62017CC0709
ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS
[GIOVANNI PITRUZZELLA] SECINĀJUMI,
sniegti 2019. gada 10. aprīlī (
1
)
Lieta C‑709/17 P
Eiropas Komisija
pret
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd
Apelācija – Dempings – Īstenošanas regula (ES) 2015/776 – No Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām nosūtītu velosipēdu imports – Galīgā antidempinga maksājuma, ko piemēro Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam, attiecināšana uz šo importu – Regula (EK) Nr. 1225/2009 – 13. pants – Apiešana – Montāžas darbības – Attiecīgo detaļu tieša un netieša izcelsme – Noteikumi, kas reglamentē apiešanas pierādījumus
1.
Šī brīža ekonomisko realitāti raksturo pieaugoša starptautiskās tirdzniecības globalizācija, arvien vairāk piedāvājot uzņēmumiem iespēju novirzīt preču, īpaši preču ar nelielu tehnoloģisko saturu, ražošanu uz dažādām valstīm. Šādā globālajā ekonomiskajā kontekstā kļūst arvien svarīgāk, lai Eiropas Savienības rīcībā būtu pienācīgi tirdzniecības aizsardzības mehānismi, kas ir piemēroti efektīvai reaģēšanai uz izaicinājumiem, kurus rada šāda tirdzniecības vide, nodrošinot Savienības ražošanas nozares efektīvu aizsardzību pret preču, kas ir dempinga priekšmets, importu. Šādu mehānismu vidū būtiska loma ir pretapiešanas noteikumiem, garantējot Savienības veikto antidempinga pasākumu efektivitāti.
2.
Šī lieta ir pirmais gadījums, kad Tiesai nākas saskarties ar sarežģītu apiešanas praksi, kas izpaužas kā secīgas un vairākkārtējas montāžas darbības, kuras notiek dažādās trešajās valstīs. Būtiskais šajā lietā uzdotais jautājums ir – saprast, kā Savienības iestādes, saskaroties ar šādu praksi, var pierādīt apiešanas esamību.
3.
Šis jautājums ir uzdots apelācijas tiesvedībā, ko uzsāka Eiropas Komisija par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 10. oktobra spriedumu Kolachi Raj Industrial/Komisija (T‑435/15 (
2
), turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru tā atcēla Īstenošanas regulu (ES) 2015/776 (
3
) (turpmāk tekstā – “apstrīdētā regula”), ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas noteikts Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam, attiecina uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti tostarp no Pakistānas, ciktāl tā attiecas uz sabiedrību Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (turpmāk tekstā – “Kolachi”).
4.
Šai lietai tādējādi ir ievērojama nozīme Savienības antidempinga tiesiskā regulējuma ietvaros, jo tā ļaus Tiesai pirmo reizi noteikt prasības saistībā ar pierādījumiem, kas ir jāiesniedz Savienības iestādēm sarežģītos apiešanas prakses gadījumos.
I. Atbilstošās tiesību normas
5.
Pamatlietas faktu rašanās laikā noteikumi, kas reglamentē Savienības antidempinga pasākumu noteikšanu, bija ietverti Regulā (EK) Nr. 1225/2009 (
4
).
6.
Šīs regulas 13. pants atteicas uz pasākumu apiešanu, un tas bija formulēts šādi:
“1.   Saskaņā ar šo regulu uzlikto antidempinga maksājumu darbības jomu var paplašināt arī attiecībā uz nedaudz pārveidota vai nepārveidota līdzīga produkta importu no trešām valstīm vai uz nedaudz pārveidota līdzīga produkta vai šāda produktu sastāvdaļu importu no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, ja notiek šo pasākumu apiešana. [..] Apiešanu definē kā pārmaiņas tirdzniecības modelī starp trešām valstīm un [Savienību] vai starp atsevišķiem uzņēmumiem valstī, kas pakļauta pasākumiem, un [Savienību], kuri izriet no prakses, procesa vai darba un kam bez maksājuma uzlikšanas nav cita pietiekama cēloņa vai ekonomiskā pamatojuma, ja ir pierādījumi, ka maksājuma koriģējošā ietekme mazinās līdzīgo produktu cenu un/vai daudzumu izteiksmē, un ja vajadzības gadījumā saskaņā ar 2. panta noteikumiem ir pierādījumi par dempingu attiecībā uz līdzīgam produktam agrāk noteiktajām normālajām vērtībām.
Pirmajā daļā minētā prakse, process vai darbs, inter alia, ietver [..] 2. punktā norādītajos apstākļos, detaļu montāžu [Savienībā] vai kādā trešā valstī.
2.   Uzskata, ka montāžas operācija [Savienībā] vai trešā valstī apiet spēkā esošos pasākumus, ja:
a)
operācija ir sākusies vai ir ievērojami pieaudzis tās apmērs pēc vai īsi pirms antidempinga izmeklēšanas uzsākšanas, un attiecīgās detaļas nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi; un
b)
detaļas veido 60 % vai vairāk no kopējās samontētā izstrādājuma detaļu vērtības, bet neuzskata, ka notiek pasākumu apiešana, ja montāžas vai nobeiguma apstrādes laikā ievestajām detaļām pievienotā vērtība par 25 % pārsniedz ražošanas izmaksas; un
c)
maksājuma korektīvo ietekmi mazina līdzīgo samontēto preču cenas un/vai daudzumi, un ir pierādījumi par dempingu attiecībā uz agrāk noteiktajām līdzīgo vai pielīdzināmo preču normālajām vērtībām.
3.   Izmeklēšanu saskaņā ar šo pantu sāk pēc Komisijas iniciatīvas vai pēc dalībvalsts vai jebkuras ieinteresētās puses pieprasījuma, pamatojoties uz pietiekamiem pierādījumiem attiecībā uz 1. punktā izklāstītajiem faktoriem. [..]
Izmeklēšanu veic Komisija. Komisijai var palīdzēt muitas iestādes, un izmeklēšanu pabeidz deviņos mēnešos.
Ja galīgi noskaidrotie fakti pamato pasākumu paplašināšanu, to veic Komisija [..].
[..]
5.   Šis pants nekavē parastā kārtībā piemērot spēkā esošos noteikumus par muitas nodokļiem.”
II. Tiesvedības priekšvēsture un apstrīdētā regula
7.
Tiesvedības priekšvēsture un apstrīdētā regula ir izklāstīti attiecīgi pārsūdzētā sprieduma 1.–19. un 20.–27. punktā, uz kuriem es atsaucos detalizētākam izklāstam.
8.
Šīs tiesvedības vajadzībām es vienīgi atgādināšu, ka jau 1993. gadā Savienība noteica antidempinga maksājumu Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam – tas vēlāk vairākas reizes tika pārskatīts un visbeidzot, 2013. gadā, tika noteikts 48,5 % apmērā (
5
).
9.
2013. gadā pēc pirmās pretapiešanas izmeklēšanas Savienība ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 501/2013 (
6
) šo antidempinga maksājumu attiecināja uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti no Indonēzijas, Malaizijas, Šrilankas un Tunisijas.
10.
2014. gadā Komisija, saņemot jaunu sūdzību, uzsāka otro pretapiešanas izmeklēšanu, kas šajā gadījumā attiecās uz 2013. gadā noteikto antidempinga pasākumu Ķīnas velosipēdu importam iespējamu apiešanu, importējot velosipēdus, kas nosūtīti no Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām.
11.
Saistībā tieši ar Pakistānu šajā otrajā izmeklēšanā piedalījās Kolachi – vienīgā velosipēdu ražotāja šajā valstī. No šīs izmeklēšanas izriet, ka Kolachi neražoja velosipēdu detaļas Pakistānā, bet gan tās iegādājās Šrilankā un Ķīnā, lai Pakistānā montētu velosipēdus (
7
). Lielākā daļa Kolachi piegādātāju bija Šrilankas sabiedrības, kas ietilpa tajā pašā grupā, kurā Kolachi un kuras īpašnieks bija Ķīnas izcelsmes persona, un attiecībā uz tām jau bija konstatēts, ka tās ir piedalījušās Savienības noteiktā antidempinga maksājuma par Ķīnas velosipēdu importu apiešanas darbībās (
8
). Izmeklēšanas laikā arī tika konstatēts, pirmkārt, ka piegādātājs, no kura Kolachi iegādājās lielāko daļu (93 %) no velosipēdu detaļām, kas tika izmantotas tā montāžas darbībās Pakistānā, proti, sabiedrība Flying Horse Pvt Ltd, bija starpnieks, kas ievērojamu šo detaļu apjomu iegādājās no Šrilankā reģistrēta velosipēdu detaļu ražotāja, un, otrkārt, ka šis ražotājs bija neviens cits kā sabiedrība Great Cycles – viena no minētajām ar Kolachi saistītajām sabiedrībām. No izmeklēšanas izrietēja, ka lielāko daļu no Šrilankas importēto detaļu, kas tika iegādātas no Flying Horse, ražoja Great Cycles, diezgan būtiskai to daļai izmantojot Ķīnas materiālus. Komisija arī konstatēja, ka pastāv virkne anomāliju, kas raisa šaubas par Flying Horse un Kolachi attiecībām (
9
).
12.
2015. gada 18. maijā Komisija pieņēma apstrīdēto regulu, ar kuru tā galīgo antidempinga maksājumu 48,5 % apmērā, kas piemērojams Ķīnas izcelsmes velosipēdu importam, attiecināja uz velosipēdu importu tostarp no Pakistānas, neatkarīgi no tā, vai tiem ir deklarēta šīs valsts izcelsme (
10
).
III. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
13.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2015. gada 29. jūlijā, Kolachi cēla prasību nolūkā panākt apstrīdētās regulas atcelšanu, ciktāl tā uz to attiecas. Tiesvedībā Vispārējā tiesā European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) tika atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam (
11
).
14.
Savas prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam Kolachi norādīja vienu pamatu saistībā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Sava vienīgā pamata pirmajā daļā Kolachi apstrīdēja Komisijas analīzi attiecībā uz “A veidlapas” izcelsmes sertifikātu, ko Kolachi bija iesniegusi izmeklēšanas laikā, lai pierādītu, ka Great Cycles izstrādāto detaļu izcelsme patiešām ir Šrilanka, nepietiekamo pierādījuma vērtību. Apstrīdētajā regulā Komisija šīs veidlapas noraidīja vairāku neatbilstību dēļ. Sava vienīgā pamata otrajā daļā Kolachi norādīja, ka Komisija esot kļūdaini piemērojusi pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu kā izcelsmes noteikumu velosipēdu detaļu ražošanas darbībām Šrilankā, lai gan izmeklēšana attiecās uz iespējamu apiešanu Pakistānā.
15.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa veica argumentāciju divos posmos.
16.
Pirmajā posmā, pārsūdzētā sprieduma 77.–93. punktā, Vispārējā tiesa noteica tās normas, kas reglamentē pamatregulas 13. panta 2. punktā ietverto nosacījumu pierādījumus, lai konstatētu tādu montāžas darbību esamību, kuras uzskatāmas par apiešanas praksi.
17.
Tādējādi, pamatojoties uz principiem, kas izstrādāti tās 2000. gada 26. septembra spriedumā Starway/Padome (T‑80/97, EU:T:2000:216; turpmāk tekstā – “spriedums Starway”), Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 83. punktā uzskatīja – ja parasti pietiek atsaukties tikai uz to, “no [kurienes] nāk” detaļas, kas izmantotas galīgā produkta montāžā saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu, šaubu gadījumā tomēr var būt nepieciešams pārbaudīt, vai detaļām, kas “nāk no” trešās valsts, faktiski nav citas valsts izcelsmes.
18.
Tad Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 84. un 85. punktā interpretēja pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā izmantotos vārdus “nāk no” tādā nozīmē, ka tie ir jāsaprot tādējādi, ka tie attiecas uz “importu”.
19.
Ar šādu pamatu pārsūdzētā sprieduma 86. un 87. punktā Vispārējā tiesa vispirms konstatēja, ka, ciktāl vismaz 47 % no detaļām, kas tika izmantotas velosipēdu montāžā Pakistānā, tika importētas no Šrilankas pēc tam, kad tās šajā valstī tika izgatavotas, varēja uzskatīt, ka šīs detaļas “nāk no” Šrilankas, un turpinājumā tā pauda uzskatu, ka šāds konstatējums tomēr nevar liegt Komisijai šaubu gadījumā pārbaudīt, vai detaļām, kas “nāk no” Šrilankas, faktiski nav tādas valsts izcelsmes, uz kuru attiecas pasākumi – šajā gadījumā tā ir Ķīna.
20.
Balstoties uz šādu pamatregulas 13. panta 2. punkta interpretāciju, otrajā posmā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 94.–119. punktā piedāvāja pārbaudīt, vai Komisija, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, varēja secināt, ka no Šrilankas nākušām velosipēda detaļām faktiski bija Ķīnas izcelsme.
21.
Tādējādi pārsūdzētā sprieduma 94.–106. punktā Vispārējā tiesa noraidīja Kolachi vienīgā pamata pirmo daļu saistībā ar “A veidlapas” izcelsmes sertifikātu pierādījuma vērtību. Šī pārsūdzētā sprieduma daļa nav apelācijas sūdzības priekšmets.
22.
Turpretī pārsūdzētā sprieduma 107.–119. punktā Vispārējā tiesa apmierināja Kolachi vienīgā pamata otro daļu un konstatēja, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, “pēc analoģijas” piemērojot pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu Šrilankā iegādātām velosipēda daļām, lai pārbaudītu to izcelsmi saistībā ar montāžas darbībām Pakistānā. Šādi rīkojoties, kā uzskata Vispārējā tiesa, pirmkārt, Komisija faktiski esot izvērtējusi, vai velosipēda detaļu ražošanā Šrilankā tika apieti antidempinga pasākumi, kas bija noteikti Ķīnas izcelsmes velosipēdiem, kas tomēr nebija attiecīgās izmeklēšanas priekšmets. Otrkārt, tā “pēc analoģijas” esot piemērojusi kādu tiesību normu – pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kas, nebūdams izcelsmes noteikums, nevarēja tikt piemērots, lai noteiktu preces izcelsmi.
23.
Tādējādi Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto regulu, ciktāl tā attiecas uz Kolachi.
IV. Lietas dalībnieku prasījumi
24.
2017. gada 8. decembrī Komisija iesniedza apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu. Ar šo apelācijas sūdzību Komisija lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu, noraidīt prasību pirmajā instancē un piespriest Kolachi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai tās atkārtotai izskatīšanai un atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem abās instancēs pieņemšanu.
25.
Savā atbildes rakstā uz apelāciju Kolachi lūdz Tiesu pilnībā noraidīt apelācijas sūdzību vai, pakārtoti, koriģēt pārsūdzēto spriedumu un apstiprināt tā rezolutīvo daļu. Tā arī lūdz piespriest Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus, kas radušies apelācijas sūdzības ietvaros, kā arī atlīdzināt Kolachi tiesāšanās izdevumus un piespriest EBMA segt savus izdevumus apelācijas sūdzības ietvaros.
26.
EBMA lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu, noraidīt prasību pirmajā instancē un piespriest Kolachi atlīdzināt ar abām instancēm saistītos tiesāšanās izdevumus, vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējā tiesā atkārtotai izskatīšanai, atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem pirmajā instancē pieņemšanu un piespriest Kolachi atlīdzināt ar apelācijas tiesvedību saistītos tiesāšanās izdevumus.
V. Apelācijas sūdzības analīze
A.
Īss lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
27.
Savas apelācijas sūdzības pamatojumam Komisija, kuru atbalsta EBMA, izvirza vienu pamatu, kas ir iedalīts divās daļās, saistībā ar kļūdām tiesību piemērošanā, interpretējot pamatregulas 13. pantu. Šis pamats attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 83.–93. un 107.–119. punktu.
28.
Komisija it īpaši norāda uz Vispārējās tiesas piemēroto interpretāciju (
12
), ar ko būtībā esot noteikta prezumpcija, saskaņā ar kuru detaļa tiktu uzskatīta par tādu, kas “nāk no” kādas valsts pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, tikai tad, ja tā ir importēta no šīs valsts, citiem vārdiem sakot, ja tā ir tikusi no tās nosūtīta, ja vien Komisija nepierāda, ka šīs detaļas “izcelsme” ir valstī, uz kuru attiecas antidempinga pasākums.
29.
Sava vienīgā pamata pirmajā daļā Komisija norāda, ka šāda interpretācija ir kļūdaina, jo ar to jāsaprot, ka to, “no [kurienes] nāk” detaļas, kuras izmantotas montāžai, var pierādīt, par vienīgo līdzekli izmantojot izcelsmes noteikumus, kam neesot nekāda pamatojuma pamatregulas 13. panta tekstā un kas esot pretrunā likumdevēja gribai, nosakot pretapiešanas sistēmu. Ar šo tiesību normu faktiski tiekot ieviests tāds tiesiskais režīms, kas ir atšķirīgs un neatkarīgs no izcelsmes noteikumiem. Turklāt Vispārējās tiesas izmantotā interpretācija samazinot pretapiešanas mehānisma efektivitāti. Izcelsmes noteikumos paredzētie kritēriji esot jāpārbauda katrai atsevišķai detaļai, un tas pretapiešanas izmeklēšanas ietvaros neesot iespējams.
30.
Otrajā daļā Komisija norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, ciktāl tās pamatregulas 13. panta 2. punkta interpretācija ietverot ierobežojumu pierādījumu veidiem, kurus tā var izmantot, lai pierādītu to, “no [kurienes] nāk” detaļas, kas izmantotas montāžas darbībās valstī, uz kuru attiecas antidempinga pasākumi, tai aizliedzot iesniegt šos pierādījumus, izmantojot nevis izcelsmes noteikumus, bet citus līdzekļus.
31.
Kolachi apstrīd Komisijas argumentus. Attiecībā uz pirmo daļu tā uzsver, ka nedz pamatregulā, nedz iepriekšējās regulās nav definēti vārdi “no [kurienes] nāk”. Tādējādi šis jēdziens neesot autonoms jēdziens, bet tas esot jāinterpretē, ņemot vērā analoģiskus konceptus Savienības tiesību aktos, tostarp “izcelsmes” jēdzienu muitas tiesībās, kā tas tostarp izrietot no pamatregulas 13. panta 5. punkta.
32.
Turklāt Komisija kļūdaini interpretējot pārsūdzēto spriedumu. Vispārējā tiesa neesot lēmusi par to, kā pierādīt, no kurienes nāk [detaļas], bet gan par iespēju Komisijai “pārbaudīt” detaļu izcelsmi. Vispārējā tiesa tādējādi neesot ierobežojusi Komisijas rīcībā esošos līdzekļus un neesot arī nospriedusi, ka jēdziena “no [kurienes] nāk” pamatā būtu izcelsmes noteikumi. Katrā ziņā izcelsmes noteikumi, kas ir paredzēti muitas tiesiskajā regulējumā, esot piemērots kritērijs, lai noteiktu, “no [kurienes] nāk” detaļas. Šādu interpretāciju apstiprinot Savienības saistības Pasaules Tirdzniecības organizācijā (PTO). Turpretī pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā noteiktie sliekšņi neesot būtiski, nosakot detaļas izcelsmi. Turklāt nekādi neesot pierādīts, ka Vispārējās tiesas izmantotā interpretācija samazinātu pretapiešanas noteikumu efektivitāti.
33.
Attiecībā uz otro daļu Kolachi norāda, ka, nepastāvot tiešai tiesību normai, kas attiecas uz pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā ietverto kritēriju izmantošanu, nosakot detaļu izcelsmi, šāda izmantošana neesot atļauta. Tā kā šī tiesību norma esot izņēmums no vispārējās sistēmas antidempinga maksājumu noteikšanas jomā, tā esot jāinterpretē šauri. Turklāt neesot iespējams noteikt nekādu loģisku saikni starp pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā ietvertajiem kritērijiem un noteikšanu, no kurienes nāk aplūkotās detaļas.
34.
Pakārtoti, gadījumā, ja Tiesai būtu jāsecina, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, Kolachi lūdz Tiesu veikt pamatojuma aizstāšanu, pārsūdzētajā spriedumā aizstājot atsauces uz detaļu izcelsmi ar atsauci uz to, no kurienes tās ir nākušas.
B.
Vērtējums
1. Ievada apsvērumi
35.
Komisijas apelācijas sūdzība, ko atbalsta EBMA, attiecas gan uz Vispārējās tiesas konstatējumu pārsūdzētā sprieduma 107.–119. punktā, saskaņā ar kuru Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, “pēc analoģijas” piemērojot pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu Šrilankā iegādātām detaļām, gan uz teorētisku/interpretējošu premisu, ar kuru šāds konstatējums ir pamatots, proti, Vispārējās tiesas veikto analīzi minētā sprieduma 83. un 93. punktā noteikumiem, kas reglamentē pamatregulas 13. panta 2. punktā paredzēto nosacījumu pierādījumus, lai varētu konstatēt tādu montāžas darbību esamību, kuras uzskatāmas par apiešanas praksi.
36.
Pirms analizēju argumentus, kas saistīti ar vienīgo Komisijas izvirzīto pamatu pret pārsūdzēto spriedumu, man šķiet lietderīgi atgādināt vairākus judikatūrā izstrādātus ar Savienības tiesisko regulējumu saistītus principus apiešanas jomā.
2. Savienības tiesiskais regulējums apiešanas jomā judikatūras gaismā
37.
Vispirms jānorāda, ka Savienības pretapiešanas tiesiskā regulējuma, kas ir ietverts pamatregulā, pamats nav 1994. gada Antidempinga kodekss (
13
), bet Savienība to pieņēma vienpusēji (
14
). Lai gan apiešanas jautājums tika apspriests PTO un GATT sarunās, šajā ietvarā nevarēja tikt panākta nekāda vienošanās (
15
).
38.
No tā izriet, ka pamatregulas 13. pantā ietvertais Savienības tiesiskais regulējums apiešanas jomā ir uzskatāms par tiesisko ietvaru, kuram, lai arī tas ir ietverts Savienības antidempinga tiesiskajā regulējumā, tomēr ir sava specifika.
39.
Attiecībā uz šī tiesiskā regulējuma mērķiem Tiesai jau ir bijusi iespēja skaidrot, ka atbilstoši pamatregulas mērķim un normu sistēmai, it īpaši tās 19. apsvērumam un 13. pantam, regulējuma attiecībā uz antidempinga maksājuma darbības jomas paplašināšanu vienīgais mērķis ir nodrošināt tā efektivitāti un novērst tā apiešanu. Tādējādi galīgā antidempinga maksājuma darbības jomas paplašināšanai ir tikai papildinoša nozīme attiecībā pret sākotnējo tiesību aktu, ar kuru ir noteikts šis maksājums un kurš aizsargā galīgo pasākumu efektīvu piemērošanu (
16
).
40.
Tādējādi Savienības pretapiešanas noteikumi ir jāinterpretē šī mērķa gaismā, proti, mērķa nodrošināt Savienības noteikto antidempinga pasākumu efektivitāti un izvairīties no to apiešanas.
41.
Tiesa vēlāk ir sniegusi daudzas norādes savā judikatūrā saistībā ar četru nosacījumu, kas jāizpilda, lai tiktu pierādīta apiešanas esamība, pierādīšanu (
17
).
42.
Tiesa ir norādījusi, ka no pamatregulas, it īpaši tās 13. panta 3. punkta, izriet, ka apiešanas esamības pierādīšanas pienākums ir iestādēm. Tādējādi, tiklīdz iestādes nolemj antidempinga maksājumu, ko tās ir noteikušas importam no konkrētas valsts, attiecināt uz citu valsti, tām ir pienākums pierādīt, ka ir spēkā visi apstākļi, kas veido šī maksājuma apiešanu un kas ir norādīti pamatregulas 13. panta 1. punkta trešajā teikumā (
18
).
43.
Lai gan nav apšaubāms, ka apiešanas prakses pierādīšanas pienākums ir Savienības iestādēm, nosakot noteikumus apiešanas pierādījumu apmēra jomā, tomēr ir jāpatur prātā divi no judikatūras izrietoši apsvērumi.
44.
Pirmkārt, Tiesa ir norādījusi, ka pamatregulas 13. panta 1. punktā ietvertā apiešanas definīcija ir formulēta ļoti vispārīgi, un tas iestādēm sniedz plašu rīcības brīvību (
19
). Šādas rīcības brīvības atzīšana turklāt atbilst plašai rīcības brīvībai, kas saskaņā ar pastāvīgo judikatūru vispārēji piemīt iestādēm kopējās tirdzniecības politikas jomā, it īpaši tirdzniecības aizsardzības pasākumu jomā pārbaudāmo ekonomisko, politisko un tiesisko situāciju sarežģītības dēļ (
20
).
45.
Turklāt šī rīcības brīvība paredz, ka pārbaude tiesā attiecas tikai uz procesuālo noteikumu ievērošanu, to faktu saturisko pareizību, kas izmantoti, veicot apstrīdēto izvēli, acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesamību, novērtējot šos faktus, vai pilnvaru nepareizas izmantošanas neesamību (
21
).
46.
Otrkārt, Tiesa ir arī uzsvērusi, ka, veicot izmeklēšanu saistībā ar iespējamu apiešanas prakses esamību, Savienības iestādēm esošās pilnvaras ir samērā ierobežotas. Atšķirībā no tā, kā tas ir citās Savienības tiesību jomās, piemēram, konkurences tiesību pārkāpumu jomā, šīm iestādēm nav pilnvaru piespiest attiecīgos ražotājus un eksportētājus piedalīties izmeklēšanā vai sniegt informāciju. Tās tātad ir atkarīgas no ieinteresēto pušu brīvas gribas sadarboties, lai tām sniegtu nepieciešamo informāciju (
22
).
47.
Turklāt šāda izmeklēšana parasti lielākoties notiek valstīs, kas atrodas ārpus Savienības, un ir pakļauta būtiskiem laika ierobežojumiem. Saskaņā ar pamatregulas 13. panta 3. punkta otro daļu pretapiešanas izmeklēšana ir jāpabeidz deviņu mēnešu laikā.
48.
Turpretī Tiesai vēl nav bijusi iespēja analizēt tieši tos noteikumus, kas reglamentē pierādījumus tādu montāžas darbību esamībai, kuras uzskatāmas par apiešanas praksi pamatregulas 13. panta 2. punkta izpratnē.
49.
Vienīgais precedents judikatūrā, kam ir nozīme šajā ziņā, ir spriedums Starway, uz kuru Vispārējā tiesa, kā tas izriet no šo secinājumu 17. punkta, atsaucās pārsūdzētajā spriedumā, lai pamatotu savu pamatregulas 13. panta 2. punkta interpretāciju.
50.
Spriedumā Starway Vispārējā tiesa būtībā nosprieda, ka, piemērojot pamatregulas 13. panta 2. punktu, lai montāžas darbības varētu uzskatīt par tādām, ar kurām tiek apieti spēkā esoši antidempinga pasākumi, Savienības iestādēm ir jāpierāda, ka detaļas, kas veido 60 % vai vairāk no kopējās samontētā izstrādājuma detaļu vērtības, nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi. Tomēr minētajām iestādēm nav jāpierāda, ka arī šo detaļu izcelsme ir šajā valstī. Turpretī attiecīgajam tirgus dalībniekam, ja tas vēlas, lai montāžas darbības netiktu uzskatītas par apiešanas praksi, ir jāiesniedz pierādījumi tam, ka minēto detaļu izcelsme ir citā valstī (
23
).
3. Par vārdu “nāk no” interpretāciju pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē
51.
Komisijas, kuru atbalsta EBMA, izvirzītie argumenti pret pārsūdzēto spriedumu ir jāanalizē judikatūrā izstrādāto principu gaismā, kas norādīti iepriekšējā nodaļā. Šie argumenti vispirms attiecas uz Vispārējās tiesas veikto vārdu “nāk no”, kas izmantoti pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā, interpretāciju pārsūdzētajā spriedumā.
52.
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar šo tiesību normu, lai montāžas darbības varētu uzskatīt par spēkā esošo antidempinga pasākumu apiešanas praksi, tostarp ir nepieciešams, lai attiecīgās detaļas “nāk no” valsts, uz kuru attiecas pasākumi.
a) Vispārējās tiesas argumentācija pārsūdzētajā spriedumā
53.
Kā tika norādīts šo secinājumu 18. punktā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 84. un 85. punktā pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā izmantotos vārdus “nāk no” interpretēja, tos pielīdzinot importa jēdzienam.
54.
Tādējādi saskaņā ar Vispārējās tiesas interpretāciju detaļas var uzskatīt par tādām, kas “nāk no” valsts, uz kuru attiecas antidempinga pasākumi pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē tikai tad, ja tās ir importētas no šīs valsts. Gadījumā, ja attiecīgās detaļas būtu importētas – valstī, kurā ir notikušas montāžas darbības – no citas valsts, tad, kā uzskata Vispārējā tiesa, Komisija varētu to ņemt vērā, veicot analīzi pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, lai noteiktu tādu montāžas darbību esamību, ar kurām tiek apiets antidempinga pasākums, tikai divos gadījumos: gadījumā, ja detaļas šajā citā valstī vienkārši atrodas tranzītā (starpposma valsts) vai ja tā pārbauda, ka, lai gan šīs detaļas ir importētas no citas valsts (starpposma valsts), to izcelsme patiesībā ir valstī, uz kuru attiecas pasākumi.
55.
Tādējādi Vispārējās tiesas argumentācijā ir paredzēta sava veida divu posmu analīze, kas Komisijai būtu jāveic, lai noteiktu, no kurienes nāk attiecīgās detaļas saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktu. Vispirms tai esot jānosaka, vai attiecīgās detaļas ir importētas no valsts, uz kuru attiecas antidempinga pasākumi. Ja tas tā nav, otrajā posmā tai vēl ir tiesības pārbaudīt, vai to izcelsme, pat ja šīs detaļas ir importētas no citas valsts, faktiski ir valstī, uz kuru attiecas pasākumi.
56.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa vārdu “nāk no” interpretāciju saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punktu balstīja uz diviem pamatojumiem. Pirmkārt, tā atsaucās uz to, ka vairākos pamatregulas noteikumos (
24
) vārdi “nāk no” tiek sistemātiski saistīti ar vārdu “imports”, ko apstiprinot šo tiesību normu dažādu valodu versiju analīze. Otrkārt, tā atsaucas uz pasākumu nolūkā apkarot apiešanu, kas ir pamatregulas 13. panta pamatā, efektivitāti.
b) Vārdu “nāk no” interpretācija
57.
Komisija un EBMA norāda, ka Vispārējās tiesas izmantotā vārdu “nāk no” interpretācija ir kļūdaina un pretrunā pretapiešanas noteikumu garam.
58.
Šādos apstākļos ir jāizvērtē, vai vārdu “nāk no” interpretācija, ko Vispārējā tiesa ir izmantojusi pārsūdzētajā spriedumā, ir pareiza.
59.
Vispirms jānorāda, kā to darījusi arī Vispārējā tiesa, ka pamatregulā nav aplūkoto vārdu definīcijas.
60.
Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī tās konteksts un ar tiesisko regulējumu, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi (
25
).
61.
Pirmkārt, attiecībā uz gramatisko interpretāciju man vispirms jānorāda, ka pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā nav nevienas tiešas atsauces uz “importa” jēdzienu. Turklāt, kā izriet no šo secinājumu 56. punkta, lai pamatotu šo vārdu interpretāciju, Vispārējā tiesa nekur neatsaucas uz tiesību normas, kurā tie ir ietverti, formulējumu, bet gan ir devusi priekšroku kontekstuāla un teleoloģiska veida pieejai.
62.
Šādā kontekstā es tomēr neesmu pārliecināts, vai apstāklis, ka aplūkotajā tiesību normā – pretēji tam, kā tas ir citu pamatregulas noteikumu gadījumā, – likumdevējs ir izlēmis nesaistīt vārdus “nāk no” ar vārdu “imports”, runā par labu tādai interpretācijai, kas pielīdzina šos abus jēdzienus.
63.
Tieši pretēji, tiklīdz Vispārējās tiesas minētajās pamatregulas tiesību normās šie termini tiek saistīti, vārdi “nāk no” veic vārda “imports” skaidrojošo nozīmi, ciktāl to mērķis ir norādīt, “no [kurienes] nāk” imports. Turpretī pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktā vārdi “nāk no” nekādi nav saistīti ar vārdu “imports”, kura nav šajā tiesību normā, bet gan atsaucas uz attiecīgajām detaļām. Minētajiem vārdiem ir vārda “detaļas” skaidrojoša nozīme, un to mērķis ir norādīt, ka, lai tās varētu ņemt vērā, veicot analīzi par montāžas darbībām, attiecīgajām detaļām ir “jānāk” tieši no valsts, uz kuru attiecas antidempinga pasākumi.
64.
Faktiski, veidojot mākslīgu sasaisti starp jēdzieniem “no [kurienes] nāk” un “imports”, lai gan šāda sasaiste nav tieši paredzēta, tiek ierobežota pirmā no šiem jēdzieniem piemērošanas joma. Raugoties no gramatiskā viedokļa, franču valodā vārdi “nāk no” [“provenir”] nozīmē gan “nākt”, gan “izcelties no” (
26
). Tāda interpretācija, ar kuru šī vārda jēga ierobežota ar vienu vienīgu situāciju, kas atbilst pirmajai nozīmei, kurā ir detaļu fiziska, tieša nākšana – proti, to imports, – no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, ievērojami ierobežo jēdziena “no [kurienes] nāk” piemērošanas jomu. Ar šādu interpretāciju tiek izslēgtas visas situācijas, kas atbilst vārda “nākt no” otrajai nozīmei, kad ir netieša nākšana no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, proti, situācijās, kad, lai gan attiecīgās detaļas fiziski nenāk tieši no valsts, uz ko attiecas pasākumi, tās tomēr var uzskatīt par tādām, kuru izcelsme ir šajā valstī.
65.
Turklāt Vispārējās tiesas izmantotā jēdziena “nāk no” šaurajai interpretācijai ir pretrunā aplūkotās tiesību normas, proti, pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta, dažādo valodu versiju analīze, ko Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā nav veikusi (
27
).
66.
Lai gan vairākās šīs tiesību normas valodu versijās tiek izmantoti vārdi, kuri ir līdzvērtīgi franču valodas vārdiem “nāk no” [“provenir de”] (
28
), citās valodu versijās, piemēram, vācu un itāļu valodā, ir atsauce tieši uz preču izcelsmi “no valsts, uz kuru attiecas pasākumi” (
29
), un citu valodu versijās ir arī izmantoti vārdi, kas šķiet neskaidrāki, jo tie var attiekties gan uz to, no kurienes nāk [detaļas], gan uz to izcelsmi (
30
).
67.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka aplūkotās tiesību normas gramatiska analīze drīzāk ir pretrunā tādai interpretācijai, ar kuru vārdu “nāk no” piemērošanas joma ir ierobežota vienīgi ar “importu” no attiecīgo detaļu pēdējās eksporta valsts.
68.
Turpretī pieeja, kurā tiek ņemtas vērā gan dažādās darbības vārda “nākt no” nozīmes, gan dažādās aplūkotās tiesību normas valodu versijas, drīzāk runā par labu plašākai šī jēdziena interpretācijai, kas pārsniedz tikai “importa” jēdzienu un iekļauj gan attiecīgo detaļu tiešu, gan netiešu nākšanu no valsts, uz kuru attiecas antidempinga pasākumi.
69.
Otrkārt, attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas aplūkotā tiesību norma, jānorāda, kā tas izriet no šo secinājumu 37. un 38. punkta, ka, ciktāl Savienības tiesiskais regulējums pretapiešanas jomā, kas ir ietverts pamatregulas 13. pantā, nav balstīts uz 1994. gada Antidempinga kodeksu, tas ir jāuzskata par īpašu tiesisko regulējumu Savienības antidempinga tiesību jomā.
70.
Šādos apstākļos ir jāuzskata – ja Vispārējā tiesa vēlas pamatot pamatregulas 13. panta 2. punkta interpretāciju, atsaucoties uz citām šīs pašas regulas tiesību normām, no kurām dažas varētu tikt uzskatītas par īpašu 1994. gada Antidempinga kodeksā ietvertu saistību transponēšanu Savienības tiesībās (
31
), ir nepieciešams, lai tā izskaidrotu iemeslus, kuru dēļ šāda atsauce būtu pamatota, tomēr Vispārējā tiesa šajā gadījumā to nav darījusi.
71.
Tādējādi arī šis apsvērums ir pretrunā Vispārējās tiesas izmantotajai argumentācijai, pamatojot “nākšanas no” jēdziena pielīdzināšanu “importa” jēdzienam.
72.
Treškārt, vārdu “nāk no” šaurā interpretācija, ko Vispārējā tiesa ir izmantojusi pārsūdzētajā spriedumā, manuprāt, neatbilst arī Savienības pretapiešanas tiesiskā regulējuma mērķim, kurš, kā tas izriet no šo secinājumu 39. un 40. punkta, ir nodrošināt Savienības pieņemto antidempinga pasākumu efektivitāti un novērst to apiešanu.
73.
Šajā ziņā jānorāda, kā to izklāstīju šo secinājumu 1. punktā, ka šī brīža ekonomiskajā realitātē, ko raksturo starptautiskās tirdzniecības globalizācija un arvien lielāka iespēja novirzīt preču, īpaši preču ar nelielu tehnoloģisko saturu, ražošanu, ir kļuvis salīdzinoši vienkārši īstenot arvien sarežģītākus apiešanas veidus. Šādā kontekstā ir būtiski, lai Savienības rīcībā būtu tirdzniecības aizsardzības mehānismi, kas ir piemēroti tam, lai varētu efektīvi reaģēt uz šādiem izaicinājumiem, nodrošinot Savienības ražošanas nozares efektīvu aizsardzību pret preču, kuras ir dempinga priekšmets, importu. Pamatregulas 13. pantā paredzētās pretapiešanas normas ir jāinterpretē no šāda skatu punkta.
74.
Šādā kontekstā jānorāda, ka vārdu “nāk no” interpretācija saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktu, ko izmantojusi Vispārējā tiesa, ļauj Komisijai balstīties vienīgi uz detaļu fizisku kustību (proti, vienkāršu importu) no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, uz montāžas valsti, lai tā varētu uzskatīt, ka detaļas “nāk no” pirmās valsts.
75.
Ir taisnība, kā to norāda Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 85. punktā, ka šāda pieeja vienkāršo “nākšanas no” apstākļa pierādīšanu tādos apiešanas gadījumos, montējot detaļas, ko varētu definēt kā “klasiskus” gadījumus, proti, gadījumos, kad detaļas, kas izmantotas galīgā produkta montāžā, ir tieši importētas no valsts, uz kuru attiecas pasākumi.
76.
Šajā gadījumā šīs interpretācijas sekas ir tādas, ka vienkāršs Komisijas konstatējums, ka detaļas ir importētas no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, rada sava veida prezumpciju par “nākšanu no” šīs valsts, ko attiecīgie tirgus dalībnieki, iespējams, varētu apstrīdēt (
32
).
77.
Tomēr situācija ir pavisam atšķirīga “sarežģītos” apiešanas prakses gadījumos, kuros ir secīga vai vairākkārtēja montāža, kas notiek dažādās valstīs; arī šīm darbībām ir jāietilpst pamatregulas 13. pantā paredzētā pretapiešanas tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā.
78.
Pretēji “klasiskiem” montāžas darbību gadījumiem “sarežģītos” apiešanas prakses gadījumos Vispārējās tiesas izmantotās vārdu “nāk no” interpretācijas rezultātā tiek radīta sava veida prezumpcija – saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktu –, ka attiecīgās detaļas “nāk no” importa valsts. Tas nozīmē, ka, piemērojot Vispārējās tiesas izmantoto divu posmu pieeju, šādos gadījumos, pat tad, ja pastāvētu spēcīgi norādoši apstākļi, kas var radīt pamatotas aizdomas par apiešanas prakses esamību, pienākums pierādīt (
33
) minēto detaļu izcelsmi ir Savienības iestādēm, nevis attiecīgajiem tirgus dalībniekiem.
79.
Šāda pieeja būtiski apgrūtina pierādīšanas pienākumu, kas ir Savienības iestādēm, pierādot apiešanas prakses esamību, kas izpaužas kā sarežģītas montāžas darbības. Tā turklāt ir pretrunā pieejai, kas tika izmantota spriedumā Starway, uz kuru atsaucas pati Vispārējā tiesa (
34
).
80.
Manuprāt, interpretāciju, kuras rezultātā tiek ievērojami apgrūtināts Savienības iestādēm noteiktais apiešanas esamības pierādīšanas pienākums, nevar uzskatīt par tādu, kura atbilst efektivitātes mērķim, kas ir šo secinājumu 39., 40. un 72. punktā atgādināto pretapiešanas noteikumu pamatā. Šāds secinājums vēl jo vairāk ir jāizdara, ņemot vērā ar pretapiešanas izmeklēšanas raksturu un pilnvarām, kas Savienības iestādēm piemīt šajā ziņā, saistītos apsvērumus, kuri izklāstīti šo secinājumu 46. un 47. punktā.
81.
Turklāt, ceturtkārt, kā pamatoti norāda Komisija, tāda pamatregulas 13. panta 2. punkta interpretācija, ar kuru Savienības iestādēm tiek noteikts pienākums pierādīt importēto detaļu izcelsmi, šķiet esam pretrunā likumdevēja gribai atteikties no tā, ka iestādēm tiek pieprasīts pierādīt detaļu, uz kurām attiecas montāžas darbības, izcelsmi – tehniskā muitas tiesiskā regulējuma izpratnē. Lai gan sākotnēji Savienības pretapiešanas noteikumos bija paredzēta iespēja paplašināt galīgos antidempinga maksājumus uz “detaļu, [..] kuru izcelsme ir preces, uz ko attiecas antidempinga maksājums, eksporta valstī” [neoficiāls tulkojums] (
35
) montāžas gadījumu, kopš Regulas (EK) Nr. 3283/94 (
36
) pieņemšanas vārds “izcelsme” tiesību normā, kas attiecas uz montāžas darbībām, tika aizstāts ar vārdiem “nāk no”, kas liek saprātīgi uzskatīt, ka šāds grozījums atspoguļo likumdevēja gribu atteikties no izcelsmes jēdziena šī konteksta tehniskajā izpratnē (
37
) un saistībā ar šo aspektu grozīt nosacījumus apiešanas darbību esamības noteikšanai (
38
). No tā izriet, kopš šo jauno noteikumu, kas apstiprināti pamatregulas redakcijā, kura ir piemērojama šajā lietā, stāšanās spēkā Savienības iestādēm vairs nav jāpierāda detaļu “izcelsme” muitas tiesiskā regulējuma tehniskajā izpratnē, bet vienīgi jāpierāda, ka šīs detaļas nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, un tas mudina domāt, ka jēdziens “nāk no” ir jāizprot elastīgākā un plašākā nozīmē nekā jēdziens “izcelsme” (
39
).
82.
Noslēgumā – no visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, manuprāt, vārdu “nāk no” pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē šaura interpretācija, ko izmanto Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 84. un 85. punktā, pielīdzinot šos vārdus “importa” jēdzienam, ir kļūdaina.
83.
Turpretī es uzskatu, ka no šīs tiesību normas gramatiskās, kontekstuālās, teleoloģiskās un vēsturiskās interpretācijas izriet, ka vārdi “nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi” ir jāinterpretē plaši tādā nozīmē, ka jēdziens “nāk no” attiecas gan uz attiecīgo detaļu tiešu, gan netiešu nākšanu no šīs valsts.
4. Par noteikumiem, kas reglamentē apiešanas prakses, kuras izpaužas kā montāžas darbības, esamības pierādīšanu saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punktu
84.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa to, kuri noteikumi reglamentē pierādījumus, kas ir jāsniedz Savienības iestādēm, lai pierādītu apiešanas prakses esamību, kas izpaužas kā montāžas darbības saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punktu, nosaka, balstoties uz vārdu “nāk no” interpretāciju un atšķirībām, kādas tādējādi pastāv starp to, no kurienes nāk attiecīgās detaļas – kas, kā uzskata Vispārējā tiesa, izriet no importa –, no vienas puses, un šo detaļu izcelsmi, kas Komisijai vajadzības gadījumā būtu jāpārbauda, no otras puses.
85.
Apelācijas sūdzībā Komisija, ko atbalsta EBMA, apstrīd arī šo pārsūdzētā sprieduma aspektu.
86.
Šajā ziņā man vispirms ir jāatgādina, kā izriet no šo secinājumu 41. un 42. punkta, ka Tiesa jau ir norādījusi, ka apiešanas esamības pierādīšanas pienākums ir Savienības iestādēm. Neraugoties uz to, tomēr ir jāpārbauda, kā šis pierādīšanas pienākums ir jāpiemēro konkrētā gadījumā un kāda apmēra pierādījumi tiek pieprasīti no iestādēm dažādos iespējamajos apstākļos.
87.
Šajā kontekstā, manuprāt, ir nepieciešams nodalīt divu veidu gadījumus: pirmkārt, gadījumus, ko es sauktu par “klasiskiem” apiešanas gadījumiem, proti, tādus, kuros attiecīgās detaļas, kas galu galā tiek samontētas gala izstrādājumā, tieši nāk no valsts, uz kuru attiecas antidempinga pasākumi, un, otrkārt, “sarežģītus” apiešanas darbību gadījumus, kuros ietilpst secīga vai vairākkārtēja montāža, kas notiek vienā vai vairākās dažādās valstīs, un kuros attiecīgās detaļas netieši nāk no montāžas valsts.
88.
Pirmā veida gadījumos, lai pierādītu to, ka attiecīgās detaļas tieši nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, manuprāt, pietiek ar to, kā nosprieda Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā un kā izriet no šo secinājumu 74.–76. punkta, ja Komisija pierāda, ka attiecīgās detaļas ir importētas no valsts, uz kuru attiecas antidempinga pasākumi. Šādā gadījumā, tiklīdz ir pierādīts tas, ka šīs detaļas nāk tieši no turienes, attiecīgajiem tirgus dalībniekiem joprojām būs iespējams atspēkot prezumpciju par to tiešu nākšanu, kas izriet no detaļu importa no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, pierādot, ka faktiski aplūkoto detaļu izcelsme ir citā valstī (
40
).
89.
Manuprāt, tāda noteikumu, kuri reglamentē pierādījumus šāda veida gadījumos, noteikšana pilnīgi atbilst pretapiešanas noteikumu efektivitātes mērķim.
90.
Otrā veida gadījumos, proti, gadījumos, kad iestādes sastopas ar attiecīgo detaļu netiešu nākšanu no valsts, uz kuru attiecas pasākumi – izņemot gadījumu, kad detaļas vienkārši atrodas tranzītā starpposma valstī – sarežģītas apiešanas prakses, kas izpaužas kā vairākkārtējas montāžas darbības, esamības pierādīšana tomēr nav tik acīmredzama.
91.
Tomēr gadījumā, kad izmeklēšanas laikā tiek pierādīts, ka, lai gan detaļas, kas tiek samontētas gala izstrādājumā, ir importētas no citas valsts, nevis no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, tomēr faktiski lielāko to daļu veido detaļas, kas sākotnēji tika saražotas valstī, uz kuru attiecas pasākumi, vai kas tika saražotas, ievērojamā daļā izmantojot elementus vai materiālus, kuru izcelsme ir šajā pēdējā minētajā valstī, manuprāt, no Komisijas pieprasītais pierādījumu apmērs, lai konstatētu apiešanas darbības, var tikt samazināts.
92.
Šādos apstākļos, manuprāt, ir saprātīgi ļaut Komisijai balstīties uz “saskanīgu netiešu pierādījumu kopumu” (
41
) nolūkā pierādīt, ka šīs detaļas netieši nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi, pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, lai tos ņemtu vērā analīzē, ko tā veic saskaņā ar minētās regulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Par netiešu apstākļu piemēriem, kurus šāda veida situācijā Komisija var ņemt vērā, veicot analīzi, lai noteiktu, no kurienes netieši ir nākušas attiecīgās detaļas, var uzskatīt saikņu pastāvēšanu starp iesaistītajām sabiedrībām dažādos ražošanas ķēdes posmos, atsevišķu šo sabiedrību dalību iepriekšējās apiešanas praksēs un norādes uz nelielu pievienoto vērtību starpposma montāžā.
93.
Šādā gadījumā, tiklīdz kā Komisija, balstoties uz “saskanīgu netiešu pierādījumu kopumu”, ir noteikusi, ka attiecīgās detaļas netieši nāk no valsts, uz kuru attiecas pasākumi saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunktu, attiecīgajam tirgus dalībniekam joprojām būs iespēja pierādīt, ka, lai gan šīs detaļas, kas importētas no starpposma valsts, ir būtiska daļa no detaļām, kuru izcelsme ir valstī, uz ko attiecas pasākumi, vai ka tās ir izgatavotas, lielā mērā izmantojot elementus vai materiālus, kuru izcelsme ir šajā valstī, un neraugoties uz būtisku netiešu apstākļu klātbūtni, kas neapšaubāmi pamato aizdomas par apiešanas esamību, šo detaļu izcelsme patiesībā ir minētajā starpposma valstī vai, attiecīgajā gadījumā, citā valstī. Šim nolūkam minētais tirgus dalībnieks, piemēram, varēs iesniegt ticamus sertifikātus, kas apliecina aplūkoto detaļu izcelsmi starpposma valstī. Tas arī varēs pierādīt, ka starpposma valstī šīm detaļām faktiski ir veikta būtiska pārstrāde, kas ir mainījusi to iedabu, un ka šīs starpposma pārstrādes veikšanas pamatā ir objektīvi ekonomiskie apstākļi, kas pamato tādas ražošanas ķēdes esamību, kura atrodas vairākās valstīs.
94.
Šāds noteikumu, kas reglamentē pierādījumus vairākkārtēju montāžas darbību gadījumā, raksturojums, manuprāt, ļauj ievērot principu, saskaņā ar kuru Savienības iestādēm ir jāpierāda apiešanas prakse, vienlaicīgi ievērojot pretapiešanas noteikumu efektivitātes mērķi. Tādējādi tiek ņemta vērā arī pilnvaru, kas piemīt Savienības iestādēm, veicot pretapiešanas izmeklēšanu, īpašais raksturs un laika ierobežojumi, kuriem tās ir pakļautas šāda veida izmeklēšanā, kā tika norādīts šo secinājumu 46. un 47. punktā.
95.
Turpretī Vispārējās tiesas izmantotā divu posmu pieeja, kas aprakstīta šo secinājumu 54. un 55. punktā, ir balstīta uz kļūdainu pamatregulas 13. panta 2. punkta interpretāciju.
5. Secinājumi
96.
Noteikumu, kas reglamentē apiešanas pierādījumus, noteikšana, kura izriet no, manuprāt, kļūdainas jēdziena “nāk no” interpretācijas, kas izmantota pārsūdzētajā spriedumā, ir pamatā visai argumentācijai, kuras rezultātā Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, un kuras rezultātā apstrīdētā regula bija jāatceļ. Tā kā Vispārējā tiesa uzskata, ka attiecīgās detaļas tika importētas un tādējādi, no tās skatupunkta raugoties, tās “nāk no” Šrilankas, Komisijai bija jāpierāda Ķīnas izcelsme, ja tā vēlējās tās ņemt vērā, analizējot montāžas darbības saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Tieši šādi, pārbaudot šo detaļu Ķīnas izcelsmi, tā esot pieļāvusi apgalvoto kļūdu tiesību piemērošanā, ciktāl tā šim nolūkam “pēc analoģijas” esot piemērojusi pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētos kritērijus.
97.
No tā izriet, ka Vispārējās tiesas kļūdas rezultātā, interpretējot vārdus “nāk no”, tā kļūdaini noteica noteikumus, kas reglamentē sarežģītas apiešanas prakses, izmantojot montāžu, esamības noteikšanas pierādījumus saskaņā ar pamatregulas 13. panta 2. punktu, un šī noteikšana ir pamatā Vispārējās tiesas konstatējumam, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
98.
Šādos apstākļos jāsecina, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļautas vairākas kļūdas tiesību piemērošanā, interpretējot pamatregulas 13. panta 2. punktu, un tas vājina Vispārējās tiesas secinājuma pamatojumu pārsūdzētajā spriedumā. No tā izriet, ka, manuprāt, Komisijas celtā apelācijas sūdzība, ko atbalsta EBMA, ir jāapmierina un attiecīgi minētais spriedums ir jāatceļ (
42
).
VI. Par prasību pirmajā instancē
99.
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanas gadījumā Tiesa pati var taisīt galīgo spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija. Es uzskatu, ka šajā gadījumā tas tā ir.
100.
Savas prasības pirmajā instancē pamatojumam Kolachi norādīja vienu pamatu saistībā ar pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu. Būtībā Kolachi pārmeta Komisijai, pirmkārt, ka tā ir piemērojusi šo tiesību normu ražošanas darbībām Šrilankā, lai gan izmeklēšana attiecās uz iespējamu apiešanu, izmantojot montāžu Pakistānā, otrkārt, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot minēto tiesību normu par izcelsmes noteikumu, un, treškārt, ka tā nav veikusi nevienu pasākumu, lai piemērotu Savienības muitas tiesību aktos paredzētos izcelsmes noteikumus.
101.
Šajā ziņā vispirms jānorāda, ka saskaņā ar pašas Kolachi izmeklēšanas laikā sniegto informāciju 93 % no izmantotajām detaļām velosipēdu montāžai Pakistānā piegādāja starpnieks Flying Horse. Šīs detaļas daļēji – proti, 46 % no visām samontētajām detaļām – tika importētas no Ķīnas un daļēji – proti, 47 % no visām samontētajām detaļām – no Šrilankas. Izmeklēšanā tika pierādīts, ka lielāko daļu detaļu, kas tika importētas no Šrilankas un ko bija iegādājusies Flying Horse, proti, rāmjus, dakšas, lietos diskus un plastmasas riteņus, patiesībā bija saražojusi Great Cycles, diezgan būtiskā daļā izmantojot Ķīnas materiālus. Turklāt no izmeklēšanas izriet, ka Great Cycle ir ar Kolachi saistīta sabiedrība, kas iepriekš bija iesaistīta apiešanas darbībās. Kā izriet no apstrīdētās regulas 99. apsvēruma, arī Komisija bija konstatējusi, ka attiecības starp Flying Horse un Kolachi ir šaubīgas. Visi apstākļi ir pierādīti, un Kolachi tos neapstrīd. Tiesas sēdē pēc tam, kad Kolachi tika uzdoti precīzi jautājumi, tā pat tieši apstiprināja, ka Šrilankā pārveidotās detaļas bija “pārvērstas” no Ķīnas izcelsmes detaļām.
102.
Apstrīdētās regulas 98.–101. apsvērums, kuros Komisija secināja, ka Kolachi iesaistījās montāžas darbībās, kas uzskatāmas par apiešanas praksi pamatregulas 13. panta 2. punkta izpratnē, ir jāizvērtē, ņemot vērā no izmeklēšanas izrietošos konstatējumus.
103.
No apstrīdētās regulas 98. un 99. apsvēruma izriet, ka Komisija secināja, ka detaļas, ko Kolachi iegādājās no Flying Horse, lai arī tās bija importētas no Šrilankas, faktiski (netieši) nāca no Ķīnas pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē, balstoties uz šādiem apstākļiem: pirmkārt, konstatējums, ka Kolachi nav varējusi pierādīt šo detaļu Šrilankas izcelsmi (
43
), un, otrkārt, vairāki netieši apstākļi, kas lika šaubīties par attiecībām starp Flying Horse, kura rīkojās kā sabiedrības, kas ir saistīta ar Kolachi, – proti, Great Cycle – starpnieks, un pašu Kolachi. Balstoties uz šiem apstākļiem, Komisija apstrīdētās regulas 99. apsvēruma pēdējā teikumā konstatēja, ka šajā gadījumā ir izpildīti pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta kritēriji.
104.
Tikai, atbildot uz Kolachi izvirzīto argumentu, kas īsumā izklāstīts apstrīdētās regulas 100. apsvēruma pēdējā teikumā un ar ko Komisijai tika pārmests, ka tā esot izmantojusi pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu kā izcelsmes noteikumu, Komisija apstrīdētās regulas 101. apsvēruma pēdējā teikumā, atzīmējot, “ka pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkts patiešām nav izcelsmes noteikums”, atzina, ka “bija pamats uzskatīt, ka šīs daļas ir no Ķīnas, jo šo daļu ražošanā vairāk nekā 60 % apmērā tika izmantoti Ķīnas izejmateriāli un pievienotā vērtība bija mazāka nekā 25 % no ražošanas izmaksām”.
105.
Ņemot vērā visus apstākļus, kas izriet no izmeklēšanas un apstrīdētās regulas interpretācijas, es uzskatu, pirmkārt, ka, piemērojot noteikumus, kuri reglamentē “sarežģītu” montāžas darbību pierādījumus, ko es ierosināju šo secinājumu 91.–93. punktā, Komisija patiešām šajā gadījumā varēja secināt, ka detaļas, kas tika iegādātas no Flying Horse un importētas no Šrilankas, taču ražotas Great Cycle, netieši nāca no Ķīnas. Pirmām kārtām, tika pierādīts, ka minētās detaļas bija ražotas Šrilankā, diezgan ievērojamā daļā izmantojot Ķīnas elementus un materiālus. Otrām kārtām, Komisijas rīcībā bija saskanīgu netiešu pierādījumu kopums, kas neapšaubāmi pamatoja aizdomas par Kolachi iesaisti sarežģītās apiešanas darbībās. Šādā kontekstā, piemērojot minētos noteikumus, ar kuriem tiek reglamentēti pierādījumi, Kolachi bija jāpierāda attiecīgo detaļu Šrilankas izcelsme, tomēr nav šaubu par to, ka šai sabiedrībai neizdevās to izdarīt.
106.
Otrkārt, no tā izriet, ka šādos apstākļos, lai noteiktu, ka minētās detaļas netieši nāk no Ķīnas, Komisijai nekādā gadījumā nebija pienākuma pārbaudīt izcelsmi, piemērojot jebkādus izcelsmes noteikumus muitas tiesību izpratnē, vai “pēc analoģijas” piemērojot pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta kritērijus kā izcelsmes noteikumus.
107.
Treškārt, manuprāt, no apstrīdētās regulas attiecīgo apsvērumu interpretācijas izriet, ka Komisija katrā ziņā nav “pēc analoģijas” izmantojusi pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta kritērijus kā izcelsmes noteikumus, nosakot, ka attiecīgās detaļas netieši nāk no Ķīnas. Konstatējuma, ka šīs detaļas netieši nāk no Ķīnas, pamatā faktiski ir tieši secinājumi, pie kuriem Komisija nonāca, vadoties no apstrīdētās regulas 98. apsvēruma pēdējā teikuma un 99. apsvēruma pirmspēdējā teikuma, balstoties uz būtiskiem netiešiem apstākļiem, kas bija tās rīcībā. Apstāklis, ka Komisija, atbildot uz precīzu Kolachi izvirzītu argumentu, bija arī konstatējusi, ka pamatregulas 13. panta 2. punkta b) apakšpunkta kritēriji ir izpildīti arī, ciktāl tas attiecas uz aplūkotajām detaļām, kuras tika pārveidotas Šrilankā, ir tikai papildu netiešs apstāklis, kas var vēl vairāk pamatot secinājumu, pie kāda Komisija jau bija nonākusi, un vajadzības gadījumā Kolachi tas bija jāapstrīd, iesniedzot ticamus pierādījumus tam, ka minēto detaļu izcelsme ir Šrilanka.
108.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, manuprāt, vienīgā Kolachi izvirzītā pamata trīs iebildumi ir jānoraida un attiecīgi Kolachi celtā prasība atcelt tiesību aktu ir jānoraida kopumā.
VII. Par tiesāšanās izdevumiem
109.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācija ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Šī reglamenta 138. panta 1. punktā, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minētā reglamenta 184. panta 1. punktu, ir noteikts, ka lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
110.
Ja Tiesa piekritīs manam vērtējumam saistībā ar Komisijas apelācijas sūdzību, Kolachi būs lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs. Šādos apstākļos, tā kā Komisija un EBMA ir prasījusi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, es ierosinu Tiesai piespriest Kolachi atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Komisijai un EBMA radušies gan pirmajā instancē, gan šajā apelācijas sūdzībā.
VIII. Secinājumi
111.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai lemt šādi:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2017. gada 10. oktobra spriedumu Kolachi Raj Industrial/Komisija (T‑435/15, EU:T:2017:712).
2)
Noraidīt prasību atcelt tiesību aktu, ko Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd cēla Vispārējā tiesā lietā T‑435/15.
3)
Piespriest Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Eiropas Komisijai un European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) ir radušies pirmajā instancē, kā arī apelācijas tiesvedībā.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	EU:T:2017:712.
(
3
)	Komisijas Īstenošanas regula (2015. gada 18. maijs), ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 502/2013 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam, attiecina uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti no Kambodžas, Pakistānas un Filipīnām, neatkarīgi no tā, vai šiem velosipēdiem ir deklarēta Kambodžas, Pakistānas un Filipīnu izcelsme (OV 2015, L 122, 4. lpp.).
(
4
)	Padomes Regula (2009. gada 30. novembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 2009, L 343, 51. lpp., un labojums – OV 2010, L 7, 22. lpp.), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 15. janvāra Regulu (ES) Nr. 37/2014 (OV 2014, L 18, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “pamatregula”).
(
5
)	Skat. Regulu (ES) Nr. 502/2013 (2013. gada 29. maijs), ar kuru groza Īstenošanas regulu (ES) Nr. 990/2011, ar ko pēc termiņa beigu pārskata atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1225/2009 11. panta 3. punktam piemēro galīgo antidempinga maksājumu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam (OV 2013, L 153, 17. lpp.). Atsaucēm uz iepriekšējām regulām skat. pārsūdzētā sprieduma 1.–5. punktu.
(
6
)	Padomes Īstenošanas regula (2013. gada 29. maijs), ar ko galīgo antidempinga maksājumu, kas ar Īstenošanas regulu (ES) Nr. 990/2011 noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes velosipēdu importam, attiecina uz tādu velosipēdu importu, kas nosūtīti no Indonēzijas, Malaizijas, Šrilankas un Tunisijas, neatkarīgi no tā, vai šiem velosipēdiem ir deklarēta Indonēzijas, Malaizijas, Šrilankas vai Tunisijas izcelsme (OV 2013, L 153, 1. lpp.).
(
7
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 8. punktu.
(
8
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 9. un 11. punktu.
(
9
)	Pārsūdzētā sprieduma 12. un 13. punkts.
(
10
)	Skat. apstrīdētās regulas 1. panta 1. punktu.
(
11
)	Vispārējās tiesas septītās palātas priekšsēdētāja 2016. gada 9. marta rīkojums.
(
12
)	Komisija it īpaši norāda uz pārsūdzētā sprieduma 83., 87., 92. un 108. punktu.
(
13
)	Nolīgums par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību 1994 VI panta piemērošanu (OV 1994, L 336, 103. lpp.), kas ietverts Līguma par Pasaules Tirdzniecības organizācijas izveidošanu, kurš apstiprināts ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (1986–1994) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.), 1.A pielikumā.
(
14
)	Skat. pamatregulas 19. apsvērumu. Šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta P. Mengoci [P. Mengozzi] secinājumus apvienotajās lietās Maxcom u.c./Chin HaurIndonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 5. punkts), kā arī ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumus lietā Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, 10. un 11. punkts).
(
15
)	Šajā ziņā skat. pamatregulas 19. apsvērumu.
(
16
)	Skat. spriedumus, 2013. gada 6. jūnijs, Paltrade (C‑667/11, EU:C:2013:368, 28. punkts), un 2015. gada 17. decembris, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, 50. un 53. punkts). Šajā ziņā skat. arī pamatregulas 19. apsvērumu, kā arī sprieduma Starway 85. punktu.
(
17
)	No pamatregulas 13. panta 1. punkta trešajā teikumā ietvertās definīcijas izriet – lai varētu pierādīt apiešanas esamību, ir jāizpilda četri nosacījumi: pirmkārt, ir jābūt pārmaiņām tirdzniecības modelī starp attiecīgo trešo valsti un Savienību, otrkārt, šīm pārmaiņām ir jāizriet no prakses, procesa vai darba, kam bez maksājuma uzlikšanas nav cita pietiekama cēloņa vai ekonomiskā pamatojuma, treškārt, ir jābūt pierādījumiem par kaitējumu un, ceturtkārt, ir jābūt pierādījumiem par dempinga esamību.
(
18
)	Skat. ģenerāladvokāta P. Mengoci secinājumus apvienotajās lietās Maxcom u.c./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 45. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī, šajā nozīmē, spriedumu, 2017. gada 26. janvāris, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 56.–58. punkts).
(
19
)	Skat. spriedumu, 2014. gada 4. septembris, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 48. punkts).
(
20
)	Skat. ģenerāladvokāta P. Mengoci secinājumus apvienotajās lietās Maxcom u.c./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 44. punkts), kā arī spriedumus, 2014. gada 4. septembris, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 29. punkts), un 2017. gada 26. janvāris, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
21
)	Turpat.
(
22
)	Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta P. Mengoci secinājumus apvienotajās lietās Maxcom u.c./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2016:712, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
23
)	Skat. sprieduma Starway 84., 85. un 88. punktu, kā arī pārsūdzētā sprieduma 79.–81. punktu.
(
24
)	Pārsūdzētā sprieduma 84. punktā Vispārējā tiesa īpaši min pamatregulas 8. apsvērumu, kā arī 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, 3. panta 4. punktu, 9. panta 5. un 6. punktu un 13. panta 1. punktu.
(
25
)	Skat. spriedumu, 2017. gada 12. oktobris, Tigers (C‑156/16, EU:C:2017:754, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
26
)	Skat. vārdu “nākt no” definīciju, kas sniegta Le Petit Larousse illustré, 2011. gada izdevums, Larousse, Parīze. Šādā kontekstā vārdu “izcelsme” tomēr nevar saprast tehniskā izpratnē kā vārdu “izcelsme” muitas tiesību nozīmē. Šajā ziņā skat. apsvērumus saistībā ar aplūkotās tiesību normas vēsturisko interpretāciju šo secinājumu 81. punktā.
(
27
)	Šajā ziņā jānorāda, ka Vispārējā tiesa nav veikusi aplūkotās tiesību normas dažādo valodas versiju analīzi, bet gan ir veikusi valodu versiju analīzi pamatregulas pantiem, kuri minēti pārsūdzētā sprieduma 84. punktā un šo secinājumu 24. zemsvītras piezīmē un kuros vārdi “nāk no” ir saistīti ar vārdu “imports”.
(
28
)	Proti, spāņu valodas versijā (“procedan del”), grieķu valodas versijā (“προέρχονται από”), angļu valodas versijā (“are from”), horvātu valodas versijā (“iz”), latviešu valodas versijā (“nāk no”), lietuviešu valodas versijā (“ira iš”), portugāļu valodas versijā (“provenientes do”) un rumāņu valodas versijā (“provin din”).
(
29
)	Vācu valodas versijā ir izmantots vārds “Ursprung”, savukārt itāļu valodā – vārds “originari”.
(
30
)	Skat. it īpaši čehu valodas versiju (“pochazeji”), poļu valodas versiju (“pochodzą z”) un slovāku valodas (“pochádzajú z”) versiju. Šķiet, ka tas attiecas arī uz vārdiem, kas izmantoti igauņu valodas versijā – “pärinevad riigist”.
(
31
)	Šajā kontekstā nav nepieciešams paust viedokli par jautājumu, vai pamatregulas 3. panta 4. punkta un 9. panta 5. un 6. punkta mērķis ir transponēt šīs saistības. Attiecībā uz pamatregulas 9. panta 5. punktu skat. ģenerāladvokāta P. Mengoci secinājumus lietā Padome/Growth Energy un Renewable Fuels Association (C‑465/16 P, EU:C:2018:794, 184. un nākamie punkti).
(
32
)	No judikatūras izriet, ka tad, ja Savienības iestādes konstatē apiešanas pastāvēšanu attiecībā uz visu trešo valsti, attiecīgie ražotāji/eksportētāji var pierādīt, ka viņu īpašā situācija pamato atbrīvojuma piešķiršanu saskaņā ar pamatregulas 13. panta 4. punktu (šajā saistībā skat. spriedumu, 2017. gada 26. janvāris, Maxcom/Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 59. punkts). Šiem ražotājiem tādējādi ir jābūt iespējai pierādīt, ka detaļas, kas “nāk no” valsts, uz kuru attiecas pasākumi, faktiski rod “izcelsmi” citā trešajā valstī, tādējādi to montāžu nevar uzskatīt par tādu, kas rada apiešanu. Šādu pieeju turklāt izmantoja Vispārējā tiesa spriedumā Starway (85., 86. un 88. punkts), ko Vispārējā tiesa bieži min pārsūdzētajā spriedumā (konkrētāk skat. pārsūdzētā sprieduma 80. un 81. punktu).
(
33
)	Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā drīzāk lieto formulējumu “pārbaudīt”, nevis “noteikt” vai “pierādīt” izcelsmi (skat. it īpaši 87., 92., 107. un 114. punktu). Tomēr no pārsūdzētā sprieduma interpretācijas kopumā (it īpaši no 107.–114. punkta interpretācijas) izriet, ka galu galā Vispārējās tiesas ieteiktā divu posmu pieeja, kas izklāstīta šo secinājumu 54. un 55. punktā, “sarežģītu” montāžas darbību gadījumā nozīmē, ka pienākums pierādīt attiecīgo detaļu izcelsmi muitas tiesību izpratnē ir Savienības iestādēm.
(
34
)	Skat. šo secinājumu 50. punktu un 32. zemsvītras piezīmi.
(
35
)	Skat. 1. pantu Padomes Regulā (EEK) Nr. 1761/87 (1987. gada 22. jūnijs), ar kuru grozīta Regula (EEK) Nr. 2176/84 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām vai subsīdijām, ko piešķir valstis, kas nav Eiropas Ekonomikas kopienas dalībvalstis (OV 1987, L 167, 9. lpp.), ar kuru Savienības tiesībās tika ieviesti pretapiešanas noteikumi. Šajā ziņā skat. arī ģenerāladvokāta Ī. Bota secinājumus lietā Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, 9. un nākamie punkti).
(
36
)	Padomes Regula (1994. gada 22. decembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1994, L 349, 1. lpp.).
(
37
)	Šādu likumdevēja gribas interpretāciju apstiprina Komisijas darba dokuments (COM(94) 414, galīgā redakcija, 1994. gada 5. oktobris, 164. un 165. lpp.), saskaņā ar kuru “izcelsmes noteikumi izrādījās arvien mazāk piemēroti satraucošu apiešanas gadījumu izpratnei” [neoficiāls tulkojums].
(
38
)	Šajā pašā nozīmē skat. sprieduma Starway 83. punktu.
(
39
)	Manuprāt, šo secinājumu nevar apstrīdēt apstāklis, kā tas izriet no šo secinājumu 67. punkta, ka pamatregulas 13. panta 2. punkta a) apakšpunkta atsevišķās valodu versijās ir saglabāta atsauce uz vārdu “izcelsme”. Pirmkārt, šādas versijas neapšaubāmi ir mazākumā no visām atbilstošajām pamatregulas valodu versijām, un, otrkārt, aplūkotās tiesību normas interpretācija, kas Komisijai, nosakot, no kurienes nāk [detaļas] šīs tiesību normas izpratnē, uzliktu par pienākumu pierādīt detaļu izcelsmi muitas tiesību izpratnē, būtu pretrunā šo secinājumu 39., 40. un 72. punktā minētajam pretapiešanas tiesiskā regulējuma mērķim nodrošināt antidempinga pasākumu efektivitāti. Turklāt pretēji tam, ko norāda Kolachi, šāds pierādīšanas pienākums nekādi nebūtu pamatots ar pamatregulas 13. panta 5. punktu.
(
40
)	Skat. šo secinājumu 32. zemsvītras piezīmi.
(
41
)	Šis kritērijs, lai noteiktu pierādījumu apjomu, kas pieprasīts no Savienības iestādēm, pierādot apiešanas esamību, ir tas pats, kas ir atzīts judikatūrā tad, kad gadījumā, ja visi ieinteresētie lietas dalībnieki vai vismaz ievērojama to daļa nesadarbojas, Savienības iestādes lemj, pamatojoties uz pieejamajiem datiem. Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 4. septembris, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, 35.–37. punkts); 2017. gada 26. janvāris, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P un C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 63.–66. punkts) un Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P un C‑260/15 P, EU:C:2017:62, 65.–68. punkts).
(
42
)	Ciktāl Vispārējās tiesas pieļautās kļūdas tiesību piemērošanā saistībā ar vārdu “nāk no” interpretāciju un attiecīgā kļūdainā to noteikumu noteikšana, kas reglamentē apiešanas prakses, izmantojot montāžu, pierādīšanu, vājina Vispārējās tiesas izmantotās argumentācijas integritāti, Kolachi iesniegto pamatojuma aizstāšanas lūgumu, kas minēts šo secinājumu 34. punktā, nekādā ziņā nevar atbalstīt.
(
43
)	Skat. apstrīdētās regulas 98. apsvērumu. Šo analīzi apstiprina Vispārējā tiesa, un tā nav apelācijas sūdzības priekšmets (skat. šo secinājumu 21. punktu).