62012CC0409_HR
Mišljenje nezavisnog odvjetnika
Mišljenje nezavisnog odvjetnika
1.
Žigovi ne oblikuju samo naš gospodarski sustav i potrošačko ponašanje. Suptilno, ali prepoznatljivo, ostavili su svoj trag i u našem jeziku. Pojedini žigovi su pritom toliko oblikovali naše poimanje nekog predmeta da su uspjeli ući u opći jezik kao naziv za sâm predmet(2) .
2. Preobrazba u značenju žiga nije neproblematična za njegova nositelja. Žig koji zbog djelovanja i/ili nedjelovanja nositelja postane u trgovini uobičajeni naziv za proizvod za koji je registriran opoziva se u skladu s člankom 12. stavkom 2. točkom (a) Direktive 2008/95/EZ(3) (u daljnjem tekstu: Direktiva). Sudu se u ovom predmetu pruža prilika da podrobnije pojasni pretpostavke tog razloga za opoziv. Točnije, postavljaju se pitanja za koju relevantnu javnost žig mora postati naziv proizvoda kada postoji relevantno nedjelovanje i je li raspoloživost istoznačnih zamjenskih naziva za proizvod uvjet za opoziv žiga. Dok je Sud u predmetu Björnekulla Fruktindustrier zauzeo načelni stav o tematici prvospomenutog pitanja(4) te se u predmetu Levi Strauss prvotno izjasnio o drugom pitanju(5), u odnosu na treće prethodno pitanje stupa na pretežno neistraženo područje.
3. Pitanja se postavljaju u sporu o valjanosti žiga „Kornspitz“ između nositelja žiga, društva Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH (u daljnjem tekstu: Backaldrin) i njegovog konkurenta, društva Pfahnl Backmittel GmbH (u daljnjem tekstu: Pfahnl). Iako je žig potrošačima možda postao generički naziv za vrstu peciva, on to nije postao za pekare.
I – Pravni okvir
A – Pravo Unije
4. Članak 2. Direktive(6) određuje koji znakovi mogu služiti kao žigovi:
„Žig može sačinjavati svaki znak koji se može grafički prikazati, osobito riječi, uključujući osobna imena, crteži, slova, brojke, oblici proizvoda ili njihova pakiranja, uz uvjet da su takvi znakovi prikladni za razlikovanje proizvoda ili usluga jednog poduzetnika od proizvoda ili usluga drugog poduzetnika.“
5. Slijedom navedenoga članak 3. stavak 1. Direktive određuje:
„(1) 	Neće se registrirati ili, ako su registrirani, mogu se proglasiti ništavim:
[…]
(b) znakovi koji nemaju razlikovni karakter;
[…]
(d) znakovi koji se sastoje isključivo od oznaka i podataka koji su postali uobičajeni u svakodnevnom govoru ili u dobroj vjeri i ustaljenoj trgovačkoj praksi.“
6. Članak 12. stavak 2. točka (a) Direktive utvrđuje sljedeće:
„(2) 	Ne dovodeći u pitanje odredbe stavka 1., žig se može opozvati ako nakon dana registracije
(a) zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja postane u trgovini uobičajeni naziv za proizvod ili uslugu za koje je registriran.“
B – Nacionalno pravo
7. Članak 33.b stavak 1. austrijskog Zakona o zaštiti žigova (u daljnjem tekstu: MSchG), koji prenosi članak 12. stavak 2. točku (a) Direktive, previđa:
„Svaka osoba može zahtijevati brisanje žiga ako nakon dana registracije zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja on postane u trgovini uobičajeni naziv za proizvod ili uslugu za koju je registriran.“
II – Činjenice i glavni postupak
8. Backaldrin je nositelj austrijskog verbalnog žiga „KORNSPITZ“ (br. 108 725), koji je s prioritetom od 13. prosinca 1984. registriran u razred 30 Nicanske klasifikacije(7) kako za pekarske proizvode, kolače, što uključuje pripravke namijenjene pečenju, tako i sirove i polugotove proizvode (npr. brašno i tijesto) koji služe proizvodnji takvih proizvoda. Taj postupak odnosi se samo na registraciju žiga za (gotove) pekarske proizvode, ali ne za sirove i polugotove proizvode.
9. Backaldrin pod žigom „Kornspitz“ proizvodi smjesu spremnu za uporabu od različitih vrsta brašna i prekrupe, lanenog sjemena i soli koju isporučuje prije svega pekarima. Oni tome dodaju vodu, mlijeko i kvasac, oblikuju i peku gotov pekarski proizvod koji, kako oni tako i distributeri prehrambenih proizvoda kojima ga isporučuju, prodaju uz odobrenje Backaldrina kao „Kornspitz“.
10. Prema utvrđenjima suda koji je uputio zahtjev, konačni proizvod koji proizvedu pekari posjeduje tipičan okus i oblik. Među strankama je sporno u kojoj je mjeri pekarski proizvod istovrstan. Backaldrin tvrdi da receptom, školovanjem i neisključivom licencijom pekara za korištenje žiga osigurava istovrsno pecivo istovrsnog oblika, bez dodavanja dodatnih sastojaka, osim onih navedenih u prethodnoj točki. Pfahnl s druge strane tvrdi da su pekari samostalni prilikom dovršavanja pekarskog proizvoda te da ih Backaldrin ne nadzire, što je rezultiralo velikim odstupanjima konačnog proizvoda u odnosu na oblik i pridodane sastojke.
11. Pecivo koje se prodaje pod žigom „Kornspitz“ vrlo je poznato kod krajnjih korisnika u Austriji i dostupno je na cijelom njezinom području: prema njegovim podacima, Backaldrin isporučuje smjesu spremnu za uporabu za 1200 od 1500 austrijskih pekara, kao i brojnim inozemnim pekarama.
12. Prema utvrđenjima suda nižeg stupnja, koja Backaldrin osporava u žalbi, pretežni dio krajnjih korisnika smatra da je „Kornspitz“ naziv za vrstu pekarskih proizvoda, a ne uputa na podrijetlo iz određenog poduzeća. Nasuprot tomu, konkurentima i pekarima je poznato da je „Kornspitz“ žig.
13. Prema utvrđenjima suda koji je uputio zahtjev, pekari kojima Backaldrin isporučuje smjesu ne obavještavaju redovito svoje klijente da se sporno pecivo proizvodi od smjese spremne za uporabu pribavljene od Backaldrina.
14. Backaldrin sâm poduzima marketinške i promidžbene radnje u odnosu na svoj žig. Što se tiče zaštite žiga od zahvata trećih u pravo žiga, sud koji je uputio zahtjev utvrdio je da nije ustanovljen značajniji broj takvih smetnji. Prema navodima odjela za poništaj, Backaldrin nije ili je sa zakašnjenjem postupio u samo četiri slučaja protiv pekara koji su prodavali neki proizvod kao „Kornspitz“, a da ga nisu proizveli od Backaldrinove smjese spremne za uporabu.
15. Pfahnl tvrdi da Backaldrin ne prati tržište u odnosu na pravnu zlouporabu njegova žiga. Naziv „Kornspitz“ uvršten je u 40. izdanje austrijskog rječnika i u popis austrijanizama na Wikipediji. Nasuprot tomu, Backaldrin tvrdi da se pekarima stavlja na raspolaganje reklama, da povremeno s „®“ ili natpisom „Kornspitz“ upućuju na žig i da nijedan rječnik ne navodi riječ bez upute na svojstvo žiga. Osim toga, upravo su potrošači u gradskim područjima s velikim pekarskim poduzećima i podružnicama svjesni da se pekarski proizvodi ne proizvode na licu mjesta.
III – Zahtjev za prethodnu odluku i postupak pred Sudom
16. Pfahnl je 14. svibnja 2010., temeljem članka 33.b MSchG‑a, podnio zahtjev za opoziv žiga „Kornspitz“, kako za pekarske proizvode tako i za odgovarajuće pretproizvode. Odjel za poništaj Österreichischer Patentamta je 26. srpnja 2011. naložio brisanje žiga za sve navedene proizvode. Balckaldrin je protiv navedenog podnio žalbu sudu koji je uputio zahtjev.
17. Pfahnl je obrazložio svoj zahtjev time da je kod proizvođača, potrošača i trgovaca „Kornspitz“ postao naziv za pecivo od tamnog brašna koje se sužava na obama krajevima. Stoga se znakom ne može više razlikovati Backaldrinove proizvode od onih nekog drugog proizvođača.
18.
Backaldrin u odnosu na registraciju žiga za sirove i polugotove proizvode odgovara da je brisanje isključeno već zbog toga što pekari i distributeri prehrambenih proizvoda „Kornspitz“ i dalje percipiraju kao žig. U odnosu na registraciju za gotove proizvode, Backaldrin osporava da pekari, distributeri prehrambenih proizvoda ili potrošači žig percipiraju kao generički naziv. Čak i ako su potrošači izgubili svijest o žigu, svijest o svojstvu žiga kod pekara i distributera prehrambenih proizvoda isključuje njegov razvoj u generički naziv. Osim toga, brisanje žiga isključeno je time što kao naziv za pecivo na raspolaganju stoje zamjenski izrazi kao što su „Knusperspitz“, „Kerni“, „Bio Urkornweckerl“, „Kornstange“, „Kornweckerl“ ili „Alpenspitz“. K tomu, brisanjem žiga bez opravdanja zadire se u vlasništvo Backaldrina koje je zaštićeno ustavom.
19. U svojem zahtjevu za prethodnu odluku, a u svrhu ispitivanja pitanja je li žig koji je predmet spora postao uobičajeni naziv za proizvod, Oberster Patent- und Markensenat razlikuje različite proizvode za koje je žig registriran. U dijelu u kojem je žig registriran za sirove i polugotove proizvode, tržište proizvoda čine pretežito pekari i distributeri prehrambenih proizvoda koji su svjesni toga da je naziv žig. Smatra da je u tom pogledu isključeno brisanje i da odluku odjela za poništaj Österreichischer Patentamta treba izmijeniti bez potrebe za upućivanjem zahtjeva za prethodnu odluku.
20. Međutim, u odnosu na registraciju za „pekarske proizvode“ i „kolače“, tržište proizvoda sastoji se prije svega od krajnjih korisnika. Prema utvrđenjima suda nižeg stupnja koja Backaldrin osporava, oni smatraju da je „Kornspitz“ naziv za određenu vrstu peciva. Smatra da se iz sudske prakse Suda ne da zaključiti može li se žig razviti u generički naziv ako potrošači, ali ne i trgovci i posrednici znak percipiraju kao generički pojam. Njemačka pravna teorija i austrijska sudska praksa to su odbile.
21. Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, iz sudske prakse Suda proizlazi da je percepcija posrednika važna jedino ako utječe na odluku krajnjega korisnika o kupnji. Međutim, u predmetnom slučaju pekari nemaju interesa napomenuti da koriste smjesu spremnu za uporabu te da ne rade „tradicionalno“. Stoga znanje pekara ne utječe na odluku potrošača o kupnji. Međutim, ako bi se slijedom navedenoga ta percepcija temeljila samo na potrošačima, tada bi upravo uspješni žigovi bili ugroženiji opozivom. Osim toga, opozivom žiga za pecivo ugrožava se smjesa spremna za uporabu jer gubitak žiga za pecivo dovodi do toga da konkurenti sada na pretproizvod mogu staviti oznaku o namjeni „za Kornspitz“. Upitno je je li to spojivo s ustavnopravnom zaštitom intelektualnog vlasništva.
22. Sud koji je uputio zahtjev se nadalje pita može li se Backaldrinu prigovoriti relevantno nedjelovanje. Nedjelovanje ili oklijevanje u četiri slučaja povrede prava žiga ne može postati razlog za preobrazbu žiga u generički naziv. Međutim, upitno je je li Backaldrin od pekara trebao zahtijevati održavanje žiga ili je žig trebao sâm intenzivnije prikazati kao uputu na podrijetlo.
23. Konačno, sud koji je uputio zahtjev napominje da prema austrijskoj sudskoj praksi žig koji se u trgovini i dalje smatra takvim treba opozvati zbog općeg interesa ako ga krajnji korisnici smatraju uobičajenim nazivom za proizvod, a u prometu ne stoji na raspolaganju zamjenski naziv. U tom slučaju postoji potreba prometa za slobodnim korištenjem naziva.
24. S obzirom na gore navedeno Oberster Patent- und Markensenat je 11. srpnja 2012. odlučio prekinuti postupak i u skladu s člankom 267. UFEU‑a Sudu Europske unije uputiti sljedeća prethodna pitanja:
1. Je li žig postao uobičajeni naziv u trgovini za proizvod ili uslugu u smislu članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive [2008/95] ako
a) su trgovci svjesni činjenice da je riječ o podatku koji se odnosi na podrijetlo, ali o tome obično ne obavještavaju krajnje korisnike i
b) osobito iz tog razloga krajnji korisnici žig više ne percipiraju kao podatak o podrijetlu, već kao uobičajeni naziv za proizvod ili uslugu za koje je registriran?
2. Je li činjenica da nositelj žiga ostaje neaktivan kada trgovci ne obavještavaju svoje klijente da je riječ o registriranom žigu dovoljna da bi predstavljala „nedjelovanje“ u smislu članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive 2008/95?
3. Moraju li se prava u vezi sa žigom koji je zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja postao uobičajeni naziv za krajnje korisnike, ali ne u trgovini, proglasiti opozvanima u slučaju i isključivo u slučaju kada krajnji potrošači nemaju drugi izbor nego koristiti se tim nazivom jer ne postoje istoznačni zamjenski izrazi?“
25. Backaldrin, Pfahnl, Savezna Republika Njemačka, Francuska Republika, Talijanska Republika i Komisija podnijeli su pisana očitovanja.
26. Na raspravi od 29. svibnja 2013. usmena očitovanja iznijeli su Backaldrin, Pfahnl, Savezna Republika Njemačka i Komisija.
IV – Pravna ocjena
A – Prethodna napomena
27. Kao što je često kod prava žiga, ključ odgovora na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev jest u funkciji koju izvršava zaštita žiga. Kao što i proizlazi iz uvodne izjave 11. Direktive i ustaljene sudske prakse Suda, temeljna funkcija zaštite žiga je takozvana „funkcija označavanja podrijetla“: žig omogućava potrošaču ili krajnjem korisniku da prepozna podrijetlo(8) označenog proizvoda i razlikuje ga od proizvoda drugog podrijetla(9) . Pritom se ne radi o tome da potrošači moraju moći odrediti „fizičkog“ proizvođača tog proizvoda, dakle ono poduzeće koje ga samo proizvodi(10) . To ne bi odgovaralo današnjem gospodarstvu podjele rada, u kojem se u složenim proizvodnim lancima proizvodi proizvod pod licencijom. Žig štoviše jamči da se on proizvodi pod nadzorom nekog poduzeća – nositelja žiga(11) .
28. Međutim, ako jedan žig treba ponajprije omogućiti određivanje podrijetla proizvoda u smislu poduzeća koje nadzire proizvodnju, tada je slijedom toga logično da, u skladu s člankom 2. Direktive, žig mogu sačinjavati samo znakovi pomoću kojih se mogu razlikovati proizvodi jednog poduzetnika od onih drugog poduzetnika. Znakovi koji nemaju razlikovni karakter ne mogu biti registrirani(12) . Nemaju razlikovni karakter primjerice znakovi koji su u svakodnevnom govoru ili u dobroj vjeri i ustaljenoj trgovačkoj praksi uobičajen naziv za sam proizvod. Njima se protivi, u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (d) Direktive, razlog za odbijanje registracije(13) . Članak 3. Direktive odnosi se na slučajeve u kojima žig od početka ne ispunjava funkciju označavanja podrijetla. Međutim, razlikovni karakter ne posjeduje ni znak koji je tek nakon svoje registracije kao žig postao uobičajeni generički naziv i koji relevantna javnost više ne percipira kao oznaku podrijetla. Za takve žigove članak 12. stavak 2. točka (a) Direktive pod određenim pretpostavkama propisuje odbijanje(14) .
29. Navedene odredbe predstavljanju koherentno cjelovito uređenje koje se mora tumačiti u njihovom kontekstu. Uz sudsku praksu o Direktivi i Direktivi 89/104/EEZ(15) koju je zamijenila, također treba uzeti u obzir i sudsku praksu o Uredbi o žigu Zajednice koja sadrži odgovarajuće odredbe(16) .
30. Iako opoziv žiga koji se razvio u generički naziv ima uvjerljivo objašnjenje zbog gubitka funkcije označavanja podrijetla, ne smije se izgubiti iz vida da to za nositelja žiga izaziva tešku posljedicu – dalekosežniju od neregistracije generičkog naziva kao žiga na početku njegova gospodarskog postojanja. Ulazak žiga u svakodnevni govor kao pojam za sâm proizvod odražava uostalom uspjeh teškog, često dugogodišnjeg rada nositelja žiga, čiji je proizvod u očima javnosti postao utjelovljenje za samu vrstu proizvoda. U mnogim slučajevima nositelj žiga je jednim posebno inovativnim proizvodom čak upravo stvorio određenu vrstu proizvoda, koja se sada označava njegovim žigom.
31. Zakonodavac je u tom dijelu bio pozvan na detaljno vaganje interesa. Pritom je bilo važno s jedne strane uzeti u obzir opći interes i interes tržišnog natjecanja za slobodno korištenje nekog pojma koji za ciljne skupine više nije povezan s podrijetlom te čija monopolizacija konkurenciju tjera da ga – u nekim slučajevima – izbjegava u korist jedne umjetne alternative. S druge strane, u vaganje bi trebalo uključiti i interes nositelja čiji žigovi, kao intelektualno vlasništvo, također uživaju zaštitu prema članku 17. stavku 2. Povelje o temeljnim pravima i članku 1. Prvog protokola uz Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda(17) . Zakonodavac je pri vaganju zaključio da se preobrazba žiga u uobičajeni naziv nositelju žiga može pripisati samo ako se ona temelji na djelovanju ili nedjelovanju nositelja žiga(18) .
32. U skladu s tim, članak 12. stavak 2. točka (a) Direktive kao objektivni element zahtijeva da je žig u trgovini postao uobičajeni naziv za proizvod ili uslugu za koje je registriran. Kao subjektivni element odredba zahtijeva da je razvoj nastupio zbog djelovanja ili nedjelovanja nositelja žiga.
33. Predmetni postupak daje povod Sudu za daljnje pojašnjenje obiju pretpostavki. Prvo i treće prethodno pitanje odnose se na objektivni element s kojim ću se najprije pozabaviti; s druge strane, drugo pitanje se odnosi na subjektivni element.
B – Objektivni element (prvo i treće prethodno pitanje)
1. Prvo prethodno pitanje
34. Prvim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita kojoj vrsti javnosti žig mora postati uobičajeni naziv za proizvod da bi bio ispunjen objektivni element i, u skladu s člankom 12. stavkom 2. točkom (a) Direktive, da bi prijetio opoziv žiga. Sud pita prije svega je li onda dovoljno da krajnji korisnici naziv više ne smatraju uputom na podrijetlo, dok su trgovci tu percepciju zadržali, ali je u pravilu ne otkrivaju prema krajnjim korisnicima.
35. Stajalište je Backaldrina, Savezne Republike Njemačke, Francuske Republike i Komisije da se u slučajevima kao što je predmetni za određivanje relevantne javnosti trebaju uzeti u obzir kako potrošači tako i posrednici. Prema mišljenju Pfahnla i Republike Italije, u predmetnom slučaju se treba ravnati samo prema potrošačima.
a) Uzimanje u obzir funkcije jamstva kvalitete
36. Međutim, prije nego što se posvetim pitanju relevantne javnosti moram uzeti u obzir argument koji su u vezi s tim iznijeli Backaldrin i Savezna Republika Njemačka.
37. Backaldrin i Savezna Republika Njemačka smatraju da prilikom ispitivanja preobrazbe percepcije žiga u uobičajeni naziv treba ocjenjivati ne samo funkciju označavanja podrijetla nego i funkciju kvalitete, odnosno jamstva žiga, to jest povezuje li ta javnost proizvod koji se prodaje pod tim žigom s konkretnim svojstvima i trajnom kvalitetom.
38. Komisija je na raspravi odbila takvo shvaćanje. Ako bi se u okviru članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive uzimale u obzir sve funkcije žiga, opoziv bi bio isključen, a odredba time bez područja primjene. Smatra da posljedica organiziranja procesa proizvodnje u kojem se stjecatelju licencije daje sloboda vođenja poslova treba biti odgovarajuća reakcija potrošača, a ne gubitak žiga.
39. Nesporno je da žigovi osim svoje, već spomenute, temeljne funkcije – funkcije označavanja podrijetla(19) – ispunjavaju niz drugih zadaća(20) . Sud je u svojoj sudskoj praksi pojasnio da nositelj žiga može istaknuti svoje isključivo pravo iz članka 5. stavka 1. točke (a) Direktive ne samo u slučaju negativnog utjecaja na funkciju označavanja podrijetla žiga nego i u slučaju negativnog utjecaja na funkciju jamstva kvalitete proizvoda te komunikacijskih, investicijskih ili promidžbenih funkcija(21) . Sud dosad nije odlučio igraju li te funkcije ulogu i prilikom ocjene pitanja je li znak postao generički naziv.
40. Funkcija jamstva kvalitete nije relevantna za ovu ocjenu.
41. To ponajprije proizlazi iz ispravne percepcije same funkcije jamstva kvalitete. Žig omogućava poduzeću da uloži u kvalitetu svojeg proizvoda. Naime, žig omogućava potrošaču da identificira poduzeće koje je odgovorno za proizvodnju proizvoda te na temelju svojih iskustava nagradi visokokvalitetne proizvođače kupnjom proizvoda odnosno ignoriranjem kazni niskokvalitetne proizvođače(22) . Žig u tom smislu služi kao znak trajnih jednakih svojstava proizvoda(23) .
42. Stoga funkcija jamstva kvalitete pretpostavlja da žig ispunjava svoju funkciju označavanja podrijetla. U tom dijelu nezavisni odvjetnik Jacobs ispravno je ustvrdio da žigovi „ snagom svoje funkcije označavanja podrijetla predstavljaju značajnu imovinsku vrijednost koja uključuje i goodwill
nekog poduzeća (ili nekog njegovog proizvoda).“(24) On štiti očekivanja potrošača prema proizvodu nekog poduzeća, a ne prema pojmu koji potrošač smatra generičkim nazivom. Ako žig više ne ispunjava svoju funkciju označavanja podrijetla jer je postao generički naziv tog proizvoda, tada više ne može izvršavati svoju funkciju jamstva kvalitete.
43. Nasuprot tome, ako bi se prilikom procjene preobrazbe žiga u generički naziv uzela u obzir i funkcija jamstva kvalitete, dakle negirala takva preobrazba kod žigova koji su izgubili funkciju označavanja podrijetla, ali su zadržali svoju funkciju jamstva kvalitete, tada se članak 12. stavak 2. točka (a) Direktive ne bi nikada primijenio, kako je to Komisija ispravno ustvrdila.
44. Naime, kao prvo, tako potrošači i povezuju određenu trajnu osobinu sa svakim generičkim nazivom (ne samo žigovima). Kroasan u obliku bageta
ili bez određenog okusa ne bi bio kroasan. Stol s vertikalnom pločom ne bi bio stol.
45. Kao drugo, funkcija jamstva kvalitete ne štiti očekivanja posebno visoke kvalitete, nego samo očekivanje određene kakvoće. Potrošač može sa žigom A povezati odlične proizvode, sa žigom B niskokvalitetne, a sa žigom C proizvode promjenjive kakvoće(25) . Stoga je potpuno nejasno kada bi trebala izostati funkcija jamstva kvalitete odvojena od funkcije označavanja podrijetla.
46. Stoga ponajprije treba utvrditi da kod preobrazbe žiga u generički naziv treba uzeti u obzir jedino funkciju označavanja podrijetla.
b) Relevantna javnost
47. Sada treba, temeljem funkcije označavanja podrijetla žiga, pojasniti koja je javnost u okviru članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive relevantna za ocjenu je li neki žig postao uobičajeni naziv za proizvod.
48. Sud se tim pitanjem bavio u predmetu Bjoernekulla Fruktindustrier. U sporu u glavnom postupku bila je riječ o žigu za ukiseljene krastavce koji je prema anketama za potrošače postao generički naziv, ali ne i za distributere prehrambenih proizvoda, kantine i zalogajnice.
49. Sud je tumačio tada važeći članak 12. stavak 2. točku (a) Direktive 89/104/EEZ, koji je u bitnome istovjetan članku 12. stavku 2. točki (a) Direktive, prema izričaju, sistematici i postavljenim ciljevima Direktive. Utvrdio je da je cilj komercijalizacije kupnja proizvoda od strane potrošača i krajnjih korisnika. Uloga posrednika jest otkriti, unaprijed procijeniti, proširiti i usmjeriti potražnju. Slijedom toga, Sud je presudio da „pod pretpostavkom da se posrednici uključe u distribuciju proizvoda obuhvaćenog registriranim žigom, zainteresirane osobe, čiji se kut gledanja mora uzeti u obzir kako bi se procijenilo je li navedeni žig postao u trgovini uobičajeni naziv navedenog proizvoda, čine svi potrošači ili krajnji korisnici i, ovisno o karakteristikama tržišta predmetnog proizvoda, sve osobe koje se profesionalno uključuju u njegovu komercijalizaciju(26) .“
50. Sudionici iz navedene sudske prakse izvode različite zaključke za predmetni spor. Backaldrin, Savezna Republika Njemačka, Francuska Republika i Komisija smatraju da su, prema karakteristikama tržišta za dotični proizvod, pekari u predmetnom slučaju dio relevantne javnosti. Francuska Republika i Komisija pritom smatraju presudnim to da pekari sudjeluju u kupčevoj odluci o odabiru. Francuska Republika ističe da pekari, temeljem svjesnog prešućivanja svojstva žiga potrošačima, imaju još veći utjecaj na njihovu odluku o kupnji. Savezna Republika Njemačka kao argument navodi postupak prerade koji provode pekari. Komisija je dodala da utjecaj posrednika raste razmjerno njihovom utjecaju na proizvod. Backaldrin navodi da mišljenje trgovaca dobiva na važnosti kod proizvoda koji se krajnjim potrošačima nude nepakirani te gotovo onemogućavaju upućivanje na pravo žiga. Smatra da općenito žig postaje uobičajeni naziv kada samo jedan potpuno neznatan dio relevantne javnosti povezuje percepciju o podrijetlu sa znakom.
51. Nasuprot tomu, Pfahnl i Talijanska Republika zauzimaju stav da pekari u ovom predmetu nisu dio relevantne javnosti. Pfahnl navodi da pekari nemaju utjecaja na odluku potrošača o kupnji, nego da oni biraju pecivo samostalno i bez savjetovanja. Osim toga, pekar nije posrednik nego stvara proizvod, pri čemu si svoj posao olakšava korištenjem smjese spremne za uporabu. Talijanska Republika mišljenje pekara smatra nevažnim jer njihova svijest o svojstvu žiga nema utjecaja na odluku krajnjih korisnika o kupnji.
52. U skladu s gore navedenom sudskom praksom, čije mišljenje dijelim, za ocjenu je li žig postao generički naziv treba prije svega uzeti u obzir potrošače i „ovisno o karakteristikama tržišta“ i sve osobe koje su profesionalno uključene u prodaju proizvoda. Time se postavlja pitanje koje su karakteristike tržišta važne.
53. Tekst članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive, koji je nezavisni odvjetnik Léger detaljno tumačio u predmetu Björnekulla Fruktindustrier(27), ne daje nikakvu uputu u odnosu na to.
54. Iako se iz konteksta propisa mogu izvesti argumenti za to da krajnji korisnici moraju biti stavljeni u središte ocjenjivanja, on ne daje konačne upute za pitanje koje karakteristike tržišta moraju postojati da sve osobe koje su profesionalno uključene postanu dio relevantne javnosti.
55. U okviru sustavnog tumačenja treba prema gore navedenom imati u vidu da se članak 3. stavak 1. točka (d) Direktive protivi registraciji žigova koji se isključivo sastoje „od oznaka i podataka koji su postali uobičajeni u svakodnevnom govoru ili u dobroj vjeri i ustaljenoj trgovačkoj praksi.“ Taj razlog za odbijanje registracije – poseban slučaj nepostojanja razlikovnoga karaktera (članak 3. stavak 1. točka (b) Direktive) – može se, u skladu s člankom 3. stavkom 3., prevladati stjecanjem razlikovnoga karaktera.
56. Čini se da tekst članka 3 stavka 1. točke (d) Direktive („uobičajeni“ ili „dobroj vjeri i ustalje noj trgovačkoj praksi“) pojam uvrštava kao generički naziv kada ga takvim smatraju potrošači ili trgovina(28) . To bi govorilo u prilog tomu da se prilikom ocjene preobrazbe nekog pojma u generički naziv u pravilu smatra dovoljnim da je kod potrošača nastupila preobrazba u značenju. U prilog tome osobito govori i to da je Sud prilikom ocjene pitanja razlikovnoga karaktera u više navrata uzeo u obzir potrošača – dakle uobičajeno obaviještenog, pažljivog i razumnog prosječnog potrošača(29) . Međutim, postoje i primjeri za to da je Sud uključio trgovinu u relevantnu javnost(30) .
57. Stoga je svrha propisa odlučujuća za određivanje karakteristika tržišta u slučaju postojanja kojih se, prilikom ocjene preobrazbe žiga u generički naziv, moraju uzeti u obzir i sve osobe koje su profesionalno uključene u komercijalizaciju proizvoda.
58. Kao što sam već utvrdio, temeljna funkcija žiga je funkcija označavanja podrijetla. U okviru prodaje proizvoda, žig daje obavijest o podrijetlu proizvoda. Time je žig – kao i općenito jezik – dio komunikacijskog procesa, u ovom slučaju između prodavača i kupca. Taj komunikacijski proces postiže svoj namjeravani uspjeh, a žig ispunjava funkciju svojeg postojanja samo ako obje strane koje sudjeluju u komunikaciji „razumiju“ žig, odnosno ako su svjesni njegove funkcije označavanja podrijetla. Ako jedna od tih dviju skupina žig smatra generičkim nazivom, ne uspijeva prijenos informacije koja se trebala prenijeti žigom. Stoga je, u pravilu, za ispunjenje objektivnog elementa iz članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive dovoljno ako potrošači žig percipiraju kao generički naziv. To je mislio Sud kada je utvrdio da u načelu „percepcija potrošača ili krajnjih korisnika igra odlučujuću ulogu“ jer svrha postupka komercijalizacije jest kupnja proizvoda(31) .
59. Iz tog komunikacijskog procesa između prodavača i kupca bez daljnjeg proizlaze karakteristike koje tržište mora imati kako bi posrednik postao relevantan za procjenu generičkog svojstva žiga. Naime, neovisno o neznanju kupca o svojstvu žiga, on može i dalje ispunjavati svoju funkciju označavanja podrijetla ako posrednik izvrši relevantan utjecaj na odluku kupca o kupnji te njegovo znanje o funkciji označavanja podrijetla žiga time dovede do uspjeha komunikacijskog procesa. To je slučaj kada je na odgovarajućem tržištu uobičajeno savjetovanje posrednika koje značajno određuje odluku o kupnji ili kada sam posrednik donosi odluku o kupnji za potrošača, kao što je to slučaj kod ljekarnika i liječnika u vezi s lijekovima na recept(32) .
60. U predmetnom postupku ne postoji tako odlučujući utjecaj na odluku o kupnji. Klijenti pekare sami donose svoju odluku o kupnji bez odlučujućeg savjetovanja ili čak utjecaja na samu odluku o kupnji.
61. Ništa drugo ne proizlazi iz toga da pekari kupnjom određenih smjesa spremnih za uporabu sudjeluju u odluci klijenata. Kupnja smjese spremne za uporabu nije izvršavanje utjecaja na kupnju gotovog pekarskog proizvoda. On je drugi proizvod koji su pekari proizveli od pretproizvoda te se klijentima nudi pod licencijom.
62. Ni odluka pekara o vlastitoj ponudi ni neobavještavanje svojih klijenata o svojstvu žiga naziva pekarskog proizvoda također ne predstavlja odlučujući utjecaj na odluku potrošača o kupnji tog pekarskog proizvoda. Prema gore navedenome, takav bi utjecaj pretpostavio da pekari ispunjavaju funkciju označavanja podrijetla koja je funkcija žiga, odnosno da oni u procesu prodaje između prodavatelja i potrošača utječu na odluku potrošača o kupnji. Međutim, u predmetnom slučaju pekari i sami proizvode gotov proizvod koji je pod licencijom. Time su oni na strani proizvođača, a ne potrošača. Iako ograničavanje ponuđene palete proizvoda i izostanak obavijesti o svojstvu žiga zaista ograničavaju odluku potrošača o kupnji, pekari time ne utječu na tu odluku kupaca o kupnji, nego više na odluku prodavača.
63. Europsko pravo žiga svakako ne predstavlja izuzetak kada je za ocjenu je li žig posao generički usmjereno na potrošača. U Sjedinjenim Američkim Državama sudac Learned Hand je već ranije odlučio da je odlučujuća potrošačeva percepcija dotične riječi(33) . Sud Andske zajednice također je prilikom ocjene pitanja je li žig postao generički naziv bio usmjeren na percepciju potrošača jer je on „ciljni objekt zaštite žiga(34) “.
64. Nasuprot tomu, austrijski Oberster Gerichtshof – i nakon odluke Suda u predmetu Björnekulla Fruktindustrier – načelno uzima u obzir „opsežnu analizu percepcije svih zainteresiranih osoba koje su u doticaju s žigom“, što osim krajnjih korisnika uključuje i proizvođače i trgovce. Kao argument se navodi da krajnji potrošači lako naginju tome da žigove koriste kao generičke nazive(35) .
65. Taj argument me nije uvjerio. Iako potrošači često koriste žigove kao generičke nazive, u pravilu su svjesni njihovih svojstava žiga, što nije dovoljno za ispunjenje objektivnog elementa opoziva. Relativno su rijetki slučajevi u kojima je potrošač potpuno izgubio svaku svijest o svojstvu žiga. Međutim, ako postoji takav slučaj, tada žig više ne ispunjava svoju funkciju označavanja podrijetla. Nejasno je zašto se bi se u takvom slučaju umjetno morao otežati početak razvoja žiga u generički naziv, odnosno objektivni element opoziva, na način da se kao relevantna javnost uključe usporedne skupine koje su posebno osviještene o žigu. Takav zahtjev ne opravdava ni zaštita vlasničkih prava nositelja žiga kao temeljnog prava. Ona su uzeta u obzir već time što sâmo ostvarivanje objektivnog elementa ne dovodi do opoziva žiga.
66. Naposljetku, do drukčijeg zaključka ne dovodi ni razmatranje koje je iznio sud koji je uputio zahtjev, prema kojem u slučaju opoziva žiga „Kornspitz“ za gotova peciva, konkurenti u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (b) Direktive smjese spremne za uporabu mogu označiti nazivom „za proizvodnju Kornspitza“ te time umanjiti vrijednost žiga Backaldrina koji je registriran za smjese spremne za uporabu. Rizik smanjenja vrijednosti žiga na pretproizvodu zbog opoziva žiga za konačni proizvod rezultat je odluke o registraciji žiga za obje skupine proizvoda te specifične proizvodne i prodajne strukture konačnog proizvoda, osobito njegove proizvodnje od pekara i davanja njima licencije za prodaju konačnog proizvoda pod žigom. Nositelj žiga je sam donio tu odluku te time stvorio odgovarajući rizik. Međutim, on se štiti time što je opoziv žiga isključen ako preobrazba u generički naziv ne proizlazi iz njegova djelovanja ili nedjelovanja.
67. Slijedom navedenoga na prvo prethodno pitanje treba odgovoriti tako da članak 12. stavak 2. točku (a) Direktive treba tumačiti na način da relevantna javnost za ocjenu pitanja je li žig postao u trgovini uobičajeni naziv za proizvod za koji je registriran obuhvaća ponajprije potrošače i krajnje korisnike. Ovisno o karakteristikama tržišta treba uzeti u obzir i sve osobe koje se profesionalno uključuju u njegovu komercijalizaciju. Karakteristike koje govore u prilog takvom uzimanju u obzir postoje osobito ako određene osobe koje se profesionalno time bave u određenoj mjeri utječu na odluku o kupnji krajnjega korisnika. U protivnome žig je postao uobičajeni naziv za proizvod za koji je registriran ako ga krajnji korisnik kao takvog shvaća iako su trgovci, koji su proizvod sami proizveli od pretproizvoda nositelja žiga te ga prodavali pod žigom uz njegovu suglasnost, svjesni da se radi o oznaci podrijetla, a to u pravilu ne otkrivaju krajnjim korisnicima.
2. Treće prethodno pitanje
68. Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita pretpostavlja li opoziv žiga koji je uslijed djelovanja ili nedjelovanja nositelja žiga postao uobičajeni naziv za krajnje korisnike, ali ne i za trgovce, to da ne postoje istoznačni zamjenski nazivi za sam proizvod te da stoga krajnji potrošači nemaju drugi izbor nego koristiti se tim nazivom.
69. Prema utvrđenjima Oberster Patent- und Markensenata, povod za prethodno pitanje jest sudska praksa austrijskog Oberster Gerichthofa. Prema njoj je u pravilu isključena preobrazba žiga u uobičajeni naziv dok god ga trgovci shvaćaju kao oznaku podrijetla. Međutim, isto ne vrijedi ako u prometu ne postoje istoznačni zamjenski izrazi za žig koji je iz kuta gledanja krajnjih korisnika postao generički naziv(36) . Iako za takvu pretpostavku prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev ne postoji osnova u tekstu, ona ipak omogućava odgovarajuće izjednačavanje položaja nositelja žiga koji je zaštićen kao temeljno pravo te općeg interesa za raspoloživost znakova koji označavaju proizvode i usluge.
70. Prema mišljenju Backaldrina, razvoj žiga u generički naziv isključen je ako postoje zamjenski nazivi za taj proizvod. Smatra da se navedeno treba pretpostaviti i ako zamjenski nazivi nisu u svakom pogledu istoznačni sa žigom, a osobito u opsegu njihove rasprostranjenosti.
71. Pfahnl smatra navedeni zahtjev nevažnim za ocjenu opoziva žiga. Prema njegovom mišljenju, on nije utemeljen na tekstu, sistematici ili ciljevima Direktive. Komisija podržava takvo tumačenje.
72. Francuska Republika postojanje zamjenskih pojmova također ne smatra uvjetom da se žig razvije u generički naziv, ali priznaje njegovu indikativnu važnost. Talijanska Republika nepostojanje zamjenskih naziva smatra samo „rizičnim faktorom“ koji može pridonijeti preobrazbi žiga u generički naziv.
73. Prema mojem mišljenju, za provjeru opoziva žiga nije potrebno ispitati stoje li trgovini na raspolaganju istoznačni zamjenski nazivi za sam proizvod ili ne.
74. Pritom treba najprije pojasniti što sud koji je uputio zahtjev misli kada govori o tome da „ne postoje istoznačni zamjenski izrazi“. Time se ne misli na to da objektivno mora „postojati“ sinonim. Jezik je društveni fenomen, a ne objektivno definiran prostor. Pojam koji je (nositelj žiga) spontano izmislio ne može biti „istoznačni zamjenski izraz“. Naime, značenje riječi je njezino korištenje u jeziku(37) . Jednom uveden sadržaj podliježe pretvorbi svakodnevnoga govora, ali se ne može bez daljnjeg svjesno promijeniti. Predstavlja li neka riječ „zamjenski izraz“ za drugu riječ, je li ta riječ uopće „istoznačna“ stoga određuje jezična zajednica, a ne Sud. Ona može, na prvi pogled, istoznačnu riječ drugačije tumačiti ili u cijelosti odbiti njezino korištenje. Stoga taj kriterij treba tumačiti tako da se njime traže sinonimi koji su u svakodnevnom govoru uvedeni za taj pojam. To odgovara i tumačenju austrijskog Oberster Gerichtshofa, koji govori o „zamjenskom pojmu koji se koristi“(38) .
75. Međutim, taj kriterij nije predviđen tekstom odredbe i nije spojiv s njezinom svrhom. Prema gore navedenome, opoziv koji prijeti u slučaju preobrazbe žiga u uobičajeni naziv proizvoda temelji se na tome da žig više ne može ispunjavati svoju funkciju označavanja podrijetla. Pravni poredak opozivom udovoljava potrebi javnosti za slobodnim korištenjem znaka („zahtjev raspoloživosti“)(39) . Međutim, zakonska pretpostavka za opoziv nije dokaz potrebe javnosti za korištenjem znaka, koja može biti i manja ako su na raspolaganju i drugi znakovi s istom svrhom. Jedina je zakonska pretpostavka da je žig postao uobičajeni naziv za proizvod. Međutim, to je pitanje neovisno o tome jesu li sinonimi uvedeni u svakodnevni govor.
76. Konačno, treba odbiti argument da je kriterij, razmotren u ovom prethodnom pitanju, potreban da bi se opravdala zaštita vlasništva nositelja žiga kao temeljnog prava. Kao što je već navedeno, zakonodavac je izvršio svoju dužnost vaganja interesa javnosti i pravnog položaja nositelja žiga time što za opoziv žiga, osim preobrazbe žiga u generički naziv, zahtijeva i ispunjavanje pretpostavke subjektivnog elementa iz članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive. Zasada nema mjesta za dodatne nepisane kriterije u objektivnom elementu.
77. Stoga na treće prethodno pitanje treba odgovoriti tako da je za ocjenu opoziva žiga nevažno jesu li krajnji korisnici zbog nepostojanja istoznačnih zamjenskih izraza upućeni na odgovarajući naziv.
C – Subjektivni element (drugo prethodno pitanje)
78. Drugo prethodno pitanje suda koji je uputio zahtjev odnosi se na subjektivni element članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive, dakle pitanje može li se nositelju žiga pripisati preobrazba značenja znaka. Sud koji je uputio zahtjev u tom smislu želi znati može li biti riječi o „nedjelovanju“ već ako nositelj žiga ostane neaktivan kada trgovci njegovog proizvoda ne obavještavaju svoje klijente o tome da je riječ o registriranom žigu.
79. Backaldrin smatra da na to pitanje treba dati negativan odgovor. Relevantno nedjelovanje postoji kada nositelj žiga ne postupa protiv neovlaštenoga korištenja žiga od strane trećih. Međutim, u predmetnom slučaju Backaldrin je svojim klijentima, pekarima, dopustio da u okviru neisključive licencije prodaju sporne pekarske proizvode pod žigom „Kornspitz“. U trgovini svježim namirnicama nije uobičajeno i razumno obvezati pekare da kupce pekarskog proizvoda obavijeste o karakteru žiga u nazivu „Kornspitz“. Stavljanje na raspolaganje promidžbenih materijala koji se mogu izložiti u pekarama moralo bi biti dovoljno.
80. Pfahnl, Francuska Republika, Talijanska Republika i Komisija, s druge strane, pozitivno odgovaraju na ovo pitanje. Smatraju da bi nositelj žiga u pogledu zaštite razlikovnoga karaktera svojeg žiga morao biti dovoljno oprezan i u trgovini iskoristiti svoje mogućnosti za postupanje protiv razvoja u generički naziv. Prema tome, on bi morao poticati pekare da upućuju na njegov žig. Propuštanje toga Francuska Republika smatra indicijem za relevantno nedjelovanje.
81. Sukladno članku 12. stavku 2. točki (a) Direktive, do opoziva žiga ne dovodi sama njegova preobrazba u uobičajeni naziv nekog proizvoda. Štoviše, navedena preobrazba morala bi uslijediti „zbog djelovanja ili nedjelovanja“ nositelja žiga. Tekst pravnog pravila pritom ne sadrži nikakvo ograničenje relevantnog nedjelovanja zbog kojeg bi žig mogao postati generički naziv.
82. Sud se u predmetu Levi Strauss imao priliku očitovati o tome koja je vrsta nedjelovanja dostatna u okviru subjektivnog elementa. Utvrdio je: „[…] Nedjelovanje se može sastojati i od propusta nositelja žiga da se pravovremeno pozove na članak 5. te direktive kako bi od nadležnog tijela zatražio da dotičnim trećim osobama zabrani korištenje znaka za koji postoji opasnost dovođenja javnosti u zabludu jer svrha takvih zahtjeva jest upravo zaštiti razlikovni karakter žiga“(40) . Korištenje riječi „i“ pokazuje da je Sud slučaj koji je naveo samo smatrao primjerom za relevantno nedjelovanje.
83. Opseg obveza nositelja žiga može se pobliže odrediti temeljem smisla i svrhe pravnog pravila. Direktiva treba stvoriti ravnotežu između interesa nositelja žiga i onih drugih gospodarskih subjekata za raspoloživost znakova. Slijedom navedenoga zaštita prava nositelja žiga ne osigurava se bezuvjetno, nego se nositelj žiga mora u odnosu na zaštitu žiga pokazati dovoljno pažljivim(41) . Prema mojem mišljenju, to ne vrijedi samo u odnosu na obranu žiga od povreda, nego i u odnosu na rizik da žig postane generički naziv. Obveza pažnje podrazumijeva da nositelj žiga prati tržište i poduzme razumne mjere za zaštitu svojeg žiga od preobrazbe u generički naziv.
84. Na nacionalnim je sudovima da u pojedinačnim slučajevima utvrde koje su mjere za nositelja žiga primjerene i razumne. Primjeri takvih mjera nalaze se kako u praksi OHIM‑a tako i u stručnoj literaturi. U obzir dolaze na primjer reklama, stavljanje oznaka upozorenja na etikete (ili ploča uz proizvod s oznakom imena proizvoda) ili utjecaj na izdavače rječnika radi poticanja unosa upute na svojstvo žiga riječi koja je u njemu navedena(42) . Nositelj žiga sâm mora izbjegavati korištenje žiga kao generičkog naziva(43) te mora poduzeti sve razumne mjere radi sprečavanja takvoga korištenja od strane drugih te skrenuti pozornost u prometu na karakter žiga(44) . Ako je dodijeljena licencija za korištenje žiga, trebaju se i u tom okviru donijeti mjere za zaštitu žiga koje su prihvatljive nositelju žiga, dakle trebaju se licencijo m preuzeti odgovarajući uvjeti i nadzirati njezino pridržavanje u razumnoj mjeri.
85. Stoga na drugo prethodno pitanje treba odgovoriti tako da nedjelovanje, u smislu članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive, postoji ako nositelj žiga ne poduzima razumne mjere za zaštitu svojeg žiga od preobrazbe u generički naziv. U to ulazi i odgovarajući utjecaj na stjecatelje njegove licencije.
V – Zaključak
86. Zbog gore navedenih razloga predlažem Sudu da na postavljena pitanja odgovori na sljedeći način:
– Članak 12. stavak 2. točku (a) Direktive 2008/95/EZ treba tumačiti na način da relevantna javnost za ocjenu pitanja je li žig postao u trgovini uobičajeni naziv za proizvod za koji je registriran obuhvaća ponajprije potrošače i krajnje korisnike. Ovisno o karakteristikama tržišta treba uzeti u obzir i sve osobe koje se profesionalno uključuju u njegovu komercijalizaciju. Karakteristike koje govore u prilog takvom uzimanju u obzir postoje osobito ako određene osobe koje se profesionalno time bave u određenoj mjeri utječu na odluku o kupnji krajnjeg korisnika. U protivnome, žig je postao uobičajeni naziv za proizvod za koji je registriran ako ga krajnji korisnik kao takvog shvaća iako su trgovci, koji su proizvod proizveli od pretproizvoda nositelja žiga te ga prodavali pod žigom uz njegovu suglasnost, svjesni da se radi o oznaci podrijetla, a to u pravilu ne otkrivaju krajnjim korisnicima.
– Za ocjenu opoziva žiga nevažno je jesu li krajnji korisnici zbog nepostojanja istoznačnih zamjenskih izraza upućeni na odgovarajući naziv.
– Nedjelovanje u smislu članka 12. stavka 2. točke (a) Direktive postoji ako nositelj žiga ne poduzima razumne mjere za zaštitu svojeg žiga od preobrazbe u generički naziv. U to ulazi i odgovarajući utjecaj na stjecatelje njegove licencije.
(1) .
(2)
–	Tako je na primjer u njemačkom jeziku sa žigovima „Fön“ (Deutsches Patent- und Markenamt, broj registracije 739154) ili „Heroin“ (registar Reichspatentamta, br. 31650). Od 30. rujna 1950. na potonji se više ne može pozivati. De Ridder, M., Heroin – Vom Arzneimittel zur Droge, Campus, Frankfurt/Main, 2000, str. 63. i 64. Za primjere u francuskom jeziku vidi mišljenje nezavisnog odvjetnika Légera u predmetu Björnekulla Fruktindustrier, presuda od 29. travnja 2004. (C‑371/02, Zb., str. I‑5791., br. 50.).
(3)
–	Direktiva 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.).
(4)
–	Presuda od 29. travnja 2004., Björnekulla Fruktindustrier (C‑371/02, Zb., str. I‑5791.)
(5)
–	Presuda od 27. travnja 2006., Levi Strauss (C‑145/05, Zb., str. I‑3703., t. 34.)
(6)
–	Gore navedeno u bilj. 3.
(7)
–	Nicanski sporazum o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957. u izmijenjenoj verziji.
(8)
–	Žigovi mogu naravno označavati i usluge. Budući da se ovaj slučaj odnosi na proizvode, radi pojednostavljenja osvrnut ću se isključivo na proizvode.
(9)
–	Presude od 22. rujna 2011., Budějovický Budvar (C‑482/09, Zb., str. I‑8701., t. 71.), od 4. listopada 2001., Merz & Krell (C‑517/99, Zb., str. I‑6959., t. 22.) i od 29. rujna 1998., Canon (C‑39/97, Zb., str. I‑5507., t. 28.)
(10)
–	Moje mišljenje u predmetu Martin y Paz (C‑661/11, t. 75.)
(11)
–	Presude Canon (gore navedena u bilj. 9., t. 28.) i od 17. listopada 1990., HAG II (C‑10/89, Zb., str. I‑3711., t. 13. i 14.)
(12)
–	Članak 3. stavak 1. točka (b) Direktive
(13)
–	Vidjeti presudu Merz & Krell (gore navedenu u bilj. 9., t. 28. i 31.) i mišljenje nezavisnog odvjetnika Ruiz‑Jaraba Colomera u predmetu Merz & Krell (gore navedeno u bilj. 9., t. 40.).
(14)
–	Presuda Björnekulla Fruktindustrier (gore navedena u bilj. 4., t. 22.)
(15)
–	Prva Direktiva Vijeća 89/104/EEZ od 21. prosinca 1988. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL L 40, str. 1.)
(16)
–	Vidjeti članak 4., članak 7. stavak 1. točku (d) i članak 51. Uredbe Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26.veljače 2009. o žigu Zajednice (SL L 78, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 226.). Odgovarajuće odredbe sadrži i Uredba Vijeća (EZ) br. 40/94 od 20. prosinca 1993. o žigu Zajednice (SL L 11, str. 1.).
(17)
–	Presuda Europskog suda za ljudska prava Anheuser‑Busch/Portugal od 11. siječnja 2007. (br. 73049/01)
(18)
–	Presuda Levi Strauss (gore navedena u bilj. 5., t. 19.)
(19)
–	Točka 27. ovog mišljenja
(20)
–	U tom smislu vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Ruiz‑Jaraba Colomera u predmetu Arsenal Football Club, presuda od 12. studenoga 2002. (C‑206/01, Zb., str. I‑10273., t. 46.).
(21)
–	Presude od 22. rujna 2011., Interflora i Interflora British Unit (C‑323/09, Zb., str. I‑8625., t. 38.), od 23. ožujka 2010, Google Francuska i Google (C‑236/08 do C‑238/08, Zb., str. I‑2417., t. 77.) i od 18. lipnja 2009., L'Oréal i dr. (C‑487/07, Zb., str. I‑5185., t. 58.); vidjeti Cornish, W. i dr., Intellectual Property, London, Sweet & Maxwell, 7. izdanje 2010., str. 658. do 661.
(22)
–	Jehoram, T. i dr., European Trademark Law, Kluwer, Alpen aan den Rijn, 2010., str. 12. i 13.
(23)
–	Fezer, K.-.H., Markenrecht, C. H. Beck, München, 4. izdanje 2009., Uvod, t. 8.
(24)
–	Mišljenje nezavisnog odvjetnika Jacobsa u predmetu Parfums Christian Dior, presuda od 4. studenoga 1997. (C‑337/95, Zb., I‑6013., br. 39.) (moje isticanje)
(25)
–	U odnosu na to pitanje, koje treba razlikovati od sljedećeg, vidjeti pitanje sankcije prava žiga za jako promjenjiva svojstva proizvoda (u američkom pravu) Hennig‑Bodewig, F., Die Qualitätsfunktion der Marke im amerikanischen Recht, GRUR Int. 1985., 445.
(26)
–	Presuda Björnekulla Fruktindustrier (gore navedena u bilj. 4., t. 24. i 26.)
(27)
–	Mišljenje nezavisnog odvjetnika Légera u predmetu Björnekulla Fruktindustrier (gore navedeno u bilj. 2., t. 29. do 43.)
(28)
–	Međutim, nezavisni odvjetnik Léger je mišljenja da iz formulacije i prakse Markenamta proizlazi da treba uzeti u obzir kako percepciju prosječnog potrošača tako i osoba koje su profesionalno uključene u prodaju proizvoda. Mišljenje nezavisnog odvjetnika Légera u predmetu Björnekulla Fruktindustrier (gore navedeno u bilj. 2., t. 57. do 60.).
(29)
–	Presude od 6. svibnja 2003., Libertel (C‑104/01, Zb., str. I‑3793., t. 45. i 46.), od 12. veljače 2004., Koninklijke KPN Nederland (C‑363/99, Zb., str. I‑1619., t. 76.), od 12. veljače 2004., Henkel (C‑218/01, Zb., str. I‑1725., t. 50.), od 21. listopada 2004., OHIM/Erpo Möbelwerk (C‑64/02 P, Zb., str. I‑10031., t. 43.) i od 4. svibnja 1999., Windsurfing Chiemsee (C‑108/97 i C‑109/97, Zb., str. I‑2779., t. 53.); mišljenje nezavisnog odvjetnika Ruiz‑Jaraba Colomera u predmetu Merz & Krell (gore navedeno u bilj. 9., t. 44.); mišljenje nezavisnog odvjetnika Ruiz‑Jaraba Colomera u predmetu Levi Strauss (gore navedeno u bilj. 5., t. 23.).
(30)
–	Presuda Windsurfing Chiemsee (gore navedena u bilj. 29., t. 29.)
(31)
–	Presuda Björnekulla Fruktindustrier (gore navedena u bilj. 2., t. 24.)
(32)
–	Tako prema članku 8. stavku 1. točki (b) Uredbe br. 40/94, presuda od 26. travnja 2007., Alcon/OHIM (C‑412/05 P, Zb., str. I‑3569., t. 56.). Vidjeti i mišljenje nezavisne odvjetnice Kokott u predmetu Alcon/OHIM (t. 48. do 52.).
(33)
–	Bayer Co. v. United Drug Co. (S. D. N. Y. 1921.), 272 F. 505. Vidjeti Berner Intern. Corp. V. Mars Sales Co. (3rd Cir. 1993.), 987 F.2d 975; Lemley, M. i McKenna, M., Is Pepsi Really a Substitute for Coke?, 100 Georgetown L. J. str. 2055., 2066. do 2069. (2012.)
(34)
–	Proceso 11-IP-2002
(35)
–	4 Ob 128/04h – Memory. Zadnje navedeni argument se i u njemačkoj sudskoj praksi ističe za restriktivno tumačenje: OLG München, GRUR‑RR 2006, 84, 85, „Memory“.
(36)
–	OGH, 4 Ob 269/01i – Sony Walkman II od 29. siječnja 2002.; vidjeti OGH, 4 Ob 128/04h – Memory od 6. srpnja 2004.
(37)
–	Wittgenstein, L., Philosophische Untersuchungen, Akademie Verlag, Berlin 2011., § 43.
(38)
–	OGH, 4 Ob 128/04h – Memory od 6. srpnja 2004.
(39)
–	Presuda od 10. travnja 2008., adidas i adidas Benelux (C‑102/07, Zb., str. I‑2439., t. 22. do 24.)
(40)
–	Presuda Levi Strauss (gore navedena u bilj. 5., t. 34.)
(41)
–	Presuda Levi Strauss (gore navedeno u bilj. 5., toč. 29. i 30.)
(42)
–	Ako postoji pravo, ono se mora koristiti. Smjernice za postupak pred OHIM‑om, Konačna verzija: studeni 2007., dio D, Poglavlje 2., str. 9.
(43)
–	BK 595/2008‑4 – 5HTP; De la Fuente García, E., i O’Callaghan Muñoz, X., Propiedad Industrial, Centro de Estudios Ramón Areces, Madrid, 2001., str. 223.
(44)
–	Eisenführ, G. i Eisenführ, G., & Schennen, D., Gemeinschaftsmarkenverordnung, Carl Heymanns Verlag, Köln, 3. izdanje 2010., čl. 51. t. 22.; Galli, C. i drugi, in Bonlini, G., & Confortini, M., Codice Commentato della Proprietà Industriale e Intelletuale, UTET, Milanofiori Assago 2011., str. 191.