62004CJ0141_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑141/04
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam,
ko Symvoulio tis Epikrateias
(Grieķija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2003. gada 30. decembrī un kas Tiesā reģistrēts 2004. gada 17. martā, tiesvedībā
Michail Peros
pret
Techniko Epimelitirio Ellados .
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [ K. Lenaerts ], tiesneši N. Kolnerika [ N. Colneric ] un K. Šīmans [ K. Schiemann ] (referents),
ģenerāladvokāts L. A. Hēlhuds [ L. A. Geelhoed ],
sekretārs R. Grass [ R. Grass ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Perosa [ Peros ] vārdā – V. G. Hadzopuls [ V. G. Chatzopoulos ], dikigoros,
– Techniko Epimelitirio Ellados
vārdā – A. Kristalidis [ A. Krystallidis ], dikigoros,
– Grieķijas valdības vārdā – E. Skandalu [ E. Skandalou ], pārstāve,
– Eiropas Kopienu Komisijas vārdā – M. Patakja [ M. Patakia ] un H. Stēvlbeks [ H. Støvlbæk ], pārstāvji,
ņemot vērā lēmumu, kas pieņemts pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas, izlemt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz nosacījumiem, kādos atsevišķas normas Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvā 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV 1989, L 19, 16. lpp.), diploma, kas attiecas uz šīs direktīvas piemērošanas jomu, turētājs var izvirzīt gadījumā, ja nav veikta šīs direktīvas transpozīcija pēc šai transpozīcijai noteiktā termiņa beigām. Pakārtoti – šis lūgums attiecas uz EK līguma 48. un 52. panta (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem – EKL 39. un 43. pants) interpretāciju.
2. Šis lūgums tika iesniegts tiesvedības Peross pret Techniko Epimelitirio Ellados
(Grieķijas Tehniskā padome, turpmāk tekstā – “ TEE ”) – Grieķijas iestādi, kura pārvalda inženieru reģistrus – ietvaros par tās noraidīto Perosa pieteikumu attiecībā uz viņa kā inženiera mehāniķa reģistrāciju. Peross iesniedza savu pieteikumu, pamatojoties uz viņa tiesībām strādāt šajā profesijā Vācijā.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
3. No Direktīvas 89/48 preambulas trešā un ceturtā apsvēruma izriet, ka tās mērķis ir ieviest vispārēju sistēmu diplomu atzīšanai, lai ļautu Eiropas pilsoņiem strādāt profesijās, kurās attiecīgajā dalībvalstī ir nepieciešama pēcvidusskolas izglītība, ar noteikumu, ka viņiem ir tāds diploms, kas ļauj darboties attiecīgā profesijā un kas ir izsniegts par vismaz trīs gadu studiju programmu citā dalībvalstī.
4. Direktīvas 89/48 3. panta pirmajā daļā paredzēts:
“Ja attiecīgajā dalībvalstī, lai sāktu vai veiktu reglamentētu kvalificētu darbu, ir vajadzīgs diploms, kompetentā iestāde nedrīkst, pamatojoties uz nepietiekamu kvalifikāciju, atteikt dalībvalsts pilsonim atļauju sākt vai veikt attiecīgo kvalificēto darbu ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi attiecas uz tās pilsoņiem:
a) ja kandidātam ir tāds diploms, kas tiek prasīts citā dalībvalstī, lai uzņemtos vai veiktu attiecīgo kvalificēto darbu tās teritorijā, un ja šāds diploms ir ticis piešķirts dalībvalstī, [..]
[..].”
5. Neraugoties uz šīs direktīvas 3. pantu, tās 4. pants pie zināmiem nosacījumiem, kas ir izklāstīti šajā pantā, atļauj attiecīgajai dalībvalstij pieprasīt, lai kandidāts sniegtu apliecinājumu par noteikta laikposma profesionālo pieredzi, par pabeigtu adaptācijas laikposmu, kas nepārsniedz trīs gadus, vai veiktu kvalifikācijas atbilstības pārbaudi (turpmāk tekstā – “līdzsvarojošie pasākumi”). Šis pats pants nosaka dažus noteikumus un piemērojamus nosacījumus līdzsvarojošiem pasākumiem, kurus var pieprasīt [attiecīgā dalībvalsts].
6. Direktīvas 89/48 6. pantā uzskaitīti dokumenti par [attiecīgās personas] labu raksturojumu, reputāciju vai par to, ka tā nav atzīta par bankrotējušu, kā arī par fiziskās vai psihiskās veselības stāvokli, kurus kā pierādījumus var prasīt attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde, un ietverti vairāki noteikumi par tāda zvēresta vai svinīga solījuma formām, kuru var lūgt nodot citu dalībvalstu pilsoņiem.
7. Atbilstoši Direktīvas 89/48 9. panta 1. punktam dalībvalstis 12. pantā paredzētā laikposmā norīko kompetentas iestādes, kas ir pilnvarotas saņemt pieteikumus un pieņemt šajā direktīvā minētos lēmumus; šo informāciju tās nodod tālāk pārējām dalībvalstīm un Komisijai.
Valsts tiesiskais regulējums
8. Grieķijā inženiera profesija ir reglamentēta profesija, kurā var strādāt tikai TEE
biedri. TEE
tika izveidota ar Prezidenta 1926. gada 27. novembra/14. decembra dekrētu attiecībā uz noteikumu un tekstu par TEE
sastāvu kodificēšanu ( FEK A’ 430 ), kas grozīts ar likumu Nr. 1486/1984 ( FEK A’ 161 ) un Prezidenta 1991. gada 30. novembra/12. decembra dekrētu Nr. 512/1991 ( FEK A’ 190, turpmāk tekstā – “Dekrēts par TEE ”).
9. Atbilstoši Dekrēta par TEE
2. panta 1. punktam kā TEE
biedri ir obligāti reģistrējami dalībvalstu pilsoņi, “kuri ir saņēmuši diplomus no Atēnu Valsts Politehniskās universitātes ( école nationale polytechnique metsovienne ), valsts politehniskajām mācību iestādēm vai līdzvērtīgām mācību iestādēm ārvalstīs pēc tam, kad tie ir saņēmuši atļauju strādāt profesijā”. Profesionāļi tiek iedalīti deviņās šī dekrēta 2. panta 5. punktā uzskaitītajās specialitātēs, starp kurām c) apakšpunktā ir ietverta arī inženiera mehāniķa specialitāte.
10. Šī dekrēta 4. panta 3. punktā tostarp paredzēts, ka TEE
rīko eksāmenus, izsniedz atļaujas strādāt inženiera profesijā atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem un pārvalda inženieru reģistrus.
11. Saskaņā ar 1981. gada 30./31. decembra likuma Nr. 1225/1981 ( FEK A’ 340 ) 1. panta 1. punktu TEE
ir “kompetenta izsniegt atļauju strādāt profesijā Grieķijā inženieriem, kuri ir saņēmuši līdzvērtīgu ārvalsts augstākās izglītības iestāžu diplomus”.
12. Pamatojoties uz likumu Nr. 1225/1981, valsts darba lietu ministra un valsts izglītības un reliģijas lietu ministra pieņemtajā 1984. gada 14. septembra starpministriju lēmumā Nr. ED 5/4/339 ( FEK B’ 713 ) tika noteikta kārtība, kādā TEE
izsniedz atļauju strādāt inženiera profesijā.
13. Šī starpministriju lēmuma 1. punktā tika paredzēts, ka “ TEE
izsniedz atļauju strādāt profesijā pēc mutiskiem pārbaudījumiem inženieriem, kuri ir saņēmuši valsts augstskolu vai līdzvērtīgu ārvalsts augstskolu diplomus”.
14. Šī paša lēmuma 2. punkta d) apakšpunktā noteikts – lai piedalītos šajos pārbaudījumos, personām, kuras ir saņēmušas diplomu ārvalstīs, jāiesniedz TEE
“apliecinājums par pievienotā diploma līdzvērtību”, kuru izsniedz Ārvalstu diplomu atzīšanas starpuniversitāšu centrs ( Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapis, turpmāk tekstā – “ DIKATSA ”), kas izveidots ar 1977. gada 12./14. oktobra likumu Nr. 741/1977 ( FEK A’ 314 ), kurš grozīts ar 1985. gada 30. decembra likumu Nr. 1566/1985 ( FEK A’ 167, turpmāk tekstā – “likums par DIKATSA ”).
15. Saskaņā ar likuma par DIKATSA
2. pantu DIKATSA
ir kompetents pielīdzināt ārvalstu augstskolas tādām, kuru nodrošinātās izglītības līmenis ir līdzvērtīgs valsts augstskolu izglītības līmenim, un atzīt ārvalstu augstskolu un Grieķijas augstākās izglītības iestāžu izsniegto diplomu līdzvērtību. Tāpat tas ir kompetents atzīt tāda paša līmeņa ārvalstu mācību iestāžu izsniegtu izglītības dokumentu un Grieķijas augstākās izglītības iestāžu izsniegtu izglītības dokumentu līdzvērtību gadījumā, ja Grieķijā nav līdzvērtīgas specialitātes.
16. Turklāt likuma par DIKATSA
4. panta 8. punktā noteikts, ka ar DIKATSA
valdes priekšsēdētāja aktu “ārvalstu augstākās izglītības iestāžu diplomi, kuru apliecinātais zināšanu līmenis atšķiras no Grieķijas augstskolas vai tās nodaļas, kuras nodrošinātā izglītība [satura ziņā] ir vistuvākā [attiecīgās ārvalsts augstskolas nodrošinātajai izglītībai], izdota diploma apliecināta zināšanu līmeņa, ir pakļauti papildu pārbaudei atsevišķos jautājumos attiecīgajā augstskolā vai nodaļā”. Saskaņā ar šo normu, “ja nav iespējams atzīt diploma līdzvērtību, ieinteresētā persona tiek uzņemta attiecīgajā augstskolā vai nodaļā, ko precīzi nosaka valdes priekšsēdētājs”, lai šī persona tur papildinātu apmācību.
17. Saskaņā ar Symvoulio tis Epikrateias
(Valsts padome) pastāvīgo judikatūru no šīm normām izriet, ka DIKATSA, vērtējot ārvalsts diploma un atbilstošā Grieķijas augstākās izglītības iestādes diploma līdzvērtību, jāizvērtē attiecīgo dokumentu izdevušās ārvalsts izglītības iestādes īpašības, apmeklēto kursu veids un mācību saturs. Šajā DIKATSA
veiktajā izvērtēšanā netiek ņemts vērā jautājums par to, vai attiecīgais dokuments pierāda formālu kvalifikāciju, kura ir vajadzīga darbam konkrētajā profesijā. Citiem vārdiem, DIKATSA
saskaņā ar šo judikatūru ir kompetents vērtēt tikai tam iesniegta ārvalsts izglītības dokumenta akadēmisku līdzvērtību, nevis profesionālu līdzvērtību.
18. Direktīva 89/48 netika transponēta Grieķijas tiesību sistēmā līdz tās transpozīcijas termiņa beigām (šajā sakarā skat. Tiesas 1995. gada 23. marta spriedumu lietā C‑365/93 Komisija/Grieķija, Recueil, I‑499. lpp.). Prezidenta 2000. gada 28. jūnija dekrēts Nr. 165/2000 ( FEK A’ 149 ), ar kuru šī direktīva tika transponēta Grieķijas tiesību sistēmā un kurš pēc tam grozīts ar Prezidenta 2001. gada 22. oktobra dekrētu Nr. 373/2001 ( FEK A’ 251 ), tika pieņemts pēc pamata prāvas faktu norises.
19. Šī dekrēta 10. pants piešķir Padomei augstākās izglītības diplomu līdzvērtības atzīšanas jautājumos ( Symvoulio Anagnoriseos Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis, turpmāk tekstā – “ SAEITTE ”) – valsts ad hoc
iestādei – ekskluzīvu kompetenci lemt par pieteikumiem atzīt augstākās izglītības diplomus, uz kuriem attiecas Direktīvas 89/48 piemērošanas joma. Līdz ar to šī ir vienīgā iestāde, kura ir kompetenta atzīt pieteikuma iesniedzēja tiesības strādāt atbilstošajā reglamentētajā profesijā Grieķijā, un tā ir saskaņā ar Direktīvas 89/48 9. panta 1. punktu norīkota iestāde, kura ir pilnvarota saņemt pieteikumus un pieņemt šajā direktīvā minētos lēmumus.
20. Šī paša dekrēta 11. panta 6. punktā turklāt noteikts – ja valsts tiesību norma paredz personu, kuras tiesīgas strādāt profesijā, reģistra izveidi, SAEITTE
lēmums uzliek par pienākumu arodorganizācijai vai administratīvai iestādei, kura uzrauga reģistru, veikt pieteikuma iesniedzēja reģistrāciju.
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
21. Peross, Grieķijas pilsonis, ir Fachhochschule Wiesbaden
(Vācija) 1980. gadā izsniegta diploma turētājs. Šis diploms viņam ļauj strādāt inženiera mehāniķa profesijā Vācijā ( Diplom‑Ingenieur im Fachbereich Maschinenbau ).
22. Vēloties strādāt šajā profesijā Grieķijā, Peross iesniedza pieteikumu par sava diploma līdzvērtības atzīšanu DIKATSA . Šis pieteikums 1993. gada 28. maijā ar DIKATSA lēmumu Nr. 296 tika noraidīts tāpēc, ka izglītības iestāde, kura izsniegusi attiecīgo ārvalsts dokumentu ( Fachhochschule Wiesbaden ), nenodrošināja tādu izglītības līmeni, kurš būtu līdzvērtīgs Grieķijas augstākās izglītības iestāžu līmenim.
23. 1995. gada 21. februārī Peross iesniedza pieteikumu TEE
nolūkā panākt viņa iekļaušanu reģistrā, lai varētu strādāt inženiera mehāniķa profesijā Grieķijā un baudīt citas priekšrocības, kuras saistītas ar reģistrēšanu. Šis pieteikums, ko papildināja vēlāk 1995. gada 21. martā iesniegts saistītais pieteikums, ar TEE
1995. gada 4. maija lēmumu Nr. 6372 tika noraidīts šādu iemeslu dēļ:
“Reģistrācija TEE
tiek veikta saskaņā ar [dekrētā par TEE ] paredzētajiem nosacījumiem. Personām, kuras ir ieguvušas izglītību ārvalstīs, pamatnosacījums ir tāds, ka tās ir pabeigušas politehniskā cikla mācības un to izglītības dokuments ir līdzvērtīgs Atēnu Valsts Politehniskās universitātes ( école nationale polytechnique metsovienne ) un Grieķijas augstākās izglītības iestāžu politehnisko skolu izsniegtajiem dokumentiem. Ārvalstu izglītības dokumentu līdzvērtību atzīst [ DIKATSA ]. Atbilstoši iepriekš minētajam Jūs nevarat kļūt par TEE
biedru un Jūsu izglītības dokuments ( Fachhochschule ) Jums nepiešķir tiesības tikt reģistrētam TEE .”
24. Peross cēla prasību pret šo noraidījuma lēmumu Dioikitiko Protodikeio Rodou
(Rodas Pirmās instances administratīvā tiesa). Lēmumā Nr. 249/1998 šī tiesa atzina, ka prasītāja prasība bija prasība atcelt tiesību aktu, kura tādējādi bija piekritīga Symvoulio tis Epikrateias, kurai tā nosūtīja šo lietu.
25. Pa to laiku pēc Direktīvas 89/48 transpozīcijas Grieķijas tiesību sistēmā SAEITTE
ar 2000. gada 5. decembra lēmumu Nr. 4 apmierināja Perosa lūgumu par viņa diploma atzīšanu. Tā viņam piešķīra tiesības strādāt inženiera mehāniķa profesijā Grieķijā, nenosakot adaptācijas laikposmu vai kvalifikācijas atbilstības pārbaudi. Pēc tam Peross tika reģistrēts TEE
reģistros.
26. Pamata prāvā Symvoulio tis Epikrateias vairākums uzskata, ka TEE
1995. gada 4. maija noraidījuma lēmums netika tiesiski motivēts. Atbilstoši vairākuma viedoklim TEE
bija jāizvērtē Perosa pieteikums, noskaidrojot, vai Direktīvas 89/48 3. panta, 4. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta un 2. punkta, kā arī 6. panta 1.–4. punkta beznosacījumu un pietiekoši precīzajos noteikumos paredzētie nosacījumi bija izpildīti. Ja tie bija izpildīti, TEE
bija jāatzīst prasītāja pamata prāvā tiesības strādāt inženiera mehāniķa profesijā Grieķijā, izsniedzot viņam atbilstošu atļauju un reģistrējot to reģistrā. Ja tie nebija izpildīti, TEE
bija jānoraida pieteikums ar motivētu lēmumu. Jebkurā gadījumā, ievērojot Direktīvas 89/48 noteikumus, TEE
nevarēja pieprasīt DIKATSA
apliecināt prasītāja diploma līdzvērtību.
27. Tomēr atbilstoši Symvoulio tis Epikrateias
mazākuma viedoklim, reģistrācijas pieteikuma noraidījums bija pamatots, no vienas puses, sakarā ar to, ka indivīds uz atbilstošajiem Direktīvas 89/48 noteikumiem nevarēja balstīties TEE
laikā, kad tika iesniegts strīdīgais pieteikums, un, no otras puses, tāpēc, ka saskaņā ar šīs direktīvas 9. panta 1. punktu kompetentā iestāde pieteikumu izskatīšanai vēl nebija norīkota.
28. Symvoulio tis Epikrateias
turklāt nav skaidrs, vai, ievērojot to, ka [prasītājs] TEE
uz Direktīvas 89/48 noteikumiem nevarēja balstīties, TEE
tomēr bija pienākums saskaņā ar Līguma 48. un 52. pantu pārliecināties, vai prasītāja Vācijā iegūtais diploms ir līdzvērtīgs Grieķijas diplomiem.
29. Šādos apstākļos Symvoulio tis Epikrateias nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālos jautājumus:
“1) Vai Direktīvas 89/48 3. panta, 4. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta un 2. punkta, kā arī 6. panta 1.–4. punkta noteikumi to sākotnējā redakcijā [..] ir beznosacījumu noteikumi un vai tie ir pietiekoši precīzi tādā mērā, ka starp direktīvas transpozīcijai noteiktā termiņa beigu datumu un tās novēlotas transpozīcijas valsts tiesību sistēmā (attiecīgajā dalībvalstī) datumu indivīds var – pamatojoties uz citā dalībvalstī iegūtu diplomu, uz kuru attiecas iepriekš minēto noteikumu piemērošanas joma – balstīties uz minētajiem noteikumiem šīs dalībvalsts kompetentajā administratīvajā iestādē saskaņā ar valsts tiesību normām, lai saņemtu šīs iestādes atļauju uzsākt darbu un strādāt reglamentētā profesijā attiecīgajā dalībvalstī?
2) Gadījumā, ja starp transpozīcijai noteiktā termiņa beigu datumu un novēlotas transpozīcijas valsts tiesību sistēmā datumu indivīds nevar balstīties uz direktīvas noteikumiem attiecīgās dalībvalsts administratīvajā iestādē, kurai saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir uzticēts pienākums izsniegt atļaujas strādāt noteiktā profesijā pēc eksāmeniem kandidātiem, kuri ir saņēmuši attiecīgās dalībvalsts augstākās izglītības iestādes diplomu vai par līdzvērtīgu atzītu ārvalsts diplomu (saskaņā ar vispārīgo procedūru pielīdzinot īpašībām, kuras līdzīgas šī prejudiciālā nolēmuma lūguma motīvu izklāstā aprakstītajām), vai iepriekš minētā administratīvā iestāde var, ņemot vērā [Līguma 48. un 52.] panta noteikumus [..], pakļaut atļauju uzsākt darbu un strādāt attiecīgajā profesijā, par ko citā dalībvalstī iegūta diploma turētājs ir iesniedzis pieteikumu iepriekš minētajā periodā, iepriekšējai šī diploma akadēmiskas līdzvērtības atzīšanai saskaņā ar augstāk norādīto vispārīgo procedūru, kā arī valsts tiesību aktos paredzēto eksāmenu nokārtošanai, vai arī šai iestādei pašai ir jāveic, no vienas puses, attiecīgās ar diplomu apliecinātās kvalifikācijas un, no otras puses, valsts tiesību aktos prasīto zināšanu un kvalifikācijas salīdzinošs vērtējums, lai atkarībā no šī vērtējuma rezultātiem ieinteresēto personu daļēji vai pilnīgi atbrīvotu no pienākuma piedalīties šajos eksāmenos?”
Par pirmo prejudiciālo jautājumu
30. Direktīvas 89/48 3. panta pirmās daļas a) apakšpunkts nosaka – ja kandidātam ir tāds diploms, kas tiek prasīts citā dalībvalstī, lai sāktu vai veiktu reglamentētu kvalificētu darbu tās teritorijā, un ja šāds diploms ir ticis piešķirts dalībvalstī, attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde nedrīkst, pamatojoties uz nepietiekamu kvalifikāciju, atteikt dalībvalsts pilsonim atļauju uzsākt vai veikt attiecīgo kvalificēto darbu ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi attiecas uz tās pilsoņiem.
31. Perosam ir diploms, kurš saņemts dalībvalstī, šajā gadījumā – Vācijas Federatīvajā Republikā. Šis diploms viņam ļauj strādāt reglamentētā inženiera mehāniķa profesijā šajā dalībvalstī, un viņa gadījums tādējādi attiecas uz Direktīvas 89/48 3. panta pirmās daļas a) apakšpunkta piemērošanas jomu. Līdz ar to Tiesai nav pamata spriest par šīs direktīvas 3. panta pirmās daļas b) apakšpunkta, kuru piemēro tikai tad, ja attiecīgā profesija nav reglamentēta izcelsmes dalībvalstī, interpretāciju.
32. Attiecībā uz Direktīvas 89/48 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu Tiesa jau ir nospriedusi, ka tās noteikumu saturs ir beznosacījumu un pietiekoši precīzs, lai indivīds varētu uz tiem balstīties valsts tiesā pret attiecīgo valsti, ja tā nav transponējusi direktīvu valsts tiesībās noteiktajā termiņā (Tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑102/02 Beuttenmüller, Recueil, I‑5405. lpp., 55. punkts).
33. Attiecībā uz iespēju pakļaut pieeju reglamentētai profesijai nosacījumam, ka pieteikuma iesniedzējam iepriekš jāizpilda Direktīvas 89/48 4. pantā paredzētie līdzsvarojošie pasākumi, ir skaidrs, ka pamata lietā SAEITTE
līdzsvarojošus pasākumus Perosam, izvērtējot viņa situāciju 2000. gadā, nav piemērojusi. Turklāt neviens no lietas materiāliem neļauj noprast, ka kvalifikācijas, kuras Peross pierādīja, iesniedzot savu sākotnējo pieteikumu, bija tik atšķirīgas no 2000. gadā izvērtētajām, lai tās ietekmētu lēmumu atļaut viņam strādāt savā profesijā Grieķijā, nenosakot līdzsvarojošus pasākumus.
34. Jebkurā gadījumā no judikatūras izriet, ka dalībvalsts gadījumā, ja direktīva netiek transponēta valsts tiesību sistēmā, var noteikt tādus līdzsvarojošus pasākumus, kādi paredzēti Direktīvas 89/48 4. panta 1. punktā, tikai tiktāl, ciktāl tos paredz attiecīgā pieteikuma izskatīšanas laikā spēkā esošie valsts tiesību akti (šajā sakarā skat. Tiesas 1991. gada 19. novembra spriedumu apvienotajās lietās C‑6/90 un C‑9/90 Francovich
u.c., Recueil, I‑5357. lpp., 21. punkts, un Tiesas 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā C‑142/04 Aslanidou, Krājums, I-7181. lpp., 35.–37. punkts).
35. Turklāt Tiesa jau ir spriedusi, ka gadījumos, ja ir piemērojama Direktīva 89/48 vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/51/EEK par otro vispārējo sistēmu profesionālās izglītības un mācību atzīšanai, lai papildinātu Direktīvu 89/48 (OV L 209, 25. lpp.), dalībvalsts publiska iestāde, kurai jāievēro attiecīgajā direktīvā paredzētās normas, vairs nevar prasīt, lai kompetentās valsts iestādes veiktu ieinteresētās personas kvalifikācijas pielīdzināšanu (Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C‑234/97 Fernández de Bobadilla, Recueil, I‑4773. lpp., 27. punkts).
36. Direktīvas 89/48 6. pants vienīgi uzskaita dokumentus par [attiecīgās personas] labu raksturojumu, reputāciju vai par to, ka tā nav atzīta par bankrotējušu, kā arī par fiziskās vai psihiskās veselības stāvokli, kurus kā pierādījumus var prasīt attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde, un tajā ietverti vairāki noteikumi par tāda zvēresta vai svinīga solījuma formām, kuru var lūgt nodot citu dalībvalstu pilsoņiem. Ņemot vērā to, ka pamata lietā attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde neprasīja nevienu no šiem pierādījumiem, Tiesai nav jāspriež par šīs normas interpretāciju, kura jebkurā gadījumā nevar ietekmēt iespēju balstīties uz šīs direktīvas 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu.
37. Dalībvalstu pienākums saskaņā ar Direktīvas 89/48 9. panta 1. punktu norīkot kompetentās iestādes, kas ir pilnvarotas saņemt pieteikumus un pieņemt lēmumus, kas minēti šajā direktīvā, nav šķērslis iespējai balstīties uz šīs pašas direktīvas 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu. No 9. panta 1. punkta, kas apskatīts kontekstā ar citiem šī paša panta punktiem, izriet, ka šīs normas paredzētais mērķis ir atvieglot diplomu atzīšanas sistēmu, kas ir izveidota ar Direktīvu 89/48, tādējādi padarot lēmumu pieņemšanas procesu dalībvalstīs pārskatāmāku. Tomēr [kompetento iestāžu] norīkošana saskaņā ar 9. panta 1. punktu nav vajadzīga, lai identificētu iepriekš minētajā 3. pantā paredzētās kompetentās iestādes, kas ir iestādes, kuras uzrauga pieeju reglamentētajām profesijām.
38. No judikatūras izriet, ka dalībvalsts nevar balstīties – attiecībā pret indivīdu – uz tās pašas kavējumu pieņemt noteikumus, kas tieši ir paredzēti, lai atvieglotu ar attiecīgo direktīvu izveidotās sistēmas piemērošanu (šajā sakarā skat. it īpaši Tiesas 2002. gada 10. septembra spriedumu lietā C‑141/00 Kügler, Recueil, I‑6833. lpp., 52. punkts, un Tiesas 2003. gada 6. novembra spriedumu lietā C‑45/01 Dornier, Recueil, I‑12911. lpp., 79. punkts). Kompetentās iestādes nenorīkošana saskaņā ar Direktīvas 89/48 9. panta 1. punktu tādējādi nav šķērslis balstīties uz šīs direktīvas 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu pret kompetentu iestādi, kas faktiski regulē pieeju kādai noteiktai profesijai saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem.
39. Tā kā pamata prāvā pieeja inženiera profesijai ir rezervēta TEE
biedriem, šķiet, ka TEE
ir kompetentā iestāde Direktīvas 89/48 3. panta pirmās daļas a) apakšpunkta izpratnē. Tāpēc TEE
nevar atteikt personai Perosa situācijā pieeju inženiera profesijai, pamatojoties uz nepietiekamu kvalifikāciju.
40. Tādējādi uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka gadījumā, ja nav veikti transpozīcijas pasākumi Direktīvas 89/48 12. pantā noteiktajā termiņā, dalībvalsts pilsonis var balstīties uz šīs direktīvas 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu, lai attiecīgajā dalībvalstī iegūtu atļauju strādāt tādā reglamentētajā profesijā kā inženieris mehāniķis. Šo iespēju nevar pakļaut prasībai kompetentajām valsts iestādēm veikt ieinteresētās personas kvalifikācijas pielīdzināšanu.
41. Ievērojot uz pirmo jautājumu sniegto atbildi, uz otro jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
42. Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Gadījumā, ja nav veikti transpozīcijas pasākumi Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvas 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (redakcijā, kura bija spēkā līdz 2001. gada 31. jūlijam), 12. pantā noteiktajā termiņā, dalībvalsts pilsonis var balstīties uz šīs direktīvas 3. panta pirmās daļas a) apakšpunktu, lai attiecīgajā dalībvalstī iegūtu atļauju strādāt tādā reglamentētajā profesijā kā inženieris mehāniķis.
Šo iespēju nevar pakļaut prasībai kompetentajām valsts iestādēm veikt ieinteresētās personas kvalifikācijas pielīdzināšanu.