62022CJ0328
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2023. gada 30. novembrī (
*1
)
Valsts pienākumu neizpilde – LESD 258. pants – Direktīva 91/271/EEK – Komunālo notekūdeņu savākšana un attīrīšana – 4. panta 1. un 3. punkts, 5. un 15. pants – I pielikuma B un D daļa – Komunālo notekūdeņu no noteikta izmēra aglomerācijām atkārtota vai līdzvērtīga attīrīšana – Jutīgajās zonās novadīto notekūdeņu stingrāka attīrīšana – Novadīšanas no attīrīšanas iekārtām uzraudzība
Lietā C‑328/22
par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2022. gada 16. maijā iesniedza
Eiropas Komisija, ko pārstāv B. Rous Demiri un E. Sanfrutos Cano, pārstāves,
prasītāja,
pret
Slovēnijas Republiku, ko pārstāv A. Dežman Mušič, pārstāve,
atbildētāja,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], tiesneši J. Pasers [J. Passer] (referents) un M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún],
ģenerāladvokāte: J. Kokote [J. Kokott],
sekretārs: M. Longars [M. Longar], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2023. gada 5. jūlija tiesas sēdi,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Prasības pieteikumā Eiropas Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, tā kā Slovākijas Republika nav veikusi nepieciešamos pasākumus:
–
lai kanalizācijas sistēmās ienākošos komunālos notekūdeņus pirms novadīšanas atkārtoti attīrītu vai attīrītu līdzvērtīgi Kočevjes [Kočevje], Trbovļes [Trbovlje], Tržičas [Tržič] un Ļubļanas [Ljubljana] pilsētās;
–
lai kanalizācijas sistēmās ienākošos komunālos notekūdeņus pirms novadīšanas jutīgajās zonās rūpīgāk attīrītu Kočevjes, Trbovļes un Tržičas pilsētās un
–
lai notekūdeņu novadīšana no attīrīšanas iekārtām tiktu atbilstoši uzraudzīta Ļubļanas un Ptujas [Ptuj] aglomerācijās,
Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV 1991, L 135, 40. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Regulu (EK) Nr. 1137/2008 (OV 2008, L 311, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 91/271”), 4., 5. un 15. pantu.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīva 91/271
2
Atbilstoši Direktīvas 91/271 1. pantam:
“Šī direktīva attiecas uz komunālo notekūdeņu savākšanu, attīrīšanu un novadīšanu un atsevišķu rūpniecības sektoru notekūdeņu attīrīšanu un novadīšanu.
Šīs direktīvas mērķis ir aizsargāt vidi no minēto notekūdeņu novadīšanas kaitīg[ā]s ietekmes.”
3
Šīs direktīvas 2. pantā ir paredzēts:
“Šajā direktīvā:
1.
“komunālie notekūdeņi” nozīmē sadzīves notekūdeņus vai sadzīves notekūdeņu un rūpniecisko notekūdeņu un/vai lietus notekūdeņu sajaukumu;
2.
“sadzīves notekūdeņi” nozīmē notekūdeņus no apdzīvotām vietām un pakalpojumiem, kas galvenokārt rodas no cilvēku vielmaiņas un mājsaimnieciskām darbībām;
3.
“rūpnieciskie notekūdeņi” nozīmē jebkurus no tirdzniecībai vai rūpniecībai izmantotām telpām izplūdušus notekūdeņus, kas nav sadzīves notekūdeņi vai lietus notekūdeņi;
4.
“aglomerācija” nozīmē zonu, kur iedzīvotāju skaits un/vai ekonomiskās aktivitātes ir pietiekami koncentrētas, lai varētu savākt notekūdeņus un novadīt tos uz notekūdeņu attīrīšanas iekārtām vai uz to galīgās novadīšanas vietu vidē;
5.
“kanalizācijas sistēma” nozīmē cauruļvadu sistēmu, kas savāc un novada notekūdeņus;
6.
“1 c.e. (cilvēka ekvivalents)” nozīmē bioloģiski attīrāmo notekūdeņu daudzumu, kas piecas dienas pēc kārtas bioķīmiski piesaista 60 g skābekļa dienā (BS[D]5);
7.
“sākotnējā attīrīšana” nozīmē notekūdeņu attīrīšanu fiziskā un/vai ķīmiskā procesā, to skaitā suspendēto daļiņu nosēdināšanu vai citus procesus, kuros ienākošo notekūdeņu BS[D]5 samazina par vismaz 20 % pirms novadīšanas un kopējais ienākošo notekūdeņu suspendēto daļiņu daudzums tiek samazināts par vismaz 50 %;
8.
“otrreizējā attīrīšana” nozīmē notekūdeņu attīrīšanu procesā, kas ietver bioloģisko attīrīšanu ar otrreizējo nosēdināšanu vai citu procesu, kurā tiek ievērotas I pielikuma 1. tabulas prasības;
[..].”
4
Minētās direktīvas 3. pantā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka visām aglomerācijām ir komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmas:
–
vēlākais līdz 2000. gada 31. decembrim tām, kuru cilvēka ekvivalents (c.e.) ir 15000 un vairāk,
un
–
vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim tām, kuru cilvēka ekvivalents (c.e.) ir starp 2000 un 15000.
Vēlākais līdz 1998. gada 31. decembrim dalībvalstis izveido kanalizācijas sistēmas notekūdeņu novadīšanai saņemošajos ūdeņos, ko uzskata par “jutīgajām zonām”, kā definēts 5. pantā, no aglomerācijām, kuru c.e. pārsniedz 10000.
Ja kanalizācijas sistēmu izveidošana nav pamatota, jo tā vai nu nedos nekādu labumu videi, vai ietvers pārmērīgas izmaksas, izmanto individuālas sistēmas vai citas piemērotas sistēmas, kas nodrošina to pašu vides aizsardzības līmeni.
2.   Šā panta 1. punktā aprakstītās kanalizācijas sistēmas atbilst I pielikuma A daļā noteiktajām prasībām [..].”
5
Šīs pašas direktīvas 4. pants ir formulēts šādi:
“1.   Dalībvalsts nodrošina, ka komunālos notekūdeņus, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms novadīšanas atkārtoti attīra vai attīra līdzvērtīgi saskaņā ar sekojošiem nosacījumiem:
–
vēlākais līdz 2000. gada 31. decembrim – visām novadīšanām no aglomerācijām ar vairāk nekā 15000 c.e.,
–
vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim – visām novadīšanām no aglomerācijām ar 10000 līdz 15000 c.e.,
–
vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim – visām novadīšanām saldūdeņos un estuāros no aglomerācijām ar 2000 līdz 10000 c.e.
2.   Komunālo notekūdeņu novadīšana ūdeņos, kas atrodas augstu kalnu reģionos (1500 m un vairāk virs jūras līmeņa), kur zemās temperatūras dēļ ir grūti piemērot efektīvu bioloģisko apstrādi, var pakļaut mazāk stingrai attīrīšanai nekā norādīts 1. punktā, ja detalizēti pētījumi norāda, ka šāda novadīšana neietekmē vidi nelabvēlīgi.
3.   Šā panta 1. un 2. punktā aprakstītajai ūdeņu novadīšanai no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām jāatbilst attiecīgajām I pielikuma B daļas prasībām. [..]
4.   C.e. izteikto daudzumu aprēķina, balstoties uz lielāko vidējo nedēļas daudzumu, kas nonāk attīrīšanas iekārtās gada laikā, izņemot neparastas situācijas, piemēram, spēcīga lietus gadījumus.”
6
Direktīvas 91/271 5. pantā ir paredzēts:
“1.   Šā panta 2. punkta mērķiem dalībvalstis līdz 1993. gada 31. decembrim nosaka jutīgās zonas atbilstīgi II pielikumā norādītajiem kritērijiem.
2.   Dalībvalstis nodrošina, ka vēlākais līdz 1998. gada 31. decembrim visi komunālie notekūdeņi no aglomerācijām ar c.e. lielāku par 10000, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms izvadīšanas jutīgajās zonās tiek pakļauti stingrākai attīrīšanai nekā noteikts 4. pantā.
3.   Šā panta 2. punktā aprakstītās izplūdes no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām atbilst attiecīgajām I pielikuma B daļas prasībām. [..]
4.   Alternatīvi, 2. un 3. punktā izklāstītās prasīb[a]s atsevišķām iekārtām nav jāpiemēro jutīgajās zonās, ja var pierādīt, ka minimālais samazinājuma procents vispārējam visās komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtās ienākošajam daudzumam šajā zonā ir vismaz 75 % no kopējā fosfora daudzuma un vismaz 75 % no kopējā slāpekļa daudzuma.
5.   Uz izplūdēm no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kas atrodas jutīgo zonu attiecīgajos ūdens sateces baseinos un kas piesārņo šīs zonas, attiecas 2., 3. un 4. punkts.
Gadījumos, kad minētie ūdens sateces baseini pilnīgi vai daļēji atrodas citā dalībvalstī, jāpiemēro 9. pants.
6.   Dalībvalstis nodrošina, ka jutīgo zonu noteikšanu pārskata ne retāk kā reizi četros gados.
7.   Dalībvalstis nodrošina, ka zonas, kas atzītas par jutīgām saskaņā ar 6. punktā minēto pārskatīšanu, septiņu gadu laikā sasniedz atbilstību iepriekšminētajām prasībām.
8.   Dalībvalstij nav jānosaka jutīgās zonas šīs direktīvas mērķiem, ja tā veic 2., 3. un 4. punktā noteikto attīrīšanu visā tās teritorijā.”
7
Šīs direktīvas 15. pantā ir noteikts:
“1.   Kompetentās iestādes vai atbilstošās organizācijas uzrauga:
–
izplūdes no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, lai pārliecinātos par atbilstību I pielikuma B daļā noteiktām prasībām saskaņā ar I pielikuma D daļā aprakstītajām kontroles procedūrām,
–
virszemes ūdeņos izvietoto dūņu apjomu un sastāvu.
2.   Kompetentās iestādes vai atbilstoš[ās] organizācijas uzrauga ūdeņus, kuros ieplūst ūdeņi no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, un pašas izplūdes, kā minēts 13. pantā, gadījumos, kur ir sagaidāms, ka saņemošā vide tiks nopietni ietekmēta.
[..]”
8
Minētās direktīvas I pielikumā “Prasības komunālajiem notekūdeņiem” ir ietverta tostarp A daļa, kurā ir noteiktas prasības kanalizācijas sistēmām; B daļa, kurā ir ietvertas prasības novadīšanai no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kā arī D daļa, kurā ir paredzētas notekūdeņu novadīšanas kontroles procedūras.
Pirmstiesas procedūra
9
Pēc tam, kad Komisija bija konstatējusi, ka Slovēnijas Republika – nenodrošinot, lai vairākas tās aglomerācijas, tostarp Tržičas, Ļubļanas, Kočevjes, Trbovļes un Ptujas aglomerācijas, būtu aprīkotas ar atbilstošām komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmām – nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar Direktīvas 91/271 3.–5., 10. un 15. pantu, kā arī I pielikumu, šī iestāde 2017. gada 16. februārī nolēma tai nosūtīt brīdinājuma vēstuli, uz kuru Slovēnijas iestādes atbildēja ar 2017. gada 15. jūnija vēstuli.
10
2017. gadā notika vairākas sanāksmes, kurās piedalījās Slovēnijas iestādes un Komisijas dienesti, savukārt 2018. gada 23. februārī notika “pakešu” sanāksme. Slovēnijas iestādes arī nosūtīja Komisijai starpposma progresa ziņojumus par attiecīgajām aglomerācijām 2017. gada 29. septembrī, 2018. gada 27. februārī un 2018. gada 23. jūlijā.
11
Pēc šajos ziņojumos ietverto atbilžu un visas Slovēnijas iestāžu sniegtās informācijas izvērtēšanas Komisija secināja, ka atsevišķos aspektos, neraugoties uz veiktajiem centieniem, Slovēnijas Republika joprojām nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar Direktīvu 91/271, un Komisija ar 2019. gada 8. marta vēstuli nosūtīja tai argumentētu atzinumu saskaņā ar LESD 258. pantu.
12
Šajā atzinumā tā, pirmkārt, konstatēja, ka Slovēnijas Republika – nenodrošinot, lai tostarp Tržičas, Ļubļanas, Kočevjes, Trbovļes un Ptujas aglomerācijas tiktu aprīkotas ar atbilstošām komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmām –, nav izpildījusi pienākumus, kas tai bija saistoši saskaņā ar Direktīvas 91/271 3.–5., 10. un 15. pantu, kā arī tās I pielikuma A, B un D daļu, un, otrkārt, noteica pienākumu šai dalībvalstij veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šī paša atzinuma prasības divu mēnešu laikā no tā saņemšanas, proti, ne vēlāk kā līdz 2019. gada 8. maija beigām.
13
Slovēnijas Republika uz šo argumentēto atzinumu atbildēja ar 2019. gada 25. aprīļa vēstuli, kurai sekoja citas 2019. gada 2. septembrī un 30. decembrī, kā arī 2020. gada 6. martā, 12. augustā un 15. decembrī datētas vēstules.
14
Ņemot vērā Slovēnijas iestāžu atbildi uz argumentēto atzinumu un informāciju, kas sniegta pēc “pakešu” sanāksmes, kas notika Ļubļanā 2020. gada 21. janvārī, Komisija varēja secināt, ka visas šajā atzinumā minētās aglomerācijas uz to brīdi bija izpildījušas Direktīvas 91/271 3. panta prasības, tomēr tā konstatēja, ka, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, Slovēnijas Republika joprojām nebija pilnībā izpildījusi pienākumus, kuri tai bija saistoši, piemērojot šo direktīvu.
15
Tādējādi Komisija nolēma celt šo prasību.
Par prasību
Par pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
16
Slovēnijas Republika, pirmkārt, saistībā ar iebildumu par Direktīvas 91/271 4. panta neizpildi attiecībā uz Kočevjes, Trbovļes, kā arī Tržičas aglomerācijām un, otrkārt, saistībā ar iebildumu par šīs direktīvas 15. panta neizpildi attiecībā uz Ptujas aglomerāciju norāda, ka tai pirmstiesas procedūrā nebija iespējas attiecībā uz šiem iebildumiem izvirzīt [aizstāvības] pamatus pēc būtības, kā rezultātā esot pārkāptas tās tiesības uz aizstāvību.
17
Komisija noliedz šos apgalvojumus. Formulējuma atšķirības argumentētā atzinuma rezolutīvajā daļā un prasījumos pieteikumā par lietas ierosināšanu nekādi neesot mainījušas šī strīda priekšmetu. Komisija abos gadījumos esot apgalvojusi, ka Slovēnijas Republika nav nodrošinājusi atbilstību t[ām] paš[ām] tiesību norm[ām] attiecībā uz tām pašām aglomerācijām un tajā pašā laikposmā. Tam, ka šī iestāde sākotnēji balstījās uz hierarhijas principu – saskaņā ar kuru, ja tiek konstatēts, ka nav ievērotas Direktīvas 91/271 3. pantā noteiktās prasības, šīs direktīvas 4. pantā paredzētais pienākums a fortiori arī nav izpildīts –, nevarot būt tādas sekas, ka, tiklīdz Slovēnijas Republika ir izpildījusi šajā 3. pantā paredzēto kanalizācijas [nodrošināšanas] pienākumu, minētā iestāde vairs nevarot iebilst, ka šī dalībvalsts nav izpildījusi pienākumus, kuri tai ir saistoši saskaņā ar Direktīvas 91/271 4. pantu. Arī Slovēnijas Republikas tiesības uz aizstāvību neesot pārkāptas, jo šī dalībvalsts iepriekš esot tikusi informēta, ka Komisija atsaucās uz šī 4. panta neizpildi attiecīgajās aglomerācijās.
18
Tāpat saistībā ar pirmstiesas procedūru Komisija tostarp esot vērsusi minētās dalībvalsts uzmanību uz pienākumu neizpildi attiecībā uz Ptujas aglomerāciju par Direktīvas 91/271 3., 4. un 15. pantā, kā arī ar tās I pielikuma B un D daļā noteikto prasību neievērošanu.
Tiesas vērtējums
19
No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka pirmstiesas procedūras mērķis ir sniegt iespēju attiecīgajai dalībvalstij, pirmkārt, izpildīt no Savienības tiesībām izrietošos pienākumus un, otrkārt, efektīvi izvirzīt aizstāvības pamatus pret Komisijas formulētajiem iebildumiem. Šīs procedūras pareiza norise ir būtiska LESD prasīta garantija ne tikai attiecīgās dalībvalsts tiesību aizsardzībai, bet arī lai nodrošinātu, ka iespējamas tiesvedības priekšmets būtu skaidri noteikts strīds (spriedums, 2020. gada 2. aprīlis, Komisija/Polija, Ungārija un Čehijas Republika (Starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju pagaidu pārcelšanās mehānisms, C‑715/17, C‑718/17 un C‑719/17, EU:C:2020:257, 91. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
20
No tā izriet tostarp, ka prasības, kura celta atbilstoši EKL 258. pantam, priekšmets ir ierobežots ar šajā tiesību normā paredzēto pirmstiesas procedūru. Tādējādi prasība ir jāpamato ar tiem pašiem argumentiem un pamatiem, kādi tie ir argumentētajā atzinumā (spriedums, 2010. gada 18. novembris, Komisija/Portugāle, C‑458/08, EU:C:2010:692, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
21
Tomēr šī prasība nevar sniegties tik tālu, lai prasītu, ka argumentētā atzinuma rezolutīvajā daļā esošajam iebildumu formulējumam ikreiz būtu pilnīgi jāatbilst prasības pieteikumā izklāstītajiem prasījumiem, ja vien strīda priekšmets, kāds tas ir noteikts argumentētajā atzinumā, nav ticis paplašināts vai grozīts (spriedums, 2010. gada 18. novembris, Komisija/Portugāle, C‑458/08, EU:C:2010:692, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
22
Šajā lietā Komisija saistībā ar šo prasību pārmet Slovēnijas Republikai Direktīvas 91/271 normu neizpildi, kas attiecībā uz konkrētajām aglomerācijām jau ir minēta gan brīdinājuma vēstulē, gan argumentētajā atzinumā.
23
Tomēr ir jānorāda, ka pirmstiesas procedūrā Komisija apgalvoto Direktīvas 91/271 4. panta neizpildi Kočevjes, Trbovļes un Tržičas aglomerācijās secināja tikai no iespējamās šīs direktīvas 3. panta neizpildes un šajā kontekstā atsaucās tikai uz Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru, ja tiek konstatēts, ka attiecīgajās aglomerācijās nav iekārtu, kas ļautu savākt kopējos komunālos notekūdeņus, ko šīs aglomerācijas izvada, pienākums visām novadīšanām veikt atkārtotu vai līdzvērtīgu attīrīšanu a fortiori arī nav izpildīts (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 25. oktobris, Komisija/Grieķija, C‑440/06, EU:C:2007:642, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
24
Tikai prasības celšanas stadijā Komisija pirmo reizi izvirzīja īpašu apgalvojumu par Slovēnijas Republikas iespējamo Direktīvas 91/271 4. panta pārkāpumu, saskaņā ar kuru no to datu salīdzinājuma, kas attiecas uz kopējo slodzi attiecīgajās aglomerācijās, no vienas puses, un, maksimālo pārstrādes slodzi, no otras puses, kādus šos rādītājus ir paziņojušas Slovēnijas iestādes, izrietot, ka kopējais šo aglomerāciju komunālo notekūdeņu apjoms netika atkārtoti vai līdzvērtīgi attīrīts.
25
Protams, ciktāl Komisija pirmstiesas procedūrā uzskatīja, ka attiecībā uz konkrētajām aglomerācijām Slovēnijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas izriet no Direktīvas 91/271 3. panta, tā šajā procedūras posmā un saskaņā ar šī sprieduma 23. punktā minēto judikatūru varēja līdz ar to apgalvot arī, ka nav izpildīts šīs direktīvas 4. pants.
26
Ir arī taisnība, ka tas, ka dalībvalsts ievēro Direktīvas 91/271 3. panta prasības attiecībā uz aglomerāciju aprīkošanu ar komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmām, ne vienmēr nozīmē, ka tā arī ievēro prasības, kas izriet no šīs direktīvas 4. panta. Proti, saskaņā ar šo pēdējo minēto pantu komunālie notekūdeņi, kas nonāk savākšanas sistēmās, pirms to novadīšanas ir atkārtoti vai līdzvērtīgi jāattīra un šai novadīšanai ir jāatbilst attiecīgajām minētās direktīvas I pielikuma B daļas prasībām. Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka, pirmkārt, Direktīvas 91/271 4. panta 1. punkta prasības netiek ievērotas attiecībā uz aglomerācijām, kurās ir nepietiekama komunālo notekūdeņu atkārtotas vai līdzvērtīgas attīrīšanas iekārtu jauda, un, otrkārt, tā kā tāda ūdeņu novadīšana, kas nav ticis attīrīts, neatbilst šīs direktīvas I pielikuma B daļas prasībām, komunālo notekūdeņu attīrīšanu ar nepietiekamas jaudas iekārtām nevar uzskatīt par atbilstošu šīs direktīvas 4. panta 3. punktam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 28. marts, Komisija/Īrija (Notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma), C‑427/17, EU:C:2019:269, 152. un 154. punkts).
27
Tomēr ir arī taisnība, ka pirmstiesas procedūrā Slovēnijas Republika nevarēja lietderīgi izvirzīt aizstāvības pamatus pret Komisijas argumentiem, kas minēti šī sprieduma 24. punktā, jo šī iestāde tos pirmo reizi formulēja pieteikumā par lietas ierosināšanu, pamatojoties uz juridisko un faktisko pamatojumu, kas pilnīgi atšķiras no tā, ko šī iestāde izvirzīja pirmstiesas procedūrā un kas atgādināts šī sprieduma 23. punktā.
28
Turklāt pretēji tam, ko Komisija apgalvo replikas rakstā, lai ievērotu Slovēnijas Republikas tiesības uz aizstāvību, būtu bijis pietiekami šai dalībvalstij nosūtīt papildu argumentētu atzinumu, un nebija jāatsāk jauna pārkāpuma procedūra.
29
Saistībā ar apgalvoto Direktīvas 91/271 15. panta neizpildi attiecībā Ptujas aglomerāciju ir jānorāda, ka Slovēnijas Republikai nosūtītajā argumentētajā atzinumā nebija ietverta šajā ziņā specifiska argumentācija.
30
Šādos apstākļos ir jānoraida kā nepieņemami Komisijas prasījumi, kuru mērķis ir panākt, lai tiktu konstatēts, ka Slovēnijas Republika nav izpildījusi Direktīvas 91/271 4. pantu attiecībā uz Kočevjes, Trbovļes un Tržičas aglomerācijām, kā arī šīs direktīvas 15. pantu attiecībā uz Ptujas aglomerāciju.
31
Visbeidzot, tā kā Komisija prasības pieteikumā attiecībā uz Kočevjes, Trbovļes un Tržičas aglomerācijām vienīgi apgalvo, ka Direktīvas 91/271 4. panta normu neizpilde izraisa tās 5. panta normu neizpildi, arī Komisijas prasījumi, kuri ir vērsti uz to, lai tiktu konstatēta pēdējās minētās normas neizpilde, ir jānoraida kā nepieņemami.
32
Pilnības labad var piebilst, ka attiecībā uz Ptujas aglomerāciju Komisija katrā ziņā tiesas sēdē atzina, ka informācija, ko Slovēnijas Republika sniedza atbildes raksta uz repliku pielikumā, attiecībā uz konkrētajiem gadiem pierādot šīs aglomerācijas atbilstību Direktīvas 91/271 15. panta prasībām.
Par lietas būtību
Lietas dalībnieku argumenti
33
Komisija apgalvo, ka attiecībā uz Ļubļanas aglomerāciju Slovēnijas Republika nav izpildījusi prasības, kas izriet no Direktīvas 91/271 4. un 15. panta.
34
Tā norāda, ka Slovēnijas Republika 2019. gada 25. aprīļa atbildē uz argumentēto atzinumu apgalvoja, ka notekūdeņu attīrīšanas sistēmās tiks veiktas izmaiņas, lai nodrošinātu Ļubļanas aglomerācijas stāvokļa atbilstību Direktīvas 91/271 4. pantam, un precizēja, ka šīs aglomerācijas komunālos notekūdeņus šajā datumā attīrīja divas attīrīšanas iekārtas un ka tikai viena, pati mazākā, proti, Brodas aglomerācijas attīrīšanas iekārta, neatbilda šī 4. panta prasībām. Tāpēc šī dalībvalsts šajā ziņā neapstrīdot šī 4. panta prasību neievērošanu infrastruktūras trūkuma dēļ. Tā, tieši pretēji, apgalvojot, ka šīs normas neievērošana tikšot novērsta, slēdzot Brodas un Rakovas Jelšas attīrīšanas iekārtas un atlikušo slodzi novirzot Zalogas attīrīšanas iekārtai saistībā ar projektu “Notekūdeņu novadīšana un attīrīšana Ļubļanas līdzenuma ūdens nesējslāņos”, ko līdzfinansē no Kohēzijas fonda. Tajā pašā atbildē Slovēnijas Republika attiecībā uz Ļubļanas aglomerāciju un Brodas attīrīšanas iekārtu esot norādījusi, ka šī projekta būvniecības fāzei bija jābūt pabeigtai 2020. gada decembrī un ka ekspluatācijas fāzei bija jāsākas nākamajā gadā. Tomēr šī dalībvalsts 2020. gada 6. marta vēstulē esot norādījusi, ka minētais projekts tikšot pabeigts tikai 2023. gada beigās.
35
Tāpat neesot izpildītas Direktīvas 91/271 15. panta prasības, jo no Slovēnijas Republikas sniegtās informācijas izrietot, ka attiecībā uz Brodas attīrīšanas iekārtu, kas attīra Ļubļanas aglomerācijas komunālos notekūdeņus, četri paraugi (no pavisam divpadsmit) esot uzrādījuši BSD5 un/vai ĶSD koncentrācijas vērtības, kas ir lielākas par Direktīvas 91/271 I pielikuma D daļā ietvertajā 1. tabulā noteiktajām robežvērtībām. Trīs paraugos BSD5 koncentrācijas vērtības esot tikušas pārsniegtas par vairāk nekā 100 %, bet vienā paraugā ĶSD koncentrācijas vērtība esot tikusi pārsniegta par vairāk nekā 100 %. Arī neatbilstīgo paraugu skaits pārsniedzot šajā direktīvā noteiktās robežas.
36
Slovēnijas Republikas ieskatā abi Komisijas iebildumi esot nepamatoti.
37
Atbildēs uz brīdinājuma vēstuli un argumentēto atzinumu Slovēnijas Republika esot vadījusies no Komisijas apgalvojuma, saskaņā ar kuru Direktīvas 91/271 4. pants ir pārkāpts, ja attīrīšanas iekārtas radītās vērtības pārsniedzot šajā direktīvā noteiktās robežvērtības. Tas arī esot iemesls, kāpēc Slovēnijas Republika pirmstiesas procedūrā atzina Direktīvas 91/271 4. panta pārkāpumu. Tomēr no Tiesas judikatūras izrietot, ka Direktīvas 91/271 4. pantā paredzētais pienākums ir izpildīts, ja attiecīgā dalībvalsts var iesniegt paraugu, kas atbilst šīs direktīvas I pielikuma B daļas prasībām. Tomēr attiecībā uz Brodas komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu, kurā tiekot izmantota sekundārā ūdens attīrīšanas tehnoloģija, no atbildē uz brīdinājuma vēstuli un argumentēto atzinumu Slovēnijas Republikas sniegtajiem uzraudzības, kura veikta attiecībā uz šajā iekārtā attīrītajiem ūdeņiem, rezultātiem izrietot, ka šajā kontekstā noņemtie paraugi vairākas reizes esot bijuši atbilstoši Direktīvas 91/271 I pielikuma B daļas prasībām. Tādējādi Slovēnijas Republika esot iesniegusi sešus atbilstīgus paraugus attiecībā uz 2016. gadu un astoņus atbilstīgus paraugus attiecībā uz 2018. gadu.
38
Attiecībā uz šī sprieduma 34. punktā minēto Brodas komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu Slovēnijas Republika apgalvo, ka iekārtas modernizācija neesot piemērota vai ekonomiski pamatota, jo tā tikšot slēgta, īstenojot projektu “Notekūdeņu novadīšana un attīrīšana Ļubļanas līdzenuma ūdens nesējslāņos”, ko finansē no Kohēzijas fonda līdzekļiem. Pēc tam Brodas attīrīšanas iekārtas slodze tikšot novirzīta uz publisko kanalizācijas sistēmu, kas ir savienota ar Zalogas komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu.
39
Slovēnijas Republika šajā kontekstā uzsver, ka Ļubļanas aglomerācijas daļa, kas ir savienota ar Brodas attīrīšanas iekārtu, nav izraisījusi nekontrolētu neattīrīta ūdens noplūdi vidē. Brodas attīrīšanas iekārtā veiktie mērījumi liecinot, ka lielākā daļa notekūdeņu tiek attīrīti, jo 2018. gadā neatbilstīgi bija tikai četri paraugi, savukārt 2016. gadā neatbilstīgi bija tikai divi paraugi.
40
Šo pašu iemeslu dēļ Slovēnijas Republikas pienākums nodrošināt, lai novadīšana atbilstu Direktīvas 91/271 15. pantā un tās I pielikuma D daļā paredzētajiem kvalitātes standartiem, esot neīstenojams tai Ļubļanas aglomerācijas daļai, kas savienota ar Brodas attīrīšanas iekārtu. Tomēr līdz šī sprieduma 38. punktā minētā projekta galīgajai īstenošanai Slovēnijas Republika esot nodrošinājusi, lai notekūdeņi no vienas Ļubļanas aglomerācijas daļas tiktu attīrīti Brodas attīrīšanas iekārtā, kuru regulāri uzraugot kontroles iestādes, katru gadu veicot divpadsmit mērījumus. Tieši šo regulāro kontroļu ietvaros tika iegūti šī sprieduma 39. punktā minētie atbilstīgie rezultāti par 2016. un 2018.gadu.
Tiesas vērtējums
– Ievada apsvērumi
41
Jāatgādina, ka, lai gan pienākumu neizpildes procedūras ietvaros atbilstoši LESD 258. pantam Komisijai ir jāpierāda apgalvotā pienākumu neizpildes pastāvēšana, sniedzot Tiesai visu nepieciešamo informāciju, lai tā varētu pārbaudīt, vai šī pienākumu neizpilde pastāv, bez tiesībām pamatoties uz jebkādu prezumpciju, ir jāņem vērā, ka, runājot par tādu valsts noteikumu pareizas piemērošanas praksē pārbaudi, kuru mērķis ir nodrošināt efektīvu direktīvas īstenošanu, Komisijai, kurai pašai nav pilnvaru veikt izmeklēšanu šajā jomā, lielākoties ir jāpaļaujas uz pierādījumiem, ko sniedz iespējamie sūdzību iesniedzēji, kā arī pati attiecīgā dalībvalsts (spriedums, 2010. gada 2. decembris, Komisija/Portugāle, C‑526/09, EU:C:2010:734, 21. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
No tā izriet it īpaši, ka tad, ja Komisija ir sniegusi pietiekami daudz faktu, kas liek noprast, ka direktīvu transponējošās valsts tiesību normas atbildētājas dalībvalsts teritorijā praksē netiek pareizi piemērotas, šai dalībvalstij pēc būtības un detalizēti ir jāapstrīd šādi sniegtie fakti un no tiem izrietošās sekas (spriedums, 2010. gada 2. decembris, Komisija/Portugāle, C‑526/09, EU:C:2010:734, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
43
Jāatgādina arī, ka pienākumu neizpildes pastāvēšana ir jāizvērtē, ņemot vērā dalībvalsts situāciju, kāda tā bija, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un Tiesa nevar ņemt vērā vēlākas izmaiņas (spriedums, 2016. gada 28. janvāris, Komisija/Portugāle, C‑398/14, EU:C:2016:61, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
44
Šajā lietā ar 2019. gada 8. martu datētajā argumentētajā atzinumā Slovēnijas Republikai tika noteikts divu mēnešu termiņš, sākot no šī atzinuma saņemšanas dienas, lai tā izpildītu tostarp Direktīvas 91/271 4. un 15. pantā paredzētos pienākumus. Tādējādi šīs atbilstības nodrošināšanai noteiktais termiņš beidzās 2019. gada 8. maijā.
– Par iebildumu saistībā ar Direktīvas 91/271 4. panta neizpildi
45
Direktīvas 91/271 4. panta 1. punktā ir paredzēts, ka komunālos notekūdeņus, kas nonāk kanalizācijas sistēmās, pirms novadīšanas atkārtoti attīra vai attīra līdzvērtīgi.
46
Saskaņā ar šīs direktīvas 4. panta 3. punktu šī atkārtotā vai līdzvērtīgā attīrīšana ir jānodrošina notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, kuras notekūdeņus novada atbilstoši Direktīvas 91/271 I pielikuma B daļas prasībām.
47
It īpaši no šīs direktīvas I pielikuma B daļas 4. punkta izriet, ka novadīšanai no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām ir jāatbilst prasībām, kas noteiktas tās 1. tabulā.
48
Saskaņā ar Akta par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (OV 2003, L 236, 33. lpp.), XIII pielikumu šīs prasības Slovēnijas Republikai attiecībā uz aglomerācijām ar c.e. lielāku par 15000 bija saistošas no 2011. gada 1. janvāra.
49
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka tad, ja ir konstatēts, ka Direktīvas 91/271 I pielikuma B daļā, kā arī šī pielikuma 1. tabulā paredzētie BSD/ĶSD standarti nav ievēroti, ir jāuzskata, ka attiecīgās aglomerācijas notekūdeņi pirms novadīšanas netiek atbilstoši attīrīti, kā rezultātā iebilde par neatbilstību Direktīvas 91/271 4. panta 3. punktam kopsakarā ar šīs regulas I pielikuma B daļu un šī pielikuma 1. tabulu ir jāuzskata par pamatotu attiecībā uz šādu aglomerāciju (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 28. marts, Komisija/Īrija (Notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma), C‑427/17, EU:C:2019:269, 155. un 157. punkts).
50
Turklāt Tiesa jau ir nospriedusi, ka Direktīvas 91/271 4. panta 1. punkta prasības nav ievērotas attiecībā uz aglomerācijām, kurās notekūdeņu atkārtotas attīrīšanas vai līdzvērtīgas attīrīšanas iekārtu jauda nav pietiekama. Proti, tā kā notekūdeņu, kas netiek attīrīti, novadīšana neatbilst Direktīvas 91/271 I pielikuma B daļas prasībām, komunālo notekūdeņu attīrīšana ar iekārtām, kuru jauda nav pietiekama, nevar tikt uzskatīta par atbilstošu šīs direktīvas 4. panta 3. punktam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 28. marts, Komisija/Īrija (Notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma), C‑427/17, EU:C:2019:269, 152. un 154. punkts).
51
Atbildē uz argumentēto atzinumu Slovēnijas Republika nav apstrīdējusi Komisijas apgalvojumu, ka Brodas attīrīšanas iekārta neatbilda Direktīvas 91/271 4. panta prasībām, jo vairākkārt tika konstatētas neatbilstošas BSD5 koncentrācijas vērtības. It īpaši tā atzina, ka šā sprieduma 37. punktā minētie uzraudzības rezultāti parādot, ka Brodas attīrīšanas iekārta “negarantē[jot] faktisku barības vielu (piesārņojuma) izskaušanu (trešējā attīrīšana)”.
52
Tāpat iebildumu rakstā, atbildot uz Komisijas apgalvojumu, kas ietverts tās prasības pieteikumā un saskaņā ar kuru Slovēnijas Republika neapstrīdot Direktīvas 91/271 4. panta prasību neizpildi infrastruktūras neatbilstības dēļ, šī dalībvalsts pieļauj “grūtību saistībā ar Ļubļanas aglomerāciju” pastāvēšanu, vienlaikus piebilstot, ka tās tiks novērstas, īstenojot projektu “Notekūdeņu novadīšana un attīrīšana Ļubļanas līdzenuma ūdens nesējslāņos”.
53
Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka Direktīvas 91/271 4. panta neizpilde attiecībā uz Ļubļanas aglomerāciju ir pierādīta.
54
Šo konstatējumu nevarot atspēkot Slovēnijas Republikas iebildumu rakstā izvirzītais apstāklis, ka uzraudzības rezultāti attiecībā uz Brodas attīrīšanas iekārtas attīrītajiem ūdeņiem, kādus šī dalībvalsts norādīja atbildē uz brīdinājuma vēstuli un argumentēto atzinumu, “pierāda, ka paraugi vairākkārt bija atbilstīgi un tātad atbilda Direktīvas [91/271] I pielikuma B daļas prasībām”.
55
Protams, Tiesa ir nospriedusi, ka tad, ja dalībvalsts spēj uzrādīt Direktīvas 91/271 I pielikuma B daļā paredzētajām prasībām atbilstošu paraugu, ir uzskatāms, ka no šīs direktīvas 4. panta izrietošie pienākumi ir izpildīti (spriedums, 2021. gada 2. septembris, Komisija/Zviedrija (Notekūdeņu attīrīšanas iekārtas), C‑22/20, EU:C:2021:669, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
56
Tomēr šī judikatūra attiecas uz situācijām, kad attiecīgajā dalībvalstī ir pietiekama jauda komunālo notekūdeņu attīrīšanai, ko arī Komisija neapstrīdēja, līdz ar to Tiesa noraidīja šīs iestādes argumentu, saskaņā ar kuru, lai pierādītu tās situācijas atbilstību Direktīvas 91/271 4. panta prasībām, šai dalībvalstij joprojām esot pienākums nodrošināt paraugu noņemšanu saskaņā ar divpadsmit mēnešu laikposmam noteiktu grafiku (šajā nozīmē skat. tostarp spriedumu, 2016. gada 10. marts, Komisija/Spānija, C‑38/15, EU:C:2016:156, 24. un 35.–39. punkts).
57
Šajā gadījumā, kā norādīts šī sprieduma 52. punktā, Slovēnijas Republika atzīst esošo jaudu nepietiekamību komunālo notekūdeņu attīrīšanai Ļubļanas aglomerācijā.
58
Jāpiebilst, ka Tiesa ir arī nospriedusi, ka iekārtas nevar tikt uzskatītas par saderīgām ar jēdzienu “vismodernākās tehniskās zināšanas, neradot pārmērīgas izmaksas” Direktīvas 91/271 I pielikuma A daļas izpratnē, jo, pirmkārt, attiecīgā dalībvalsts ir uzsākusi lielu modernizācijas darbu programmu, kas pierāda, ka pastāv tehnoloģiski risinājumi, lai pārvarētu pārmērīgu notekūdeņu novadīšanas problēmu, bet tie netiek piemēroti, un, otrkārt, šī dalībvalsts ir nolēmusi finansēt šādus darbus, tāpēc saistītās izmaksas nevar tikt uzskatītas par pārmērīgām (spriedums, 2019. gada 28. marts, Komisija/Īrija (Notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma), C‑427/17, EU:C:2019:269, 120. punkts un tajā minētā judikatūra).
59
No tā izriet, ka Slovēnijas Republika šajā gadījumā nevar lietderīgi atsaukties uz jēdzienu “vismodernākās tehniskās zināšanas, neradot pārmērīgas izmaksas”, jo, pirmkārt, šī dalībvalsts saistībā ar projektu “Notekūdeņu novadīšana un attīrīšana Ļubļanas līdzenuma ūdens nesējslāņos” apņēmās modernizēt komunālo notekūdeņu attīrīšanas infrastruktūru, taču argumentētajā atzinumā minētā termiņa beigu datumā tas nebija izdarīts, un, otrkārt, šī dalībvalsts nav centusies pierādīt izmaksu, kas radušās, lai šīs aglomerācijas komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būtu atbilstošas, iespējams, nesamērīgo raksturu, jo tā vienīgi apgalvo, ka šis finansējums tiks nodrošināts ar “pašu resursiem, kā arī no Eiropas resursiem” (skat pēc analoģijas spriedumu, 2019. gada 28. marts, Komisija/Īrija (Notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas sistēma), C‑427/17, EU:C:2019:269, 177. punkts).
60
Tāpēc ir jāuzskata, ka argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigu datumā visu komunālo notekūdeņu, kas nonāk Ļubļanas aglomerācijas kanalizācijas sistēmās, otrreizējā attīrīšana vai līdzvērtīga attīrīšana nebija nodrošināta un ka netika izpildītas prasības, kas noteiktas Direktīvas 91/271 4. pantā, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas I pielikuma B daļu.
– Par iebildumu saistībā ar Direktīvas 91/271 15. panta neizpildi
61
Saskaņā ar Direktīvas 91/271 15. panta 1. punkta pirmo ievilkumu dalībvalsts kompetentās iestādes vai atbilstošās organizācijas uzrauga izplūdes no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām, lai pārliecinātos par atbilstību I pielikuma B daļā noteiktajām prasībām saskaņā ar tās I pielikuma D daļā aprakstītajām kontroles procedūrām.
62
Jo īpaši no Direktīvas 91/271 I pielikuma D daļas 4. punkta izriet, ka attīrītos notekūdeņus uzskata par atbilstošiem dažādiem parametriem noteiktajām vērtībām, ja noņemtie paraugi attiecībā uz katru parametru atsevišķi liecina, ka attiecīgās vērtības tiek ievērotas it īpaši saskaņā ar šādiem nosacījumiem: pirmkārt, attiecībā uz parametriem, kas norādīti šīs direktīvas 2. panta 7. punktā un šī pielikuma 1. tabulā, paraugu skaits, kas var neatbilst koncentrācijas vērtībām un/vai tajā norādītiem samazinājuma procentiem, nepārsniedz minētā pielikuma 3. tabulā noteikto maksimumu, proti, divi no pavisam divpadsmit noņemtajiem paraugiem; otrkārt, attiecībā uz tā paša pielikuma 1. tabulā minētajiem parametriem, kas izteikti koncentrācijas vērtībās, maksimālais parastos ekspluatācijas apstākļos noņemto paraugu skaits no parametru vērtībām nedrīkst atšķirties par vairāk kā 100 %.
63
Tomēr Slovēnijas Republika vienīgi norāda, ka tikai divi no divpadsmit paraugiem, kas tika noņemti Brodas attīrīšanas iekārtā 2016. gadā, neatbilda šīm prasībām un ka 2018. gadā tām neatbilstīgi bija tikai četri paraugi, bet neapšauba Komisijas apgalvojumus, saskaņā ar kuriem šie četri paraugi turklāt uzrādīja BSD5 un/vai ĶSD koncentrācijas vērtības, kas pārsniedz Direktīvas 91/271/EK I pielikuma 1. tabulā norādītās robežvērtības. Tā arī atzīst, ka līdz projekta “Notekūdeņu novadīšana un attīrīšana Ļubļanas līdzenuma ūdens nesējslāņos” galīgajai īstenošanai tās pienākums nodrošināt, lai novadīšana atbilstu šīs direktīvas 15. pantā un I pielikuma D daļā minētajiem kvalitātes standartiem ir “neizpildāms” attiecībā uz to Ļubļanas aglomerācijas daļu, kas savienota ar Brodas attīrīšanas iekārtu. Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka ir konstatēta arī šo tiesību normu neizpilde.
64
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, jākonstatē, ka Slovēnijas Republika, neveicot nepieciešamos pasākumus, lai attiecībā uz Ļubļanas aglomerāciju nodrošinātu:
–
ka komunālie notekūdeņi, kas nonāk kanalizācijas sistēmā, pirms novadīšanas tiek atkārtoti attīrīti vai attīrīti līdzvērtīgi un
–
ka tiek veikta atbilstoša novadīšanas no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām uzraudzība,
nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši attiecīgi saskaņā ar Direktīvas 91/271 4. panta 1. un 3. punktu, lasot tos kopsakarā ar šīs direktīvas I pielikuma B daļu, un minētās direktīvas 15. panta 1. punkta pirmo ievilkumu, lasot to kopsakarā ar tās I pielikuma D daļu.
65
Pārējā daļā prasība ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
66
Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 3. punktu, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
67
Tā kā šajā lietā Komisijai un Slovēnijas Republikai spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, tās katra savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
1)
Slovēnijas Republika, neveicot nepieciešamos pasākumus, lai attiecībā uz Ļubļanas aglomerāciju nodrošinātu:
–
ka komunālie notekūdeņi, kas nonāk kanalizācijas sistēmā, pirms novadīšanas tiek atkārtoti attīrīti vai attīrīti līdzvērtīgi un
–
ka tiek veikta atbilstoša novadīšanas no komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtām uzraudzība,
nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši attiecīgi saskaņā ar Padomes Direktīvas 91/271/EEK (1991. gada 21. maijs) par komunālo notekūdeņu attīrīšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1137/2008 (2008. gada 22. oktobris), 4. panta 1. un 3. punktu, lasot tos kopsakarā ar šīs direktīvas, kurā izdarīti grozījumi, I pielikuma B daļu, un minētās direktīvas, kurā izdarīti grozījumi, 15. panta 1. punkta pirmo ievilkumu, lasot to kopsakarā ar tās I pielikuma D daļu.
2)
Pārējā daļā prasību noraidīt.
3)
Eiropas Komisija un Slovēnijas Republika katra savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – slovēņu.