62005TO0453_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta T‑453/05
Vonage Holdings Corp., Edisona, Ņūdžersija [ New Jersey ] (ASV), ko pārstāv J. Kērieinens [ J. Kääriäinen ],
prasītāja,
pret
Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB),
atbildētājs,
par prasību atcelt ITSB Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 20. oktobra lēmumu (lieta R 510/2005‑1) attiecībā uz pieteikumu par vārdiskas preču zīmes “REDEFINING COMMUNICATIONS” reģistrāciju kā Kopienas preču zīmi.
EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs J. Pirungs [ J. Pirrung ], tiesneši A. V. H. Meijs [ A. W. H. Meij ] un I. Pelikānova [ I. Pelikánová ],
sekretārs E. Kulons [ E. Coulon ],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
Sprieduma pamatojums
Fakti un process
1. Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā reģistrēts 2005. gada 27. decembrī, prasītāja cēla prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2005. gada 20. oktobra lēmumu (lieta R 510/2005‑1).
2. Prasības pieteikumā ir noteikts, ka prasītāju pārstāv J. Kērieinens, “advokāts”. Prasības pieteikumu ir parakstījis J. Kērieinens.
3. 2006. gada 3. janvārī Pirmās instances tiesa saskaņā ar tās Reglamenta 44. panta 6. punktu aicināja J. Kērieinenu iesniegt pierādījumus tam, ka saskaņā ar Tiesas Statūtu 19. pantu viņam ir tiesības praktizēt kā advokātam dalībvalsts tiesās. Atbildot uz šo aicinājumu, Kērieinens 2006. gada 24. janvārī iesniedza sertifikātu, kas datēts ar 2002. gada 10. aprīli un ko izdevis J. O. Branstroms [ J.‑O. Brännström ], Malmö tingsrätt (Malmes Apgabaltiesa) tiesnesis, par to, ka “J. Kērieinens ir “advokāts” un tam ir tiesības pārstāvēt klientus un vienam pašam piedalīties tiesvedībā visās Zviedrijas tiesās”.
4. Uzskatot, ka šī atbilde nav apmierinoša, Pirmās instances tiesa lūdza, lai J. Kērieinens iesniegtu pierādījumus par to, ka viņš ir uzņemts Advokātu kolēģijā kā “advokat” Zviedrijas tiesību aktu izpratnē vai ka viņam ir tiesības būt par advokātu citas dalībvalsts tiesās vai citā dalībvalstī, kas ir Eiropas Ekonomikas zonas līguma (EEK) līgumslēdzēja, saskaņā ar Tiesas Statūtu 19. panta ceturto daļu. Termiņš atbildēšanai uz šo lūgumu beidzās 2006. gada 10. aprīlī.
5. 2006. gada 10. aprīlī J. Kērieinens paskaidroja, ka viņš nav uzņemts Sveriges Advokatsamfund
(Zviedrijas Advokātu kolēģija) kā “advokat”, jo viņš strādā birojā, kas specializējas patentu tiesībās, un ka Zviedrijas Advokātu kolēģija neļauj tās locekļiem strādāt tajā pašā birojā, kurā savus pakalpojumus sniedz patentu pilnvarotie, kam esot tehniskā izglītība. Viņš norādīja, ka Tiesas Statūtu 19. panta ceturtās daļas formulējums zviedru valodā prasa, ka pārstāvim ir jābūt “advokat”. Turklāt viņš norādīja, ka viņš bijis informēts par Pirmās instances tiesas 2005. gada 28. februāra rīkojumu lietā T‑445/04 ET /ITSB – Aparellaje eléctrico (“UNEX”) (Krājums, II‑677. lpp.).
6. Tomēr J. Kērieinens uzsvēra faktu, ka Pirmās instances tiesa 2002. gada 27. februāra spriedumā lietā T‑219/00 Ellos /ITSB (“ELLOS”) ( Recueil, II‑753. lpp.) nebija iebildusi pret to, ka pārstāvību veic zviedru advokāts, kas nav Zviedrijas Advokātu kolēģijas loceklis. Viņš arī norādīja, ka 2004. gada 5. februāra rīkojumā lietā C‑150/02 P Streamserve /ITSB ( Recueil, I‑1461. lpp.) viņš pārstāvēja apelācijas sūdzības iesniedzēju. Tiesa arī pret to neiebilda.
7. Visbeidzot J. Kērieinens paziņoja Pirmās instances tiesai, ka S. Eliasons [ S. Eliasson ] un J. Runstens [ J. Runsten ], kas abi ir Zviedrijas Advokātu kolēģijas locekļi, bija izteikuši savu vēlēšanos pārstāvēt prasītāju šajā lietā. Dokumenti, kas apliecina, ka S. Eliasons un J. Runstens ir Zviedrijas Advokātu kolēģijas locekļi, bija pievienoti 2006. gada 10. aprīļa vēstulei. Nekādi citi dokumenti Pirmās instances tiesai netika iesniegti.
Juridiskais pamatojums
8. Saskaņā ar Reglamenta 111. pantu Pirmās instances tiesa var, ja prasība ir acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami juridiski nepamatota, neveicot turpmākas procesuālas darbības, lemt, izdodot attiecīgu motivētu rīkojumu.
9. Šajā gadījumā Pirmās instances tiesa, piemērojot šo pantu, lemj, neveicot turpmākas procesuālas darbības.
10. Saskaņā ar Tiesas Statūtu 19. panta trešo daļu, kas saskaņā ar šo pašu statūtu 53. pantu ir piemērojama procesā Pirmās instances tiesā, nepriviliģētos lietas dalībniekus Kopienu tiesās ir jāpārstāv advokātam atbilstoši zviedru valodas redakcijai “advokat”. Saskaņā ar Zviedrijas tiesībām termins “advokat” ir attiecināms uz personām, kuras ir izturējušas pārbaudījumus tiesībās un ir uzņemtas Advokātu kolēģijā.
11. Turklāt no Tiesas Statūtu 19. panta ceturtās daļas skaidri izriet, ka persona ir tiesīga pārstāvēt Kopienu tiesu iestādēs lietas dalībniekus, izņemot dalībvalstis un Kopienu iestādes, ja tā atbilst diviem kumulatīviem nosacījumiem, proti, tā ir advokāts ( advokat
saskaņā ar zviedru valodas redakciju) un tā ir tiesīga praktizēt dalībvalstu tiesās vai to valstu tiesās, kuras ir EEZ līguma līgumslēdzējas puses. Šie priekšnosacījumi ir būtiskas formas prasības, kuru neievērošanas gadījumā prasība ir nepieņemama.
12. Tiesas Statūtu 19. pantā noteiktās prasības pamatā ir fakts, ka advokāts ir uzskatāms par tiesību aizsardzības sistēmas daļu, kuram, paliekot neatkarīgam un darbojoties pārstāvamā interesēs, ir jāsniedz klientam nepieciešamā juridiskā palīdzība. Šo aizsardzību papildina amata pienākumi, ko kompetentas iestādes ir noteikušas un kontrolē vispārējo interešu labā. Šāda izpratne atbilst dalībvalstu kopējām tiesību tradīcijām un ir arī nostiprināta Kopienu tiesību sistēmā (skat. pēc analoģijas Tiesas 1982. gada 18. maija spriedumu lietā 155/79 AM & S /Komisija, Recueil, 1575. lpp., 24. punkts).
13. Tā kā J. Kērieinens nav Advokātu kolēģijas loceklis, viņš nav advokāts ( advokat ) Tiesas Statūtu 19. panta izpratnē. Pat tad, ja viņš saskaņā ar Zviedrijas tiesībām var pārstāvēt lietas dalībniekus Zviedrijas tiesās, viņš neatbilst pirmajai no abām Tiesas Statūtu 19. panta ceturtajā daļā noteiktajām kumulatīvajām prasībām un līdz ar to nav tiesīgs pārstāvēt prasītāju Pirmās instances tiesā (skat. iepriekš minēto rīkojumu lietā “UNEX”).
14. Ir taisnība, ka lietās, ko prasītāja minējusi (šī rīkojuma 6. punkts), nedz Tiesa, nedz Pirmās instances tiesa neiebilda pret to, ka pārstāvību veic pārstāvis, kas nav “advokat”, lai gan Pirmās instances tiesa norāda, ka nevienā no šīm lietām pārstāvības jautājums netika tieši skarts.
15. Katrā ziņā prasītāja nevarēja atsaukties uz šī rīkojuma 6. punktā minētajiem nolēmumiem, lai tiktu atbrīvota no Tiesas Statūtu vai Pirmās instances tiesas reglamenta noteikumu piemērošanas. Saskaņā ar Reglamenta 43. panta 1. punktu katra procesuālā dokumenta oriģinālu paraksta attiecīgā lietas dalībnieka pārstāvis vai advokāts. Prasītāja nebija iesniegusi nevienu dokumentu, kuru būtu parakstījis advokāts Tiesas Statūtu 19. panta ceturtās daļas izpratnē. Šī sprieduma 7. punktā minētais sertifikāts un apgalvojums, ka šajos dokumentos minētie advokāti vēlas pārstāvēt prasītāju, nav pietiekams, lai tiktu izpildīta prasība, ka prasības pieteikums ir jāparaksta advokātam Tiesas Statūtu 19. panta izpratnē.
16. No iepriekš minētā izriet, ka šī prasība ir noraidāma kā acīmredzami nepieņemama, neizsniedzot prasības pieteikumu atbildētājam.
Par tiesāšanās izdevumiem
17. Tā kā šis rīkojums ir izdots pirms prasības pieteikuma izsniegšanas atbildētājam un tam līdz ar to nevarēja rasties izdevumi, saskaņā ar Pirmās instances tiesas reglamenta 87. panta 1. punktu ir jānolemj, ka prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (otrā palāta)
izdod rīkojumu:
1) prasību noraidīt kā acīmredzami nepieņemamu;
2) prasītāja sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Luksemburgā, 2006. gada 26. jūnijā.