62023CJ0313_RES
Apvienotās lietas C‑313/23, C‑316/23 un C‑332/23
Inspektorat kam Visshia sadeben savet
(Sofiyski rayonen sad lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (pirmā palāta) 2025. gada 30. aprīļa spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesiska valsts – Tiesnešu neatkarība – LES 19. panta 1. punkta otrā daļa – Efektīva tiesiskā aizsardzība jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības – Tiesu iestāde, kuras kompetencē ir ierosināt uzsākt disciplinārlietas pret tiesnešiem, prokuroriem un izmeklētājtiesnešiem, lai piemērotu disciplinārsodus – Tiesu iestādes locekļu palikšana amatā pēc amata pilnvaru termiņa beigām – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula (ES) 2016/679 – Datu drošība – Tiesu iestādes piekļuve datiem par tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimenes locekļu bankas kontiem – Tiesas atļauja banku noslēpuma izpaušanai – Tiesa, kas atļauj izpaust banku noslēpumu – 4. panta 7. punkts – Jēdziens “pārzinis” – 51. pants – Jēdziens “uzraudzības iestāde”
Prejudiciāli jautājumi – Vēršanās Tiesā – Valsts tiesa LESD 267. panta izpratnē – Jēdziens – Noteikšana pēc strukturāliem un funkcionāliem kritērijiem – Tiesa, kas saņēmusi kādas tiesu iestādes pieprasījumu piekļūt datiem par tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimenes locekļu bankas kontiem – Tiesas atļauja banku noslēpuma izpaušanai – Tiesa, kas veic judikatīvas funkcijas – Iekļaušana
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; LESD 267. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pants)
(skat. 59.–63. punktu)
Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Robežas – Dalībvalstu pienākums paredzēt tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ļautu nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Jautājumi par valsts tiesību normām, kas attiecas uz tiesu iestādes organizatorisko uzbūvi un darbību – Iekļaušana
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; LESD 267. pants)
(skat. 71.–73. punktu)
Dalībvalstis – Pienākumi – Efektīvas tiesību aizsardzības tiesā nodrošināšanai nepieciešamo tiesību aizsardzības līdzekļu izveide – Tiesnešu neatkarības principa ievērošana – Tiesu iestādes, kuras kompetencē ir ierosināt uzsākt disciplinārlietas pret tiesnešiem, prokuroriem un izmeklētājtiesnešiem, locekļu palikšana amatā pēc amata pilnvaru termiņa beigām – Pagarinājums, kam nav skaidri noteikta juridiskā pamata un kas nav ierobežots laikā – Nepieļaujamība
(LES 2. pants un 19. panta 1. punkta otrā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 81.–97. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2016/679 – Piemērojamība – Atkāpes – Datu apstrāde tādas darbības gaitā, kas neietilpst Savienības tiesību aktu darbības jomā – Jēdziens – Tādu personas datu izpaušana tiesu iestādei, kurus aizsargā banku noslēpums un kuri attiecas uz tiesnešiem, prokuroriem un izmeklētājtiesnešiem, kā arī viņu ģimenes locekļiem – Izpaušana saistībā ar mantiskā stāvokļa deklarāciju pārbaudi – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/679 2. panta 1. punkts un 2. punkta a) apakšpunkts, kā arī 3. punkts)
(skat. 99.–106. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2016/679 – Jēdziens “pārzinis” – Tiesa, kuras kompetencē ir pēc kādas tiesu iestādes pieprasījuma atļaut bankai izpaust šai iestādei datus par tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimenes locekļu bankas kontiem – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/679 4. panta 7. punkts)
(skat. 108.–117. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2016/679 – Valsts uzraudzības iestādes – Jēdziens – Tiesa, kuras kompetencē ir pēc kādas tiesu iestādes pieprasījuma atļaut bankai izpaust šai iestādei datus par tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimenes locekļu bankas kontiem – Izslēgšana
(LESD 16. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. panta 3. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/679 51. panta 1., 2. un 4. punkts, 57. panta 1. punkta a) un g) apakšpunkts un 58. pants)
(skat. 119.–123. punktu un rezolutīvās daļas 4. punktu)
Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2016/679 – Tiesību aizsardzības līdzekļi – Tiesa, kuras kompetencē ir atļaut personas datu izpaušanu tiesu iestādei – Tiesa, kurā šī iestāde ir iesniegusi pieprasījumu piekļūt šiem datiem, nevis prasību pret pārzini – Pienākums pēc savas ierosmes nodrošināt datu drošību reglamentējošo normu ievērošanu – Neesamība – Minētās iestādes agrāk izdarīts šo normu pārkāpums – Ietekmes neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/679 79. panta 1. punkts)
(skat. 128.–138. punktu un rezolutīvās daļas 5. punktu)
Rezumējums
Izskatījusi Sofiyski rayonen sad (Sofijas rajona tiesa, Bulgārija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa nospriež, ka tiesnešu neatkarības princips nepieļauj tādu dalībvalsts praksi, saskaņā ar kuru tādas tiesu iestādes locekļiem, kuras kompetencē ir ierosināt uzsākt disciplinārlietas pret tiesnešiem, prokuroriem un izmeklētājtiesnešiem, ir atļauts palikt amatā pēc viņu amata pilnvaru termiņa beigām, ja vien izbeigušos amata pilnvaru termiņa pagarināšana nav balstīta uz skaidri norādītu juridisku pamatu un netiek nodrošināts, ka šis pagarinājums ir ierobežots laikā. Tiesa arī precizē Vispārīgajā datu aizsardzības regulā (
1
) rodamo jēdzienu “pārzinis” un “uzraudzības iestāde” tvērumu saistībā ar tādu personas datu – kurus aizsargā banku noslēpums un kuri attiecas uz tiesnešiem, prokuroriem un izmeklētājtiesnešiem, kā arī viņu ģimenes locekļiem – izpaušanu, ko valsts tiesa ir atļāvusi pēc šīs tiesu iestādes pieprasījuma.
2023. gada maijā, pēc tam, kad bija beidzies noteiktais termiņš tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimeņu mantiskā stāvokļa deklarāciju iesniegšanai par 2022. gadu, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (Inspekcija, kas darbojas Augstākās tieslietu padomes paspārnē, Bulgārija; turpmāk tekstā – “inspekcija”) vērsās iesniedzējtiesā ar pieprasījumu izpaust banku noslēpumu attiecībā uz vairāku tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimenes locekļu bankas kontiem (
2
).
Iesniedzējtiesa paskaidro, ka inspekcija ir izveidota 2007. gadā, pieņemot Bulgārijas Konstitūcijas grozījumu, un tās – kā tiesu iestādes – uzdevums ir izmeklēt tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu nepamatotu ietekmēšanu, pārbaudīt viņu mantiskā stāvokļa deklarācijas un atklāt iespējamos interešu konfliktus, kā arī tiesu varas neatkarības apdraudējumus. Tā arīdzan paskaidro, ka inspekcijas locekļu, kurus valsts parlaments bija ievēlējis uz laiku no četriem līdz pieciem gadiem, amata pilnvaru termiņš esot beidzies 2020. gadā, taču jauni locekļi neesot ievēlēti. Tomēr saskaņā ar Konstitutsionen sad (Konstitucionālā tiesa, Bulgārija) judikatūrā noteikto inspekcijas locekļi turpina pildīt amata pienākumus līdz jaunu locekļu ievēlēšanai, jo tiek uzskatīts, ka inspekcijai uzticētā uzdevuma izpildes turpinātība ir svarīgāka nekā risks, ka tās locekļi savas pilnvaras izmantos ļaunprātīgi.
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa jautā, vai inspekcijas locekļu amata pilnvaru termiņa pagarinājums var apdraudēt šīs iestādes neatkarības garantijas un, ja tas tā ir, kādi kritēriji ļauj novērtēt, vai un cik ilgi šāds pagarinājums ir pieļaujams.
Minētā tiesa arī vaicā, kāda loma un pienākumi ir valsts tiesām, kurām tiek lūgts atļaut inspekcijai piekļuvi tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu personas datiem. Proti, tā vēlas noskaidrot, vai tās darbība, kas izpaužas kā atļaujas došana inspekcijai piekļūt personas datiem, uz kuriem attiecas banku noslēpums, ietilpst VDAR piemērošanas jomā un – gadījumā, ja tas tā ir, – kā šis apstāklis ietekmē tās veicamo uzraudzību. Šajā ziņā iesniedzējtiesa jautā, vai kontrolei, kas tai jāveic, pirms tā dod atļauju inspekcijai piekļūt attiecīgajiem datiem, būtu jābūt tīri formālai un tajā būtu vienīgi jāpārbauda, vai personas, attiecībā uz kurām tiek lūgts izpaust banku noslēpumu, ir personas, kurām ir deklarēšanas pienākums, proti, vai tās ir vai nu tiesneši, prokurori un izmeklētājtiesneši, vai arī personas, kas ar viņiem ir ģimenes vai citās attiecībās, vai arī tai drīzāk būtu jānodrošina attiecīgo datu drošība saskaņā ar VDAR.
Tiesas vērtējums
Tiesa, pirmām kārtām, atzīst, ka LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, lasot to saistībā ar tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (
3
), konkrēti – tiesnešu neatkarības princips, nepieļauj tādu dalībvalsts praksi, saskaņā ar kuru tiesu iestādes locekļi – kurus tās parlaments ievēlē uz noteikta ilguma amata pilnvaru termiņu un kuru kompetencē ir uzraudzīt tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu darbību viņu pienākumu izpildē, neietekmējamību un interešu konfliktu neesamību, kā arī ierosināt citai tiesu iestādei uzsākt disciplinārlietu, lai šīm personām piemērotu disciplinārsodus, – pēc šīs dalībvalsts konstitūcijā likumiski noteiktā amata pilnvaru termiņa beigām turpina pildīt amata pienākumus līdz brīdim, kad parlaments ievēlē jaunus locekļus. Iepriekš minētais attiecas uz gadījumu, kad izbeigušos amata pilnvaru pagarināšana nav balstīta uz juridisku pamatu, kas skaidri norādīts valsts tiesību normās, kurās ietverti skaidri un precīzi noteikumi par šo amata pienākumu izpildes kārtību, un netiek nodrošināts, ka šis pagarinājums praksē ir ierobežots laikā.
Šajā ziņā Tiesa atgādina tās pastāvīgo judikatūru, kurā atzīts: tiesu neatkarības prasība (
4
) noteic, ka tiesnešu disciplinārās atbildības regulējumam jāsniedz nepieciešamās garantijas, lai izvairītos no tā, ka šāds regulējums varētu tikt izmantots kā tiesu nolēmumu satura politiskās kontroles sistēma. Šajā ziņā šādu garantiju kopumu veido noteikumi, kas nosaka gan to, kāda rīcība ir kvalificējama par disciplinārpārkāpumu, gan konkrēti piemērojamos sodus un paredz neatkarīgas instances iesaistīšanos atbilstoši procedūrai, kas pilnībā garantē tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un tiesības uz aizstāvību (
5
) un paredz iespēju tiesā apstrīdēt disciplināro iestāžu lēmumus.
Proti, ir būtiski, lai šādas iestādes savu uzdevumu izpildē rīkotos objektīvi un neitrāli un tālab būtu pasargātas no jebkādas ārējas ietekmes. Tas it īpaši attiecas uz tiesu iestādi, kurai – kā inspekcijas gadījumā – ir plašas pilnvaras uzraudzīt tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu darbību viņu pienākumu izpildē, to neietekmējamību un interešu konfliktu neesamību, kā arī – pēc attiecīgām pārbaudēm – ierosināt citai tiesu iestādei (šajā gadījumā – Bulgārijas Augstākajai tieslietu padomei) uzsākt disciplinārlietu, lai šīm personām piemērotu disciplinārsodus. Tāpēc šādas iestādes organizatorisko uzbūvi un darbību reglamentējošo noteikumu kopums, tai skaitā noteikumi par tās locekļu iecelšanas amatā kārtību, jāizstrādā tā, lai šie noteikumi privātpersonām nevarētu radīt pamatotas šaubas, ka šīs struktūras pilnvaras un funkcijas tiek iespējami izmantotas kā līdzeklis, lai izdarītu spiedienu uz tiesu darbību vai īstenotu šīs darbības politisko kontroli.
Par situāciju, kurā inspekcijas locekļu amata pilnvaru termiņš ir beidzies, taču valsts parlaments jaunus locekļus nav ievēlējis, Tiesa norāda, ka valsts tiesiskajā regulējumā, šķiet, nav ietverts neviens noteikums par to, ka viņi varētu turpināt pildīt amata pienākumus pēc amata pilnvaru termiņa beigām. Lai arī atbilstoši Konstitucionālās tiesas judikatūrā noteiktajam inspekcijas locekļi patiešām turpina pildīt amata pienākumus līdz jauno locekļu ievēlēšanai, taču skaidri zināms ir arī tas, ka šajā valsts tiesiskajā regulējumā nav nedz noteikumu, kas reglamentētu šādi pagarināto amata pienākumu izpildi, nedz tiesību normas, kas ļautu izbeigt iespējamu jauno inspekcijas locekļu iecelšanas procesa bloķēšanu. Tādējādi inspekcijas bijušo locekļu amata pilnvaru termiņa pagarināšana praksē izrādās esam tāda, kas var ilgt bez ierobežojuma laikā.
Šajā kontekstā tikai dalībvalstu ziņā ir izlemt, vai tās atļauj vai neatļauj tādas tiesu iestādes – kuras kompetencē ir uzraudzīt tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu darbību un ierosināt pret viņiem uzsākt disciplinārlietu – locekļiem pildīt amata pienākumus pēc likumā noteiktā šo locekļu amata pilnvaru termiņa, lai nodrošinātu šīs iestādes darbības nepārtrauktību. Tomēr dalībvalstīm, ja tās izvēlas šādu amata pilnvaru pagarināšanu, jānodrošina, lai amata pienākumu pildīšana pēc amata pilnvaru termiņa beigām būtu balstīta uz tādu skaidru juridisku pamatu valsts tiesībās, kas ietvertu skaidrus un konkrētus noteikumus par šo pienākumu izpildes kārtību. Turklāt tām jāgādā, lai šo pienākumu izpildes kārtība un nosacījumi tiktu izstrādāti tā, lai attiecīgie šādas tiesu iestādes locekļi savu uzdevumu izpildē varētu rīkoties objektīvi un neitrāli. Tāpēc, lai arī noteiktos apstākļos amata pilnvaru pagarināšana var izrādīties nepieciešama, ņemot vērā attiecīgās tiesu iestādes veikto funkciju nozīmīgumu, šādu pagarinājumu var paredzēt tikai izņēmuma kārtā un ar nosacījumu, ka to reglamentē skaidri un precīzi noteikumi, kas praksē izslēdz iespēju šim pagarinājumam būt neierobežotam laikā.
Otrām kārtām, Tiesa konstatē, ka tādu personas datu – kurus aizsargā banku noslēpums un kuri attiecas uz tiesnešiem, prokuroriem un izmeklētājtiesnešiem, kā arī viņu ģimenes locekļiem – izpaušana tiesu iestādei, lai pārbaudītu šo tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu deklarācijas par viņu un viņu ģimenes locekļu mantisko stāvokli, kas tiek publiskotas, ir personas datu apstrāde, kura ietilpst VDAR materiālajā piemērošanas jomā.
Lai nonāktu pie šāda secinājuma, Tiesa norāda, ka, lai gan pieņemt noteikumus, kas piemērojami tiesnešu, prokuroru vai izmeklētājtiesnešu statusam un amata pienākumu izpildei, ir dalībvalstu kompetencē, tomēr uz tādu datu apstrādi, kuras mērķis ir uzraudzīt tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu neietekmējamību, kā arī pārbaudīt, vai viņiem ir iespējami interešu konflikti, nav attiecināmi izņēmumi no VDAR materiālās piemērošanas jomas, (
6
) jo tā nav nedz darbība, kuras mērķis ir aizsargāt valsts drošību, nedz darbība, kas var tikt iekļauta tajā pašā kategorijā. Proti, ar tādu personas datu – kurus aizsargā banku noslēpums un kuri attiecas uz tiesnešiem, prokuroriem un izmeklētājtiesnešiem, kā arī viņu ģimenes locekļiem – izpaušanu tiesu iestādei šie personas dati šai iestādei tiek darīti pieejami.
Trešām kārtām, Tiesa spriež par to, kā VDAR izpratnē (
7
) interpretējami jēdzieni “pārzinis” un “uzraudzības iestāde”.
Attiecībā uz jēdzienu “pārzinis” Tiesa uzskata, ka šajā jēdzienā neietilpst tiesa, kuras kompetencē ir pēc citas tiesu iestādes pieprasījuma atļaut bankai izpaust šai iestādei datus par tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimenes locekļu bankas kontiem.
Saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu inspekcijas kompetencē tostarp ir uzraudzīt tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu neietekmējamību un interešu konfliktu neesamību, kā arī pārbaudīt viņu mantiskā stāvokļa deklarācijas. Tālab šis tiesiskais regulējums inspekcijai sniedz, pirmkārt, iespēju pieprasīt piekļuvi datiem par tiesnešu, prokuroru un izmeklētājtiesnešu, kā arī viņu ģimenes locekļu bankas kontiem un, otrkārt, tiesības pieprasīt iepriekšēju tiesas atļauju, lai piekļūtu minētajiem datiem gadījumā, ja datu subjekti nav devuši piekrišanu šādai piekļuvei. Tātad tiesa, kurā iesniegts izpaušanas atļaujas pieprasījums, rīkojas tikai pēc inspekcijas pieprasījuma un vienīgi pārbauda, vai ir izpildīti valsts tiesību aktos paredzētie likumīguma nosacījumi. Tāpat tieši inspekcija, nevis šī tiesa saskaņā ar piemērojamajām valsts tiesību normām nosaka personas, kuru datiem tā vēlas piekļūt, lai īstenotu savas pilnvaras, un attiecībā uz kurām tā iesniedz atļaujas pieprasījumu minētajā tiesā. Tāpēc, lai arī tiesa pārbauda, vai un cik lielā mērā kādā konkrētā gadījumā ir izpildīti apstrādes likumīguma nosacījumi, tā pēc savas ierosmes nenosaka nedz apstrādes nolūku, nedz attiecīgos datu subjektus un datus. Šādos apstākļos pārzinis ir nevis šī tiesa, bet gan struktūra, kuras kompetencē ir izvirzīto nolūku īstenošana.
Savukārt jēdzienā “uzraudzības iestāde” tiesa, kuras kompetencē ir atļaut personas datu izpaušanu citai tiesu iestādei, pēc Tiesas domām, neietilpst tad, ja dalībvalsts, kurai šī tiesa ir piederīga, neuzliek tai pienākumu uzraudzīt VDAR piemērošanu, lai aizsargātu tostarp fizisko personu pamattiesības un pamatbrīvības attiecībā uz viņu personas datu apstrādi.
Visbeidzot Tiesa atzīst, ka tiesai, kuras kompetencē ir atļaut personas datu izpaušanu citai tiesu iestādei, nav pienākuma – ja tajā nav celta prasība pret pārzini (
8
) – pēc savas ierosmes nodrošināt attiecīgo datu subjektu aizsardzību attiecībā uz personas datu drošību reglamentējošo šīs regulas tiesību normu ievērošanu. Tas pats attiecas uz gadījumu, kad šī iestāde iepriekš ir pārkāpusi šīs tiesību normas.
Proti, Tiesa precizē, ka valsts tiesai, kurā nav celta prasība pret uzraudzības iestādi vai pret pārzini (
9
) – situācijā, kad nav noteikumu, ar kuriem tai skaidri būtu piešķirtas uzraudzības pilnvaras –, nav pienākuma nodrošināt, ka tiek ievērotas VDAR materiālo tiesību normas. Lai nodrošinātu šādi celtās prasības efektivitāti, dalībvalstīm jānodrošina, lai VDAR paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu konkrētā izmantošanas kārtība patiešām atbilstu nosacījumiem, kas izriet no tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību (
10
). Tālab pārzinim, proti, piekļuvi personas datiem saņēmušajai kompetentajai tiesu iestādei jāsniedz attiecīgo datu subjektiem VDAR 14. pantā (
11
) uzskaitītā informācija, jo šī informācija ir vajadzīga, lai šie subjekti vajadzības gadījumā varētu īstenot tiesības iebilst pret savu personas datu apstrādi (
12
), kā arī tiesības celt prasību, ja tiem ir nodarīts kaitējums (
13
).
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp., turpmāk tekstā – “VDAR”).
(
2
)	Saskaņā ar Zakon za kreditnite institutsii (Kredītiestāžu likums; 2006. gada 21. jūlijaDV Nr. 59) 62. panta 6. punkta 12. apakšpunktu.
(
3
)	Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pants.
(
4
)	Kā izriet no LES 19. panta 1. punkta otās daļas.
(
5
)	Hartas 47. un 48. pants.
(
6
)	Konkrēti, uz to nav attiecināms izņēmums, ko paredz VDAR 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts, kurš noteic, ka šo regulu nepiemēro personas datu apstrādei, ko veic “tādas darbības gaitā, kas neietilpst Savienības tiesību aktu darbības jomā”. Šā izņēmuma mērķis ir izslēgt no VDAR piemērošanas jomas personas datu apstrādi, ko publiskās iestādes veic saistībā ar tādu darbību, kuras mērķis ir aizsargāt valsts drošību vai kura var tikt iekļauta tajā pašā kategorijā.
(
7
)	VDAR 4. panta 7. punkta un 51. panta 1. punkta izpratnē.
(
8
)	Saskaņā ar VDAR 79. panta 1. punktu.
(
9
)	VDAR 78. panta 1. punkts un 79. panta 1. punkts.
(
10
)	Hartas 47. pants.
(
11
)	Proti, šīs normas 1. un 2. punktā.
(
12
)	VDAR 21. pants.
(
13
)	VDAR 79. un 82. pants.