62005CJ0254_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑254/05
par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam,
ko 2005. gada 16. jūnijā cēla
Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv B. Stromskis [ B. Stromsky ], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
pret
Beļģijas Karalisti, ko pārstāv M. Vimmers [ M. Wimmer ], pārstāvis,
atbildētāju.
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [ K. Lenaerts ], tiesneši E. Juhāss [ E. Juhász ], R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ] (referente), Dž. Arestis [ G. Arestis ] un J. Malenovskis [ J. Malenovský ],
ģenerāladvokāts J. Mazaks [ J. Mazák ],
sekretārs R. Grass [ R. Grass ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2007. gada 8. februārī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, pieprasot, lai uz automātiskām ugunsgrēka signalizācijas sistēmām ar punktveida detektoriem, kas tiek likumīgi ražotas vai tirgotas citā dalībvalstī un kurām nav CE marķējuma:
– attiektos Beļģijas 1986. gada septembra standarts NBN S 21‑100 par vispārēju automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem konstrukciju, kas grozīts ar tā 1996. gada augusta pielikumu Nr. 2 (turpmāk tekstā – “standarts NBN S 21‑100”),
– attiektos apstiprināšanas procedūra, ko īsteno BOSEC ( Belgian Organisation for Security Certification [Beļģijas Drošības sertifikācijas organizācija]) un kas ir šķērslis, ko pastiprina apstiprināšanas procedūras nesamērīgās izmaksas, un
– attiektos pārbaudes un testi sakarā ar šo apstiprināšanu, kas būtībā ir tādi paši kā jau citā dalībvalstī citu procedūru ietvaros veiktās pārbaudes,
Beļģijas Karaliste nav izpildījusi tai ar EKL 28. pantu uzliktos pienākumus.
Atbilstošās tiesību normas
2. Franču kopienas vadības 1990. gada 24. decembra lēmuma, kas paredz detalizētus noteikumus un procedūru, saskaņā ar kuru 1991. gada 1. janvārī pastāvošas iestādes, kuras piedāvā naktsmītnes, var saņemt drošības sertifikātu, un noteic ugunsdrošības standartus, kas ir specifiski iestādēm, kuras piedāvā naktsmītnes (1991. gada 21. jūnija Moniteur belge, 13999. lpp.; turpmāk tekstā – “1990. gada 24. decembra lēmums”), 2. pantā noteikts:
“Iestāde var sākt piedāvāt nakstsmītnes tikai pēc tam, kad tai ir ticis izsniegts drošības sertifikāts.”
3. Saskaņā ar šī lēmuma 3. pantu šo sertifikātu izsniedz tad, ja ir tikuši apmierināti ugunsdrošības standarti, kas ir specifiski iestādēm, kuras piedāvā naktsmītnes, kā noteikts minētā lēmuma 1. pielikumā.
4. Saskaņā ar šī pielikuma 7.4.4. punktu ugunsgrēka signalizācijas iekārtu ar punktveida detektoriem vispārēja uzstādīšana un pārbaude ir jāveic saskaņā ar standartu NBN S 21‑100 un attiecībā uz šīm iekārtām ir jāsaņem sertifikāts par to, ka tās atbilst šim standartam.
5. Attiecībā uz Valonijas reģionu 1990. gada 24. decembra lēmums tika atcelts saskaņā ar Valonijas reģiona 2003. gada 18. decembra Dekrēta par iestādēm, kuras piedāvā naktsmītnes tūristiem (2004. gada 11. marta Moniteur belge, 13669. lpp.), 158. pantu. Minētā lēmuma noteikumi vēl joprojām ir piemērojami attiecībā uz Briseles reģionu.
6. Valonijas valdības 1998. gada 3. decembra lēmuma, ar ko ievieš 1997. gada 5. jūnija dekrētu, kas attiecas uz veco ļaužu rehabilitācijas centriem, aprūpētām dzīvesvietām un aprūpes centriem, un saskaņā ar ko izveido Valonijas Pensiju padomi (1999. gada 27. janvāra Moniteur belge, 2221. lpp.; turpmāk tekstā – “1998. gada 3. decembra lēmums”), 27. pantā paredzēts:
“I pielikumā noteiktie ugunsdrošības un panikas novēršanas standarti ir piemērojami attiecībā uz veco ļaužu rehabilitācijas centriem, aprūpētām dzīvesvietām un aprūpes centriem.
[..]”
7. Saskaņā ar 1998. gada 3. decembra lēmuma I pielikuma 0.5. punktu:
“Ja ar apliecinošu dokumentu palīdzību tiek konstatēts, ka prece atbilst šī lēmuma prasībām saskaņā ar līdzvērtīgām testu un klasifikācijas metodēm, kas ir spēkā citā Eiropas Ekonomikas kopienas dalībvalstī, šī prece tiek uzskatīta par atbilstīgu šajā pielikumā noteiktajām tehniskajām specifikācijām.”
8. Šī pielikuma 7.7.1. punktā noteikts:
“Vispārējās automātiskās signalizācijas sistēmas ir jāpārbauda saskaņā ar Beļģijas standartu NBN S 21‑100 “Automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem konstrukcija”. Tomēr pārbaudes jāveic attiecībā uz visām sistēmas daļām (detektoriem, centrālēm, signālu indikācijas paneļiem, servoierīcēm u.c.).”
9. Beļģijas standarts NBN S 21‑100 ietver noteikumus par vispārēju automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem konstrukciju.
10. Šī standarta 4.2. punktā ar virsrakstu “Apraksts” noteikts:
“Automātiska ugunsgrēka signalizācijas sistēma galvenokārt sastāv no:
– sensoriem, kas ir jūtīgi pret vienu no degšanas raksturīgajām iezīmēm, kuri tiek dēvēti par detektoriem,
– vadu un elektrības kabeļu tīkla,
– kontroles paneļa, kas saceļ trauksmi un norāda zonu, kurā atklāta problēma, un šīs problēmas raksturu,
– elektrības piegādēm.
Šādām iekārtām jāatbilst Eiropas CEN
vai Beļģijas standartiem, un gan sistēma, gan tās uzstādītājs jāsertificē BOSEC . Visām vienā sistēmā ietilpstošajām sastāvdaļām jābūt savstarpēji savietojamām.
Sistēmai var pievienot indikatorus, ar roku darbināmas signālierīces vai jebkādas citas servoierīces, ar noteikumu, ka tās atbilst šī standarta prasībām.
Detektora pamats vai savienojums ir jāaprīko ar optisku brīdinājuma signālu.”
11. Saskaņā ar šī standarta 4.3.1. punktu ar virsrakstu “Detektoru tipi”:
“Visiem detektoru tipiem ir jāatbilst Beļģijas standartu prasībām.”
12. Standarta NBN S 21‑100 4.4.6. un 4.4.8.2. punktā attiecīgi ar virsrakstiem “Elektrības piegādes” un “Kabeļi” noteiktas prasības rezerves elektrības piegādei un kabeļiem, ko izmanto automātiskās ugunsgrēka signalizācijas sistēmās ar punktveida detektoriem.
Prāvas fakti un pirmstiesas procedūra
13. Saņēmusi informāciju par Apvienotās Karalistes uzņēmuma grūtībām, Beļģijā tirgojot noteikta veida ugunsgrēka signalizācijas sistēmu, Komisija 2003. gada 21. janvārī Beļģijas valdībai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, lūdzot sniegt paskaidrojumus par ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem importa un tirdzniecības noteikumiem Beļģijā.
14. Beļģijas iestādes savus paskaidrojumus izklāstīja 2003. gada 9. septembrī nosūtītā vēstulē.
15. Uzskatot, ka Beļģijas Karaliste nav izpildījusi tai ar EKL 28. pantu uzliktos pienākumus, Komisija 2004. gada 9. jūlijā izdeva argumentētu atzinumu, kurā tā aicināja Beļģiju veikt vajadzīgos pasākumus šī atzinuma izpildei divu mēnešu termiņā pēc tā paziņošanas.
16. Beļģijas iestādes uz šo argumentēto atzinumu atbildēja ar 2004. gada 9. septembra vēstuli.
17. Tā kā Komisija nebija apmierināta ar atbildi, ko tā saņēma no Beļģijas iestādēm, tā nolēma celt šo prasību.
Par prasību
Lietas dalībnieku argumenti
18. Komisija norāda, ka 1990. gada 24. decembra un 1998. gada 3. decembra lēmumi ierobežo automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem, kurām nav CE
marķējuma, bet kas tiek likumīgi ražotas un tirgotas citā dalībvalstī, brīvu apriti.
19. Pieprasot atbilstību standartam NBN S 21‑100, Beļģijas tiesiskais regulējums no vienas Beļģijas tirgus daļas izslēdz to, ka iestādes, kuras piedāvā naktsmītnes, un veco ļaužu mītnes izmanto attiecīgās sistēmas, kas neatbilst minētajam standartam. Līdz ar to uzņēmēji, kas šos produktus ražo vai tirgo, var atturēties šos produktus laist Beļģijas tirgū vai būt spiesti tos pielāgot, lai iegūtu pieeju šim tirgum.
20. Līdzīgi ir arī ar pašvaldību tiesību aktiem par ugunsdrošību, kas saskaņā ar Beļģijas iestāžu norādēm pieprasa ugunsgrēka detektoru atbilstību standartam NBN S 21‑100, kā arī ar ugunsdzēsības dienestu administratīvo praksi, kas, nosakot ugunsgrēka novēršanas pasākumus, atsaucas uz šo pašu standartu.
21. Tāpat Komisija apgalvo, ka atbilstības standartam NBN S 21‑100 pienākums, kas noteikts Beļģijas tiesiskajā regulējumā, pakļauj šīs sistēmas BOSEC
apstiprināšanas procedūrai.
22. Šāda apstiprināšanas procedūra pati par sevi ir ne tikai pasākums ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību, ko aizliedz EKL 28. pants, bet šo ierobežojumu vēl pastiprina šīs procedūras radītās nesamērīgās aiztures un izmaksas, kā arī fakts, ka BOSEC
neņem vērā citā dalībvalstī citu procedūru ietvaros jau veiktās pārbaudes un testus.
23. Neapstrīdot, ka standarta NBN S 21‑100 ievērošana noteikta gan Komisijas minētajā tiesiskajā regulējumā, gan ugunsdzēsības dienestu praksē, Beļģijas Karaliste uzskata, ka, ņemot vērā grozījumu priekšlikumus, kas no 2005. gada 30. marta līdz 30. septembrim iesniegti sabiedriskai apspriešanai, it īpaši priekšlikumu svītrot atsauci uz BOSEC
kā sertifikācijas iestādi, standarts NBN S 21‑100 atbilst EKL 28. pantam un nerada šķērsli automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem, kurām nav CE
marķējuma, bet kas tiek likumīgi ražotas un tirgotas citā dalībvalstī, brīvai apritei.
24. Turklāt Beļģijas iestādes norāda, ka šis standarts atbilst Eiropas standartiem un neietver nekādas papildu prasības, kuru rezultātā būtu jāpielāgo vai jāpārveido produkti, no kuriem sastāv automātiskās ugunsgrēka signalizācijas sistēmas. Faktiski pārbaudes, kuras jāveic saskaņā ar šo standartu, neattiecas uz šo sistēmu sastāvdaļām, bet gan tikai uz visas sistēmas darbību kopumā.
25. Katrā ziņā šāda pārbaude ir attaisnojama, pamatojoties uz sabiedrības drošības un cilvēku un dzīvnieku veselības un dzīvības aizsardzības apsvērumiem.
26. Šajā sakarā Beļģijas iestādes apgalvo, ka standarta NBN S 21‑100 noteikumi ir piemērojami bez atšķirības un ka tajā noteiktās pārbaudes, kas attiecas uz ugunsgrēka signalizācijas sistēmām, ir nepieciešamas un samērīgas ar sasniedzamo mērķi.
Tiesas vērtējums
27. Pirmkārt, runājot par atbilstības standartam NBN S 21‑100 prasību, kas noteikta Beļģijas tiesiskajā regulējumā un konkrētu Beļģijas valsts dienestu administratīvajā praksē, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jebkurš dalībvalstu tiesiskais regulējums par tirdzniecību, kas var tieši vai netieši, pašreiz vai potenciāli ierobežot tirdzniecību Kopienā, ir uzskatāms par pasākumu ar kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību, ko aizliedz EKL 28. pants (1974. gada 11. jūlija spriedums lietā 8/74 Dassonville, Recueil, 837. lpp., 5. punkts, un 2004. gada 5. februāra spriedums lietā C‑270/02 Komisija/Itālija, Recueil, I‑1559. lpp., 18. punkts).
28. Tādējādi, ja tiesību akti nav tikuši saskaņoti, preču brīvas aprites šķēršļi, kas rodas, precēm no citām dalībvalstīm, kur tās ir likumīgi ražotas vai tirgotas, piemērojot noteikumus par prasībām, kurām šīm precēm jāatbilst, pat ja šie noteikumi attiecas uz visiem produktiem bez izņēmuma, ir pasākumi ar līdzvērtīgu iedarbību, ko aizliedz EKL 28. pants (1993. gada 24. novembra spriedums apvienotajās lietās C‑267/91 un C‑268/91 Keck
un Mithouard, Recueil, I‑6097. lpp., 15. punkts, un 2000. gada 16. novembra spriedums lietā C‑217/99 Komisija/Beļģija, Recueil, I‑10251. lpp., 16. punkts).
29. Tomēr šajā gadījumā no paša standarta NBN S 21‑100 4.2., 4.3.1., 4.4.6. un 4.4.8.2. punkta formulējuma izriet, ka šajā standartā ietverti ne tikai noteikumi par visu automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem darbības pārbaudi, bet arī tehniskās prasības, kurām jāatbilst noteiktām šo sistēmu sastāvdaļām.
30. Līdz ar to, runājot par tādu produktu vai to sastāvdaļu tirgošanu dalībvalstī, kas likumīgi ražotas un tirgotas citā dalībvalstī, nepastāvot Kopienas saskaņošanai, atbilstības standartam NBN S 21‑100 prasība, kas noteikta Beļģijas tiesiskajā regulējumā, var piespiest citu dalībvalstu uzņēmējus savas ierīces un iekārtas pielāgot importa dalībvalsts standartu vai tehnisko noteikumu prasībām un segt papildizmaksas, kas saistītas ar šo pielāgošanu (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Beļģija, 17. punkts; 2003. gada 8. maija spriedums lietā C‑14/02 ATRAL, Recueil, I‑4431. lpp., 63. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Itālija, 19. punkts), pat atturēties tirgot attiecīgos produktus Beļģijā (1988. gada 22. septembra spriedums lietā 45/87 Komisija/Īrija, Recueil, 4929. lpp., 19. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Beļģija, 18. punkts).
31. Šajā sakarā Beļģijas Karalistes arguments, ka nav nekādas vajadzības Beļģijas tirgum pielāgot citās dalībvalstīs likumīgi ražotus vai tirgotus produktus, jo standarts NBN S 21‑100 tikai pārņem tehniskās prasības, kas noteiktas EN‑54 sērijas Eiropas standartos, nevar tikt akceptēts, jo, kā nepārprotami izriet gan no argumentētā atzinuma, gan Komisijas prasības pieteikuma, šī prasība attiecas vienīgi uz automātiskām ugunsgrēka signalizācijas sistēmām ar punktveida detektoriem, kurām nav CE marķējuma.
32. Līdz ar to, lai arī piemērojama visiem produktiem bez izņēmuma, prasība par atbilstību tādam valsts standartam kā NBN S 21‑100 ierobežo tirdzniecību Kopienā un ir pasākums ar importa kvantitatīvajam ierobežojumam līdzvērtīgu iedarbību, ko aizliedz EKL 28. pants.
33. Šādu pasākumu var pamatot tikai ar EKL 30. pantā uzskatītajiem vispārējo interešu apsvērumiem vai ar Tiesas judikatūrā nostiprinātām imperatīvajām prasībām ar sevišķu nosacījumu, ka vienā vai otrā gadījumā šis pasākums ir piemērots izvirzītā mērķa īstenošanai un nepārsniedz to, kas vajadzīgs tā sasniegšanai (iepriekš minētais spriedums lietā ATRAL, 64. punkts, un 2005. gada 10. novembra spriedums lietā C‑432/03 Komisija/Portugāle, Krājums, I‑9665. lpp., 42. punkts).
34. Beļģijas Karaliste apgalvo, ka atbilstības standartam NBN S 21‑100 pienākumu pamato sabiedrības drošības, kā arī cilvēku un dzīvnieku veselības un dzīvības aizsardzības apsvērumi.
35. Kaut arī šie apsvērumi nepārprotami ir apsvērumi, uz kuriem saskaņā ar EKL 30. pantu var atsaukties dalībvalsts, lai pamatotu šādu pienākumu, un, ja noteikumi nav saskaņoti, dalībvalstis lemj par līmeni, kādā tās plāno nodrošināt cilvēku veselības un dzīvības aizsardzību (1996. gada 27. jūnija spriedums lietā C‑293/94 Brandsma, Recueil, I‑3159. lpp., 11. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Portugāle, 44. punkts), tomēr izņēmumu no preču brīvas aprites principa, atsaucoties uz šo pantu, var pamatot vienīgi tad, ja valsts iestādes pierāda, ka šis izņēmums ir nepieciešams viena vai vairāku minēto mērķu īstenošanai un atbilst samērīguma principam (1983. gada 30. novembra spriedums lietā 227/82 Van Bennekom, Recueil, 3883. lpp., 40. punkts; 1997. gada 13. marta spriedums lietā C‑358/95 Morellato, Recueil, I‑1431. lpp., 14. punkts; iepriekš minētie spriedumi lietā ATRAL, 67. punkts, un lietā Komisija/Itālija, 22. punkts).
36. Pamatojošiem apsvērumiem, uz ko dalībvalsts var atsaukties, ir jāpievieno pierādījumi par šīs valsts veiktā ierobežojošā pasākuma adekvātumu un tā piemērotības un samērīguma analīze, kā arī elementi, kas ļauj pamatot dalībvalsts argumentāciju (2003. gada 13. novembra spriedums lietā C‑42/02 Lindman, Recueil, I‑13519. lpp., 25. punkts; 2004. gada 18. marta spriedums lietā C‑8/02 Leichtle, Recueil, I‑2641. lpp., 45. punkts; 2005. gada 7. jūlija spriedums lietā C‑147/03 Komisija/Austrija, Krājums, I‑5969. lpp., 63. punkts; 2006. gada 16. februāra spriedums lietā C‑137/04 Rockler, Krājums, I‑1441. lpp., 25. punkts, un 2006. gada 16. februāra spriedums lietā C‑185/04 Öberg, Krājums, I‑1453. lpp., 22. punkts).
37. Šajā gadījumā jāatzīst, ka šādi pierādījumi netika sniegti. Beļģijas iestādes tikai apstiprināja, ka attiecīgais pienākums ir piemērojams visiem valsts un importētajiem produktiem bez izņēmuma un ka tas atbilst iepriekš minētajiem nepieciešamības un samērīguma nosacījumiem, kā arī apgalvoja, ka standarta NBN S 21‑100 mērķis ir pārliecināties par pareizu sistēmas konstrukciju un garantēt pareizu sistēmas darbību.
38. Otrkārt, runājot par automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem pakļaušanu BOSEC
apstiprināšanas procedūrai, Beļģijas Karaliste atsaucas uz priekšlikumu grozīt standartu NBN S 21‑100, kurā paredzēts svītrot atsauci uz šo iestādi.
39. Šajā sakarā pietiek atgādināt, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē atkarībā no situācijas dalībvalstī, kāda tā ir, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un ka pēc tam sekojošās izmaiņas Tiesa nevar ņemt vērā (skat. inter alia
2002. gada 17. janvāra spriedumu lietā C‑423/00 Komisija/Beļģija, Recueil, I‑593. lpp., 14. punkts, un 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā C‑433/03 Komisija/Vācija, Krājums, I‑6985. lpp., 32. punkts).
40. Šajā gadījumā, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, Beļģijas Karaliste pilnīgi noteikti nav pieņēmusi priekšlikumu grozīt standartu NBN S 21‑100, svītrojot atsauci uz BOSEC
kā automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem sertifikācijas iestādi.
41. Turklāt Tiesa jau ir atzinusi, ka prasība preci iepriekš atzīt par atbilstošu, apliecinot tās piemērotību noteiktam izmantošanas veidam, ierobežo pieeju importa dalībvalsts tirgum un tādējādi ir jāuzskata par pasākumu ar importa kvantitatīvajiem ierobežojumiem līdzvērtīgu iedarbību EKL 28. panta izpratnē (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Portugāle, 41. punkts).
42. Runājot par šīs prasības nesamērīgumu, jāatzīst, ka pirmstiesas procedūras laikā Beļģijas Karaliste atzina, ka vismaz ar šo prasību saistīto notikumu laikā saskaņā ar standartu NBN S 21‑100 izsniegtā apstiprinājuma procedūras ietvaros, nepastāvot divpusējam nolīgumam ar produkta izcelsmes dalībvalsts sertifikācijas iestādi, BOSEC
neņēma vērā šajā citā dalībvalstī veiktās pārbaudes. Kā atzīmē Komisija, Beļģijas Karaliste nav sniegusi pierādījumus, kas ļautu secināt, ka šī prakse vairs netiek piekopta.
43. Attiecībā uz šīs apstiprinājuma procedūras radītajiem izdevumiem pietiek norādīt, ka tiktāl, ciktāl šī procedūra neizslēdz attiecīgā produkta izcelsmes dalībvalstī jau veiktu testu un pārbaužu veikšanu, ar šiem testiem un pārbaudēm saistītie izdevumi uzskatāmi par nesamērīgiem.
44. Līdz ar to Komisijas celtā prasība uzskatāma par pamatotu.
45. Tādējādi jāatzīst, ka, pieprasot, lai uz automātiskām ugunsgrēka signalizācijas sistēmām ar punktveida detektoriem, kas tiek likumīgi ražotas vai tirgotas citā dalībvalstī un kurām nav CE marķējuma:
– attiektos standarts NBN S 21‑100,
– attiektos apstiprināšanas procedūra, ko īsteno BOSEC un kas ir šķērslis, ko pastiprina apstiprināšanas procedūras nesamērīgās izmaksas, un
– attiektos pārbaudes un testi sakarā ar šo apstiprināšanu, kas būtībā ir tādi paši kā jau citā dalībvalstī citu procedūru ietvaros veiktās pārbaudes,
Beļģijas Karaliste nav izpildījusi tai ar EKL 28. pantu uzliktos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
46. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums nav labvēlīgs, jāpiespriež Beļģijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1) pieprasot, lai uz automātiskām ugunsgrēka signalizācijas sistēmām ar punktveida detektoriem, kas tiek likumīgi ražotas vai tirgotas citā dalībvalstī un kurām nav CE marķējuma:
– attiektos Beļģijas 1986. gada septembra standarts NBN S 21‑100 par vispārēju automātisku ugunsgrēka signalizācijas sistēmu ar punktveida detektoriem konstrukciju, kas grozīts ar tā 1996. gada augusta pielikumu Nr. 2,
– attiektos apstiprināšanas procedūra, ko īsteno BOSEC ( Belgian Organisation for Security Certification ) un kas ir šķērslis, ko pastiprina apstiprināšanas procedūras nesamērīgās izmaksas, un
– attiektos pārbaudes un testi sakarā ar šo apstiprināšanu, kas būtībā ir tādi paši kā jau citā dalībvalstī citu procedūru ietvaros veiktās pārbaudes,
Beļģijas Karaliste nav izpildījusi tai ar EKL 28. pantu uzliktos pienākumus;
2) Beļģijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.