62023CJ0562
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
27 päivänä helmikuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sähköisiä viestintäpalveluja ja ‑verkkoja koskeva lupa – Yhdenmukaistetut radiotaajuudet – Yksittäiset käyttöoikeudet rajoitetuksi ajaksi – Näiden oikeuksien jatkaminen – Direktiivi 2002/20/EY – 5 artiklan 2 kohta – Direktiivi 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/140/EY – 5 artiklan 2 kohta – Eurooppalainen sähköisen viestinnän säännöstö – Direktiivi (EU) 2018/1972 – 49 artiklan 1 ja 2 kohta – Ajallinen sovellettavuus
Asiassa C‑562/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Upravno sodišče (hallintotuomioistuin, Slovenia) on esittänyt 24.8.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 11.9.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
T‑2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d.o.o.
vastaan
Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: varapresidentti T. von Danwitz (esittelevä tuomari), joka hoitaa kuudennen jaoston puheenjohtajan tehtäviä, sekä tuomarit A. Kumin ja I. Ziemele,
julkisasiamies: P. Pikamäe,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Slovenian hallitus, asiamiehenään V. Klemenc,
–
Espanjan hallitus, asiamiehenään L. Aguilera Ruiz,
–
Puolan hallitus, asiamiehenään B. Majczyna,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään O. Gariazzo, L. Malferrari ja B. Rous Demiri,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee sähköisiä viestintäverkkoja ja ‑palveluja koskevista valtuutuksista 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) (EYVL 2002, L 108, s. 21) 5 artiklan 2 kohdan, direktiivin 2002/20, sellaisena kuin se on muutettuna 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/140/EY (EUVL 2009, L 337, s. 37; jäljempänä muutettu direktiivi 2002/20), 5 artiklan 2 kohdan neljännen alakohdan ja eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/1972 (EUVL 2018, L 321, s. 36) 49 artiklan 1 ja 2 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat T‑2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d.o.o (jäljempänä T‑2), joka on Slovenian oikeuden mukaan perustettu yhtiö, ja Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije (Slovenian tasavallan viestintäverkoista ja ‑palveluista vastaava virasto; jäljempänä virasto), ja joka koskee viraston kieltäytymistä jatkaa sen päätöksen voimassaoloa, jolla se myönsi T‑2:lle radiotaajuuksien yksittäisiä käyttöoikeuksia.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2002/20
3
Direktiivin 2002/20 5 artiklan, jonka otsikko oli ”Radiotaajuuksien ja numeroiden käyttöä koskevat oikeudet”, 2 kohdan toisessa alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”– – Jäsenvaltioiden myöntäessä määräaikaisia käyttöoikeuksia, määräajan on oltava tarjottavan palvelun kannalta tarkoituksenmukainen.”
4
Muutetun direktiivin 2002/20 5 artiklan, jonka otsikko oli ”Radiotaajuuksien ja numeroiden käyttöoikeudet”, 2 kohdan neljännessä alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”Jos jäsenvaltiot myöntävät määräaikaisia käyttöoikeuksia, määräajan on oltava tarjottavan palvelun kannalta tarkoituksenmukainen tavoiteltavaa päämäärää silmällä pitäen, ja siinä on otettava huomioon tarve jättää riittävästi aikaa investointien kuoletukselle.”
5
Direktiivi 2002/20 kumottiin ja korvattiin direktiivillä 2018/1972.
Direktiivi 2018/1972
6
Direktiivin 2018/1972 johdanto‑osan 1, 131 ja 323 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)
Direktiivejä – – 2002/20/EY on muutettu huomattavilta osin. Koska niihin on määrä tehdä uusia muutoksia, mainitut direktiivit olisi selkeyden vuoksi uudelleenlaadittava.
– –
(131)
Radiotaajuuksien tehokas hallinnointi voidaan varmistaa helpottamalla jo jaettujen radiotaajuuksien jatkuvaa tehokasta käyttöä. Jotta voidaan turvata oikeusvarmuus oikeudenhaltijoille, käyttöoikeuksien uusimismahdollisuutta olisi tarkasteltava asianmukaisella aikavälillä ennen kyseisten oikeuksien voimassaolon päättymistä, esimerkiksi vähintään kaksi vuotta ennen oikeuksien voimassaolon päättymistä, jos oikeudet on myönnetty vähintään 15 vuodeksi, jollei uusimismahdollisuutta ole jakamisen ajankohtana nimenomaisesti suljettu pois. – –
– –
(323)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen ja niiden liitännäistoimintojen ja ‑palvelujen, verkkoja ja palveluja koskevien valtuutusten ehtojen [ja] radiotaajuuksien – – käytön – – yhdenmukaistetun ja yksinkertaistetun sääntelyjärjestelmän aikaansaaminen, vaan se voidaan toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin [Euroopan] unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä – –”
7
Direktiivin 2018/1972 1 artiklan, jonka otsikko on ”Kohde, soveltamisala ja tavoitteet”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tällä direktiivillä perustetaan yhdenmukaistettu järjestelmä sähköisten viestintäverkkojen, sähköisten viestintäpalvelujen, niiden liitännäistoimintojen ja ‑palvelujen sekä tiettyjen päätelaitteiden sääntelylle. Siinä säädetään kansallisten sääntelyviranomaisten ja tarvittaessa muiden toimivaltaisten viranomaisten tehtävistä ja määritellään joukko menettelyjä, joilla varmistetaan, että sääntelyjärjestelmää sovelletaan yhdenmukaisesti kaikkialla unionissa.”
8
Kyseisen direktiivin 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
25)
’yhdenmukaistetuilla radiotaajuuksilla’ radiotaajuuksia, joiden saatavuutta ja tehokasta käyttöä koskevat yhdenmukaistetut ehdot on vahvistettu teknisellä täytäntöönpanotoimenpiteellä [Euroopan yhteisön radiotaajuuspolitiikan sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston] päätöksen N:o 676/2002/EY [(EYVL 2002, L 108, s. 1) (radiotaajuuspäätös)] 4 artiklan mukaisesti;
– –
9
Direktiivin 2018/1972 47 artiklan, jonka otsikko on ”Radiotaajuuksien yksittäisiin käyttöoikeuksiin liitetyt ehdot”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Toimivaltaisten viranomaisten on liitettävä radiotaajuuksien yksittäisiin käyttöoikeuksiin ehdot 13 artiklan 1 kohdan mukaisesti sen varmistamiseksi, että radiotaajuuksia käytetään optimaalisesti ja mahdollisimman tehokkaasti ja toimivasti. Niiden on ennen kyseisten käyttöoikeuksien jakamista tai uusimista määriteltävä selkeästi nämä ehdot, mukaan lukien vaadittu käytön taso sekä mahdollisuus harjoittaa kauppaa ja vuokrausta tämän velvollisuuden suhteen, jotta voidaan varmistaa ehtojen toteutuminen 30 artiklan mukaisesti. Radiotaajuuksien käyttöoikeuksien uusimiseen liitetyt ehdot eivät saa tuottaa ansaitsematonta hyötyä oikeuksien nykyisille haltijoille.
– –
Toimivaltaisten viranomaisten on hyvissä ajoin ja avoimella tavalla kuultava osapuolia, joita asia koskee, sekä annettava näille tiedot yksittäisiin käyttöä koskeviin oikeuksiin liitettävistä ehdoista ennen niiden asettamista. Niiden on läpinäkyvästi määritettävä ennalta ja tiedotettava osapuolille, joita asia koskee, näiden ehtojen täyttymisen arviointiperusteet.”
10
Direktiivin 49 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeuksien kesto”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos jäsenvaltiot valtuuttavat radiotaajuuksien käyttöön yksittäisillä käyttöä koskevilla oikeuksilla määräajaksi, niiden on varmistettava, että käyttöä koskeva oikeus myönnetään ajaksi, joka on 55 artiklan 2 kohdan mukaisten tavoitteiden kannalta tarkoituksenmukainen, ja siinä on otettava huomioon tarve turvata kilpailu samoin kuin tehokas ja toimiva radiotaajuuksien käyttö, innovoinnin ja tehokkaiden investointien edistäminen, myös jättämällä riittävästi aikaa investointien kuoletukselle.
2.   Jos jäsenvaltiot myöntävät sellaisten radiotaajuuksien yksittäisiä käyttöoikeuksia, joille on päätöksen N:o 676/2002/EY mukaisesti teknisillä täytäntöönpanotoimenpiteillä vahvistettu yhdenmukaistetut edellytykset sen mahdollistamiseksi, että niitä käytetään langattomiin sähköisiin viestintäpalveluihin, jäljempänä ’langattomat laajakaistapalvelut’, määräajaksi, niiden on taattava oikeudenhaltijalle sääntelyn ennustettavuus vähintään 20 vuoden ajaksi investointiedellytysten osalta infrastruktuureissa, jotka ovat riippuvaisia tällaisten radiotaajuuksien käytöstä, ottaen huomioon tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut vaatimukset. Tähän artiklaan sovelletaan tarvittaessa kyseisten käyttöoikeuksien ehtoihin liittyviä muutoksia 18 artiklan mukaisesti.
Tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaiset oikeudet ovat voimassa vähintään 15 vuoden ajan ja niihin sisältyy tarvittaessa ensimmäisen alakohdan noudattamiseksi asianmukainen oikeuksien jatkaminen tässä kohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
Jäsenvaltiot asettavat kaikkien asianomaisten osapuolten avoimesti saataville yleiset perusteet käyttöoikeuksien jatkamiselle ennen käyttöoikeuksien myöntämistä osana 55 artiklan 3 ja 6 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä. Nämä yleiset perusteet liittyvät
a)
tarpeeseen varmistaa asianomaisten radiotaajuuksien tehokas ja toimiva käyttö, 45 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa vahvistetut tavoitteet tai tarpeeseen saavuttaa yleistä etua koskevat tavoitteet, jotka liittyvät ihmishengen turvaamiseen, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä puolustukseen; ja
b)
tarpeeseen varmistaa vääristymätön kilpailu.
Viimeistään kaksi vuotta ennen alkuperäisen yksittäisen käyttöoikeuden päättymistä toimivaltainen viranomainen toteuttaa objektiivisen ja tulevaisuuteen suuntautuvan arvioinnin kyseisen käyttöoikeuden voimassaolon jatkamista koskevista yleisistä perusteista 45 artiklan 2 kohdan c alakohdan huomioon ottaen. Edellyttäen että toimivaltainen viranomainen ei ole pannut vireille täytäntöönpanotoimea 30 artiklan mukaisten käyttöoikeuksien ehtojen noudattamatta jättämisen takia, sen on myönnettävä jatkoa käyttöoikeuden voimassaololle, jollei se katso, että tällainen jatkaminen olisi vastoin tämän kohdan kolmannen alakohdan a ja b alakohdan mukaisesti asetettuja yleisiä perusteita.
Tämän arvioinnin perusteella toimivaltainen viranomainen ilmoittaa oikeudenhaltijalle, voidaanko käyttöoikeuden voimassaololle myöntää jatkoa.
Jos tällaista jatkoa ei voida myöntää, toimivaltainen viranomainen soveltaa 48 artiklaa käyttöoikeuksien myöntämiseen tälle nimenomaiselle radiotaajuuskaistalle.
Kaikki tämän kohdan perusteella toteutettavat toimenpiteet ovat oikeasuhteisia, syrjimättömiä, avoimia ja perusteltuja.
Poiketen siitä, mitä 23 artiklassa säädetään, asianomaisilla osapuolilla on oltava oikeus kommentoida toimenpide‑ehdotuksia tämän kohdan kolmannen ja neljännen alakohdan mukaisesti vähintään kolmen kuukauden ajan.
Tämä kohta ei rajoita [oikeuksien rajoittamista tai peruuttamista koskevan] 19 artiklan ja [yleisvaltuutuksen tai radiotaajuuksien ja numerovarojen käyttöoikeuksien ehtojen ja erityisvelvollisuuksien noudattamista koskevan] 30 artiklan soveltamista.
Jäsenvaltioiden on käyttöoikeuksia koskevia maksuja määrittäessään otettava huomioon tässä kohdassa säädetty mekanismi.”
11
Direktiivin 2018/1972 124 artiklan, jonka otsikko on ”Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 21 päivänä joulukuuta 2020. – –
Jäsenvaltioiden on sovellettava näitä säännöksiä 21 päivästä joulukuuta 2020.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin – –”
12
Kyseisen direktiivin 125 artiklassa, jonka otsikko on ”Kumoaminen”, säädetään seuraavaa:
”Kumotaan 21 päivästä joulukuuta 2020 liitteessä XII olevassa A osassa luetellut direktiivit – – [2002/20] – –
– –”
13
Direktiivin 2018/1972 126 artiklassa, jonka otsikko on ”Voimaantulo”, säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi tulee voimaan kolmantena päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.”
Päätös N:o 676/2002
14
Päätöksen 676/2002 1 artiklan, jonka otsikkona on ”Tavoitteet ja soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän päätöksen tarkoituksena on luoda yhteisön poliittiset ja oikeudelliset puitteet radiotaajuuksia koskevien poliittisten toimintavaihtoehtojen yhteensovittamiseksi sekä tarvittaessa radiotaajuuksien saatavuutta ja tehokasta käyttöä koskevat yhdenmukaiset ehdot, jotka mahdollistavat sisämarkkinoiden perustamisen ja toiminnan sellaisilla yhteisön politiikan aloilla kuten sähköinen viestintä, liikenne sekä tutkimus ja kehitys (T& K).”
15
Kyseisen päätöksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmä”, säädetään seuraavaa:
”Tässä päätöksessä tarkoitetaan ’radiotaajuuksilla’ radioaaltoja taajuusvälillä 9 kHz–3000 GHz; radioaallot ovat sähkömagneettisia aaltoja, jotka etenevät vapaassa tilassa aaltojohtoon kytkeytymättä.”
Slovenian oikeus
16
Slovenian tasavallan perustuslain (Ustava Republike Slovenije) 155 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Laeilla ja muilla yleisesti sovellettavilla toimilla ei voi olla taannehtivaa vaikutusta. Ainoastaan lailla voidaan säätää, että tietyillä sen erityissäännöksillä on taannehtiva vaikutus, mikäli yleinen etu sitä vaatii, ja edellyttäen, ettei se vaikuta saavutettuihin oikeuksiin.”
17
Sähköisestä viestinnästä annetun lain (Zakon o elektronskih komunikacijah; Uradni list RS, nro 43/04; jäljempänä Zekom) 50 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Radiotaajuuksien jakamista koskevan päätöksen tekee virasto määräajaksi ja korkeintaan 15 vuodeksi, lukuun ottamatta niiden radiotaajuuksien jakamista, jotka on tarkoitettu ilmailun ja meriliikenteen matkaviestinliikenteen palveluihin.”
18
Zekomin 51 §:ssä säädettiin seuraavaa:
”Radiotaajuuksien jakamista koskevan päätöksen voimassaoloaikaa voidaan jatkaa oikeudenhaltijan pyynnöstä, mikäli kaikki näiden radiotaajuuksien käyttöoikeuksien voimassaolon päättyessä voimassa olleet perusteet täyttyvät.”
19
Sähköisestä viestinnästä annetun lain (Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom‑1); Uradni list RS, nro 109/12; jäljempänä Zekom‑1), jolla korvattiin Zekom ja jota sovellettiin 15.1.2013–9.11.2022, 53 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Radiotaajuuksien jakamista koskevan päätöksen tekee virasto määräajaksi ottaen päätöksessään huomioon asianmukaisen investointien kuolettamisajan, ja joka tapauksessa enintään 15 vuodeksi, lukuun ottamatta niiden radiotaajuuksien jakamista, jotka on tarkoitettu ilmailun ja meriliikenteen matkaviestinliikenteen palveluihin.”
20
Zekom‑1:n 54 §:n 1 momentissa säädettiin seuraavaa:
”Radiotaajuuksien jakamista koskevan päätöksen voimassaoloaikaa, loppukäyttäjille suunnattujen yleisten viestintäpalveluiden tarjoamisen varmistamiseksi myönnettäviä radiotaajuuksia koskevia päätöksiä lukuun ottamatta, voidaan jatkaa oikeudenhaltijan pyynnöstä, mikäli kaikki näiden radiotaajuuksien käyttöoikeuksien voimassaolon päättyessä voimassa olleet perusteet täyttyvät, ja ottaen huomioon myös päämäärät, joista säädetään tämän lain 194, 195, 196 ja 197 §:ssä.”
21
Zekom‑1:n 240 §:n mukaan Zekomin nojalla tehtyjä päätöksiä voitiin muuttaa, ne voitiin peruuttaa tai niiden voimassaolo saattoi raueta Zekom‑1:ssä säädettyjen edellytysten ja yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
22
Sähköisestä viestinnästä annetun lain (Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom‑2); Uradni list RS, nro 130/22; jäljempänä Zekom‑2), jolla Zekom‑1 on korvattu ja jolla direktiivi 2018/1972 on saatettu osaksi Slovenian oikeutta ja jota sovelletaan 10.11.2022 alkaen, 307 §:n 1 momentin mukaan Zekom‑1:n nojalla tehtyjä päätöksiä, joiden voimassaoloaika ei Zekom‑2:n voimaan tullessa ollut vielä päättynyt, voidaan muuttaa, ne voidaan peruuttaa tai ne voivat raueta viimeksi mainitussa laissa säädettyjen edellytysten ja yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
23
Virasto myönsi 21.9.2006 tekemällään päätöksellä T‑2:lle radiotaajuuksien yksittäisiä käyttöoikeuksia 15 vuodeksi yleisten viestintäpalvelujen tarjoamiseksi loppukäyttäjille. Hankintailmoituksessa, jonka perusteella tämä päätös tehtiin, ei määrätty mahdollisuudesta pidentää tätä ajanjaksoa.
24
T‑2 haki 20.8.2021 kyseisen päätöksen voimassaolon jatkamista joidenkin näiden radiotaajuuksien osalta viideksi vuodeksi vedoten muun muassa direktiivin 2018/1972 49 artiklaan.
25
Virasto hylkäsi hakemuksen 1.10.2021 yhtäältä sillä perusteella, että Zekom‑1:n nojalla kyseisen päätöksen voimassaoloaikaa ei voitu jatkaa yli 15 vuoden, ja toisaalta sillä perusteella, ettei tällaista pidennystä voitu myöntää myöskään direktiivin 2018/1972 49 artiklan perusteella.
26
Virasto täsmensi tästä säännöksestä, että radiotaajuuksien yksittäisten käyttöoikeuksien voimassaoloajan jatkamisesta direktiivin 2018/1972 49 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti säädettiin ensimmäistä kertaa kyseisessä direktiivissä sääntelyn ennakoitavuuden varmistamiseksi 20 vuoden ajaksi ja että tämä tavoite ei näin ollen voinut olla tiedossa vuonna 2006, kun virasto myönsi T‑2:lle käyttöoikeuksia.
27
T‑2 nosti hakemuksensa hylkäävästä päätöksestä kanteen Upravno sodiščessa (hallintotuomioistuin, Slovenia).
28
T‑2 väittää kyseisessä tuomioistuimessa, että Zekom‑1 on direktiivin 2018/1972 vastainen ja että direktiivin 49 artiklan 2 kohdalla on välitön oikeusvaikutus. Sen mukaan tätä säännöstä sovelletaan radiotaajuuksien yksittäisiin käyttöoikeuksiin, jotka on myönnetty ennen kyseisen direktiivin antamista ja joiden voimassaolo ei ole päättynyt direktiivin voimaantulopäivänä. Tästä seuraa T‑2:n mukaan, että viraston oli toteutettava menettely T‑2:lle vuonna 2006 myönnettyjen yksittäisten käyttöoikeuksien uusimiseksi viimeistään kaksi vuotta ennen niiden voimassaolon päättymistä ja että kyseisen direktiivin täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymisestä 21.12.2020 alkaen viraston olisi pitänyt sallia se, että alle 20 vuodeksi myönnetyt yksittäiset käyttöoikeudet ovat voimassa 20 vuotta.
29
Virasto vastaa puolustuksekseen, että direktiivin 2018/1972 49 artiklan 2 kohdassa ei säädetä ennen kyseisen direktiivin antamista myönnettyjen yksittäisten käyttöoikeuksien automaattisesta jatkamisesta, vaan siinä jätetään jäsenvaltioille tältä osin harkintavaltaa. Lisäksi tässä säännöksessä säädetyt yksittäisten käyttöoikeuksien jatkamisen edellytykset ja erityisesti tarve varmistaa sääntelyn ennakoitavuus 20 vuoden ajan eivät voineet olla tiedossa vuonna 2006, kun pääasiassa kyseessä olevat käyttöoikeudet myönnettiin.
30
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa puolestaan, että mainitun direktiivin 124 artiklassa ei säädetä näihin oikeuksiin sovellettavasta siirtymäjärjestelystä ja että direktiivin 49 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei ilmeisesti sovelleta taannehtivasti, koska kyseisessä säännöksessä säädetään, että yksittäisten käyttöoikeuksien voimassaoloajan pidentämistä koskevien yleisten perusteiden on oltava tiedossa jo ennen näiden oikeuksien myöntämistä.
31
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa kansallisen oikeuden osalta, että direktiivin 2018/1972 täytäntöönpanoa varten säädettyä siirtymäjärjestelyä, joka sisältyy 28.9.2022 annettuun Zekom‑2:een, sovelletaan sen voimaantulosta eli 10.11.2022 lähtien ainoastaan kyseisenä ajankohtana voimassa olleisiin oikeuksiin ilman taannehtivuuden mahdollisuutta.
32
Kyseinen tuomioistuin lisää, että vaikka ajankohtana, jona käyttöoikeudet myönnettiin T‑2:lle, pidennys oli Zekomin mukaan mahdollinen, näin ei ollut enää silloin, kun niiden voimassaolo päättyi 21.9.2021, jolloin Zekom‑1:ssä suljettiin pois mahdollisuus jatkaa tällaisia oikeuksia yli 15 vuoden ajan.
33
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tässä yhteydessä, että pääasian ratkaisu riippuu siitä, onko T‑2:lle ennen direktiivin 2018/1972 voimaantuloa myönnettyjä yksittäisiä käyttöoikeuksia jatkettava viidellä vuodella kyseisen direktiivin 49 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti, ja siitä, onko tällä säännöksellä välitön oikeusvaikutus pääasiassa, koska sitä ei ole saatettu osaksi Slovenian oikeutta kyseisessä direktiivissä säädetyssä määräajassa. Jos vastaus on myöntävä, kyseinen tuomioistuin katsoo tarpeelliseksi, että unionin tuomioistuin täsmentää kyseisessä säännöksessä säädettyjä oikeuksien jatkamista koskevia yleisiä perusteita.
34
Lisäksi siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoisi, ettei direktiivin 2018/1972 49 artiklan 1 ja 2 kohtaa sovelleta ennen sen voimaantuloa myönnettyjen yksittäisten käyttöoikeuksien jatkamiseen, kyseinen tuomioistuin pohtii, onko direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohtaa tai muutetun direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohtaa sovellettava suoraan, ja jos on, mitkä ovat ne perusteet, joiden avulla voidaan arvioida yksittäisten käyttöoikeuksien myöntämisen keston asianmukaisuutta ja velvollisuutta jatkaa sitä näiden säännösten mukaisesti.
35
Tässä tilanteessa Upravno sodišče on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Ovatko [direktiivin 2018/1972] 49 artiklan 1 ja 2 kohta selkeitä, ehdottomia ja riittävän täsmällisiä, jotta yksilöt voivat vedota niihin kansallisten hallintoviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten menettelyissä?
2)
Onko direktiivin [2018/1972] 49 artiklan 1 ja 2 kohtaa sovellettava myös niiden radiotaajuusalueiden yksittäisten käyttöoikeuksien jatkamiseen, jotka on myönnetty ennen [tämän direktiivin] voimaantuloa, ja mitä yleisiä perusteita tällaisessa tapauksessa sovelletaan päätettäessä, onko tiettyä yksittäistä käyttöoikeutta jatkettava?
3)
Mikäli toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, [Upravno sodišče] pohtii, onko niiden radiotaajuusalueiden yksittäisten käyttöoikeuksien, jotka on jaettu [direktiivin 2002/20] voimassa ollessa, asianmukaista kestoa ja siten niiden mahdollista jatkamista arvioitaessa sovellettava [tämän direktiivin] 5 artiklan 2 kohdassa vai [muutetun direktiivin 2002/20] 5 artiklan 2 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitettua säännöstä ja ovatko nämä säännökset riittävän selkeitä, ehdottomia ja täsmällisiä, jotta radiotaajuusalueiden yksittäisten käyttöoikeuksien keston asiamukaisuutta voidaan arvioida niiden nojalla?
4)
Mikäli kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, mitä perusteita on sovellettava arvioitaessa radiotaajuusalueiden yksittäisten käyttöoikeuksien keston asianmukaisuutta tai velvollisuutta niiden pidentämiseen?
5)
Mikäli ensimmäiseen, toiseen tai kolmanteen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko oikeuksien jatkamista koskevassa päätöksessä otettava huomioon se, että mahdollisuus 15 vuoden määräajan ylittävään jatkoaikaan oli mainitun käyttöoikeuden päättyessä voimassa olleissa kansallisissa säännöksissä nimenomaisesti suljettu pois?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Toinen kysymys
36
Toisella kysymyksellään, joka on tutkittava ensin, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, sovelletaanko direktiivin 2018/1972 49 artiklan 1 ja 2 kohtaa radiotaajuuksien sellaisten yksittäisten käyttöoikeuksien voimassaoloajan jatkamiseen, jotka on myönnetty ennen kyseisen direktiivin voimaantulopäivää mutta joiden voimassaolo päättyy kyseisen päivämäärän jälkeen. Se pyytää tarvittaessa unionin tuomioistuinta täsmentämään, millä edellytyksillä tätä kestoa pidennetään kyseisen säännöksen mukaisesti.
37
Aluksi on huomautettava, että direktiivissä 2018/1972 vahvistetaan sähköisen viestinnän säännöstö. Mainitun direktiivin johdanto‑osan 1 ja 323 perustelukappaleesta sekä 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että sillä laaditaan uudelleen useita direktiivejä, muun muassa direktiivi 2002/20, ja otetaan käyttöön yhdenmukaistettu ja yksinkertaistettu järjestelmä sähköisten viestintäverkkojen, sähköisten viestintäpalvelujen ja niiden liitännäistoimintojen ja ‑palvelujen sääntelylle. Kyseisellä direktiivillä ei ainoastaan kodifioida niitä unionin säädöksiä, joita sillä muutetaan tai korvataan, vaan siinä tehdään muutoksia ennen sen antamista voimassa olleeseen sääntelykehykseen teknologian ja markkinoiden kehityksen huomioon ottamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2024, komissio v. Puola (Eurooppalainen sähköisen viestinnän säännöstö), C‑452/22, EU:C:2024:232, 84 kohta ja tuomio 14.3.2024, komissio v. Slovenia (Eurooppalainen sähköisen viestinnän säännöstö), C‑457/22, EU:C:2024:237, 74 kohta).
38
Direktiivin 2018/1972 124 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 21.12.2020, ja niiden on sovellettava näitä säännöksiä kyseisestä päivämäärästä alkaen. Mainittu direktiivi ei kuitenkaan sisällä siirtymäjärjestelyjä, jotka koskisivat kyseisenä päivänä voimassa olleita radiotaajuuksien yksittäisiä käyttöoikeuksia.
39
Näissä olosuhteissa on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan uutta oikeussääntöä sovelletaan sen toimen voimaantulopäivästä lukien, jossa siitä säädetään, ja että vaikka tätä sääntöä ei sovelleta ennen kyseistä päivää syntyneisiin ja lopullisiksi tulleisiin oikeudellisiin tilanteisiin, sitä sovelletaan välittömästi aikaisemman lainsäädännön soveltamisaikana syntyneen tilanteen tuleviin vaikutuksiin samoin kuin uusiin oikeudellisiin tilanteisiin. Toisin on vain – jollei oikeudellisten toimien taannehtivuuskiellon periaatteesta muuta johdu –, jos uuteen sääntöön liittyy erityisiä säännöksiä, joissa nimenomaisesti vahvistetaan sen ajallista soveltamista koskevat edellytykset (tuomio 15.5.2020, Azienda Municipale Ambiente, C‑15/19, EU:C:2020:371, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40
Lisäksi on todettava, että menettelysääntöjä katsotaan yleensä voitavan soveltaa sinä päivänä, jona ne tulevat voimaan, toisin kuin aineellisia sääntöjä, joita tavanomaisesti tulkitaan siten, että niitä sovelletaan ennen niiden voimaantuloa toteutuneisiin tilanteisiin ainoastaan siinä tapauksessa, että niiden sanamuodosta, tarkoituksesta tai systematiikasta käy selvästi ilmi, että niille on annettava tällainen vaikutus (tuomio 15.6.2021, Facebook Ireland ym., C‑645/19, EU:C:2021:4837, 100 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41
Sen määrittämiseksi, sovelletaanko direktiivin 2018/1972 49 artiklan 1 ja 2 kohtaa T‑2:lle myönnettyjen kaltaisten yksittäisten käyttöoikeuksien jatkamiseen, on aluksi muistutettava, että näiden oikeuksien myöntämispäivänä eli 21.9.2006 direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohdassa säädettiin, että ”jäsenvaltioiden myöntäessä määräaikaisia käyttöoikeuksia, määräajan on oltava tarjottavan palvelun kannalta tarkoituksenmukainen”. Direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohdassa, sellaisena kuin se oli muutettuna direktiivillä 2009/140, toistettiin tämä sanamuoto ja lisättiin, että määräaika mukautetaan kyseessä olevaan palveluun niin, että sen on oltava ”tarkoituksenmukainen tavoiteltavaa päämäärää silmällä pitäen, ja siinä on otettava huomioon tarve jättää riittävästi aikaa investointien kuoletukselle”. Näissä säännöissä ei siis vahvistettu yksittäisten käyttöoikeuksien täsmällistä kestoa eikä edellytyksiä käyttöoikeuden jatkamiselle.
42
Kyseisen 49 artiklan 1 ja 2 kohdasta on todettava, että ensimmäinen niistä koskee radiotaajuuksien yksittäisiä käyttöoikeuksia ja jälkimmäinen käyttöoikeuksia, joille on päätöksen N:o 676/2002 mukaisesti teknisillä täytäntöönpanotoimenpiteillä vahvistettu yhdenmukaistetut edellytykset sen mahdollistamiseksi, että niitä käytetään langattomiin sähköisiin viestintäpalveluihin. Nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja‑aineistosta ilmenee, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selvityksistä muuta johdu, pääasiassa kyseessä olevat oikeudet kuuluvat ainoastaan mainitun 2 kohdan soveltamisalaan.
43
Kyseisen säännöksen ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on taattava ”oikeudenhaltijalle sääntelyn ennustettavuus vähintään 20 vuoden ajaksi” investointiedellytysten osalta infrastruktuureissa, ottaen huomioon tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut vaatimukset, ja sen toisessa alakohdassa säädetään, että ”tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että tällaiset oikeudet ovat voimassa vähintään 15 vuoden ajan ja niihin sisältyy tarvittaessa ensimmäisen alakohdan noudattamiseksi asianmukainen oikeuksien jatkaminen tässä kohdassa vahvistettujen edellytysten mukaisesti”.
44
Mainittu säännös on siis aineellinen sääntö, jota tämän tuomion 39 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti sovelletaan ennen sen voimaantuloa syntyneisiin ja lopullisiksi tulleisiin tilanteisiin ainoastaan siinä tapauksessa, että sen sanamuodosta, tarkoituksesta tai systematiikasta käy selvästi ilmi, että sille on annettava tällainen vaikutus.
45
Ensinnäkin käyttöoikeuksien myöntäminen T‑2:lle 15 vuodeksi on syntynyt ja lopulliseksi tullut oikeudellinen tilanne, kun muistetaan yhtäältä, että myöntämispäätöksessä ei ollut määrätty minkäänlaisesta tämän voimassaoloajan ylittävästä jatkamisesta, ja toisaalta, ettei tällaisesta jatkamisesta säädetty myöskään direktiivissä 2002/20 tai muutetussa direktiivissä 2002/20, joita sovellettiin ennen direktiivin 2018/1972 voimaantuloa. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja‑aineistosta ilmenee lisäksi, että virasto käynnisti 17.12.2020 ennen direktiivin 2018/1972 täytäntöönpanolle asetetun määräajan päättymistä tarjouskilpailun pääasiassa kyseessä olevien oikeuksien myöntämiseksi, mikä johti niiden myöntämiseen muulle yritykselle kuin T‑2:lle. Tästä asiakirja‑aineistosta ei myöskään ilmene, että T‑2 olisi saanut oikeuksia määräajan jatkamiseen tai että se olisi saanut vakuutteluja, joiden perusteella sille olisi syntynyt perusteltu luottamus tältä osin, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
46
Toiseksi direktiivin 2018/1972 49 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee, ettei kyseistä säännöstä ole tarkoitus soveltaa taannehtivasti. Sen kolmannessa alakohdassa nimittäin säädetään, että yksittäisten käyttöoikeuksien jatkamista koskevat yleiset perusteet on asetettava asianomaisten osapuolten käyttöön ”ennen käyttöoikeuksien myöntämistä”. Lisäksi sen neljännessä alakohdassa säädetään, että ”viimeistään kaksi vuotta ennen alkuperäisen yksittäisen käyttöoikeuden päättymistä toimivaltainen viranomainen toteuttaa objektiivisen ja tulevaisuuteen suuntautuvan arvioinnin” näiden perusteiden osalta, ja myös, että yksittäisen käyttöoikeuden voimassaolon jatkaminen edellyttää näiden perusteiden noudattamista.
47
Radiotaajuuksien yksittäisiin käyttöoikeuksiin liitettyjä ehtoja koskevan direktiivin 47 artiklan 1 kohdan sanamuoto tukee edellä esitettyä toteamusta. Kyseisen säännöksen ensimmäisessä alakohdassa nimittäin säädetään, että toimivaltaisten viranomaisten on määriteltävä selkeästi nämä ehdot ”ennen” kyseisten oikeuksien jakamista tai uusimista, ja säännöksen kolmannessa alakohdassa säädetään, että toimivaltaisten viranomaisten on ”hyvissä ajoin ja avoimella tavalla” kuultava osapuolia, joita asia koskee, näihin oikeuksiin liitettävistä ehdoista ”ennen niiden asettamista”.
48
Nimenomaisten mainintojen puuttuessa direktiivin 2018/1972 49 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn käyttöoikeuksien voimassaoloajan tavoite, joka on taata sääntelyn ennustettavuus vähintään 20 vuoden ajaksi yksittäisten käyttöoikeuksien myöntämisestä, kun otetaan huomioon toteutettavat investoinnit infrastruktuureihin, ei myöskään ole omiaan tukemaan taannehtivaa tulkintaa, varsinkaan kun muutetun direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohdassa, jota sovellettiin kyseisen direktiivin tullessa voimaan, viitattiin ainoastaan ”[tarpeeseen] jättää riittävästi aikaa investointien kuoletukselle”.
49
Lopuksi on lisättävä, että direktiivissä 2018/1972 viitataan määräaikoihin, joita on vaikea noudattaa sellaisen uusimismenettelyn osalta, jota sovelletaan – kuten pääasiassa – oikeuksiin, jotka on jo myönnetty ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa. Mainitun direktiivin johdanto‑osan 131 perustelukappaleessa nimittäin todetaan, että käyttöoikeuksien uusimismahdollisuutta olisi tarkasteltava asianmukaisella aikavälillä ennen kyseisten oikeuksien voimassaolon päättymistä, esimerkiksi vähintään kaksi vuotta ennen oikeuksien voimassaolon päättymistä, jos oikeudet on myönnetty vähintään 15 vuodeksi, jollei uusimismahdollisuutta ole jakamisen ajankohtana nimenomaisesti suljettu pois.
50
Koska direktiivin 2018/1972 49 artiklan 2 kohtaa ei näin ollen voida soveltaa ajallisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen oikeudelliseen tilanteeseen, joka on syntynyt ja tullut lopulliseksi ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa, kyseisen artiklan 1 kohdan säännöksiä, joihin ensin mainitussa säännöksessä viitataan, ei myöskään voida soveltaa siihen.
51
Näin ollen ei ole tarpeen tutkia edellytyksiä, joiden täyttyessä T‑2:lle ennen mainitun direktiivin voimaantuloa myönnettyjen kaltaisten yksittäisten käyttöoikeuksien voimassaoloaikaa voidaan jatkaa näiden säännösten nojalla.
52
Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2018/1972 49 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta radiotaajuuksien sellaisten yksittäisten käyttöoikeuksien voimassaoloajan jatkamiseen, jotka kuuluvat mainitun 2 kohdan soveltamisalaan ja jotka on myönnetty ennen kyseisen direktiivin voimaantulopäivää mutta joiden voimassaolo päättyy kyseisen päivämäärän jälkeen.
Ensimmäinen, kolmas, neljäs ja viides kysymys
53
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ensimmäisellä, kolmannella, neljännellä ja viidennellä kysymyksellään täsmentämään siinä tapauksessa, että toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin 2018/1972 49 artiklan 1 ja 2 kohdalla välitön oikeusvaikutus. Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, kyseinen tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko pääasiassa sovellettava suoraan direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohtaa tai muutetun direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohtaa, jotta voidaan arvioida radiotaajuuksien yksittäisten käyttöoikeuksien keston asianmukaisuutta ja tarvittaessa tämän arvioinnin perusteita. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta myös täsmentämään kummassakin tapauksessa, onko huomioon otettava se, että oikeuksien voimassaolon päättyessä sovellettavassa kansallisessa säännöstössä suljettiin pois mahdollisuus määräajan pidentämiseen 15 vuoden jälkeen.
54
Kun otetaan huomioon toiseen kysymykseen annettu vastaus, ei ole tarpeen lausua siitä, onko direktiivin 2018/1972 49 artiklan 1 ja 2 kohdalla välitön oikeusvaikutus.
55
Sillä, voidaanko direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohtaa tai muutetun direktiivin 2002/20 5 artiklan 2 kohtaa soveltaa suoraan pääasiaan, ei ole merkitystä, koska on selvää, että nämä säännökset on saatettu asianmukaisesti osaksi Slovenian oikeutta.
56
Näin ollen ei ole myöskään tarpeen täsmentää, onko näiden kysymysten tarkastelun kannalta merkitystä sillä, että oikeuksien voimassaolon päättyessä sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä säännöstössä suljettiin pois niiden voimassaolon jatkaminen 15 vuoden jälkeen.
Oikeudenkäyntikulut
57
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Eurooppalaisesta sähköisen viestinnän säännöstöstä 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/1972 49 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei sovelleta radiotaajuuksien sellaisten yksittäisten käyttöoikeuksien voimassaoloajan jatkamiseen, jotka kuuluvat mainitun 2 kohdan soveltamisalaan ja jotka on myönnetty ennen kyseisen direktiivin voimaantulopäivää mutta joiden voimassaolo päättyy kyseisen päivämäärän jälkeen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: sloveeni.