62003CC0132_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Vai uz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem ir jābūt marķējumam ar norādi, ka pārtikas produkti ir ražoti no dažiem ģenētiski modificētiem organismiem (turpmāk tekstā – “ĢMO”), ja tie nejauša piesārņojuma rezultātā satur šādu organismu daļiņas, kas proporcionāli nepārsniedz 1 %?
2. Šādu jautājumu pēc būtības Consiglio di Stato
[Valsts padome] (Itālija) uzdeva tiesvedībā, apšaubot ministrijas dekrēta likumību.
3. Uzdodot šo jautājumu, Tiesai ir lūgts precizēt dažu tādu noteikumu materiālo piemērošanas jomu, kas ir paredzēti Padomes 1998. gada 26. maija Regulā (EK) Nr. 1139/98 par obligātu atzīmi, marķējot noteiktus pārtikas produktus, kas ražoti no ģenētiski modificētu organismu daļiņām, kādas nav paredzētas Direktīvā 79/112/EEK (2), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2000. gada 10. janvāra Regulu Nr. 49/2000 (3) .
I – Atbilstošais tiesiskais regulējums
A – Kopienu tiesiskais regulējums
4. Pārtikas produktu marķējuma jomā ir pieņemti daudzi atvasināto tiesību akti. Daži no šiem tiesību aktiem ir piemērojami visiem pārtikas produktiem, un tiem piemīt vispārēja un horizontāla piemērojamība, taču pārējie ir piemērojami tikai dažiem konkrētiem pārtikas produktiem, un tie veido īpašu tiesisko regulējumu.
1. Vispārējais tiesiskais regulējums pārtikas produktu marķēšanas jomā
5. Vispārējais tiesiskais regulējums pārtikas produktu marķēšanas jomā tika aizsākts, pieņemot Padomes 1978. gada 18. decembra Direktīvu 79/112/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz galapatērētājiem paredzētu pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (4) .
6. Kā ir norādīts direktīvas trešajā apsvērumā, šīs direktīvas mērķis ir ieviest vispārējus noteikumus Kopienā, kas būtu horizontāli piemērojami visiem pārtikas produktiem, ko laiž tirgū.
7. Minētās direktīvas 3. pants paredz principu, ka pārtikas produktu marķējumā ir jābūt vairākām tajā uzskaitītām norādēm, tostarp sastāvdaļu uzskaitījumam.
8. Šis princips tika papildināts ar vairākiem nosacījumiem. Direktīvas 79/112 4. pants pieļāva to, ka iespējamie Kopienas noteikumi, kas ir piemērojami dažiem konkrētiem pārtikas produktiem, paredz atkāpi no prasības marķējumā iekļaut konkrētas norādes, tostarp sastāvdaļu uzskaitījumu (5), vai – tieši pretēji – paredz, ka papildus minētās direktīvas 3. pantā uzskaitītajām norādēm ir jābūt vēl citām norādēm (6) . Šis 4. pants arī paredzēja dalībvalstīm iespēju noteikt šādas marķēšanas prasības gadījumā, ja nepastāv Kopienas tiesiskais regulējums šajā jautājumā, ar noteikumu, ka ir izpildīti konkrēti nosacījumi (7) .
9. Visi šie Direktīvas 79/112 noteikumi atkārtoti tika iekļauti Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvā 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (8) . Tieši šī Direktīva 2000/13 bija spēkā dienā, kad tika publicēts veselības ministra 2001. gada 31. maija Dekrēts Nr. 371 (9), proti, 2001. gada 16. oktobrī, dienā, kura ir jāņem vērā pamata prāvā, lai novērtētu minētā dekrēta likumību.
2. Speciālais tiesiskais regulējums pārtikas produktu marķēšanas jomā
10. Atbilstoši Direktīvas 79/112 4. pantam īpašs tiesiskais regulējums ir pieņemts attiecībā uz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem, kā arī produktiem, kas ir ražoti no ĢMO.
a) Tiesiskais regulējums, kas attiecas uz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu marķēšanu
11. Padomes 1989. gada 3. maija Direktīva 89/398/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz īpašas diētas pārtikas produktiem (10), jo īpaši tās 7. panta 1. punkts, nosaka, ka Direktīva 79/112 attiecas uz minētās Direktīvas 89/398 1. pantā paredzētajiem produktiem, tostarp arī uz (veseliem) zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem produktiem.
12. Direktīvas 89/398 3. panta 1. punkts paredz principu, ka attiecīgo produktu sastāvam un īpašībām jābūt tādām, lai produktus varētu izmantot diētai, kurai tie paredzēti. Šajā sakarā minētās direktīvas 4. panta 1. punkts paredz, ka ir jāpieņem īpašas direktīvas par šajā pašā direktīvā paredzētajiem pārtikas produktiem, it īpaši saistībā ar produktu īpašībām un sastāvu, izejvielu kvalitāti, kā arī minēto produktu marķēšanu.
13. Pamatojoties uz šī 4. panta 1. punktu ir pieņemtas divas īpašas direktīvas:
– Komisijas 1991. gada 14. maija Direktīva 91/321/EEK par mātes piena aizstājējiem zīdaiņiem un maziem bērniem (11) un
– Komisijas 1996. gada 16. februāra Direktīva 96/5/EK, Euratom
par apstrādātu graudaugu pārtiku un bērnu pārtiku zīdaiņiem un maziem bērniem (12) .
14. Direktīvas 91/321 3. panta 1. un 2. punkts paredz, ka mākslīgā piena maisījumus zīdaiņiem un maziem bērniem ražo no šīs direktīvas pielikumos noteiktajiem olbaltumvielu avotiem un vajadzības gadījumā no citām pārtikas sastāvdaļām, kuru piemērotība īpašai izmantošanai zīdaiņu uzturā no dzimšanas ir konstatēta, balstoties uz vispāratzīto zinātnisko informāciju. Šajā pašā sakarā tās pašas direktīvas 5. panta 1. punktā ir minēts, ka mākslīgā piena maisījumu zīdaiņiem un maziem bērniem ražošanā var izmantot tikai konkrētas vielas (kas ir uzskaitītas tās III pielikumā), lai tajos nodrošinātu vajadzīgās barības vielas (13) . Tajā ir norādīts, ka tīrības kritēriji šīm vielām tiks izstrādāti vēlāk.
15. Vēl Direktīvas 91/321 6. panta 1. punktā noteikts, ka minētie maisījumi nedrīkst saturēt nevienu vielu tādā daudzumā, kas apdraud zīdaiņu veselību. Šajā sakarā tā paredz, ka vajadzības gadījumā noteikumus par šo vielu maksimālajām devām izstrādā vēlāk.
16. Papildus noteikumiem, kas attiecas uz zīdaiņu pārtikas produktu ražošanu un sastāvu, Direktīvas 91/321 7. panta 2. punktā ir paredzēts, ka šo produktu marķējumā ir jāiekļauj sīkas ziņas, kas papildina Direktīvā 79/112 paredzētās ziņas (14) . Šīs papildu sīkās ziņas attiecas it īpaši uz vitamīnu, olbaltumvielu, tauku un ogļhidrātu saturu minētajos produktos, kā arī to enerģētisko vērtību vai izmantošanas veidu.
17. Visi šie noteikumi atkārtoti tika iestrādāti Direktīvā 96/5 par apstrādātu graudaugu pārtiku un bērnu pārtiku zīdaiņiem (līdz divpadsmit mēnešu vecumam) un maziem bērniem (no viena līdz trīs gadu vecumam).
18. Direktīva 91/321, kā arī Direktīva 96/5 ir grozīta attiecīgi ar Direktīvu 1999/50/EK (15) un ar Direktīvu 1999/39/EK (16) . Šīs pēdējās minētās direktīvas ir pieņemtas, pamatojoties attiecīgi uz Direktīvas 91/321 un Direktīvas 96/5 6. pantu atbilstoši piesardzības principam (17) . Tās minēto 6. pantu papildina ar noteikumiem par pesticīdiem, lai ierobežotu to klātbūtni zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētos pārtikas produktos (18) .
b) Tiesiskais regulējums par tādu pārtikas produktu marķējumu, kas ir ražoti no ĢMO
19. Pamatojums tiesiskajam regulējumam par tādu pārtikas produktu marķēšanu, kas ražoti no ĢMO, bija paredzēts Padomes 1990. gada 23. aprīļa Direktīvā 90/220/EEK par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu vidē (19) .
20. Šī tiesiskā regulējuma galvenais mērķis bija ieviest kopīgu procedūru, kas attiecas uz tādu jaunu pārtikas produktu laišanu Kopienas tirgū, kas satur ĢMO vai kas ražoti no šādiem organismiem. Šīs procedūras ietvaros ieinteresētajam uzņēmējam bija jāpaziņo attiecīgajai dalībvalstij par savu nodomu pirmoreiz laist šādu produktu Kopienas tirgū ārpus šīs valsts teritorijas. Šādā paziņojumā it īpaši bija jāiekļauj paredzētais produkta marķējums, kurā papildus visām pārējām obligātajām norādēm bija jānorāda, ka produkts satur ĢMO. Šai obligātajai norādei ir jābūt iekļautai marķējumā pēc tam, kad ir pieņemts lēmums par produkta laišanu tirgū, ja pēc nekaitīguma novērtējuma veikšanas tiek uzskatīts, ka minētais produkts neapdraud cilvēku veselību vai vidi (20) .
21. Šie Direktīvas 90/220 noteikumi ļoti lielā mērā iekļauti arī Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 27. janvāra Regulā (EK) Nr. 258/97, kas attiecas uz jauniem pārtikas produktiem un jaunām pārtikas produktu sastāvdaļām (21) .
22. Regulā Nr. 258/97 paredzētās marķēšanas prasības dažiem konkrētiem produktiem bija piemērojamas neatkarīgi no dienas, kurā šie produkti tika laisti tirgū (proti, pirms vai pēc minētās regulas stāšanās spēkā) (22) .
23. Šajā nolūkā pieņemtā Regula Nr. 1813/97 tika atcelta un aizstāta ar Regulu Nr. 1139/98. Tieši uz šo pēdējo minēto grozīto regulu attiecas prejudiciālais jautājums, ar kuru ir lūgts precizēt minētās regulas materiālo piemērošanas jomu.
24. Pēc Regulas Nr. 1813/98 atcelšanas Regulu Nr. 1139/98 saskaņā ar 1. panta 1. punkta noteikumiem piemēro pārtikas produktiem un pārtikas produktu sastāvdaļām, kas šādā veidā ir piegādājamas galapatērētājiem un kas kopumā vai daļēji ir ražoti no ģenētiski modificētām sojas pupām, kuras paredzētas Lēmumā 96/281, vai no ģenētiski modificētas kukurūzas, kas paredzēta Lēmumā 97/98.
25. Regulas Nr. 1139/98 2. panta 1. punkts paredz principu, ka pārtikas produktus, kam ir piemērojama minētā regula, pakļauj īpašajām marķēšanas papildprasībām. Šīs prasības, kas ir definētas tā paša panta 3. punktā, ir vērstas uz to, lai patērētājam tiktu garantēta informācija par to sastāvdaļu izcelsmi, no kurām ir ražoti attiecīgie pārtikas produkti (sastāvdaļu sarakstā, kas minēts Direktīvā 79/112, vai saistībā ar minēto sarakstu), produktam pievienojot tādu norādi kā “produkts no ģenētiski modificētas sojas” vai “produkts no ģenētiski modificētas kukurūzas”.
26. Tās pašas regulas 2. panta 2. punkts tomēr paredz, ka daži pārtikas produkti (kaut arī tie ir ražoti no šādiem ĢMO) nav pakļauti šādām marķēšanas prasībām, ja galaprodukts nesatur ne ģenētiskās modifikācijās radītas olbaltumvielas, ne DNS (23) .
27. Regulā Nr. 49/2000, ar kuru grozījumi ir izdarīti Regulā Nr. 1139/98, papildus ir minēts vēl viens gadījums (kas ir pretējs iepriekš norādītajam), kurā minētās marķēšanas papildprasības netiek piemērotas. Šis gadījums ir paredzēts pēdējās minētās regulas, kurā ir izdarīti grozījumi, 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta pirmajā teikumā. Tieši ar šo gadījumu ir saistīts prejudiciālais jautājums.
28. Tas attiecas uz gadījumu, kad viela, kas ir iegūta no Regulas Nr. 1139/98 1. panta 1. punktā paredzētiem ĢMO, iespējams, kopā ar jebkuru vielu, kura ir iegūta no citiem ĢMO (kas laisti tirgū saskaņā ar Regulu Nr. 258/97), ir atrodama to pārtikas produktu sastāvdaļās vai pārtikas produktos, kas sastāv tikai no vienas sastāvdaļas, ar noteikumu, ka šādas vielas klātbūtne ir tikai nejauša piesārņojuma rezultāts un ka tās daudzums ir niecīgs (proporcionāli ne vairāk par 1 % no katras atsevišķās sastāvdaļas vai pārtikas produkta, kas sastāv tikai no vienas sastāvdaļas).
29. Kā ir norādīts Regulas Nr. 49/2000 ceturtajā un astotajā apsvērumā, nejaušs piesārņojums var rasties sastāvdaļu vai pārtikas produktu audzēšanas, ražas novākšanas, transportēšanas, uzglabāšanas vai pārstrādes laikā, proti, jebkurā ražošanas ķēdes posmā.
30. Grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta otrajā daļā ir precizēts – “lai konstatētu, ka šī materiāla [šīs vielas] klātbūtne ir nejauša, uzņēmējiem ir jāspēj pierādīt kompetentām iestādēm, ka tie ir veikuši atbilstīgus pasākumus, lai izvairītos no iepriekšējā daļā minētu [ĢMO] (vai no tiem iegūtu produktu) izmantošanas”.
31. Tā kā konkrētās sastāvdaļas un pārtikas produkti tika uzskatīti par tādiem, kas nav ražoti no ĢMO, šajā gadījumā marķējumā attiecīga norāde nebija jāpievieno.
32. Pēc datuma, kas ir jāņem vērā pamata prāvā, grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētais 1 % pielaides slieksnis tika pazemināts uz 0,9 % (24) .
B – Valsts tiesiskais regulējums
33. Veselības ministra 1994. gada 6. aprīļa Dekrēts Nr. 500 (25), ar kuru īpaši ir paredzēts transponēt Direktīvu 91/321, proti, tā 4. panta 1. daļa paredz, ka “pārtikas produkti zīdaiņiem ir jāražo no [dekrēta] pielikumos noteiktajiem olbaltumvielu avotiem un saskaņā ar tajos iekļautajiem noteikumiem, kā arī no citām pārtikas sastāvdaļām, kuru piemērotība īpašai izmantošanai zīdaiņu uzturā no dzimšanas ir konstatēta, balstoties uz vispāratzīto zinātnisko informāciju”.
34. Ar Apstrīdēto dekrētu minētā Dekrēta Nr. 500/1994 4. panta 1. daļa tika papildināta ar šādiem noteikumiem: “Nekādā gadījumā nav pieļaujama tādu produktu izmantošana, kas ir iegūti no [ĢMO], izņemot Regulā (EK) Nr. 49/2000 paredzēto atkāpi. Tieši šie noteikumi tiek apspriesti pamata prāvā.
II – Fakti un pamata prāva
35. Pēc Apstrīdētā dekrēta stāšanās spēkā tika iesniegta prasība to atcelt tajā daļā, kurā ir iekļauti noteikumi, ar kuriem tika papildināta Dekrēta Nr. 500/1994 4. panta 1. daļa.
36. Šo prasību par atcelšanu iesniedza Coordinamento delle associazioni per la difesa dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori
(Asociāciju koordinācijas komisija vides aizsardzībai, kā arī lietotāju un patērētāju tiesību aizsardzībai) (26) . Tā apgalvo, ka Apstrīdētais dekrēts ir prettiesisks, jo, atsaucoties uz Regulas Nr. 49/2000 piemērošanu, tas pieļāva, ka zīdaiņiem paredzēti produkti 1 % apjomā satur vielu, kas ir iegūta no ĢMO, un ka to marķējumā nav norādes par to.
37. Ar 2002. gada 14. maija spriedumu Tribunale amministrativo regionale del Lazio
[Lacijas Reģionālā administratīvā tiesa] atcēla Apstrīdētā dekrēta strīdīgos noteikumus tikai tāpēc, ka tie paredzēja atkāpi no īpašajām normām, kas attiecas uz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu mākslīgā piena maisījumu marķēšanu, jo šo produktu nejauša piesārņojuma gadījumā marķējumā nevajadzētu obligāti norādīt, ka tas 1 % apjomā satur vielu, kas ir iegūta no ĢMO (27) .
38. Itālijas tiesa pirmajā instancē šajā sakarā pieņēma lēmumu ar tādu pamatojumu, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzēti mākslīgā piena maisījumi ir pakļauti īpašam marķēšanas režīmam (kas definēts Direktīvās 91/321 un 96/5), kas atšķiras no vispārējā režīma, kurš ir paredzēts Direktīvā 79/112 un uz kuru atsauce ir iekļauta Regulā Nr. 49/2000, tādā veidā, ka atkāpe no šajā regulā paredzētā marķēšanas pienākuma tāda nejauša piesārņojuma gadījumā, kas nepārsniedz 1 %, nav vērsta uz to, lai šo atkāpi piemērotu zīdaiņiem vai maziem bērniem paredzētiem produktiem.
39. Ministero della Salute
(Itālijas Veselības ministrija) pārsūdzēja šo spriedumu Consiglio di Stato . No lēmuma uzdot prejudiciālu jautājumu izriet, ka šī prasība attiecas tikai uz daļu no sprieduma, kura rezultātā tika atceltas strīdīgās valsts normas.
40. Savas prasības pamatojumam Ministero della Salute
uzsvēra, ka nevienā no direktīvām, kas attiecas uz zīdaiņiem paredzētu pārtiku, nav normu par to, ka marķējumā ir jābūt norādei par ĢMO klātbūtni. Vienīgi grozītā Regula Nr. 1139/98 paredzēja konkrētos noteikumus. No tiem izriet, ka minētās regulas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā iekļautās normas par marķējumu bija paredzēts piemērot zīdaiņiem paredzētai pārtikai.
41. Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari
( AIIPA ) (Itālijas Pārtikas produktu ražošanas asociācija) iestājās lietā Ministero della Salute
atbalstam. Adusbef
un Federconsumatori
iestājās lietā Codacons
atbalstam.
III – Prejudiciālais jautājums
42. Ņemot vērā lietas dalībnieku iesniegtos argumentus, Consiglio di Stato
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai ar Regulas (EK) Nr. 49/2000 1. pantu grozītās Regulas (EK) Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā iekļautais noteikums ir jāpiemēro arī zīdaiņiem un bērniem (līdz trīs gadu vecumam) paredzētiem pārtikas produktiem; vai marķējumā ir jānorāda nejaušs šo produktu piesārņojums ar vielām, kuras ir iegūtas no ĢMO un kuras proporcionāli nepārsniedz 1 % no produkta? ”
43. Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa vēlas pēc būtības uzzināt, vai grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta noteikumi ir interpretējami tādā veidā, ka tie ir piemērojami zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
IV – Analīze
44. Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāpārbauda, pirmkārt, grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta pirmās daļas formulējums, otrkārt, tās vispārējā struktūra saistībā ar visu Kopienu tiesisko regulējumu, kurš attiecas uz pārtikas produktu marķēšanu un kurā ietilpst šī regula, treškārt, šīs regulas izvirzītie mērķi un, ceturtkārt, prasības, kas izriet no piesardzības principa.
A – Grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta pirmās daļas formulējums
45. Jāatgādina, ka grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta pirmā daļa paredz, ka “uz noteiktiem pārtikas produktiem neattiecas papildu konkrētās marķēšanas prasības, ja [..] viela, kas ir iegūta no 1. panta 1. punktā minētiem ĢMO, kopā ar jebkuru vielu, kas ir laista tirgū saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 258/97 un kas iegūta no citiem ĢMO, ir atrodama to pārtikas produktu sastāvdaļās vai pārtikas produktos, kas sastāv tikai no vienas sastāvdaļas, proporcionāli ne vairāk par 1 % no katras atsevišķās pārtikas produkta sastāvdaļas vai pārtikas produkta, kas sastāv tikai no vienas sastāvdaļas, ar noteikumu, ka šī klātbūtne ir nejauša” (28) .
46. Īpaši pārtikas produkti, kas paredzēti iepriekš minētajās normās, grozītās Regulas Nr. 1139/98 1. panta 1. punktā ir definēti kā “pārtikas produkti un pārtikas produktu sastāvdaļas, kas šādā veidā ir piegādājamas galapatērētājam vai vairumtirdzniecības piegādātājiem [..] un kas kopumā vai daļēji ir ražoti no ģenētiski modificētām sojas pupām, kuras paredzētas Lēmumā 96/281/EK, vai no ģenētiski modificētas kukurūzas, kas paredzēta Lēmumā 97/98/EK”.
47. Šī definīcija nav balstīta uz nosacījumu, kas saistīts ar galapatērētāja vecumu vai attīstības vai veselības stāvokli. Tādējādi, lai varētu piemērot grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu, nav svarīgi, vai konkrētie pārtikas produkti ir paredzēti zīdaiņiem vai maziem bērniem.
48. Tādējādi ir jāsecina, ka šajās normās nav nekas, kas liegtu grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu piemērot pārtikas produktiem, kas šādā veidā ir dodami zīdaiņiem vai maziem bērniem, pieņemot, ka tie pilnībā vai daļēji iegūti no ĢMO, kas paredzēti Lēmumos 96/281 un 97/98.
49. Šis secinājums nav apšaubāms, ņemot vērā grozītās Regulas Nr. 1139/98 vispārējo struktūru.
B – Grozītās Regulas Nr. 1139/98 vispārējā struktūra
50. Regulā Nr. 1139/98 un Regulā Nr. 49/2000 nav tādu noteikumu, kas ļautu domāt, ka zīdaiņiem vai maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem nebūtu piemērojamas minētās regulas vai vismaz grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts.
51. Regulas Nr. 1139/98 2. panta 4. punkts (kurā nav izdarīti grozījumi ar Regulu Nr. 49/2000) paredz, ka “šis pants (proti, tā 2. punkta b) apakšpunkts) neierobežo pārējās Kopienas prasības, kas attiecas uz pārtikas produktu marķēšanu”.
52. Šis noteikums norāda uz to, ka grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. pantā paredzētās īpašās normas par pārtikas produktu marķēšanu ir piemērojamas pārtikas produktiem, uz kuriem tā attiecas, ar noteikumu, ka netiek ignorēta vai apdraudēta citu šajā jautājumā spēkā esošo normu piemērošana, jo īpaši citu ar zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem saistītu īpašu
normu (29) piemērošanu.
53. Jāsecina tomēr, ka, piemērojot grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. pantā paredzētās īpašās marķēšanas normas, netiek ignorēta, ne arī apdraudēta to normu piemērošana, kas Direktīvā 91/321 un Direktīvā 96/5 ir paredzētas attiecībā uz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu marķēšanu.
54. Kā jau to pamatoti uzsvērusi Ministero della Salute, kā arī Eiropas Kopienu Komisija, ne Direktīvā 91/321, ne arī Direktīvā 96/5 nav iekļautas normas, kas paredzētu, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu marķējumā ir jābūt norādei par to, ka šajos produktos ir atrodama viela, kas ir iegūta no ĢMO, vai ka tie ir ražoti no šādas vielas (30) .
55. Manuprāt, tas, ka šajā sakarā nepastāv nekādi noteikumi, nav saistīts ar to, ka šīs direktīvas jebkurā gadījumā paredzēja, ka minētie pārtikas produkti nedrīkst saturēt vielu, kas ir iegūta no ĢMO, līdz ar to nebija vajadzības paredzēt nekādas citas prasības par šāda veida marķēšanu.
56. Gan Direktīvas 91/321 5. pants, gan Direktīvas 96/5 5. pants paredz vienīgi to, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu ražošanā drīkst izmantot tikai konkrētas vielas, kas pielāgotas to īpašajam uzturam. Šajā sakarā ir noteikts tikai tas, ka šo vielu tīrības kritēriji tiks noteikti vēlāk. Tādējādi, ņemot vērā iepriekš izklāstītos argumentus, minēto direktīvu 6. pantā ir paredzēts tikai tas, ka attiecīgie pārtikas produkti nedrīkst saturēt nevienu vielu tādā daudzumā, kas var kaitēt zīdaiņu vai mazu bērnu veselībai. Šajā pašā pantā arī paredzēts tikai tas, ka vajadzības gadījumā vēlāk tiks noteikti katras vielas maksimālais pieļaujamais daudzums.
57. No šīm normām nevar secināt, ka zīdaiņiem vai maziem bērniem paredzēti pārtikas produkti nedrīkst pat ne niecīgā daudzumā saturēt vielu, kas ir iegūta no ĢMO.
58. Pretēji tam, kā tas ir gadījumā, kas ir saistīts ar pesticīdiem (31), pamatojoties uz Direktīvu 91/321 un 96/5 6. pantu, vēl joprojām nav noteikts maksimālais pieļaujamais daudzums, lai ierobežotu no ĢMO iegūtas vielas klātbūtni produktos, kas ir īpaši paredzēti zīdaiņiem un maziem bērniem.
59. Tieši ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāinterpretē tas, ka Direktīvā 91/321 un Direktīvā 96/5 nav atbilstošu noteikumu attiecībā uz gadījumiem, kad pastāv pienākums zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu marķējumā norādīt, ka tajos ir ĢMO vai no šādiem organismiem iegūta viela. No tā, ka šajās direktīvās nav šādu noteikumu, var secināt tikai to, ka tās neparedz nevienu īpašu šāda veida marķēšanas prasību.
60. Jāsecina, ka iespēja – pamatojoties uz grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu – atkāpties no īpašās marķēšanas prasības, kas ir saistīta ar tādas vielas klātbūtni (dažos pārtikas produktos), kas ir iegūta no ĢMO, patiesībā neietekmē Direktīvās 91/321 un 96/5 paredzēto īpašo marķēšanas noteikumu piemērošanu.
61. Turklāt pretēji tam, ko iesaka Codacons, tas, ka grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts paredz atkāpi no īpašā marķēšanas pienākuma (kas uzlikts tā paša panta 1. punktā un precizēts 3. punktā) un tādējādi ir interpretējams šauri, neattaisno to, ka, pamatojoties uz šo vienīgo argumentu, zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem netiek piemēroti šie atkāpi saturošie noteikumi.
62. Pieņemot pretējo, minētās regulas 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta pirmajai daļai nāktos pievienot jaunus noteikumus. Kā jau es tikko uzsvēru, minētais pants tieši paredz, ka tas attiecas uz “īpašiem pārtikas produktiem”. Kā jau tas bija redzams, šis noteikums netieši, bet noteikti attiecas arī uz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem (pieņemot, ka šie produkti, kā to atceramies, ražoti no ĢMO, kas paredzēti Lēmumos 96/281 un 97/98). Ja šiem pārtikas produktiem netiktu piemērots 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts, tas radītu gan likumdošanas, gan skaidras interpretācijas grūtības.
63. Tādējādi es uzskatu, ka grozītās Regulas Nr. 1139/98 vispārējā struktūra neaizliedz šīs regulas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu piemērot zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
64. Es uzskatu, ka pie šāda paša secinājuma var nonākt arī minētajā regulā izvirzīto mērķu pārbaudes rezultātā.
C – Grozītās Regulas Nr. 1139/98 mērķi
65. Kā Tiesa to ir uzsvērusi 2003. gada 12. jūnija spriedumā lietā Glawischnig, Regulai Nr. 1139/98 ir divi mērķi (32) .
66. Pirmkārt, saskaņā ar ceturto apsvērumu minētajā regulā ir paredzēts novērst no ĢMO iegūtu pārtikas produktu un pārtikas produktu sastāvdaļu brīvas aprites iespējamos šķēršļus, kas rodas ar to marķēšanu saistīta atšķirīga valsts tiesiskā regulējuma rezultātā. Otrkārt, saskaņā ar devīto apsvērumu tajā pašā regulā ir paredzēts informēt galapatērētāju par visām raksturīgajām pārtikas produkta pazīmēm vai īpašībām, kas padara šo pārtikas produktu par tādu, kuru vairs nevar uzskatīt par līdzvērtīgu esošajam pārtikas produktam, jo tas ražots no ĢMO.
67. Lai sasniegtu šos abus mērķus, tika pieņemtas vienādas normas par tādu pārtikas produktu un pārtikas produktu sastāvdaļu marķēšanu, kas ir ražoti no konkrētiem ĢMO (kas laisti tirgū saskaņā ar Lēmumiem 92/281 un 97/98). Atbilstoši šai pamatidejai Regulas Nr. 1139/98 divpadsmitajā apsvērumā ir uzsvērts, ka marķēšanas prasībām nevajag būt sarežģītākām nekā nepieciešams, bet pietiekami sīki izstrādātām, lai patērētājiem sniegtu vajadzīgo informāciju.
68. Regulā Nr. 49/2000, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1139/98, ir pausta šāda pati nostāja. Tāpat kā Regula Nr. 1139/98, tā paredz saskaņot dažādas pastāvošās intereses, proti, uzņēmēju un patērētāju intereses.
69. Paredzot, ka var izdarīt atkāpi no Regulā Nr. 1139/98 paredzētajām īpašajām marķēšanas prasībām gadījumā, ja nejauša piesārņojuma daudzums nepārsniedz 1 %, Regulā Nr. 49/2000 ir izteikta Kopienas likumdevēja prasība ņemt vērā to, ko uzņēmēji ir paveikuši, lai izvairītos no konkrētu ĢMO izmantošanas to ražotajos produktos, tomēr cik vien iespējams aizsargājot patērētāju leģitīmās intereses saņemt vajadzīgo informāciju.
70. Tieši ņemot vērā šos abus mērķus un Kopienas likumdevēja atbilstošo prasību saskaņot dažādas pastāvošās intereses, ir jānosaka grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanas joma.
71. Uzņēmēji, protams, ir ieinteresēti, lai tiktu atzīts, ka minēto pantu ir paredzēts piemērot zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
72. Tā kā attiecīgie pārtikas produkti ir paredzēti šai īpašajai iedzīvotāju kategorijai, visas marķējumā iekļautās norādes par ĢMO acīmredzot varētu izraisīt klientos instinktīvi noraidošu reakciju. Šāda reakcija, iespējams, rastos pat tad, ja pieņemtu, ka marķējumā būtu arī tāda norāde, ka no šādiem organismiem iegūtās vielas klātbūtne minētajos produktos ir tikai nejauša un nelielā daudzumā, kas proporcionāli nepārsniedz 1 %.
73. Ja uzņēmējiem tiktu uzlikts pienākums izmantot šāda veida marķējumu gadījumā, kad piesārņojums ir tikai nejaušs un nepārsniedz minēto daudzumu, tas, acīmredzot, būtu pretrunā ar viņu interesēm, ja šie uzņēmēji tieši šajā gadījumā būtu pierādījuši, ka rīkojušies ar īpašu rūpību, lai izvairītos no šī piesārņojuma. Izvirzot šādu prasību, tiktu ierobežota zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu brīva aprite.
74. Patērētāju interešu aizsardzībai savukārt ir nepieciešams, lai pastāvētu tiesību aktos nostiprināts pienākums marķēt zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētus pārtikas produktus, kas būtu jāizpilda pat tad, ja piesārņojums ir neliels un ir radies nejauši.
75. Tādējādi, lai precīzi novērtētu Kopienas likumdevēja izvirzītās informācijas sniegšanas un marķēšanas prasības piemērošanas jomu, ir jāpatur prātā tās patiesā nozīme.
76. Šī prasība ir izvirzīta tāpēc, lai patērētājs varētu izvēlēties vienu no vairākiem produktiem, zinot visus apstākļus, proti, lai viņš netiktu maldināts par tam piedāvāto produktu īpašībām.
77. Šajā gadījumā ir jānoskaidro, vai tas, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu marķējumā nav nekādas norādes par dažu ĢMO (kurus atļauts laist tirgū) klātbūtni, var maldināt patērētājus, ja šī klātbūtne ir neliela un proporcionāli nepārsniedz 1 %.
78. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai noskaidrotu, vai marķējumā iekļautais nosaukums, preču zīme vai norāde var maldināt pircēju, ir svarīgi ņemt vērā atbilstoši informēta un pietiekami vērīga un apdomīga vidusmēra patērētāja iespējamās cerības (33) .
79. Es uzskatu, ka šī judikatūra ir attiecināma uz gadījumu, kad, kā tas ir šajā pamata lietā, ir jānovērtē tas, vai marķējums ir maldinošs, ja tajā nav konkrētu norāžu.
80. Tādējādi jautājums ir par to, vai atbilstoši informēts un pietiekami vērīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs var rēķināties ar to, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētos pārtikas produktos nejauša piesārņojuma rezultātā būs viela, kas ir iegūta no ĢMO (kurus atļauts laist tirgū), tādā daudzumā, kas proporcionāli nepārsniedz 1 %.
81. Es uzskatu, ka to faktiski var pieņemt. Vides piesārņojums ar ĢMO ir plaši pazīstams fenomens, kuru parasti piemin plašsaziņas līdzekļi. Turklāt tieši šā fenomena rezultātā Kopienas likumdevējs lielā mērā kontrolē šādu organismu apzinātu izplatīšanu vidē, nosakot, ka saskaņā ar stingru procedūru jābūt ievērotām dažādām prasībām. Šajā sakarā gan Direktīva 90/220, gan Direktīva 2001/18 norāda uz to, ka “dzīvi organismi, ko lielos vai mazos daudzumos izplata vidē eksperimentālos vai komerciālos nolūkos, var tajā vairoties un nokļūt ārpus dalībvalsts robežām, un skart citas dalībvalstis” (34) .
82. Tādējādi vides piesārņojums ar ĢMO ir realitāte, ko atbilstoši informētam un pietiekami vērīgam un apdomīgam vidusmēra patērētājam būtu grūti ignorēt. Var arī pieņemt, ka patērētājs var pieļaut, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzēti pārtikas produkti nav pasargāti no visniecīgākā piesārņojuma vai jebkādām svešām vielām, neraugoties uz to, ko uzņēmēji ir paveikuši, lai novērstu no šādiem organismiem iegūtas vielas klātbūtni šajos produktos.
83. Pat pieņemot, ka dažos gadījumos patērētāji varētu ignorēt šo realitāti, un tāpēc tas, ka marķējumā nav nekādas norādes par ĢMO, varētu viņus maldināt, šis risks ir minimāls un tam nevajadzētu attaisnot brīvas preču kustības ierobežojumus, uzliekot pienākumu marķējumā iekļaut šāda veida norādi, ja konkrētais piesārņojums ir nejaušs un nepārsniedz 1 % (35) .
84. Šis secinājums ir jāņem vērā vēl jo vairāk tāpēc, ka no ĢMO iegūtas vielas klātbūtne bija ne tikai nejauša, bet arī tādā daudzumā, kas nepārsniedz 1 %, tādējādi šī maldība, pieļaujot, ka tāda pastāvēja, nebija saistīta ar konkrēto pārtikas produktu dominējošajām sastāvdaļām vai būtiskajām īpašībām (36) .
85. Starp citu, var jautāt, vai tādas norādes iekļaušana marķējumā kā “produkts no ģenētiski modificētas sojas” vai “produkts no ģenētiski modificētas kukurūzas” atbilstoši Regulai Nr. 1139/98 drīzāk nevis maldina patērētāju, bet gan objektīvi informē viņu par piedāvāto pārtikas produktu īpašībām. Šāda norāde var radīt iespaidu, ka minētie produkti apzināti ir ražoti no ĢMO un ievērojamā daudzumā satur no šādiem organismiem iegūtus elementus. Tā tas nav gadījumā, kad pieņem – kā paredzēts grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā – ka pastāv nejaušs piesārņojums un tā daudzums proporcionāli nepārsniedz 1 %.
86. No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka šajā regulā izvirzītais mērķis informēt patērētāju neliedz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem piemērot atbrīvojumu no marķēšanas pienākuma, kas paredzēts šīs regulas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā. Tā tas ir vēl jo vairāk tāpēc, ka, kā jau mēs to redzējām, jāsaskaņo mērķis informēt patērētāju ar citu mērķi, kas arī ir izvirzīts tajā pašā regulā un kas paredz veicināt brīvu pārtikas produktu apriti.
87. Tādējādi es uzskatu, ka grozītajā Regulā Nr. 1139/98 izvirzītie mērķi neliedz minētās regulas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu piemērot zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
88. Tādējādi jāsecina, ka grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir interpretējams tādā veidā, ka to ir paredzēts piemērot zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
89. Manuprāt, šo secinājumu nevajadzētu apšaubīt, ņemot vērā prasības, kas izriet no piesardzības principa.
D – Prasības, kas izriet no piesardzības principa
90. Codacons
uzskata, ka pašreizējās metodes, ar kurām var noteikt ĢMO klātbūtni pārtikas produktos, nebija pārliecinošas, ja šīs klātbūtnes apmērs bija jāizmēra precīzi, tādējādi joprojām nebija iespējams noteikt, vai [atbilstoši grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktam] no ĢMO iegūtas vielas klātbūtne pārtikas produktos (jo īpaši tajos, kas ir paredzēti zīdaiņiem un maziem bērniem) faktiski pārsniedza 1 % (37) .
91. No iepriekš minētā izriet, ka, ņemot vērā piesardzības principu, grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts šajā nolūkā ir interpretējams tādā veidā, ka to nebija paredzēts piemērot zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
92. Es šim argumentam nepiekrītu šādu iemeslu dēļ.
93. Protams, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru (38) no piesardzības principa izriet, ka gadījumā, ja pastāv šaubas par to, vai personu veselība ir pakļauta riskam, vai par to, kāds ir riska apjoms, piesardzības pasākumus var veikt, negaidot, kamēr šo risku esamība un pakāpe ir pierādīta pilnībā.
94. Tiesa tomēr ir precizējusi, ka riska novērtējums nevar balstīties tikai uz pieņēmumiem (39) .
95. Šajā gadījumā, pieļaujot, ka ar pašreizējām metodēm nevar precīzi izmērīt no ĢMO iegūtas vielas klātbūtni pārtikas produktos, šobrīd lietā nav iesniegts neviens precīzs pierādījums, kas ļautu pamatoti domāt, ka šādas vielas klātbūtne tādos daudzumos, kas tikai nedaudz pārsniedz 1 %, var radīt risku zīdaiņu un mazu bērnu veselībai. Šajā sakarā ir jāpiebilst, ka gadījumā, ja 1 % slieksnis, kas attiecībā uz pārtikas produktu marķējumu (un nevis to sastāvu) ir paredzēts Regulā Nr. 49/2000, ir samazināts uz 0,9 % (pēc datuma, kas ir jāņem vērā pamata prāvā), šis elements kā tāds nešķiet būtisks.
96. Turklāt, pat ja pieņem, ka šāds risks pastāv, attiecīgām sekām no tā bija jārodas jau tad, kad jaunie pārtikas produkti un pārtikas produktu sastāvdaļas tika laistas Kopienas tirgū atbilstoši Regulai Nr. 258/97. Kā to ir uzsvērusi Komisija, šī tirgū laišanas procedūra ir saistīta ar pārtikas produktu nekaitīguma novērtējumu un produktus var atļaut laist tirgū tikai tad, ja tiek uzskatīts, ka šie produkti neapdraud cilvēku veselību.
97. Turklāt ir svarīgi uzsvērt, ka atbilstoši Regulas Nr. 258/97 12. pantam, ja dalībvalsts ir ieguvusi jaunus vai pārvērtējusi jau zināmos datus un tai ir pietiekams iemesls secināt, ka cilvēku veselību var apdraudēt pārtikas produkti vai pārtikas produktu sastāvdaļas, uz kuriem attiecas minētā regula, šī valsts var savā teritorijā uz laiku
ierobežot vai pārtraukt attiecīgo pārtikas produktu vai pārtikas produktu sastāvdaļu tirdzniecību un izmantošanu. Šai dalībvalstij tomēr, pamatojot savu lēmumu, tūlīt par to ir jāinformē pārējās dalībvalstis un Komisija. Savukārt Komisijai katrā atsevišķā gadījumā ir jāveic attiecīgi pasākumi.
98. Kā Tiesa to ir uzsvērusi iepriekš minētajā spriedumā lietā Monsanto Agricoltura Italie
u.c., šī Regulas Nr. 258/97 12. pantā paredzētā aizsardzības klauzula ir īpašs piesardzības principa formulējums. Tā ir atzinusi, ka šim principam ir jābūt daļai no lēmuma pieņemšanas procesa, kas liek pieņemt jebkādus veselības aizsardzības pasākumus, kas ir balstīti uz minētās regulas 12. pantu, kā arī 13. pantu (40) .
99. Es uzskatu, ka visas šīs normas (kas attiecas uz tādu pārtikas produktu laišanu tirgū, kas satur ĢMO vai kas ražoti no tādiem organismiem, bet tos nesatur) būtiski veicina piesardzības principa ievērošanu.
100. Šajos apstākļos es uzskatu, ka nav nepieciešams vēlāk, atsaucoties uz šo pašu principu, prasīt, lai attiecībā uz zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem tiktu ievērotas Regulas Nr. 1139/98 2. panta 3. punktā paredzētās marķēšanas prasības, pat pieņemot, ka minētajos produktos ir sastopams tikai nejaušs piesārņojums, kas (lai arī kāds būtu ĢMO noteikšanas metožu progress) pastāv neievērojamā daudzumā.
101. No iepriekš minētā izriet, ka piesardzības princips neliedz grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktu piemērot zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
102. Tādējādi uz prejudiciālo jautājumu ir jāatbild tā, ka grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts šajā nolūkā ir interpretējams tādā veidā, ka to ir paredzēts piemērot arī zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.
V – Secinājums
103. Ņemot vērā visus šos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Consiglio di Stato
uzdoto jautājumu atbildēt šādi:
“2. panta 2. punkta b) apakšpunkts Padomes 1998. gada 26. maija Regulā (EK) Nr. 1139/98 par obligātu atzīmi, marķējot noteiktus pārtikas produktus, kas ražoti no ģenētiski modificētu organismu daļiņām, kādas nav paredzētas Direktīvā 79/112/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2000. gada 10. janvāra Regulu Nr. 49/200, šajā nolūkā ir interpretējams tādā veidā, ka tas ir piemērojams zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētiem pārtikas produktiem.”
(1) .
(2)  –	OV L 159, 4. lpp.
(3)  –	OV L 6, 13. lpp. (turpmāk tekstā – “grozītā Regula Nr. 1139/98”).
(4)  –	OV 1979., L 33, 1. lpp.
(5)  –	Skat. Direktīvas 79/112 4. panta 1. punktu.
(6)  –	Skat. tās pašas direktīvas 4. panta 2. punkta pirmo daļu.
(7)  –	Skat. minētās direktīvas 4. panta 2. punkta otro daļu.
(8)  –	OV L 109, 29. lpp. Direktīva 2000/13 tikai kodificē Direktīvu 79/112, kuru tā atceļ, jo šī pēdējā minētā ir grozīta vairākas reizes.
(9)  –	2001. gada 16. oktobra GURI
Nr. 241, 4. lpp. (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais dekrēts”).
(10)  –	OV L 186, 27. lpp.
(11)  –	OV L 175, 35. lpp. “Mākslīgā piena maisījumi zīdaiņiem” ir definēti kā pārtikas produkti, kas ir paredzēti zīdaiņu īpašai barošanai dzīves pirmo četru līdz sešu mēnešu laikā un paši par sevi apmierina šīs kategorijas personu uztura prasības (skat. 1. panta 2. punkta c) apakšpunktu). “Mākslīgā piena maisījumi maziem bērniem” ir definēti kā pārtikas produkti, kas paredzēti zīdaiņu īpašai barošanai pēc četru mēnešu (un pēc divpadsmit mēnešu) vecuma sasniegšanas un sastāda galveno šķidruma daļu šīs kategorijas personu pastāvīgi mainīgā diētā (skat. 1. panta 2. punkta d) apakšpunktu). Šī Direktīva 91/321 paredz “mākslīgā piena maisījumus zīdaiņiem” un “mākslīgā piena maisījumus maziem bērniem”, ko ražo no govs piena olbaltumvielām un sojas olbaltumvielām – atsevišķi vai kopā (otrais apsvērums).
(12)  –	OV L 49, 17. lpp. “Apstrādātu graudaugu pārtika” ir parastu graudaugu barība, kas ir pagatavota vai ko var pagatavot ar pienu vai citiem piemērotiem barības vielu šķidrumiem, graudaugu barība, kam pievienota pārtika ar augstu olbaltumvielu saturu, kura ir pagatavota vai kuru var pagatavot ar ūdeni vai citiem šķidrumiem, kas nesatur olbaltumvielas, makaronu ēdieni, ko izmanto pēc vārīšanas ūdenī vai citos piemērotos šķidrumos, sausiņi un cepumi, ko izmanto vai nu tieši, vai pēc saberšanas, pievienojot ūdeni, pienu vai citus piemērotus šķidrumus (skat. 1. panta 2. punkta a) apakšpunktu). “Pārtika maziem bērniem” ir pārtika, kas nav apstrādātu graudaugu pārtika (skat. 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu). “Zīdaiņi” ir bērni līdz divpadsmit mēnešu vecumam un “mazi bērni” ir bērni vecumā no viena līdz trim gadiem (skat. 1. panta 4. punktu).
(13)  –	Tas attiecas uz vajadzībām pēc minerālvielām, vitamīniem, aminoskābēm, citiem slāpekļa savienojumiem un citām īpašām barības vielām.
(14)  –	Šajā sakarā Direktīvas 91/321 sestajā apsvērumā ir norādīts, ka Direktīvā 79/112 paredzētais vispārējais tiesiskais regulējums par pārtikas produktu marķēšanu attiecas uz tajā paredzētiem īpašiem produktiem (mākslīgā piena maisījumiem zīdaiņiem un mākslīgā piena maisījumiem maziem bērniem).
(15)  –	Komisijas 1999. gada 25. maija Direktīva (OV L 139, 29. lpp.).
(16)  –	Komisijas 1999. gada 6. maija Direktīva (OV L 124, 8. lpp.).
(17)  –	Šajā sakarā skat. Direktīvas 1999/39 un Direktīvas 1999/50 pirmo un ceturto apsvērumu.
(18)  –	Direktīvā 1999/39 un Direktīvā 1999/50 ir iekļauts princips, ka tajās paredzētie pārtikas produkti nedrīkst saturēt atsevišķu pesticīdu atliekas, kas pārsniedz 0,01 mg/kg no patēriņam gatava produkta. Šīs direktīvas paredz arī to, ka atsevišķus pesticīdus nedrīkst izmantot lauksaimniecības produktiem, kas paredzēti šo pārtikas produktu ražošanai, jo daudzums, kādā šie pesticīdi uzsūcas (pat nepārsniedzot minētos daudzumus), var pārsniegt zīdaiņiem un maziem bērniem paredzēto pieļaujamo dienas devu. Šie noteikumi par atsevišķiem pesticīdiem papildināti ar divām Komisijas direktīvām, kas pieņemtas 2003. gada 10. februārī – Direktīvu 2003/13/EK, ar ko groza Direktīvu 96/5 (OV L 41, 33. lpp.), un Direktīvu 2003/14/EK, ar ko groza Direktīvu 91/321 (OV L 41, 37. lpp.). Attiecībā uz nejaušu piesārņojuma risku, kam minētie pārtikas produkti pakļauti tādēļ, ka šie pesticīdi sastopami vidē, Direktīvās 2003/13 un 2003/14 izvirzīts pieņēmums, ka var uzskatīt, ka šie pesticīdi nav izmantoti, ja to atlieku saturs nepārsniedz 0,003 mg/kg. Tajā precizēts, ka šis saturs tiek uzskatīts par pieļaujamā daudzuma robežu, kas noteikta, izmantojot analīzes metodes, un ka to periodiski pārbauda, ņemot vērā tehnikas sasniegumus.
(19)  –	OV L 117, 15. lpp. Šī direktīva pēc tam tika atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 12. marta Direktīvu 2001/18/EK (OV L 106, 1. lpp.). Šī atcelšana stājās spēkā, sākot no 2002. gada 17. oktobra, proti, pēc dienas, kas jāņem vērā pamata prāvā, tādējādi šajā dienā Direktīva 90/220 vēl bija piemērojama.
(20)  –	Šo risku cilvēku veselībai vai videi varēja ņemt vērā arī pēc tam, kad produkts laists tirgū. Ja dalībvalstij bija pamatots iemesls uzskatīt, ka produkts, kas jau ir laists tirgū, rada šādu risku, tai bija dota iespēja uz laiku ierobežot vai aizliegt to izmantot vai pārdot savā teritorijā ar noteikumu, ka par to tiek informēta Komisija un pārējās dalībvalstis, lai šajā jautājumā varētu pieņemt lēmumu.
(21)  –	OV L 43, 1. lpp. Šīs regulas piemērošanas joma attiecībā uz minētajiem produktiem ir plašāka nekā Direktīvas 90/220 piemērošanas joma, jo tā attiecas vienlaicīgi gan uz pārtikas produktiem un pārtikas produktu sastāvdaļām, kas satur ĢMO minētās direktīvas nozīmē vai kas sastāv no šādiem organismiem, gan uz pārtikas produktiem un pārtikas produktu sastāvdaļām, kuras ražotas no ĢMO, bet kuras tos nesatur (1. panta 2. punkta a) un b) apakšpunkts).
(22)  –	Tas izriet no Komisijas 1997. gada 19. septembra Regulas (EK) Nr. 1813/97 par obligātu atzīmi, marķējot noteiktus pārtikas produktus, kas ražoti no ĢMO daļiņām, kādas nav paredzētas Direktīvā 79/112/EEK (OV L 257, 7. lpp.). Šī regula attiecas uz tādu pārtikas produktu vai pārtikas produktu sastāvdaļu marķējumu, kas ražoti no ģenētiski modificētām sojas pupām, un uz kurām attiecas Komisijas 1996. gada 3. aprīļa Lēmums 96/281/EK par ģenētiski modificētu sojas pupu ( Glycine max L .) ar palielinātu izturību pret glifosāta herbicīdu laišanu tirgū saskaņā ar Direktīvu 90/220/EEK (OV L 107, 10. lpp), vai no ģenētiski modificētas kukurūzas, uz kuru attiecas Komisijas 1997. gada 23. janvāra Lēmums 97/98/EK par ģenētiski modificētas kukurūzas ( Zea mays L .) ar paaugstinātu toleranci pret glufozinātamonija herbicīdu un ar kombinēto modifikāciju attiecībā uz insekticīdām īpašībām, kuras dod Bt endotoksīna gēns, laišanu tirgū, ievērojot Direktīvu 90/220/EEK (OV L 31, 69. lpp.).
(23)  –	Šo situāciju izskaidro fakts, ka ģenētiskās modifikācijās radītas olbaltumvielas vai DNS var būt sagrautas secīgās pārstrādes stadijās [turpmākajos pārstrādes posmos] (skat. minētās regulas septiņpadsmito apsvērumu).
(24)  –	Tas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regulas (EK) Nr. 1829/2003 par ģenētiski modificētu pārtiku un barību (OV L 268, 1. lpp.). Šīs regulas (ar kuru atcelta Regula Nr. 1139/98, kā arī Regula Nr. 49/2000) 12. panta 2. punktā precizēts, ka tajā paredzētās īpašās marķēšanas prasības neattiecas uz pārtikas produktiem, kas satur vielas, kuras sastāv no ĢMO, satur tos vai ražotas no tiem ar īpatsvaru, kas nepārsniedz 0,9 % no katras atsevišķas pārtikas sastāvdaļas, ar noteikumu, ka šī klātbūtne ir nejauša vai tehniski nenovēršama. Minētā panta 4. punktā papildus minēts, ka var noteikt zemāku slieksni, ņemot vērā zinātnes un tehnikas sasniegumus.
(25)  –	1994. gada 13. augusta GURI
Nr. 189, 3. lpp. (turpmāk tekstā – “Dekrēts Nr. 500/1994”).
(26)  –	Turpmāk tekstā – “ Codacons ”.
(27)  –	Savukārt Itālijas tiesa pirmajā instancē nosprieda, ka strīdīgās normas bija atbilstošas tiesību aktiem, kaut arī pieļāva, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzēti produkti nejauša piesārņojuma rezultātā satur vielu, kas ir iegūta no ĢMO, proporcionāli nepārsniedzot 1 % no produkta.
(28)  –	Mans izcēlums.
(29)  –	Tas noteikti attiecas arī uz vispārējām normām par pārtikas produktu marķēšanu, kas paredzētas Direktīvā 79/112, kā arī vēlāk Direktīvā 2000/12. Atbilstoši minēto direktīvu 4. panta 2. punkta pirmajai daļai Regulas Nr. 1139/98 2. pantā paredzētās obligātās norādes (to pārtikas produktu marķējumā, kas ražoti no ĢMO) tikai papildina tās norādes, kuras paredzētas vienā no šīm direktīvām (skat. šo secinājumu 8.–10. punktu). No iepriekš minētā izriet, ka atkāpe no šīs papildu marķēšanas prasības (atbilstoši grozītās Regulas Nr. 1139/98 2. panta 2. punkta b) apakšpunktam) nenoliedzami nekādā veidā neietekmē to vispārējo normu piemērošanu, kas attiecas uz secīgi Direktīvās 79/112 un 2000/13 paredzēto pārtikas produktu marķēšanu.
(30)  –	Ja minētās direktīvas paredz, ka zīdaiņiem un maziem bērniem paredzētu pārtikas produktu marķējumā jābūt konkrētām obligātām norādēm, tās atšķiras no tām norādēm, kas paredz ētas Regulā Nr. 1139/98. Kā jau tas norādīts šo secinājumu 16. un 17. punktā, tajās pašās direktīvās paredzētās obligātās norādes attiecas, piemēram, uz konkrēto pārtikas produktu vitamīnu, olbaltumvielu, tauku, ogļhidrātu saturu, enerģētisko vērtību vai izmantošanas veidu. Šādas norādes attiecas uz citām produkta īpašībām nekā tā, kas saistīta ar tādas vielas klātbūtni produktā, kas ir iegūta no ĢMO. Ja dažādas obligātās norādes (kas paredzētas, pirmkārt, Direktīvā 91/321 vai Direktīvā 96/5 un, otrkārt, Regulā Nr. 1139/98) nav savstarpēji nesaderīgas, tās var iekļaut marķējumā vienlaicīgi.
(31)  –	Skat. šo secinājumu 18. punktu.
(32)  –	C‑316/01 ( Recueil, I‑5995. lpp., 30. punkts). Šajā pašā sakarā skat. šajā lietā sniegtos ģenerāladvokāta Ticano [ Tizzano ] secinājumus, 32. punkts.
(33)  –	Skat. it īpaši 1995. gada 6. jūlija spriedumu lietā C‑470/93 Mars
( Recueil, I‑1923. lpp ., 24. punkts); 1998. gada 16. jūlija spriedumu lietā C‑210/96 Gut Springenheide
un Tusky
( Recueil, I‑4657. lpp ., 31. punkts); 1999. gada 28. janvāra spriedumu lietā C‑303/97 Sektkellerei Kessler
( Recueil, I‑513. lpp ., 36. punkts) un 2000. gada 4. aprīļa spriedumu lietā C‑465/98 Darbo
( Recueil, I‑2297. lpp ., 20. punkts).
(34)  –	Skat. attiecīgi minēto direktīvu otro apsvērumu un ceturto apsvērumu.
(35)  –	Šajā sakarā skat. it īpaši 1990. gada 13. decembra spriedumu lietā C‑238/89 Pall
( Recueil, I‑4827. lpp ., 19. punkts); 1995. gada 26. oktobra spriedumu lietā C‑51/94 Komisija/Vācija ( Recueil, I‑3599. lpp ., 34. punkts) un iepriekš minēto spriedumu lietā Darbo
(28. punkts).
(36)  –	Salīdzinājumam skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Darbo
(30. punkts), kā arī manus secinājumus šajā lietā (51. un 73. punkts).
(37)  –	Codacons
uzskata, ka (nosakot ĢMO klātbūtni pārtikas produktos, pašreiz metožu) kļūdas amplitūda ir 30 %, tādējādi, ieviešot 1 % pielaides slieksni, ar Regulu Nr. 49/2000 faktiski tika ieviests 1,30 % slieksnis.
(38)  –	Skat. it īpaši 1998. gada 5. maija spriedumus lietā C‑157/96 National Farmers’ Union
u.c. ( Recueil, I‑2211. lpp ., 63. punkts) un lietā C‑180/96 Apvienotā Karaliste/ Komisija ( Recueil, I‑2265. lpp ., 99. punkts); 2003. gada 9. septembra spriedumu lietā C‑236/01 Monsanto Agricoltura Italie
u.c. ( Recueil, I‑8105. lpp ., 111. punkts); 2004. gada 5. februāra spriedumus lietā C‑95/01 Greenham
un Abel
( Recueil, I‑1333. lpp., 43. punkts) un lietā C‑24/00 Komisija/Francija ( Recueil, I‑1277. lpp., 56. punkts) un 2004. gada 2. decembra spriedumu lietā C‑41/02 Komisija/Nīderlande (Krājums, I‑11375. lpp., 52. punkts).
(39)  –	Skat it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā Monsanto Agricoltura Italie u.c. (106. un 113. punkts); 2003. gada 23. septembra spriedumu lietā C‑192/01 Komisija/Dānija ( Recueil, I‑9693. lpp ., 49. punkts), kā arī iepriekš minētos spriedumus lietās Greenham
un Abel
(43. punkts), Komisija/Francija (56. punkts) un Komisija/Nīderlande (52. punkts).
(40)  –	Skat. 133. punktu.