Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE
od 26. veljače 2026.(1)
Predmet C-147/25
„Inter Rao Lietuva” AB
protiv
Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Uredba (UE) br. 269/2014 – Članak 2. – Odluka 2014/145/ZVSP – Članak 2. – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na stanje u Ukrajini – Nacionalna mjera kojom se predviđa zamrzavanje sredstava i gospodarskih izvora osobe povezane s osobama koje je sankcionirala Unija – Opseg sudskog nadzora – Standard dokazivanja povezanosti sa sankcioniranim osobama”
1.        Litavske su vlasti 2022. sastavile „Popis fizičkih i/ili pravnih osoba povezanih sa subjektima na koje se primjenjuju međunarodne sankcije”. Na popisu je bilo navedeno da je imovina društva Inter Rao Lietuva AB(2) zamrznuta zbog njegove povezanosti s osobama na koje se primjenjuju mjere ograničavanja donesene u Odluci 2014/145/ZVSP(3) i Uredbi (EU) br. 269/2014(4).
2.        Prije nego što odluči o žalbi koju je društvo Inter Rao podnijelo protiv svojeg uvrštenja na popis, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve) uputio je Sudu zahtjev za prethodnu odluku u kojem iznosi svoje dvojbe u pogledu tumačenja primjenjivih pravila prava Unije.
3.        Prethodni postupak omogućit će Sudu da pojasni može li se njegova sudska praksa o popisima (osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja) koje je donijela Unija primijeniti, i u kojem opsegu, na popise koje države članice mogu sastaviti prilikom provedbe tih mjera ograničavanja.
I.      Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Odluka 2014/145
4.        Člankom 2. određuje se:
„1.      Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski resursi koji pripadaju ili su u vlasništvu, u posjedu ili pod nadzorom:
(a)      fizičkih osoba odgovornih za djelovanja ili politike kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine odnosno stabilnost ili sigurnost u Ukrajini, fizičkih osoba koje podupiru ili provode takva djelovanja ili politike ili koje ometaju rad međunarodnih organizacija u Ukrajini;
(b)      pravnih osoba, subjekata ili tijela koji pružaju materijalnu ili financijsku potporu djelovanjima kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine;
(c)      pravnih osoba, subjekata ili tijela na Krimu ili u Sevastopolju čije je vlasništvo preneseno protivno ukrajinskom pravu ili pravnih osoba, subjekata ili tijela koji su imali koristi od takvog prijenosa;
(d)      fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela koji pružaju materijalnu ili financijsku potporu ruskim donositeljima odluka odgovornima za pripojenje Krima ili destabilizaciju Ukrajine ili koji od njih imaju koristi;
(e)      fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela koji provode transakcije sa separatističkim skupinama u ukrajinskoj regiji Donbasu;
(f)      fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela koji pružaju materijalnu ili financijsku potporu Vladi Ruske Federacije, ili imaju koristi od nje, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine; ili
(g)      vodećih poslovnih osoba koje djeluju u Rusiji i članova njihove uže obitelji ili drugih fizičkih osoba koji od njih imaju koristi, ili poslovnih osoba, pravnih osoba, subjekata ili tijela uključenih u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine;
te fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela povezanih s njima, kako su navedeni u Prilogu.
2.      Fizičkim ili pravnim osobama, subjektima ili tijelima navedenima u Prilogu ne daju se na raspolaganje, niti u njihovu korist, izravno ili neizravno, nikakva sredstva niti gospodarski resursi.
[…].”
5.        Člankom 3. određuje se:
„1.      Vijeće, na prijedlog države članice ili Visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku, jednoglasno odlučuje o uspostavljanju i izmjeni popisa iz Priloga.
2.      Vijeće svoju odluku iz stavka 1., uključujući razloge za uvrštavanje na popis, priopćuje dotičnoj fizičkoj ili pravnoj osobi, subjektu ili tijelu bilo izravno, ako je adresa poznata, ili objavom obavijesti te na taj način daje takvoj osobi, subjektu ili tijelu mogućnost očitovanja.
3.      Ako se očitovanja podnesu ili se predoče novi važni dokazi, Vijeće preispituje odluku iz stavka 1. i o tome izvješćuje dotičnu osobu, subjekt ili tijelo.”
6.        Članak 4. stavak 1. glasi:
„U Prilogu su navedeni razlozi za uvrštavanje na popis fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela iz članka 1. stavka 1. i članka 2. stavka 1.”
2.      Uredba br. 269/2014
7.        Člankom 2. propisuje se:
„1.      Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski izvori koji pripadaju, u vlasništvu su, u posjedu ili pod kontrolom bilo koje fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, ili fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela koji su povezani s njima, kako je navedeno u Prilogu I.
2.      Nikakva sredstva ili gospodarski izvori ne stavljaju se na raspolaganje, izravno ili neizravno, u ili za korist fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela, ili fizičke ili pravne osobe, subjekta ili tijela povezanih s njima, kako je navedeno u Prilogu I.”
8.        U članku 3. stavku 1. pojašnjava se da Prilog I. uključuje fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela na koje se upućuje u stavku 1., kao i fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela povezane s njima. Na temelju njegova stavka 2., u Prilogu I. navode se razlozi za uvrštenje na popis dotičnih fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela.
9.        Člankom 14. određuje se:
„1.      Ako Vijeće odluči da fizička ili pravna osoba, subjekt ili tijelo podliježe mjerama iz članka 2., ono u skladu s tim mijenja Prilog I.
2.      Vijeće svoju odluku o uvrštavanju, uključujući i razloge za uvrštavanje, priopćuje fizičkoj ili pravnoj osobi, subjektu ili tijelu iz stavka 1., izravno, ako je adresa poznata, ili putem objave obavijesti, pružajući na taj način fizičkoj ili pravnoj osobi, subjektu ili tijelu mogućnost da se očituje.
3.      Ako se očitovanje podnese ili su predočeni značajni novi dokazi, Vijeće svoju odluku preispituje i u skladu s tim obavješćuje fizičku ili pravnu osobu, subjekt ili tijelo.
4.      Popis u Prilogu I. preispituje se u redovnim razmacima, barem svakih 12 mjeseci.”
10.      Članak 17. glasi:
„Ova se Uredba primjenjuje:
[…]
(d)      na sve pravne osobe, subjekte ili tijela na području ili izvan područja Unije koji su registrirani ili osnovani u skladu sa zakonodavstvom neke države članice;
(e)      na sve pravne osobe, subjekte ili tijela u vezi s bilo kojim poslom koji se u cijelosti ili djelomično odvija u Uniji.”
B.      Litavsko pravo
1.      Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymas n.º IX-2160(5)
11.      Člankom 12., u verziji koja je stupila na snagu 27. travnja 2022., određivalo se da je nadzor nad provedbom međunarodnih financijskih sankcija konkretno u nadležnosti Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijosa (Istražna služba za financijski kriminal pri Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Litve)(6).
12.      Stavkom 3. tog članka propisivalo se da FNTT koordinira, nadzire i osigurava provedbu financijskih sankcija (ograničenja raspolaganja sredstvima i gospodarskim izvorima) u Republici Litvi.
2.      Lietuvos Respublikos tarptautinių sankcijų įstatymas(7)
13.      Zakon br. IX-2160 zamijenjen je Zakonom o međunarodnim sankcijama, kao što to proizlazi iz Lietuvos Respublikos ekonominių ir kitų tarptautinių sankcijų įgyvendinimo įstatymo n.º IX-2160 pakeitimo įstatymasa n.º XIV-1020(8).
14.      Člankom 4. stavkom 4., koji je stupio na snagu 17. svibnja 2022., određuje se da FNTT fizičkim i pravnim osobama, upraviteljima javnih registara i upraviteljima državnih informacijskih sustava koji primjenjuju te sankcije mora dostaviti informacije o odlukama donesenima u odnosu na subjekte na koje se sankcije primjenjuju zbog njihove povezanosti sa subjektima uvrštenima na popise sankcioniranih osoba.
15.      Člankom 11. određuje se:
„1.      Kad u okviru svoje nadležnosti primjenjuju međunarodne sankcije, nadležna tijela [kao što je FNTT]:
1.      donose odluke predviđene aktima kojima se utvrđuju međunarodne sankcije;
[…]
4.      FNTT koordinira, nadzire i osigurava provedbu financijskih sankcija (ograničenja raspolaganja sredstvima i gospodarskim izvorima) u Litvi.
[…].”
3.      Uredba br. 1679
16.      Postupak nadzora nad provedbom međunarodnih sankcija uređuje se Uredbom br. 1679 od 30. prosinca 2004. Točkom 11. te uredbe, u verziji koja je bila na snazi u razdoblju od 30. siječnja 2019. do 27. svibnja 2022., propisivalo se da FNTT nadzire, periodično provjerava i prikuplja podatke koji se odnose na financijske sankcije koje provode različiti sudionici, kao što su financijske institucije ili investicijska društva.
4.      Uredba br. 535
17.      Uredba br. 1679 zamijenjena je Uredbom br. 535 od 25. svibnja 2022. U skladu s njezinom točkom 13. e, FNTT u okviru obavljanja svojih zadaća nadležnog tijela predviđenih u članku 11. stavku 1. Zakona o međunarodnim sankcijama koordinira, nadzire i osigurava provedbu financijskih sankcija (ograničenja raspolaganja sredstvima i gospodarskim izvorima) u Litvi.
18.      U točki 13.2. navodi se:
„Ako FNTT utvrdi […] da, prema kriterijima predviđenima u aktima kojima se uređuju međunarodne sankcije, pravna osoba […] pripada subjektu na koji se primjenjuju sankcije ili je pod njegovom kontrolom, donosi odluku kojom se utvrđuje da se financijske sankcije moraju primjenjivati i na tu pravnu osobu […]. Popis pravnih osoba […] koje pripadaju subjektu na koji se primjenjuju sankcije ili su pod kontrolom takvog subjekta, sastavljen i ažuriran na temelju donesenih odluka, objavljuje se na FNTT-ovoj internetskoj stranici te se u roku od dva radna dana od donošenja odgovarajućih odluka dostavlja tijelima koja upravljaju državnim registrima i državnim informacijskim sustavima.”
19.      U skladu s točkom 15., FNTT-ove odluke iz točke 13.2. predstavljaju obvezujuće regulatorne akte za potrebe provedbe međunarodnih sankcija u Litvi.
II.    Činjenice, spor i prethodna pitanja
20.      Prikaz činjenica opisanih u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku obuhvaća činjenice koje ću navesti u nastavku.
21.      Društvo Inter Rao posluje u Litvi kao uvoznik električne energije i neovisni opskrbljivač električnom energijom.
22.      Finsko društvo Rao Nordic, koje je u stopostotnom vlasništvu ruskog društva Inter Rao Ues, ima udio od 51 % u temeljnom kapitalu društva Inter Rao.
23.      FNTT je 28. travnja 2022. uvrstio društvo Inter Rao na „Popis fizičkih i/ili pravnih osoba povezanih sa subjektima na koje se primjenjuju međunarodne sankcije” (u daljnjem tekstu: nacionalni popis ili sporni popis)(9).
24.      Na nacionalnom popisu bilo je navedeno da je imovina društva Inter Rao zamrznuta zbog njegove povezanosti s osobom G. H., na koju se primjenjuju mjere ograničavanja na temelju Uredbe br. 269/2014.
25.      Društvo Inter Rao je 12. svibnja 2022. FNTT-u podnijelo zahtjev da ga ukloni s nacionalnog popisa te da potvrdi da se na njega ne primjenjuju sankcije.
26.      FNTT je 25. svibnja 2022. ispravio sporni popis i uklonio informacije o povezanosti društva Inter Rao s osobom G. H., pri čemu je naveo da je to društvo povezano s predsjednikom Ruske Federacije, na kojeg se primjenjuju mjere ograničavanja na temelju Odluke (ZVSP) 2022/331(10).
27.      FNTT je 27. svibnja 2022. donio Odluku „o primjeni Uredbe [br. 269/2014] na društvo Inter Rao […]” (u daljnjem tekstu: Odluka br. 1), u kojoj je naveo da nema pravne osnove za brisanje informacija o društvu Inter Rao objavljenih na njegovoj internetskoj stranici.
28.      U Odluci br. 1 utvrđuje se sljedeće:
–        Finsko društvo Rao Nordic, koje je u stopostotnom vlasništvu ruskog društva Inter Rao Ues, vlasnik je 51 % dionica društva Inter Rao. Dioničari društva Inter Rao Ues su društvo Rosneftgaz, koje drži 26,37 % dionica, društvo Inter Rao Capital Group, koje drži 29,56 % dionica i društvo PJSC FGC UES, koje drži 8,57 % dionica, dok manjinski dioničari drže 34,24 % dionica, koje su uvrštene na Moskovskoj burzi.
–        Glavni dioničari ruskog društva Inter Rao Ues društva su koja neizravno kontrolira Ruska Federacija, koja je predsjednička savezna republika, a na državnog čelnika i predsjednika Ruske Federacije primjenjuju se mjere ograničavanja na temelju Odluke 2022/331.
29.      Društvo Inter Rao je 30. svibnja 2022. ponovno podnijelo zahtjev da ga se ukloni s nacionalnog popisa, pri čemu je tvrdilo da nijedan od dioničara društva Inter Rao Ues nema upravljački udio te da se na te dioničare ne primjenjuju sankcije.
30.      FNTT je 23. lipnja 2022. donio drugu Odluku „o primjeni Odluke [2022/231] na društvo Inter Rao […]” (u daljnjem tekstu: Odluka br. 2). U njoj je naveo da nema pravne osnove za brisanje informacija objavljenih na njegovoj internetskoj stranici.
31.      FNTT je u Odluci br. 2 ponovno opisao žaliteljevu vlasničku strukturu prikazanu u Odluci br. 1 i istaknuo da društvo Rosneftgaz i društvo Inter Rao Capital Group drže više od 25 % dionica te da stoga treba smatrati da zajedno drže 50 % ili više dionica, a da su u neizravnom vlasništvu Ruske Federacije, koja je ovlaštena donositi odluke u pogledu tih društava te ih koristi za svoje interese.
32.      FNTT je 20. srpnja 2022. donio „Rješenje br. V-174”, u kojem se navodi popis pravnih osoba ili drugih organizacija bez pravne osobnosti koji pripadaju određenom sankcioniranom subjektu ili su pod kontrolom takvog subjekta. U točki 1. tog popisa navodi se društvo Inter Rao.
33.      Društvo Inter Rao podnijelo je tužbu Vilniaus apygardos administracinis teismasu (Okružni upravni sud u Vilniusu, Litva) u kojoj je zahtijevalo da se FNTT-ove odluke br. 1 i br. 2 proglase ništavima te da ga se ukloni sa spornog popisa.
34.      Nakon što je prvostupanjski sud odbio njegove zahtjeve, društvo Inter Rao podnijelo je žalbu Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasu (Vrhovni upravni sud Litve), koji je Sudu uputio sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Dopuštaju li članak 2. Odluke 2014/145 […] i članak 2. Uredbe […] br. 269/2014, u vezi s načelom dobre uprave utvrđenim u članku 41. Povelje [Europske unije o temeljnim pravima; u daljnjem tekstu: Povelja], nacionalnu mjeru kojom se osoba koja nije navedena u Prilogu I. Odluci 2014/145 […] ili u Prilogu I. Uredbi […] br. 269/2014 uvrštava na popis osoba čija je imovina zamrznuta zbog njezine povezanosti s osobama na koje se primjenjuju sankcije, pri čemu mogućnost osporavanja takve nacionalne mjere pred nadležnim tijelom postoji tek nakon tog uvrštavanja?
2.      Prema članku 19. stavku 1. drugom podstavku UEU-a u vezi s člankom 47. Povelje, je li u skladu sa zahtjevom djelotvornog sudskog nadzora preispitivanje – pred nacionalnim sudom – zakonitosti odluke kojom su u kontekstu provedbe Unijinih mjera ograničavanja zamrznuta sredstva neke osobe, a u okviru kojeg se ocjenjuje jesu li poštovana postupovna pravila odnosno je li ispunjena obveza obrazlaganja, točnost činjenica, postojanje očitih pogrešaka u ocjeni tih činjenica i postojanje zlouporabe ovlasti?
3.      Zahtijevaju li odredbe članka 2. Odluke 2014/145 […] i članka 2. Uredbe […] br. 269/2014 u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU-a i člankom 47. Povelje da se prilikom dokazivanja – pred nacionalnim sudom – povezanosti neke osobe s predstavnicima političkih tijela Ruske Federacije ocijene okolnosti povezane sa stvarnošću i djelotvornošću nadzora koji politička tijela Ruske Federacije provode nad pravnim osobama koje djeluju u toj zemlji, koja se možda ne može dokazati objektivnim i dovoljno ozbiljnim indicijama iznesenima u predmetu, već na temelju izvršnih ovlasti kojima raspolažu mjerodavni predstavnici političkih tijela Ruske Federacije?”
III. Postupak pred Sudom
35.      Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjev za prethodnu odluku 17. veljače 2025.
36.      Pisana očitovanja podnijeli su društvo Inter Rao, Įmonių bankroto administravimo ir teisinių paslaugų biuras UAB, talijanska, latvijska, litavska i nizozemska vlada te Europska komisija.
37.      Sud je odlučio da nije potrebno održati raspravu.
IV.    Analiza
38.      Sud koji je uputio zahtjev postavlja pitanje o trenutku u kojem osobi treba omogućiti osporavanje njezina uvrštenja na nacionalni popis (prvo prethodno pitanje) te o opsegu sudskog preispitivanja mjere uvrštenja (drugo i treće prethodno pitanje).
39.      Prije nego što ispitam tri prethodna pitanja, valja istaknuti da sud koji je uputio zahtjev upućuje na FNTT kao na tijelo koje je naložilo sporne mjere ograničavanja(11).
40.      Zapravo, kao što je na to nedavno podsjetio nezavisni odvjetnik R. Norkus, u pravu Unije „mjere ograničavanja” donose se odlukama Vijeća, u kojima se „utvrđuj[e] pristup Unije pojedinom pitanju zemljopisne ili tematske naravi”, u okviru zajedničke vanjske i sigurnosne politike (ZVSP) i na temelju članka 29. UEU-a(12).
A.      Prvo prethodno pitanje
41.      Sud koji je uputio zahtjev želi znati dopušta li se pravilima prava Unije (člankom 2. Odluke 2014/145, člankom 2. Uredbe br. 269/2014 i člankom 41. Povelje) da osoba koja nije uvrštena na popise Unije, ali jest uvrštena na nacionalni popis, ima mogućnost podnošenja prigovora protiv svojeg uvrštenja na taj nacionalni popis tek nakon njegove objave.
42.      Talijanska i nizozemska vlada, kao i Komisija, smatraju da se odgovor na prvo pitanje ne bi trebao odnositi isključivo na trenutak osporavanja uvrštenja na nacionalni popis, nego i, prethodno, na zakonitost tog popisa.
43.      Iako se čini da sud koji je uputio zahtjev ne dvoji u pogledu zakonitosti nacionalnog popisa (štoviše, pretpostavljaju ju i raspravu ograničava isključivo na uvrštenje društva Inter Rao na taj popis), smatram da Sud ne bi trebao zaobići analizu te pretpostavke. Kad bi se zaključilo da ne postoji pravna osnova na kojoj bi se temeljilo postojanje nacionalnog popisa, ne bi bilo potrebe za odlučivanjem o trenutku eventualnog osporavanja njegova sadržaja niti o opsegu sudskog preispitivanja mjere uvrštenja.
44.      Nakon tog pojašnjenja, mogu se razmotriti dva aspekta prvog prethodnog pitanja.
1.      Zakonitost nacionalnog popisa sredstava i gospodarskih izvora koji se zamrzavaju
45.      Vijeće je na temelju članka 29. UEU-a donijelo Odluku 2014/145 o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine.
46.      Budući da odluke donesene u okviru ZVSP-a ne proizvode izravan učinak u unutarnjem pravnom poretku država članica, one ne mogu same po sebi stvarati obveze za pravne ili fizičke osobe. Njihova provedba stoga zahtijeva da se na temelju članka 215. UFEU-a donesu akti sekundarnog prava čiji je cilj „prekid ili djelomično ili potpuno smanjenje gospodarskih i financijskih odnosa s jednom ili više trećih zemalja” (stavak 1.) ili „mjere ograničavanja protiv fizičkih ili pravnih osoba i skupina ili nedržavnih subjekata” (stavak 2.)(13).
47.      To je razlog zbog kojeg je Vijeće u ovom predmetu, na temelju članka 215. UFEU-a, istog dana kad je donesena Odluka 2014/145, donijelo Uredbu br. 269/2014, koja se odnosi na donošenje mjera ograničavanja u pogledu radnji na koje se odnosi ta odluka. U skladu s člankom 288. drugim stavkom UFEU-a, ta je uredba obvezujuća u cijelosti i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
48.      S obzirom na to, i kao što je to tvrdila nizozemska vlada, treba razlikovati:
–        Nalaganje mjera ograničavanja, koje se na razini Unije provodi uvrštavanjem osobe ili subjekta u Prilog I. Uredbi br. 269/2014.
–        Moguće uspostavljanje popisa na nacionalnoj razini kojim se identificiraju subjekti pod kontrolom osobe ili subjekta uvrštenog u navedeni prilog(14).
49.      Obveza zamrzavanja sredstava i gospodarskih izvora izravno proizlazi iz članka 2. stavka 1. Uredbe br. 269/2014 i primjenjuje se na osobe ili subjekte navedene u njezinu Prilogu I.
50.      Uvrštenje društva Inter Rao na sporni popis ne znači da je FNTT naložio dodatnu sankciju. Točnije, to uvrštenje ne proizvodi učinak jednak uvrštenju na popis iz Priloga I. Uredbi br. 269/2014, odnosno ne dovodi do proširenja kruga osoba i subjekata na koje se primjenjuju mjere ograničavanja koje je donijela Unija.
51.      Drugo je pitanje to što, kao što su to tvrdile Komisija i nizozemska vlada, države članice mogu sastaviti popise na kojima se nalaze osobe ili subjekti čija se sredstva zamrzavaju zbog njihove povezanosti s osobama ili subjektima uvrštenima u Prilog I. Uredbi br. 269/2014.
52.      U tom smislu, kao što je to istaknula Komisija, ako se zadaće utvrđivanja i zamrzavanja imovine koja pripada subjektu uvrštenom na popis iz Priloga I. Uredbi br. 269/2014 ili je pod njegovom kontrolom povjere isključivo privatnim subjektima, to bi moglo ugroziti učinkovitu primjenu sankcija, osobito kad je ta imovina skrivena u složenim pravnim strukturama(15).
53.      Slažem se s nizozemskom vladom da sastavljanje popisa poput spornoga samo po sebi nije protivno pravu Unije jer se njihova uporaba ne zabranjuje ni Uredbom br. 269/2014 ni bilo kojom drugom odredbom.
54.      Uostalom, nema razloga da se zabrane popisi poput spornoga, koji mogu pridonijeti pravnoj sigurnosti i učinkovitosti primjene prava Unije. Riječ je o instrumentima koji pružaju jasnoću samom subjektu o kojem je riječ i ostalim sudionicima na tržištu: ako su nadzorna tijela utvrdila da određena sredstva ili gospodarske izvore treba zamrznuti, za učinkovitost mjera ograničavanja korisno je da se pojedinci mogu upoznati s tom ocjenom(16).
55.      Takvi su popisi osobito korisni jer, za razliku od identifikacije osoba, subjekata i tijela na čija se sredstva i gospodarske izvore izravno primjenjuju mjere ograničavanja koje je donijela Unija, ta sredstva i gospodarski izvori ne utvrđuju se uvijek na temelju preciznih i nepobitnih identifikacijskih kriterija.
56.      Naime, osobe, subjekti i tijela na koje se primjenjuju mjere ograničavanja u pravilu su oni navedeni u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014. Suprotno tomu, sredstva i gospodarski izvori čije je zamrzavanje naložila Unija nisu samo oni koji su u vlasništvu osoba navedenih u Prilogu I., nego i oni koji im u skladu s člankom 2. Odluke 2014/145 pripadaju, koji su u njihovu posjedu ili pod njihovim nadzorom(17).
57.      Budući da utvrđivanje imovine koju treba zamrznuti može biti osobito složeno i zahtjevno, ništa ne sprečava države članice da radi osiguravanja djelotvornosti mjera ograničavanja nacionalnom tijelu povjere zadaću njezina utvrđivanja i javnog objavljivanja na popisu poput spornoga.
58.      Nacionalni popis vrijedan je zbog toga što se njime utvrđuju imovina i gospodarski izvori koje treba zamrznuti na temelju mjera ograničavanja koje je donijela Unija.
2.      Trenutak osporavanja uvrštenja na nacionalni popis
59.      Upravo zbog toga što se na spornom popisu navode sredstva i gospodarski izvori koji još nisu zamrznuti, ali se to mora učiniti na temelju prava Unije, legitimno je da ga nacionalna tijela sastave bez potrebe za prethodnim saslušanjem osoba na koje se on odnosi.
60.      Radi učinkovitosti zamrzavanja, uvrštenje na nacionalni popis „mora po svojoj prirodi imati učinak iznenađenja” koji Sud Europske unije smatra nužnim kad je riječ o mjerama ograničavanja koje donose tijela Unije(18).
61.      Uvrštenje na popis iz Priloga I. Uredbi br. 269/2014 može opravdati određene prilagodbe načela dobre uprave, kao što ću to objasniti u nastavku. Isto vrijedi i za uvrštenje na nacionalni popis, na kojem se navode sredstva i gospodarski izvori koji se zamrzavaju, radi provedbe mjere ograničavanja koja se nalaže pravom Unije.
62.      Članak 41. Povelje, na koji se poziva sud koji je uputio zahtjev, „nije upuće[n] državama članicama, nego samo institucijama, tijelima, uredima i agencijama Unije”(19). Međutim, „pravo na dobru upravu, utvrđeno u članku 41. Povelje, odražava opće načelo prava Unije koje se primjenjuje na države članice kada provode to pravo”(20).
63.      Uvrštenje na popis koji su sastavila nacionalna tijela radi olakšavanja provedbe mjera ograničavanja koje je donijela Unija stoga treba ocijeniti s obzirom na sudsku praksu u kojoj se tumači članak 41. Povelje.
64.      U toj se sudskoj praksi pravo na dobru upravu povezuje s obvezom upravnih tijela da obrazlože svoje odluke(21) te s pravom svake osobe da se njezin predmet obradi nepristrano i u razumnom roku(22).
65.      Konkretno, dio prava na dobru upravu, u skladu s člankom 41. stavkom 2. točkom (a), jest „pravo svake osobe na saslušanje prije poduzimanja bilo kakve pojedinačne mjere koja bi na nju mogla nepovoljno utjecati”. U obrazloženju te pojedinačne mjere, koje mora biti utemeljeno, objektivno i nepristrano, ne smiju se zanemariti razlozi koje je u svoju obranu iznijela osoba na koju se odnosi mjera(23).
66.      Međutim, Sud je u pogledu postupka koji se provodi u svrhu odobravanja pojedinačnih mjera donesenih u okviru uredbi poput uredbe koja se primjenjuje u ovom slučaju odlučio da:
–        „[k]ad je riječ o pravu obrane, a osobito o pravu na saslušanje, u slučaju mjera ograničavanja poput onih koje se nalažu spornom uredbom, od tijela Zajednice ne može se zahtijevati da priopće te razloge prije početnog uvrštenja osobe ili subjekta na popis”(24).
–        „Zbog razloga koji su također povezani s ciljem koji se nastoji postići spornom uredbom i s učinkovitošću mjera koje su njome utvrđene, ni tijela Unije nisu bila obvezna saslušati žalitelje prije početnog uvrštenja njihovih imena na popis sadržan u Prilogu I. navedenoj uredbi”(25).
67.      Sud je pojasnio da se obveza priopćavanja razloga za uvrštenje mora ispuniti „prilikom donošenja odluke o uvrštenju na popis ili barem u najkraćem mogućem roku nakon donošenja te odluke, kako bi se tim adresatima omogućilo da u propisanom roku ostvare svoje pravo na podnošenje pravnog lijeka”(26).
68.      Iz prethodno navedenog proizlazi da se članku 41. Povelje (te, a fortiori, članku 2. Odluke 2014/145 i članku 2. Uredbe br. 269/2014) ne protivi nacionalna odredba ili praksa kojom se podnošenje prigovora protiv uvrštenja na sporni popis dopušta samo ex post.
69.      U tekstu prvog pitanja upućuje se na razloge kojima se opravdava uvrštenje. Međutim, u skladu sa stajalištem talijanske vlade, smatram da je to pitanje objektivno povezano s trećim prethodnim pitanjem te da ga treba razmotriti u okviru analize potonjeg pitanja(27).
B.      Razlozi kojima se opravdava uvrštenje na nacionalni popis sredstava i gospodarskih izvora koje treba zamrznuti te opseg njihova sudskog preispitivanja (treće i drugo prethodno pitanje)
70.      U odgovoru na oba pitanja, koji se može dati zajednički, polazit će se od toga da se pravu Unije ne protivi sastavljanje popisa poput spornoga niti da su s pravom Unije neusklađeni nacionalni propisi ili prakse kojima se osporavanje uvrštenja na taj popis dopušta tek naknadno.
71.      Polazeći od tih pretpostavki, valja ispitati kojim se razlozima može opravdati uvrštenje osobe ili subjekta na nacionalni popis te u kojoj mjeri treba provesti sudsko preispitivanje takvog uvrštenja.
72.      Sud koji je uputio zahtjev smatra da se sporno uvrštenje temelji na povezanosti društva Inter Rao s predsjednikom Ruske Federacije, na kojeg se primjenjuju međunarodne sankcije na temelju Odluke 2022/331(28).
73.      Sud koji je uputio zahtjev:
–        Priznaje da u ovom slučaju nema izravnih dokaza o konkretnoj povezanosti društva Inter Rao s predsjednikom Ruske Federacije(29).
–        Međutim, smatra da „autokratska i oligarhijska priroda vladajućeg režima u Ruskoj Federaciji (što je dobro poznata činjenica koju nije potrebno dodatno dokazivati) dovodi do djelotvorne i stvarne, ali neformalne, kontrole nad političkim tijelima i poslovnim subjektima te države, među ostalim nad subjektima koji djeluju u gospodarski i politički značajnim sektorima kao što je energetski sektor, o kojem je riječ u predmetnom slučaju”(30).
–        Tvrdi da se „u tim okolnostima nameće zaključak da predsjednik Ruske Federacije, zahvaljujući svojim praktički neograničenim ovlastima, bez obzira na količinu dionica koju drže on ili druge njemu bliske osobe povezane s vlasti Ruske Federacije, […] može provoditi stvarnu i djelotvornu kontrolu nad osobama koje djeluju u Ruskoj Federaciji, čime ostvaruje političke ciljeve koji su štetni za Europsku uniju i njezine države članice te istodobno ostvaruje gospodarsku korist”(31).
74.      U skladu s člankom 2. Odluke 2014/145, relevantna povezanost u svrhu utvrđivanja sredstava i gospodarskih izvora koje treba zamrznuti jest činjenica da pripadaju ili su u vlasništvu, u posjedu ili pod nadzorom „[…] fizičkih osoba odgovornih za djelovanja ili politike kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine” i „fizičkih ili pravnih osoba, subjekata ili tijela koje su s njima povezane”.
75.      Budući da, kao što je to tvrdila Komisija, izravni ili neizravni dioničari društva Inter Rao nisu navedeni u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014 niti se čini da to društvo neizravno pripada predsjedniku Ruske Federacije(32), potrebno je utvrditi nalazi li se Inter Rao pod njegovim nadzorom.
76.      Prema mojem mišljenju, sama činjenica da je vladajući režim u Ruskoj Federaciji „autokratske i oligarhijske” prirode (da upotrijebim pojmove iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku) ne predstavlja dovoljan dokaz za utvrđivanje nadzora na koji se upućuje u članku 2. Uredbe br. 269/2014 i članku 2. Odluke 2014/145.
77.      Kad bi to bio slučaj, mjere ograničavanja koje je donijela Unija oslanjale bi se isključivo na taj jedan podatak u svrhu utvrđivanja sredstava i gospodarskih izvora koje treba zamrznuti, a to bi bili oni svih poduzetnika koji obavljaju svoju djelatnost na državnom području Ruske Federacije.
78.      Nadzor nad financijskim sredstvima i gospodarskim izvorima na koji se upućuje u članku 2. Uredbe br. 269/2014 ne može biti tek apstraktan, nego mora biti stvaran i konkretan te potkrijepljen dovoljno čvrstim dokazima. Sudsko preispitivanje mjere ograničavanja koja se temelji na postojanju takvog nadzora koji izvršava osoba uvrštena u Prilog I. Uredbi br. 269/2014 ne može biti ograničen na „utvrđenje apstraktne vjerojatnosti navedenih razloga”(33).
79.      U ovom je predmetu relevantna činjenica, na koju upućuje sud koji je uputio zahtjev, da 51 % temeljnog kapitala društva Inter Rao pripada finskom poduzeću koje je u cijelosti u vlasništvu ruskog društva. Prema Komisiju mišljenju, potonje društvo ima monopol nad izvozom i uvozom električne energije u Rusiji te je ujedno jedno od najvećih ruskih državnih poduzeća u energetskom sektoru s obzirom na tržišnu kapitalizaciju, a kontrolira i nekoliko energetskih poduzeća u inozemstvu, među ostalim termoelektrane i hidroelektrane, operatore mreža i trgovce energijom(34).
80.      Iz te činjenice (čiju konačnu provjeru treba izvršiti sud koji je uputio zahtjev) moglo bi se zaključiti da je, ako rusko državno poduzeće posredstvom finskog društva drži više od 50 % temeljnog kapitala društva Inter Rao, logično pretpostaviti da ima prevladavajući utjecaj nad samim društvom Inter Rao(35).
81.      Kad bi se potvrdio prevladavajući utjecaj ruskog državnog poduzeća nad društvom Inter Rao, još bi trebalo provjeriti može li predsjednik Ruske Federacije izvršavati kontrolu nad navedenim prevladavajućim poduzećem.
82.      Radi utvrđivanja te okolnosti, Komisija je kao relevantan kontekstualni element navela činjenicu da je predsjednik Ruske Federacije mogao iskoristiti svoju ovlast kontrole nad državnim poduzećima u energetskom sektoru(36).
83.      Čak i ako nema konkretnijih dokaza koji bi upućivali na to da predsjednik Ruske Federacije kontrolira društva koja imaju prevladavajući utjecaj nad društvom Inter Rao, tu okolnost treba ocijeniti sud koji je uputio zahtjev ispitivanjem dokaznih sredstava ne zasebno, nego u njihovu kontekstu.
84.      Za ispunjenje obveze dokazivanja dovoljno je da postoji „skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih indicija” na temelju kojih se može zaključiti da predsjednik Ruske Federacije može izvršavati kontrolu nad energetskim poduzećima u svojoj državi te, slijedom toga, nad onima u kojima ta ruska državna poduzeća imaju relevantan utjecaj(37).
85.      U konačnici, pravom Unije dopušta se da nacionalni sud ocijeni sve okolnosti konkretnog slučaja, uključujući opće ili kontekstualne okolnosti, te da se posluži utemeljenim i oborivim pretpostavkama ako je kontrola neformalna ili ju je teško dokumentirati. Bitno je da ocjena postojanja odlučujućeg utjecaja bude razumna, dosljedna i da je osobe na koje se ona odnosi mogu osporavati.
86.      Kad je konkretno riječ o opsegu sudskog preispitivanja razloga na temelju kojih su sredstva i gospodarski izvori koje treba zamrznuti uvršteni na nacionalni popis, smatram da je primjenjiva sudska praksa Suda Europske unije o mjerama ograničavanja koje su odredile institucije Unije.
87.      Ne dijelim stajalište društva Inter Rao(38) u pogledu toga da nije primjereno da se sudska praksa Suda po analogiji primijeni na zamrzavanje sredstava i gospodarskih izvora koje su odredila nacionalna tijela. Kad takvo zamrzavanje proizlazi upravo iz provedbe pravila prava Unije, ne vidim zašto bi u pogledu njegova sudskog preispitivanja trebalo odstupiti od sudske prakse Suda Europske unije.
88.      Slijedom toga, sudu koji je uputio zahtjev kao nadahnuće mogu poslužiti razmatranja koja je Sud iznio u tom pogledu, a dobar su primjer ona iz presude od 1. kolovoza 2025.(39), u kojoj se navodi:
–        „[V]alja podsjetiti na to da, u okviru nadzora nad zakonitošću razloga na kojima je utemeljena odluka o uvrštenju imena neke osobe na popis osoba koje podliježu mjerama ograničavanja, učinkovitost sudskog nadzora koju jamči članak 47. [Povelje] osobito zahtijeva da se sud Unije uvjeri da se ta odluka, koja tu osobu osobno pogađa, temelji na dovoljno čvrstoj činjeničnoj osnovi. To podrazumijeva provjeru činjenica navedenih u obrazloženju te odluke, što znači da sudski nadzor nije ograničen na ocjenu apstraktne vjerojatnosti navedenih razloga, nego se odnosi na pitanje jesu li ti razlozi, ili barem jedan od njih za koji se smatra da je sam po sebi dovoljan da se na njemu temelji ta odluka, dovoljno dokazani”(40).
–        „[T]akvu ocjenu treba provesti tako da se dokazi ne ispitaju odvojeno, nego u kontekstu u kojem su smješteni, pri čemu Vijeće ispunjava svoju obvezu dokazivanja ako sudu Unije predoči skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih indicija na temelju kojih se može dokazati postojanje dovoljne veze između osobe koja podliježe mjeri ograničivanja njezinih financijskih sredstava i režima protiv kojeg se vodi borba […]. Usto, na nadležnom je tijelu Unije da u slučaju osporavanja dokaže osnovanost razloga upotrijebljenih protiv osobe koju se to tiče, a ne na njoj samoj da pruži negativan dokaz o neosnovanosti spomenutih razloga. Iako se ne zahtijeva da to tijelo sudu Unije podnese sve podatke i dokaze nerazdvojive od navedenih razloga, ipak je važno da pruženi podaci ili dokazi podrže razloge protiv dotične osobe”(41).
89.      To su neizostavni zahtjevi minimalnog bitnog sadržaja prava na djelotvoran pravni lijek zajamčenog člankom 47. Povelje. Oni se u jednakoj mjeri moraju poštovati u sudskim postupcima u kojima se preispituje zakonitost nacionalnih akata za provedbu mjera ograničavanja koje je donijela Unija, poput onih navedenih u Uredbi br. 269/2014(42).
90.      Međutim, priznajem da takav odgovor možda neće u potpunosti ispuniti očekivanja suda koji je uputio zahtjev u pogledu toga da od Suda dobije preciznije smjernice o kriterijima koje treba primijeniti prilikom ocjenjivanja zakonitosti spornih nacionalnih odluka.
91.      Sud tumači pravo Unije, ali ga ne primjenjuje (iako ta podjela nema uvijek jasne granice) u predmetima u okviru kojih je upućen zahtjev za prethodnu odluku koji se odnosi na uvođenje nacionalnih mjera zamrzavanja sredstava i gospodarskih izvora poput onih koje su sporne u ovom slučaju. Potonju zadaću imaju nacionalni sudovi.
92.      S tog gledišta, Sud ne može umjesto suda koji je uputio zahtjev provesti ocjenu dokaza ili dostatnih indicija kojima se utvrđuje postoje li razlozi za zamrzavanje sredstava i gospodarskih izvora određenog poduzeća, zbog kontrole koju nad njim izvršavaju osobe navedene u Prilogu I. Uredbi br. 269/2014.
93.      U tu je svrhu dovoljno navesti da preispitivanje zakonitosti pobijanih odluka mora obuhvaćati parametre koje je naveo sud koji je uputio zahtjev(43), kao i sve druge parametre koji su potrebni kako bi se osigurao potpuni nadzor nad nacionalnim odlukama.
V.      Zaključak
94.      S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasu (Visoki upravni sud Litve) odgovori na sljedeći način:
„1.      Članak 2. Odluke Vijeća 2014/145/ZVSP od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine, kako je izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2022/660 od 21. travnja 2022., i članak 2. Uredbe Vijeća (EU) br. 269/2014 od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine, kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Vijeća (EU) 2022/658 od 21. travnja 2022., u vezi s člankom 41. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da im se
ne protivi nacionalna mjera u skladu s kojom se osoba koja nije uvrštena na popis iz Priloga Odluci 2014/145 ni na popis iz Priloga I. Uredbi br. 269/2014 uvrštava na popis osoba čija su sredstva zamrznuta na temelju tih odredbi a da pritom osoba ili subjekt na koju se odnosi ta mjera prigovore pred nadležnim tijelom može iznijeti tek nakon svojeg uvrštenja na taj popis.
2.      Članak 2. Odluke 2014/145 i članak 2. Uredbe br. 269/2014, u vezi s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a i člankom 47. Povelje,
treba tumačiti na način da im se
ne protivi to da se, u svrhu dokazivanja pred nacionalnim sudom da je društvo pod kontrolom političkih tijela Ruske Federacije, uzmu u obzir okolnosti povezane sa stvarnošću i djelotvornošću neformalne kontrole koju ta politička tijela izvršavaju nad osobama koje imaju prevladavajući utjecaj na to društvo, čak i ako se takve okolnosti ne mogu potkrijepiti izravnim dokumentiranim dokazima, pod uvjetom da se zaključak temelji na objektivnim i dovoljno čvrstim indicijama te da je zainteresiranoj osobi pružena mogućnost da ga osporava u okviru sudskog postupka uz sva jamstva.”
1      Izvorni jezik: španjolski
2      U daljnjem tekstu: društvo Inter Rao
3      Odluka Vijeća od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 16.), kako je izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2022/660 od 21. travnja 2022. (SL 2022., L 120, str. 11. i ispravak SL 2022., L 158, str. 65.)
4      Uredba Vijeća od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 6. i ispravak SL 2014., L 121, str. 60.), kako je izmijenjena Provedbenom uredbom Vijeća (EU) 2022/658 od 21. travnja 2022. (SL 2022., L 120, str. 1. i ispravak SL 2022., L 161, str. 122.).
5      Zakon Republike Litve br. IX-2160. od 22. travnja 2004. o provedbi gospodarskih i drugih međunarodnih sankcija (Žin., 2004., br. 68-2369)
6      U daljnjem tekstu: FNTT
7      Zakon Republike Litve o međunarodnim sankcijama
8      Zakon Republike Litve br. XIV-1020 od 19. travnja 2022. o izmjeni Zakona br. IX-2160 o provedbi gospodarskih i drugih međunarodnih sankcija (TAR, 2022., br. 2022-8433)
9      Sporni popis i sve njegove izmjene objavljene su na FNTT-ovoj internetskoj stranici.
10      Odluka Vijeća od 25. veljače 2022. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 52, str. 1.)
11      Primjerice, u točki 45. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
12      Mišljenje nezavisnog odvjetnika R. Norkusa u predmetu Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, t. 27.)
13      Loc. ult. cit.
14      Točka 16. pisanih očitovanja nizozemske vlade
15      Točka 20. Komisijinih pisanih očitovanja. U toj se točki dodaje da, upravo zbog tog razloga, u nekim državama članicama javna tijela sastavljaju popis imovine koja je u njihovoj nadležnosti.
16      Točka 13. pisanih očitovanja nizozemske vlade
17      U članku 2. Uredbe br. 269/2014 govori se o vlasništvu, posjedu i kontroli. Na obilježja tih pravnih kategorija osvrnuo sam se u mišljenju u predmetu T Trust (C-483/23, EU:C:2025:559, t. 67. i 109.), u kojem sam pojasnio da uključivanje pojma „kontrola” sredstava i gospodarskih izvora u članak 2. stavak 1. Uredbe br. 269/2014 dopunjuje kriterije vlasništva i posjedovanja tih istih sredstava ili izvora. Uključivanje tog pojma obrazloženo je namjerom zakonodavca Unije da zatvori krug mogućih situacija i time izbjegne zaobilaženje mjera ograničavanja.
18      Presuda od 3. rujna 2008., Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija (C‑402/05 P i C‑415/05 P, EU:C:2008:461, t. 340.; u daljnjem tekstu: presuda Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija): „takve mjere moraju, po samoj svojoj prirodi, imati učinak iznenađenja i […] primjenjivati se s trenutačnim učinkom”.
19      Među ostalim, presuda od 24. studenoga 2020., Minister van Buitenlandse Zaken (C‑225/19 i C‑226/19, EU:C:2020:951, t. 33.)
20      Presuda od 10. veljače 2022., Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Rok zastare) (C‑219/20, EU:C:2022:89, t. 37.)
21      Presuda od 21. prosinca 2023., Infraestruturas de Portugal i Futrifer Indústrias Ferroviárias (C‑66/22, EU:C:2023:1016, t. 87.)
22      Presuda od 8. svibnja 2014., N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, t. 50.)
23      Kao što je to istaknula Komisija, to podrazumijeva pravo na pristup spisu, koje su sudovi Unije u okviru postupaka koji se odnose na mjere ograničavanja tumačili na način koji nacionalni sudovi moraju mutatis mutandis primijeniti kad nadziru provedbene mjere vlastitih tijela (točka 33. Komisijinih pisanih očitovanja).
24      Presuda Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, t. 338.
25      Presuda Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, t. 341.
26      Presuda Kadi i Al Barakaat International Foundation/Vijeće i Komisija, t. 336.
27      Točke 24. i 25. pisanih očitovanja talijanske vlade
28      Točke 36. i 37. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
29      Točka 72. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
30      Točka 73. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
31      Točka 73. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
32      Točka 57. Komisijinih pisanih očitovanja
33      Presuda od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 119.)
34      Točka 68. Komisijinih pisanih očitovanja
35      Iako nemaju obvezujuću snagu, korisni su kriteriji navedeni u dokumentu Vijeća o najboljim praksama Unije u djelotvornoj provedbi mjera ograničavanja (ažuriran 3. srpnja 2024.; dokument br. 11623/24). U njegovoj točki 63. navodi se da se, ako je subjekt u vlasništvu, pa čak i zajedničkom, u udjelu od 50 % ili više pravne osobe ili subjekta uvrštenog na popis Unije, može smatrati da taj subjekt pripada osobi navedenoj na popisu.
36      Komisija u točki 69. svojih pisanih očitovanja upućuje na predsjedničku odluku od 31. ožujka 2022. koja se odnosi na poseban postupak kojim se inozemnim kupcima omogućuje ispunjenje njihovih obveza prema ruskim dobavljačima prirodnog plina, na temelju koje je predsjednik kupcima iz „neprijateljskih jurisdikcija” (uključujući države članice Unije) naložio da sva plaćanja za plin isporučen plinovodom izvršavaju u rubljima, a ne u stranoj valuti navedenoj u ugovoru.
37      Vidjeti po analogiji sudsku praksu iz presude od 21. travnja 2015., Peftiev (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, t. 50. i 51.).
38      Točka 54. pisanih očitovanja društva Inter Rao. Prema njegovu mišljenju, postupak izvršenja sankcija Unije koji provode nadležna nacionalna tijela znatno se razlikuje od postupka donošenja odluka Vijeća, tako da se sudska praksa Suda o obvezama koje ima ta institucija ne može primijeniti na ovaj slučaj.
39      Predmet Timčenko/Vijeće (C‑702/23 P, EU:C:2025:605). U daljnjem tekstu: presuda Timčenko/Vijeće
40      Presuda Timčenko/Vijeće, t. 38. i navedena sudska praksa
41      Presuda Timčenko/Vijeće, t. 39. i navedena sudska praksa
42      U uvodnoj izjavi 6. Uredbe br. 269/2014 utvrđuje se da se ona treba primjenjivati u skladu s temeljnim pravima i načelima priznatima Poveljom, „a osobito pravo[m] na učinkovit pravni lijek i na pravično suđenje”.
43      „Poštovanje postupovnih pravila i obveze obrazlaganja, kao i ispitivanje točnosti činjenica, postojanja očitih pogrešaka u njihovoj ocjeni te moguće zlouporabe ovlasti.”