62024CJ0182_RES
Lieta C‑182/24
RB kā Claude Chabrol tiesību pārņēmējsunAD, kuru pārstāv viņa aizgādne NM, kā Claude Chabrol tiesību pārņēmējsunDR kā Claude Chabrol tiesību pārņēmējsunZB kā Claude Chabrol tiesību pārņēmējsunVQ kā Claude Chabrol tiesību pārņēmējsunRZ kā Paul Gégauff tiesību pārņēmējsunDQ kā Paul Gégauff tiesību pārņēmējsunFI kā Paul Gégauff tiesību pārņēmējsunLF kā Paul Gégauff tiesību pārņēmējs
pret
Société des Auteurs et Compositeurs Dramatiques (SACD)
un
Radio Days SARL
un
Brinter Company Ltd
unBSunMWun
Artedis SA
un
Panoceanic Films SA
(Tribunal judiciaire de Paris lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (pirmā palāta) 2025. gada 18. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Intelektuālais īpašums – Autortiesības un blakustiesības – Direktīva 2001/29/EK – 2., 3., 4. un 8. pants – Direktīva 2004/48/EK – 1. un 3. pants – Direktīva 2006/115/EK – Direktīva 2006/116/EK – 1., 2. un 9. pants – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. un 47. pants – Tiesību aizsardzības līdzekļi – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru prasības par autortiesību pārkāpumu, ko cēlis viens no kinematogrāfiska darba autortiesību kopīpašniekiem, pieņemamība ir pakārtota visu šo tiesību kopīpašnieku pieaicināšanai tiesvedībā
Tiesību aktu tuvināšana – Autortiesības un blakustiesības – Direktīvas 2001/29, 2004/48 un 2006/116 – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru prasības par kopdarba autortiesību pārkāpumu pieņemamība ir pakārtota visu šo tiesību kopīpašnieku pieaicināšanai tiesvedībā – Pieļaujamība – Nosacījumi – Nevajadzīgi sarežģītas vai dārgas procedūras neesība – Efektivitātes principa un Pamattiesību hartas 47. panta ievērošana
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. un 47. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29 8. pants, Direktīvas 2004/48 3. pants un Direktīvas 2006/116 1. pants)
(skat. 52., 54.–60. un 63.–78. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Izskatot tribunal judiciaire de Paris (Parīzes tiesa, Francija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa spriež par tāda valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Savienības tiesībām, saskaņā ar kuru prasības par kopdarba autortiesību pārkāpumu pieņemamība ir pakārtota tam, ka visi šo tiesību kopīpašnieki ir uzaicināti piedalīties tiesvedībā.
Claude Chabrol ir četrpadsmit filmu režisors, un Paul Gégauff ir piedalījies piecu no tām veidošanā. 1990. gadā viņi šo filmu izmantošanas tiesības nodeva izplatītājam uz trīsdesmit gadiem. 2019. gadā attiecīgie Claude Chabrol un Paul Gégauff mantinieki, kas ir prasītāji pamatlietā, cēla prasību pret attiecīgo izplatītāju un citām sabiedrībām, tostarp prasot atlīdzināt zaudējumus, kas nodarīti, pārkāpjot līgumsaistības un pārkāpjot ar attiecīgajām filmām saistītās autortiesības.
Pamatojoties uz attiecīgo valsts tiesisko regulējumu, atbildētāji pamatlietā izvirzīja iebildi par nepieņemamību, pamatojoties uz to, ka tiesvedībā netika pieaicināti attiecīgo filmu deviņpadsmit līdzautori. Tomēr, ņemot vērā attiecīgo filmu skaitu, to vecumu, iesaistīto personu daudzveidību un dažu no šiem līdzautoriem nāvi, prasītāji nevarēja nedz noteikt, nedz identificēt visus līdzautorus vai to tiesību pārņēmējus.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa uzdod jautājumu būtībā par attiecīgā valsts tiesiskā regulējuma saderību ar Direktīvas 2001/29 (
1
) 8. pantu, Direktīvas 2004/48 (
2
) 3. pantu un Direktīvas 2006/116 (
3
) 1. pantu, lasot tos kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 17. un 47. pantu.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa norāda, ka Direktīvas 2001/29 8. pantā, Direktīvas 2004/48 3. pantā un Direktīvas 2006/116 1. pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums paredzēt kārtību, kas vajadzīga, lai nodrošinātu šajās direktīvās paredzēto intelektuālā īpašuma tiesību efektīvu aizsardzību, un ir aizliegta tostarp kārtība, kas būtu nevajadzīgi sarežģīta vai dārga. Turpretim nevienā no šiem pantiem, aplūkojot vienīgi to formulējumu, nav noteikta šīs aizsardzības kārtība autortiesību kopīpašuma gadījumā. Attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas šīs tiesību normas, Tiesa norāda, ka arī citos šo trīs direktīvu pantos nav noteikta attiecīgo tiesību aizsardzības līdzekļu izmantošanas kārtība autortiesību kopīpašuma gadījumā. Runājot par izvirzītajiem mērķiem, no šo direktīvu apsvērumiem izriet, ka to mērķis tostarp ir nodrošināt augstu intelektuālā īpašuma, tostarp autortiesību, aizsardzības līmeni. Attiecībā konkrēti uz Direktīvu 2004/48 – šīs direktīvas tiesību normu mērķis ir regulēt nevis visus ar intelektuālā īpašuma tiesībām saistītos aspektus, bet gan tikai tos, kas saistīti, pirmkārt, ar šo tiesību ievērošanu un, otrkārt, ar to pārkāpumiem, liekot paredzēt efektīvus tiesiskās aizsardzības līdzekļus, kuru mērķis ir novērst, izbeigt vai atlīdzināt ikvienu esošo intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu. Tādējādi, neskarot pienākumu paredzēt tiesiskās aizsardzības līdzekļus, kas nebūtu nevajadzīgi sarežģīti vai dārgi, tieši dalībvalstīm saskaņā ar procesuālās autonomijas principu ir jānosaka attiecīgo tiesiskās aizsardzības līdzekļu procesuālā kārtība tostarp arī attiecība uz intelektuālā īpašuma tiesību kopīpašuma gadījumiem.
Otrām kārtām, Tiesa izvērtē, vai attiecīgā procedūra nav nevajadzīgi sarežģīta vai dārga un vai tā nevarētu būt pretrunā līdzvērtības un efektivitātes principiem, kā arī no Hartas 17. un 47. panta izrietošajām prasībām. Šajā ziņā tā norāda, ka Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Francija) veiktās valsts tiesiskā regulējuma interpretācijas sekas ir tādas, ka prasība, ko cēlis līdzautors, nepieaicinot tiesvedībā visus pārējos līdzautorus vai – attiecīgajā gadījumā – viņu tiesību pārņēmējus, ir nepieņemama pat tad, ja no prasītāja gribas neatkarīgu apstākļu dēļ šāda pieaicināšana izrādās ļoti grūta vai pat neiespējama.
Pirmkārt, Tiesa konstatē, ka prasība par visu līdzautoru un/vai viņu tiesību pārņēmēju pieaicināšanu tiesvedībā padara neiespējamu viņu prasījumu pārbaudi tiesā, ņemot vērā grūtības saistībā ar visu attiecīgo autortiesību kopīpašnieku tiesību pārņēmēju identificēšanu un līdz ar to pieaicināšanu tiesvedībā. Iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai šajā lietā šī prasība nepadara attiecīgo tiesvedību nevajadzīgi sarežģītu un dārgu.
Otrkārt, no lietas materiāliem nevar secināt, ka būtu pārkāpts līdzvērtības princips. Tomēr, runājot par efektivitātes principu, Tiesa norāda, ka, ja kopdarba līdzautoru identificēšanu un atrašanās vietas noteikšanu kavē nopietnas un pastāvīgas grūtības, šī darba līdzautoru, kuri vēlas aizstāvēt savas tiesības, prasības tiesā pieņemamības pakārtošana visu pārējo minētā darba līdzautoru pieaicināšanai tiesvedībā var pārmērīgi apgrūtināt to tiesību īstenošanu, kuras Savienības tiesībās ir piešķirtas līdzautoriem.
Treškārt, saistībā ar Hartas 17. pantā nostiprinātajām tiesībām uz īpašumu Tiesa konstatē, ka, ja vairākām personām kopīgi pieder intelektuālais īpašums – tāds kā autortiesības – uz vienu un to pašu darbu, tās visas tiek uzskatītas par tādām, kas saskaņā ar Savienības tiesībām ir ieguvušas tiesības izmantot šo intelektuālo īpašumu, un tās tiek aizsargātas vienādi. Kinematogrāfiska darba autora statusa atzīšana, kā tas ir šajā gadījumā, ir pietiekams nosacījums, lai varētu īstenot tiesības uz īpašumu.
Attiecībā uz tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību Tiesa atgādina, ka šo Hartas 47. pantā nostiprināto tiesību būtība ietver elementu – iespēju piekļūt tiesai, kuras kompetencē ir nodrošināt to tiesību ievērošanu, kuras garantē Savienības tiesības, un šim mērķim izvērtēt visus tiesiskos un faktiskos apstākļus, kuriem ir nozīme tajā izskatāmā strīda risinājumam. Protams, tāds ierobežojums kā tas, kas izriet no valsts tiesiskā regulējuma, aizsargā klāt neesošo kopīpašnieku tiesības, ļaujot tiem iegūt pietiekamu informāciju, lai tie piedalītos vai nepiedalīties tiesvedībā, un tas it īpaši palīdz nodrošināt šo kopīpašnieku tiesību uz īpašumu ievērošanu un attiecībā uz tiem sasniegt trīs [minēto] direktīvu mērķi. Tomēr šķiet, ka šī regulējuma sekas ir tādas, ka, neraugoties uz prasītāju pieliktajām pūlēm un rūpību, lai pieaicinātu tiesvedībā visus autortiesību kopīpašniekus, viņu prasījumu pārbaude tiesā kļuvusi par neiespējamu. Šādā gadījumā pienākums pieaicināt tiesvedībā visus šos kopīpašniekus, kura neizpildes gadījumā attiecīgā prasība kļūst nepieņemama, šķiet, liedz šiem prasītājiem īstenot savas tiesības. Tomēr kopīpašnieku tiesības aizstāvēt savas autortiesības nevar tikt pakļautas procesuālajām prasībām, kuras izpildīt ir neiespējami vai ļoti sarežģīti, jo praksē tas būtu pielīdzināms tam, ka šīs tiesības kļūst par neiedarbīgām, un tādējādi tiek aizskartas Hartas 47. pantā garantētās pamattiesības.
Tādējādi, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, šķiet, ka prasītājiem noteikto procesuālo prasību interpretācija un piemērošana var padarīt attiecīgo tiesvedību nevajadzīgi sarežģītu un dārgu, kā arī pārkāpt gan efektivitātes principu, gan Hartas 47. pantu. Ja iesniedzējtiesa konstatētu, ka tās valsts tiesības nav iespējams interpretēt atbilstīgi Savienības tiesībām, tai atbilstoši savai kompetencei būtu jānodrošina tiesiskā aizsardzība, kas tiesību subjektiem izriet no Hartas 47. panta, un jāgarantē tā pilnīga iedarbība, vajadzības gadījumā nepiemērojot attiecīgās valsts tiesību normas.
Tādējādi Direktīvas 2001/29 8. pants, Direktīvas 2004/48 3. pants un Direktīvas 2006/116 1. pants pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru prasības par kopdarba autortiesību pārkāpumu pieņemamība ir pakārtota tam, ka visi šo tiesību kopīpašnieki ir uzaicināti piedalīties tiesvedībā, ar nosacījumu, ka šī tiesiskā regulējuma interpretācija un piemērošana nepadara paredzēto procedūru nevajadzīgi sarežģītu vai dārgu, jo ar to šīs prasības celšana, ja to veic tikai viens vai vairāki līdzautori, nedrīkst tikt padarīta neiespējama vai tikt pārmērīgi apgrūtināta. Katrā ziņā valsts tiesai ir jānodrošina Hartas 47. pantā nostiprināto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā ievērošana.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV 2001, L 167, 10. lpp.).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV 2004, L 157, 45. lpp., un Īpašais izdevums latviešu valodā: 17. nodaļa, 002. sējums, 32. lpp.).
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/116/EK (2006. gada 12. decembris) par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņiem (OV 2006, L 372, 12. lpp.).