62002CC0411_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto, asiaa koskevat oikeussäännöt, oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja oikeudenkäynti
1. Komissio vaatii esillä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä 26 päivänä helmikuuta 1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY (jäljempänä direktiivi 98/10)(2) 14 artiklan mukaisia velvoitteitaan.
2. Komissio väittää, että Itävallan tasavalta ei ole antanut direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdan noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, siltä osin kuin kyseisen säännöksen mukaan kussakin jäsenvaltiossa on taattava, että kiinteiden yleisten puhelinpalvelujen osalta laadittavat eritellyt laskut vastaavat määrättyä perustasoa, jotta niiden avulla voi tarkistaa ja valvoa yleisten puhelinverkkojen käytöstä aiheutuvia kuluja.
3. Direktiivin 98/10, jonka osalta on jo nostettu Italiaa ja Ranskaa vastaan jäsenyysvelvoitteiden noudattamista jättämistä koskevat kanteet,(3) joita nämä jäsenvaltiot eivät olleet kiistäneet, tavoitteena on sen 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan varmistaa, että kaikkialla yhteisössä on saatavilla laadukkaat kiinteät yleiset puhelinpalvelut ja määritellä ne palvelut, joihin kaikilla käyttäjillä, kuluttajat mukaan lukien, olisi oltava pääsy kohtuulliseen hintaan.
4. Tätä tarkoitusta silmällä pitäen direktiivin 98/10 14 artiklassa, joka koskee eriteltyä laskutusta, äänitaajuusvalintaa ja valikoivaa puhelujen estoa, säädetään seuraavaa:
”1. Sen varmistamiseksi, että käyttäjillä on mahdollisimman pian pääsy kiinteiden yleisten puhelinverkkojen kautta seuraaviin toiminteisiin:
– –
– eritelty laskutus ja valikoiva puhelujen esto pyynnöstä saatavina toiminteina,
jäsenvaltiot voivat määrätä yhden tai useamman operaattorin tarjoamaan näitä toiminteita suurimmalle osalle puhelimen käyttäjistä 31 päivään joulukuuta 1998 mennessä ja varmistamaan, että ne ovat yleisesti saatavilla 31 päivään joulukuuta 2001 mennessä.
– –
2. Ellei henkilötietojen suojaa ja yksityisyyttä koskevasta lainsäädännöstä, kuten direktiivistä 95/46/EY ja direktiivistä 97/66/EY, muuta johdu, eriteltyjen laskujen on oltava riittävän yksityiskohtaisia, jotta niiden avulla voi tarkistaa ja valvoa kiinteiden yleisten puhelinverkkojen ja/tai kiinteiden yleisten puhelinpalvelujen käytöstä aiheutuvia kuluja.
Käyttäjien saatavilla on oltava lisämaksutta määrättyä perustasoa vastaava eritelty laskutus. Tarvittaessa tilaajille voidaan tarjota tarkempia erittelyjä kohtuullisin hinnoin tai maksutta. Kansalliset sääntelyviranomaiset voivat määritellä eritellyn laskun perustason.
Eritellyssä laskussa ei saa yksilöidä soittavalle tilaajalle ilmaisia soittoja, mukaan lukien soitot tukinumeroihin.”
5. Tämän osalta on todettava, että direktiivi 98/10, jonka täytäntöönpanosta on kyse esillä olevassa asiassa, on sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä (puitedirektiivi) 7 päivänä maaliskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY(4) 26 artiklan nojalla kumottu 25.7.2003 lukien. Direktiivi 98/10 korvattiin tällä tavoin uusilla säännöksillä, jotka sisältyvät sähköisiä viestintäverkkoja ja ‑palveluja koskevista valtuutuksista (valtuutusdirektiivi) 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2002/20/EY(5), sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä (käyttöoikeusdirektiivi) 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2002/19/EY(6) ja yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen alalla (yleispalveludirektiivi) 7 päivänä maaliskuuta 2002 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2002/22/EY.(7)
6. Viimeksi mainitulla direktiivillä 2002/22 korvattiin direktiivi 98/10 ja jatkettiin tuohon direktiiviin sisältyviä, kulujen valvontaa eritellyn laskutuksen avulla koskevia säännöksiä.(8)
7. On totta, että esillä olevassa asiassa ei ole kyse direktiivin 2002/22 vaan tuolla välin kumotun direktiivin 98/10 täytäntöönpanosta ja tulkinnasta. Joka tapauksessa on mielenkiintoista huomata, että näiden kahden direktiivin säännökset ovat pääosin identtiset eritellyn laskutuksen osalta. Myös direktiivissä 2002/22 säädetään tämän osalta eriteltyjä laskuja koskevasta vaatimuksesta, jotta niiden avulla voi tarkistaa ja valvoa kiinteiden yleisten puhelinverkkojen käytöstä aiheutuvia kuluja. Tässä direktiivissä määritetään tyhjentävästi perustasoa vastaavan eritellyn laskun käsite ja soveltamisala, eikä siinä millään tavalla poiketa direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa säädetystä(9) .
8. Direktiivin 98/10 32 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli toteutettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät toimenpiteet 30.6.1998 mennessä.
9. Itävallan hallitus ilmoitti komissiolle 23.9.1998, että direktiivi 98/10 oli saatettu osaksi Itävallan oikeutta Telekommunikationsgesetz-nimisellä lailla (televiestinnästä annettu liittovaltion laki, jäljempänä TKG) ja neljällä asetuksella [Rahmenrichtlinienverordnung (puiteasetus), Telekomtarifgestaltungsverordnung (televiestintäalan maksujen vahvistamisesta annettu asetus, Numerierungsverordnung (puhelinnumeroiden antamisesta annettu asetus) ja Zusammenschaltungsverordnung (yhteentoimivuudesta annettu asetus)].
10. TKG:n eri säännöksistä on mainittava sen 94 §:n 1 momentti, jonka tavoitteena on saattaa direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohta osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Siinä säädetään seuraavaa:
”Käyttäjiltä perittävistä kuluista on laadittava lasku, josta on käytävä ilmi kulutyyppien mukaan ilmoitetut määrät. Käyttäjän pyynnöstä laskussa on ilmoitettava kaikki määrät erikseen tai käytettävä yksityiskohtaisempaa erittelyä, joka määritetään kaupallisten ehtojen mukaan. Normaalia laskutusta tarkemmasta erittelystä voidaan periä korvaus kaupallisten ehtojen mukaan. Kyseisen korvauksen määrä on määritettävä tarkemmasta erittelystä aiheutuvien kulujen perusteella.
– – ”
11. Komissio ilmoitti 20.4.2001 päivätyllä kirjeellään varautuneisuutensa direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdan asianmukaisesta täytäntöönpanosta ja kehotti Itävallan hallitusta esittämään EY 226 artiklan mukaisesti huomautuksensa kahden kuukauden määräajassa.
12. Itävallan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 20.6.2001 päivätyllä kirjeellä, että TKG:n 94 § täyttää direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa asetetut vaatimukset, siltä osin kuin kyseisen lain 94 §:ssä tarkoitettu perustasoa vastaava laskutus on riittävän yksityiskohtainen, jotta käyttäjä voi tarkistaa ja valvoa puhelinkustannuksiaan direktiivissä 98/10 tarkoitetulla tavalla.
13. Komissio antoi 20.12.2001 perustellun lausunnon, jossa se toisti aiemmin esittämänsä varautuneisuuden ja totesi, että kuluttaja ei voinut millään tavalla valvoa tehokkaasti Itävallan tasavallan säätämän perustasoa vastaavan eritellyn laskutuksen avulla puhelinkulujaan direktiivissä 98/10 tarkoitetulla tavalla, ja se kehotti Itävallan tasavaltaa toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet kahden kuukauden määräajassa. Itävallan hallitus vastasi 27.2.2002 päivätyllä kirjeellä, jossa se toisti näkemyksensä, jonka mukaan direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohta oli pantu asianmukaisesti täytäntöön.
14. Koska komissio katsoi, että sen ja Itävallan tasavallan näkemykset poikkesivat tältä osin toisistaan ja ettei kyseinen hallitus näin ollen ollut täyttänyt velvoitteitaan, se nosti yhteisöjen tuomioistuimessa EY 226 artiklan nojalla kanteen, joka saapui yhteisöjen tuomioistuimeen 18.11.2002.
15. Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
1) toteaa, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt laskutuksesta, josta käyvät ilmi pelkästään kulutyyppien mukaan luetellut määrät mutta joka ei ole riittävän yksityiskohtainen, jotta voitaisiin taata, että kuluttaja voi tarkistaa ja valvoa laskujaan tehokkaasti
2) velvoittaa Itävallan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
16. Itävallan tasavallan ja komission edustajilla oli tilaisuus esittää suulliset huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimessa 12.2.2004 pidetyssä istunnossa.
II Asianosaisten lausumat
A Komission väitteet ja niiden perustelut
17. Komissio toteaa, että Itävallan hallitus säätäessään edellä mainitussa TKG:n 94 §:n 1 momentissa, että puhelinpalveluja kiinteissä verkoissa tarjoavien tahojen on tarjottava perustasoa vastaava eritelty laskutus, josta käyvät ilmi ainoastaan maksettavat määrät, jotka on luokiteltu kulutyypin mukaan, on saanut aikaan käytännön, jossa nämä operaattorit luettelevat laskussa määrät puhelutyypin mukaan mutta eivät yksilöi kutakin puhelua erikseen.
18. Näin ollen, kuten käy ilmi Itävallan hallituksen komissiolle esimerkkinä toimittamasta puhelinlaskusta, TKG:n 94 §:n 1 momentissa edellytetyssä perustasoa vastaavassa eritellyssä laskussa, joka on maksuton, on ilmoitettu kahden kuukauden laskutuskaudelta vain laskun loppusumma, joka koostuu erilaisista määristä, jotka vastaavat erilaisia puhelutyyppejä, joita ovat paikallispuhelut, kaukopuhelut, ulkomaanpuhelut ja eri televiestintätoimijoiden kautta soitetut puhelut. Samoin tietoliikenne (on-line)-puhelut ja lisäpalvelut on lueteltu erikseen. Näiden ryhmien osalta laskussa mainitaan vain soitettujen puhelujen lukumäärä, laskutusyksikköjen kokonaismäärä ja kunkin puheluryhmän kokonaiskustannus.
19. Komission mukaan direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdasta seuraa nimenomaisesti, että perustasona vastaavan laskutuksen on oltava riittävän yksityiskohtaista, jotta käyttäjä voi tarkistaa ja valvoa käytöstä aiheutuvia kuluja, eikä Itävallan tasavalta ole kiistänyt tätä. Riidan kohteena on sen selvittäminen, mahdollistaako Itävallassa säädetyn eritellyn laskutuksen taso käyttäjien tarkistavan ja valvovan tehokkaasti näitä kuluja.
20. Se seikka, että direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa erotellaan toisistaan perustasoa vastaava eritelty laskutus, joka on maksuton, ja tätä yksityiskohtaisempi laskutus, jota voidaan tarjota asiakkaille lisähinnasta, ei komission mukaan muuta sitä seikkaa, että on tarpeen taata perustasoa vastaava laskutus, jonka avulla käyttäjä voi tarkistaa tehokkaasti käytöstä aiheutuvia kuluja. Komission mukaan Itävallan tasavalta ei ole taannut nimenomaan tätä mahdollisuutta.
21. Komission mukaan Itävallan lainsäädännössä säädetyssä perustasoa vastaavassa eritellyssä laskutuksessa ei anneta käyttäjälle riittäviä tietoja, jotta tämä voi tarkistaa kustakin puhelusta aiheutuneen kulun ja näin ollen valvoa tehokkaasti puhelinpalvelusta aiheutuvia kustannuksia. Tällaisiin tietoihin kuuluvat muun muassa ne, joiden avulla voidaan yksilöidä puhelun luonne, kuten esimerkiksi tiedot maasta ja/tai paikkakunnasta, jonne puhelu on tehty, sekä puhelun kestoa, ajankohtaa ja siitä aiheutuvia kuluja koskevat tiedot.
B Itävallan tasavallan esittämät huomautukset
22. Itävallan hallitus esittää vastaväitteenään, ettei direktiivistä 98/10 eikä sen yleisestä tavoitteesta käy ilmi, että kukin puhelu olisi eriteltävä laskussa yksityiskohtaisesti, jotta käyttäjä voisi tarkistaa tehokkaasti siitä aiheutuvia kuluja.
23. Itävallan hallituksen mukaan Itävallassa säädettyyn eriteltyyn laskuun sisältyvät tiedot ovat riittävän yksityiskohtaisia, jotta puheluryhmien mukaan luokitelluista puheluista aiheutuvia kuluja ja aikaisempien laskujen määrää koskevien tietojen perusteella voidaan välittömästi havaita, mikäli niihin liittyy jotain epäselvää, epänormaalia tai virheellisyyksiä. Itävallan hallituksen mukaan tällaisen vertailun avulla voidaan tarkistaa ja valvoa laskutettuja määriä, erityisesti tavanomaista kalliimpien puhelutyyppien tai aiemmin soitettuja puheluja lukuisampien tai pidempien puhelujen osalta.
24. Itävallan hallitus väittää myös, että kun asiakkailla on epäselvyyttä jostain laskusta, he voivat kääntyä hallinnollisen sovittelulautakunnan puoleen, jolla on käytettävissään täsmälliset tiedot soitetuista puheluista. Vuonna 2001 puhelinlaskuista tehtiin 1418 valitusta kyseisille lautakunnille. Itävallan hallituksen mukaan näitä valituksia ei olisi voitu tehdä, jos laskutuksen nykyisen muodon perusteella ei olisi mahdollista tarkastaa määriä ja virheellisyyksiä.
25. Itävallan hallitus väittää vielä, ettei perustasoa vastaavien eriteltyjen laskujen osalta ole mahdollista vahvistaa TKG:n 94 §:ssä säädettyä yksityiskohtaisempaa erittelyä, koska tästä aiheutuisi muutoin välttämättä seuraus, jota ei voida hyväksyä: joko direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti mainittu tarkempi erittely tulisi tarpeettomaksi tai menettäisi merkityksensä tai tällaisiin tarkemmin eriteltyihin laskuihin pitäisi sisällyttää yksityiskohtaisempia tietoja soitetuista puheluista (esimerkiksi puhelun vastaanottajan täydellinen numero), mikä olisi väistämättä ristiriidassa voimassa olevan, yksityisyyden suojaa koskevan lainsäädännön, erityisesti henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta televiestinnän alalla 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/66/EY (jäljempänä direktiivi 97/66)(10) kanssa.
III Arviointi asi asta
26. On selvää, että asianosaiset ovat tulkinneet hyvin eri tavalla kolmea olennaista seikkaa. Näitä ovat ensinnäkin se, mitä on katsottava tarkoitettavan sellaisella vähimmäistasoa vastaavalla eritellyllä laskutuksella, joka on riittävää, jotta käyttäjät voivat tarkistaa ja valvoa tehokkaasti puhelinpalvelujen käytöstä aiheutuvia kuluja. Toiseksi kiistaa on siitä, aiheuttaako Itävallan lainsäädännössä säädettyä yksityiskohtaisempi eritelty laskutus sen, että direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa säädetty tarkemmin eritelty laskutus menettää merkityksensä. Kolmanneksi on selvitettävä, onko Itävallan tasavalta todella estynyt säätämästä yksityiskohtaisemmasta eritellystä peruslaskutuksesta sen vuoksi, että tällä rikottaisiin käyttäjien yksityisyyden suojaa.
A Sen määrittäminen, onko perustasoa vastaava eritelty laskutus riittävää, jotta käyttäjä voi valvoa sen avulla kulujaan
27. Direktiivissä 98/10 ei määritellä täsmällisesti kaikkia niitä tietoja, joiden on oltava käyttäjien saatavilla perustasoa vastaavassa eritellyssä laskutuksessa lisämaksutta. Tämä on ymmärrettävää direktiivin 14 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan perusteella, koska siinä todetaan, että kansalliset sääntelyviranomaiset voivat määritellä eritellyn laskun perustason. On selvää, että kunkin jäsenvaltion oikeudessa on konkreettisesti vahvistettava se erittelyn taso, joka puhelinlaskuissa on tarjottava lisämaksutta, sekä tarkemmat erittelyt, missä tapauksessa, kuten 14 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa nimenomaisesti todetaan, laskutuksen ei tarvitse olla maksuton.
28.  Direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa selostetaan joka tapauksessa ne tavoitteet, jotka eritellyllä laskutuksella pyritään takaamaan. Siinä säädetään tämän osalta, että ”eriteltyjen laskujen on oltava riittävän yksityiskohtaisia, jotta niiden avulla voi tarkistaa ja valvoa kiinteiden yleisten puhelinverkkojen ja/tai kiinteiden yleisten puhelinpalvelujen käytöstä aiheutuvia kuluja”. Tästä direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa mainitusta nimenomaisesta velvoitteesta seuraa, että eritellyiltä laskuilta edellytetään vähimmäistasoa. Komission ja Itävallan tasavallan välisen erimielisyyden ratkaiseminen edellyttää juuri tämän vähimmäistason selvittämistä.
29. Tämän osalta on muistettava, että direktiivi 98/10 annettiin EY:n perustamissopimuksen 100 a artiklan (josta on tullut EY 95 artikla) nojalla; sen 3 kohdassa määrätään, että ”komissio perustaa 1 kohdassa tarkoitetut – – kuluttajansuojaa koskevat ehdotuksensa suojelun korkeaan tasoon”.
30. Näin ollen arvioitaessa, mikä on erittelyn riittävä vähimmäistaso, jotta telepalvelun käyttäjä voi kuluttajan asemassa
tarkistaa niiden kulujen määrän, jotka tämän on maksettava soitetuista puheluista, on otettava huomioon, että säädettäessä tästä mahdollisuudesta tarkistaa ja valvoa kuluja laskutuksen avulla maksutta, tarkoituksena oli taata puhelinpalvelujen käyttäjille suojelun korkea taso.
31. Näin ollen on määritettävä ne vähimmäistiedot, joiden on sisällyttävä laskutukseen, jotta käyttäjä voi tehokkaasti valvoa puhelinpalvelujen käytöstä aiheutuvia kuluja.
32. Tämän osalta on todettava, että puheluista aiheutuvat kulut muodostuvat tiettynä laskutuskautena soitettujen yksittäisten puhelujen kulujen summasta. Toisin sanoen kaikista puheluista ei aiheudu aina yhtä suuria kuluja, vaan ne riippuvat eri seikoista, muun muassa puhelun kestosta, maasta, paikkakunnasta, puhelun vastaanottajan teleoperaattorista (erityisesti matkapuhelinoperaattorista), viikonpäivästä (tiettyinä päivinä, erityisesti viikonloppuna, tehdyillä puheluilla voi olla erikoishintoja) sekä siitä, mihin kellonaikaan kukin puhelu on tehty (hinnat saattavat vaihdella kellonajan mukaan).
33. Näiden tietojen perusteella voidaan todeta, että itävaltalaisissa perustasoa vastaavissa eritellyissä laskuissa on huomattavia puutteita näiden seikkojen osalta, jotka ovat kuitenkin ratkaisevia kustakin puhelusta aiheutuvien kulujen, ja näin ollen kultakin laskutuskaudelta maksettavan määrän osalta.
34. Vaikka itävaltalaisissa laskuissa on eroteltu toisistaan eri puheluryhmät, näihin erillisiin ryhmiin kuuluvasta yksittäisestä puhelusta aiheutuva kulu saattaa vaihdella sellaisten seikkojen perusteella, joita ei käy ilmi laskusta. Koska laskuun ei sisälly mitään tietoja näistä puhelusta aiheutuvien kulujen kannalta ratkaisevista seikoista, asiakas ei voi yksilöidä kutakin häneltä laskutettavaa puhelua eikä selvittää, miten laskussa on laskettu kustakin puhelusta aiheutuva kulu.
35. Näin ollen voitaisiin todeta, että määritettäessä vähimmäistietoja, joiden on sisällyttävä perustasoa vastaavaan eriteltyyn laskuun, jotta puheluista aiheutuvia kuluja voitaisiin tarkistaa ja valvoa direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, välttämättömänä vähimmäisedellytyksenä on, että asiakas voi tarkistaa kustakin puhelusta aiheutuvan kulun ja vahvistaa sen olemassaolon vertaamalla laskusta ilmeneviä tietoja operaattorin kanssa tehdystä sopimuksesta ilmenevien hintojen kanssa.
36. Mikään ei estä sitä, että Itävallassa tehdään, yhdenmukaisesti direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdan kanssa, erityinen määritelmä perustasoa vastaavaan eriteltyyn laskutukseen sisällytettävistä tiedoista. On huomattava, että tämän harkintavallan on joka tapauksessa rajoituttava niihin vaihtoehtoihin, joiden avulla kuluttaja voi edellä mainitun edellytyksen mukaisesti tarkistaa ja valvoa puheluista aiheutuvia kuluja.
37. Tämän edellytyksen nojalla voidaan todeta, että Itävallassa käytetty perustasoa vastaava eritelty laskutus on puutteellista, mikä johtuu siitä, että näissä laskuissa kunkin eritellyn puheluryhmän alaisuuteen kuuluvista puheluista aiheutuvat kulut vaihtelevat sellaisten seikkojen perusteella, joita ei voida tarkastaa laskutuksesta. Jotta itävaltalainen perustasoa vastaava eritelty laskutus mahdollistaisi soitetuista puheluista aiheutuvien kulujen tehokkaan valvomisen, olisi välttämätöntä, että perustasoa vastaavaan eriteltyyn laskutukseen sisältyisivät tiedot sellaisista seikoista, jotka ovat Itävallassa ratkaisevia kustakin yksittäisestä puhelusta aiheutuvan kulun määrittämiselle.
38. Itävaltalaiseen perustasoa vastaavaan eriteltyyn laskutukseen sisältyvät puutteellisuudet ovat näkyvissä sekä ulkomaanpuhelujen ja matkapuhelimista soitettujen puhelujen että myös paikallis‑ ja kaukopuhelujen osalta. Näistä kaikista puheluista aiheutuvat kulut määräytyvät sellaisten seikkojen perusteella, jotka eivät käy ilmi laskusta, kuten esimerkiksi soittopäivän ja soittokellonajan perusteella. Kaukopuhelujen osalta kustakin puhelusta aiheutuva kulu saattaa vaihdella päivän ja kellonajan lisäksi, ei ainoastaan maan perusteella, vaan myös sen mukaan, onko kyseessä ulkomailla sijaitsevaan kiinteään puhelimeen vaiko matkapuhelimeen tapahtuva soitto. Itävaltalaisesta perustasoa vastaavasta eritellystä laskutuksesta käy lisäksi ilmi, että asiakas ei voi myöskään tietää, mihin maihin on soitettu, koska laskussa ilmoitetaan vain kansainvälinen hintavyöhyke, johon kyseinen maa kuuluu.
39. On todettava vielä, että koska käyttäjällä ei ole mahdollisuutta tarkistaa ja valvoa tehokkaasti kustakin puhelusta aiheutuvia kuluja, hän ei voi myöskään itävaltalaisen perustasoa vastaavan eritellyn laskutuksen perusteella verrata kustakin yksittäisestä puhelusta aiheutuvia kuluja sellaisesta puhelusta aiheutuvien kulujen kanssa, joka on kestoltaan samanpituinen ja joka on soitettu samaan numeroon mutta toisen puhelinoperaattorin välityksellä.
40. Tällainen mahdollisuus vertailla eri operaattorien tarjoamia hintoja sekä mahdollisuus vertailla puhelimen kanssa vaihtoehtoisista viestintäpalveluista aiheutuvia kuluja, ovat keinoja tällä alalla vallitsevan kilpailun edistämiseksi.(11) Tämä on myös yksi direktiivin 98/10 tavoitteista.(12)
41. On vielä todettava, että toisin kuin Itävallan hallitus väittää, sen avulla, että kuluttajat voivat tehdä puhelinlaskuja koskevia valituksia ja että vuonna 2001 sovittelulautakunnille oli tehty 1 418 tällaista valitusta, minkä jälkeen käyttäjät voivat saada soitettuja puheluita koskevia täsmällisiä tietoja, ei voida näyttää, että itävaltalainen perustasoa vastaava laskutus on riittävän eriteltyä, jotta käyttäjät voivat direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla tehokkaasti tarkistaa ja valvoa puhelinpalvelujen käytöstä aiheutuvia kuluja.
42. On selvää, ettei pelkkä mahdollisuus tehdä sovittelulautakunnalle valitus tai se, että on tehty tietty määrä valituksia, riitä syrjäyttämään sitä, että on tarpeen säätää itävaltalaisen laskutuksen osalta tässä jäsenvaltiossa tällä hetkellä käytössä olevaa eriteltyä laskutusta tarkemmasta erittelystä. Päinvastoin, kuluttajilla on tämän tarkemman erittelyn avulla mahdollisuus saada tarvittavia tietoja voidakseen perustella valituksensa, ja se takaa näin ollen sovittelujärjestelmien tehokkaamman toiminnan.
43. Itävallan hallitus on myös tuonut esille suullisessa käsittelyssä, että tietyt puhelinoperaattorit tarjoavat asiakkailleen tarkemmin eriteltyjä puhelinlaskuja ja että verrattuna sellaisiin yrityksiin, jotka tarjoavat komission riittämättömäksi katsomaa erittelyä, näiden yritysten laskutuksesta on tehty vähemmän valituksia. Itävallan hallitus on kuitenkin samanaikaisesti mutta päinvastaisin tuloksin viitannut muita yrityksiä koskeviin esimerkkeihin ja todennut, että nämä tarjoavat asiakkailleen hyvin tarkasti eriteltyjä laskuja ja että niiden nojalla on tehty paljon useampia valituksia sovitteluelimille.
44. Näiden tietojen perusteella voidaan yksinkertaisesti todeta, että toisin kuin Itävallan tasavalta on väittänyt oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aloittamisesta lähtien, mahdollisuudella tehdä valitus sovittelulautakunnalle, tai viimeksi mainituille elimille tehtyjen valitusten määrällä ei voida osoittaa, että Itävallassa perustasoa vastaavien puhelinlaskujen osalta säädetty erittelyn taso on riittävä direktiivin 98/10 valossa. Itävallan tasavallan esittämät esimerkit nimittäin osoittavat, etteivät laskutuksen erittelyn taso ja sovittelulautakunnille tehtyjen valitusten määrä vastaa suoraan toisiaan.
45. Yhtäältä, toisin kuin Itävallan tasavalta väittää, se, että vähemmän eritellyistä laskuista tehdään enemmän valituksia, saattaa johtua siitä vaikeudesta, jota asiakkailla saattaa olla laskutuksensa tehokkaan valvonnan osalta. Toisin sanoen suurempi valitusten määrä ei selity välttämättä sillä, että kuluja valvotaan tehokkaasti, vaan saattaa päinvastoin johtua kulujen tyydyttävän valvonnan kannalta riittämättömän erittelyn aiheuttamasta epäselvyydestä ja epävarmuudesta.
46. Toisaalta, siltä osin kuin puhelinlaskuissa olevien virheiden määrä vaihtelee luonnollisestikin puhelinoperaattorin mukaan, ja kun nämä virheet ovat tietenkin näkyvämpiä tarkemmin eritellyssä laskutuksessa, saattaa myös olla niin, että valitusten määrä on suurempi tarkemmin eritellyn laskutuksen osalta.
B Väite, jonka mukaan perustasoa vastaavalta laskutukselta ei voida edellyttää tarkempaa erittelyä, koska on mahdollista pyytää tarkemmin eriteltyä laskutusta
47. Direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että asiakkaille voidaan tarjota tarkempia erittelyjä kohtuullisin hinnoin tai maksutta.
48. On kuitenkin todettava, että toisin kuin Itävallan hallitus väittää, se, että säädettäisiin, että perustasoa vastaavan laskutuksen on oltava Itävallassa nykyisin käytössä olevaa laskutusta tarkemmin eriteltyä, ei tekisi tätä säännöksestä merkityksetöntä. Laskutukseen voidaan sisällyttää muita tietoja, joita voidaan tarjota maksutta tai kohtuullisin hinnoin, direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
49. Asiakkailla voisi olla mahdollisuus saada tarkemmin eriteltyjä laskuja, mikä tekisi kulujen valvomisen tietyissä markkinaoloissa entistä helpommaksi kuluttajille tai mahdollistaisi asiakkaiden saavan muita puhelinpalvelujen käyttöä koskevia tietoja.
50. Ei ole poissuljettua, että tietyt asiakkaat saattavat olla kiinnostuneita saamaan laskuja, joissa selostetaan yksityiskohtaisesti, miten kustakin puhelusta aiheutuva kulu lasketaan, tai joissa eritellään kustakin puhelusta aiheutuvien kulujen eri tekijät erottelemalla esimerkiksi nettokulut bruttokuluista.
51. On myös mahdollista, että asiakas saattaa olla kiinnostunut mahdollisuudesta saada laskutuskauden aikana vastaanotettujen puhelujen kokonaiskestoa koskevia tietoja voidakseen verrata soitettujen puhelujen kestoa ja niistä aiheutuvia kuluja vastaanotettuja puheluja koskevien tietojen kanssa.
52. Tämäntyyppiset tiedot voitaisiin sisällyttää perustasoa vastaavia laskuja tarkemmin eriteltyihin laskuihin, mikäli löytyisi asiakkaita, jotka ovat kiinnostuneita saamaan tämänkaltaisia lisätietoja maksua vastaan, ja mikäli Itävallan viranomaisten mukaan olisi asianmukaista tarjota niitä asiakkaille, ottaen huomioon kansallisilla markkinoilla vallitsevat erityiset seikat.
53. Edellä esitetystä seuraa, että toisin kuin Itävallan hallitus on pyrkinyt näyttämään, siitä, että itävaltalaiseen perustasoa vastaavaan laskutukseen lisättäisiin enemmän yksityiskohtia kuin mistä on tällä hetkellä säädetty TKG:n 94 §:n 1 momentissa, yhdenmukaisesti direktiivin 98/10 14 artiklan 2 kohdan kanssa, ei seuraisi, että tässä artiklassa nimenomaisesti mainittu tarkemmin eritelty laskutus menettäisi merkityksensä.
C Yksityisyyden suojaa koskevien säännösten rikkomista koskeva väite
54.  Direktiivin 97/66 7 artiklan 1 kohdassa säädetään tarkemmin eritellyn laskutuksen osalta, että ”tilaajilla on oltava oikeus saada laskunsa erittelemättöminä”. Tämä säännös on täysin yhteensopiva direktiivin 98/10 14 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan kanssa, jossa säädetään, että jäsenvaltioiden on ”taattava eritelty laskutus ja valikoiva puhelujen esto pyynnöstä saatavina toiminteina”. Direktiivin 97/66 7 artiklan 2 kohdassa puolestaan säädetään, että ”jäsenvaltioiden on sovellettava kansallisia säännöksiä sovittaakseen yhteen toisaalta eriteltyjä laskuja saavien tilaajien oikeudet ja toisaalta soittavien käyttäjien ja vastaanottavien tilaajien oikeus yksityisyyteen – – ”.
55. Jäsenvaltioiden käytössä oleva harkintavalta, jotta ne voivat taata soittavien käyttäjien yksityisyyden suojan, ei ole kuitenkaan ristiriidassa sen kanssa, että laskun vastaanottajalla on mahdollisuus tarkistaa ja valvoa hänen maksettavakseen tulevia puheluista aiheutuvia kuluja.
56. Tämän osalta on vaikea nähdä, kuten komissio on todennut vastineessaan, miten edellä mainitun direktiivin 97/66 nojalla voitaisiin katsoa, että laskuissa ilmoitettu puhelun kohdemaa ja kohdepaikkakunta tai kunkin puhelun osalta ilmoitettu päivämäärä ja kellonaika voisivat olla sellaisia henkilökohtaisia tietoja, joiden nojalla Itävallan hallitus voisi perustella sen, ettei näitä tietoja voida sisällyttää eriteltyihin puhelinlaskuihin. Tällainen ratkaisu ylittäisi laajalti ensinnäkin sen, mikä on välttämätöntä puhelinpalvelujen käyttäjien yksityisyyden suojaamiseksi. Toiseksi loukattaisiin peruuttamattomasti laskun vastaanottajan oikeutta tarkistaa ja valvoa kustakin puhelusta aiheutuneita kuluja, mikäli tältä kiellettäisiin pääsy tietoihin, jotka ovat tarpeen kustakin puhelusta aiheutuvien kulujen määrittämiseksi.
57. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 49–52 kohdassa selostettujen kaltaisten sellaisten lisätietojen ilmoittaminen, jotka voidaan tarvittaessa sisällyttää tarkemmin eriteltyihin laskuihin, ei myöskään tarkoita, että Itävallan hallituksen viittaamia säännöksiä rikottaisiin.
58. Itävallan hallitus saattaa tietenkin katsoa, että puhelun vastaanottajan puhelinnumeron ilmoittaminen eritellyissä laskuissa lyhennettynä(13) (esimerkiksi siten, ettei viimeisiä neljää numeroa ole mahdollista yksilöidä) on tarpeellinen toimi laskun vastaanottajalle kuuluvan oikeuden saada eritelty lasku ja soittavien käyttäjien yksityisyyden suojan yhteensovittamiseksi. Tällä toimella ei kuitenkaan voida perustella sitä, ettei eritellyssä laskutuksessa voida luetella erikseen kutakin soitettua puhelua ja ilmoittaa siitä aiheutuvien kulujen tarkistamiseksi ja valvomiseksi tarpeellisia tietoja, joihin kuuluvat puhelun kellonaika ja kesto sekä maan, paikkakunnan tai matkapuhelimen tunnus.
IV Ratkaisuehdotus
59. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin toteaa seuraavaa:
1) Itävallan tasavalta ei ole noudattanut avoimen verkon tarjoamisen (ONP) soveltamisesta puhelintoimintaan ja teleyleispalvelusta kilpailuympäristössä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/10/EY 14 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se on säätänyt perustasoa vastaavasta eritellystä laskutuksesta, jossa on ilmoitettava pelkästään kulutyypin mukaan luetellut määrät mutta joka ei ole riittävän yksityiskohtainen, jotta kuluttaja voisi tarkistaa ja valvoa tehokkaasti puhelinpalvelujen käytöstä aiheutuvia kuluja.
2) Itävallan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)
–	EYVL L 101, s. 24.
(3)
–	Asia C‑423/99, komissio v. Italia, tuomio 7.12.2000 (Kok. 2000, s. I‑11167) ja asia C‑286/01, komissio v. Ranska, tuomio 13.6.2002 (Kok. 2002, s. I‑5463).
(4)
–	EYVL L 108, s. 33.
(5)
–	EYVL L 108, s. 21.
(6)
–	EYVL L 108, s. 7.
(7)
–	EYVL L 108, s. 51.
(8)
–	Tämä jatkuvuus käy hyvin ilmi direktiivin 2002/22/EY 15 perustelukappaleesta, jossa todetaan seuraavaa: ”puhelinpalvelun kohtuuhintaisuus liittyy tietoon, jota käyttäjät saavat puhelimen käyttökustannuksista ja sen käytön suhteellisista kustannuksista verrattuina muihin palveluihin, ja se liittyy myös kuluttajien mahdollisuuksiin tarkkailla kulujaan. Näin ollen kohtuuhintaisuus merkitsee päätäntävallan luovuttamista kuluttajille siten, että yleispalveluvelvollisuuksien alaisiksi nimetyille yrityksille asetetaan velvollisuuksia. Tällaisiin velvollisuuksiin kuuluu eritellyn laskutuksen määritelty taso”.
(9)
–	Direktiivin 2002/22/EY liitteessä I todetaan, että jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että kansalliset sääntelyviranomaiset ”voivat henkilötietojen ja yksityisyyden suojaa koskevan lainsäädännön vaatimusten mukaisesti säätää eritellyn laskun perustasosta, jota – –  yritysten on tarjottava kuluttajille maksutta, jotta kuluttajat voivat:	i) tarkistaa yleisen puhelinverkon käytöstä tietyssä sijaintipaikassa ja/tai tähän liittyvän yleisesti saatavilla olevien puhelinpalvelujen käytöstä aiheutuneet kulut sekä valvoa niitä, ja	ii) seurata puhelimen käyttöään ja puhelinkulujaan riittävässä määrin ja näin valvoa kohtuullisessa määrin laskujaan.	Tarvittaessa tilaajille voidaan tarjota tarkempia erittelyjä kohtuullisin hinnoin tai maksutta”.
(10)
–	EYVL L 24, s. 1.
(11)
–	Tämän osalta direktiivin 98/10 4 perustelukappaleessa todetaan, että ”puhelinpalvelun kohtuuhintaisuus liittyy tietoon, jota käyttäjät saavat puhelimen käyttökustannuksista sekä puhelimen käytön suhteellisista kustannuksista verrattuina muihin palveluihin”.
(12)
–	Tämä käy ilmi direktiivin 98/10 3, 5, 11, 14 ja 17 perustelukappaleesta.
(13)
–	Varsinkin kun direktiivin 97/66 18 perustelukappaleessa todetaan nimenomaisesti seuraavaa: ”eriteltyjen laskujen käyttöönotto on parantanut tilaajan mahdollisuuksia tarkastaa palvelun tarjoajan laskuttamien maksujen oikeellisuus, mutta samalla se voi vaarantaa yleisesti saatavilla olevien telepalvelujen käyttäjien yksityisyyden; tämän vuoksi jäsenvaltioiden on käyttäjän yksityisyyden turvaamiseksi kannustettava sellaisten telepalveluvaihtoehtojen kehittämistä kuten vaihtoehtoiset maksuvälineet, jotka tekevät mahdolliseksi nimettömän tai ehdottomasti henkilökohtaisen pääsyn yleisesti saatavilla oleviin telepalveluihin, esimerkiksi puhelinkortit ja luottokorttimaksut; vaihtoehtoisesti jäsenvaltiot voivat samassa tarkoituksessa vaatia joidenkin numeroiden poistamista eriteltyjen laskujen soitetuista numeroista”.