62019CJ0201_RES
Lieta C‑201/19 P
Servier SAS u.c.
pret
Eiropas Komisiju
Tiesas (pirmā palāta) 2024. gada 27. jūnija spriedums
Apelācija – Konkurence – Farmaceitiskie produkti – Perindoprila tirgus – LESD 101. pants – Aizliegtas vienošanās – Potenciāla konkurence – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Stratēģija, kuras mērķis ir aizkavēt perindoprila ģenērisko versiju ienākšanu tirgū – Strīdos patentu jomā noslēgts mierizlīguma nolīgums – Pārkāpuma ilgums – Vienota pārkāpuma jēdziens – Naudas soda atcelšana vai samazināšana
Apelācija – Pamati – Kļūdains faktu un pierādījumu vērtējums – Nepieņemamība – Faktu un pierādījumu vērtējuma pārbaude Tiesā – Izslēgšana, izņemot sagrozīšanas gadījumu – Lietas faktu juridiskās kvalifikācijas pārbaude – Pieļaujamība
(LESD 256. panta 1. punkts; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa)
(skat. 58.–61., 189., 269., 322., 326. un 335. punktu)
Apelācija – Pamati – Pirmās instances tiesā izvirzīto pamatu un argumentu vienkārša atkārtošana – Nepieņemamība – Vispārējās tiesas veiktas Savienības tiesību interpretācijas vai piemērošanas apstrīdēšana – Pieņemamība
(LESD 256. pants; Tiesas statūtu 58. panta pirmā daļa; Tiesas Reglamenta 168. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 169. panta 2. punkts)
(skat. 62. un 63. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Novērtēšanas kritēriji – Uzņēmuma kvalifikācija par potenciālu konkurentu – Reālās un konkrētas iespējas ienākt tirgū – Kritēriji – Uzņēmuma stingra apņemšanās un atbilstoša spēja ieiet konkrētajā tirgū – Nepārvaramu šķēršļu neesamība – Novērtējums – Pierādīšanas pienākums – Tādu patentu pastāvēšana, kas aizsargā oriģinālās zāles vai kādu no to ražošanas paņēmieniem – Ģenērisko zāļu ražotāja kvalifikācija par oriģinālo zāļu ražotāja, kas ir patentu īpašnieks, potenciālo konkurentu
(LESD 101. pants)
(skat. 69.–71., 79.–82., 98.–126., 191.–195., 200.–204. un 262.–267. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Strīdā patentu jomā noslēgti izlīguma nolīgumi – Starp oriģinālo zāļu ražotāju un ģenērisko zāļu ražotāju noslēgts nolīgums – Nolīgums, kas ietver noteikumus, ka ģenērisko zāļu ražotājs neapstrīdēs patentus un netirgos preces – Pretizpildījums, ko veido līdzekļu pārskaitījumi – Kvalifikācija par ierobežojumu mērķa dēļ – Kritēriji – Nolīgumu kaitējuma konkurencei attiecīgajā tirgū pakāpe – Līdzekļu pārskaitījumu stimulējošās ietekmes uz ģenērisko zāļu ražotāja atteikšanos ienākt tirgū izvērtēšana – Nepieciešamība izvērtēt pretkonkurences rīcības sekas uz konkurenci – Neesamība – Iesaistītie uzņēmumi, kas ir rīkojušies bez nodoma nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci – Nenoteicoši apstākļi
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 72.–77., 83.–88., 143.–146., 152.–157., 163.–168., 222.–228., 272., 277., 282., 291.–296., 307.–310., 332.–334. un 344.–352. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Aksesuārs ierobežojums – Jēdziens – Ierobežojums, kas ir nepieciešams tāda pamatdarījuma īstenošanai, kuram nav pret konkurenci vērsta rakstura – Pamatdarījums, kas ir konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Akcesorisko ierobežojumu teorijas nepiemērojamība
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 147.–151. un 278. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Aizliegums – Pārkāpumi – Nolīgumi un saskaņotas darbības, kas veido vienotu pārkāpumu – Uzņēmuma atzīšana par atbildīgu par visu pārkāpumu – Nosacījumi – Prakses un nelikumīgas darbības, kas ir daļa no kopējā plāna – Novērtējums – Kritēriji – Visu dalībnieku kopējs mērķis – Papildinošās saiknes starp pārmestajām darbībām nepieciešamība – Neesamība
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 240.–250. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Strīdā patentu jomā noslēgti izlīguma nolīgumi – Starp oriģinālo zāļu ražotāju un ģenērisko zāļu ražotāju noslēgts nolīgums – Nolīgums, kas ietver noteikumus, ka ģenērisko zāļu ražotājs neapstrīdēs patentus un netirgos preces – Pretizpildījums, ko veido līdzekļu pārskaitījumi – Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums un noteikts naudas sods – Lēmums, kurā ir pieļautas pretrunas pamatojuma attiecībā uz aizliegtās vienošanās beigu datumu dažādos valstu tirgos – Vispārējās tiesas noraidīts atcelšanas pamats, ar kuru apgalvotas šīs pretrunas pamatojumā – Tiesību kļūda
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 368.–379. punktu)
Pamattiesības – Pamattiesību harta – Noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības princips – Apjoms – Rīcības, par kuru ir ticis uzlikts sods, pārkāpjošā rakstura paredzamība – Tāds mierizlīgums patentu jomā, kas noslēgts starp izgudrotājlaboratoriju un ģenērisko zāļu uzņēmumu – Nolīgums, kas ir pretrunā konkurences tiesībām – Oriģinālo zāļu sabiedrības, kas nevar nezināt savas rīcības pretkonkurences raksturu
(LESD 101. panta 1. punkts; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. panta 1. punkts)
(skat. 386.–390. punktu)
Apelācija – Tiesas kompetence – Vispārējās tiesas vērtējuma par uzņēmumiem, kas pārkāpuši Līguma konkurences tiesību normas, uzlikta naudas soda apmēru apšaubīšana taisnīguma apsvērumu dēļ – Izslēgšana
(LESD 256. un 261. pants; Tiesas statūtu 58. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 31. pants)
(skat. 404. punktu)
Konkurence – Naudas sodi – Apmērs – Noteikšana – Pārbaude tiesā – Savienības tiesas neierobežota kompetence – Apjoms – Uzliktā naudas soda apmēra noteikšana – Novērtēšanas kritēriji
(LESD 101. panta 1. punkts un 261. pants; Padomes Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punkts un 31. pants)
(skat. 412.–417. punktu)
Rezumējums
Ar septiņiem spriedumiem Tiesa lielākoties noraida apelācijas sūdzības, ko iesnieguši vairāku zāļu ražotāji par Vispārējās tiesas spriedumiem (
1
), ar kuriem daļēji noraidītas to prasības atcelt lēmumu, ar ko Eiropas Komisija tiem ir uzlikusi naudas sodus par piedalīšanos aizliegtās vienošanās darbībās farmaceitiskā produkta perindoprila tirgū un – attiecībā uz vienu no tiem – par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu šajā tirgū (
2
). Tiesa, šādi rīkodamās, precizē demarkācijas līniju starp, no vienas puses, zāļu ražotāja leģitīmu rīcību, kas ietver izlīgšanu patiesos patentu strīdos farmācijas nozarē un, no otras puses, nolīgumus, ar kuriem nelikumīgi – strīda izlīgumu patentu jomā aizsegā – tiek kavēta ģenērisko zāļu ražotāju ienākšana šī farmaceitiskā produkta tirgū.
Farmācijas grupa Servier, kuras mātesuzņēmums Servier SAS ir reģistrēts Francijā (turpmāk tekstā atsevišķi vai kopā – “Servier”), izstrādāja perindoprilu, proti, angiotensīna konvertējošā enzīma inhibitoru klasē ietilpstošas zāles, kas paredzētas sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai un galvenokārt, lai ārstētu hipertensiju un sirds mazspēju. Eiropas Patentu iestādē (EPI) 1981. gadā iesniegtais patenta attiecībā uz perindoprila molekulu termiņš beidzās 2000. gados.
Perindoprila farmaceitiski aktīvā viela ir sāls erbumīna formā. 1988. gadā Servier par minētās aktīvās vielas ražošanas procesiem iesniedza EPI vairākus patentus, kuru termiņš beidzās 2008. gada 16. septembrī.
Divus jaunus patentus attiecībā uz perindoprilu un tā ražošanas procesu Servier iesniedza EPI 2001. gadā, un šie patenti tika piešķirti 2004. gadā (turpmāk tekstā – “patenti 947 un 948”). Turklāt Servier vairākās dalībvalstīs, pirms tās bija pievienojušās Konvencijai par Eiropas patentu piešķiršanu, saņēma valsts patentus, kas atbilst patentam 947.
Kopš 2003. gada starp Servier un ģenērisko zāļu ražotājiem, kas gatavojas tirgot perindoprila ģenērisko versiju, bija vairāki strīdi. Šajā kontekstā desmit ģenērisko zāļu ražotāji par patentu 947iesniedza iebildumu EPI, kuras Tehniskā apelācijas padome 2009. gada maijā atcēla apstrīdēto patentu. Vairāki ģenērisko zāļu ražotāji arī apstrīdēja patenta 947 spēkā esamību attiecīgajās valstu tiesās. Savukārt Servier cēla prasības par patenta pārkāpumu, kā arī lūgumus izdot pagaidu rīkojumus pret attiecīgajiem ģenērisko zāļu ražotājiem.
Lai izbeigtu minētās tiesvedības, Servier laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam noslēdza izlīguma nolīgumus ar vairākiem ģenērisko zāļu ražotājiem, it īpaši ar Niche Generics Ltd un tās mātesuzņēmumu Unichem Laboratories Ltd (turpmāk tekstā – “Niche nolīgums”), Matrix Laboratories Ltd (turpmāk tekstā – “Matrix nolīgums”), Teva UK Ltd (turpmāk tekstā – “Teva nolīgums”), KRKA, tovarna zdravil, d.d. (turpmāk tekstā – “Krka nolīgumi”) un Lupin Ltd (turpmāk tekstā – “Lupin nolīgums”).
Saskaņā ar minētajiem nolīgumiem ģenērisko zāļu ražotāji it īpaši apņēmās attiecīgā gadījumā ierobežot vai pārtraukt tādu perindoprila formu ražošanu, piegādi vai tirdzniecību, kuras ir aizsargātas ar iepriekš minētajiem Servier patentiem, un vairs neapstrīdēt šos patentus. Kā pretizpildījumu par šīm saistībām, kā arī citiem iepriekš minētajos nolīgumos paredzētajiem noteikumiem Servier apņēmās it īpaši veikt ievērojamus maksājumus minētajiem uzņēmumiem.
Šajā kontekstā Biogaran
SAS, Servier meitasuzņēmums, kas specializējas ģenērisko zāļu izstrādē, turklāt noslēdza licences un apgādes nolīgumu ar Niche
Generics (turpmāk tekstā – “Biogaran nolīgums”).
Ar 2014. gada 9. jūlija lēmumu Komisija konstatēja, ka Niche, Matrix, Teva, Krka, Lupin un Biogaran nolīgumi bija ar LESD 101. pantu aizliegtie konkurences ierobežojumi. Turklāt tā uzskatīja, ka Servier ir ļaunprātīgi izmantojusi dominējošo stāvokli, pārkāpjot LESD 102. pantu, jo šie nolīgumi ietilpa stratēģijā, kuras mērķis bija aizkavēt ģenērisko versiju ienākšanu perindoprila tirgū, kurā šim uzņēmumam bija dominējošs stāvoklis.
Tādējādi Komisija uzlika Servier naudas sodus kopumā 289727200 EUR apmērā par LESD 101. panta pārkāpumiem, kā arī naudas sodu 41270000 EUR par LESD 102. panta pārkāpumu. Iesaistītajiem ģenērisko zāļu ražotājiem arī tika uzlikti ievērojami naudas sodi par LESD 101. panta pārkāpumu, piedaloties attiecīgajos nolīgumos.
Saistībā ar Servier un ģenērisko zāļu ražotāju celtajām prasībām Vispārējā tiesa atcēla Komisijas lēmumu, ciktāl tajā konstatēts LESD 101. panta pārkāpums saistībā ar Krka nolīgumiem un LESD 102. panta pārkāpums, kā arī naudas sodus, kas par šiem pārkāpumiem uzlikti attiecīgi Servier un Krka (
3
). Turpretī tā samazināja Servier uzliktā naudas soda apmēru par tās dalību Matrix nolīgumā (
4
). Vispārējā tiesa Savukārt apstiprināja visus pārējos uzliktos naudas sodus.
Servier un ģenērisko zāļu ražotāji, kuru prasības tika noraidītas, iesniedza apelācijas sūdzības par Vispārējās tiesas spriedumiem.
Tiesas vērtējums
Par potenciālās konkurences un konkurences ierobežojumu mērķa dēļ jēdzieniem
Tiesa, pirmām kārtām, izvērtē atcelšanas pamatus, saskaņā ar kuriem Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, apstiprinot potenciālas konkurences esamību starp Servier un attiecīgo ģenērisko zāļu ražotājiem, kā arī kvalificējot strīdīgos nolīgumus par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ.
Iesākumā Tiesa norāda, ka, lai izvērtētu, ņemot vērā LESD 101. panta 1. punktu, koluzīvas darbības, kuras izpaužas kā horizontālās sadarbības nolīgumi starp uzņēmumiem, piemēram, attiecīgie nolīgumi, pirmajā posmā jānosaka, vai šīs darbības var kvalificēt kā konkurences ierobežojumus, ko īsteno uzņēmumi, kuri atrodas – kaut vai tikai potenciālas – konkurences situācijā.
Ja tas tā ir, otrajā posmā jāpārbauda, vai, ņemot vērā to ekonomiskās iezīmes, minētā prakse ir kvalificējama kā konkurences ierobežojums mērķa dēļ. Pastāvot ierobežojumam mērķa dēļ, nav ne jāmeklē, ne a fortiori jāpierāda tā ietekme uz konkurenci. Savukārt, ja nav pierādīts uzņēmumu nolīguma vai saskaņotu darbību pretkonkurences mērķis, jāpārbauda to sekas.
Šo apsvērumu gaismā Tiesa noraida, pirmkārt, iebildumus par to, ka Vispārējā tiesa esot piemērojusi plašu potenciālās konkurences jēdziena izpratni un pārnesusi Komisijas pierādīšanas pienākumu.
Tiesa sāk ar atgādināšanu, ka īpašajā zāļu tirgus atvēršanas ģenērisko zāļu ražotājiem kontekstā tā jau ir nospriedusi, ka, lai novērtētu, vai viens no šiem ražotājiem, lai gan tas nav tirgū, atrodas potenciālas konkurences attiecībās ar oriģinālo zāļu ražotāju, kas darbojas šajā tirgū, jānosaka, vai pastāv reālas un konkrētas iespējas, ka pirmais minētais ienāks minētajā tirgū un konkurē ar otro. Šajā nolūkā jāizvērtē, vai ģenērisko zāļu ražotājs bija veicis pietiekamus sagatavošanas darbus, lai radītu konkurences spiedienu uz oriģinālo zāļu ražotāju. Turklāt jāpārbauda, vai šādai ģenērisko zāļu ražotāja iekļūšanai tirgū nav nepārvaramu šķēršļu.
Attiecībā uz šo pēdējo jautājumu Tiesa precizē, ka, lai gan tādu patentu esamība, kas aizsargā oriģinālās zāles vai kādu no to ražošanas procesiem, neapstrīdami ir daļa no ekonomiskā un juridiskā konteksta, kurš raksturo konkurences attiecības starp šo patentu īpašniekiem un ģenērisko zāļu ražotājiem, tomēr tāda patenta esamība, ar ko tiek aizsargāts aktīvās vielas ražošanas process, kurš ir kļuvis vispārpieejams, pati par sevi nevar tikt uzskatīta par nepārvaramu šķērsli ģenērisko zāļu ražotāja ienākšanai tirgū. No tā izriet, ka šāda patenta esamība neliedz par attiecīgā oriģinālo zāļu ražotāja potenciālo konkurentu kvalificēt ģenērisko zāļu ražotāju, kuram faktiski ir stingra apņemšanās, kā arī atbilstoša spēja iekļūt tirgū un kurš ar savām darbībām pierāda, ka ir gatavs apstrīdēt šī patenta spēkā esamību un uzņemties risku, ka, ieejot tirgū, tas saskarsies ar prasību par patenta pārkāpumu, ko ir iesniedzis šī patenta īpašnieks.
Turklāt, lai gan ģenērisko zāļu ražotāja uztvere par patenta spēku ir viens no atbilstošajiem faktoriem, piemēram, sagatavošanas pasākumiem ienākšanai tirgū, lai novērtētu šī ražotāja nodomus un līdz ar to tā iespējamo stingro apņemšanos veikt šādu ienākšanu, šai uztverei, kas pēc definīcijas ir subjektīva, principā nav nozīmes nedz lai novērtētu šāda ražotāja spēju faktiski ienākt tirgū, nedz arī objektīvu nepārvaramu šķēršļu esamību šādai ienākšanai.
Pretēji noteiktu apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumiem Vispārējā tiesa šajā kontekstā nav pārnesusi pierādīšanas pienākumu, uzskatīdama, ka, tā kā Komisija, pamatojoties uz saskanīgu netiešu pierādījumu kopumu, bija pierādījusi potenciālas konkurences esamību starp Servier un attiecīgajiem ģenērisko zāļu ražotājiem, tiem bija jāatspēko tās esamība, sniedzot pierādījumus par pretējo. Turklāt šāds pierādīšanas pienākums nav probatio diabolica, jo pietiek ar to, ka attiecīgie uzņēmumi sniedz pierādījumus par pozitīvu faktu, proti, tehnisku, normatīvu, komerciālu vai finansiālu grūtību esamību, kas rada nepārvaramus šķēršļus kāda no tiem ienākšanai tirgū.
Otrkārt, Tiesa noraida pamatus, saskaņā ar kuriem Vispārējā tiesa strīdīgos nolīgumus esot kvalificējusi kā konkurences ierobežojumus mērķa dēļ, pamatojoties uz kļūdainiem kritērijiem.
Norādījusi, ka šo kvalifikāciju par konkurences ierobežojumiem mērķa dēļ nevar noraidīt, pamatojoties uz to, ka nepastāv agrāka Komisijas lēmumpieņemšanas prakse šajā jomā, Tiesa noraida iebildumus, ar kuriem tā apstrīdēja, ka Vispārējā tiesa nav ņēmusi vērā strīdīgo nolīgumu apgalvoto pozitīvo ietekmi uz konkurenci, jo šo nolīgumu ietekmes vērtējums nebija ne nepieciešams, ne pat atbilstošs, lai noteiktu, vai tos var kvalificēt par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
Vispārējā tiesa nav arī pieļāvusi kļūdu, noraidīdama tādas judikatūras piemērošanu, saskaņā ar kuru uz leģitīmā nolīguma aksesuāru ierobežojumu neattiecas LESD 101. panta 1. punktā paredzētais aizlieguma princips, ja tas ir objektīvi nepieciešams leģitīma nolīguma īstenošanai un ir samērīgs ar tā mērķiem. Proti, šajā judikatūrā ir prasīts, lai galvenajam nolīgumam nebūtu pretkonkurences rakstura, kas tā nav strīdīgo nolīgumu gadījumā.
Atbildot uz iebildumiem, saskaņā ar kuriem Vispārējā tiesa esot atteikusies ņemt vērā apelācijas sūdzības iesniedzēju nodomu izbeigt ar patentiem saistītos strīdus, Tiesa atgādina, ka, lai gan nolīgumu mērķiem attiecībā uz konkurenci ir nozīme, lai novērtētu to iespējamo pretkonkurences mērķi, apstāklis, ka iesaistītie uzņēmumi esot rīkojušies bez nodoma ierobežot konkurenci, un tas, ka tiem esot bijuši noteikti leģitīmi mērķi, nav noteicoši LESD 101. panta 1. punkta piemērošanai. Tādējādi tas, ka sarunas par strīdīgajiem nolīgumiem, iespējams, atspoguļo no prasītāju viedokļa ekonomiski racionālu stratēģiju, nekādi nepierāda, ka šīs stratēģijas īstenošana ir pamatota no konkurences tiesību viedokļa.
Visbeidzot Tiesa noraida argumentus par nozīmi, kāda jāpiešķir strīdīgajos nolīgumos paredzētajiem apgrieztajiem maksājumiem, proti, maksājumiem, kurus Servier veica ģenērisko zāļu ražotājiem, lai kvalificētu šos nolīgumus par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ.
Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka, lai gan izlīguma nolīgums strīdā, kas saistīts ar patentu, ar zināmiem nosacījumiem var tikt noslēgts pilnīgi likumīgi, pamatojoties uz to, ka puses atzīst minētā patenta spēkā esamību, šāda nolīguma kvalificēšana par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ ir atkarīga arī no citām nolīguma iezīmēm un apstākļiem, kādos tas ir noslēgts, un tas attiecīgā gadījumā ļauj uzskatīt, ka šim nolīgumam ir pietiekama kaitējuma konkurencei pakāpe.
Tādējādi neapstrīdēšanas un netirgošanas noteikumu esamība izlīguma nolīgumā var būt pamats kvalifikācijai par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ, ja izrādās, ka šo noteikumu attiecināšana uz ģenērisko zāļu ražotāju nav pamatota ar to, ka tas atzīst oriģinālo zāļu ražotāja patenta spēkā esamību, bet gan ar to, ka pēdējais minētais ir pārskaitījis tam maksājumu.
Līdz ar to, ja izlīguma nolīgums strīdā par patentu, kurā ietverti neapstrīdēšanas un netirgošanas noteikumi, ir papildināts ar oriģinālo zāļu ražotāja līdzekļu nodošanu ģenērisko zāļu ražotājam, jāpārbauda, pirmkārt, vai šo pārskaitījumu pozitīvo bilanci var pilnībā attaisnot ar nepieciešamību kompensēt ar šo strīdu saistītos izdevumus vai neērtības, piemēram, pēdējā minētā ražotāja konsultāciju izmaksas un honorārus, vai ar nepieciešamību atlīdzināt faktisku un pierādītu tā preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu oriģinālo zāļu ražotājam Ja tas tā nav, jāpārbauda, otrkārt, vai šī līdzekļu nodošana ir izskaidrojama vienīgi ar šo zāļu ražotāju komerciālajām interesēm neiesaistīties uz sniegumu balstītā konkurencē. Šīs pārbaudes veikšanas nolūkā jāvērtē, vai oriģinālo zāļu ražotāja līdzekļu pārskaitījumu ģenērisko zāļu ražotājam pozitīvā neto bilance bija pietiekami liela, lai faktiski mudinātu ģenērisko zāļu ražotāju atteikties ieiet attiecīgajā tirgū un tādējādi nekonkurēt, pamatojoties uz savu sniegumu, ar oriģinālo zāļu ražotāju, un nav prasīts, lai šī pozitīvā neto bilance noteikti būtu lielāka nekā peļņa, ko šis ģenērisko zāļu ražotājs būtu guvis, ja tas būtu uzvarējis tiesvedībā patentu jomā
Saistībā ar šo Tiesa turklāt precizē, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi nekādu tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka dažas Servier atlīdzinātās izmaksas, piemēram, kompensācijas, kas ģenērisko zāļu ražotājiem, iespējams, jāmaksā trešām personām, nevar tikt uzskatītas par tādām, kuras raksturīgas izlīgumam strīdā. Šajā ziņā Vispārējā tiesa nav arī pārnesusi pierādīšanas pienākumu, pieprasot strīdīgo nolīgumu pusēm pierādīt, ka šie izdevumi bija raksturīgi aplūkojamajam izlīgumam.
Par LESD 101. panta 1. punkta piemērojamību strīdīgajiem nolīgumiem
Tiesa, apstiprinājusi Vispārējās tiesas izmantoto jēdzienu “potenciālā konkurence” un “konkurences ierobežojums mērķa dēļ” interpretāciju, otrām kārtām, detalizēti pārbauda strīdīgos nolīgumus, ņemot vērā šīs atziņas.
A. Niche un Matrix nolīgumi
Attiecībā uz Niche un Matrix nolīgumiem Tiesa atgādina, ka Niche Generics (turpmāk tekstā – “Niche”), tā mātesuzņēmumam Unichem
Laboratories (turpmāk tekstā – “Unichem”) un Matrix Laboratories (turpmāk tekstā – “Matrix”) bija kopēja stratēģija perindoprila ģenēriskās versijas izstrādei un tirdzniecībai Savienības teritorijā. Šajā ziņā Matrix uzdevums bija ražot aktīvo vielu, savukārt Unichem nodrošināja tablešu ražošanu no šīs aktīvās vielas perindoprila ģenēriskā versijā. Šo zāļu tirdzniecība, tostarp tās normatīvie aspekti, bija uzticēta Niche.
Attiecībā uz Matrix Tiesa turklāt precizē, ka uzņēmums Mylan Inc 2007. gada janvārī palielināja savu līdzdalību Matrix kapitālā līdz 71,5 % un 2011. gadā – līdz vairāk nekā 97 %. Kopš 2011. gada 5. oktobraMatrix nosaukums ir Mylan Laboratories.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa norāda, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka līdzekļu nodošanas, ko Servier veica, izpildot Niche un Matrix nolīgumus, mērķis bija mudināt Niche, Unichem un Matrix atteikties ienākt perindoprila tirgū Savienībā. Turklāt, tā kā patentu šķēršļi minēto ģenērisko zāļu ražotāju ienākšanai perindoprila tirgū nebija nepārvarami, šie šķēršļi nevar likt apšaubīt konstatēto līdzekļu nodošanas stimulējošo raksturu. Arī tas, ka Niche un Matrix nolīgumu pusēm neesot bijis pretkonkurences nodoma, nav noteicošs LESD 101. panta 1. punkta piemērošanas mērķiem.
Tiesa noraida arī iebildumus, saskaņā ar kuriem Vispārējā tiesa esot pieļāvusi tiesību kļūdas, apstiprinādama, ka Niche un Matrix nav piedalījušies vienotā pārkāpumā, bet divos atsevišķos pārkāpumos, par kuriem Komisija varēja uzlikt individuālus naudas sodus. Proti, tā kā vienota pārkāpuma kvalifikācijai ir nepieciešams, lai visas attiecīgās pretkonkurences darbības ietilptu vienā un tajā pašā kopējā plānā, ņemot vērā to identisko pretkonkurences mērķi, Vispārējā tiesa ir pareizi piemērojusi šo kritēriju, uzskatīdama, ka, ņemot vērā, ka starp Niche un Matrix nav kopēja plāna, Niche un Matrix nolīgumi ir divi atsevišķi pārkāpumi.
Attiecībā uz Mylan atbildību par pārkāpumu, kas izriet no Matrix nolīguma, un Unichem atbildību par pārkāpumu, kas izriet no Niche nolīguma, Tiesa uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pareizi uzskatījusi, ka atbildība par Matrix un Niche rīcību varēja tikt attiecināta attiecīgi uz Mylan un Unichem kā mātesuzņēmumiem, jo Matrix un Niche nevis autonomi noteica savu rīcību tirgū, bet galvenokārt piemēroja norādījumus, ko tiem deva to mātesuzņēmumi, it īpaši ņemot vērā ekonomiskās, organizatoriskās un juridiskās saiknes, kuras tos vienoja.
Attiecībā uz Unichem Tiesa turklāt uzsver, ka no Vispārējās tiesas konstatējumiem izriet, ka gan Unichem, gan tā meitasuzņēmums Niche ir tieši piedalījušies pārkāpumā, kas izriet no Niche nolīguma. Tā kā Unichem Vispārējā tiesā nebija pienācīgi apstrīdējusi pierādījumus, kas pierāda šo tiešo dalību, šie elementi saskaņā ar personiskās atbildības principu bija pietiekami, lai to sauktu pie atbildības par šo pārkāpumu.
Turklāt tas, ka Unichem atradās trešā valstī, arī nerada šķērsli LESD 101. panta piemērošanai tam, jo Niche nolīgumu Savienībā īstenoja gan Servier, gan Niche.
B. Teva un Lupin nolīgumi
Attiecībā uz LESD 101. panta 1. punkta piemērošanu Teva nolīgumam Tiesa apstiprina Vispārējās tiesas vērtējumu, saskaņā ar kuru šajā nolīgumā paredzētās līdzekļu nodošanas pozitīvais neto atlikums stimulēja Teva
UK atteikties ienākt perindoprila tirgū, kas pamato minētā nolīguma kvalificēšanu par konkurences ierobežojumu mērķa dēļ. Turklāt argumentācija, saskaņā ar kuru Teva nolīguma leģitīmais mērķis bija ļaut Teva ienākt tirgū Apvienotajā Karalistē, tirgojot Servier iesniegto perindoprila ģenērisko versiju, nevar atspēkot šo kvalifikāciju, jo tas, ka šie uzņēmumi esot rīkojušies bez nodoma nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci vai ka tiem būtu bijuši noteikti leģitīmi mērķi, nav noteicošs LESD 101. panta 1. punkta piemērošanai.
Attiecībā uz Lupin nolīgumu Tiesa turpretī apmierina Servier iebildumu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, apstiprinādama Komisijas secinājumu, ka pārkāpums saistībā ar šo nolīgumu esot turpinājies Beļģijas, Čehijas, Īrijas un Ungārijas tirgos pēc tam, kad zāļu ražotājs Sandoz tirgoja perindoprila ģenērisko versiju, lai gan šīs pašas ģenēriskās versijas laišanu Francijas tirgū Komisija uzskatīja par tādu, kas norāda uz pārkāpuma, kurš izrietēja no Lupin nolīguma, izbeigšanu šajā valsts tirgū.
C. Biogaran nolīgums
Saskaņā ar Biogaran nolīgumu Niche tostarp apņēmās nodot Biogaran tirdzniecības atļauju reģistrācijas lietas attiecībā uz trim medikamentiem, kas nav perindoprils, kā arī tirdzniecības atļauju, kura saņemta Francijā saistībā ar vienu no šiem trim medikamentiem. Kā pretizpildījumu Biogaran bija jāsamaksā Niche summa 2,5 miljonu sterliņu mārciņu (GBP) apmērā, kas būtu neatmaksājama pat gadījumā, ja Biogaran neiegūtu šīs tirdzniecības atļaujas.
Uzskatot, ka Biogaran nolīgums bija papildu stimuls, kura mērķis bija pārliecināt Niche atteikties ienākt perindoprila tirgū, un parādot Biogaran tiešu dalību Servier izdarītajā pārkāpumā, Komisija Servier un Biogaran kopīgi un solidāri uzlika ievērojamu naudas sodu par LESD 101. panta pārkāpumu.
Tā kā Vispārējā tiesa ir apstiprinājusi šo analīzi, kā arī Komisijas uzlikto naudas sodu, Tiesa norāda, ka jāpārbauda visas attiecīgās līgumiskās vienošanās kā tādas, kas veido vienu veselumu. Ņemot vērā it īpaši ekonomiski neizskaidrojamu līdzekļu nodošanu Niche, kas izriet no Biogaran nolīguma, Tiesa tādējādi konstatē, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatīdama, ka Biogaran nolīgums bija Niche nolīgumam akcesorisks nolīgums, kura mērķis bija samaksāt Niche papildu atlīdzību, lai to stimulētu atteikties ienākt perindoprila tirgū, izmantojot Niche nolīgumu.
Par naudas sodu uzlikšanu
Visbeidzot Tiesa noraida dažādos iebildumus saistībā ar naudas soda noteikšanu un aprēķināšanu, izņemot Servier iebildumus par pārkāpuma ilgumu, kas izriet no Lupin nolīguma. It īpaši Tiesa noraida argumentus, saskaņā ar kuriem, pastāvot tādai jaunai situācijai kā šajā lietā, ko raksturo agrāku un sarežģītu lēmumu un judikatūras neesamība, Komisija nevarēja uzlikt naudas sodus, nepārkāpjot noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma principu.
Attiecībā uz pēdējo minēto Tiesa atgādina, ka noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma princips, protams, prasa, lai likumā būtu skaidri definēti pārkāpumi un par tiem paredzētie sodi, bet lai tajā nebūtu aizliegts tiesas interpretācijas ceļā pakāpeniski noskaidrot to normu saturu, kurās paredzēta kriminālatbildība, ar nosacījumu, ka iznākumu bija iespējams saprātīgi paredzēt brīdī, kad tika izdarīts pārkāpums. Taču, ņemot vērā LESD 101. panta 1. punktā paredzētā aizlieguma tvērumu, Servier nevarēja nezināt, ka, maksājot ģenērisko zāļu ražotājiem par to, ka tie neienāk perindoprila tirgū, tas īstenoja rīcību, kas ir aizliegta ar šo tiesību normu. Un otrādi – ģenērisko zāļu ražotāji varēja saprātīgi uzskatīt, ka, piekrītot prasīt no Servier palikšanu ārpus perindoprila tirgus, uz tiem attiecas LESD 101. panta 1. punktā noteiktais aizliegums. No tā izriet, ka, neraugoties uz strīdīgo nolīgumu sarežģītību un to kontekstu, iesaistītie uzņēmumi nevarēja nezināt par šo nolīgumu pārkāpjošo raksturu.
Secinājums
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa pilnībā noraida dažādās zāļu ražotāju iesniegtās apelācijas sūdzības, izņemot Servier iesniegto apelācijas sūdzību, kas ir noraidīta tikai daļēji. Attiecībā uz šo pēdējo apelācijas sūdzību Tiesa it īpaši apmierina iebildumus, ar kuriem tiek apstrīdēts ar Lupin nolīgumu saistītā pārkāpuma ilgums, kā arī līdz ar to iebildumus saistībā ar tā naudas soda aprēķināšanu, kas uzlikts Servier par tā dalību minētajā nolīgumā. Turklāt, uzskatīdama, ka lieta ir izskatāmā stāvoklī attiecībā uz šiem iebildumiem, Tiesa konstatē, pirmkārt, ka pārkāpums saistībā ar Lupin nolīgumu tika izbeigts Beļģijas, Čehijas, Īrijas un Ungārijas tirgos brīdī, kad Sandoz ražotā perindoprila ģenēriskā versija parādījās Francijas tirgū, un, otrkārt, nosaka Servier uzlikto 34745100 EUR naudas sodu par tā dalību minētajā nolīgumā.
(
1
)	Spriedumi, 2018. gada 12. decembris, Servier u.c./Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922), Niche Generics/Komisija (T‑701/14, EU:T:2018:921), Unichem Laboratories/Komisija (T‑705/14, EU:T:2018:915), Teva UK u.c./Komisija (T‑679/14, EU:T:2018:919), Lupin/Komisija (T‑680/14, EU:T:2018:908), Mylan Laboratories un Mylan/Komisija (T‑682/14, EU:T:2018:907), Biogaran/Komisija (T‑677/14, EU:T:2018:910).
(
2
)	Komisijas Lēmums C(2014) 4955 final (2014. gada 9. jūlijs) par [LESD] 101. un 102. panta piemērošanas procedūru (lieta AT.39612 – Perindoprils (Servier)).
(
3
)	Spriedumi, 2018. gada 12. decembris, Krka/Komisija (T‑684/14, EU:T:2018:918) un Servier u.c./Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922).
(
4
)	Spriedums, 2018. gada 12. decembris, Servier u.c./Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922).