61999CC0214_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Tämä ennakkoratkaisupyyntö koskee polttonesteiden toimittajan Suomessa tekemien huoltoasemia koskevien yksinostosopimusten yhteensopivuutta EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan (josta on tullut EY 81 artikla) kanssa. Keskeisin esille nostettu kysymys on, voidaanko tiettyjen sopimusten, jotka on pääasian oikeudenkäynnin aikana ollut mahdollista vapaasti päättää noudattamalla vain lyhyttä irtisanomisaikaa, vaikutuksia arvioida erillään kyseisen toimittajan muista kiinteäksi määräajaksi tehdyistä sopimuksista. Asiassa ei kuitenkaan ole esitetty kysymystä, voitaisiinko näihin sopimuksiin soveltaa tosiseikkojen tapahtuma-aikaan voimassa ollutta kyseistä alaa koskevaa komission ryhmäpoikkeusta, jos ne kuuluvat EY 81 artiklan 1 kohdan mukaisen kiellon soveltamisalaan.(1)
I
Asiaan liittyvät oikeudelliset seikat ja tosiseikat
2 Yötuuli Ky, aiemmin M. Jukkola Ky, teki 7.10. ja 15.10.1986 Kesoil Oy:n kanssa, joka oli Neste Markkinointi Oy:n edeltäjä, huoltoasematoimintaa koskevan yhteistoiminta- ja markkinointisopimuksen. Sopimuksen mukaan Yötuuli Ky liittyi Kesoil Oy:n ketjuun ja sen oli myytävä huoltoasemallaan yksinomaan Kesoilin markkinoimia öljytuotteita ja muita erikoistuotteita. Sopimus tehtiin kymmeneksi vuodeksi, minkä jälkeen sen oli tarkoitus jatkua edelleen viisi vuotta kerrallaan, ellei jompikumpi sopimuspuoli irtisanonut sitä. Irtisanomisen tuli tapahtua kuusi kuukautta ennen näin määräytyneen sopimuskauden päättymistä. Sopimuksessa oli kuitenkin myös ehto, jonka mukaan sopimuksen oltua voimassa vähintään kymmenen vuotta kauppias oli oikeutettu päättämään sopimuksen milloin tahansa noudattaen yhden vuoden irtisanomisaikaa.
3 Yötuuli Ky ilmoitti Neste Markkinointi Oy:lle 23.6.1998 päivätyllä kirjeellä, että se lopettaa sopimuksen mukaiset polttoaineostot 1.7.1998 lukien.(2) Neste Markkinointi Oy (jäljempänä kantaja tai Neste) nosti tämän jälkeen Tampereen käräjäoikeudessa Yötuuli Ky:tä ja sen vastuunalaisia yhtiömiehiä (jäljempänä yhteisesti vastaajat) vastaan kanteen, jossa se vaati 530 000 Suomen markkaa vahingonkorvauksena sopimusrikkomuksen johdosta, joka oli tapahtunut päättämällä sopimus noudattamatta vaadittua yhden vuoden irtisanomisaikaa.
4 Vastauksessaan vastaajat katsoivat, että yksinostovelvoite oli EY 81 artiklan 1 kohdan vastainen. Ne väittivät, että alle 5 prosenttia omistajakauppiaista oli Suomessa vapaita tällaisista velvoitteista, että pääsyä Suomen markkinoille vaikeutti myös vapaiden jälleenmyyjien puuttuminen ja että markkinoille pääsyä rajoitti myös se, että jakeluasemien tiheys oli koko maassa suuri. Lisäksi niiden mielestä asetuksen N:o 1984/83
10 artiklaa ei voitu soveltaa sopimukseen, koska sopimusta oli pidettävä tämän asetuksen 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuin tavoin "määräämättömäksi ajaksi" tehtynä, kun sen voimassaolo jatkui itsestään alkuperäisen kymmenvuotiskauden jälkeen. Sopimus oli siten EY 81 artiklan 2 kohdan nojalla mitätön.
5 Kantaja kiisti tämän vastauksen. Se katsoi, että yksinostovelvoitetta olisi pidettävä kiellettynä vain, jos on ilmeistä, että kyseisten sopimusten yhteisvaikutuksen johdosta kansalliset tai ulkomaiset kilpailijat eivät voi tulla relevanteille markkinoille ja jos näiden ja muiden samankaltaisten sopimusten vaikutus markkinoiden jakamiseen on merkittävä. Suomessa 31.12.1997 toimineista yhteensä 1 799 huoltoasemasta 573 kuului Nesteen ketjuun, ja vaikka sillä oli Suomessa 33,5 prosentin markkinaosuus bensiinin ja 44,2 prosentin markkinaosuus dieselöljyn vähittäismyynnistä, heinäkuussa 1998 vain 27:een sen jälleenmyyntisopimuksista sisältyi kanteen kohteena olevan mukainen voimassaoloaikaa koskeva ehto. Kyseiset 27 huoltoasemaa olivat yleensä pieniä ja niiden osuus oli vain 2,48 prosenttia bensiinin ja 1,07 prosenttia dieselöljyn myynnistä Suomessa. Tämän perusteella se katsoi, ettei Yötuuli Ky:n sopimuksella ole voinut olla merkittävää vaikutusta markkinoiden jakautumiseen ja ettei huoltoasemasopimuksiin sisältyneistä yksinostoehdoista aiheutunut minkäänlaisia rajoituksia Suomen markkinoille pääsyyn. Nestemäisten polttoaineiden vähittäismarkkinoilla kilpailu perustuu pääasiallisesti hintaan.
6 Tampereen käräjäoikeus (jäljempänä kansallinen tuomioistuin) katsoo 1.6.1999 tekemässään ennakkoratkaisun pyytämistä koskevassa päätöksessä, että "[Suomen huoltoasemamarkkinoilla vallitsevien yksinostosopimusten] verkoston aikaansaama sidonnaisuusaste on huomattava". Se huomauttaa kuitenkin, että asianosaisten kesken on riitaa siitä, onko pääsy markkinoille ollut tosiasiassa estynyt. Kansallinen tuomioistuin viittaa yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisuihin asioissa Brasserie de Haecht ja Delimitis sekä toteaa, että yksinostosopimus on EY 81 artiklan 1 kohdan vastainen vain, jos se, ottaen huomioon sen taloudelliset ja oikeudelliset yhteydet, vaikeuttaa markkinoille pääsyä tai markkinaosuuden kasvattamista.(3) Tällöin yhtenä seikkana on otettava huomioon, onko sopimus osa samankaltaisten sopimusten verkostoa, joiden kumulatiivinen vaikutus rajoittaa kilpailua. Toiseksi "sopimuksella tulee olla merkittävä vaikutus verkoston aikaansaamaan markkinoiden sulkeutumiseen". Tältä kannalta "yksityisen sopimuksen vaikutuksen laajuus riippuu sopimukseen osallisten asemasta relevanteilla markkinoilla ja sopimuksen kestosta".
7 Kansallinen tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltävänä oleva riita-asia edellyttää sen ratkaisevan, "koskeeko sopimusverkoston yhteisvaikutukseen perustuva kielto myös kanteen kohteena olevaa sopimusta". Tästä seuraa kysymys, onko yksittäisen tavarantoimittajan sopimusten vaikutusta kilpailuun arvioitava kokonaisuutena vai voidaanko niitä arvioida erikseen. Sen mielestä kanteen kohteena olevalla sopimuksella ja muilla sopimuksilla, jotka voidaan päättää yhden vuoden irtisanomisajalla, ei näyttäisi olevan merkittävää vaikutusta markkinoiden jakautumiseen. Se katsoo, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asioissa Langnese-Iglo ja Schöller antamat tuomiot, joissa on tulkittu Delimitis-tapausta, eivät tuo riittävää selvyyttä siihen, voidaanko tiettyjä sopimuksia tarkastella erikseen.(4) Sen mielestä useamman vuoden määräaikaiset sopimukset rajoittavat markkinoille pääsyä huomattavasti enemmän kuin sopimukset, jotka voidaan päättää milloin tahansa lyhyellä irtisanomisajalla. Ei olisi mielivaltaista käsitellä sellaisia sopimuksia EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisen kannalta erillään yksittäisen tavarantoimittajan sopimusverkostosta. Toisaalta tämä ratkaisu voisi olla vastoin oikeusvarmuusperiaatetta, joka saattaa edellyttää, että yksinostosopimusten verkoston yhteisvaikutukseen perustuvaa kieltoa voidaan soveltaa pelkästään yhden tavarantoimittajan kaikkien sopimusten kokonaisarvioinnin perusteella.
8 Se on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan kysymyksen:
"Onko Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kieltoa sovellettava tavarantoimittajan tekemään yksinostosopimukseen, joka on voitu päättää jälleenmyyjän toimesta milloin tahansa yhden vuoden irtisanomisajalla, kun tuon tavarantoimittajan tekemillä kaikilla yksinostosopimuksilla on ollut merkittävä vaikutus joko itsessään tai yhdessä kaikkien tavarantoimittajien tekemien yksinostosopimusten verkoston kanssa markkinoiden jakautumiseen, mutta kun voimassaololtaan kyseisen yksinostosopimuksen kaltaiset sopimukset ovat edustaneet vain hyvin vähäistä osaa saman tavarantoimittajan kaikista yksinostosopimuksista, joista pääosa on ollut useamman vuoden ajaksi tehtyjä määräaikaisia sopimuksia?"
II
Huomautukset
9 Neste, Ranskan tasavalta ja komissio ovat esittäneet kirjallisia ja suullisia huomautuksia.
10 Neste korosti suullisissa huomautuksissaan, ettei käsiteltävässä asiassa missään tapauksessa ole kysymys ryhmäpoikkeuksen mahdollisesta soveltamisesta. Se katsoo, että kilpailu nestemäisten polttoaineiden vähittäismarkkinoilla Suomessa rajoittuu tuotemerkkien väliseen hintakilpailuun. Se viittaa pääasiallisesti Delimitis-tapaukseen ja väittää, että nyt kysymyksessä olevan kaltaisilla sopimuksilla ei ole lainkaan vaikutusta kilpailuun noilla markkinoilla tai että vaikutus on enintään vähäinen. Ehdoton oikeus päättää sopimus yhden vuoden irtisanomisajalla on täysin perusteltu, koska se antaa sekä jälleenmyyjälle että tavarantoimittajalle kohtuullisen ajan valmistautua siihen, että tavarantoimittajan vaihdos huoltoasemalla voi tapahtua kitkattomasti. Se antaa jälleenmyyjälle todellisen vapauden vaihtaa tavarantoimittajaa sekä kulloisellekin tavarantoimittajalle mahdollisuuden saada takaisin huoltoasemalla jälleenmyyjän puolesta tekemänsä usein huomattavat investoinnit taikka kulut, jotka sille ovat aiheutuneet sen jälleenmyyjälle toimittamasta laitteistosta tai tälle antamista edullisista lainoista.
11 Ranska ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin muotoilisi sille esitetyn kysymyksen uudelleen siten, että tutkittaisiin, onko sopimus, jossa on ehto sen voimassaolon jatkumisesta itsestään, poikkeuksettomasti "määräämättömäksi ajaksi" tehty sopimus, ja jos näin on, mikä on tällaisten ehtojen vaikutus markkinoille pääsyyn. Sen mielestä sopimuksen voimassaolon jatkumista itsestään ei voida asetuksen N:o 1984/83 soveltamisen kannalta poikkeuksettomasti rinnastaa määräämättömään voimassaoloaikaan. Sen asiamies korosti suullisessa käsittelyssä, että kansallisten tuomioistuinten täytyy voida vapaasti arvioida voimassaolon itsestään jatkumista koskevan ehdon sisältävien sopimusten todellisia vaikutuksia kilpailuun; jos vaadittu irtisanomisaika on kohtuullinen, tällaiset ehdot voivat kilpailun rajoittamisen sijasta jopa edistää sitä. Jos kaikissa tapauksissa edellytettäisiin tavarantoimittajan sopimusverkoston arviointia kokonaisuutena, sillä rajoitettaisiin kansallisten tuomioistuinten itsenäistä harkintavaltaa ja jätettäisiin huomiotta hiljaisesti uudistettavien sopimusten, joissa mahdollisuus tavarantoimittajan vaihtamiseen on aina todellinen, mahdollinen kilpailua edistävä vaikutus. Ranska katsoo, että kansallisilla tuomioistuimilla tulee olla oikeus ottaa huomioon mahdollisten tapausten vaihtelevuus. Lyhyeksi yhden tai kahden vuoden määräajaksi tehty hiljaisesti uudistettava sopimus voi mahdollistaa tavarantoimittajien suuremman vaihtuvuuden kuin neljän tai viiden vuoden kiinteäksi määräajaksi tehdyt sopimukset. Ranska katsoo kuitenkin, että kun sopimusta on pidettävä määräämättömäksi ajaksi tehtynä, se, että tämä sopimus kuuluu sopimuksiin, jotka muodostavat vain vähäisen osan tietyn tavarantoimittajan yksinostosopimuksista, ei sinänsä oikeuta tarkastelemaan erikseen tämän sopimuksen vaikutusta kilpailuun.
12 Komissio katsoo, että se seikka, että yksittäisen sopimuksen tai sopimusryhmän vaikutus kilpailuun on suhteellisen vähäinen, ei merkitse sitä, ettei sellainen sopimus tai sopimusryhmä kuuluisi EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Sen mielestä ratkaiseva kysymys on, vaikuttavatko tällaiset sopimukset kilpailuun samalla tavoin kuin saman tavarantoimittajan muut sopimukset. Sen mielestä tietyn tavarantoimittajan sopimusten erottaminen toisistaan olisi mielivaltaista ja vastoin yhteisöjen tuomioistuimen Delimitis-tapauksessa(5) omaksumaa näkökantaa, minkä lisäksi yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimenomaisesti torjunut sen asioissa Langnese-Iglo(6) ja Schöller(7) antamissaan tuomioissa. Vaikka yksinomaan kansallinen tuomioistuin voi arvioida tapauksessa kysymyksessä olevien sopimusten vaikutusta Suomen markkinoihin, komission asiamies väitti suullisessa käsittelyssä, että hiljaisesti uudistettavat sopimukset todennäköisesti jatkuvat kauemmin ja siten vaarantavat kilpailua enemmän kuin kiinteiksi määräajoiksi tehdyt sopimukset, koska määräaikaisten sopimusten ennalta määrätty päättymispäivä kiinnittää jälleenmyyjän huomion siihen, että tavarantoimittajan vaihtaminen on mahdollista.
III
Arviointi
A
Ryhmäpoikkeus
13 Kuten ennakkoratkaisun pyytämistä koskevasta päätöksestä selvästi ilmenee, kansallinen tuomioistuin on kysynyt vain sitä, onko kanteen kohteena oleva sopimus EY 81 artiklan 1 kohdan vastainen. Asiassa ilmenee kuitenkin myös, että vastaajat ovat katsoneet, että jos kielto koskee tätä tapausta, sopimukseen ei voida soveltaa asetuksen N:o 1984/83 III osastossa säädettyä eräisiin huoltamosopimuksiin sovellettavaa ryhmäpoikkeusta, joka oli voimassa kesäkuussa 1998 vastaajien ilmoittaessa purkavansa sopimuksen.(8) Tämän ryhmäpoikkeuksen sovellettavuudesta ei ole lainkaan esitetty kysymystä, koska kansallinen tuomioistuin näyttää lähteneen siitä, ettei sitä sovelleta. Komissio ja Ranska ovat kuitenkin esittäneet kirjallisia huomautuksia tästä kysymyksestä. Neste ei ota siihen kantaa.
14 Asetuksen N:o 1984/83
10 artiklassa säädetyn poikkeuksen mukaan EY 81 artikla ei koske "sopimuksia, joiden osapuolina on ainoastaan kaksi yritystä ja joissa toinen osapuoli, jälleenmyyjä, antaa toiselle osapuolelle, tavarantoimittajalle, erityisten kaupallisten tai rahoitukseen liittyvien etujen vastikkeeksi sitoumuksen siitä, että jälleenmyyjä hankkii - - tiettyjä sopimuksessa määriteltyjä öljypohjaisia moottoriajoneuvojen polttoaineita ja muita polttoaineita myytäväksi edelleen sopimuksessa mainitussa huoltamossa vain tavarantoimittajalta". Asetuksen 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa kuitenkin säädetään, että tätä poikkeusta ei sovelleta, jos "sopimus tehdään määräämättömäksi ajaksi tai yli kymmeneksi vuodeksi" (kursivointi tässä). Kysymys, jonka voidaan sanoa nousevan esiin nyt käsiteltävässä asiassa, on se, onko kymmeneksi vuodeksi tehty sopimus, joka sen jälkeen jatkuu itsestään viisivuotiskausittain, ellei sitä irtisanota, "määräämättömäksi ajaksi" tehty sopimus, joka sen vuoksi jää asetuksen N:o 1984/83
10 artiklan mukaisen poikkeuksen edellytysten ulkopuolelle.
15 Vaikka olin alun perin sillä kannalla, että asetuksen N:o 1984/83 mahdollisen soveltamisen tarkastelu olisi avuksi pyrittäessä antamaan kansalliselle tuomioistuimelle mahdollisimman täydellinen ja hyödyllinen vastaus, Nesteen ehdoton kanta suullisessa käsittelyssä on saanut minut vakuuttuneeksi siitä, ettei tässä asiassa ole kysymys ryhmäpoikkeuksesta.(9) Kun kansallinen tuomioistuin ei ole tätä kysynyt, minun mielestäni ei sen vuoksi ole asianmukaista, että yhteisöjen tuomioistuin arvioisi sitä, onko oikeudenkäynnin kohteena olevaa sopimusta pidettävä asetuksessa N:o 1984/83 tarkoitetuin tavoin "määräämättömäksi ajaksi" tehtynä(10) ja jääkö se sen vuoksi ryhmäpoikkeuksen ulkopuolelle.(11)
B
EY 81 artiklan 1 kohta ja yksinostosopimukset
16 Kansallisen tuomioistuimen kysymyksessä on lähtökohtana se, että Nesteen tekemien yksinostosopimusten verkostolla joko itsessään tai yhdessä Suomen kaikkien nestemäisen polttoaineen toimittajien tekemien yksinostosopimusten verkoston kanssa on merkittävä vaikutus markkinoiden jakautumiseen. Kansallinen tuomioistuin on päätynyt tällaisen vaikutuksen olemassaoloa koskevaan näkemykseen yhteisöjen tuomioistuimen asioissa Brasserie de Haecht ja Delimitis antamien tuomioiden valossa.(12) Se ei kuitenkaan ole ottanut mitään täsmällistä kantaa siihen, onko markkinoille pääsy ollut tosiasiassa estynyt tai lisäävätkö oikeudenkäynnin kohteena olevat sopimukset merkittävästi Nesteen sopimusverkostosta johtuvaa markkinoiden yleistä sidonnaisuusastetta. Sen sijaan se haluaa tietää ensimmäiseksi, voidaanko tavarantoimittajan joitakin sopimuksia tarkastella erikseen EY 81 artiklaa sovellettaessa. Tähän kysymykseen vastaamista helpottaa se, että toistan oikeuskäytännöstä ilmenevät pääperiaatteet.
i) Asiassa merkityksellinen oikeuskäytäntö
17 Brasserie de Haecht -tapauksen tosiseikasto liittyi suureen määrään samanaikaisia yksinostosopimuksia, jotka oli tehty vain muutaman belgialaisen olutpanimon vaatimuksesta. Yhteisöjen tuomioistuimelta kysyttiin, oliko EY 81 artiklan soveltamisen kannalta tarkasteltava koko markkinoiden taloudellista toimintaympäristöä vai oikeudenkäynnin kohteena olleiden yksittäisten sopimusten vaikutusta erikseen arvioituna. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että yksinostosopimuksen vaikutusta kilpailuun on arvioitava "siinä ympäristössä missä ne esiintyvät eli" sopimuksen "taloudellisessa ja oikeudellisessa toimintaympäristössä".(13) Sen vuoksi "olisi perusteetonta arvioida sopimusta - - sen vaikutuksen perusteella, jos tätä vaikutusta olisi tarkasteltava erillään markkinoista, joilla sopimus on voimassa, ja jos sitä voitaisiin tarkastella ainoastaan erillään niiden toimeenpanoon liittyvistä yhdensuuntaisista tai erisuuntaisista kokonaisvaikutuksista".(14) Sen määrittelemiseksi, kuuluuko tietty sopimus EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, yhteisöjen tuomioistuin katsoi sitten, että "samanaikaisten sopimusten olemassaolo voidaan ottaa huomioon - - sikäli kuin tämän tyyppisten sopimusten joukko kokonaisuutena on omiaan rajoittamaan kaupankäynnin vapautta" (kursivointi tässä).(15)
18 Yhteisöjen tuomioistuin ei siten ole omaksunut jyrkkää erillistarkastelun lähtökohtaa EY 81 artiklan soveltamisessa yksinostosopimuksiin. Se ei milloinkaan ole nimenomaisesti katsonut, että sellaisten sopimusten "tarkoituksena" olisi kilpailun rajoittaminen, vaan se on kiinnittänyt huomion siihen, onko niistä niiden taloudellisessa ja oikeudellisessa toimintaympäristössä kokonaisuutena arvioiden seurauksena kilpailun rajoittuminen. Sama lähestymistapa on löydettävissä yhteisöjen tuomioistuimen vuonna 1966 antamasta merkittävästä tuomiosta asiassa Société Technique Minière vastaan Maschinenbau Ulm,(16) jossa yhteisöjen tuomioistuin tietoisena ostosopimusten vertikaalisten rajoitusten mahdollisesta markkinoille tulon helpottumisena ilmenevästä kilpailua edistävästä vaikutuksesta katsoi, että jotta voitaisiin arvioida, onko yksinmyyntioikeutta tietyllä maantieteellisellä alueella (kyseisessä tapauksessa koko jäsenvaltion alueella) koskeva sopimusmääräys "katsottava kielletyksi sen tarkoituksen tai vaikutuksen vuoksi, on otettava huomioon erityisesti sopimuksen kohteena olevien tuotteiden luonne ja niiden määrän muodollinen rajoittaminen, jälleenmyyntioikeuden luovuttajan ja yksinmyyjän asema ja merkitys kyseisten tuotteiden markkinoilla, riidanalaisen sopimuksen yksittäisyys tai päinvastoin se, että sopimuksia on useita, yksinoikeutta suojaavien määräysten ankaruus tai päinvastoin muille kauppiaille annetut mahdollisuudet hankkia samoja tuotteita jälleenviennillä ja rinnakkaistuonnilla".(17) Yhteisöjen tuomioistuin on siten yhteisön kilpailuoikeuden varhaisimmista vaiheista lähtien korostanut dynaamisen ja asiayhteyteen sidotun arvioinnin merkitystä. Se on myöhemmin varauksettomasti vahvistanut tämän lähestymistavan ja kehittänyt sitä Delimitis-tapauksessa, joka koski Saksan olutmarkkinoita.
19 Delimitis-tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin esitti aluksi yksinostosopimuksista niiden tarkoituksen osalta varsin myönteisen arvioinnin:(18)
"Oluen toimitussopimuksissa määrätään yleensä, että tavarantoimittaja myöntää jälleenmyyjälle tiettyjä taloudellisia ja rahoituksellisia etuja, kuten lainaa edullisilla ehdoilla, tilojen vuokrauksen anniskelupaikan toimintaa varten sekä teknisiä laitteita, kalusteita ja muita anniskelutoiminnan kannalta tarpeellisia varusteita. Korvauksena näistä eduista jälleenmyyjä sitoutuu tavallisesti tietyn ajanjakson ajaksi olemaan hankkimatta muilta tavarantoimittajilta sopimuksessa tarkoitettuja tavaroita. Yksinostovelvoitteeseen liittyy yleensä myös kielto myydä kilpailevia tuotteita tavarantoimittajan vuokraamissa anniskelutiloissa.
Tällaisten sopimusten tekeminen takaa tavarantoimittajalle taatun menekin, koska tämä, ottaen huomioon yksinostovelvoitteen sekä jälleenmyyjän kilpailukiellon, keskittää myyntiponnistuksensa sopimustuotteiden jakeluun. Toimitussopimukset käsittävät lisäksi yhteistyötä jälleenmyyjän kanssa, mikä mahdollistaa sen, että tavarantoimittaja voi suunnitella myyntiään ja järjestää sopimuksen voimassaolon aikana tuotannon ja jakelun tehokkaasti.
Oluen toimitussopimukset tarjoavat etuja myös jälleenmyyjälle, koska ne mahdollistavat tälle pääsyn edullisin edellytyksin ja toimitustakuulla oluenmyynnin markkinoille. Jälleenmyyjän ja tavarantoimittajan yhteiset edut sopimustuotteiden myynnin edistämisessä takaavat myös jälleenmyyjälle tavarantoimittajan avun tuotteiden laadun takaamisessa ja asiakaspalvelussa.
Vaikka tällaisten sopimusten tarkoituksena ei ole kilpailun rajoittaminen 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, on kuitenkin tarkistettava, ettei niistä seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy."
Sama päätelmä soveltuu minun mielestäni myös huoltoasemasopimuksissa määrättyihin yksinmyynti- ja yksinostovelvoitteisiin. Sellaisten sopimusten ei ole katsottava kuuluvan EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, paitsi jos niihin sisältyy ehtoja, jotka aiheuttavat kilpailulle "riittävää vahinkoa"(19) siinä taloudellisessa toimintaympäristössä, johon sopimukset liittyvät.
20 Koska polttonesteiden toimittajan ja paikallisen huoltoaseman hoitajan välisen sopimuksen kaltaisella sopimuksella ei juuri milloinkaan voi olla sellaisia kilpailua rajoittavia vaikutuksia, joita siltä edellytettäisiin, jotta sopimus voisi kuulua EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, yhteisöjen tuomioistuin on johdonmukaisesti noudattanut julkisasiamies Roemerin ratkaisuehdotusta Brasserie de Haecht -tapauksessa ja arvioinut sellaisten sopimusten vaikutusta markkinoiden toimintaympäristön kannalta kokonaisuudessaan.(20) Sen ratkaisemiseksi, voivatko kansalliset tuomioistuimet jaotella yksittäisen tavarantoimittajan yksinostosopimuksen verkoston pienempiin osiin arvioidakseen, onko tiettyjen sopimusten vaikutus kilpailuun niin vähäpätöinen, ettei EY 81 artiklaa voida soveltaa, on kuitenkin välttämätöntä tutkia huolellisesti yhteisöjen tuomioistuimen Delimitis-tapauksessa muotoilemaa dynaamista ja asiayhteyteen sidottua lähestymistapaa tällaisten sopimusten vaikutukseen.
21 Delimitis-tapauksessa yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä oli kysymys, "uhkaako" useiden yksinostosopimusten olemassaolo "pääsyä [- -] markkinoille".(21) Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että sen arvioimiseksi, oliko markkinoille pääsy uhattuna, oli ensinnäkin tutkittava "sopimusten luonnetta ja merkitystä kokonaisuudessaan; kokonaisuus käsittää kaikki samankaltaiset sopimukset, jotka [sitovat] merkittävän määrän myyntipisteitä - - ", toisin sanoen rinnakkaisten sopimusverkostojen yhteisvaikutusta kilpailuun. Vaikka "samankaltaisten sopimusten joukolla" on "merkittävä vaikutus markkinoille pääsyn mahdollisuuksiin", markkinat eivät kuitenkaan välttämättä ole suljetut.(22) Ennen kuin ajatuskokeen tämän osan voidaan katsoa toteutuvan, on päinvastoin otettava huomioon myös "pääsymahdollisuudet" ja "edellytykset, joilla kilpailu toteutuu" kyseisillä markkinoilla.(23)
22 Kysymyksessä olevat yksittäiset sopimukset voivat mahdollisesti rajoittaa kilpailua vasta, jos edellä mainittujen seikkojen tutkiminen osoittaa, että "relevanteille markkinoille pääsy on vaikeata".(24) On kuitenkin välttämätöntä selvittää, myötävaikuttavatko yksittäisen tavarantoimittajan sopimukset merkittävässä määrin "markkinoiden samankaltaisten sopimusten kokonaisuuden - - tuottamaan kumulatiiviseen vaikutukseen".(25) Tämän arvioiminen edellyttää, että kyseisen tavarantoimittajan markkinaosuuden lisäksi otetaan huomioon myös sen tekemien sopimusten voimassaoloaika. Koska voimassaoloaika on nyt käsiteltävässä asiassa keskeinen kysymys, on aiheellista lainata tähän tuomion asianomainen katkelma kokonaisuudessaan:(26)
"Jos kesto ylittää selvästi relevanteilla markkinoilla yleensä tehtyjen oluen toimitussopimusten keskimääräisen keston, koskee 85 artiklan 1 kohdan kielto yksittäistä sopimusta. Panimo, jonka osuus markkinoista on suhteellisen pieni ja joka sitoo myyntipisteensä useiksi vuosiksi, voi itse asiassa myötävaikuttaa yhtä merkittävästi markkinoiden sulkemiseen kuin panimo, jolla on suhteellisen merkittävä osuus markkinoista ja joka vapauttaa myyntipisteensä lyhyemmin väliajoin."
ii) Soveltaminen käsiteltävässä asiassa
23 Kansallinen tuomioistuin ei ole vielä ratkaissut, onko pääsy Suomen nestemäisten polttoaineiden myyntimarkkinoille ollut uhattuna siten kuin Delimitis-tapauksessa esitetyn ajatuskokeen ensimmäisessä osassa tarkoitetaan. Jos uudet ja yhtä tehokkaat kilpailijat voivat edelleen päästä markkinoille vaikeuksitta tai jos nykyiset kilpailijat voivat helposti kasvattaa markkinaosuuksiaan, olemassa olevien yksinostosopimusten rinnakkaisten verkostojen ei voida Nesteen erittäin vahvasta markkina-asemasta (577 huoltoasemaa kaikkiaan 1 799 huoltoasemasta 31.12.1997) huolimatta katsoa vaikuttavan epäedullisesti kilpailuun. Neste on sekä kirjallisissa että suullisissa huomautuksissaan korostanut, ettei nestemäisten polttoaineiden maahantuontia Suomeen ole mitenkään rajoitettu, kun taas hinta, joka on vähittäismarkkinoiden tärkein kilpailutekijä, määräytyy pääosin maailmanmarkkinoilla, ja tarkemmin sanoen Pohjois-Euroopan osalta hinta lasketaan Antwerpenin, Rotterdamin ja Amsterdamin satamien spothintojen perusteella. Neste on myös viitannut uusiin tavarantoimittajiin, jotka ovat onnistuneet pääsemään Suomen nestemäisten polttoaineiden vähittäismarkkinoille viime vuosina, kuten JET-ketju, jonka nykyinen markkinaosuus on 10 prosenttia, vaikka sillä on vain 25 huoltoasemaa eli lukumääräisesti alle 2 prosenttia niiden kokonaismäärästä. Lisäksi ilmenee, että huoltoasemasopimusten, kantajan sopimukset mukaan lukien, keskimääräinen voimassaoloaika Suomessa on nykyisin kolmesta viiteen vuotta.
24 On kuitenkin muistettava, että vastaajat ovat kansallisessa tuomioistuimessa väittäneet, että nestemäisten polttoaineiden vähittäismarkkinat Suomessa ovat jo kyllästetyt. Pelkästään se seikka, että muutamat uudet kilpailijat ovat äskettäin onnistuneet saamaan jalansijaa noilla markkinoilla ja että Nesteen markkinaosuus on myöhemmin pudonnut, ei estä katsomasta, että markkinoille pääsy "on vaikeata", mikä on yksin kansallisen tuomioistuimen arvioitava soveltamalla Delimitis-tapauksen mukaisia arviointiperusteita. Minun mielestäni on edellytettävä enemmän kuin "todellista mahdollisuutta" markkinoille pääsyyn, eikä se saa ainakaan yksinomaisesti perustua olemassaolevien tavarantoimittajien ostamiseen tai niiden syrjäyttämiseen.(27) Jos kansallinen tuomioistuin lopulta päätyy sille kannalle, etteivät yksinostosopimusten verkostot rajoita kilpailua, vastaajien puolustuksekseen esittämä väite Nesteen kannetta vastaan ei voi menestyä, koska kanteen kohteena oleva sopimus ei itsessään voi rajoittaa kilpailua EY 81 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
25 Jos kansallinen tuomioistuin kuitenkin päätyy siihen, että yksinostosopimusten eri verkostot uhkaavat pääsyä nestemäisten polttoaineiden vähittäismarkkinoille Suomessa, on huomionarvoista, että ennakkoratkaisun pyytämispäätöksessä todetaan nimenomaisesti - näkemys vaikuttaa järkevältä, kun otetaan huomioon Nesteen vahva markkina-asema ja sen erittäin suuri osuus sopimuksiin sidottujen huoltoasemien kokonaismäärästä - että kantajan sopimusverkoston myötävaikutus näiden markkinoiden sulkeutumiseen kokonaisuutena arvioiden on merkittävä. Käsiteltävässä asiassa on se uusi näkökohta, että kansallinen tuomioistuin näyttää tyytyvän siihen, että - lukuun ottamatta nyt kyseessä olevia 27 sopimusta - kantajan kaikkiin 1.7.1998, eli vastaajien väitetyn sopimusrikkomuksen tapahtuessa, voimassa olleisiin sopimuksiin sovellettiin asetuksen N:o 1984/83
10 artiklan mukaista ryhmäpoikkeusta. Sen vuoksi herää kysymys siitä, voidaanko kyseisillä 27 sopimuksella tuolloin ollutta vaikutusta kilpailuun arvioida erikseen, ottaen huomioon, että ne voitiin päättää yhden vuoden irtisanomisaikaa noudattaen.
26 On mahdollista esittää oikeusvarmuudesta johtuva vakuuttava ja pakottava perustelu sen tueksi, että kysymys, sovelletaanko tavarantoimittajan sopimusverkostoon EY 81 artiklan 1 kohtaa, on ratkaistava kokonaisarvioinnin perusteella. Delimitis-tapauksessa omaksutun lähestymistavan kansallisilta tuomioistuimilta jo edellyttämä laaja taloudellinen analyysi niiden käsitellessä EY 81 artiklan soveltamista koskevia asioita on perusolemukseltaan monimutkainen ja tuottaa kaikille muille paitsi kilpailuoikeuteen erikoistuneille tuomioistuimille vaikeuksia lähes poikkeuksetta. Yhteisöjen tuomioistuin itse myönsi tämän Delimitis-tapauksessa, jossa se kiinnitti huomiota komission yhteistyövelvollisuuteen kansallisten tuomioistuinten kanssa, jotka "sovellettavan kansallisen prosessioikeuden rajoissa" pyytävät komissiolta neuvoja tai tietoja, "jos 85 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan käytännön soveltamisesta seuraa erityisiä ongelmia [ja] saadakseen taloudellista ja oikeudellista tietoa, jota toimielin voi [niille] toimittaa".(28) Koska lisäksi yhteisön - toisin kuin kansallisen - kilpailupolitiikan yhtenä tärkeänä ja omintakeisena tarkoituksena on edistää jäsenvaltioiden markkinoiden yhdentymistä ja koska useimmat yksinostosopimukset erikseen tarkasteltuina eivät koskaan vaikuta valtioiden väliseen kauppaan, on selvästikin sekä asianmukaista että tärkeää, että jokaisesta sellaisten sopimusten verkostosta tehdään sen toimintaympäristöön sidottu kokonaisarviointi.
27 Katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen Langnese-Iglo- ja Schöller-tapauksissa antamista tuomioista on saatavissa tukea tälle näkemykselle.(29) Kantajat väittivät kummassakin tapauksessa muun muassa, että niiden tavanomaisten (pienten) jälleenmyyntipisteiden yksinostosopimukset voitiin erottaa jäätelön myynnistä huoltoasemilla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti oli aiemmin hyväksynyt tämän näkemyksen vuonna 1992 annetussa välitoimia koskevassa määräyksessä,(30) jolla komission tässä asiassa tekemän päätöksen(31) täytäntöönpanoa lykättiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti teki asiassa antamallaan välitoimimääräyksellä "tilapäisratkaisun" lykäten kanteen kohteena olleen päätöksen täytäntöönpanoa huoltoasemilla tapahtuvaa vähittäismyyntiä lukuun ottamatta.(32) Hän pyrki siten suhteuttamaan toisiinsa asiassa kilpailleet kantajien taloudelliset intressit ja komission sääntelyintressit sallimalla, että kantajien kilpailija Mars "saa neuvotella" huoltoasemien vähittäismyyntipisteiden kanssa "neljän jäätelötuotteensa toimitusehdot".(33) Komission vuonna 1993 tekemän lopullisen päätöksen johdosta nostettuja kanteita käsitellessään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kuitenkaan hyväksynyt minkään yksittäisten sopimusten tarkastelua erikseen.(34) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittasi Delimitis-tapaukseen ja katsoi, että "yhden tuottajan tekemien samankaltaisten sopimusten verkoston vaikutuksia kilpailuun koskevaa arviointia sovelletaan kaikkiin sopimusverkoston muodostaviin yksittäisiin sopimuksiin". Se yhtyi myös komission toteamukseen, jonka mukaan "riidanalaisten sopimusten jaottelu mahdollisiin eri ryhmiin olisi mielivaltaista".(35)
28 Tutkiessaan kantajien väitettä, jonka mukaan komissiolla ei ollut 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17
3 artiklan perusteella toimivaltaa kieltää niitä tekemästä tulevaisuudessa mitään EY 81 artiklan 1 kohdan vastaisiksi todettujen kanssa samankaltaisia yksinostosopimuksia, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että "vaikka relevanteilla markkinoilla tehtyjen samankaltaisten sopimusten kokonaisuuden tarkastelusta tai muista taloudellisista tai oikeudellisista tekijöistä käy ilmi, että relevanteille markkinoille on vaikea päästä, tavarantoimittajan sellaisia yksinostosopimuksia, joiden vaikutus yhteisvaikutukseen on vähämerkityksinen, ei koske perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa määrätty kielto" (kursivointi tässä).(36) Sen jälkeen se huomautti, että "sellaiset yksinostosopimukset, jotka eivät merkittävästi vaikuta markkinoiden sulkeutumiseen, eivät yleisesti ottaen ole 85 artiklan 1 kohdan vastaisia".(37) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli siten sillä kannalla, että sellaisten sopimusten yhteensopivuutta on yleisesti ottaen arvioitava niiden toimintaympäristössä kokonaisuutena.
29 Oikeuskäytäntö edellyttää näin ollen, että kansalliset tuomioistuimet arvioivat kaikkia yksittäisen tavarantoimittajan "samankaltaisia" sopimuksia. Yksittäisen tavarantoimittajan yksinostosopimusten verkostoon kuuluvat eri sopimukset lienevät normaalisti "samankaltaisia" elleivät suorastaan lähes samasanaisia. Minun mielestäni tästä ei kuitenkaan seuraa, että yksittäisiä sopimuksia, joihin sisältyvien erityisehtojen taloudellinen vaikutus on selvästi erilainen, olisi Delimitis-tapauksessa esitetyn ajatuskokeen kannalta välttämättä pidettävä "samankaltaisina". Olen samaa mieltä Nesteen kanssa siitä, että tämä näkemys ei ole ristiriidassa Langnese-Iglo- ja Schöller-tapausten kanssa, koska noissa tapauksissa tiettyjen vähittäismyyntipaikkojen laji (eli huoltoasema) oli ainoa seikka, johon vedottiin perusteeksi niiden kanssa tehtyjen sopimusten käsittelemiseksi jäätelön muiden vähittäismyyjien kanssa tehdyistä sopimuksista poikkeavalla tavalla. Jotta erottelu olisi asiallinen, sen on oltava merkittävä ja perustuttava kysymyksessä olevien sopimusten asiasisältöön ja niiden asiallisesti erilaiseen taloudelliseen vaikutukseen.
30 Tälle näkemykselle on saatavissa erittäin selvää tukea suoraan Delimitis-tapauksesta. Kun yhteisöjen tuomioistuin myönsi, että ehto, jonka mukaan sopimukseen sidottu ravintoloitsija saa hankkia olutta muista jäsenvaltioista, saattaa vaikuttaa yksinostosopimuksen EY 81 artiklan 1 kohdan perusteella tehtävään arviointiin, jos on yleisesti sallittua, että ravintoloitsija tekee hankintoja muilta tavarantoimittajilta, yhteisöjen tuomioistuin ilmeisesti hyväksyi samalla, että tavarantoimittajan tekemien eri sopimusten vaikutus kilpailuun ei välttämättä ole sama. Se katsoi, että (kursivointi tässä):(38)
"Jos pääsyä koskevan lausekkeen sanamuodon tulkinnasta tai sopimuslausekkeiden kokonaisuuden konkreettisten vaikutusten tutkinnasta niiden taloudellisessa ja oikeudellisessa kontekstissa ilmenee, että kilpailukiellon soveltamisalan rajaaminen on ainoastaan hypoteettinen tai vailla taloudellista merkitystä, on sopimusta pidettävä perinteisenä oluen toimitussopimuksena. Sitä on näin ollen arvioitava perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan osalta kuten oluen toimitussopimuksia yleensä.
Tilanne on toinen, jos pääsyä koskevalla lausekkeella taataan kansalliselle tai ulkomaiselle oluentoimittajalle tosiasiallinen mahdollisuus toimittaa muista jäsenvaltioista peräisin olevia oluita kyseiseen anniskelupaikkaan. Sopimus, joka sisältää tällaisen lausekkeen, ei periaatteessa ole omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan 85 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla, eikä määräyksessä asetettu kielto tämän vuoksi koske sitä."
31 Neste korostaa sen vuoksi perustellusti "voimassaoloaikaa" koskevien ehtojen merkitystä huoltoasemien yksinostosopimuksissa. Yksinostosopimusten verkostoon kuuluvien sopimusten voimassaoloa koskevilla ehdoilla on selvästi olennainen merkitys niistä markkinoille aiheutuvan vaikutuksen kannalta, ja lyhyemmät voimassaoloajat merkitsevät luonnostaan vähäisempää kilpailunrajoitusta. Kysymys on aste-erosta. Yhteisöjen tuomioistuin totesi Delimitis-tapauksessa, että olutpanimon yksittäisten sopimusten vaikutus markkinoiden sulkemiseen on riippuvainen niiden kestosta: "Jos kesto ylittää selvästi relevanteilla markkinoilla yleensä tehtyjen oluen toimitussopimusten keskimääräisen keston, koskee 85 artiklan 1 kohdan kielto yksittäistä sopimusta."(39) Mielestäni myös päinvastainen johtopäätös pätee; nimittäin jos eräiden lyhyellä irtisanomisajalla päätettävissä olevien sopimusten kestoaika on näin paljon lyhyempi kuin sopimusverkoston kestoaika, niiden vaikutus relevanttien markkinoiden sulkemiseen voi olla niin vähäinen, että ne jäävät EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle. Näin suuresti vaihtelevien sopimusten vaikutusta on sen vuoksi voitava arvioida tapauskohtaisesti kansallisissa tuomioistuimissa. En näe mitään syytä siihen, ettei voitaisi tarkastella erikseen vähäistä määrää sellaisia sopimuksia, jotka on tehnyt nestemäisten polttoaineiden toimittaja, jolla on kaiken kaikkiaan useita jakeluasemia, ja joilla ei sidota relevantteja jakeluasemia yhtään pidemmäksi ajaksi kuin voidaan pitää kyseisillä markkinoilla täysin järkevänä, jotta voidaan sekä antaa jakeluasemille mahdollisuus vaihtaa tavarantoimittajaa että antaa senhetkiselle tavarantoimittajalle järkevä valmistautumismahdollisuus vaihdokseen.
32 En hyväksy komission väitettä, jonka mukaan yksinostosopimusten verkoston jaottelu ryhmiin olisi aina mielivaltaista. Minusta tuntuu päinvastoin siltä, että kansallinen tuomioistuin on tarkastellut asiassa tehtävää erottelua asianmukaisesti, koska se on todennut, että "voidaan periaatteessa olettaa, että useamman vuoden määräaikaiset sopimukset rajoittavat markkinoille pääsyä huomattavasti enemmän kuin sopimukset, jotka voidaan päättää milloin tahansa lyhyellä irtisanomisajalla" ja "ettei olisi mielivaltaista soveltaa sopimusverkoston yhteisvaikutukseen perustuvaa kieltoa vain edelliseen eikä jälkimmäiseen ryhmään kuuluviin sopimuksiin, jos edelliset muodostaisivat valtaosan ja jälkimmäiset vain vähäisen osan yhteisvaikutukseen merkittävästi vaikuttavista yhden tavarantoimittajan tekemistä sopimuksista". Komissio on itse myöntänyt, että pääasiallinen yksinostosopimuksista johtuva ongelma polttoaineiden vähittäiskaupan alalla, jolla tuotemerkkien sisäinen kilpailu jakeluasemien kesken ei voi tulla kysymykseen, on markkinoiden jakautuminen, jota voidaan parhaiten "lievittää rajoittamalla sopimusten tosiasiallista kestoaikaa".(40) Vaikka komissio suullisessa käsittelyssä tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin vastatessaan pysyi käsityksessään hiljaisesti uudistettavien sopimusten vaikutuksesta, se myönsi, että lyhyttä irtisanomisaikaa koskevan ehdon sisällyttäminen huoltoasemasopimukseen saattaa muuttaa kansallisten tuomioistuinten arviota siitä, vaikuttaako tällaisen ehdon sisältävä sopimus jotenkin siihen yhteisvaikutukseen, joka asianomaisen tavarantoimittajan sopimusverkostolla on markkinoille pääsyyn.(41)
33 Myönnän, että kansallisen tuomioistuimen tarvitsee käsitellessään sopimusrikkomusta koskevaa kannetta, jonka käsittelyssä vastaaja puolustautuu esittämällä yhteisön oikeuteen perustuvan väitteen yksinostosopimuksen yhteensopimattomuudesta EY 81 artiklan 1 kohdan kanssa, useimmissa tapauksissa vain tutkia yksittäisen tavarantoimittajan sopimusverkoston yhteisvaikutusta markkinoille pääsyn estymiseen. Silloin kun pieni lukumäärä tämän tavarantoimittajan sopimuksia voidaan kuitenkin helposti erottaa sen verkoston muodostavien sopimusten rungosta, asianomaista kansallista tuomioistuinta ei tarvitse kieltää arvioimasta tämän pienen sopimusryhmän vaikutusta erikseen.(42) Oikeusvarmuutta koskevien näkemysten ei pidä sitoa kansallisia tuomioistuimia analyyttiseen "pakkopaitaan" niiden arvioidessa yksinostosopimusten verkoston vaikutusta.
34 Se seikka, että tietyt sopimukset saattavat erottuvuutensa vuoksi joissakin tapauksissa edellyttää niiden arvioimista erikseen, ei poista kansallisen tuomioistuimen velvollisuutta arvioida sopimusten vaikutuksen perusteella, voivatko ne rajoittaa kilpailua ja kuuluvatko ne siten EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Tietyillä vähittäismarkkinoilla, kuten jäätelön ja oluen vähittäismarkkinoilla, joilla tuotteet eroavat toisistaan paljon enemmän kuin nestemäisten polttoaineiden vähittäismarkkinoilla, verrattain lyhytkin irtisanomisaika voi myötävaikuttaa enemmän kuin vähäisessä määrin suurten tavarantoimittajien sopimusverkostosta johtuvaan yleiseen sidonnaisuuteen. Jos kyseiset sopimukset kuitenkin erimielisyyden syntymishetkellä antavat vähittäismyyjille käytännössä rajoittamattoman mahdollisuuden tavarantoimittajan vaihtamiseen, ilman että niihin kohdistuisi senhetkisiin lainoihin liittyviä sanktioita tai muita peiteltyjä sopimuksen päättämisen esteitä, on vaikeaa ajatella, että niillä olisi mitään kilpailunvastaisia vaikutuksia relevanteilla markkinoilla. Näin on sitä suuremmalla syyllä, jos kansallinen tuomioistuin hyväksyy Nesteen tässä asiassa esittämän väitteen, jonka mukaan Suomen nestemäisten polttoaineiden vähittäismarkkinoille pääsemiselle ei ole merkittäviä esteitä.
35 Yhteenvetona olen vakuuttunut ainakin yksinostosopimusten osalta huoltoasema-alalla, jolla on yleisenä lähtökohtana, että kilpailu rajoittuu lähinnä tuotemerkkien väliseen hintakilpailuun, ja jolla on myös selvää, että, toisin kuin esimerkiksi olut- ja jäätelömarkkinoilla, kuluttajien merkkiuskollisuus on olematon tai ainakin merkityksettömän vähäinen, siitä, että tavarantoimittajan tekemä sopimus, jonka jälleenmyyjä voi milloin tahansa päättää pelkästään noudattamalla yhden vuoden irtisanomisaikaa, ei ole samankaltainen kuin muut määräajaksi tehdyt sopimukset, joilla jälleenmyyjä sidotaan tavarantoimittajaan huomattavasti pidemmäksi ajaksi. Silloin kun sellaiset sopimukset muodostavat pienen vähemmistön asianomaisen tavarantoimittajan sopimusverkostosta ja ne aidosti antavat jälleenmyyjälle mahdollisuuden vaihtaa tavarantoimittajaa vaivattomasti, kansallisten tuomioistuinten on arvioitava niitä erikseen.
IV
Ratkaisuehdotus
36 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Tampereen käräjäoikeuden esittämään kysymykseen seuraavasti:
EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohta (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) ei koske yksittäisen tavarantoimittajan tekemää yksinostosopimusta, joka voidaan päättää lyhyellä irtisanomisajalla ja joka sen vuoksi on siitä kilpailulle johtuvien vaikutusten kannalta taloudellisesti erotettavissa useimmista saman tavarantoimittajan yksinostosopimuksista, edellyttäen että kyseisen sopimuksen vaikutus markkinoille pääsyyn on vähäinen. Asia on näin myös, vaikka kaikilla tämän tavarantoimittajan tekemillä yksinostosopimuksilla itsessään tai yhdessä muiden samoilla markkinoilla toimivien tavarantoimittajien tekemien samankaltaisten sopimusten verkostojen kanssa olisi merkittävä vaikutus markkinoiden sulkeutumiseen.
(1) - Ks. perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinostosopimusten ryhmiin 22 päivänä kesäkuuta 1983 annettu komission asetus (ETY) N:o 1984/83 (EYVL 1983, L 173, s. 5). Komissio antoi tämän asetuksen neuvoston valtuutuksella, joka sisältyy perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 2 päivänä maaliskuuta 1965 annettuun neuvoston asetukseen 19/65/ETY (EYVL 36, 6.3.1965, s. 533), sellaisena kuin se on muutettuna.
(2) - Nesteen esittämistä suullisista lausumista, joita ei ole riitautettu, ilmenee, että vuonna 1986 tehty alkuperäinen sopimus uudistettiin 7.10.1996 viideksi vuodeksi mutta että kummallakin osapuolella oli oikeus päättää uusi sopimus noudattaen yhden vuoden irtisanomisaikaa.
(3) - Ks. asia 23/67, Brasserie de Haecht v. Wilkin, tuomio 12.12.1967 (Kok. 1967, s. 552) (jäljempänä Brasserie de Haecht -tapaus) ja asia C-234/89, Delimitis, tuomio 28.2.1991 (Kok. 1991, s. I-935).
(4) - Ks. asia T-7/93, Langnese-Iglo v. komissio, tuomio 8.6.1995 (Kok. 1995, s. II-1533) ja asia T-9/93, Schöller v. komissio, tuomio 8.6.1995 (Kok. 1995, s. II-1611).
(5) - Edellä alaviitteessä 3 mainittu tuomio. Komissio viittaa erityisesti 24 ja 25 kohtaan.
(6) - Edellä alaviitteessä 4 mainittu tuomio. Viittaus kohdistuu 129, 206 ja 207 kohtaan.
(7) - Ibidem. Viittaus kohdistuu 95, 160 ja 161 kohtaan.
(8) - Tätä ryhmäpoikkeusta, jonka voimassaolon oli alun perin tarkoitus päättyä 31.12.1997, jatkettiin perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinmyynti- ja yksinostosopimusten ryhmiin annettujen asetusten (ETY) N:o 1983/83 ja (ETY) N:o 1984/83 muuttamisesta 30 päivänä heinäkuuta 1997 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1582/97 (EYVL L 214, s. 27) 31.12.1999 asti. Se oli siten voimassa heinäkuussa 1998, jolloin käsiteltävänä oleva riita syntyi. Se on nykyisin korvattu EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22 päivänä joulukuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2790/1999 (EYVL L 336, s. 21) 2 artiklassa säädetyllä poikkeuksella. Nesteen sopimuksiin ei näyttäisi voitavan soveltaa uutta poikkeusta, jonka soveltamisala on asetuksen N:o 2790/1999
3 artiklassa rajattu tavarantoimittajiin, joiden markkinaosuus ei ylitä 30:tä prosenttia. Tämän asetuksen 12 artiklan mukaan aikaisempaa poikkeusta sovelletaan kuitenkin 31.12.2001 asti niihin sopimuksiin, joihin vanhaa poikkeusta sovellettiin mutta joihin uutta poikkeusta ei enää sovelleta.
(9) - Neste ilmoitti yhteisöjen tuomioistuimelle, että Suomen liityttyä Euroopan unioniin se onnistui vuonna 1995 neuvottelemaan uudelleen nyt kysymyksessä olevia 27 sopimusta lukuun ottamatta kaikki yksinostosopimuksensa niin, että ne täyttävät asetuksen N:o 1984/83 mukaiset ryhmäpoikkeuksen edellytykset. Nyt käsiteltävän oikeusriidan synnyttyä se lakkautti yhden vuoden irtisanomisaikaa noudattaen loput 26 sopimusta ja korvasi ne sopimuksilla, jotka myös täyttävät tämän ryhmäpoikkeuksen edellytykset.
(10) - Asetuksen N:o 2790/1999
2 artiklassa säädetyn uuden ryhmäpoikkeuksen osalta saman asetuksen 5 artiklan a kohdassa säädetään, että "viiden vuoden jälkeen hiljaisella sopimuksella uusittavan kilpailukieltovelvoitteen katsotaan olevan sovittu määräämättömäksi ajaksi". Siten se menee uuden asetuksen mukaan sallitun enintään viiden vuoden kestoajan yli.
(11) - Käsiteltävässä asiassa ei ole viitattu siihen mahdollisuuteen, että oikeudenkäynnin kohteena olevaan sopimukseen voitaisiin soveltaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-39/96, KVBBB v. Free Record Shop, tuomio 24.4.1997 (Kok. 1997, s. I-2303), äskettäin vahvistamaa oppia väliaikaisesta pätevyydestä sillä perusteella, että sopimus oli vapautettu sekä ETA-sopimuksen pöytäkirjan N:o 21
4 artiklan 2 kohdan että 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962, s. 204) 4 artiklan 2 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta ja että se todellisuudessa merkitsee vain vuoden 1986 alkuperäisen sopimuksen uudistamista jopa vähemmän rajoittavana. Sen vuoksi en aio ottaa mitään kantaa tähän monimutkaiseen kysymykseen.
(12) - Edellä alaviitteessä 3 mainitut tuomiot.
(13) - Kok. 1967, s. 407, 415.
(14) - Ibidem.
(15) - Ibidem.
(16) - Asia 56/65, Société Technique Minière v. Maschinenbau Ulm, tuomio 30.6.1966 (Kok. 1966, s. 338; Kok. Ep. I, s. 251).
(17) - Em. tuomio (Kok. 1966, s. 360; Kok. Ep. I, s. 258).
(18) - Tuomion 10-13 kohta.
(19) - Edellä alaviitteessä 16 mainittu asia Société Technique Minière v. Maschinenbau Ulm.
(20) - Julkisasiamies Roemer viittasi oluentoimitussopimuksiin ja totesi, että ne "eivät erikseen tarkasteltuina näytä millään tavoin vahingollisilta yhteismarkkinoille" ja että "tätä arviointia tuskin muuttaisi se, että yksittäisen olutpanimon koko jakeluverkostoa tarkasteltaisiin kokonaisuutena, koska on vaikeaa ajatella, että siellä, missä sellaisia jakeluverkostoja on useita, - - yksi niistä voisi vaikuttaa huomattavasti kansainväliseen kauppaan", mutta että tällainen vaikutus voi "syntyä jonkin jäsenvaltion sisäisten kaikkien oluenmyyntisopimusten yhteisvaikutuksena"; ks. Kok. 1967, s. 526, s. 544 ja 545 (kursivointi alkuperäistekstissä).
(21) - Tuomion 19 kohta.
(22) - Tuomion 20 kohta.
(23) - Ks. tuomion 20-22 kohta.
(24) - Tuomion 24 kohta.
(25) - Tuomion 24 kohta.
(26) - Tuomion 26 kohta.
(27) - Ks. Delimitis-tapaus, tuomion 32 kohta, jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että sopimus, jossa sallitaan oluen jälleenmyyjän ostaa muista jäsenvaltioista lähtöisin olevaa olutta, ei ole omiaan vaikuttamaan yksinostosopimusten arviointiin EY 81 artiklan 1 kohdan nojalla, paitsi jos sopimuksessa annetaan "kansalliselle tai ulkomaiselle oluentoimittajalle tosiasiallinen mahdollisuus toimittaa muista jäsenvaltioista peräisin olevia oluita kyseiseen anniskelupaikkaan" (kursivointi tässä). Mielestäni tästä seuraa, että uusilla kilpailijoilla on oltava olemassa, ei ainoastaan minimaalinen vaan todellinen, mahdollisuus päästä relevanteille markkinoille, jottei markkinoille pääsyn olisi katsottava olevan "vaikeata"; ks. tältä osin myös Langnese-Iglo-tapaus, tuomion 106 kohta, ja Schöller-tapaus, tuomion 82 kohta, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli "erityisesti uusien kilpailijoiden todellisia mahdollisuuksia päästä näille markkinoille yksinostosopimuksista huolimatta".
(28) - Tuomion 53 kohta.
(29) - Edellä alaviitteessä 4 mainitut tuomiot.
(30) - Ks. yhdistetyt asiat T-24/92 R ja T-28/92 R, Langnese-Iglo ja Schöller Lebensmittel v. komissio, määräys 16.6.1992 (Kok. 1992, s. II-1839).
(31) - ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta (IV/34.072 - Mars/Langnese ja Schöller - Turvaamistoimet) 25 päivänä maaliskuuta 1992 tehty komission päätös. Kyseessä oli väliaikaismääräys, jossa komissio kielsi kantajia hyödyntämästä yksinostosopimuksiinsa sisältyneitä sopimusehtoja.
(32) - Ks. määräyksen 30 ja 31 kohta.
(33) - Määräyksen 32 kohta.
(34) - ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta Schöller Lebensmittel GmbH & Co KG:hen (IV/31.533 ja IV/34.072) 23 päivänä joulukuuta 1992 tehty komission päätös 93/405/ETY ja ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan soveltamisesta Langnese-Iglo GmbH:hon (IV/34.072) 23 päivänä joulukuuta 1992 tehty komission päätös 93/406/ETY (EYVL 1993, L 183, s. 1 ja s. 19).
(35) - Langnese-Iglo-tapaus, tuomion 129 kohta, Schöller-tapaus, tuomion 95 kohta, molemmat tuomiot mainittu edellä alaviitteessä 4.
(36) - Langnese-Iglo-tapaus, tuomion 206 kohta, Schöller-tapaus, tuomion 160 kohta. Komissio korosti kirjallisissa huomautuksissaan sitä, että näiden tuomioiden suomenkielisessä versiossa ei viitata "tavarantoimittajaan" vaan pelkästään yksinostosopimuksiin, joiden vaikutus yhteisvaikutukseen on vähäinen. Todistusvoimaiseen saksankieliseen versioon sisältyy kuitenkin viittaus tavarantoimittajaan, " - - die Alleinbezugsverträge eines Lieferanten" (kursivointi tässä).
(37) - Langnese-Iglo-tapaus, tuomion 207 kohta, Schöller-tapaus, tuomion 161 kohta.
(38) - Tuomion 31 ja 32 kohta.
(39) - Tuomion 29 kohta.
(40) - Ks. komission uudet "Vertikaalisia kilpailunrajoituksia koskevat suuntaviivat" (151 kohta), jotka annettiin joulukuussa 1999 samanaikaisesti uuden ryhmäpoikkeusasetuksen (asetus N:o 2790/1999, julkaisutiedot edellä alaviitteessä 8) kanssa ja jotka tulivat voimaan 1.6.2000. Ne on tähän mennessä julkaistu vain Internetissä (ks. tältä osin http://europa.eu.int/comm/ dg04/antitrust/legislation/ vertical_restraints/ guidelines_en.pdf). Suuntaviivojen aikaisemmassa luonnosversiossa, joka julkaistiin samanaikaisesti uuden ryhmäpoikkeusasetuksen luonnoksen kanssa (ks. EYVL 1999, C 270, s. 12), mainittiin 143 kohdassa nimenomaisena esimerkkinä "bensiinin vähittäiskauppa".
(41) - Se, että asetuksessa N:o 2790/1999 säädetään erikseen (8 artikla), että komissio voi säätää asetuksella, että tämän asetuksen 2 artiklassa säädettyä ryhmäpoikkeusta ei sovelleta "samankaltaisten vertikaalisten rajoitusten rinnakkaisten verkostojen kattaessa yli 50 prosenttia asian kannalta merkityksellisistä markkinoista", ei tue yksittäisten sopimusten tietyissä tapauksissa erikseen arvioimista vastaan esitettyjä komission väitteitä, koska 8 artiklassa annettu toimivalta edellyttää kysymyksessä olevien sopimusten samankaltaisuutta, samoin kuin Delimitis-tapauksessa esitetty 81 artiklan 1 kohdan tulkinta.
(42) - Neste ilmoitti suullisessa käsittelyssä yhteisöjen tuomioistuimelle, että vastaajat ja 26 muuta jälleenmyyjää päättivät samanaikaisesti liiketaloudellisin perustein pitäytyä vuonna 1986 tehdyissä alkuperäisissä sopimuksissa, kun Neste halusi vuonna 1995 muuttaa kaikkia sopimuksiaan niiden saattamiseksi asetuksen N:o 1984/83 mukaisiksi.