62021CC0127
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
ATHANASIOSA RANTOSA
od 14. srpnja 2022. (
1
)
Predmet C‑127/21 P
American Airlines, Inc.
protiv
Europske komisije
„Žalba – Uredba (EZ) br. 139/2004 – Kontrola koncentracija između poduzetnika – Tržište zračnog prijevoza – Postupak proglašen spojivim sa zajedničkim tržištem – Obveze koje preuzimaju sudionici koncentracije – Odluka kojom se dodjeljuju prethodna prava”
I. Uvod
1.
U ovom predmetu, koji se vodi povodom koncentracije između poduzetnika na tržištu zračnog prijevoza, društvo American Airlines, Inc. (u daljnjem tekstu: American) Sudu je podnijelo žalbu protiv presude Općeg suda Europske unije od 16. prosinca 2020., American Airlines/Komisija (T‑430/18, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2020:603), kojom je on odbio tužbu tog društva za poništenje Odluke Europske komisije C(2018) 2788 final od 30. travnja 2018. (predmet M.6607 – US Airways/American Airlines) (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
2.
Posebnost je ovog predmeta u činjenici da Sud prvi put odlučuje o pitanju tumačenja posebnih odredbi preuzetih obveza koje čine sastavni dio Komisijine odluke o koncentraciji.
II. Okolnosti spora, sporna odluka i pobijana presuda
3.
Okolnosti spora iznesene su u točkama 1. do 69. pobijane presude te se za potrebe ovog mišljenja mogu sažeti na sljedeći način.
A.
Odluka o odobrenju spajanja društava US Airways i American
1. Upravni postupak u kojem je donesena odluka o odobrenju spajanja društava US Airways i American
4.
Društva US Airways Group Inc. (u daljnjem tekstu: US Airways) i American 18. lipnja 2013. obavijestila su Komisiju o svojoj namjeri spajanja (u daljnjem tekstu: stranke spajanja).
5.
Komisija je smatrala da taj postupak izaziva ozbiljne sumnje u njegovu spojivost s unutarnjim tržištem u pogledu linije između zračnih luka London Heathrow (Ujedinjena Kraljevina, u daljnjem tekstu: LHR) i Philadelphia International Airport (Sjedinjene Američke Države, u daljnjem tekstu: PHL) (u daljnjem tekstu: ruta LHR – PHL).
6.
Kako bi odgovorile na ozbiljne sumnje koje je Komisija izrazila u vezi s navedenim postupkom, stranke spajanja prvotno su 10. i 14. srpnja 2013. predložile preuzimanje obveza. Komisija je odbila ta dva prijedloga te je zahtijevala da se u te obveze uključe prethodna prava (tzv. grandfathering rights) „iste vrste poput onih” predloženih u predmetu COMP/M.6447 – IAG/bmi (u daljnjem tekstu: predmet IAG/bmi).
7.
Stranke spajanja iznijele su 16. srpnja 2013. treći prijedlog preuzimanja obveza koji je osobito uključivao prethodna prava. Dokument poslan Komisiji također je sadržavao usporednu verziju koja je odražavala izvršene izmjene.
8.
Što se konkretno tiče uvođenja prethodnih prava u izmijenjene obveze, u poruci elektroničke pošte koja im je priložena samo se navodi da su prethodna prava uključena „u skladu sa zahtjevom” Komisije. Osim toga, odredbe 1.9. do 1.11. prijedloga preuzimanja obveza od 16. srpnja 2013., koje su prvi put unesene u taj prijedlog, glasile su jednako kao odredbe sadržane u konačnim obvezama koje je objavila Komisija (
2
).
9.
Osim toga, u obrascu RM (
3
) od 30. srpnja 2013. u vezi s prijedlogom njihovih konačnih obveza Komisiji (u daljnjem tekstu: konačne obveze), koji je naslovljen „Odstupanje u odnosu na standardne tekstove”, stranke spajanja morale su prijaviti svako odstupanje između predloženih obveza i modela obveza koje su objavile Komisijine službe te objasniti razloge za odstupanje.
10.
U tom pogledu, u odjeljku 3. tog obrasca stranke spajanja navele su sljedeće:
„Obveze koje predlažu [stranke spajanja] odstupaju od tekstova modela obveza koje su objavile Komisijine službe u mjeri u kojoj je to potrebno za ispunjavanje posebnih zahtjeva strukturne korektivne mjere u posebnom kontekstu zračnog prijevoza.
Kao što je to navedeno tijekom ranijih rasprava, predložene obveze temelje se na obvezama koje je Komisija prihvatila u drugim predmetima u kojima se radilo o koncentraciji između zračnih prijevoznika. Konkretno, većinom se temelje na obvezama predloženima u [predmetu] IAG/bmi.
Kako bi se olakšala ocjena predloženih obveza, [stranke spajanja] u nastavku navode točke u kojima predložene obveze odstupaju od obveza prihvaćenih u [predmetu] IAG/bmi. Te točke ne uključuju manje jezične razlike ili pojašnjenja koja su zahtijevale posebne okolnosti ovog slučaja, osobito u odjeljku o definicijama.”
11.
Kad je riječ o odredbama o prethodnim pravima, u obrascu RM od 30. srpnja 2013. nije navedeno nikakvo odstupanje u odnosu na obveze prihvaćene u predmetu IAG/bmi.
2. Odluka o odobrenju spajanja društava US Airways i American te obveze stranaka spajanja
12.
Odlukom C(2013) 5232 final od 5. kolovoza 2013. (predmet COMP/M.6607 – US Airways/American Airlines) (SL 2013., C 279, str. 6.), donesenom na temelju članka 6. stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 139/2004 (
4
), u vezi s člankom 6. stavkom 2. te uredbe, Komisija je postupak spajanja proglasila spojivim s unutarnjim tržištem, uz poštovanje određenih uvjeta i obveza (u daljnjem tekstu: odluka o odobrenju).
13.
U točki 160. odluke o odobrenju sadržaj obveza koje se odnose na prethodna prava bio je sažet na sljedeći način:
„U pravilu, slotovi koje potencijalni novi sudionik dobije na temelju konačnih obveza moraju se koristiti za pružanje redovne usluge zračnog prijevoza putnika bez zaustavljanja na paru zračnih luka [LHR‑PHL] i ne mogu se koristiti na drugom paru gradova osim ako je novi sudionik pružao tu uslugu tijekom razdoblja korištenja […]. Nakon isteka razdoblja korištenja potencijalni novi sudionik imat će pravo koristiti se slotovima na bilo kojem paru gradova (prethodna prava). Međutim, dodjela prethodnih prava podliježe odobrenju Komisije, koju savjetuje neovisni povjerenik.”
14.
U točkama 176., 178. do 181., 186. i 197. do 199. odluke o odobrenju Komisija je u okviru svoje analize preuzetih obveza iznijela sljedeća utvrđenja:
„(176) Prema sudskoj praksi sudova Europske unije preuzetim obvezama morali bi se ukloniti utvrđeni problemi tržišnog natjecanja i osigurati konkurentske strukture na tržištu. Konkretno, za razliku od obveza koje su preuzete tijekom postupka II. faze, cilj obveza predloženih tijekom I. faze nije ukloniti znatnu prepreku učinkovitom tržišnom natjecanju, nego jasno otkloniti sve ozbiljne sumnje u tom pogledu. Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću za ocjenu toga predstavljaju li te korektivne mjere izravan i dostatan odgovor koji može otkloniti te sumnje.
(178) Prema Komisijinoj ocjeni konačne obveze otklanjaju sve ozbiljne sumnje utvrđene tijekom postupka. Stoga Komisija zaključuje da su konačne obveze koje su preuzele stranke dovoljne za otklanjanje ozbiljnih sumnji u spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem.
(179) U predmetima koji se odnose na zračne prijevoznike obveze oslobađanja slotova prihvatljive su za Komisiju ako je dovoljno jasno da će doći do stvarnog ulaska na tržište novih konkurenata, što će ukloniti svaku znatnu prepreku učinkovitom tržišnom natjecanju […]
(180) Preuzimanje obveza koje se odnose na slotove temelji se na činjenici da je dostupnost slotova u zračnoj luci [LHR] glavna prepreka ulasku na liniju za koju su utvrđene ozbiljne sumnje. Stoga je ono osmišljeno kako bi se uklonila (ili barem znatno smanjila) ta prepreka i kako bi se omogućio dostatan, pravodoban i vjerojatan ulazak na liniju [LHR‑PHL].
(181) […] U paketu obveza svojstvena privlačnost slotova pojačana je mogućnošću stjecanja prethodnih prava […]
(186) S obzirom na prethodno navedeno i druge dostupne dokaze, konkretno iskazan interes i naznake koje se odnose na moguć i pravodoban ulazak, tijekom savjetovanja s tržišnim sudionicima, Komisija zaključuje da je obveza koja se odnosi na vremenske slotove ključni element vjerojatnog i pravodobnog ulaska na liniju [LHR‑PHL]. Opseg ulaska na tu liniju bit će dovoljan kako bi se uklonile ozbiljne sumnje utvrđene na tom tržištu […]
(197) Na temelju članka 6. stavka 2. drugog podstavka prve rečenice Uredbe o koncentracijama Komisija može svojoj odluci priložiti uvjete i obveze kako bi osigurala da predmetni poduzetnici poštuju preuzete obveze prema Komisiji, s ciljem da koncentracija bude sukladna s unutarnjim tržištem.
(198) […] Ako jedan uvjet nije ispunjen, odluka [o odobrenju] više nije valjana. […]
(199) […] odluka u ovom predmetu podvrgnuta je potpunom poštovanju zahtjeva iz odjeljaka 1., 2., 3. i 4. konačnih obveza (uvjeti), dok ostali dijelovi konačnih obveza predstavljaju obveze za stranke.”
15.
U točki 200. odluke o odobrenju bilo je navedeno da su konačne obveze priložene toj odluci i da su sastavni dio te odluke. Naposljetku, Komisija je u točki 201. odluke o odobrenju zaključila da će prijavljenu operaciju, kako je izmijenjena konačnim obvezama, proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem, „pod uvjetom da se u potpunosti poštuju uvjeti i obveze predviđeni konačnim obvezama priloženima ovoj odluci”.
16.
U prvom stavku preambule konačnih obveza priloženih odluci o odobrenju stranke spajanja podsjećaju na to da su preuzele konačne obveze kako bi Komisija mogla proglasiti spajanje spojivim s unutarnjim tržištem.
17.
U trećem stavku te preambule navodi se sljedeće:
„Ovaj tekst treba tumačiti s obzirom na odluku [o odobrenju], ako preuzete obveze predstavljaju uvjete i obveze potonje odluke, u općem okviru prava Europske unije, osobito s obzirom na Uredbu o koncentracijama, i u odnosu na Obavijest Komisije o dopuštenim korektivnim mjerama u skladu s Uredbom [o koncentracijama] i [Provedbenom u]redbom”.
18.
U odjeljku konačnih obveza, naslovljenom „Definicije”, neki od pojmova definirani su na sljedeći način:
–
pojam „prethodna prava” definiran je upućivanjem na odredbu 1.10.;
–
pojam „zlouporaba” definiran je upućivanjem na odredbu 1.13.;
–
pojam „razdoblje korištenja” definiran je upućivanjem na odredbu 1.9., s pojašnjenjem prema kojem to razdoblje mora trajati šest uzastopnih sezona kako ih je utvrdilo Međunarodno udruženje zračnih prijevoznika (IATA) (u daljnjem tekstu: IATA‑ine sezone).
19.
U odredbama 1.9. do 1.11. konačnih obveza propisuje se sljedeće:
„1.9. U pravilu, slotovi koje potencijalni novi sudionik dobije slijedom postupka oslobađanja slotova koriste se samo za pružanje konkurentne usluge zračnog prijevoza na paru zračnih luka. Slotovi se ne mogu koristiti za drugi par gradova, osim ako je potencijalni novi sudionik na paru zračnih luka pružao uslugu bez zaustavljanja na način koji je u skladu s ponudom podnesenom na temelju odredbe 1.24. tijekom određenog broja punih uzastopnih IATA‑inih sezona (razdoblje korištenja).
1.10 Smatra se da potencijalni novi sudionik ima prethodna prava na slotove ako je izvršena odgovarajuća uporaba slotova na paru zračnih luka tijekom razdoblja korištenja. U tom pogledu, po isteku razdoblja korištenja potencijalni novi sudionik ima pravo koristiti se slotovima dobivenima na temelju ovih obveza na bilo kojem paru gradova (prethodna prava).
1.11. Prethodna prava podliježu odobrenju Komisije, koju savjetuje neovisni povjerenik, po završetku razdoblja korištenja […].”
20.
U odredbi 1.13. tih obveza navodi se:
„Tijekom razdoblja korištenja zlouporabom se smatra kada potencijalni novi sudionik koji je dobio slotove koje su stranke oslobodile odluči:
[…]
(b)
izvesti manji broj letova od onog na koji se obvezao u ponudi u skladu s odredbom 1.24. ili prestati poslovati na paru zračnih luka, osim ako je ta odluka u skladu s načelom „iskoristi ili izgubi” iz članka 10. stavka 2. Uredbe [(EEZ) br. 95/93 od 18. siječnja 1993. o zajedničkim pravilima za dodjelu slotova u zračnim lukama Zajednice (SL 1993., L 14, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 18., str. 5.)] (ili svake njezine suspenzije);
[…]”
21.
U skladu s odredbom 1.24. tih obveza:
„Prije isteka roka za podnošenje zahtjeva za dodjelu slotova svaki kandidat također mora neovisnom povjereniku dostaviti svoju formalnu ponudu za dodjelu slotova. Formalna ponuda mora sadržavati barem:
(a)
glavne uvjete [odnosno slotove, broj letova i broj IATA‑inih poslovnih sezona (godišnja ili sezonska usluga)];
(b)
detaljan poslovni plan […]”
22.
Odredba 1.26. konačnih obveza glasi kako slijedi:
„Nakon primitka formalne ponude ili ponuda Komisija (koju savjetuje neovisni povjerenik) mora:
(a)
ocijeniti je li svaki kandidat postojeći ili mogući održivi konkurent s kapacitetom, resursima i namjerom da dugoročno pruža usluge na paru zračnih luka i predstavlja li on dinamičnu i održivu konkurentsku snagu;
(b)
ocijeniti formalne ponude svakog kandidata koji ispunjava zahtjeve iz prethodne točke (a) i razvrstati kandidate prema redoslijedu prioriteta.”
23.
Odredbom 1.27. tih obveza predviđa se:
„U provođenju svoje ocjene u skladu s člankom 1.26. Komisija daje prednost kandidatu koji će cjelokupno izvršavati najučinkovitiji konkurentski pritisak na paru zračnih luka, […]. U tu će svrhu Komisija uzeti u obzir snagu kandidatova poslovnog plana te će, osobito, dati prednost kandidatu koji ispunjava jedan ili više sljedećih kriterija:
(a)
najveći kapacitet [koji se mjeri brojem ponuđenih sjedala pri pružanju usluga tijekom dviju uzastopnih IATA‑inih sezona) i/ili najveći ukupni broj usluga/letova;
(b)
usluga tijekom cijele godine, usluga u samo ljetnoj ili samo zimskoj IATA‑inoj sezoni; i
(c)
cjenovna struktura i ponude usluga kojima se može izvršiti najučinkovitiji konkurentski pritisak na paru zračnih luka.
[…]”
B.
Komisijina odluka o dodjeli slotova društvu Delta
24.
Intervenijent, odnosno društvo Delta Air Lines, Inc. (u daljnjem tekstu: Delta), podnio je 9. listopada 2014. formalnu ponudu za dodjelu slotova u skladu s odredbom 1.24. konačnih obveza. Prema njegovoj prijavi, ono je namjeravalo izvoditi jedan let dnevno na paru zračnih luka LHR – PHL tijekom šest uzastopnih IATA‑inih sezona, počevši od ljeta 2015.
25.
Delta je jedina podnijela ponudu za dodjelu slotova na temelju konačnih obveza.
26.
Komisija je odlukom od 6. studenoga 2014., nakon što je ocijenila Deltinu održivost i njezinu formalnu ponudu u skladu s odredbama 1.21. i 1.26. konačnih obveza, izjavila da je to društvo, kao prvo, neovisno o strankama i da s njima nije povezano te da je iskoristilo vlastiti portfelj slotova u zračnoj luci LHR u smislu odredbe 1.21. tih obveza i, kao drugo, da je mogući održivi konkurent stranaka na paru zračnih luka za koje je zatražio slotove na temelju navedenih obveza, koji ima kapacitet, sredstva i namjeru da dugoročno pruža usluge na paru zračnih luka LHR – PHL i predstavlja dinamičnu i održivu konkurentsku snagu.
27.
Društva American i Delta podnijela su 17. prosinca 2014. Komisiji Sporazum o oslobađanju slotova koji su ta dva društva trebala sklopiti radi izvršenja obveza u vezi sa slotovima koje je Delta zatražila za liniju LHR – PHL.
28.
Odlukom od 19. prosinca 2014. Komisija je, u skladu s izvješćem povjerenika od 17. prosinca 2014., odobrila Sporazum o oslobađanju slotova. Tom je odlukom bilo predviđeno da je Delta dužna upotrebljavati slotove US Airwaysa za pružanje usluge zračnog prijevoza bez zaustavljanja na liniji LHR – PHL. Osim toga, u toj se odluci navodilo i da će se smatrati da Delta ima prethodna prava ako se izvrši odgovarajuća uporaba tih slotova tijekom razdoblja korištenja, podložno Komisijinu odobrenju, i da će, kada Komisija odobri prethodna prava, Delta zadržati dodijeljene slotove i moći ih upotrebljavati za bilo koji par gradova.
29.
Delta je započela s poslovanjem na liniji LHR – PHL na početku IATA‑ina ljetnog planskog razdoblja 2015.
C.
Sporna odluka
30.
Komisija je 30. travnja 2018. donijela spornu odluku, kojom je utvrdila da je Delta na odgovarajući način upotrebljavala slotove tijekom razdoblja korištenja te je potonjem društvu odobrila dodjelu prethodnih prava u skladu s odredbom 1.10. konačnih obveza.
31.
Na temelju tumačenja pojmova, konteksta i cilja obveza Komisija je u spornoj odluci zaključila da se pojam „odgovarajuća uporaba” ne može shvatiti u smislu „uporabe u skladu s ponudom”, nego ga treba tumačiti na način da znači „nepostojanje zlouporabe” slotova u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza.
32.
Komisija je zatim u spornoj odluci ispitala je li Delta zlouporabila slotove u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza kako bi utvrdila treba li joj dodijeliti prethodna prava. Ta je institucija u tom pogledu smatrala da je uporaba slotova, unatoč tomu što nisu u potpunosti iskorišteni, bila u skladu s načelom „iskoristi ili izgubi”, kako je predviđeno člankom 10. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 95/93 (
5
), s obzirom na to da je uporaba slotova uvijek bila iznad praga od 80 %. Nakon što je utvrdila da Delta nije zlouporabila slotove u skladu s odredbom 1.13. konačnih obveza, Komisija je zaključila da je, u skladu s pisanom preporukom povjerenika, Delta na odgovarajući način upotrebljavala slotove tijekom razdoblja korištenja te joj je odobrila dodjelu prethodnih prava, u skladu s odredbom 1.10. konačnih obveza.
D.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
33.
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 10. srpnja 2018. American je pokrenuo postupak za poništenje sporne odluke, pri čemu je istaknuo dva tužbena razloga. Prvi tužbeni razlog temeljio se na pogreškama koje se tiču prava koje je počinila Komisija prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba”. U drugom tužbenom razlogu American je tvrdio da Komisija nije uzela u obzir sve relevantne elemente za dodjelu prethodnih prava.
34.
Opći sud pobijanom je presudom u cijelosti odbio Americanovu tužbu te mu je naložio da, osim vlastitih troškova, snosi i Komisijine troškove. Opći sud osobito je smatrao da je Komisija pravilno tumačila pojam „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. na način da znači „nepostojanje zlouporabe” u smislu odredbe 1.13.
35.
Prema mišljenju Općeg suda, to tumačenje proizlazi, kao prvo, iz teksta odredbe 1.10. s obzirom na njezin kontekst, kao drugo, iz ciljeva koji se žele postići tom odredbom i pravila čiji je ona dio, a čija je svrha olakšati novi ulazak na predmetnu liniju, i osobito iz Uredbe o slotovima te, kao treće, iz namjere stranaka spajanja koju pokazuje obrazac RM.
III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
36.
Aktom podnesenim tajništvu Suda 26. veljače 2021. American je pokrenuo žalbeni postupak protiv pobijane presude.
37.
Svojom žalbom American od Suda zahtijeva da:
–
ukine i utvrdi ništavom pobijanu presudu;
–
poništi spornu odluku;
–
podredno, po potrebi, uputi predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje u skladu s presudom Suda;
–
naloži Komisiji snošenje troškova nastalih u ovom postupku i postupku pred Općim sudom.
38.
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu;
–
naloži Americanu snošenje troškova.
39.
Delta od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu u cijelosti;
–
naloži Americanu snošenje troškova ovog postupka i postupka pred Općim sudom.
IV. Analiza
40.
U potporu svojoj žalbi American ističe samo jedan žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud jer je smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza znači „nepostojanje zlouporabe”. Osim toga, Opći sud pogrešno je potvrdio odluku o dodjeli prethodnih prava Delti s obzirom na to da ona nije iskoristila dodijeljene slotove.
41.
Taj se žalbeni razlog dijeli na tri dijela. U prvom dijelu American u biti tvrdi da Opći sud prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” nije uzeo u obzir ciljeve Uredbe o koncentracijama, korektivnih mjera koje se poduzimaju na temelju te uredbe i obveza dogovorenih između samih stranaka spajanja. U drugom dijelu tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku jer je smatrao da „odgovarajuća uporaba” znači „nepostojanje zlouporabe”. U trećem dijelu American tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u tumačenju obrasca RM i odredbe 1.9. konačnih obveza, konkretno u pogledu pravnih posljedica koje proizlaze iz pojma „u skladu s ponudom”.
42.
S obzirom na istaknuti žalbeni razlog, glavno se pitanje u okviru ove žalbe odnosi na tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba”, što je na temelju odredbe 1.10. konačnih obveza pravni kriterij za dodjelu prethodnih prava.
43.
Budući da pojam „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. tih obveza nije definiran, valja utvrditi je li Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je smatrao da je tumačenje prihvaćeno u spornoj odluci prema kojem pojam „odgovarajuća uporaba” treba shvatiti kao „nepostojanje zlouporabe” u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza potkrijepljeno ciljem predmetnih odredbi i njihovim kontekstom.
A.
Prvi dio jedinog žalbenog razloga
44.
U prvom dijelu jedinog žalbenog razloga American u biti osporava teleološko i kontekstualno tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza koje je dao Opći sud. Americanova argumentacija dijeli se na tri dijela. Prema njegovu mišljenju, u pobijanoj presudi Opći sud u okviru svoje analize nije uzeo u obzir, kao prvo, ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivnih mjera na temelju te uredbe, kao drugo, konkretne ciljeve konačnih obveza i, kao treće, cjelokupan korektivni okvir uspostavljen tim obvezama. American tvrdi da zbog toga što ti elementi nisu ispitani pobijana presuda sadržava očitu pogrešku u pravnom tumačenju.
45.
Komisija osporava te tvrdnje i tvrdi da je Opći sud u pobijanoj presudi iscrpno ispitao ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivnih mjera koje se poduzimaju na temelju te uredbe, kao i predmetne obveze.
46.
Delta pak ističe nedopuštenost ovog dijela jer American samo ponavlja argumente koje je već iznio u prvostupanjskom postupku a da pritom ne provodi preciznu analizu pobijane presude.
1. Dopuštenost prvog dijela
47.
Prije analize triju argumenata na kojima se temelji prvi dio jedinog žalbenog razloga valja odlučiti o pitanju dopuštenosti tog dijela koje je istaknula Delta.
48.
Iako, naime, American u svojoj žalbi ponavlja određene argumente iznesene u prvostupanjskom postupku, ipak mi se čini da jasno i precizno navodi kritizirane elemente pobijane presude koji se odnose na pravna pitanja, kao i pravne argumente koji konkretno potkrepljuju taj prvi dio. Naime, kao što se ističe u točki 44. ovog mišljenja, American osporava teleološko i kontekstualno tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” dano u pobijanoj presudi.
49.
Stoga se prigovor nedopuštenosti koji je istaknula Delta ne može prihvatiti.
2. Predložena analiza
a) Pitanje je li Opći sud uzeo u obzir ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivnih mjera donesenih na temelju te uredbe
50.
American tvrdi, kao prvo, da se pobijanom presudom u okviru tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” ne uzima u obzir cilj predviđen Uredbom o koncentracijama i Obaviješću Komisije o dopuštenim korektivnim mjerama u skladu s [Uredbom o koncentracijama] i [Provedbenom uredbom] (SL 2008., C 267, str. 1., u daljnjem tekstu: Obavijest o korektivnim mjerama), na temelju kojeg obveze trebaju „u potpunosti riješiti” probleme tržišnog natjecanja.
51.
Najprije valja podsjetiti na to da, kada koncentracija uzrokuje probleme tržišnog natjecanja zbog mogućnosti da znatno ograniči učinkovito tržišno natjecanje, stranke spajanja mogu predložiti korektivne mjere koje se nazivaju „obveze” kako bi se riješili problemi koje je utvrdila Komisija (
6
).
52.
Što se tiče korektivnih mjera koje se poduzimaju na temelju Uredbe o koncentracijama, njihov je cilj u potpunosti riješiti probleme tržišnog natjecanja koje je utvrdila Komisija tako da koncentracija znatno ne ograniči učinkovito tržišno natjecanje. Naime, ovisno o fazi upravnog postupka, Komisija na temelju predloženih obveza mora moći smatrati da prijavljena koncentracija više ne potiče ozbiljne sumnje u pogledu njezine spojivosti sa zajedničkim tržištem u fazi preliminarne istrage (I. faza), na temelju članka 6. stavka 2. Uredbe o koncentracijama, ili odgovoriti na navode iznesene u okviru temeljite istrage (II. faza), u skladu s člankom 18. stavkom 3., u vezi s člankom 8. stavkom 2. te uredbe.
53.
Valja utvrditi da je Opći sud u pobijanoj presudi propisno ispitao ciljeve Uredbe o koncentracijama i korektivnih mjera koje se poduzimaju na temelju te uredbe.
54.
U tom pogledu valja napomenuti, kao prvo, da je Opći sud iznio relevantni okvir tumačenja u točkama 111. i 112. pobijane presude, u kojima je naveo da treba uzeti u obzir posebna pravila tumačenja iz trećeg stavka preambule konačnih obveza. Naime, tom se odredbom predviđa da te obveze treba tumačiti „s obzirom na odluku o odobrenju, u općem okviru prava Unije, te osobito s obzirom na Uredbu o koncentracijama, i u odnosu na Obavijest […] o korektivnim mjerama”.
55.
Kao drugo, u točkama 117. do 120. pobijane presude Opći sud naveo je načela na kojima se temelji kontrola koncentracija, pri čemu je podsjetio na to da bi se, s jedne strane, obvezama trebalo osigurati „da u relativno bliskoj budućnosti neće doći do stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja ili do ograničavanja učinkovitog tržišnog natjecanja koje obveze trebaju spriječiti” i da je, s druge strane, „cilj obveza preuzetih tijekom I. faze ukloniti sve ozbiljne sumnje u pogledu toga bi li koncentracija bitno ograničila učinkovito tržišno natjecanje na zajedničkom tržištu ili njegovu značajnom dijelu, posebno zbog stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja”. Prema mišljenju Općeg suda, iz toga slijedi da „obveze preuzete tijekom I. faze, s obzirom na svoj doseg i sadržaj, [mogu] omogućiti Komisiji da donese odluku o odobrenju bez otvaranja II. faze, [pri čemu] Komisija [mora moći] a da ne počini očitu pogrešku u ocjeni smatrati da navedene obveze predstavljaju izravno i dovoljno rješenje koje bi moglo jasno ukloniti sve ozbiljne sumnje” (
7
). Osim toga, Opći sud je u okviru teleološkog tumačenja „odgovarajuće uporabe” u točki 255. pobijane presude podsjetio na to da su „stranke spajanja […] preuzele te obveze kako bi omogućile Komisiji da utvrdi da su uklonile njezine ozbiljne sumnje”.
56.
Činjenica da Opći sud u pobijanoj presudi nije izričito naveo uvodnu izjavu 30. Uredbe o koncentracijama i točku 9. Obavijesti o korektivnim mjerama ne znači da, suprotno onomu što tvrdi American, nije uzeo u obzir ciljeve obveza koji proizlaze iz primjenjivih propisa.
57.
Iz toga slijedi da Opći sud prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” nije zanemario cilj korektivnih mjera koje se poduzimaju na temelju Uredbe o koncentracijama. Stoga pobijana presuda u tom pogledu ne sadržava nikakvu pogrešku koja se tiče prava.
b) Pitanje je li Opći sud uzeo u obzir obveze stranaka spajanja
58.
American tvrdi da se pobijanom presudom ne uzima u obzir poseban cilj obveza stranaka spajanja, odnosno da se nadoknadi gubitak tržišnog natjecanja na liniji LHR – PHL, što zahtijeva strože tumačenje „odgovarajuće uporabe”.
59.
U tom pogledu tvrdi da Opći sud u točki 30. pobijane presude nije uputio na ključne elemente Komisijinih zaključaka o tim obvezama koji se osobito navode u točkama 176., 178. do 181., 186. i 197. do 199. odluke o odobrenju. Konkretno, Opći sud u pobijanoj presudi nije naveo, među ostalim, važnost opsega i područja primjene korektivnih mjera, rast do kojeg je došlo postupkom, mogućnosti ulaska, činjenicu da će konačne obveze omogućiti dovoljnu razinu tržišnog natjecanja između zračnih prijevoznika na liniji LHR – PHL ili strukturnu prirodu korektivne mjere.
60.
Usto, iako se u pobijanoj presudi podsjeća na sudsku praksu prema kojoj obveze trebaju predstavljati izravno i dovoljno rješenje koje bi moglo jasno ukloniti sve ozbiljne sumnje o predmetnom postupku, American prigovara Općem sudu jer tu logiku učinkovitosti korektivne mjere nije primijenio u tumačenju „odgovarajuće uporabe” nakon što je prihvatio činjenicu da Delta ne upotrebljava 470 korektivnih slotova.
61.
American tvrdi da je Opći sud prilikom tumačenja relevantnih odredbi obveza s obzirom na njihov cilj u točkama 250. do 278. pobijane presude uzeo u obzir samo cilj prethodnih prava da se poveća svojstvena privlačnost slotova a da pritom nije ocijenio sam cilj tih obveza, odnosno da se nadoknadi gubitak tržišnog natjecanja do kojeg je došlo jer je jedna od stranaka spajanja ukinula dnevnu uslugu i da se time zajamči dostatan ulazak na liniju. American u tom pogledu navodi da je pitanje ispunjava li stvarna uporaba slotova taj cilj bitan element svake odluke u području prethodnih prava.
62.
Naposljetku, American tvrdi da je Opći sud u točkama 266. i 267. pobijane presude cilj i svrhu prethodnih prava zamijenio s „odgovarajućom uporabom” kao uvjetom za ostvarivanje tih prava. Prema njegovu mišljenju, s obzirom na to da je cilj preuzimanja obveze koja se odnosi na slotove bio ponovno uspostaviti dnevnu uslugu koju je pružala jedna od stranaka spajanja kako bi se u potpunosti riješio problem tržišnog natjecanja, konkretna uporaba tih slotova u svrhu ostvarenja tog cilja nije samo potpuno u skladu s određivanjem „odgovarajuće uporabe” i odlukom o dodjeli ili nedodjeli prethodnih prava, nego je zapravo i ključni aspekt te analize.
63.
U tom pogledu, najprije ističem da se Americanova argumentacija temelji na premisi da je opći cilj korektivnih mjera donesenih u okviru kontrole koncentracija, kao i točno određen cilj konačnih obveza, ponovno uspostaviti dnevnu uslugu koju je prije pružala jedna od stranaka spajanja.
64.
Ispitivanje cilja koji se želio postići preuzimanjem tih obveza izneseno u nastavku teksta dokazuje da je ta premisa pogrešna.
65.
Podsjećam na to da je cilj obveza koje su preuzele stranke spajanja bio otkloniti ozbiljne sumnje koje je Komisija istaknula u pogledu spojivosti s unutarnjim tržištem do kojih bi postupak inače doveo. Naime, subjekt nastao koncentracijom bio bi jedini zračni prijevoznik koji pruža izravnu uslugu na liniji LHR – PHL. Osim toga, Komisija je utvrdila da je nedostupnost slotova na zračnoj luci LHR bila glavna prepreka ulasku na liniju u pogledu koje su utvrđene ozbiljne sumnje (
8
).
66.
Cilj je tih obveza dakle bio u potpunosti riješiti probleme tržišnog natjecanja na liniji LHR – PHL otklanjanjem (ili znatnim smanjenjem) prepreka ulasku u zračnu luku LHR kako bi se omogućio dostatan, pravodoban i vjerojatan ulazak potencijalnog novog sudionika na tu liniju.
67.
Što se tiče slotova koje oslobađaju stranke spajanja i koje preuzima potencijalni novi sudionik, navedenim obvezama se predviđa da ih treba upotrebljavati za pružanje „konkurentne usluge zračnog prijevoza”, koja je u konačnim obvezama definirana kao „redovna usluga zračnog prijevoza putnika bez zaustavljanja na paru zračnih luka LHR – PHL” (
9
). Da bi pružao „konkurentnu uslugu zračnog prijevoza” potencijalni novi sudionik nije bio dužan izvoditi određen broj dnevnih letova. Naime, iako se u odredbi 1.1. konačnih obveza samo navodi najveći mogući broj oslobođenih korektivnih slotova, ne utvrđuje se određen i obvezujući broj letova koje potencijalni novi sudionik mora izvoditi.
68.
Osim toga, slotovi koje dobiva novi sudionik mogli su se upotrebljavati samo na liniji LHR – PHL tijekom razdoblja korištenja. U skladu s odredbom 1.10. konačnih obveza, prethodna prava stjecala su se tek nakon „odgovarajuće uporabe” tih slotova na liniji LHR – PHL tijekom tog razdoblja. Nakon stjecanja tih prava novi je sudionik mogao trajno zadržati te slotove i upotrebljavati ih na bilo kojoj drugoj liniji ili paru gradova.
69.
Iz prethodnih razmatranja mogu se izvesti sljedeći zaključci.
70.
Kao prvo, obveza koja se odnosi na slotove korektivna je mjera čiji je cilj olakšati ulazak na liniju LHR – PHL otklanjanjem glavne prepreke ulasku a da se pritom ne utvrdi konkretan broj letova koje potencijalni kandidat ili kandidati trebaju izvoditi. Tako se, suprotno onomu što tvrdi American, nijednom odredbom obveza ne zahtijeva da se potencijalni novi sudionik obveže na stopostotnu uporabu korektivnih slotova koje je tražio niti na to da opravdava bilo kakvo odstupanje u odnosu na svoju ponudu.
71.
Kao drugo, cilj te obveze nije ponovno uspostaviti dnevnu uslugu US Airwaysa nego konkurentski pritisak koji je US Airways izvršavao prije koncentracije. Stoga se obvezom koja se odnosi na slotove jamči da će, nakon te koncentracije, subjekt nastao postupkom biti izložen pritisku zbog stvarnog ili potencijalnog ulaska na liniju. Cilj je obveza da, kada se slotovi ustupe novom sudioniku, taj sudionik može upotrebljavati slotove u istim uvjetima kao i US Airways prije spajanja (
10
).
72.
Kao treće, ni ponovno uspostavljanje dnevne usluge koju je pružao US Airways nije preduvjet za dodjelu prethodnih prava potencijalnom novom sudioniku ili sudionicima.
73.
Kao četvrto, kao što je to Opći sud utvrdio u točkama 257. do 261. pobijane presude, cilj je prethodnih prava povećati učinkovitost obveze koja se odnosi na slotove i time pridonijeti ostvarivanju općeg cilja da se u potpunosti riješe problemi tržišnog natjecanja koje je utvrdila Komisija na način da se omogući dovoljan, pravodoban i vjerojatan ulazak na liniju LHR – PHL.
74.
Osim toga, napominjem da Opći sud, suprotno onomu što u svojim prigovorima u žalbi iznosi American, nije zanemario cilj koji je navelo potonje društvo, prema kojem se obvezama želi ponovno postići rast do kojeg je došlo postupkom. Opći sud izričito je odbio tu argumentaciju jer nije potkrijepljena ni odlukom o odobrenju i spornom odlukom ni konačnim obvezama i jer nije u skladu sa samom prirodom prethodnih prava i diskrecijskom ovlasti kojom raspolaže Komisija kada prihvaća korektivne mjere koje su predložile stranke spajanja (
11
). Valja utvrditi i da Americanovo stajalište ne potkrepljuje nijedan od ulomaka odluke o odobrenju navedenih u točki 59. ovog mišljenja.
75.
Naposljetku, smatram da treba odbiti Americanov argument iznesen u točki 61. ovog mišljenja, prema kojem je Opći sud naglasio samo cilj prethodnih prava da se poveća privlačnost korektivnih slotova a da je pritom zanemario općenitiji cilj obveza da se pronađe djelotvorno rješenje problema tržišnog natjecanja koji bi nastali zbog prijavljene koncentracije.
76.
Kao što se to objašnjava u točkama 72. i 73. ovog mišljenja, dodjela prethodnih prava nije imala cilj sama po sebi, nego se time nastojalo pridonijeti ostvarenju općeg cilja obveza da se u potpunosti riješe problemi tržišnog natjecanja na liniji LHR – PHL. Tako se uključivanjem prethodnih prava u obveze htjelo postići da se olakša ulazak na tržište uz povećanje privlačnosti slotova kako bi se zračne prijevoznike potaknulo da zatraže uporabu korektivnih slotova i uđu na liniju LHR – PHL s konkurentnom uslugom zračnog prijevoza te time osiguralo da se navedene obveze doista izvrše. Opći sud stoga nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava kada se usredotočio na cilj prethodnih prava.
c) Pitanje je li Opći sud uzeo u obzir cijeli korektivni okvir obveza
77.
American ističe da je Opći sud počinio pogrešku u kontekstualnom tumačenju pojma „odgovarajuća uporaba” jer je samo ispitao zasebno odredbu 1.13. konačnih obveza a da pritom nije uzeo u obzir cijeli korektivni okvir tih obveza. Prema mišljenju tog društva, u kontekstualnom tumačenju trebalo bi uzeti u obzir barem odredbe 1.1., 1.24., 1.26., 1.27., 1.10. i 1.11. konačnih obveza. Te odredbe, kada se ispituju u cjelini, čine koherentni sustav koji omogućuje postizanje glavnog cilja utvrđene korektivne mjere, odnosno toga da se „u potpunosti riješi” problem tržišnog natjecanja.
78.
Kao prvo, valja napomenuti da kontekstualno i sustavno tumačenje ne znači da pravnu odredbu treba tumačiti s obzirom na sve ostale odredbe u tekstu u kojem se ona nalazi. Stoga je te druge odredbe potrebno ocijeniti samo ako su relevantne.
79.
Kao drugo, što se tiče analize cijelog korektivnog okvira koji je uspostavljen obvezama, valja utvrditi da iz teksta pobijane presude proizlazi da je Opći sud analizirao druge odredbe konačnih obveza, uključujući one na koje se pozvao American. Međutim, u okviru analize pojma „odgovarajuća uporaba” te se odredbe nisu smatrale relevantnima jer se ne odnose na dodjelu prethodnih prava. U tom pogledu, kao što je to Opći sud pravilno utvrdio u točkama 246. do 249. pobijane presude, odredbama 1.1., 1.24., 1.26. i 1.27. konačnih obveza uređuje se ponuda potencijalnog novog sudionika te su one relevantne za dodjelu korektivnih slotova, a ne za dodjelu prethodnih prava.
80.
Doista, kao što je to Opći sud utvrdio u točki 239. pobijane presude, jedina odredba konačnih obveza koja se stvarno odnosi na uporabu predmetnih slotova jest odredba 1.13., koja se tiče zlouporabe. Konkretnije, u odredbi 1.13. točki (b) konačnih obveza navodi se broj letova koje treba osigurati kako se izvođenje manjeg broja letova od onog koji je predložio potencijalni novi sudionik ne bi smatralo „zlouporabom”. Ta uporaba mora biti u skladu s načelom „iskoristi ili izgubi” iz članka 10. stavka 2. Uredbe o slotovima, koje u biti predviđa da, kako bi zračni prijevoznik mogao upotrebljavati dodijeljene slotove u narednom razdoblju, mora dokazati da je te slotove upotrebljavao barem 80 % vremena tijekom planskog razdoblja za koje su mu navedeni slotovi dodijeljeni (u daljnjem tekstu: pravilo 80/20).
81.
Osim toga, kao što se to navodi i u točki 70. ovog mišljenja, nijednom se odredbom konačnih obveza ne zahtijeva da se potencijalni novi sudionik obveže na stopostotnu uporabu korektivnih slotova koje je tražio niti na to da opravdava bilo kakvo odstupanje u odnosu na svoju ponudu.
82.
S obzirom na prethodna razmatranja, stoga smatram da prvi dio jedinog žalbenog razloga treba odbiti.
B.
Drugi dio jedinog žalbenog razloga
83.
U drugom dijelu jedinog žalbenog razloga American u biti tvrdi da je Opći sud pogrešno smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” znači „nepostojanje zlouporabe”.
84.
Ta se argumentacija dijeli na dva dijela. S jedne strane, American tvrdi da primjena kriterija „nepostojanja zlouporabe” na tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” dovodi do razine uporabe slotova koja nije u skladu sa samim ciljevima obveza koje su utvrdile stranke spajanja. S druge strane, American smatra da je Opći sud u pobijanoj presudi počinio niz pogrešaka kada je smatrao da pojam „odgovarajuća uporaba” znači „nepostojanje zlouporabe”.
85.
Komisija i Delta tvrde da nijedan od argumenata koje je American istaknuo u ovom dijelu žalbe ne dokazuje da je Opći sud počinio pogreške u analizi.
1. Razina uporabe koja podrazumijeva nepostojanje „zlouporabe”
86.
American tvrdi da svaki neiskorišteni korektivni slot onemogućuje ostvarenje cilja da se „u potpunosti riješi” problem tržišnog natjecanja i čini „znatnu prepreku učinkovitom tržišnom natjecanju”. Prema mišljenju tog društva, iako Komisija raspolaže širokom diskrecijskom ovlasti kada ispituje predstavljaju li obveze dovoljno rješenje koje bi moglo otkloniti sve ozbiljne sumnje, ona ne može izmijeniti te obvezujuće obveze tumačenjem pojma „odgovarajuća uporaba” koje nije u skladu s njihovim ciljevima i uvjetima.
87.
Smatram da tu argumentaciju treba odbiti, osobito s obzirom na činjenicu da je zahtjev uporabe slotova za dodjelu prethodnih prava, koji American zagovara, protivan odredbama i ciljevima obveza te bi mogao ugroziti njihovu učinkovitost.
88.
Naime, kao prvo, prihvaćanjem tumačenja koje zagovara American svakog bi se potencijalnog novog sudionika obvezalo na ostvarivanje stope uporabe veće od 80 %, što je industrijski standard (
12
). Stoga nema nikakvog razloga da se Delti, kako bi dobila prethodna prava, postave stroži uvjeti korištenja od onih koji su predviđeni referentnim zakonskim okvirom i koji su se, prema tome, primjenjivali na US Airways prije postupka i primjenjuju se na American nakon spajanja.
89.
Kao drugo, utvrđivanje veće razine uporabe za svakog potencijalnog novog sudionika u odnosu na njegove konkurente bilo bi protivno potrebi da se osiguraju ravnopravni uvjeti tržišnog natjecanja na liniji LHR – PHL. Tako bi takav zahtjev Delti onemogućio fleksibilnost koju nudi pravilo 80/20 jer bi je doveo u nepovoljniji položaj u odnosu na American, koji bi i dalje mogao primjenjivati to pravilo. Budući da je cilj obveza zajamčiti učinkovito tržišno natjecanje na liniji LHR – PHL, Deltina situacija trebala bi se moći usporediti sa situacijom svakog drugog zračnog prijevoznika i osobito sa situacijom prijevoznika koji posluju na toj liniji. Iz toga slijedi da samo činjenica da novi sudionik upotrebljava slotove, uz poštovanje uvjeta predviđenih u odredbi 1.13 konačnih obveza, jamči da taj novi sudionik, u ovom slučaju Delta, može obavljati svoje djelatnosti u jednakim uvjetima kao njegov glavni konkurent, odnosno American.
90.
Kao treće, stajalište koje zagovara American nije u skladu s posebnim ciljem obveza da se olakša ulazak na liniju LHR – PHL. Prihvaćanje stope uporabe veće od industrijskog standarda moglo bi odvratiti svakog potencijalnog novog sudionika jer bi obveze izgubile poticajni učinak koji se želi postići uključivanjem prethodnih prava i jer bi se smanjila učinkovitost obveze koja se odnosi na slotove.
91.
Kao četvrto, prihvaćanjem tumačenja koje zagovara American mogla bi se ugroziti pravna sigurnost potrebna da se zajamči primjena sporne odluke i učinkovitost obveza. U tom pogledu napominjem da, kao što Opći sud na to pravilno podsjeća u točkama 125. do 275. pobijane presude, osim što im je cilj otkloniti ozbiljne sumnje u pogledu spojivosti koncentracije s unutarnjim tržištem, obveze su relevantne i za treće osobe koje nastavljaju djelatnosti stranaka koncentracije s obzirom na to da su uvjeti za nastavak takvih djelatnosti uvelike određeni tim obvezama. U tu je svrhu važno da su kriteriji za dodjelu prethodnih prava jasni i provjerljivi te da nisu podložni ikakvom arbitrarnom razmatranju. Stoga bi prihvaćanje Americanova stajališta podrazumijevalo da se prihvaća da svako odstupanje u odnosu na ponudu prijevoznika koji preuzima slotove, u ovom slučaju Delte, treba opravdati na temelju nejasnih kriterija koji nisu konkretno određeni u obvezama. Kao što to pravilno ističe Opći sud u točki 250. pobijane presude, samo tumačenje prema kojem „odgovarajuća uporaba” podrazumijeva nepostojanje „zlouporabe” u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza osigurava potrebnu pravnu sigurnost svakom potencijalnom novom sudioniku.
92.
Kao peto, valja istaknuti da, kako bi se obvezama koje su predložili sudionici koncentracije mogli riješiti navedeni problemi, one se moraju moći učinkovito izvršiti i nadzirati (
13
). Naime, zbog razloga navedenih u prethodnoj točki ovog mišljenja, taj se uvjet ispunjava samo upućivanjem na odredbu 1.13. konačnih obveza.
93.
Kao šesto, takvo tumačenje uvjeta na temelju kojih se mogu dodijeliti prethodna prava u načelu se, zbog njegove nepreciznosti, nije moglo prihvatiti u I. fazi, čija je svrha, podsjećam, otkloniti svaku ozbiljnu sumnju u pogledu spojivosti koncentracije sa zajedničkim tržištem (
14
).
94.
Osim toga, smatram da valja odbiti Americanov argument prema kojem je Opći sud, u točki 291. pobijane presude, počinio pogrešku kada je smatrao da činjenica da se Deltina stopa iskorištavanja slotova kreće između 76,4 % i 81 % ne znači da je ugrožen cilj obveza. American u tom pogledu podsjeća na to da Delta nije osigurala 470 usluga (jednosmjernih i povratnih zajedno) na liniji LHR – PHL te da stoga konkretan cilj utvrđen obvezama nije ostvaren jer te slotove naposljetku nije iskoristio nijedan zračni prijevoznik. Prema tužiteljevu mišljenju, taj je rezultat važan pokazatelj toga da „nepostojanje zlouporabe” predstavlja pogrešno pravno tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba”.
95.
S jedne strane, valja istaknuti da se Americanov argument u pogledu metodologije koju je Komisija primijenila za izračun stope uporabe odnosi na činjenična pitanja (i činjenične ocjene) koji su konačno razriješeni u točkama 285. do 291. pobijane presude i za koje tužitelj nije tvrdio da su iskrivljeni. S druge strane, u točkama 90., 290. i 294. pobijane presude ističe se da tužitelj, iako kritizira opseg u kojem Delta nedovoljno iskorištava slotove, ne osporava to što ih je potonje društvo upotrebljavalo u skladu s pravilom 80/20.
2. Drugi elementi kojima se može potkrijepiti tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” u smislu nepostojanja „zlouporabe”
96.
Kao prvo, American tvrdi da se Opći sud u točkama 95., 103., 104. i 207. pobijane presude pogrešno oslonio na uobičajeni smisao izraza „zlouporaba” te je na temelju toga smatrao da je taj smisao spojiv s pojmom „odgovarajuća uporaba”. American smatra da je Opći sud trebao priznati da uobičajeni smisao pojma „zlouporaba” obuhvaća svaku situaciju, kao što je ona u ovom slučaju, u kojoj se obećanja dana u svrhu ostvarivanja pravne prednosti, osobito prethodnih prava, nisu poštovala a da to nije dostatno opravdano.
97.
U tom pogledu valja istaknuti da iz pobijane presude jasno proizlazi da Opći sud svoje zaključke nije temeljio na uobičajenom smislu i doslovnom tumačenju pojma „zlouporaba”. Opći sud primijenio je kontekstualno tumačenje obveza, osobito zbog toga što je u točki 107. pobijane presude zaključio da doslovno tumačenje „nije odlučujuće”.
98.
Kao drugo, American tvrdi da se Opći sud u točkama 209. i 210. pobijane presude pogrešno oslonio na činjenicu da se odredbe u pogledu „zlouporabe” u predmetu IAG/bmi nalaze u odjeljku koji se odnosi na „[d]odjelu prethodnih prava na slotove”, pri čemu je smatrao da taj pojam odgovara „neodgovarajućoj uporabi”. American u tom pogledu ističe da obveze u ovom predmetu ne sadržavaju taj naslov. Osim toga, prema njegovu mišljenju, taj odjeljak obveza u predmetu IAG/bmi koji se trebao odnositi na „prethodna prava” u stvarnosti je usmjeren na druge aspekte koji nisu relevantni za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba”.
99.
Kao što se to objašnjava u točki 6. ovog mišljenja, obveze iz predmeta IAG/bmi poslužile su kao modeli za obveze u ovom predmetu. Osim toga, kao što to proizlazi iz točaka 118. i 119. ovog mišljenja, ako su stranke željele odstupiti od tog modela ili iznijeti drukčije tumačenje od onog u obvezama iz prethodno navedenog predmeta, to je trebalo navesti u obvezama. Iz toga slijedi da činjenica da, s jedne strane, obveze iz predmeta IAG/bmi sadržavaju naslov „Dodjela prethodnih prava na slotove” i da se, s druge strane, u odjeljku „Dodjela prethodnih prava na slotove” nalazi i nekoliko odredbi koje se ne odnose na dodjelu tih prava ne dovodi u pitanje razmatranje iz točke 209. pobijane presude, prema kojem obveze iz predmeta IAG/bmi čine valjanu osnovu za tumačenje obveza iz ovog predmeta (
15
).
100.
Kao treće, American tvrdi da se u pobijanoj presudi nije dosljedno i u potpunosti analiziralo razmatranje prema kojem odredba 1.13. konačnih obveza, koja se odnosi na pojam „zlouporaba”, pruža kriterij za utvrđivanje „odgovarajuće uporabe”. Osim toga, American ističe više pogrešaka koje se tiču prava koje je Opći sud počinio u tom rasuđivanju, osobito u točkama 236. do 240., 276. i 277. pobijane presude.
101.
Prema mojem mišljenju, iako je točno da struktura pobijane presude nije uvijek potpuno jasna i da ona u nekim slučajevima otežava razumijevanje i tumačenje te presude, takvo razmatranje ipak ne upućuje na to da je Opći sud počinio pogrešku u svojoj ocjeni prema kojoj pojam „zlouporaba” pruža kriterij za utvrđivanje „odgovarajuće uporabe”.
102.
Kao četvrto, American prigovara Općem sudu da je u točkama 279. do 292. pobijane presude počinio očitu pogrešku u tumačenju kada je smatrao da „kontekstualno tumačenje” obveza treba primijeniti s obzirom na Uredbu o slotovima. Najprije tvrdi da to razmatranje nije u skladu s tekstom trećeg stavka preambule konačnih obveza jer se u toj odredbi ta uredba ne navodi među tekstovima na temelju kojih treba tumačiti te obveze, ali se na nju ipak upućuje u drugim dijelovima navedenih obveza. Zatim navodi da cilj Uredbe o slotovima ne odgovara ciljevima korektivnih mjera iz Uredbe o koncentracijama i posebnim korektivnim mjerama koje su donesene u ovom predmetu.
103.
Na prvom mjestu, napominjem da, budući da se Uredba o slotovima konkretno navodi u obvezama, nema nikakve dvojbe da je ona jedan od elemenata koje treba uzeti u obzir u okviru kontekstualne analize koja će se provesti. Također podsjećam na to da se u trećem stavku preambule konačnih obveza pojašnjava da te obveze treba tumačiti, među ostalim, u „općem okviru prava Unije”. Tako je Opći sud, u točki 124. pobijane presude, istaknuo da valja uzeti u obzir Uredbu o slotovima, koja je dio „općeg okvira prava Unije”.
104.
Na drugom mjestu, kao što se to objašnjava u točkama 80. i 88. ovog mišljenja, s obzirom na to da stopa uporabe predviđena tom uredbom čini industrijski standard, Opći sud pravilno je smatrao da je Delta mogla očekivati da će obavljati svoje djelatnosti u skladu s referentnim zakonskim okvirom. Osim toga, s obzirom na to da odredbe članka 10. stavaka 2. i 3. Uredbe o slotovima predstavljaju referentni zakonski okvir u Uniji, Opći sud u točki 283. pobijane presude pravilno je smatrao da se moglo očekivati da bi, ako su uvjeti za dodjelu prethodnih prava odstupili od tog okvira, to jasno proizlazilo iz teksta konačnih obveza, što ovdje nije slučaj.
105.
Na trećem i posljednjem mjestu, smatram da, suprotno onomu što tvrdi American, činjenica da Uredba o slotovima ima različite ciljeve od Uredbe o koncentracijama ne znači da se ona ne može uzeti u obzir u okviru kontrole koncentracija. Stoga, kao što se to objašnjava u točki 89. ovog mišljenja, primjena pravila 80/20 nije samo opravdana razmatranjima povezanima sa zračnim prijevozom, nego je i nužna za jamčenje ravnopravnih uvjeta tržišnog natjecanja između Delte i njezina glavnog konkurenta na liniji LHR – PHL, odnosno Americana. Osim toga, podsjećam na to da je Komisija u okviru svoje zadaće dužna ispitati sve relevantne elemente koji se odnose na predloženu korektivnu mjeru s obzirom na strukturu i posebna obilježja tržišta na kojem se pojavljuju problemi tržišnog natjecanja (
16
).
106.
S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da treba odbiti drugi dio jedinog žalbenog razloga.
C.
Treći dio jedinog žalbenog razloga
107.
U trećem dijelu jedinog žalbenog razloga American u biti tvrdi da je Opći sud prilikom tumačenja pojma „odgovarajuća uporaba” pridao preveliku i neopravdanu važnost sadržaju obrasca RM.
1. Dopuštenost trećeg dijela
108.
U tom pogledu naglašavam da Komisija ističe nedopuštenost te argumentacije jer ona nije podnesena u prvom stupnju.
109.
Međutim, smatram da je Americanova argumentacija dopuštena u dijelu u kojem se njome osporavaju razmatranja koja je Opći sud iznio u pobijanoj presudi i prema kojima informacije koje proizlaze iz obrasca RM upućuju na to da izraz „u skladu s ponudom” nije relevantan za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” iz odredbe 1.10. konačnih obveza.
2. Predložena analiza
110.
American na prvom mjestu tvrdi da je obrazac RM pripremni dokument i da stoga analiza provedena u pobijanoj presudi nije u skladu sa sudskom praksom Unije prema kojoj se „pripremni akti” ne smatraju metodom tumačenja koja može izmijeniti sadržaj ili svrhu odredbe prava Unije.
111.
U tom pogledu, kao prvo, valja napomenuti da, kao što je to Opći sud pravilno istaknuo u točkama 122. i 123. pobijane presude, obrazac RM izravno proizlazi iz Uredbe o koncentracijama. Doista, budući da pojmove konačnih obveza treba, u skladu s trećim stavkom njihove preambule, tumačiti s obzirom na tu uredbu, Opći sud pravilno je postupio kada je u svojoj analizi uzeo u obzir obrazac RM (
17
).
112.
Kao drugo, što se tiče sadržaja obrasca RM, u članku 20. stavku 1.a Provedbene uredbe određuje se da su poduzetnici u tom obrascu dužni navesti informacije i dokumente koje moraju podnijeti uz prijedlog obveza. Osim toga, u Prilogu IV. toj uredbi određuje se da su informacije iz obrasca RM potrebne kako bi se Komisiji omogućilo da ispita mogu li mjere koncentraciju uskladiti s unutarnjim tržištem tako što će onemogućiti znatno sprečavanje djelotvornog tržišnog natjecanja. Usto, napominjem da se i u Obavijesti o korektivnim mjerama, njezinoj točki 7., upućuje na obrazac RM kada se navodi da su sudionici koncentracije, koji jedini posjeduju sve relevantne informacije, dužni podnijeti „sve potrebne informacije” kako bi Komisija mogla ocijeniti predložene korektivne mjere.
113.
Iz prethodno navedenog proizlazi da obrazac RM nije samo pripremni dokument, kao što to tvrdi žalitelj, nego je riječ o dokumentu koji dopunjuje obveze i, kao što je to utvrdio Opći sud u točki 133. pobijane presude, upravo je namijenjen tomu da Komisiji pomogne u procjeni sadržaja, cilja, održivosti i učinkovitosti predloženih korektivnih mjera te u tome da opiše način na koji sam poduzetnik shvaća te korektivne mjere.
114.
Kao treće, valja istaknuti da, iako analiza obrasca RM čini, naime, važan dio pobijane presude (
18
), Americanovu argumentaciju prema kojoj je Opći sud tom obrascu pridao preveliku važnost treba odbiti. Naime, iz pobijane presude prilično jasno proizlazi da je analiza obrasca RM samo jedan od elemenata koje je Opći sud uzeo u obzir u okviru svoje kontekstualne analize, na temelju čega je zaključio da se pojam „odgovarajuća uporaba” može tumačiti kao nepostojanje „zlouporabe” u smislu odredbe 1.13. konačnih obveza (
19
).
115.
S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio da pojmove iz konačnih obveza treba tumačiti s obzirom na obrazac RM.
116.
Na drugom mjestu, American tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u tumačenju odredbe 1.9. konačnih obveza i, konkretno, u pogledu pravnih posljedica koje proizlaze iz pojma „u skladu s ponudom” s obzirom na obrazac RM. Prema njegovu mišljenju, takav je izraz samo „jezična varijacija” obveza s obzirom na to da ona proizlazi iz drugih predložaka obveza koje je Komisija nedavno prihvatila.
117.
Smatram da se zbog razloga navedenih u nastavku ni taj argument ne može prihvatiti.
118.
Valja podsjetiti na to da je Komisija izričito zahtijevala da obveze koje predlažu stranke spajanja sadržavaju prethodna prava kao što su ona predložena u predmetu IAG/bmi kako bi se koncentracija mogla proglasiti spojivom s unutarnjim tržištem. Na toj osnovi, u odjeljku 3. obrasca RM koji su stranke spajanja podnijele Komisiji izričito se navodilo da se obveze temelje na onima iz odluke u predmetu IAG/bmi i da će točke u kojima stranke odstupe od tih obveza biti navedene u obrascu RM (
20
). Osim toga, stranke spajanja pojasnile su da te točke ne uključuju „manje jezične varijacije” ili pojašnjenja koja zahtijevaju posebne okolnosti. Konkretnije, kad je riječ o odredbama o prethodnim pravima, u obrascu RM nije utvrđeno nikakvo odstupanje u odnosu na obveze prihvaćene u predmetu IAG/bmi.
119.
Opći sud stoga je, u točkama 143. i 144. pobijane presude, pravilno priznao da je American bio dužan navesti u obrascu RM svaku bitnu izmjenu u odnosu na tekst obveza iz predmeta IAG/bmi koje su poslužile kao modeli u ovom predmetu. Naime, budući da pojam „u skladu s ponudom” nije bio naveden u obvezama iz predmeta IAG/bmi i da dodavanje tog pojma nije prijavljeno kao izmjena u odnosu na obveze iz tog predmeta, Opći sud nije počinio pogrešku kada je u točki 139. pobijane presude smatrao da taj izraz treba smatrati „manjom jezičnom varijacijom” obveza.
120.
Ta razmatranja ne mogu dovesti u pitanje Americanove tvrdnje prema kojima izraz „u skladu s ponudom” proizlazi iz drugih modela obveza i prema kojima obveza u pogledu slotova u ovom predmetu sadržava brojne odredbe koje proizlaze iz obveza u predmetu COMP/AT.39595 – A++ (
21
). Naime, jedini model koji je Komisija izričito zahtijevala u prijedlogu obveza za dodjelu prethodnih prava bio je predmet IAG/bmi. Stoga odredbe drugih obveza nisu relevantne za tumačenje pojma „odgovarajuća uporaba” i dodjelu prethodnih prava, tim više što se drugi navedeni modeli obveza nisu odnosili na prethodna prava.
121.
U tom pogledu moram pojasniti da, iako je Komisija u okviru svoje zadaće da dokaže da neka koncentracija može znatno ograničiti tržišno natjecanje, dužna provjeriti informacije koje su dostavili sudionici koncentracije, ipak se ne može zahtijevati da ona predvidi svako moguće tumačenje obveza koje su predložili ti sudionici, osobito kada to tumačenje ne samo da odstupa od analitičkog okvira koji su sami sudionici prihvatili, kao i od referentnih industrijskih standarda na predmetnom tržištu, nego ni ne proizlazi jasno iz teksta obveza. Naime, da su stranke spajanja htjele pridati drukčije tumačenje od onoga koje je prihvaćeno u obvezama u predmetu IAG/bmi, pri čemu su utvrdile da je „ponuda” referentna točka za dodjelu prethodnih prava, smatram da bi to trebalo biti jasno vidljivo u obrascu RM, ili barem navedeno u njemu, kao što je to Opći sud pravilno istaknuo u točkama 138., 149., 151. do 158. i 199. pobijane presude.
122.
Na trećem mjestu, American tvrdi da Opći sud pogrešno tumači odredbu 1.9. konačnih obveza. U tom pogledu ističe da, ako se izraz „u skladu s ponudom” i odredba 1.9., u vezi s odredbom 1.10., pravilno tumače, iz odredbi obveza proizlazi da ponudu novog sudionika treba smatrati polazištem u analizi „odgovarajuće uporabe” i odluci o dodjeli ili nedodjeli prethodnih prava.
123.
Smatram da se, zbog razloga koji su analizirani u točkama 64. do 73. ovog mišljenja, taj argument ne može prihvatiti.
124.
Štoviše, činjenica da se izraz „u skladu s ponudom” već nalazio u prvotnom prijedlogu obveza koje su podnijele stranke spajanja, u kojem nisu bila predviđena prethodna prava, dokazuje da je ta odredba imala drukčiju svrhu od utvrđivanja uvjeta dodjele prethodnih prava (
22
).
125.
U tim okolnostima smatram da treći dio jedinog žalbenog razloga treba odbiti, kao i žalbu u cijelosti.
D.
Troškovi
126.
U okviru ovog postupka pred Sudom Delta je zahtijevala da se Americanu naloži da, osim troškova ovog postupka, snosi i troškove postupka pred Općim sudom.
127.
Smatram da se zbog razloga navedenih u nastavku taj zahtjev ne može prihvatiti.
128.
Valja pojasniti da Delta nije podnijela zahtjev u vezi s troškovima u prvostupanjskom postupku te joj je stoga Opći sud u pobijanoj presudi naložio da snosi vlastite troškove na temelju članka 134. stavka 1. i članka 138. stavka 3. Poslovnika Općeg suda.
129.
Također valja podsjetiti na to da, kada žalba nije osnovana, Sud odlučuje o troškovima na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda. Osim toga, člankom 138. stavkom 1. tog Poslovnika, koji se primjenjuje mutatis mutandis na žalbeni postupak na temelju njegova članka 184. stavka 1., određuje se da je stranka koja ne uspije u postupku dužna, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
130.
Međutim, te odredbe treba tumačiti na način da Sud stranci može naložiti snošenje troškova druge stranke nastalih u okviru postupka pred Općim sudom samo ako je potonja stranka podnijela takav zahtjev pred Općim sudom (
23
). Ako to nije slučaj i ako je zahtjev da se naloži snošenje troškova koji se odnosi na postupak pred Općim sudom podnesen tek u fazi postupka pred Sudom, taj zahtjev valja odbiti, neovisno o tome što žalba nije prihvaćena kao u ovom slučaju.
V. Zaključak
131.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da odluči na sljedeći način:
–
žalba se odbija,
–
American Airlinesu nalaže se da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Europske komisije i Delta Air Linesa (samo u pogledu postupka pred Sudom).
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Vidjeti točku 19. ovog mišljenja.
(
3
)	U daljnjem tekstu: obrazac RM. Vidjeti Prilog IV. Uredbi Komisije (EZ) br. 802/2004 od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 133, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 95., u daljnjem tekstu: Provedbena uredba).
(
4
)	Uredba Vijeća od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73., u daljnjem tekstu: Uredba o koncentracijama)
(
5
)	U daljnjem tekstu: Uredba o slotovima
(
6
)	Vidjeti uvodnu izjavu 30. Uredbe o koncentracijama i točke 5. i 9. Obavijesti o korektivnim mjerama.
(
7
)	Vidjeti presudu od 13. svibnja 2015., Niki Luftfahrt/Komisija (T‑162/10, EU:T:2015:283, t. 297. i navedena sudska praksa.).
(
8
)	Vidjeti točku 180. odluke o odobrenju.
(
9
)	Vidjeti odredbu 1.9. konačnih obveza i točku 160. odluke o odobrenju.
(
10
)	Vidjeti točke 88. i 89. ovog mišljenja.
(
11
)	Vidjeti točke 262. do 270. pobijane presude.
(
12
)	Vidjeti točku 80. ovog mišljenja.
(
13
)	Vidjeti točku 13. Obavijesti o korektivnim mjerama.
(
14
)	Vidjeti točku 55. ovog mišljenja.
(
15
)	Osim toga, kao što je to istaknula Komisija, uvodne izjave 644. i 645. odluke u predmetu IAG/bmi, idu u prilog vezi između dodjele prethodnih prava i pojma zlouporabe s obzirom na to da se podnaslov „1.1.3 Prethodna prava” istodobno odnosi na prethodna prava i zlouporabu, čime se tako utvrđuje veza između ta dva pojma.
(
16
)	Vidjeti točku 12. Obavijesti o korektivnim mjerama.
(
17
)	Vidjeti točke 17. i 54. ovog mišljenja.
(
18
)	Vidjeti točke 126. do 200. pobijane presude.
(
19
)	Vidjeti točku 292. pobijane presude.
(
20
)	Vidjeti točke 9. do 11. ovog mišljenja.
(
21
)	Predmet u kojem je donesena Odluka Komisije C(2013) 2836 od 23. svibnja 2013. (SL 2013., C 201, str. 8.).
(
22
)	Vidjeti točku 6. ovog mišljenja.
(
23
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 29. travnja 2004., Parlament/Ripa di Meana i dr. (C‑470/00 P, EU:C:2004:241, t. 83. do 90.).