että tämä säännös on tosiasiallisesti täytäntöönpantu, kun on säädetty mahdollisuudesta tutustua hajanaisia tietoja sisältäviin asiakirjoihin, mikä edellyttää, että pelastussuunnitelmia, kuten määräyksiä, joita laitosten on noudatettava, on etsittävä.
60. Näin ollen kannetta on pidettävä perusteltuna siltä osin kuin se koskee direktiivin 14 artiklan b kohdan ensimmäisen alakohdan kolmatta virkettä.
Väite, joka koskee direktiivin 14 artiklan b kohdan toista alakohtaa, 15 artiklan 2 kohtaa ja 16 artiklan 1 kohtaa
Asianosaisten lausumat
61. Komissio väittää, että siitä, että direktiivin 14 artiklan b kohdan toisen alakohdan, 15 artiklan 2 kohdan ja 16 artiklan 1 kohdan mukaisesti Ranskan viranomaisille kuuluvat velvoitteet ovat luonteeltaan välittömiä, ei johdu, että Ranskan viranomaiset vapautettaisiin velvollisuudesta toteuttaa kansallisessa oikeusjärjestyksessä täytäntöönpanon vähimmäispuitteet. Näissä puitteissa olisi muun muassa määriteltävä viranomaiset, joilla on toimivalta toimittaa tietoja muille jäsenvaltioille tai tällaisessa tietojen toimittamisessa noudatettavat menettelytavat. Komission mukaan olisi sitäkin tarpeellisempaa, että näillä velvollisuuksilla pyrittäisiin välillisesti suojaamaan muiden jäsenvaltioiden yleisön etuja.
62. Komissio väittää, että tällaisten vähimmäispuitteiden puuttuessa ei voida katsoa, että direktiivin 14 artiklan b kohdan toinen alakohta, 15 artiklan 2 kohta ja 16 artiklan 1 kohta on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä.
63. Ranskan hallituksen mukaan näille säännöksille on luonteenomaista, että niillä ei saada aikaan mitään oikeusvaikutuksia jäsenvaltioiden sisäisissä oikeusjärjestyksissä. Sen mukaan niissä vain säädellään jäsenvaltioiden välisiä tai jäsenvaltion ja yhteisön toimielinten välisiä kuulemisia koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Se katsoo, että tämä on erityisesti seurausta direktiivin 14 artiklan b kohdan toisesta alakohdasta, jossa viitataan jäsenvaltioiden välisiin
" kahdenvälisiin neuvotteluihin" .
64. Kyseistä väitettä perustellakseen komission olisi osoitettava, että direktiivin täyttä vaikutusta ei voida taata ilman, että sääntöjä sovelletaan Ranskan sisäisessä oikeusjärjestyksessä. Komissio on kuitenkin vain väittänyt, että on välttämätöntä toteuttaa täytäntöönpanon vähimmäispuitteet, joissa säädetään muun muassa toimivaltaisten viranomaisten nimittämisestä tai tietyistä täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.
65. Ranskan hallitus katsoo, että kyseessä olevien säännösten täyden vaikutuksen takaamiseksi Ranskan oikeusjärjestyksessä ei ole tarpeellista toteuttaa yhtäkään toimenpidettä.
66. Näihin säännöksiin sisältyvät velvoitteet on Ranskan hallituksen mukaan toteutettu sellaisten kahdenvälisten sopimusten puitteissa, jotka on tehty naapurijäsenvaltioiden ja yhteisön toimielinten kanssa. Näitä suhteita säännellään säädöksillä, joissa suhteet vieraisiin valtioihin uskotaan ulkoasiainministeriölle ja suhteet yhteisön toimielinten kanssa pääministerin alaisuudessa toimivalle ministeriöiden väliselle elimelle, eli Euroopan taloudellista yhteistyötä koskevissa asioissa ministeriöiden välisestä koordinoinnista vastaavalle pääsihteeristölle. Näissä yleisissä teksteissä täsmennetään Ranskan hallituksen mukaan, mitkä viranomaiset vastaavat tarvittaessa kyseessä olevien tietojen toimittamisesta. Koska riidanalaisilla säännöksillä ei säännellä valtion ja yksityisten välisiä suhteita, eikä yksityisten välisiä suhteita, erityinen lainsäädäntö Ranskan sisäisessä oikeusjärjestyksessä olisi tarkoitukseton.
67. Lisäksi Ranskan hallitus katsoo, että samat säännökset olisivat voineet sisältyä yhteisön asetukseen tai päätökseen, mutta eivät direktiiviin. Jos asian laita olisi ollut näin, kansallisessa oikeusjärjestyksessä ei olisi tarvittu mitään toimenpiteitä näiden säännösten täyden vaikutuksen takaamiseksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
68. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että säännöstä, joka koskee vain jäsenvaltioiden ja komission välistä suhdetta, ei pääsääntöisesti pidä saattaa osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Koska jäsenvaltioilla kuitenkin on velvollisuus taata yhteisön oikeuden noudattaminen kaikilta osin, komissiolla on mahdollisuus osoittaa, että direktiivin sellaisen säännöksen noudattaminen, jolla säännellään tällaisia suhteita, edellyttää erityisten täytäntöönpanosäädösten antamista kansallisessa oikeusjärjestyksessä (ks. tältä osin asia C-72/02, komissio v. Portugali, tuomio 24.6.2003, 19 ja 20 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
69. Jos jäsenvaltio on valinnut, ettei se nimenomaisesti täsmennä, missä oikeudellisissa puitteissa kansalliset viranomaiset hoitavat tällaisia suhteita, se on vastuussa mahdollisesta yhteisön oikeudesta johtuvien velvollisuuksien laiminlyönnistä.
70. Esillä olevassa asiassa direktiivin 14 artiklan b kohdan toinen alakohta, 15 artiklan 2 kohta ja 16 artiklan 1 kohta koskevat kaikki vain jäsenvaltion ja komission tai jäsenvaltion ja muiden jäsenvaltioiden välisiä suhteita.
71. Siltä osin kuin on kyse komission väitteestä, jonka mukaan sisäisessä oikeusjärjestyksessä on säädettävä näiden säännösten täytäntöönpanon vähimmäispuitteet, on todettava, että komissio ei ole väittänyt, että toimivaltaiset Ranskan viranomaiset olivat estyneet näiden säännösten toteuttamisesta ja niiden täyden vaikutuksen takaamisesta.
72. Toisaalta komissio ei ole osoittanut, että näiden säännösten noudattaminen edellyttää erityisten täytäntöönpanosäädösten antamista kansallisessa oikeusjärjestyksessä. Komissio vetoaa väitteeseensä myös tapauksessa, jossa direktiivin 15 artiklan 2 kohtaa noudatettaisiin käytännössä. Komissio ei myöskään esittänyt perusteluita osoittaakseen, että Ranskan viranomaisten käytäntö oli ristiriidassa direktiivin 14 artiklan b kohdan toisessa alakohdassa ja 16 artiklan 1 kohdassa säädettyjen velvoitteiden kanssa.
73. Näin ollen kanne on hylättävä siltä osin kuin se koskee direktiivin 14 artiklan b kohdan toista alakohtaa, 15 artiklan 2 kohtaa ja 16 artiklan 1 kohtaa.
Väite, joka koskee direktiivin 19 artiklan 2 ja 3 kohtaa
Asianosaisten lausumat
74. Komission mukaan Ranskan lainsäädännössä jätetään täsmentämättä, että siinä tapauksessa, kun ilmoittaja toivoo, että lupahakemuksen sisältämät tiedot käsitellään luottamuksellisina, sen on esitettävä todennettavat perustelut.
75. Komission mukaan ei voida katsoa, että direktiivin 19 artikla, jonka tarkoitus sen mukaan on selkeästi, että ilmoittajille asetetaan velvoitteita ja että yleisölle myönnetään oikeus saada tietoja GMMO:ien käytöstä, on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä yleisillä säännöksillä, joissa yhteisön säännöksessä säädettyä järjestelmää ei toisteta yksityiskohtaisesti.
76. Mikään käsillä oleva seikka ei myöskään osoita, että toimivaltainen viranomainen tekee päätöksen ilmoittajan pakollisen kuulemisen jälkeen ja että toimivaltainen viranomainen ilmoittaa päätöksestä ilmoittajalle.
77. Ranskan hallituksen mukaan siltä osin kuin on kyse luokitelluista laitoksista, joilla on oltava lupa, asetuksen nro 77-1133
2 §:ssä määritellään sen lupahakemuksen sisältö, jota käytetään näistä laitoksista tehtäv änä ilmoituksena direktiivissä tarkoitetulla tavalla. Ranskan hallituksen mukaan tässä säännöksessä täsmennetään, siltä osin kuin on kyse hakijan toteuttamista valmistusmenetelmistä, että
" hakija voi tarvittaessa osoittaa yhtenä kappaleena ja erillisessä kuoressa tiedot, joiden levittäminen voi hakijan mukaan loukata tuotantosalaisuuksia" . Sen mukaan missään muussa tämän asetuksen 2 §:n tai 3 §:n säännöksessä ei säädetä tällaisesta mahdollisuudesta.
78. Ranskan hallitus lisää, että kyseisen asetuksen 27 §:ssä säädetään sen ilmoituksen julkaisemista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, jota käytetään direktiivissä tarkoitettuna ilmoituksena laitoksista, joista on tehtävä ilmoitus. Ranskan hallitus viittaa erityisesti tämän säännöksen viimeiseen alakohtaan.
79. Siltä osin kuin on kyse opetus- ja tutkimuslaitoksista, asetuksen nro 93-773
2 §:n toisen alakohdan viimeisessä virkkeessä säädetään, että lupahakemuksessa mainitaan tiedot, joiden on hakijan mukaan pysyttävä luottamuksellisina.
80. Niitä kolmea laitosten luokkaa varten, joita direktiivin täytäntöönpano koskee, ilmoittajalla on siis mahdollisuus vaatia, että tietyt tiedot, jotka se toimittaa lupahakemuksessaan, ilmoituksessaan tai hyväksyntää koskevassa hakemuksessaan, pysyvät luottamuksellisina.
81. Ranskan hallituksen mukaan toimivaltaisen hallinnollisen viranomaisen ei pidä käsitellä tietoa luottamuksellisena pelkästään sen takia, että ilmoittaja sitä vaatii. Se seikka, että vaatimus ei sido tätä viranomaista, ilmenee Ranskan hallituksen mukaan kyseessä olevien kansallisten säännösten sanamuodosta, esimerkiksi siitä, että luokiteltuja laitoksia koskevassa lainsäädännössä käytetään konditionaalia, tai siitä, että opetus- ja tutkimuslaitoksia koskevaan lainsäädäntöön on lisätty täsmennys
" hakijan mukaan" . Ranskan hallituksen mukaan on siis tarpeetonta täsmentää, että toimivaltainen viranomainen päättää, mitä tietoja tosiasiallisesti pidetään luottamuksellisina, koska se käy riittävällä tavalla ilmi siitä seikasta, että ilmoittajan oikeus rajoittuu niiden tietojen osoittamiseen, joiden osalta ilmoittaja katsoo, että niiden on pysyttävä luottamuksellisina.
82. Samasta syystä Ranskan hallitus katsoo, ettei ole tarpeellista täsmentää, että nämä luottamuksellista käsittelyä koskevat hakemukset on perusteltava. Koska luottamuksellista käsittelyä koskevan hakemuksen hyväksymiseksi ei ole riittävää, että hakemus esitetään, on tarpeellista, että ilmoittaja esittää perustelun, jotta hakemus voitaisiin hyväksyä. Ranskan hallitus katsoo, että koska luottamuksellisuus on poikkeus, on selvää, että luottamuksellisuutta koskeva hakemus on perusteltava.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
83. Kun kysymys on direktiivin saattamisesta osaksi jäsenvaltion oikeusjärjestystä, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on välttämätöntä, että kansallisessa oikeudessa taataan se, että direktiiviä kokonaisuudessaan sovelletaan tosiasiallisesti, että asianomaisesta laista johtuva oikeudellinen tilanne on riittävän täsmällinen ja selvä ja että oikeudensaajat ovat tietoisia kaikista oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan (ks. asia C-365/93, komissio v. Kreikka, tuomio 23.3.1995, Kok. 1995, s. I-499, 9 kohta ja asia C-97/01, komissio v. Luxemburg, tuomio 12.6.2003, 32 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
84. Tältä osin on todettava, ettei asetuksen nro 77-1133
2 §:ssä, kun on kyse luokitelluista laitoksista, joilla on oltava lupa, eikä sen 27 §:ssä, kun on kyse luokitelluista laitoksista, joista on tehtävä ilmoitus, eikä asetuksen nro 93-773
2 §:n toisen alakohdan viimeisessä virkkeessä, kun on kyse opetus- ja tutkimuslaitoksista, täsmennetä selkeästi ja yksiselitteisesti, että hakijan on esitettävä todennettavat perustelut, kuten direktiivin 19 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä edellytetään.
85. Tältä osin ei voida väittää, että luottamuksellisuutta koskeva vaatimus on perusteltava, koska luottamuksellisuus on poikkeus. Vaikka onkin totta, että yleisten valtiosääntöoikeudellisten tai hallinto-oikeudellisten periaatteiden olemassaolo voi tehdä tarpeettomaksi direktiivistä johtuvien sääntöjen täytäntöönpanon toteuttamisen erityisin lainsäädäntötoimin tai asetuksin, on kuitenkin siten, että sellainen periaate, johon Ranskan hallitus on tässä tapauksessa vedonnut, ei takaa sitä, että direktiivin 19 artiklan 2 kohdan toinen virke on kokonaisuudessaan riittävän selkeästi ja täsmällisesti täytäntöönpantu. Ilmoittajalla on oltava mahdollisuus päätellä kansallisen lainsäädännön sanamuodosta, mitä vaatimuksia luottamukselliselle käsittelylle asetetaan, mukaan lukien todennettavia perusteluita koskeva vaatimus.
86. Siltä osin kuin on kyse väitteestä, joka koskee direktiivin 19 artiklan 3 kohdasta johtuvaa velvollisuutta, jonka mukaan ilmoittajaa on kuultava, Ranskan hallitus ei ole esittänyt perusteluita, joilla se pyrkisi osoittamaan tämän väitteen vääräksi.
87. Siltä osin kuin on kyse samassa säännöksessä säädetystä velvollisuudesta ilmoittaa ilmoittajalle toimivaltaisen viranomaisen tekemästä päätöksestä, joka koskee tietoja, joiden on pysyttävä luottamuksellisina, kyseinen hallitus ei ole vedonnut yhteenkään Ranskan hallinto-oikeuden tekstiin, jossa hallinnolle nimenomaisesti asetetaan velvollisuus ilmoittaa tällaisesta päätöksestä.
88. Näin ollen kannetta on pidettävä perusteltuna siltä osin kuin se koskee direktiivin 9 artiklan 2 ja 3 kohtaa.
Väite, joka koskee direktiivin 19 artiklan 4 kohtaa
Asianosaisten lausumat
89. Komission mukaan yhdenkään Ranskan oikeuden säännöksen perusteella ei voida päätellä, että direktiivin 19 artiklan 4 kohta on saatettu asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä.
90. Siltä osin kuin on kyse luokitelluista laitoksista, joilla on oltava lupa, Ranskan hallitus väittää, että kaikki direktiivin 19 artiklan 4 kohdassa luetellut tiedot on oltava lupahakemuksessa siten, että ne annetaan yleisön tiedoksi julkisen tutkimuksen kautta ja että ne eivät siis missään tapauksessa voi pysyä luottamuksellisina.
91. Siltä osin kuin on kyse opetus- ja tutkimuslaitoksista, joissa käsitellään ryhmän II luokkien 3 ja 4 GMMO:ja niiden on asetuksen nro 93-773
7 §:n I osan mukaan laitettava yleisön saataville tietoa-antavia asiakirjoja, jotka käsittävät
" kaikki tarpeelliset tiedot niiden geneettisesti muunneltujen organismien luokittelusta, joita voidaan käyttää laitoksessa"
ja
" lausunnon, jonka geenitekniikan lautakunta on antanut lupahakemuksesta", millä täytäntöönpantaisiin velvollisuus valvoa sitä, että suunniteltujen tutkimusten ennakoitavissa olevien vaikutusten arviointi ei voi olla luottamuksellinen.
92. Ranskan hallitus ei sulje pois sitä, että Ranskan lainsäädäntöä on tarpeellista mukauttaa jonkin verran direktiivin 19 artiklan 4 kohdan täyden vaikutuksen varmistamiseksi siltä osin kuin on kyse luokitelluista laitoksista, joista on tehtävä ilmoitus tai opetus- ja tutkimuslaitoksista, joiden eristämisen taso on ryhmän I luokka 1 tai ryhmän II luokka 2.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
93. Tältä osin riittää, kun todetaan, että Ranskan hallitus on myöntänyt, että kun on kyse luokitelluista laitoksista, joista on tehtävä ilmoitus ja tietyistä opetus- ja tutkimuslaitoksista, Ranskan lainsäädäntöä on mukautettava direktiivin 19 artiklan 4 kohdan täyden vaikutuksen varmistamiseksi. Tämän säännöksen täytäntöönpanoa on siis pidettävä puutteellisena.
94. Näin ollen kannetta on pidettävä perusteltuna siltä osin kuin se koskee direktiivin 19 artiklan 4 kohtaa.
Väite, joka koskee direktiivin niiden säännösten täytäntöönpanon laiminlyöntiä, jotka koskevat tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa käyttöä suljetuissa oloissa
95. Ranskan hallitus myöntää vastineessaan, että tiettyihin puolustusministeriölle kuuluviin laitoksiin ei sovelleta yhtäkään direktiivin täytäntöönpanotoimea.
96. On siis todettava, että kannetta on pidettävä perusteltuna siltä osin kuin se koskee direktiivin täytäntöönpanoa tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa, suljetuissa oloissa tapahtuvaa käyttöä varten.
97. Kaiken edellä todetun perusteella on todettava, että Ranskan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut direktiivin 14 artiklan a kohtaa ja b kohdan ensimmäisen alakohdan kolmatta virkettä ja 19 artiklan 2─4 kohtaa asianmukaisesti eikä kokonaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja koska se ei ole saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa käyttöä suljetuissa oloissa.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
98. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman työjärjestyksen 69 artiklan 3 kohdassa määrätään kuitenkin, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, yhteisöjen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan. Koska käsiteltävänä olevassa asiassa kumpikin asianosainen on hävinnyt asian osittain, on syytä määrätä, että kumpikin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on antanut seuraavan tuomiolauselman:
1) Ranskan tasavalta ei ole noudattanut geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa 23 päivänä huhtikuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/219/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 90/219/ETY mukauttamisesta tekniikan kehitykseen 7 päivänä marraskuuta 1994 annetulla komission direktiivillä 94/51/EY, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut tämän direktiivin 14 artiklan a kohtaa ja b kohdan ensimmäisen alakohdan kolmatta virkettä ja 19 artiklan 2─4 kohtaa asianmukaisesti eikä kokonaan osaksi kansallista oikeusjärjestystä ja koska se ei ole saattanut osaksi kansallista oikeusjärjestystä tämän direktiivin säännöksiä, jotka koskevat tiettyä puolustusministeriön alaan kuuluvaa käyttöä suljetuissa oloissa.
2) Kanne hylätään muilta osin.
3) Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.