62024CJ0016
PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
27. veljače 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a – Učinkovita sudska zaštita – Nacionalna pravila o načinima dodjele predmeta među sucima nekog suda – Dodjela predmeta koju provodi upravni voditelj suda – Ovlast određenog suca da provjeri pravilnost dodjele”
U predmetu C‑16/24 [Sinalov] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputilo šesnaesto vijeće kaznenog odjela Sofijskog gradskog sada (Sofijski gradski sad, Bugarska), odlukom od 11. siječnja 2024., koju je Sud zaprimio 11. siječnja 2024., u kaznenom postupku protiv
YR i dr.
uz sudjelovanje:
Sofijske gradske prokurature,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: S. Rodin, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei (izvjestiteljica) i N. Fenger, suci,
nezavisna odvjetnica: T. Ćapeta,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
1. za Europsku komisiju K. Herrmann, E. Rousseva i P. J. O. Van Nuffel, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a i članka 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru kaznenog postupka protiv YR‑a i dr. zbog sudjelovanja u zločinačkom udruženju čiji je cilj bio počinjenje poreznih kaznenih djela.
Pravni okvir
Pravo Unije
Ugovor o Europskoj uniji
3
Člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a određuje se:
„Države članice osiguravaju pravne lijekove dostatne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije.”
Povelja
4
U skladu s člankom 47. prvim i drugim stavkom Povelje:
„Svatko čija su prava i slobode zajamčeni pravom Unije povrijeđeni ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom, u skladu s uvjetima utvrđenima ovim člankom.
Svatko ima pravo da zakonom prethodno ustanovljeni neovisni i nepristrani sud pravično, javno i u razumnom roku ispita njegov slučaj. […]”
Bugarsko pravo
Zakon o sudovima
5
Člankom 9. stavkom 1. Zakona za sadebnata vlast (Zakon o sudovima) predviđa se:
„Predmeti i spisi dodjeljuju se unutar pravosudnih tijela na temelju načela nasumičnog odabira, jedinstvenom elektroničkom dodjelom prema redoslijedu zaprimanja, u skladu sa zahtjevima iz članka 360.b.”
6
Člankom 86. tog zakona određuje se:
„1.   Predsjednik regionalnog suda provodi opće organizacijsko i upravno vođenje regionalnim sudom, […]
[…]
2) organiziranjem rada sudaca i porotnika;
[…]
2.   Nalozi predsjednika i pravila o organizaciji rada suda koja je on odobrio obvezujući su za sve suce i članove osoblja suda.”
7
Članak 360.b navedenog zakona glasi kako slijedi:
„1.   Pravosudna tijela koriste informacijske sustave koje je odobrila opća sjednica Visšije sadeben saveta (Vrhovno sudbeno vijeće, Bugarska) u dogovoru s ministrom pravosuđa i ministrom digitalnog upravljanja.
[…]
6.   Pravosudna tijela koriste se jedinstvenim sustavom nasumične dodjele na temelju članka 9. i članka 112. stavka 6. te mora biti moguće javno dokazati nasumičnost dodjele kriptografskim sredstvima definiranim rješenjem ministra pravosuđa u dogovoru s ministrom digitalnog upravljanja.”
Jedinstvena metodologija
8
Vrhovno sudbeno vijeće izradilo je Edinna Metodika po priloženieto na printsipa za slučajno Razpredelenie na delata v rajonnite, okražnite, voennite, apelativnite i specializiranite sadilišta (jedinstvena metodologija za primjenu načela nasumične dodjele predmeta na okružnim, regionalnim, upravnim, vojnim, žalbenim i specijaliziranim sudovima, u daljnjem tekstu: jedinstvena metodologija).
9
Točka 1. podtočka (b) jedinstvene metodologije, kojom se uređuje nasumična dodjela, glasi kako slijedi:
„Raspodjela predmeta u svim sudovima provodi se u skladu s načelom nasumičnog odabira elektroničkom raspodjelom, prema redoslijedu njihova zaprimanja, ovisno o području i vrsti predmeta te poštujući postupovne rokove koji zahtijevaju hitno postupanje.”
10
U skladu s točkom 3. jedinstvene metodologije, predmete dodjeljuje upravni voditelj suda ili voditelj odjela.
11
U točki 4.1.1. jedinstvene metodologije, kojom se uređuje „odabir određenog suca” u kaznenim predmetima i upravnim predmetima kaznenopravne prirode, navodi se:
„(a)
Ako je sudski postupak okončan i predmet se vraća državnom odvjetniku radi dopune istrage, a zatim se vraća sudu, predmet otvoren pod novim brojem dodjeljuje se prvotno imenovanom sucu izvjestitelju.
(b)
Nakon ukidanja sudske odluke kojom se postupak okončava zbog razloga nadležnosti, novi predmet dodjeljuje se prvotno imenovanom sucu izvjestitelju.
(c)
Ako je predmet vraćen prvostupanjskom sudu zbog nepravilnosti, a potom se vraća istom sudu, predmet se dodjeljuje prvotno imenovanom izvjestitelju.”
Zakonik o kaznenom postupku
12
Nakazatelno‑procesualen kodeksom (Zakonik o kaznenom postupku) u članku 6. stavku 1. određuje se:
„Sudovanje u kaznenim predmetima provode isključivo sudovi uspostavljeni Konstitucijom na Republika Bulgaria (Ustav Republike Bugarske).”
13
Člankom 10. tog zakonika predviđa se:
„Suci, suci porotnici, državni odvjetnici i istražna tijela neovisni su u obavljanju svojih dužnosti i na njih se primjenjuje isključivo zakon.”
14
U skladu s člankom 42. točkom 2. tog zakonika:
„Ako sud utvrdi da je predmet u nadležnosti drugog suda iste razine, on okončava postupak i prosljeđuje predmet tom sudu.[…]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
15
Dana 30. listopada 2014. Specializirana prokuratura (Specijalizirano državno odvjetništvo, Bugarska) podigla je optužnicu protiv osobe YR i dr. zbog sudjelovanja u zločinačkom udruženju s ciljem počinjenja poreznih kaznenih djela, u ovom slučaju neplaćanja dugovanog poreza na dodanu vrijednost (PDV) u iznosu od 6364428 bugarskih leva (BGN) (oko 3254080 eura) od siječnja 2008. do ožujka 2012. te je pokrenula postupak pred Specializiranim nakazatelenim sadom (Specijalizirani kazneni sud, Bugarska).
16
U skladu s navodom iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, priznanje krivnje osoba YR i dr. podrazumijevalo bi da se na određivanje njihove kazne primjenjuje Okvirna odluka Vijeća 2004/757/PUP od 25. listopada 2004. o utvrđivanju minimalnih odredaba vezanih za elemente kaznenih djela i sankcija u području nezakonite trgovine drogom (SL 2004., L 335, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 80.) i Okvirna odluka Vijeća 2008/841/PUP od 24. listopada 2008. o borbi protiv organiziranog kriminala (SL 2008., L 300, str. 42.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 135.).
17
Taj je predmet dodijeljen sucu I. H.
18
Međuodluka koju je 21. srpnja 2022. donijelo sudsko vijeće sastavljeno od suca I. H. i dvaju sudaca porotnika radi ispitivanja merituma predmeta poništena je u žalbenom postupku zbog povrede postupka te je predmet vraćen tom vijeću.
19
Rješenjem od 26. srpnja 2022. sudac I. H. okončao je postupak protiv osobe YR i dr. pred predmetnim vijećem Specializiranog nakazatelenog sada (Specijalizirani kazneni sud), sudom koji je ukinut sljedećega dana, a predmeti koji su pred njim u tijeku preneseni su Sofijskom gradskom sadu (Gradski sud u Sofiji, Bugarska), kojemu je taj sudac vratio predmet na ponovno odlučivanje.
20
Dana 28. srpnja 2022. sudac I. H. imenovan je sucem Sofijskog gradskog sada (Gradski sud u Sofiji).
21
Voditelj kaznenog odjela tog suda dodijelio je 4. kolovoza 2022. taj predmet protiv osobe YR i dr. sutkinji H. K. primjenom sustava nasumične dodjele.
22
Dana 27. rujna 2023. vijeće kojim je predsjedala ta sutkinja uputilo je taj predmet sucu I. H. zbog njegova ranijeg sudjelovanja u navedenom predmetu. Šesnaesto vijeće kaznenog odjela Sofijskog gradskog sada (Gradski sud u Sofiji), kojim predsjeda sudac I. H. i koje, kao što to proizlazi iz dopune zahtjeva za prethodnu odluku koji je Sud zaprimio 17. siječnja 2024., treba smatrati sudom koji je uputio zahtjev, uzelo je u obzir to upućivanje, smatrajući da je pravilnost dodjele predmeta pravno pitanje o kojem treba odlučiti to vijeće, a ne voditelj kaznenog odjela tog suda, s obzirom na to da su pravila dodjele predmeta obuhvaćena načelima organizacije pravosuđa i da je svako sudsko vijeće dužno provjeriti vlastitu nadležnost. Nakon rasprave na kojoj su optuženici imali priliku biti saslušani, sudac I. H. pristao je odlučiti o predmetu o kojem je riječ.
23
Zbog navedenog upućivanja i njegova prihvaćanja, upravni voditelj Sofijskog gradskog sada (Gradski sud u Sofiji) pokrenuo je stegovne postupke protiv sutkinje H. K., prije svega zbog toga što mu nije proslijedila predmet o kojem je riječ radi ponovne dodjele, i protiv suca I. H.-a, zbog toga što je pristao obraditi taj predmet iako mu on nije bio pravilno dodijeljen.
24
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, situacija u kojoj se vodi postupak protiv osobe YR i dr. ne odgovara u potpunosti jednom od slučajeva odabira određenog suca koji su navedeni u točki 4.1.1. jedinstvene metodologije, nego je slična jednom od slučajeva u kojem, nakon što je žalbeni sud ukinuo odluku prvostupanjskog suda, on taj predmet vrati prvom sudu kako bi se postupak nastavio.
25
Osim toga, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da je druga dva predmeta o kojima je odlučivao sudac I. H. dok je bio na dužnosti u Specializiranom nakazatelenom sadu (Specijalizirani kazneni sud) upravni voditelj Sofijskog gradskog sada (Gradski sud u Sofiji) najprije dodijelio prema sustavu nasumične dodjele. Međutim, budući da su tako određeni suci smatrali da su ti predmeti trebali biti dodijeljeni sucu I. H., proslijedili su ih tom voditelju, koji ih je preraspodijelio potonjem sucu koristeći se sustavom odabira određenog suca.
26
Sud koji je uputio zahtjev također ističe da ni jedinstvena metodologija ni Vatrešni grad za slučano razpredelenie na delata i za zamestvane na sadii v Nakazatelno otdelenie na Sofijski gradski sad (Unutarnji pravilnik o nasumičnoj dodjeli predmeta i zamjeni sudaca u kaznenom odjelu Sofijskog gradskog sada (Gradski sud u Sofiji)) ne uređuju nadzor metode koju upravni voditelj upotrijebi za dodjelu predmeta, nasumičnu dodjelu ili odabir određenog suca.
27
Sud koji je uputio zahtjev drži da taj nadzor treba smatrati nadzorom sudske naravi i da ga, slijedom toga, treba neovisno provoditi sudac kojem je predmet dodijelio upravni voditelj suda, nakon što je saslušao stranke i pod nadzorom višeg suda. U tom se pogledu poziva na članak 6. stavak 1. i članak 10. Zakonika o kaznenom postupku te po analogiji na članak 42. stavak 2. toga zakonika, koji se odnosi na upućivanje predmeta s jednog suda na drugi.
28
Međutim, sud koji je uputio zahtjev ističe da druga tijela smatraju da, u slučaju sumnje u pravilnost dodjele predmeta prema sustavu nasumične dodjele, sudac pred kojim je pokrenut postupak o tome mora obavijestiti upravnog voditelja, koji je jedini nadležan za ocjenu pravilnosti dodjele i mora odlučiti treba li, po potrebi, primijeniti drugi način dodjele, odnosno odabir određenog suca.
29
U tom kontekstu sud koji je uputio zahtjev uspostavlja vezu između svoje situacije i pojma „neovisnog suda” u smislu članka 47. Povelje, i to po dvostrukoj osnovi. Naime, riječ je o pitanju poštuje li se načelo prema kojem svatko ima pravo na to da takav sud ispita njegov slučaj u situaciji u kojoj, s jedne strane, sud ne može odlučivati o vlastitoj nadležnosti nego tu odluku treba prepustiti ocjeni upravnog voditelja suda, pri čemu valja naglasiti da on u tom svojstvu ne izvršava sudske funkcije i nije dio vijeća pred kojim se vodi postupak ili koji o njemu treba odlučiti i, s druge strane, odlučivanje suca tog suda o tome znači stegovnu povredu.
30
Sud koji je uputio zahtjev također smatra da je moguće povući paralelu između njegove situacije i sudske prakse Suda prema kojoj, s jedne strane, jamstva neovisnosti i nepristranosti koja se zahtijevaju na temelju prava Unije pretpostavljaju, među ostalim, postojanje pravila kojima se uređuje imenovanje sudaca i, s druge strane, zahtijeva se da suci nakon imenovanja ne budu izloženi nikakvom pritisku i ne primaju upute prilikom obavljanja svojih dužnosti. Naime, dodjela predmeta nekom sucu od strane upravnog voditelja suda izjednačena je s imenovanjem.
31
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev ističe da se stegovni postupci pokrenuti protiv sudaca H. K. i I. H. odnose na sadržaj odluka ili akata koje su ti suci donijeli u okviru svojih sudačkih dužnosti. Međutim, u skladu sa sudskom praksom Suda, stegovni postupci mogu se pokrenuti u takvim slučajevima samo u krajnje iznimnim situacijama ozbiljnih i potpuno neispričivih postupanja sudaca koja se sastoje, primjerice, od toga da namjerno i u zloj vjeri ili zbog krajnje i osobito teške nepažnje krše pravila nacionalnog prava i prava Unije čije poštovanje oni trebaju osigurati ili da postupaju proizvoljno odnosno uskraćujući pristup pravosuđu.
32
Usto, stegovni postupci pokrenuti protiv sudaca H. K. i I. H. odnose se na situacije u kojima su oni navodno pogrešno izvršavali ovlast kojom raspolažu sudovi, odnosno ovlast da sami provjere vlastitu nadležnost, situacije u kojima se, u skladu sa sudskom praksom Suda, takvi progoni ne mogu pokrenuti.
33
U tim je okolnostima šesnaesto vijeće kaznenog odjela Sofijskog gradskog sada (Gradski sud u Sofiji) odlučilo prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Je li u skladu s člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a i člankom 47. Povelje tumačenje nacionalnog zakona kojim se kao načelo sudovanja predviđa nasumični odabir među sucima kako bi se odredilo koji će od njih postupati i odlučivati u određenom kaznenom predmetu, a prema kojem u slučaju dvojbi u pogledu toga je li to načelo povrijeđeno već u predmetu koji je dodijelio upravni voditelj suda te dvojbe treba razriješiti kao […] da je pritom riječ o sudskom pitanju o kojem, […] i nakon saslušanja stranaka te u žalbenom postupku, odlučuje sud koji rješava predmet […] ili kao da je pritom riječ o administrativnom pitanju o kojem odlučuje isključivo upravni voditelj suda, te je li u skladu s navedenim odredbama?
2.
Osim toga, tumačenje [tog nacionalnog zakona] prema kojem se smatra da su oba suca počinila stegovnu povredu jer su svojim postupanjem narušili ugled pravosuđa i povrijedili svoje službene dužnosti u slučaju kad sudac kojem je dodijeljen predmet smatra da bi prema navedenom načelu u predmetu trebao postupati drugi sudac te proslijedi predmet tom sucu, a drugi sudac koji je primio predmet najprije sasluša stranke u kontradiktornom postupku i zatim samostalno odluči o pitanju vlastite nadležnosti?”
34
Dopunom zahtjeva za prethodnu odluku koji je Sud zaprimio 29. travnja 2024., sud koji je uputio zahtjev proslijedio mu je presliku rješenja predsjednika Sofijskog gradskog sada (Gradski sud u Sofiji) od 25. travnja 2024., koje je doneseno u okviru stegovnih postupaka protiv sudaca H. K. i I. H., u skladu s kojim je njima dana opomena za radnje navedene u točki 23. ove presude.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
35
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a i članka 47. Povelje.
36
Uvodno valja istaknuti, s jedne strane, da je članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a primjenjiv u vezi s glavnim postupkom. Naime, cilj te odredbe je njegova primjena na sva nacionalna tijela koja kao sudovi mogu odlučivati o pitanjima koja se odnose na primjenu ili tumačenje prava Unije i koja su stoga područja koja su obuhvaćena tim pravom (presuda od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator Generalny, C‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 34. i navedena sudska praksa). S obzirom na to da je sud koji je uputio zahtjev takvo tijelo, postupak koji se pred njim vodi mora ispunjavati zahtjeve koji proizlaze iz prava na učinkovitu sudsku zaštitu kako je predviđeno u toj odredbi.
37
S druge strane, u dijelu u kojem se prvo pitanje odnosi na tumačenje članka 47. Povelje, valja podsjetiti na to da je područje primjene Povelje, u pogledu djelovanja država članica, definirano u njezinu članku 51. stavku 1., prema kojem se odredbe Povelje odnose na države članice samo kada provode pravo Unije. Iz toga proizlazi da se temeljna prava koja se jamče u pravnom poretku Unije primjenjuju na sve situacije uređene pravom Unije, ali ne i izvan njih (vidjeti u tom smislu presudu od 19. studenoga 2019., A. K. i dr. (Neovisnost disciplinskog vijeća Vrhovnog suda) (C‑585/18, C‑624/18 i C‑625/18, EU:C:2019:982, t. 78. i navedena sudska praksa).
38
Što se tiče kaznenog postupka protiv YR‑a i dr., sud koji je uputio zahtjev samo navodi da se protiv okrivljenika vodi kazneni postupak zbog sudjelovanja u zločinačkom udruženju s ciljem počinjenja poreznih kaznenih djela koja se odnose na neplaćanje dugovanog PDV‑a i da se, ako se njihova krivnja utvrdi, na određivanje njihove kazne trebaju primjenjivati Okvirne odluke 2004/757 i 2008/841. Međutim, odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne sadržava nikakvu naznaku o činjeničnom okviru tog postupka kojim bi se objasnile te tvrdnje i omogućilo Sudu da provjeri obuhvaća li navedeni postupak doista provedbu prava Unije.
39
Sukladno članku 94. točki (c) Poslovnika Suda zahtjev za prethodnu odluku mora sadržavati prikaz razloga koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da se zapita o tumačenju ili valjanosti određenih odredaba prava Unije kao i pojašnjenje veze koja prema mišljenju tog suda postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u glavnom postupku. U tom pogledu valja podsjetiti na to da taj prikaz kao i sažeti prikaz relevantnih činjenica koji se zahtijeva člankom 94. točkom (a) navedenog poslovnika mora omogućiti Sudu da osim dopuštenosti zahtjeva za prethodnu odluku provjeri i svoju nadležnost za odgovor na postavljeno pitanje (rješenje od 9. rujna 2014., Parva Investicionna Banka i dr., C‑488/13, EU:C:2014:2191, t. 25. i navedena sudska praksa).
40
To u ovom predmetu nije slučaj.
41
Međutim, članak 47. Povelje ipak treba uzeti u obzir prilikom tumačenja članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a. Naime, budući da ta odredba nalaže svim državama članicama da uspostave pravne lijekove potrebne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije, osobito u smislu članka 47. Povelje, taj članak, iako nije primjenjiv na glavni predmet, treba uzeti u obzir prilikom tumačenja članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 20. travnja 2021., Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, t. 45. i navedenu sudsku praksu).
42
Slijedom toga, valja smatrati da svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje, tumačiti na način da mu se, kada je država članica uspostavila sustav dodjele predmeta unutar sudova, koji se temelji na načelu nasumičnog odabira vijeća uz određene iznimke te ovisi o sudjelovanju upravnog voditelja svakog suda, protivi to da, kada sudac kojem je dodijeljen predmet ima dvojbe u pogledu pravilnosti te dodjele, taj sudac ne može sam odlučiti o tom pitanju i, po potrebi, uputiti navedeni predmet drugom sucu istog suda zbog toga što mu je on trebao biti dodijeljen jer taj prvi sudac mora vratiti taj predmet upravnom voditelju toga suda kako bi on provjerio pravilnost prvotne dodjele tog predmeta i eventualno ga preraspodijelio.
43
U tom pogledu valja podsjetiti na to da, u trenutačnom stanju prava Unije, ono ne uređuje ustrojstvo pravosuđa u državama članicama, osobito u pogledu uspostave, sastava, nadležnosti i funkcioniranja nacionalnih sudova, tako da su pravila u tom području u načelu u nadležnosti država članica. Međutim, one su prilikom izvršavanja te nadležnosti ipak obvezne poštovati obveze koje za njih proizlaze iz prava Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 21. prosinca 2021., Euro Box Promotion i dr., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 i C‑840/19, EU:C:2021:1034, t. 133. i 180. i navedenu sudsku praksu).
44
To osobito vrijedi za obveze koje proizlaze iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a (presude od 26. ožujka 2020., Miasto Łowicz i Prokurator GeneralnyC‑558/18 i C‑563/18, EU:C:2020:234, t. 36. i navedena sudska praksa i od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 44. i navedena sudska praksa), što je odredba kojom se državama članicama nalaže da osiguraju pravne lijekove dostatne za osiguranje učinkovite pravne zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije.
45
Pravila koja se odnose na dodjelu predmeta unutar suda povezana su s pojmom „učinkovita sudska zaštita” u smislu te odredbe.
46
Naime, obveze koje proizlaze iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a odnose se osobito na postojanje zakonom prethodno ustanovljenog suda, s obzirom na neodvojive veze koje postoje između pristupa takvom sudu i jamstava neovisnosti i nepristranosti sudaca (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 55. i navedenu sudsku praksu), jamstva koja se također zahtijevaju člankom 19. stavkom 1. drugim podstavkom UEU‑a.
47
Ta obveza prethodnog ustanovljavanja zakonom sudova koji su dio sustava pravnih lijekova u područjima obuhvaćenima pravom Unije, koja se također spominje u članku 47. drugom stavku Povelje, ne odnosi se samo na pravnu osnovu samog postojanja suda nego i na sastav suda u svakom predmetu kao i na bilo koju drugu odredbu nacionalnog prava čije nepoštovanje dovodi do nezakonitog sudjelovanja jednog ili više sudaca u razmatranju predmeta (vidjeti u tom smislu presudu od 29. ožujka 2022., Getin Noble Bank, C‑132/20, EU:C:2022:235, t. 121. i navedenu sudsku praksu).
48
Osim toga, zahtjev neovisnosti sudova koji proizlazi iz prava Unije ne odnosi se samo na nedopuštene utjecaje koje mogu izvršavati zakonodavne i izvršne vlasti nego i one koji mogu potjecati iz predmetnog suda (vidjeti u tom smislu presudu od 11. srpnja 2024., Hann‑Invest i dr., C‑554/21, C‑622/21 i C‑727/21, EU:C:2024:594, t. 54.).
49
Usto izvršavanje dužnosti suđenja mora biti zaštićeno ne samo od svakog izravnog utjecaja, u obliku uputa, nego i posrednijih oblika utjecaja koji mogu usmjeriti sudske odluke (presuda od 14. studenoga 2024., S. (Izmjena sudskog vijeća), C‑197/23, EU:C:2024:956, t. 62. i navedena sudska praksa).
50
Povreda pravila o određivanju suca koji treba odlučiti u određenom predmetu može imati takav učinak (vidjeti u tom smislu presudu od 14. studenoga 2024., S. (Izmjena sudskog vijeća), C‑197/23, EU:C:2024:956, t. 55.).
51
U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev, nacionalnim pravom uspostavljen je sustav dodjele predmeta unutar sudova koji se temelji na načelu nasumičnog odabira sastava suda uz određene iznimke te ovisi o sudjelovanju upravnih voditelja tih sudova, koji su i sami njegovi članovi. Ne čini se da takav sustav dodjele sam po sebi može izložiti sudska vijeća neprimjerenom utjecaju. Konkretno, pogreška u primjeni pravila o dodjeli ne podrazumijeva nužno postojanje takvog utjecaja. Ipak, ne može se isključiti, među ostalim, da činjenica da predmet nije dodijeljen sucu koji je o njemu bio upoznat u ranijoj fazi postupka, u situaciji u kojoj nacionalno pravo predviđa takvu dodjelu, može imati za cilj izbjegavanje toga da taj sudac nastavi odlučivati o tom predmetu.
52
U vezi s tim postavlja se pitanje provjere pravilne primjene takvog sustava dodjele u pojedinačnom predmetu.
53
U tom pogledu valja istaknuti da je mogućnost provjere poštovanja jamstava vezanih uz pojam „zakonom prethodno ustanovljen sud”, u smislu pojašnjenom u točki 47. ove presude, nužna kako bi se osiguralo povjerenje koje u demokratskom društvu pojedinci moraju imati u sudove. Stoga je nadzor poštovanja zahtjeva prema kojem svaki sud po svojem sastavu mora biti zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud bitan postupovni zahtjev čije poštovanje proizlazi iz javnog poretka (vidjeti u tom smislu presude od 1. srpnja 2008., Chronopost i La Poste/UFEX i dr., C‑341/06 P i C‑342/06 P, EU:C:2008:375, t. 46. i od 8. svibnja 2024., Asociația Forumul Judecătorilor din România (Udruge sudaca), C‑53/23, EU:C:2024:388, t. 55. i navedenu sudsku praksu). Sud je presudio da se takav nadzor mora moći provesti prilikom ispitivanja tužbe, po potrebi po službenoj dužnosti kada u tom pogledu dođe do ozbiljne sumnje (vidjeti u tom smislu presudu od 26. ožujka 2020., Preispitivanje presuda Simpson/Vijeće i HG/Komisija, C‑542/18 RX‑II i C‑543/18 RX‑II, EU:C:2020:232, t. 57. i 58.).
54
Naime, učinkovita sudska zaštita ne može se osigurati ako, na zahtjev stranke ili po službenoj dužnosti u slučaju ozbiljne sumnje, poštovanje pravila kojima se sudu dodjeljuje svojstvo „zakonom prethodno ustanovljen[og] neovisn[og] i nepristran[og] sud[a]” ne može biti predmet sudskog nadzora i eventualne sankcije u slučaju nepoštovanja jer bi ih se u protivnom moglo povrijediti bez ikakvih posljedica (vidjeti u tom smislu presudu od 14. studenoga 2024., S. (Izmjena sudskog vijeća), C‑197/23, EU:C:2024:956, t. 66.).
55
Iz toga slijedi da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a u vezi s člankom 47. Povelje zahtijeva da poštovanje pravila nacionalnog prava o dodjeli predmeta može biti predmet sudskog nadzora kako bi se utvrdilo je li sastav suda kojem je dodijeljen određeni predmet zakonom prethodno ustanovljen neovisan i nepristran sud.
56
Međutim, s obzirom na nadležnost država članica u pogledu ustroja njihova pravosudnog sustava, kako je navedena u točki 43. ove presude, pravu Unije ne protivi se to da, kada sudac kojem je upravni voditelj tog suda dodijelio predmet izrazi sumnje u pravilnost te dodjele s obzirom na primjenjiva pravila nacionalnog prava, on mora ponovno prenijeti taj predmet tom voditelju, s obzirom na njegove zakonske ovlasti, kako bi on provjerio tu pravilnost i, po potrebi, prihvatio ispitati navedeni predmet u slučaju potvrde prvotne dodjele. Međutim, nad pravilnošću dodjele koju provodi taj voditelj mora se moći provesti sudski nadzor u skladu s pravilima nacionalnog prava.
57
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje, treba tumačiti na način da mu se, kada je država članica uspostavila sustav dodjele predmeta unutar sudova, koji se temelji na načelu nasumičnog odabira vijeća uz određene iznimke te ovisi o sudjelovanju upravnog voditelja svakog suda, ne protivi to da, kada sudac kojem je dodijeljen predmet ima dvojbe u pogledu pravilnosti te dodjele, taj sudac ne može sam odlučiti o tom pitanju i, po potrebi, uputiti navedeni predmet drugom sucu istog suda zbog toga što mu je on trebao biti dodijeljen jer taj prvi sudac mora vratiti taj predmet upravnom voditelju toga suda kako bi on provjerio pravilnost prvotne dodjele tog predmeta i eventualno ga preraspodijelio. Nad pravilnošću dodjele koju provodi taj voditelj mora se moći provesti sudski nadzor u skladu s pravilima nacionalnog prava.
Drugo pitanje
58
Svojim drugim pitanjem, postavljenim u istom nacionalnom regulatornom kontekstu kao i prvo pitanje, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a i članak 47. Povelje tumačiti na način da im se protivi to da se, ako sudac kojem je predmet dodijeljen prema sustavu nasumične dodjele smatra da je taj predmet iznimno trebao biti dodijeljen drugom sucu istog suda i, slijedom toga, navedeni predmet uputi tom sucu, a potonji pristane odlučiti o vlastitoj nadležnosti, može smatrati da su ta dva suca počinila stegovnu povredu.
59
U tom pogledu valja podsjetiti na to da u skladu s člankom 267. UFEU‑a zahtijevana prethodna odluka treba biti „potrebna” kako bi sudu koji je uputio zahtjev omogućila „da donese presudu” u predmetu o kojem odlučuje. Iz tih izričaja kao i iz strukture tog članka proizlazi da, s jedne strane, pred sudom koji traži presudu u prethodnom postupku mora biti u tijeku postupak u okviru kojeg on treba donijeti odluku koja može uzeti u obzir tu presudu (vidjeti u tom smislu presudu od 22. ožujka 2022., Prokurator Generalny (Stegovno vijeće Vrhovnog suda – Imenovanje), C‑508/19, EU:C:2022:201, t. 62. i navedena sudska praksa), i, s druge strane, Sud ne može odgovoriti na prethodno pitanje ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka (presuda od 21. rujna 2023., Juan, C‑164/22, EU:C:2023:684, t. 42. i navedena sudska praksa).
60
U ovom slučaju pred sudom koji je uputio zahtjev vodi se kazneni progon protiv osoba YR i dr., a ne stegovni postupak kojim se dovode u pitanje suci I. H. i H. K. Međutim, s obzirom na odluku kojom se upućuje prethodno pitanje, pitanje može li donošenje određenih odluka tih dvoje sudaca koje se odnose na dodjelu predmeta u vezi s tim kaznenim progonom predstavljati stegovne povrede očito nije relevantno za odluku koju treba donijeti u okviru navedenog progona, s obzirom na to da odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne sadržava potkrijepljenu naznaku o stvarnoj vezi između dvaju postupaka.
61
Stoga je drugo pitanje moglo biti relevantno samo u odnosu na stegovni postupak koji je na dan donošenja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje bio u tijeku pred sudom koji nije sud koji je uputio zahtjev, u okviru kojeg se ono uostalom moglo istaknuti (vidjeti po analogiji rješenje od 22. prosinca 2022., Sąd Najwyższy, (C‑491/20, C‑496/20, C‑506/20, C‑509/20 i C‑511/20, EU:C:2022:1046, t. 84. i 85.).
62
Drugo je pitanje stoga nedopušteno.
Troškovi
63
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da mu se:
kada je država članica uspostavila sustav dodjele predmeta unutar sudova, koji se temelji na načelu nasumičnog odabira vijeća uz određene iznimke te ovisi o sudjelovanju upravnog voditelja svakog suda, ne protivi to da, kada sudac kojem je dodijeljen predmet ima dvojbe u pogledu pravilnosti te dodjele, taj sudac ne može sam odlučiti o tom pitanju i, po potrebi, uputiti navedeni predmet drugom sucu istog suda zbog toga što mu je on trebao biti dodijeljen jer taj prvi sudac mora vratiti taj predmet upravnom voditelju toga suda kako bi on provjerio pravilnost prvotne dodjele tog predmeta i eventualno ga preraspodijelio. Nad pravilnošću dodjele koju provodi taj voditelj mora se moći provesti sudski nadzor u skladu s pravilima nacionalnog prava.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.