Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
JULIANE KOKOTT
od 16. travnja 2026.(1)
Predmet C-24/26 PPU (Casotta)(i)
CV
Kazneni postupak
uz sudjelovanje:
Procuratore generale presso Corte d’appello
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte d’appello di Roma (Žalbeni sud u Rimu, Italija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Direktiva (EU) 2016/343 – Pravo sudjelovati na raspravi – Osuđujuća presuda u odsutnosti – Postupak opoziva – Pravo na obnovu postupka – Uvjeti – Izbjegavanje saznanja o prvotnom postupku – Minimalno usklađivanje – Mogućnost država članica da pruže višu razinu zaštite – Uvjeti – Direktiva 2012/29/EU – Pravo žrtve da sudjeluje u postupku opoziva”
I.      Uvod
1.        Kako je utvrđeno u Direktivi (EU) 2016/343 o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku(2), pravo osumnjičenika ili optuženika da sudjeluju na raspravi temelji se na pravu na pošteno suđenje, koje je jedno od temeljnih načela demokratskog društva.
2.        Međutim, kao što se to pojašnjava u navedenoj direktivi, pravo sudjelovati na raspravi nije apsolutno(3). Države članice mogu predvidjeti da se presuda donesena u odsutnosti može izvršiti bez provođenja obnove postupka. Međutim, uvjet za to jest da se propisno obaviještena osoba dobrovoljno i nedvosmisleno odrekla sudjelovati na raspravi i da je njezina odsutnost stoga posljedica svjesnog izbora(4). Suprotno tomu, ako postojanje takvog izbora nije dokazano, izvršenje presude donesene u odsutnosti moguće je samo pod uvjetom da osoba ima pravo na obnovu postupka ako ga zatraži.
3.        U okviru ovog zahtjeva za prethodnu odluku Corte d’appello di Roma (Žalbeni sud u Rimu, Italija) nastoji doznati protivi li se Direktivi 2016/343 nacionalna odredba koja mu ne dopušta da prilikom razmatranja takvog zahtjeva uzme u obzir ponašanje optuženika kako bi ispitao je li on namjerno izbjegavao saznanja o postupku. Drugim riječima, nastoji doznati obvezuje li se pravom Unije države članice ne samo da zajamče prava obrane osobe, nego i da spriječe njihovu zlouporabu.
4.        Usto, sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati protivi li se Direktivi 2012/29/EU o uspostavi minimalnih standarda za prava, potporu i zaštitu žrtava kaznenih djela te o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2001/220/PUP(5) nacionalna odredba kojom se prilikom razmatranja zahtjeva za obnovu postupka nakon donošenja presude u odsutnosti ne predviđa nikakvo obavješćivanje niti sudjelovanje žrtve kaznenog djela o kojem je riječ.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Direktiva 2012/29
5.        Uvodne izjave 12., 20., 22., 26. i 31. Direktive 2012/29 glase:
„(12)            Prava određena u ovoj [d]irektivi ne dovode u pitanje prava počinitelja. [...]
[...]
(20)      Položaj žrtava u kaznenopravnom sustavu te pitanje mogu li aktivno sudjelovati u kaznenim postupcima razlikuju se od jedne države članic[e] do druge, ovisno o nacionalnom sustavu, i određeni su jednim ili više sljedećih kriterija […]. Države članice trebale bi odrediti koji se od ovih kriterija primjenjuju za određivanje opsega prava određenih u ovoj [d]irektivi kada u odgovarajućem kaznenopravnom sustavu postoje upućivanja na položaj žrtve.
[...]
(22)      Za potrebe ove [d]irektive trebalo bi smatrati da trenutak u kojem je prijava podnesena ulazi u okvir kaznenog postupka. Navedeno bi također trebalo obuhvatiti situacije kada nadležna tijela pokreću kazneni postupak po službenoj dužnosti kao posljedicu kaznenog djela koje je pretrpjela žrtva.
[...]
(26)      Prilikom pružanja informacija, trebalo bi navesti dovoljno detalja kako bi se osiguralo da se sa žrtvama postupa s poštovanjem i kako bi im se omogućilo donošenje odluka o njihovom sudjelovanju u postupku utemeljenih na informacijama. U tom je smislu posebno važno obavješćivanje žrtve o trenutačnom statusu postupka. [...]
[...]
(31)      Pravo na informaciju o vremenu i mjestu održavanja postupka koji je posljedica prijave za kazneno djelo koje je pretrpjela žrtva trebalo bi se također primjenjivati na informacije o vremenu i mjestu održavanja rasprave povezane sa žalbom protiv presude u tom predmetu.”
6.        Člankom 1. stavkom 1. prvim podstavkom kao i člancima 6., 10., 18. te člankom 20. točkom (b) Direktive 2012/29 predviđa se kako slijedi:
„Članak 1.
Ciljevi
Cilj ove [d]irektive je osigurati da žrtve kaznenih djela dobiju odgovarajuće informacije, potporu i zaštitu i da im bude omogućeno sudjelovanje u kaznenim postupcima.
[...]
Članak 6.
Pravo na dobivanje informacija o svojem predmetu
1.      Države članice osiguravaju obavješćivanje žrtava bez nepotrebne odgode o njihovom pravu na dobivanje sljedećih informacija o kaznenom postupku pokrenutom na temelju prijave za kazneno djelo koje je pretrpjela žrtva te da one, na zahtjev, te informacije i dobiju:
(a)      svaka odluka o nepokretanju ili okončanju istrage ili o nepoduzimanju kaznenog progona protiv počinitelja;
(b)      vrijeme i mjesto održavanja postupka te priroda optužbi protiv počinitelja.
2.      Države članice, u skladu s položajem žrtava u odgovarajućem kaznenopravnom sustavu, osiguravaju obavješćivanje žrtava bez nepotrebne odgode o njihovom pravu na dobivanje sljedećih informacija o kaznenom postupku pokrenutom na temelju prijave za kazneno djelo koje su pretrpjele te da one, na zahtjev, te informacije i dobiju:
(a)      svaka konačna presuda u postupku;
(b)      informacije kojima se žrtvi omogućuju saznanja o stanju kaznenog postupka, osim ako u iznimnim slučajevima takva obavijest može štetno utjecati na pravilno rješavanje predmeta.
3.      Informacije koje se pružaju na temelju stavka 1. točke (a) i stavka 2. točke (a) uključuju obrazloženje ili sažetak obrazloženja predmetne odluke, osim u slučaju odluke porote ili u slučaju odluke čije je obrazloženje povjerljivo, u kojim se slučajevima nacionalnim pravom ne predviđa davanje obrazloženj[a].
4.      Odluka žrtava o tome žele li dobiti informacije obvezuje nadležno tijelo, osim ako se informacije moraju pružiti zbog prava žrtve na aktivno sudjelovanje u kaznenom postupku. Države članice žrtvama dopuštaju promjenu njihove odluke u bilo kojem trenutku i uzimaju takvu promjenu u obzir.
5.      Države članice osiguravaju da se žrtvama pruži prilika da budu obaviještene, bez nepotrebne odgode, o puštanju na slobodu ili bijegu osobe koja je bila zadržana, protiv koje se vodio kazneni progon ili koja je osuđena za kazneno djelo. Nadalje, države članice osiguravaju da žrtve budu obaviještene o svim relevantnim mjerama koje su poduzete radi njihove zaštite u slučaju puštanja na slobodu ili bijega počinitelja.
6.      Žrtve na zahtjev dobivaju informacije predviđene u stavku 5. barem u slučajevima u kojima postoji opasnost ili utvrđeni rizik štete za njih, osim ako postoji utvrđeni rizik štete za počinitelja koja bi bila uzrokovana obaviješću.
[...]
Članak 10.
Pravo na saslušanje
1.      Države članice osiguravaju da žrtve mogu biti saslušane tijekom kaznenog postupka i da mogu pružiti dokaze. [...]
2.      Postupovna pravila prema kojima se žrtve mogu saslušati tijekom kaznenog postupka i prema kojima one mogu predlagati dokaze utvrđuju se nacionalnim pravom.
[...]
Članak 18.
Pravo na zaštitu
Ne dovodeći u pitanje prava [obrane], države članice osiguravaju dostupnost mjera za zaštitu žrtava i članova njihovih obitelji od sekundarne i ponovljene viktimizacije, zastrašivanja i odmazde, uključujući zaštitu od rizika emocionalne i psihološke štete te zaštitu dostojanstva žrtava tijekom ispitivanja i svjedočenja. [...]
[...]
Članak 20.
Pravo na zaštitu žrtava tijekom istraga u kaznenom postupku
Ne dovodeći u pitanje prava [obrane] i u skladu s pravilima o sudskoj diskreciji, države članice tijekom istraga u kaznenom postupku osiguravaju:
[...]
(b)      da se broj saslušanja žrtava zadrži na najmanjoj mjeri, a da se saslušanja provode samo ako su krajnje neophodna za potrebe istrage u kaznenom postupku[.]”
2.      Direktiva 2016/343
7.        Direktiva 2016/343 donesena je na temelju članka 82. stavka 2. točke (b) UFEU-a, a uvodne izjave 3., 9., 10., 33., 35., 36., 37., 38., 39., 42. i 48. te direktive glase kako slijedi:
„(3)      U skladu s Ugovorom o funkcioniranju Europske unije (UFEU), pravosudna suradnja u kaznenim stvarima u Uniji trebala bi se temeljiti na načelu uzajamnog priznavanja presuda i drugih sudskih odluka.
[...]
(9)      Svrha je ove [d]irektive jačanje prava na pošteno suđenje u kaznenom postupku utvrđivanjem zajedničkih minimalnih pravila o određenim vidovima pretpostavke nedužnosti i pravu sudjelovati na raspravi.
(10)      Utvrđivanjem zajedničkih minimalnih pravila o zaštiti postupovnih prava osumnjičenika ili optuženika, ova [d]irektiva nastoji ojačati međusobno povjerenje država članica u njihove sustave kaznenog pravosuđa te time olakšati uzajamno priznavanje odluka u kaznenim stvarima. Takvim zajedničkim minimalnim pravilima mogle bi se ukloniti i prepreke slobodnom kretanju građana na području država članica.
[...]
(33)      Pravo na pošteno suđenje jedno je od temeljnih načela demokratskog društva. Pravo osumnjičenika i optuženika da sudjeluje na raspravi temelji se na tom pravu te bi trebalo biti osigurano diljem Unije.
[...]
(35)      Pravo osumnjičenika i optuženika da sudjeluju na raspravi nije apsolutno. U određenim bi se okolnostima osumnjičenik i optuženik trebali moći, izrijekom ili prešutno, ali jasno, odreći tog prava.
(36)      U određenim okolnostima trebalo bi biti moguće donijeti odluku o krivnji ili nedužnosti osumnjičenika ili optuženika čak i ako dotična osoba ne sudjeluje na raspravi. To može biti slučaj ako se osumnjičenika ili optuženika pravovremeno obavijesti o raspravi i o posljedicama nedolaska, no ta se osoba svejedno ne pojavi. Obavješćivanje osumnjičenika ili optuženika o raspravi trebalo bi podrazumijevati da mu je osobno uručen sudski poziv ili da je na neki drugi način primio službene informacije o dogovorenom mjestu i vremenu rasprave na način koji mu je omogućio da bude upoznat s održavanjem rasprave. Obavješćivanje osumnjičenika ili optuženika o posljedicama nedolaska bi se posebno trebalo tumačiti kao obavješćivanje te osobe da se odluka može donijeti ako se ona i ne pojavi na raspravi.
(37)      Također bi trebalo moći održati suđenje koje može završiti odlukom o krivnji ili nedužnosti, u odsutnosti osumnjičenika ili optuženika, ako je ta osoba obaviještena o suđenju i ako je dala punomoć branitelju, kojeg je sama imenovala ili ga je imenovala država, da je zastupa na suđenju, a i koja je osumnjičenika ili optuženika zastupala.
(38)      Prilikom razmatranja je li način na koji se dostavljaju podaci dovoljan da se osigura da je osoba upoznata s održavanjem rasprave, posebna pozornost trebala bi se, ako je potrebno, posvetiti dužnoj pažnji koju su tijela javne vlasti uložila da obavijeste dotičnu osobu i dužnoj pažnji dotične osobe da primi informacije koje su joj upućene.
(39)      Kada države članice pružaju mogućnost održavanja rasprava u odsutnosti osumnjičenika ili optuženika, ali uvjeti za donošenje odluke u odsutnosti pojedinog osumnjičenika ili optuženika nisu ispunjeni jer osumnjičenik ili optuženik nije lociran unatoč uloženim razumnim naporima, primjerice zato što je u bijegu, donošenje odluke u odsutnosti osumnjičenika ili optuženika ipak bi trebalo biti moguće, kao i izvršenje te odluke. U tom bi slučaju države članice trebale osigurati da u trenutku kada se osumnjičenici ili optuženici obavješćuju o toj odluci, posebno prilikom uhićenja, također budu informirani o mogućnosti osporavanja odluke i pravu na obnovu postupka ili na drugo pravno sredstvo. Te informacije trebalo bi dostaviti u pisanom obliku. Te se informacije mogu dostaviti i usmeno, pod uvjetom da se činjenica o njihovu dostavljanju primi na znanje u skladu s postupkom bilježenja podataka predviđenim nacionalnim pravom.
[...]
(42)      Države članice trebale bi osigurati da se pri provedbi ove [d]irektive, a posebno u pogledu prava osobe da sudjeluje na raspravi i prava na obnovu postupka, u obzir uzmu posebne potrebe ranjivih osoba. U skladu s Preporukom Komisije od 27. studenoga 2013. o postupovnim jamstvima za ranjive osobe osumnjičene ili optužene u kaznenom postupku(6), ranjivi osumnjičenici ili optuženici trebalo bi smatrati da znači svi osumnjičenici ili optuženici koji nisu sposobni razumjeti kazneni postupak ili u njemu učinkovito sudjelovati zbog svoje dobi, psihičkog ili fizičkog stanja ili bilo kakva oblika invaliditeta.
[...]
(48)      S obzirom na to da se ovom [d]irektivom utvrđuju minimalna pravila, države članice trebale bi moći proširiti prava utvrđena ovom [d]irektivom kako bi osigurale višu razinu zaštite. Razina zaštite koju pružaju države članice nikad ne bi smjela pasti ispod razine standarda predviđenih Poveljom i EKLJP-om, kako ih tumače Sud i Europski sud za ljudska prava.”
8.        Članak 1., članak 8. stavci 1. do 4. i članak 9. Direktive 2016/343 glase kako slijedi:
„Članak 1.
Predmet
Ovom se [d]irektivom utvrđuju zajednička minimalna pravila koja se odnose na:
(a)      određene vidove pretpostavke nedužnosti u kaznenim postupcima;
(b)      pravo sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku.
[...]
Članak 8.
Pravo sudjelovati na raspravi
1.      Države članice osiguravaju da osumnjičenici i optuženici imaju pravo sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku koji se vodi protiv njih.
2.      Države članice mogu predvidjeti da se rasprava koja može završiti donošenjem odluke o krivnji ili nedužnosti osumnjičenika ili optuženika može voditi u njegovoj odsutnosti pod uvjetom da:
(a)      osumnjičenik ili optuženik pravovremeno je obaviješten o raspravi i o posljedicama neopravdanog nedolaska; ili
(b)      osumnjičenika ili optuženika koji je obaviješten o raspravi zastupa opunomoćeni branitelj kojeg je osumnjičenik ili optuženik sam imenovao ili ga je imenovala država.
3.      Odluka koja je donesena u skladu sa stavkom 2. može se izvršiti protiv dotičnog osumnjičenika ili optuženika.
4.      Kada države članice predvide mogućnost održavanja suđenja u odsutnosti osumnjičenika ili optuženika, ali nije moguće ispuniti uvjete iz stavka 2. ovog članka jer se osumnjičenik ili optuženik ne može locirati unatoč ulaganju razumnih napora, države članice mogu predvidjeti mogućnost donošenja i izvršenja odluke. U tom slučaju države članice osiguravaju da u trenutku kada se osumnjičenici ili optuženici obavješćuju o toj odluci, posebno prilikom uhićenja, također budu informirane o mogućnosti osporavanja odluke i pravu na obnovu postupka ili na drugo pravno sredstvo u skladu s člankom 9.
[...]
Članak 9.
Pravo na obnovu postupka
Države članice osiguravaju da osumnjičenici ili optuženici koji nisu sudjelovali na raspravi u kaznenom postupku koji se vodio protiv njih i u slučaju da nisu bili ispunjeni uvjeti iz članka 8. stavka 2. imaju pravo na obnovu postupka ili drugo pravno sredstvo kojim se omogućuje novo utvrđivanje merituma predmeta, uključujući ispitivanje novih dokaza, što bi moglo dovesti do ukidanja izvorne odluke. U tom pogledu države članice jamče da dotični osumnjičenici i optuženici imaju pravo biti nazočni i sudjelovati na raspravi u skladu s postupcima predviđenima nacionalnim pravom te ostvariti svoja prava [obrane].”
B.      Talijansko pravo
9.        Članak 420.a Codicea di procedura penale (Zakonik o kaznenom postupku), naslovljen „Odsutnost optuženika”, glasi:
„1.      Ako optuženik, koji je na slobodi ili mu je sloboda oduzeta, nije prisutan na raspravi, sud provodi postupak u njegovoj odsutnosti:
(a)      ako je optuženik bio pozvan pojaviti se pred sudom osobnom dostavom pismena njemu ili osobi koju je on izričito ovlastio za primanje pismena;
(b)      ako se optuženik izričito odrekao prava da bude prisutan ili ako se, u slučaju spriječenosti predviđene člankom 420.b, izričito odrekao prava da se na nju pozove.
2.      Sud provodi postupak u odsutnosti optuženika i kada na drugi način utvrdi da je on doista znao da se vodi postupak i da je njegova odsutnost s rasprave posljedica dobrovoljnog i svjesnog izbora. U tu svrhu sud uzima u obzir načine dostave, radnje koje je optuženik poduzeo prije rasprave, imenovanje branitelja i bilo koju drugu relevantnu okolnost.
3.      Sud provodi postupak u odsutnosti optuženika i kad nije riječ o slučajevima iz stavaka 1. i 2., ako je taj optuženik proglašen bjeguncem ili na drugi način namjerno izbjegava saznanja o vođenju postupka.
4.      U slučajevima predviđenima u stavcima 1., 2. i 3. sud proglašava optuženika odsutnim. Osim ako zakonom nije drukčije propisano, optuženika koji je proglašen odsutnim zastupa njegov odvjetnik.
5.      Osim u slučajevima predviđenima stavcima 1., 2. i 3., prije nego što postupi u skladu s člankom 420.c, sud odgađa raspravu i nalaže da Polizia giudiziaria (pravosudna policija) optuženiku osobno dostavi obavijest iz članka 419., zahtjev za pokretanje kaznenog postupka i zapisnik s rasprave.
6.      Rješenje kojim se optuženika proglašava odsutnim, poništava se i po službenoj dužnosti, ako se optuženik pojavi prije donošenja odluke. Optuženiku se dopušta povrat u prijašnje stanje kako bi ostvario prava za koja je nastupila prekluzija:
(a)      ako dokaže da se zbog nepredvidivih okolnosti, više sile ili druge opravdane spriječenosti nije mogao pravodobno pojaviti pred sudom kako bi ostvario prava za koja je nastupila prekluzija i da bez svoje krivnje nije mogao pravodobno dostaviti dokaz o spriječenosti;
(b)      ako u slučajevima predviđenima stavcima 2. i 3. dokaže da stvarno nije znao da se vodi postupak i da bez svoje krivnje nije mogao pravodobno intervenirati kako bi ostvario prava za koja je nastupila prekluzija;
(c)      ako se u svakom slučaju ispostavi da nisu bili ispunjeni uvjeti za provođenje postupka u njegovoj odsutnosti.
7.      Osim u slučaju predviđenom stavkom 6., ako se ispostavi da nisu bili ispunjeni uvjeti za provođenje postupka u odsutnosti, sud, i po službenoj dužnosti, ukida rješenje kojim je optuženik proglašen odsutnim i postupa u skladu sa stavkom 5.”
10.      Članak 629.a Zakonika o kaznenom postupku, naslovljen „Obnova pravomoćno okončanog postupka”, glasi:
„1.      Osim u slučajevima uređenima člankom 628.a, osuđenik ili osoba kojoj je izrečena sigurnosna mjera na temelju pravomoćne presude koja je protiv te osobe donesena u odsutnosti može ishoditi obnovu pravomoćno okončanog postupka ako dokaže da je proglašena odsutnom a da nisu bili ispunjeni uvjeti predviđeni člankom 420.a i da bez svoje krivnje nije mogla u roku podnijeti žalbu protiv te presude, osim ako se ispostavi da je prije donošenja presude stvarno znala da se vodi postupak.
2.      Zahtjev Corteu d’appello (Žalbeni sud, Italija) na čijem se području nadležnosti nalazi sud koji je donio odluku, pod prijetnjom nedopuštenosti, podnosi osobno dotična osoba ili branitelj s posebnom punomoći u roku od 30 dana od trenutka saznanja za presudu.
3.      Corte d’appello (Žalbeni sud) postupa u skladu s člankom 127. i, ako prihvati zahtjev, ukida presudu te nalaže dostavu spisa sudu u fazi ili stupnju u kojem je nastupila ništavost.
4.      Primjenjuju se članci 635. i 640.”
III. Okolnosti spora
11.      Presudom Tribunalea ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu, Italija) od 23. listopada 2023. osoba CV osuđena je na kaznu zatvora od pet godina i tri mjeseca te novčanu kaznu u iznosu 1500 eura kao supočinitelj kaznenih djela teške tjelesne ozljede i razbojništva.
12.      Budući da osoba CV nije podnijela žalbu, ta je presuda postala pravomoćna 14. travnja 2024., a osoba CV je 19. studenoga 2024. uhićena radi izvršenja izrečene kazne.
13.      Osoba CV je 19. prosinca 2024. Corteu d’appello di Roma (Žalbeni sud u Rimu) podnijela zahtjev za obnovu postupka koji je okončan presudom Tribunalea ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) tvrdeći da je proglašena odsutnom iako nisu bili ispunjeni uvjeti iz članka 420.a Zakonika o kaznenom postupku. Stoga nije imala saznanja da se protiv nje vodi postupak.
14.      Nakon razmatranja akata iz prvostupanjskog postupka, Corte d’appello di Roma (Žalbeni sud u Rimu) navodi da je taj postupak pokrenut 2. travnja 2022. nakon što je osoba CV uhićena prilikom počinjenja kaznenih djela teške tjelesne ozljede i razbojništva kao supočinitelj s drugom osobom koja je također uhićena kao i s osam drugih nepoznatih osoba. Osoba CV usto je optužena zbog ponavljanja kaznenog djela jer je već bila osuđena za druga kaznena djela iste vrste.
15.      Na zahtjev osobe CV policija je njezinu majku obavijestila o njezinu uhićenju, a osoba CV imenovala je odvjetnika kao branitelja.
16.      Dana 4. travnja 2022. osoba CV bila je u pritvoru pred Tribunaleom ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) radi potvrđivanja navedenog uhićenja kao i radi donošenja presude u hitnom postupku. Tom je prilikom izjavila da u skladu s evidencijom fizičkih soba ima prebivalište kod svoje majke na Siciliji, ali da posljednjih pet godina trajno boravi u Rimu. Osim toga, izjavila je da je njezino boravište u Rimu u „mensa per i poveri” (kantina za siromašne) kojom upravlja „Comunità di Sant’Egidio”.
17.      Nakon rasprave održane 4. travnja 2022., uhićenje osobe CV nije potvrđeno, nije pokrenut hitni postupak, predmet je vraćen državnom odvjetništvu te je osoba CV puštena na slobodu.
18.      Državno odvjetništvo zatim je od Giudicea per le indagini preliminari (sudac istrage, Italija) pri Tribunaleu ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) zatražilo da izda nalog za provođenje ubrzanog postupka zbog očitih dokaza koji omogućuju izravno raspravljanje u predmetu bez provođenja istražnog ročišta.
19.      Taj je zahtjev prihvaćen te je Giudice per le indagini preliminari (sudac istrage) proslijedio slučaj osobe CV Tribunaleu ordinario de Roma (Redovni sud u Rimu) radi provođenja ubrzanog postupka na raspravi 4. listopada 2022.
20.      Policija se 9. svibnja 2022. uputila u prethodno navedenu „mensu per i poveri” kako bi dostavila nalog za provođenje ubrzanog postupka, ali ondje nije pronašla osobu CV te je obavijest ostavila jednoj od osoba zaduženih za rad udruge. Ta je osoba potvrdila da je osoba CV tamo stigla prije dva dana te je osigurala da će nalog za provođenje ubrzanog postupka odmah ostaviti u osobnom poštanskom pretincu osobe CV.
21.      Odvjetnik kojeg je osoba CV imenovala joj je 13. srpnja 2022. poslao telegram na adresu njezina boravišta u „mensa per i poveri” kako bi je obavijestio da otkazuje punomoć zbog nemogućnosti da je pronađe.
22.      Nalog za provođenje ubrzanog postupka dostavljen je 4. listopada 2022. ovjerenom elektroničkom poštom odvjetniku kojeg je osoba CV imenovala jer mjesto boravišta koje je osoba CV prijavila nije bilo prikladno u tu svrhu.
23.      Na raspravi održanoj 4. listopada 2022. Tribunale ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) imenovao je drugog odvjetnika kao branitelja po službenoj dužnosti jer je odvjetnik kojeg je imenovala osoba CV otkazao svoju punomoć.
24.      Nakon te rasprave održane 4. listopada 2022., Tribunale ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) utvrdio je da nalog za provođenje ubrzanog postupka nije dostavljen optuženiku te je vratio spis tajništvu kako bi se ponovno izvršila ta dostava.
25.      Na raspravi održanoj 17. siječnja 2023. Tribunale ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) utvrdio je da je potrebno pronaći dotičnu osobu, s obzirom na to da nije dokazano da je osoba CV doista znala za postupak te je u tu svrhu dostavio spis tajništvu.
26.      Policija se 20. siječnja 2023. ponovno uputila u „mensu per i poveri” kako bi izvršila dostavu, ali nije pronašla osobu CV te je poziv ostavila volonteru koji je naveo da će ga ostaviti u njezinu osobnom poštanskom pretincu.
27.      Policija je 20., 21. i 23. siječnja 2023. neuspješno pokušala telefonom kontaktirati osobu CV, koja je ostavila svoj broj mobilnog telefona.
28.      Policija je 20. siječnja 2023. izvršila uvid u evidencije fizičkih osoba i utvrdila da osoba CV ima prebivalište kod svoje majke na Siciliji. Međutim, majka osobe CV je 3. veljače 2023. otišla u matični ured općine i dostavila izjavu o odjavi prebivališta njezina sina te zatražila da ga se izbriše iz evidencije kućanstva.
29.      Na raspravi održanoj 13. lipnja 2023. Tribunale ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) utvrdio je da iz bilješke policijske službe proizlazi da se osoba CV nije mogla locirati te je stoga naložio da se dotična osoba potraži na adresi njezina prebivališta, odnosno na adresi njezine majke na Siciliji, kako bi joj se dostavila preslika naloga za provođenje ubrzanog postupka i preslika zapisnika s rasprave održane 13. lipnja 2023. kojim se ista odgađa za 23. listopada 2023.
30.      Policija je 19. lipnja 2023. dostavila te akte osobnom dostavom majci osobe CV s naznakom „majka s kojom živi u istom kućanstvu”.
31.      Na raspravi održanoj 23. listopada 2023. Tribunale ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) utvrdio je da je nalog za provođenje ubrzanog postupka osobno dostavljen majci s kojom živi u istom kućanstvu i da stoga treba smatrati da je zajamčeno da je optuženik imao saznanja o postupku.
32.      Stoga je Tribunale ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu) naložio da se rasprava provede u odsutnosti osobe CV, smatrajući da je dokazano da je ona doista znala za postupak i da njezinu odsutnost s rasprave treba smatrati dobrovoljnim i svjesnim izborom na temelju članka 420.a stavka 3. Zakonika o kaznenom postupku.
33.      Dana 23. listopada 2023. u okviru dokaznog postupka na raspravi, saslušana je žrtva kaznenog djela te je, nakon rasprave među strankama, Tribunale ordinario di Roma (Redovni sud u Rimu, Italija) osudio osobu CV na kaznu zatvora od pet godina i tri mjeseca te novčanu kaznu u iznosu 1500 eura kao supočinitelja kaznenih djela teške tjelesne ozljede i razbojništva. Ta je presuda postala pravomoćna 14. travnja 2024.
34.      Osoba CV uhićena je 19. studenoga 2024. te je podnijela zahtjev za obnovu naveden u točki 13 ovog mišljenja.
IV.    Postupak pred Sudom i prethodna pitanja
35.      U okviru tog postupka, rješenjem od 7. siječnja 2026., koje je tajništvu Suda dostavljeno 22. siječnja 2026., Corte d’appello di Roma (Žalbeni sud u Rimu) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„(1)      Treba li članke 6., 10. i 18. [Direktive 2012/29], u vezi s člancima 47. i 54. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te člancima 6. i 17. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, zajedno tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba, kao što je članak 629.a talijanskog Zakonika o kaznenom postupku, kojom se u postupku obnove pravomoćno okončanog postupka, koji može dovesti do ukidanja osuđujuće presude i do potrebe provođenja novog postupka radi donošenja odluke o meritumu, u odnosu na žrtvu kaznenog djela koja nije podnijela prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva ne predviđa nikakav oblik informiranja, komunikacije ili sudjelovanja?
(2)      Treba li članke 8. i 9. [Direktive 2016/343], u vezi s člancima 47. i 54. Povelje Europske unije o temeljnim pravima te člancima 6. i 17. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, zajedno tumačiti na način da im se protive nacionalne odredbe, kao što su članci 420.a i 629.a talijanskog Zakonika o kaznenom postupku, kojim se dopušta ukidanje osuđujuće presude ako optuženik istakne da doista nije znao da se vodi postupak, u dijelu u kojem se tim odredbama isključuje mogućnost da se namjerno izbjegavanje saznanja o postupku izvede iz optuženikove očite krivnje ili iz svjesnog prihvaćanja rizika da neće primiti akte o kojima je riječ, koje proizlazi iz objektivnih ponašanja i neizravnih dokaza?”
36.      Nakon administrativnih sastanaka održanih 5. i 9. veljače 2026., četvrto vijeće Suda odlučilo je da se u ovom predmetu odlučuje u hitnom prethodnom postupku iz članka 107. Poslovnika Suda.
37.      Talijanska vlada i Europska komisija podnijeli su pisana očitovanja u postupku pred Sudom. Iste su stranke sudjelovale na raspravi održanoj 18. ožujka 2026.
V.      Ocjena
A.      Drugo prethodno pitanje
38.      Svojim drugim prethodnim pitanjem, za koje predlažem da se prvo razmotri, sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje članaka 8. i 9. Direktive 2016/343, u vezi s člancima 47. i 54. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) i člancima 6. i 17. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4 studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP). Taj sud želi znati protivi li se tim odredbama nacionalni propis koji, u skladu s njegovim tumačenjem u relevantnoj sudskoj praksi, isključuje mogućnost da sud, kojem je podnesen zahtjev za obnovu postupka zbog osude u odsutnosti, iz ponašanja osobe o kojoj je riječ i neizravnih dokaza zaključi da ona namjerno izbjegava saznanja o prvotnom postupku.
1.      Zahtjevi iz relevantnih odredbi
39.      Na temelju članka 8. stavaka 2. i 3. Direktive 2016/343 države članice mogu predvidjeti da se rasprava koja može završiti donošenjem izvršive odluke o krivnji ili nedužnosti osumnjičenika ili optuženika može voditi u njegovoj odsutnosti. To je moguće pod uvjetom da je osoba pravodobno obaviještena o raspravi i o posljedicama neopravdanog nedolaska (članak 8. stavak 2. točka (a)), ili da je samo obaviještena o raspravi kada je, osim toga, zastupa opunomoćeni branitelj kojeg je osoba sama imenovala ili ga je imenovala država (članak 8. stavak 2. točka (b))(7). U skladu sa stavkom 4. navedenog članka, ako nije moguće ispuniti te uvjete jer se dotična osoba ne može locirati unatoč ulaganju razumnih napora, odluka se također može donijeti i izvršiti, ali dotična osoba mora imati pravo na obnovu postupka u skladu s člankom 9. te direktive.
40.      Prema presudi Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu)(8), mogućnost, koja je člankom 8. stavcima 2. i 3. Direktive 2016/343 dana državama članicama, da, ako su ispunjeni uvjeti predviđeni u stavku 2., provedu suđenje u odsutnosti i izvrše odluku a da pritom ne predvide pravo na obnovu postupka, temelji se na pretpostavci da se, u situaciji na koju se odnosi taj stavak 2., propisno obaviještena osoba dobrovoljno i nedvosmisleno odrekla prava sudjelovati na raspravi.
41.      U toj presudi, Sud je priznao da se, ovisno o slučaju, može smatrati da je osoba obaviještena o raspravi i da se dobrovoljno i nedvosmisleno odrekla izvršavanja svojeg prava da na njoj sudjeluje ako tu osobu se ne može pronaći kako bi joj se dostavio poziv na raspravu. To može biti slučaj ako iz preciznih i objektivnih indicija proizlazi da dotična osoba – iako je bila službeno obaviještena da je optužena da je počinila kazneno djelo i, stoga, znala da će se protiv nje provesti postupak – namjerno postupala na način da izbjegne službeno zaprimiti informacije u vezi s vremenom i mjestom rasprave. Postojanje takvih preciznih i objektivnih indicija može se, na primjer, utvrditi kada je navedena osoba, kao i u predmetu u kojem je donesena presuda Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu), svjesno prijavila pogrešnu adresu nadležnim tijelima ili se više ne nalazi na adresi koju im je prijavila(9).
42.      Situacija takve osobe koja je spriječila tijela vlasti da je službeno i pravodobno obavijeste o održavanju rasprave posredstvom dokumenta, obuhvaćena je slučajem predviđenim u članku 8. stavku 2. Direktive 2016/343(10). Štoviše, u takvim okolnostima, pravodobno slanje službenog dokumenta od strane nadležnih tijela u kojem se navode vrijeme i mjesto rasprave na adresu koju je dotična osoba prijavila tim tijelima i podnošenje dokaza o tome da je taj dokument stvarno dostavljen na tu adresu smatra se istovjetnim obavještavanju te osobe, koju se ne može pronaći, o tom vremenu i mjestu, u skladu s člankom 8. stavkom 2. Direktive 2016/343. Međutim, to je moguće samo pod uvjetom da su navedena tijela uložila razumne napore kako bi pronašla navedenu osobu i osobno joj uručila sudski poziv ili je na neki drugi način službeno obavijestila o vremenu i mjestu te rasprave(11).
43.      Osim toga, zahtjev za obnovu postupka takve osobe može se odbiti samo ako su, među ostalim, ispunjeni drugi uvjeti iz članka 8. stavka 2. točaka (a) i (b) Direktive 2016/343, odnosno ako je ta osoba bila pravodobno obaviještena o posljedicama neopravdanog nedolaska na raspravu ili ako ju je zastupao odvjetnik(12).
2.      Pitanja suda koji je uputio zahtjev koja se temelje na njegovu shvaćanju nacionalnog prava
44.      Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome nastoji doznati treba li, na temelju prava Unije, raspolagati diskrecijskom ovlašću koja mu omogućuje da uzme u obzir ponašanje osobe CV kako bi ispitao je li ona namjerno izbjegavala saznanja o postupku, tako da njezin zahtjev za obnovu postupka treba kvalificirati kao zlouporabu.
45.      S obzirom na tvrdnje talijanske vlade, to se pitanje čini hipotetskim. Prema tim tvrdnjama, okolnosti slučaja trebale bi omogućiti sudu koji je uputio zahtjev da odbije zahtjev za obnovu postupka. Dakle, prema nacionalnoj sudskoj praksi, činjenicom da stranka doista ima saznanja o postupku zasigurno bi se opravdalo proglašenje odsutnosti te se ne bi moglo automatski smatrati da zbog optuženikove „nepažnje u pogledu dostave informacija” on namjerno izbjegava postupak. Međutim, ta bi se nepažnja mogla uzeti u obzir ako su nadležna tijela uložila razumne napore kako bi pronašla dotičnu osobu. Stoga je na potonjima da podnesu „precizne i objektivne indicije” kojima se dokazuje da je ona dobila dostatne informacije.
46.      Uzimanje u obzir tih dvaju uvjeta isključilo bi svako pozivanje na prava obrane u svrhu zlouporabe jer bi pridalo važnost kako dužnoj pažnji koju su pokazala tijela kako bi obavijestila dotičnu osobu tako i dužnoj pažnji te osobe kako bi dobila relevantne informacije. S obzirom na te uvjete, okolnosti navedene u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku omogućuju da se osobi CV uskrati pravo na obnovu postupka.
47.      S obzirom na tu argumentaciju, valja podsjetiti na to da se postupak utvrđen člankom 267. UFEU-a temelji na jasnoj podjeli funkcija između nacionalnih sudova i Suda, pri čemu je isključivo Sud ovlašten iznositi tumačenje ili se očitovati o valjanosti akata Unije iz tog članka. U tom kontekstu nije na Sudu da ocjenjuje tumačenje odredbi nacionalnog prava ili da odlučuje je li tumačenje koje je dao nacionalni sud pravilno. Iz toga slijedi da je na Sudu da uzme u obzir činjenični i pravni kontekst prethodnih pitanja, kako je to određeno odlukom kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku. U ovom slučaju, valja se stoga držati tumačenja talijanskog propisa onako kako to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, na kojemu se pitanje upućeno Sudu i temelji(13).
48.      Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, točno je da se u članku 420.a Zakonika o kaznenom postupku nabrajaju elementi na temelju kojih se može zaključiti da je optuženik imao namjeru izbjeći saznanja o postupku i da je njegova odsutnost posljedica svjesnog izbora. Međutim, u skladu sa sudskom praksom Cortea suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija), zahtjev za obnovu postupka može se odbiti samo ako se podnese izravan dokaz o namjeri izbjegavanja saznanja o postupku.
49.      Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, to de facto znači da se zahtijeva izričita izjava dotične osobe da namjerava izbjeći postupak. Bilo bi pogrešno zaključiti da je nemogućnost da se tu osobu pronađe, posljedica ponašanja koje neizravno, ali sigurno dokazuju takvu namjeru. Stoga nije moguće uzeti u obzir nepažnju koja ukazuje na svjesno prihvaćanje rizika zbog nedostatka saznanja o postupku i koja se može izjednačiti s namjernim izbjegavanjem takvog saznanja. Prema tome, u okolnostima ovog slučaja, sud koji je uputio zahtjev morao bi prihvatiti zahtjev za obnovu postupka zbog nepostojanja izravnog dokaza o namjeri osobe CV da izbjegne saznanja o prvotnom postupku.
50.      Stoga se čini da sud koji je uputio zahtjev smatra da bi nacionalno pravo, koje bi bio obvezan primijeniti, na neki način „prekomjerno zaštitilo” prava obrane. Obvezuje ga da ponovno pokrene postupak i sprečava ga da razmotri indicije kojima se može dokazati da odsutnost osobe CV na suđenju proizlazi, ovisno o slučaju, iz njezina svjesnog izbora.
3.      Zabrana zlouporabe prava na obnovu postupka zajamčenog Direktivom 2016/343
51.      Kao što se to pojašnjava u članku 82. stavku 2. UFEU-a, njezinim uvodnim izjavama 9. i 48. kao i članku 1., Direktivom 2016/343 provodi se samo minimalno usklađivanje, a ne potpuno i iscrpno usklađivanje, tako da bi države članice trebale moći proširiti prava utvrđena tom direktivom kako bi osigurale višu razinu zaštite(14).
52.      Tako iz samog teksta članka 8. stavka 2. navedene direktive proizlazi da države članice „mogu predvidjeti da se rasprava koja može završiti donošenjem odluke o krivnji ili nedužnosti osumnjičenika ili optuženika može voditi u njegovoj odsutnosti”(15). Države članice stoga imaju slobodu da u svojem nacionalnom pravu ne predvide mogućnost suđenja u odsutnosti(16).
53.      Međutim, kada predviđaju mogućnost održavanja takvih rasprava, moraju poštivati zahtjeve navedene direktive. Njima se, naime, predviđaju i uređuju obveze koje države članice imaju u pogledu prava osumnjičenikâ i optuženikâ da sudjeluju na raspravi kao i iznimke tog prava(17). To ne znači samo da moraju zajamčiti pravo optuženika da sudjeluje na raspravi, nego i da moraju spriječiti zlouporabu prava na obnovu postupka u slučaju suđenja u odsutnosti, čime bi se ugrozila djelotvornost kaznenog postupka kao i dobro sudovanje.
54.      Točno je da su države članice u načelu i dalje slobodne pružiti višu razinu zaštite prava obrane od one predviđene Direktivom 2016/343. Međutim, jamčenje takvih prava ne smije ometati njihovu svrhu i učinkovitu provedbu. Naime, kada se aktom Unije državama članicama daje sloboda izbora između više načina primjene, izvršavanje te diskrecijske ovlasti obuhvaćeno je provedbom prava Unije. Prema tome, ispitivanje usklađenosti nacionalnih pravila uvedenih u tu svrhu obuhvaćeno je tumačenjem navedene direktive s obzirom na opća načela prava Unije(18).
55.      Isto tako, prilikom provedbe tih pravila države članice vezane su odredbama Povelje. Točno je da mogu primijeniti nacionalne standarde zaštite temeljnih prava, ali pod uvjetom da se tom primjenom ne ugrožava razina zaštite predviđena Poveljom ni nadređenost, jedinstvo i djelotvornost prava Unije(19).
56.      U skladu s tim načelima, Sud je već presudio da odredbe Direktive 2016/343 koje se odnose na pravo sudjelovati na raspravi i pravo na obnovu postupka treba tumačiti na način da se izbjegne to da osoba koja se – iako obaviještena o održavanju rasprave – izričito ili prešutno, ali nedvosmisleno odrekla prava sudjelovati na njoj, može, nakon osude u odsutnosti, zahtijevati održavanje nove rasprave i na taj način zlouporabom ometati djelotvornost kaznenog postupka i dobro sudovanje(20).
57.      Prema mišljenju Suda, to tumačenje proizlazi iz svrhe Direktive 2016/343, koja se, kao što je to navedeno u njezinim uvodnim izjavama 9. i 10., sastoji od jačanja prava na pošteno suđenje u kaznenom postupku ojačavanjem međusobnog povjerenja država članica u njihove kaznenopravne sustave. Pretpostavkom prema kojoj se, kada su ispunjeni uvjeti predviđeni člankom 8. stavkom 2. navedene direktive, propisno obaviještena osoba dobrovoljno i nedvosmisleno odrekla prava sudjelovati na raspravi, jamči se poštovanje navedene svrhe(21).
58.      To tumačenje potvrđuje činjenica da Direktiva 2016/343, s obzirom na to da je donesena kako bi se olakšalo uzajamno priznavanje te policijska i pravosudna suradnja u kaznenim stvarima među državama članicama, ima isti cilj kao i okvirne odluke o uzajamnom priznavanju presuda u kaznenim predmetima i postupcima predaje između država članica(22). Budući da je Direktiva 2016/343 dio iste regulatorne cjeline, treba je tumačiti u skladu s tim okvirnim odlukama(23).
59.      Međutim, kao što je to objasnio nezavisni odvjetnik Jean Richard de la Tour, na temelju potonjih okvirnih odluka nacionalni sudovi također moraju raspolagati diskrecijskom ovlašću koja im omogućuje da ispitaju jesu li, s obzirom na okolnosti slučaja, prava obrane poštovana unatoč presudi u odsutnosti(24). To stajalište također temelji, među ostalim, na učinkovitosti kaznenog postupka i dobrom sudovanju(25).
60.      Naposljetku, predloženo tumačenje u skladu je s pravom žrtve da se njezin slučaj ispita u razumnom roku i da ne bude ponovno traumatizirana, s načelom ekonomičnosti kaznenog postupka kao i s općim načelom zabrane zlouporabe prava prema kojem se pojedinci ne mogu pozivati na odredbe prava Unije u svrhu prijevare ili zlouporabe(26).
61.      Naime, zabrana zlouporabe prava uvijek se primjenjuje. Točno je da članak 54. Povelje i članak 17. EKLJP-a izričito propisuju zabranu zlouporabe prava koja nije relevantna u okolnostima o kojima je riječ. Kao što to navodi Komisija, te odredbe imaju poseban cilj spriječiti pojedince, skupine ili države da se koriste slobodama zajamčenim tim odredbama kako bi ukinuli ili prekomjerno ograničili prava koja su njima priznata. Međutim, ta posebna zabrana ne isključuje opću zabranu koju priznaje Sud.
4.      Zaključak o drugom prethodnom pitanju
62.      Iz prethodnih razmatranja proizlazi da prilikom ispitivanja jesu li ispunjeni uvjeti za primjenu prava na obnovu postupka u slučaju presude u odsutnosti, zajamčenog člankom 9. Direktive 2016/343, nadležni sud mora raspolagati diskrecijskom ovlašću.
63.      U okviru izvršavanja te ovlasti, taj sud mora biti u mogućnosti ispitati jesu li ispunjeni uvjeti navedeni u točkama 39. do 43. ovog mišljenja. On stoga treba ocijeniti postoje li precizne i objektivne indicije da dotična osoba – iako je bila službeno obaviještena da je optužena da je počinila kazneno djelo i, stoga, znala da će se protiv nje provesti postupak – namjerno postupala na način da izbjegne službeno zaprimiti informacije u vezi s vremenom i mjestom rasprave. Pri tome mora uzeti u obzir posebnu situaciju ranjivih osoba osobito iz uvodne izjave 42. Direktive 2016/343(27). Konačno, prilikom tog ispitivanja, sud koji je uputio zahtjev mora utvrditi je li ispunjen jedan od alternativnih uvjeta iz članka 8. stavka 2. točaka (a) i (b) navedene direktive, odnosno da je osoba obaviještena o vremenu i mjestu rasprave kao i o posljedicama neopravdanog nedolaska ili da ju je zastupao opunomoćeni branitelj tijekom cijelog postupka(28).
64.      Samo ako na temelju tog ispitivanja utvrdi da je dotična osoba namjerno postupala na način da službeno ne zaprimi informacije o raspravi i, nadalje, da je ispunjen jedan od navedenih uvjeta, toj se osobi može uskratiti pravo na obnovu postupka. Situacija bi bila drugačija samo ako bi bilo utvrđeno da je dotična osoba namjerno postupala na način da spriječi ispunjenje tih uvjeta, na primjer tako da izbjegava zaprimiti informacije u vezi s vremenom i mjestom rasprave te posljedicama presude donesene u odsutnosti, ili namjerno i opetovano prekida kontakt sa svojim odvjetnikom. U takvom bi slučaju, opće načelo zabrane zlouporabe prava moglo biti argument protiv obnove postupka.
65.      U ovom slučaju, pod uvjetom da to ispita sud koji je uputio zahtjev, nije jasno postoje li indicije koje upućuju na to da je osoba CV namjerno i u svrhu zlouporabe spriječila ispunjenje uvjeta iz članka 8. stavka 2. Direktive 2016/343. Stoga je na tom sudu da ispita, osobito s obzirom na zapisnik, uključujući i zapisnik s ispitivanja osobe CV od 4. travnja 2022. (točka 16. ove presude), tijekom kojeg joj je pomagao opunomoćeni branitelj po vlastitom izboru, proizlazi li iz tih dokumenata da je osoba CV u dovoljnoj mjeri obaviještena da je optužena da je počinila kazneno djelo i da će se protiv nje provesti postupak(29). Isto tako, sud koji je uputio zahtjev mora ispitati, osobito uzimajući u obzir navode osobe CV o njezinim adresama i napore poduzete da joj se dostave informacije o raspravi, treba li smatrati da je namjerno postupala na način da izbjegne službeno zaprimiti informacije u vezi s vremenom i mjestom rasprave iako su nadležna tijela uložila dovoljno napora da je pronađu.
66.      Tijekom tih razmatranja sud koji je uputio zahtjev mora uzeti u obzir ne samo ranjivost osobe CV koja proizlazi iz činjenice da nema stalno prebivalište, već i to proizlazi li iz njezina iskaza tijekom ispitivanja 4. travnja 2022. da je bila dovoljno informirana i prisebna da bi mogla shvatiti implikacije situacije u kojoj se nalazila. Usto, u okviru postupka povodom zahtjeva za obnovu postupka, osoba CV mora biti u mogućnosti navesti, među ostalim, posebne okolnosti koje su je mogle spriječiti da, ovisno o slučaju, primi obavijesti dostavljene u „mensu per i poveri” (kantina za siromašne) kojom upravlja „Comunità di Sant’Egidio” (vidjeti točke 16., 20. i 26. ovog mišljenja.
67.      Osim toga, sud koji je uputio zahtjev mora ispitati je li, u ovom slučaju, ispunjen jedan od dvaju uvjeta iz članka 8. stavka 2. točaka (a) i (b) Direktive 2016/343. U tom je pogledu, s jedne strane, na tom sudu da utvrdi može li se smatrati da je osobu CV zastupao opunomoćeni branitelj tijekom cijelog postupka, uzimajući u obzir okolnosti ovog predmeta (vidjeti točke 15., 21. i 23. ovog mišljenja)(30).
68.      S druge strane, kad je riječ o uvjetu navedenom u članku 8. stavku 2. točki (a) Direktive 2016/343, sud koji je uputio zahtjev mora ocijeniti može li se ostavljanje obavijesti o nalogu za provođenje ubrzanog postupka u „mensi per i poveri” (kantina za siromašne) kojom upravlja „Comunità di Sant’Egidio”, smatrati informiranjem osobe CV o vremenu i mjestu rasprave, u skladu s člankom 8. stavkom 2. točkom (a) te direktive 2016/343 (vidjeti točku 42. ovog mišljenja). Nadalje, taj sud treba ispitati je li u dovoljnoj mjeri dokazano da je osoba CV bila pravodobno službeno obaviještena, osobito prilikom ispitivanja 4. travnja 2022., o posljedicama neopravdanog nedolaska.
69.      Naposljetku, radi korisnosti, valja podsjetiti na to da postupak u kojem se osumnjičeniku ili optuženiku mora omogućiti podnošenje zahtjeva za obnovu postupku u skladu s člankom 9. Direktive 2016/343 mora ispunjavati uvjete koje zahtijeva pravo na djelotvorno pravno sredstvo. To osobito podrazumijeva da se zahtjev za obnovu postupka razmotri u dovoljno kratkom vremenu kako bi se zajamčilo – osobito kada je dotičnoj osobi oduzeta sloboda, kao što je to u ovom slučaju – da je taj postupak djelotvoran i da može, ovisno o slučaju, dovesti do ukidanja prvotne odluke i puštanja dotične osobe na slobodu. Međutim, u okolnostima ovog slučaja, upitno je ispunjava li glavni postupak te uvjete, s obzirom na to da je osoba CV uhićena 19. studenoga 2024., da je 19. prosinca 2024. podnijela zahtjev za obnovu prvotnog postupka i da je sud koji je uputio zahtjev isti uputio tek 7. siječnja 2026., odnosno više od godinu dana kasnije, kada je osoba CV već izdržala značajan dio kazne koja joj je izrečena(31).
B.      Prvo prethodno pitanje
70.      Svojim prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita treba li članke 6., 10. i 18. Direktive 2012/29, u vezi s člancima 47. i 54. Povelje i člancima 6. i 17. EKLJP-a, tumačiti na način da im se protivi nacionalna odredba, kao što je članak 629.a talijanskog Zakonika o kaznenom postupku, kojom se, u postupku obnove pravomoćno okončanog postupka, koji može dovesti do ukidanja osuđujuće presude i do potrebe provođenja novog postupka radi donošenja odluke o meritumu u odnosu na žrtvu kaznenog djela koja nije podnijela prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva ne predviđa nikakav oblik informiranja, komunikacije ili sudjelovanja?
71.      U skladu s člankom 1. stavkom 1. prvim podstavkom Direktive 2012/29 njezin je cilj osigurati da žrtve kaznenih djela dobiju odgovarajuće informacije, potporu i zaštitu i da im bude omogućeno sudjelovanje u kaznenim postupcima.
72.      U tu svrhu, člankom 6. Direktive 2012/29 predviđa se pravo žrtve da dobije informacije o predmetu. Ta se odredba ne odnosi izričito na obnovu postupka kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku, tijekom kojeg nadležni sud ispituje jesu li tijekom prvotnog postupka bili ispunjeni uvjeti za donošenje presude u odsutnosti. Isto tako, za potrebe prava žrtve da u načelu dobije sve informacije koje joj omogućuju da sazna stanje kaznenog postupka, koje je posebno utvrđeno u članku 6. stavku 2. točki (b) navedene direktive, članak 6. stavak 2. upućuje, kao i uvodna izjava 20., na ulogu dodijeljenu žrtvama u kaznenopravnom sustavu o kojem je riječ.
73.      Članak 10. Direktive 2012/29, kojim se utvrđuje pravo žrtava na saslušanje, također općenito upućuje samo na „kaznene postupke”.
74.      Međutim, iz opće strukture i cilja Direktive 2012/29 proizlazi da se ona temelji na uzimanju u obzir ozbiljnih posljedica postupaka protiv počinitelja za žrtve takvih kaznenih djela i da se njome nastoji osigurati da žrtve mogu na odgovarajući način i aktivno sudjelovati u navedenim postupcima.
75.      U tom smislu, uvodna izjava 26. Direktive 2012/29 naglašava važnost obavješćivanja žrtve o trenutačnom statusu postupka. U uvodnoj izjavi 31. te direktive nadalje se navodi da bi se pravo na informaciju o vremenu i mjestu održavanja postupka trebalo također primjenjivati na informacije o vremenu i mjestu održavanja rasprave povezane sa žalbom protiv presude u tom predmetu.
76.      Međutim, postupak u kojem nadležni sud ispituje treba li ukinuti prvotnu presudu i ponovno provoditi postupak radi donošenja odluke o meritumu može se izjednačiti sa žalbenim postupkom protiv presude donesene u kaznenom spisu. Naime, takvom se obnovom postupka podrazumijeva da se postupak o meritumu koji je u načelu okončan pravomoćnom presudom može ponovno pokrenuti.
77.      Takav je postupak od ključne važnosti za žrtvu. Naime, on podrazumijeva da će se žrtva vjerojatno ponovno morati suočiti s traumatizirajućim iskustvom i da, ovisno o slučaju, može biti obvezna ponovno svjedočiti tijekom novog postupka o meritumu.
78.      U tim okolnostima, pravo žrtve da aktivno sudjeluje u kaznenim postupcima ne može se, prema mojem mišljenju, ograničiti na postupke o meritumu radi utvrđivanja kaznenog djela, nego se mora primjenjivati i u okviru obnove prvotnog postupka. Isto tako, pravo žrtve na sudjelovanje u takvom postupku ne može ovisiti o tome je li ona podnijela prijedlog za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva ili je prvotni postupak pokrenut na temelju njezine prijave ili istrage po službenoj dužnosti(32).
79.      Točno je da, kao što to naglašava Komisija, nije riječ o odvagivanju pravâ žrtve i optuženika prilikom ocjene prava na obnovu postupka. Kao što je to pojašnjeno u uvodnoj izjavi 12. Direktive 2012/29, prava žrtve koja su utvrđena tom direktivom ne dovode u pitanje prava počinitelja. Stoga nije riječ o ograničavanju prava optuženika na pošteno suđenje zbog posljedica novog postupka o meritumu za žrtvu. Odredbe navedene direktive kojima se nastoji spriječiti sekundarna viktimizacija ili nepotrebno velik broj ročišta(33) ne mogu se tumačiti na način da se njima ugrožava pravo optuženika na obnovu postupka ako su ispunjeni uvjeti za primjenu tog prava.
80.      Osim toga, u okviru obnove postupka, nije riječ o kaznenom djelu kao takvom i iskaz žrtve u pogledu tog kaznenog djela nije uzet u obzir prilikom ispitivanja uvjeta za obnovu postupka u pogledu merituma.
81.      Međutim, moguće je da žrtva može dostaviti dokaze koji nadležnom sudu mogu pružiti korisne informacije o tome je li optuženik svjesno namjeravao izbjeći prvotno suđenje. To osobito vrijedi u okolnostima, primjerice nasilja u obitelji, u kojima se optuženik i žrtva poznaju ili održavaju bliske odnose.
82.      Iz toga slijedi da u odgovoru na prvo pitanje suda koji je uputio zahtjev valja navesti da prava koja su žrtvi zajamčena Direktivom 2012/29 zahtijevaju da ona bude obaviještena o svakom zahtjevu za obnovu postupka. Isto tako, prilikom ispitivanja takvog zahtjeva mora biti omogućeno njezino saslušanje kako bi mogla pružiti sve informacije koje su eventualno relevantne za ocjenu ponašanja optuženika.
VI.    Zaključak
83.      S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Corte d’appello di Roma (Žalbeni sud u Rimu, Italija) odgovori kako slijedi:
Članke 8. i 9. Direktive (EU) 2016/343 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. o jačanju određenih vidova pretpostavke nedužnosti i prava sudjelovati na raspravi u kaznenom postupku i članke 6., 10. i 18. Direktive 2012/29/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o uspostavi minimalnih standarda za prava, potporu i zaštitu žrtava kaznenih djela te o zamjeni Okvirne odluke Vijeća 2001/220/PUP
treba tumačiti na način da:
–        nacionalni sudovi moraju raspolagati diskrecijskom ovlašću kako bi utvrdili mora li, s obzirom na sve relevantne elemente konkretnog slučaja, optuženik koji nije sudjelovao na raspravi imati pravo na obnovu postupka kako bi se zajamčilo njegovo pravo na pošteno suđenje;
–        u okviru te ocjene nacionalni sudovi moraju ispitati je li u dovoljnoj mjeri dokazano da je optuženik imao saznanja o održavanju rasprave i posljedicama presude u odsutnosti te da je njegova odsutnost posljedica svjesnog izbora;
–        žrtva mora biti obaviještena o zahtjevu optuženika za obnovu postupka i imati pravo na saslušanje u okviru postupka u kojem nadležni sud razmatra taj zahtjev.
1      Izvorni jezik: francuski
i      Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 9. ožujka 2016. (SL 2016., L 65, str. 1.). Vidjeti njezinu uvodnu izjavu 33.
3      Uvodna izjava 35. navedene direktive. Vidjeti i presudu od 26. veljače 2013., Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107, t. 49.).
4      Vidjeti u tom smislu presudu od 19. svibnja 2022., Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (C-569/20, dalje u tekstu: presuda Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu), EU:C:2022:401, t. 34 i 35.).
5      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. (SL 2012., L 315, str. 57.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 15., str. 58.)
6      SL 2013., C 378, str. 8.
7      Presude od 19. svibnja 2022., Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (C-569/20, EU:C:2022:401, t. 33. kao i 39. do 43.), od 16. siječnja 2025., Stangalov (C--644/23, EU:C:2025:16, t. 37.) i od 20. svibnja 2025., Kačev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 34. i sljedeće)
8      Vidjeti t. 34. i 35. te presude; vidjeti i presudu od 15. rujna 2022., HN (Suđenje optuženiku udaljenom s državnog područja) (C-420/20, EU:C:2022:679, t. 35., 36. i 58.)
9      Vidjeti t. 48. i 49. te presude.
10      Presuda Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (t. 48.)
11      Vidjeti u tom smislu presude od 16. siječnja 2025., Stangalov (C-644/23, EU:C:2025:16, t. 42.) i od 20. svibnja 2025., Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 37.). To pitanje nije bilo razmatrano u presudi od 24. svibnja 2016., Dworzecki (C-108/16 PPU, EU:C:2016:346, t. 33. i sljedeće), a raspravlja se u ovom predmetu u kojem se postavlja pitanje je li dostava optužnice odrasloj osobi koja živi u istom kućanstvu s optuženikom dostatna u smislu da se može smatrati da je optuženik obaviješten o raspravi a da se pritom ne postavlja pitanje je li potonji prije te obavijestio bio obaviješten da će se protiv njega pokrenuti postupak.
12      Presude Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (t. 38. kao i t. 54. i sljedeće), od 16. siječnja 2025., Stangalov (C--644/23, EU:C:2025:16, t. 43.) i od 20. svibnja 2025., Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 38.) Vidjeti i mišljenje nezavisne odvjetnice L. Medine u predmetu Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:306, t. 41. i sljedeće).
13      Vidjeti u tom smislu presudu od 26. rujna 2013., Texdata Software (C 418/11, EU:C:2013:588, t. 28. i 29. kao i navedenu sudsku praksu).
14      Presude od 13. veljače 2020., Specializirana prokuratura (Rasprava u odsutnosti okrivljenika) (C-688/18, EU:C:2020:94, t. 29. i 30.) i Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (t. 43. i navedena sudska praksa)
15      Moje isticanje
16      Presuda od 15. rujna 2022., HN (Suđenje optuženiku udaljenom s državnog područja) (C-420/20, EU:C:2022:679, t. 37. do 39.)
17      Presuda od 15. rujna 2022., HN (Suđenje optuženiku udaljenom s državnog područja) (C-420/20, EU:C:2022:679, t. 40. i 47.)
18      Vidjeti u tom smislu i po analogiji presude od 25. svibnja 2016., Meroni (C-559/14, EU:C:2016:349, t. 39.), od 9. ožujka 2017., Milkova (C-406/15, EU:C:2017:198, t. 52. i 53.) i od 13. lipnja 2017., Florescu i dr. (C-258/14, EU:C:2017:448, t. 48.).
19      Presude od 26. veljače 2013. Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107, t. 60.) i Åkerberg Fransson (C-617/10, EU:C:2013:105, t. 29.)
20      Presuda Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (t. 37.)
21      Presuda Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (t. 34. do 36.)
22      Vidjeti u pogledu tog cilja presudu od 26. veljače 2013., Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107, t. 51.). Vidjeti i Okvirnu odluku Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.) kao i Okvirnu odluku Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26.veljače 2009. o izmjeni okvirnih odluka 2002/584/PUP, 2005/214/PUP, 2006/783/PUP, 2008/909/PUP i 2008/947/PUP radi jačanja postupovnih prava osoba i poticanja primjene načela uzajamnog priznavanja odluka donesenih na suđenju u odsutnosti dotične osobe (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.).
23      Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Jeana Richarda de la Toura u predmetu Höldermann (C-447/24, EU:C:2025:716, t. 83. i sljedeće).
24      Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Jeana Richarda de la Toura u predmetu Khudzar (C-95/24, EU:C:2025:712, t. 59. i sljedeće).
25      Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika Jeana Richarda de la Toura u predmetu Khudzar (C-95/24, EU:C:2025:712, t. 73.).
26      Vidjeti, u pogledu potonjeg načela, presude od 9. ožujka 1999., Centros (C-212/97, EU:C:1999:126, t. 24.), od 5. srpnja 2007., Kofoed (C-321/05, EU:C:2007:408, t. 38.), od 2. lipnja 2016., Bogendorff von Wolffersdorff (C-438/14, EU:C:2016:401, t. 57.) i od 26. veljače 2019., T Danmark i Y Denmark (C-116/16 i C-117/16, EU:C:2019:135, t. 70.).
27      Vidjeti u tom smislu presudu Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (t. 48.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika Jeana Richarda de la Toura u predmetu Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (C-569/20, EU:C:2022:26, t. 54.).
28      Vidjeti u tom pogledu presudu od 20. svibnja 2025., Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 59. do 63.), kao i mišljenje nezavisne odvjetnice L. Medine u predmetu Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:306, t. 61. do 67.).
29      Vidjeti u pogledu uvjeta koji se zahtijevaju u tu svrhu presude Specializirana prokuratura (Suđenje optuženiku u bijegu) (t. 56.), od 16. siječnja 2025., Stangalov (C-644/23, EU:C:2025:16, t. 48.) i od 20. svibnja 2025., Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 41. i 61.).
30      Vidjeti u tom pogledu presudu od 20. svibnja 2025., Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 59. do 63.), kao i mišljenje nezavisne odvjetnice L. Medine u predmetu Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:306, t. 61. do 67.).
31      Vidjeti u tom pogledu presude od 16. siječnja 2025., VB II (Obavještavanje o pravu na obnovu postupka) (C-400/23, EU:C:2025:14, t. 63. i 64.) i od 20. svibnja 2025., Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, t. 67. do 70.) kao i mišljenje nezavisne odvjetnice L. Medine u predmetu Kačev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:306, t. 80.).
32      Točno je da se u članku 6. stavku 2. Direktive 2012/29 upućuje na „kazneni postupak pokrenut na temelju prijave za kazneno djelo [koju je žrtva] pretrpjela”. Takvo se upućivanje također nalazi u uvodnoj izjavi 31. navedene direktive. Međutim, s obzirom na ozbiljnost posljedica obnove postupka za žrtvu, njezino pravo na sudjelovanje u tom postupku ne može ovisiti o podnošenju prijave ili prijedloga za ostvarivanje imovinskopravnog zahtjeva. To je tumačenje potkrijepljeno uvodnom izjavom 22. Direktive 2012/29, koja podnošenje prijave izjednačava s pokretanjem postupka po službenoj dužnosti u svrhu definiranja situacija koje ulaze u okvir kaznenog postupka.
33      Članak 18. i članak 20. t. (b) Direktive 2012/29. Vidjeti o tim odredbama presudu od 29. srpnja 2019., Gambino i Hyka (C-38/18, EU:C:2019:628, t. 30. i sljedeće kao i t. 50. i sljedeće).