62023CC0696
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
LAILE MEDINE
od 5. lipnja 2025. (
1
)
Predmet C‑696/23 P
Dmitrij Aleksandrovič Pumpjanski
protiv
Vijeća Europske unije
„Žalba – Zajednička vanjska i sigurnosna politika – Mjere ograničavanja poduzete s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine – Zamrzavanje financijskih sredstava – Uvrštenje žaliteljeva imena na popise dotičnih osoba, subjekata i tijela – Članak 2. stavak 1. točka (g) Odluke 2014/145/ZVSP – Tumačenje – Pojam ‚vodeći poslovni čovjek’ – Posebno osobno ponašanje u smislu utjecaja na Vladu Ruske Federacije – Pojam‚gospodarski sektori koji Vladi Ruske Federacije osiguravaju znatan izvor prihoda’”
I. Uvod
1.
Ovo se mišljenje odnosi na žalbu koju je Dmitrij Aleksandrovič Pumpjanski (
2
) podnio radi ukidanja presude od 6. rujna 2023., Pumpjanski/Vijeće (T‑270/22, EU:T:2023:490) (
3
). Opći je sud tom presudom odbio žaliteljevu tužbu kojom se na temelju članka 263. UFEU‑a tražilo poništenje:
–
Odluka Vijeća (ZVSP) 2022/397 od 9. ožujka 2022. o izmjeni Odluke 2014/145/ZVSP o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 80, str. 31.) i
–
Provedbena uredba Vijeća (EU) 2022/396 od 9. ožujka 2022. o provedbi Uredbe (EU) br. 269/2014 o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2022., L 80, str. 1.) (
4
)
u dijelu u kojem je u tim aktima žaliteljevo ime uvršteno na popise koji su im priloženi. Na temelju navedenih akata Vijeće Europske unije zabranilo je žalitelju ulazak na državna područja država članica i provoz preko njih te je zamrznulo sva njegova sredstva i gospodarske izvore na tim područjima.
2.
Ovaj predmet odnosi se na jednu od prvih žalbi podnesenih Sudu u pogledu mjera ograničavanja koje je Vijeće donijelo 2022. nakon invazije oružanih snaga Ruske Federacije na Ukrajinu (
5
). Sudu, koji odlučuje u Velikom vijeću, daje priliku da utvrdi tumačenje i ispita zakonitost kriterija utvrđenih u članku 1. stavku 1. točki (e) i članku 2. stavku 1. točki (g) Odluke 2014/145/ZVSP (
6
), kako je izmijenjena Odlukom Vijeća (ZVSP) 2022/329 (
7
) i u članku 3. stavku 1. točki (g) Uredbe (EZ) br. 269/2014 (
8
) kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EU) 2022/330 (
9
). Taj kriterij, koji se obično naziva „kriterij (g)” pruža popis vodećih poslovnih osoba koje posluju u gospodarskim sektorima koji Vladi Ruske Federacije osiguravaju znatan izvor prihoda.
3.
Žalitelj osobito ističe da je Opći sud pogrešno protumačio članak 2. stavak 1. točku (g) izmijenjene Odluke 2014/145 (
10
), time što je u biti zaključio da poštovanje kriterija iz tog članka ne zahtijeva da Vijeće dokaže bilo kakvo ponašanje ili poseban doprinos osobe uvrštene na popis, osobito u pogledu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, niti da uspostavi vezu s režimom te zemlje. Osim toga, pita se o prikladnosti tog kriterija kao sredstva za postizanje ciljeva članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145.
4.
Ovaj je predmet povezan s predmetima C‑704/23 P, C‑711/23 P, C‑35/24 P i C‑111/24 P, koji proizlaze iz žalbi koje su podnijeli Tigran Khudaverdian, Viktor Filipovič Rašnikov, Dmitrij Arkadievič Mazepin i German Han protiv presuda Općeg suda kojima je potvrđeno uvrštenje njihovih imena na popise osoba koje podliježu mjerama ograničavanja na temelju članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145. Danas također iznosim mišljenja u tim predmetima, u kojem ću se usredotočiti na posebna pitanja čije je ispitivanje zatražio Sud u pogledu tumačenja i valjanosti kriterija za uvrštavanje sadržanog u toj odredbi, posebno u kontekstu glavnih zajedničkih argumenata koje su istaknuli žalitelji.
II. Činjenično stanje i postupak
A.
Okolnosti spora
5.
Okolnosti spora opisane su u točkama 2. do 17. pobijane presude. One se za potrebe ovog mišljenja mogu sažeti kako slijedi.
6.
Žalitelj je poslovni čovjek s ruskim državljanstvom.
7.
Vijeće je 17. ožujka 2014. na temelju članka 29. UEU‑a donijelo Odluku 2014/145. Istog dana Vijeće je na temelju članka 215. stavka 2. UFEU‑a donijelo Uredbu br. 269/2014. Oba se akta odnose na mjere ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine
8.
Vijeće je 25. veljače 2022. donijelo Odluku 2022/329 o izmjeni Odluke 2014/145 i Uredbu 2022/330 o izmjeni Uredbe br. 269/2014 kojom su, među ostalim, izmijenjeni kriteriji prema kojima se na fizičke ili pravne osobe, subjekte ili tijela mogu primijeniti predmetne mjere ograničavanja.
9.
Člankom 1. stavkom 1. točkom (e) Odluke 2014/145, u verziji izmijenjenoj Odlukom 2022/329 (
11
), zabranjuje se ulazak na državna područja država članica ili provoz preko njih fizičkim osobama koje ispunjavaju kriterije predviđene među ostalim u članku 2. stavku 1. točki (g) te odluke. Potonja odredba pak predviđa zamrzavanje financijskih sredstava i gospodarskih izvora, među ostalim, fizičkim osobama koje ispunjavaju taj kriterij.
10.
Konkretnije, članak 2. stavak 1. točka (g) izmijenjene Odluke 2014/145 glasi kako slijedi:
„1   Zamrzavaju se sva sredstva i gospodarski resursi koji pripadaju ili su u vlasništvu, u posjedu ili pod nadzorom:
[…]
(g)
vodećih poslovnih osoba, pravnih osoba, subjekata ili tijela uključenih u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine,
[…]”
11.
Uredbom br. 269/2014, u verziji kako je izmijenjena Uredbom br. 2022/330 (
12
) naloženo je donošenje mjera zamrzavanja financijskih sredstava te se definiraju načini provedbe tog zamrzavanja u bitnom na isti način kao i izmijenjenom Odlukom 2014/145. Članak 3. stavak 1. točka (g) izmijenjene Uredbe br. 269/2014 u biti preuzima članak 2. stavak 1. točku (g) te odluke.
12.
Vijeće je 9. ožujka 2022., s obzirom na ozbiljnost stanja u Ukrajini, donijelo sporne akte. Žaliteljevo ime dodano je na popis priložen izmijenjenoj Odluci 2014/145 i popisu iz Priloga I. izmijenjenoj Uredbi br. 269/2014, zbog sljedećih razloga:
„[Žalitelj je] predsjednik upravnog odbora društva PJSC Pipe Metallurgic Company te predsjednik i član uprave grupacije Sinara Group. On stoga podupire tijela Ruske Federacije i poduzeća u državnom vlasništvu, uključujući ruske željeznice, Gazprom i Rosneft, i ima koristi od suradnje s njima. Stoga je uključen u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine.
Nakon početnih faza ruske agresije na Ukrajinu [žalitelj se] 24. veljače 2022., zajedno s još 36 poslovnih ljudi, sastao s predsjednikom Vladimirom Putinom i drugim članovima ruske vlade kako bi raspravljali o učinku djelovanja nakon sankcija Zapada. Činjenica da je bio pozvan na taj sastanak pokazuje da je on član najužeg kruga [predsjednika] Vladimira Putina te da podupire ili provodi djelovanja ili politike kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine kao i stabilnost i sigurnost u Ukrajini. To također pokazuje da je on među vodećim poslovnim osobama uključenima u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine.”
13.
Vijeće je 10. ožujka 2022. u Službenom listu Europske unije (SL 2022., C 114 I, str. 1.) objavilo obavijest namijenjenu osobama na koje se primjenjuju mjere ograničavanja predviđene spornim aktima.
14.
Žalitelj je 19. travnja 2022. zatražio od Vijeća da mu odobri pristup dokumentima koji su služili kao osnova za donošenje mjera ograničavanja koje se odnose na njega. Vijeće je zahtjevu udovoljilo 28. travnja 2022.
B.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
15.
Tužbom koju je dostavio tajništvu Općeg suda 17. svibnja 2022. žalitelj je pokrenuo postupak radi poništenja spornih akata.
16.
U prilog svojoj tužbi tužitelj je istaknuo dva tužbena razloga, od kojih se prvi u biti temelji na očitoj pogrešci u ocjeni, a drugi na povredi načela proporcionalnosti i povredi temeljnih prava.
17.
Opći je sud pobijanom presudom odbio žaliteljevu tužbu.
18.
Kao prvo, što se tiče osnovanosti razlogâ navedenih u spornim aktima, zbog kojih je žaliteljevo ime uvršteno na predmetni popis, Opći je sud smatrao da je Vijeće pravilno zaključilo da je žalitelj vodeća poslovna osoba, što on ne osporava i što se također može zaključiti iz gospodarske važnosti kako društva TMK tako i grupe Sinara, kojih je on predsjednik upravnog odbora odnosno predsjednik i član upravnog odbora (
13
). Osim toga, Opći je sud istaknuo da je Vijeće podnijelo skup dovoljno konkretnih, preciznih i dosljednih dokaza kojima se može dokazati da je žalitelj obavljao djelatnost u brojnim gospodarskim sektorima, osobito naftnom, plinskom, sektoru željezničkih strojeva, financijskom i građevinskom sektoru, koji predstavljaju znatan izvor prihoda za Vladu Ruske Federacije (
14
).
19.
Kao drugo, što se tiče povrede načela proporcionalnosti i temeljnih prava, Opći je sud smatrao da su – unatoč činjenici da sporni akti dovode do ograničenja žaliteljeva prava vlasništva i ugrožavaju njegov privatni i obiteljski život, dom i komuniciranje – ograničenja žaliteljevih temeljnih prava koja iz toga proizlaze bila u skladu s uvjetima iz članka 52. stavka 1. Povelje (
15
).
III. Zahtjevi stranaka i postupak pred Sudom
20.
Svojom žalbom, podnesenom Sudu 16. studenog 2023., žalitelj od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi sporne akte;
–
podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje;
–
odredi da će se o troškovima odlučiti naknadno.
21.
U svojem odgovoru na žalbu podnesenom 26. siječnja 2024. Vijeće zahtijeva od Suda da odbije žalbu i naloži žalitelju snošenje troškova.
22.
Rasprava je održana 11. veljače 2025., na kojoj su tužitelj i Vijeće usmeno odgovorili na pitanja koja je postavio Sud, osobito u pogledu tumačenja izraza „vodeće poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145.
IV. Ocjena
23.
U prilog svojoj žalbi žalitelj u biti ističe dva žalbena razloga, od kojih se prvi temelji na tome da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, i prilikom ocjene pogreške koju je počinilo Vijeće u spornim aktima, a drugi na tome da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava prilikom ispitivanja tužbenih razloga koji se odnose na povredu njegovih temeljnih prava i načela proporcionalnosti.
24.
Sud je zatražio da se ispitaju posebni argumenti koji proizlaze iz prvog tužbenog razloga, te se odnose na tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, kao i žaliteljevi argumenti u pogledu prikladnosti kriterija sadržanog u toj odredbi kao sredstva za postizanje njezinih ciljeva. Potonji argumenti nalaze se u drugom dijelu drugog tužbenog razloga. Moja će se analiza usredotočiti na ta glavna pitanja, na koja su stranke usredotočile svoja usmena izlaganja na raspravi, kao što je to zatražio Sud.
A.
Prvi žalbeni razlog
25.
Žalitelj prvim žalbenim razlogom među ostalim tvrdi da je Opći sud pogrešno tumačio i primijenio kriterij predviđen člankom 2. stavkom 1. točkom (g) izmijenjene Odluke 2014/145. U biti prigovara Općem sudu da je presudio da se tom odredbom od Vijeća ne zahtijeva da dokaže postojanje konkretnog ponašanja osobe uvrštene na popis, osobito u pogledu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, niti da uspostavi bilo kakvu vezu s režimom te zemlje.
26.
Kao što to proizlazi iz točke 10. ovog mišljenja, člankom 2. stavkom 1. točkom (g) izmijenjene Odluke 2014/145 predviđa se zamrzavanje svih financijskih sredstava i gospodarskih izvora koji pripadaju „vodećim poslovnim osobama [...] uključenima u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije, koja je odgovorna za pripojenje Krima i destabilizaciju Ukrajine”.
27.
Žalitelj svoj glavni prigovor dijeli na dva niza argumenata kojima se nastoji osporiti tumačenje Općeg suda u pogledu članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 što se tiče, s jedne strane, izraza „vodeće poslovne osobe” i, s druge strane, izraza „uključene u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije”.
1. Tumačenje izraza „vodeće poslovne osobe”
28.
Kao prvo, što se tiče pojma „vodeće poslovne osobe”, žalitelj tvrdi da taj izraz treba shvatiti na način da se njime zahtijeva da dotična osoba utječe na Vladu Ruske Federacije. Prema njegovu mišljenju, iz određenih jezičnih verzija članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, kao i u francuskoj jezičnoj verziji, u kojoj se upotrebljava izraz „femmes et hommes d’affaires influents”, proizlazi da primjena te odredbe pretpostavlja postojanje utjecaja prema toj vladi ili postojanje povezanosti s njom kako bi se izvršio taj utjecaj.
29.
Vijeće osporava te argumente.
30.
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je dio. To je osobito slučaj kada tekst odredbe prava Unije o kojoj je riječ ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja svojeg smisla i dosega, što je ovdje slučaj kad je riječ o članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145 (
16
).
31.
Kao prvo, što se tiče doslovnog tumačenja izraza „vodeće poslovne osobe”, opće je poznato da izraz „poslovni čovjek” označava osobu koja radi kao poduzetnik, obično na izvršnoj razini društva. Osim toga, riječ „poslovni” odnosi se na obavljanje gospodarske ili trgovinske djelatnosti. Pojam „poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, upućuje, dakle, na osobe koje obavljaju gospodarsku ili trgovinsku djelatnost u društvu koje je u njihovu vlasništvu ili u kojima obavljaju važnu funkciju (
17
).
32.
S druge strane, izraz „vodeća” pridjev je koji je u engleskom definiran kao da znači „vrlo važan ili najvažniji” (
18
). Budući da iza izraza „vodeće poslovne osobe” u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145 slijedi izraz „uključene u gospodarske sektore”, pojam „vodeće” treba shvatiti na način da se odnosi na važnost predmetnog poslovnog čovjeka u sektoru u kojem obavlja svoje aktivnosti, i utjecaj koji bi ta osoba mogla izvršavati u tom sektoru što je u biti utvrđenje Općeg suda iz točke 66. presude od 13. rujna 2023., Rašnikov/Vijeće (T‑305/22, EU:T:2023:530), i u točki 79. presude od 6. rujna 2023.Khudaverdian/Vijeće (T‑335/22, EU:T:2023:500), koje obje navodi žalitelj. Osim toga, kao što je to navedeno u tim presudama, „vodeća” priroda poslovnog čovjeka može se utvrditi osobito s obzirom na njegov profesionalni status, važnost njegovih gospodarskih djelatnosti, opseg njegovih udjela u kapitalu ili njegove funkcije u jednom društvu ili više njih u kojima on obavlja te djelatnosti. Na taj se zaključak žalitelj posebno ne poziva u svojoj žalbi.
33.
Iz toga slijedi da, s doslovnog stajališta, Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku time što je u biti zaključio da je sve što je Vijeće dužno dokazati, kako bi utvrdilo da je osoba „vodeća poslovna osoba” u smislu članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, to da dotična osoba obavlja gospodarsku ili trgovinsku djelatnost i da se ta osoba smatra vrlo važnim ili najvažnijim poslovnim čovjekom u gospodarskom sektoru u kojem djeluje, te da može imati utjecaj u tom sektoru.
34.
Točno je da neke jezične verzije članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, nazivaju „poslovne osobe” riječju koja je jednaka riječi „utjecajna” na engleskom, umjesto „vodeća”. Žalitelj se poziva na tu okolnost kako bi tvrdio da poslovni ljudi na koje se odnosi ta odredba moraju moći izvršavati utjecaj ne samo u gospodarskom sektoru u kojem posluju, nego posebno na samu Vladu Ruske Federacije.
35.
Međutim, u tom pogledu podsjećam na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, formulacija neke odredbe prava Unije upotrijebljena u jednoj od jezičnih verzija ne može služiti kao jedina osnova za tumačenje te odredbe. Odredbe prava Unije moraju se tumačiti i primjenjivati ujednačeno s obzirom na verzije sastavljene na svim jezicima Unije (
19
).
36.
U ovom slučaju ističem, u skladu s objašnjenjima koja je Vijeće dalo na raspravi, da 12 jezičnih verzija članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 u biti kvalificira izraz „poslovne osobe” riječju istovjetnom riječi „vodeći” na engleskom jeziku (
20
). Osim tih verzija, neke druge koriste riječ koja bi se na engleski mogla prevesti kao „istaknut” ili „glavni”, koja sa semantičkog gledišta odražava izraz „vodeća” (
21
). Razmatranja iznesena u točki 32. ovog mišljenja, koja se odnose na tumačenje izraza „vodeće poslovne osobe” na engleskom jeziku, stoga su u potpunosti primjenjiva na sve te verzije.
37.
Nasuprot tomu, samo francuska, latvijska i litavska jezična verzija pojam „poslovne osobe” iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, kvalificiraju kao pridjev koji se na engleskom jeziku prevodi kao „utjecaj”. Međutim, čak je i na tim jezicima jedno od glavnih značenja „utjecajnog” svojstvo „važnosti” (
22
). Slijedom toga, kako bi se osiguralo ujednačeno tumačenje i primjena članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, kao što se to zahtijeva sudskom praksom navedenom u točki 35. ove presude, verzije izraza „vodeće poslovne osobe” na francuskom, latvijskom i litavskom jeziku valja tumačiti na isti način kao i većinu jezičnih verzija te odredbe, odnosno na način da se odnose na važnost dotičnog poslovnog čovjeka u gospodarskom sektoru u koji je uključen i u kojem može izvršavati utjecaj.
38.
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da, s doslovnog stajališta, nije osnovan žaliteljev argument prema kojem izraz „vodeće poslovne osobe”, kako je naveden u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145, zahtijeva od Vijeća da dokaže konkretno ponašanje osobe uvrštene na popis, osobito u pogledu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, ili da uspostavi vezu s režimom te zemlje.
39.
Kao drugo, što se tiče kontekstualnog tumačenja, najprije želim podsjetiti na to da je kriterij za uvrštenje koji se odnosi na „vodeće poslovne osobe”, kako je predviđen u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145, prvi put uveden Odlukom 2022/329. Potonja odluka donesena je 25. veljače 2022., odnosno dan nakon što je predsjednik Ruske Federacije najavio vojnu operaciju u Ukrajini, a ruske oružane snage pokrenule su napad na tu zemlju (
23
).
40.
Osim toga, važno je naglasiti da je, prije nego što je izmijenjen Odlukom 2022/329, članak 2. stavak 1. Odluke 2014/145 već sadržavao kriterij za uvrštenje koji je u biti omogućavao da se obuhvate osobe koje bi mogle pojedinačno utjecati na Vladu Ruske Federacije. To je osobito bio slučaj s člankom 2. stavkom 1. točkom (d) Odluke 2014/145, koji se uglavnom odnosio na fizičke osobe koje pružaju materijalnu ili financijsku potporu ruskim donositeljima odluka odgovornima za podrivanje ili ugrožavanje teritorijalne cjelovitosti, suvereniteta i neovisnosti Ukrajine ili koji imaju koristi od tih donositelja odluka. Taj je kriterij ostao u izmijenjenoj Odluci 2014/145, zbog čega smatram da bi tumačenje njezina članka 2. stavka 1. točke (g) na način da se njime zahtijeva dokaz o utjecajnom ponašanju u odnosu na Vladu Ruske Federacije i o povezanosti s režimom koji upravlja tom zemljom, kao što to tvrdi tužitelj, bilo jednostavno suvišno i stoga nedosljedno s kontekstualnog gledišta.
41.
Stoga, ne dovodeći u pitanje dodatna razmatranja koja ću iznijeti u nastavku ovog mišljenja, ne smatram da kontekstualno tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 podupire žaliteljevo stajalište.
42.
Kao treće, kad je riječ o teleološkom tumačenju, članak 2. stavak 1. točka (g) izmijenjene Odluke 2014/145 dio je pravnog okvira koji je propisao novi niz mjera ograničavanja s ciljem izvršavanja najvećeg pritiska na Rusku Federaciju povećanjem njezinih troškova djelovanja kojima se podrivaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine.
43.
To su ciljevi mjera ograničavanja protiv Rusije, kako su u biti formulirani u presudi Suda od 25. lipnja 2020., VTB Bank/Vijeće (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, t. 59.) (
24
), u kojoj se također navodi presuda od 28. ožujka 2017., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, t. 123.) (
25
). Obje su se presude odnosile na tumačenje sektorskih mjera ograničavanja donesenih s obzirom na djelovanja kojima se destabilizira stanje u Ukrajini, koja su prethodila napadu ruskih oružanih snaga na tu zemlju 24. veljače 2022. (
26
). Međutim, ciljevi koje je Sud utvrdio u tim presudama i dalje vrijede za tumačenje pojedinačnih mjera ograničavanja o kojima je riječ u ovom slučaju, pri čemu se podsjeća na to da su i sektorske i pojedinačne mjere ograničavanja donesene u okviru zajedničkog odgovora na situaciju koja se još pogoršala od ruskog napada, kao što je to izričito navedeno u uvodnim izjavama 10. i 11. Odluke 2022/329 o izmjeni Odluke 2014/145 (
27
).
44.
U tom kontekstu smatram da se donošenje mjera ograničavanja protiv vodećih poslovnih osoba iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, može razumno očekivati da se u najvećoj mogućoj mjeri poveća pritisak na Vladu Ruske Federacije da odustane od svoje vojne agresije na ukrajinsko državno područje. Naime, te vodeće poslovne osobe imaju središnju ulogu u održavanju profitabilnosti gospodarskih sektora u koje su uključene i koje u konačnici jačaju financijske resurse kojima Vlada Ruske Federacije raspolaže za provođenje svojih djelovanja i politika. Slijedom toga, zadirući u aktivnost dotičnih vodećih poslovnih osoba, mjere ograničavanja o kojima je riječ u ovom slučaju mogu smanjiti prihode koje Vlada Ruske Federacije ostvaruje od relevantnih sektora u svojem gospodarstvu, čime se povećava trošak njezinih vojnih djelovanja i ograničava njezina sposobnost da podriva teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine.
45.
Iz toga slijedi da postoji razuman odnos između, s jedne strane, ciljanja vodećih poslovnih osoba uključenih u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije i, s druge strane, cilja mjera ograničavanja u ovom slučaju. Suprotno onomu što tvrdi žalitelj, taj odnos postoji čak i ako ne postoji konkretno ponašanje osobe uvrštene na popis, osobito u pogledu utjecaja na Vladu Ruske Federacije, ili u nedostatku veze između te osobe i režima koji upravlja tom zemljom.
46.
Teleološko tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, stoga ne zahtijeva preispitivanje tekstualnog i kontekstualnog tumačenja te odredbe, kako je navedeno u točkama 38. i 41. ovog mišljenja. Naime, ono potkrepljuje tezu prema kojoj se njezinim izrazom „vodeće poslovne osobe” iz te odredbe od Vijeća zahtijeva da dokaže samo da dotična osoba obavlja gospodarsku ili trgovinsku djelatnost i da se ta osoba smatra barem vrlo važnim poslovnim čovjekom u sektoru u kojem je uključena, i u kojem stoga može imati utjecaj u njemu.
47.
S obzirom na prethodna razmatranja, nijedna od metoda tumačenja utvrđenih u sudskoj praksi Suda za određivanje smisla odredbe prava Unije ne zahtijeva, kao što to tvrdi tužitelj, da dotična osoba ima utjecaj na Vladu Ruske Federacije ili da postoji veza s njom kako bi se osoba mogla kvalificirati kao „vodeća poslovna osoba” u smislu članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145.
48.
Slijedom toga, smatram da se Općem sudu ne može prigovoriti da je počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja izraza „vodeće poslovne osobe” u smislu članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145.
49.
Prvu skupinu argumenata koje je istaknuo žalitelj treba prema tome odbiti.
2. Tumačenje izraza „uključeni u gospodarske sektore koji osiguravaju znatan izvor prihoda”
50.
Kao drugo, žalitelj tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da izraz „koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije”, kako je predviđen u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145, treba tumačiti na način da se odnosi na izraz „uključeni u gospodarske sektore” iz te odredbe, a ne na izraz „vodeće poslovne osobe”.
51.
Vijeće osporava te argumente.
52.
Uvodno, podsjećam na to da je Opći sud u točki 66. pobijane presude smatrao da se izraz „koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije”, kako je predviđen u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145, odnosi na gospodarske sektore u koje su te poslovne osobe uključene, a ne na same vodeće poslovne osobe. To znači da Vijeće, kako bi primijenilo tu odredbu, mora samo dokazati da ti gospodarski sektori osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije; također nije potrebno dokazati postojanje ponašanja dotične osobe ili veze između te osobe i ruskog režima. Prema mišljenju Općeg suda, to je tumačenje u skladu s ciljevima koji se žele postići mjerama ograničavanja o kojima je riječ u ovom slučaju.
53.
S obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 35. ovog mišljenja, najprije valja istaknuti da se tekst većine jezičnih verzija članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 protivi tužiteljevu argumentu.
54.
To je slučaj s engleskom jezičnom verzijom, u kojoj redoslijed različitih dijelova teksta članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, upućuje na to da je Opći sud pravilno protumačio izraz „koji osiguravaju znatan izvor prihoda” na način da se odnosi na izraz „uključeni u gospodarske sektore” koji mu je neposredno prethodio. Da je Vijeće htjelo pojasniti da ti prihodi trebaju dolaziti od samih vodećih poslovnih osoba, moglo je razumno obrnuti redoslijed tih dvaju izraza kako bi to učinilo očitim, jer ga nijedan jezični razlog nije spriječio da to učini.
55.
Osim toga, u većini jezičnih verzija članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, između izraza „uključeni u gospodarske sektore” i „koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije” umetnuta je odnosna zamjenica (
28
). U tim je slučajevima veza između tih dvaju elemenata tim očitija jer izraz „koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije” nužno postaje zavisna rečenica imeničke skupine „gospodarski sektor”.
56.
U svakom slučaju, u pogledu tih verzija, za koje žalitelj tvrdi da su dvosmislene, valja istaknuti, s kontekstualnog gledišta, da je, s obzirom na to da članak 2. stavak 1. točka (g) izmijenjene Odluke 2014/145, pojam „prihod” povezuje s nacionalnom vladom kao njegovim korisnikom, najpreciznije tumačenje tih pojmova jest to da izvor tih prihoda mora biti gospodarski sektor, a ne pojedinačni poslovni čovjek (
29
). To je s makroekonomskog gledišta uobičajeno shvaćanje državnih financija. Usto, očito je da bi, da je Vijeće željelo da znatan izvor prihoda potječe od vodeće poslovne osobe, izraz „uključeni u gospodarske sektore” bio suvišan i ne bi bio unesen u članak 2. stavak 1. točku (g) izmijenjene Odluke 2014/145, s obzirom na to da su sve poslovne osobe po definiciji izravno ili neizravno uključene u gospodarske sektore.
57.
Osim toga, čini mi se da teleološko tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, podupire to kontekstualno tumačenje. Naime, budući da je cilj donošenja mjera ograničavanja – kao što je to već objašnjeno (
30
) – ograničiti financijska sredstva kojima Vlada Ruske Federacije raspolaže kako bi okončala svoju politiku destabilizacije Ukrajine i agresije prema njoj, taj se cilj može učinkovitije postići smanjivanjem prihoda koji potječu iz cijelog gospodarskog sektora, a ne iz pojedinačnog doprinosa vodećeg poslovnog čovjeka.
58.
Stoga Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku u točki 66. pobijane presude, kada je smatrao da, s obzirom na cilj mjera ograničavanja o kojima je riječ u ovom slučaju, znatan izvor prihoda za Vladu Ruske Federacije treba potjecati iz sektora u koje su uključene vodeće poslovne osobe uvrštene na popis, a ne od samih tih poslovnih osoba.
59.
Točno je da se u uvodnoj izjavi 11. Odluke 2022/329 navodi da „[s] obzirom na ozbiljnost situacije, Vijeće smatra da bi kriterije za uvrštenje na popis trebalo izmijeniti kako bi se uključile... osobe i subjekti koji osiguravaju znatan izvor prihoda [Vladi Ruske Federacije]”. Prema mojem mišljenju, sama činjenica da se u toj uvodnoj izjavi upućuje ne samo na osobe, nego i na subjekte jasno upućuje na to da se ne može shvatiti na način da se odnosi isključivo na „vodeće poslovne osobe”, nego na način da upućuje na širi pojam, odnosno cijeli gospodarski sektor, uključujući sve osobe i subjekte koji u njemu djeluju.
60.
Osim toga, valja podsjetiti na to da, prema sudskoj praksi Suda, iako su uvodne izjave akta Unije važni interpretativni elementi kojima se može pojasniti volja autora tog akta, te uvodne izjave nemaju pravno obvezujuću snagu i ne mogu se na njih pozivati ni kako bi se odstupilo od samih odredbi predmetnog akta ni kako bi se te odredbe tumačile na način očito suprotan njihovu tekstu (
31
).
61.
U ovom slučaju, s obzirom na to da metode tumačenja utvrđene u sudskoj praksi Suda za utvrđivanje značenja odredbe prava Unije dovode do zaključka da izraz „znatan izvor prihoda” treba povezati s izrazom „uključeni u gospodarske sektore”, a ne s izrazom „vodeće poslovne osobe”, sadržaj uvodne izjave 11. Odluke 2022/329 ne može sam po sebi dovesti u pitanje to tumačenje.
62.
Naposljetku, žalitelj tvrdi da tumačenje Općeg suda u pogledu članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, osobito u pogledu izraza „znatan izvor prihoda”, podrazumijeva da osobno ponašanje ili doprinos predmetnog poslovnog čovjeka uopće nije važan. Međutim, u tom pogledu dovoljno je podsjetiti na to da se tumačenju različitih elemenata te odredbe protivi to da Vijeće bude dužno dokazati išta više osim da osoba uvrštena na popis obavlja gospodarsku ili trgovinsku djelatnost i da se ta osoba smatra barem vrlo važnim poslovnim čovjekom u sektoru u koji je uključena, odnosno da stoga može u njemu izvršavati utjecaj.
63.
S obzirom na prethodna razmatranja, smatram da se Općem sudu ne može prigovoriti da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je protumačio izraz „koji osiguravaju znatan izvor prihoda Vladi Ruske Federacije”, kako je predviđen člankom 2. stavkom 1. točkom (g) izmijenjene Odluke 2014/145, u smislu koji navodi žalitelj.
64.
Drugu skupinu argumenata koje je istaknuo žalitelj treba prema tome odbiti.
65.
U kontekstu zaključaka iz točaka 49. i 64. ovog mišljenja, posebne argumente koji proizlaze iz prvog žalbenog razloga u pogledu tumačenja članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 treba odbiti.
B.
Drugi dio drugog žalbenog razloga
66.
Drugim dijelom drugog žalbenog razloga žalitelj među ostalim tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku u svojoj ocjeni prikladnosti kriterija iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 kao sredstva za postizanje ciljeva te odredbe. Tvrdi da tumačenje Općeg suda članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, dovodi do situacije u kojoj su osobe kažnjene zbog njihova postojanja, a ne s obzirom na ono što čine ili trebaju učiniti. Što se tiče ovog predmeta, pita se kako bi primjena kriterija iz te odredbe na bilo koji način mogla utjecati na Rusku Državu.
67.
Vijeće osporava te argumente.
68.
Iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da sudovi Unije, kada provode nadzor mjera ograničavanja, moraju uvažiti široku diskreciju Vijeća pri utvrđivanju općih kriterija za definiranje kategorije osoba koje se može podvrgnuti takvim mjerama (
32
). To se općenito objašnjava činjenicom da, iako se člankom 24. stavkom 1. UEU‑a i člankom 275. drugim stavkom UFEU‑a sudovima Unije dodjeljuje nadležnost za odstupanje u tom posebnom području zajedničke vanjske i sigurnosne politike (ZVSP), ti sudovi ne mogu zamijeniti političke ili strateške odabire koje Vijeće donosi prilikom donošenja mjera ograničavanja (
33
). Stoga je razina nadzora koji sudovi Unije mogu primijeniti prilikom sudskog preispitivanja ograničen (
34
).
69.
Međutim, to ne znači da Vijeće može proizvoljno djelovati. U suprotnom bi odstupanje iz članka 24. stavka 1. UEU‑a i članka 275. stavka 2. UFEU‑a bilo lišeno svojeg korisnog učinka (
35
). Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, nadzor zakonitosti mjere mora biti izvršen s obzirom na načelo proporcionalnosti (
36
), što u biti podrazumijeva da na zakonitost te mjere može utjecati samo očita neprikladnost takve mjere u odnosu na cilj koji nadležna institucija želi postići (
37
).
70.
U tom pogledu najprije želim podsjetiti na to da je Sud u svojoj sudskoj praksi već imao priliku potvrditi kriterij koji je formuliran na sličan način kao u ovom slučaju. Upućujem na presudu od 9. srpnja 2020., Haswani/Vijeće (C‑241/19 P, EU:C:2020:545) (
38
), koja se odnosila na kriterije predviđene u članku 27. stavku 2. točki (a) i članku 28. stavku 2. točki (a) Odluke Vijeća br. 2013/255/ZVSP (
39
), u verziji izmijenjenoj Odlukom Vijeća (ZVSP) 2015/1836 (
40
). Naime, tim je odredbama Vijeće spriječilo ulazak na državno područje država članica i zamrznulo sva financijska sredstva i gospodarske izvore koji pripadaju „vodećim poslovnim osobama koje djeluju u Siriji” u kontekstu nasilne represije koju je pretrpjelo civilno stanovništvo te zemlje.
71.
Valja istaknuti da je Sud u svojoj presudi istaknuo, s obzirom na uvodnu izjavu 5. izmijenjene Odluke 2013/255 (
41
), da je sirijsko gospodarstvo pod strogim nadzorom sirijskog režima i da su poslovni krugovi i taj režim uspostavili odnos međuovisnosti. U tom kontekstu, uski krug vodećih poslovnih osoba koje djeluju u Siriji mogao je zadržati svoj status samo održavanjem bliskih veza sa sirijskim režimom. Slijedom toga, sama činjenica da pripada toj kategoriji osoba bila je dovoljna da se omogući poduzimanje potrebnih mjera a da pritom nije potrebno podnijeti dokaz o povezanosti između vodeće poslovne osobe i sirijskog režima (
42
).
72.
Međutim, napominjem da je, unatoč njihovoj sličnoj formulaciji, primjena kriterija predviđenog člankom 2. stavkom 1. točkom (g) izmijenjene Odluke 2014/145 obilježena znatnom razlikom u odnosu na kriterij sadržan u izmijenjenoj Odluci 2013/255. Naime, u slučaju mjera ograničavanja donesenih nakon što su ruske oružane snage napale Ukrajinu, uvrštavanje na popis vodećih poslovnih osoba ne upućuje na odnos međuovisnosti koji postoji između poslovnih krugova Ruske Federacije i režima te zemlje. Naime, te poslovne osobe nisu obuhvaćene zbog svoje uske povezanosti s ruskim političkim vodstvom nego zbog njihove poslovne djelatnosti u gospodarskom sektoru koji Vladi Ruske Federacije osigurava znatan izvor prihoda (
43
).
73.
Sud će stoga morati odlučiti može li se u tim okolnostima primijeniti kriterij iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145. Konkretnije, Opći sud trebat će ispitati može li se taj kriterij smatrati zakonitim ako ne postoji obveza Vijeća da dokaže, s jedne strane, izravnu ili neizravnu vezu između dotične osobe i djelovanja i politika Vlade Ruske Federacije prema Ukrajini i, s druge strane, konkretno ponašanje predmetne vodeće poslovne osobe, koje prelazi puki gospodarski utjecaj koji njezina profesionalna djelatnost može imati na gospodarstvo Ruske Federacije i, prema tome, na prihode koje je ostvarila Vlada Ruske Federacije.
74.
Što se tiče prvog od tih pitanja, skrećem pozornost Suda na njegovu presudu od 1. ožujka 2016., National Iranian Oil Company/Vijeće (C‑440/14 P, EU:C:2016:128), u kojoj je prihvatio kriterij za uvrštavanje koji se odnosi na osobe ili subjekte koji ne zahtijevaju dokaz stvarne, izravne ili neizravne veze sa širenjem nuklearnog oružja, kako je to obuhvaćeno tim skupom mjera ograničavanja. U svojoj je presudi Opći sud u biti smatrao da, čak i ako ne postoji takva veza, te osobe i subjekti mogu biti uvršteni na popis jer su mogli poticati širenje nuklearnog oružja osiguravajući iranskoj vladi materijalna, financijska ili logistička sredstva ili pogodnosti (
44
).
75.
Prema mojem mišljenju, postoje ozbiljni razlozi za primjenu prethodnih razmatranja Suda na ovaj predmet. Naime, kao što sam to tvrdila u svojem mišljenju u predmetu Timčenko/Vijeće (C‑703/23 P, EU:C:2025:274, t. 52.), ratio decidendi te sudske prakse jest okončati djelovanja na koja se odnose te mjere smanjenjem financijskih sredstava dostupnih u tu svrhu, neovisno o njihovu podrijetlu i osobito postojanju veze između dotične osobe i djelovanja i politika dotične vlade. U ovom slučaju gospodarske aktivnosti vodećih poslovnih osoba na koje se odnose mjere ograničavanja o kojima je riječ u ovom slučaju doprinose financiranju proračuna Vlade Ruske Federacije. Stoga nije važno imaju li te poslovne osobe izravnu ili neizravnu vezu s tom vladom ili njezinim djelovanjima i politikama u odnosu na Ukrajinu.
76.
Što se tiče drugog pitanja, žaliteljeva argumentacija temelji se na pretpostavci da se sudska praksa Suda do sada odnosila na slučajeve u kojima je osobno ponašanje dotične osobe dovelo do njezina uvrštenja na popise osoba ili subjekata na koje se odnose mjere ograničavanja, pri čemu je to ponašanje preduvjet da bi joj se pripisala situacija koju te mjere nastoje ispraviti. Tužitelj je na raspravi u biti tvrdio da Sud nikada nije primijenio kriterij za uvrštavanje samo na temelju profesionalnog statusa osobe o kojoj je riječ, odnosno poslovnih ljudi u profitabilnim gospodarskim sektorima.
77.
Moram naglasiti da, čak i pod pretpostavkom da su žaliteljeva očitovanja bila točna, to samo po sebi ne znači da kriterij za uvrštavanje koji ne zahtijeva osobno ponašanje dotičnih osoba kako bi ih se uvrstilo na popis treba sam po sebi smatrati nezakonitim. Naime, kao što je to navedeno u točki 68. ovog mišljenja, Vijeće ima široku diskrecijsku ovlast u pogledu opće i apstraktne definicije pravnih kriterija i načina donošenja mjera ograničavanja, tako da samo valja poništiti mjeru koja je očito neprikladna u odnosu na cilj koji Vijeće želi postići.
78.
U tom pogledu najprije ističem da žalitelj ne dovodi u pitanje legitimnost cilja koji se nastoji postići kriterijem predviđenim u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145, što je cilj za koji je očito, iz točke 72. pobijane presude, sam žalitelj priznao da se sastoji od povećavanja pritiska na Rusku Federaciju i troškova njezina djelovanja usmjerenog na podrivanje teritorijalne cjelovitosti, suverenosti i neovisnosti Ukrajine (
45
). Ipak, osporava prikladnost uvrštenja vodećih poslovnih osoba iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, kao sredstva za postizanje tih ciljeva.
79.
Međutim, smatram da bi žaliteljeve tvrdnje trebalo odbiti zbog sljedećih razloga.
80.
Kao prvo, kao što sam to već objasnila u prvom dijelu ovog mišljenja, na vodeće poslovne osobe može se ciljati zbog njihove profesionalne djelatnosti u ključnim sektorima ruskog gospodarstva jer je rezultat tih aktivnosti usko povezan s financiranjem proračuna Vlade Ruske Federacije. U biti, propisivanje mjera ograničavanja otežalo bi im izvršavanje njihovih djelatnosti, što bi moglo naštetiti ruskom gospodarstvu (
46
) i stoga pridonijeti povećanju troškova vojne agresije na Ukrajinu. Stoga se može smatrati da postoji racionalna veza između ciljanja vodećih poslovnih osoba koje djeluju u gospodarskim sektorima kojima se Vladi Ruske Federacije osiguravaju znatni prihodi i cilja predmetnih mjera ograničavanja, odnosno izvršavanja pritiska na Vladu Ruske Federacije da okonča tu agresiju.
81.
Osim toga, u odgovoru na žaliteljev prigovor prema kojem se člankom 2. stavkom 1. točkom (g) izmijenjene Odluke 2014/145 posebno ne određuju sektori koji Vladi Ruske Federacije osiguravaju znatne prihode, valja utvrditi da je formulacija tog izraza također obuhvaćena širokom diskrecijskom ovlašću kojom Vijeće raspolaže pri definiranju općih kriterija primjenjivih u sustavu mjera ograničavanja. Primjena pojma sadržanog u tom izrazu na konkretan slučaj može se odrediti u svakom slučaju zasebno, ako je ta ocjena podložna nadzoru suda Unije (
47
). Usto, suprotno žaliteljevim argumentima, ne smatram da se time što u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145 nisu određeni gospodarski sektori na koje se odnosi ta odredba krši načelo pravne sigurnosti. Ipak, korištenjem izraza „sektori koji Vladi Ruske Federacije osiguravaju znatan izvor prihoda”, u članku 2. stavku 1. točki (g) izmijenjene Odluke 2014/145 dovoljno su utvrđeni posebni elementi za prepoznavanje slučajeva u kojima se taj izraz treba primijeniti, u skladu s, prema tome, zahtjevima utvrđenima ustaljenom sudskom praksom Suda (
48
).
82.
Kao drugo, kao što se to zahtijeva sudskom praksom Suda (
49
), prilikom ocjene prikladnosti članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 treba uzeti u obzir kontekst u kojem je ta odluka donesena. U tom pogledu pozivam Sud da uzme u obzir ne samo izvanredne i razvojne okolnosti u kojima su donesene predmetne mjere ograničavanja, nego i kumulativne učinke koje bi sve mjere poduzete protiv Ruske Federacije nakon njezina napada na Ukrajinu namjeravale proizvesti s globalnog stajališta.
83.
U tom pogledu valja istaknuti, kao prvo, da su predmetne mjere ograničavanja donesene u izvanrednom kontekstu iznimne hitnosti, na koji se upućuje u uvodnim izjavama 3. do 10. Odluke 2022/329. Te su mjere bile sastavni dio niza novih mjera koje je Vijeće donijelo kontinuirano, ujedinjeno, postupno i koordinirano (
50
). Kao što je to Vijeće pravilno istaknulo na raspravi, Europska unija je čvrsto odgovorila na povredu obveza nametnutih erga omnes međunarodnim pravom radi borbe protiv vojne agresije Ruske Federacije na Ukrajinu (
51
), koristeći u tu svrhu sve mjere kojima raspolaže koje nisu uključivale primjenu sile.
84.
Drugo, uvodnom izjavom 5. Odluke 2022/329 jasno se iznosi da će prema mišljenju Vijeća svaka daljnja vojna agresija Rusije prema Ukrajini imati goleme posljedice i visoku cijenu, što uključuje širok raspon sektorskih i pojedinačnih mjera ograničavanja koje bi se donosile u suradnji s partnerima. Slijedom toga, valja podsjetiti na to da, kao što to ističe vlada Češke Republike, prikladnost predmetnih mjera ograničavanja ne ovisi samo o njihovu učinku na samo jednu skupinu osoba, poput vodećih poslovnih osoba na koje se odnosi članak 2. stavak 1. točka (g) izmijenjene Odluke 2014/145, nego o kumulativnom učinku svih mjera koje je Vijeće donijelo kako bi oslabilo gospodarsku osnovu Rusije i ugrozilo sposobnost Ruske Federacije da nastavi financirati i voditi rat.
85.
Iz toga slijedi da se na temelju kriterija iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, povezanog s kontekstom u kojem su te mjere donesene i posebnom ozbiljnošću situacije koju je Vijeće istaknulo u Odluci 2022/329, može zaključiti da mjere ograničavanja donesene protiv vodećih poslovnih osoba nisu očito neprikladne u odnosu na njihov cilj.
86.
U preostalom dijelu, s obzirom na to da tužitelj navodi da je teško utvrditi kako bi osobe uvrštene na popis trebale djelovati kako ih se ne bi uvrstilo na popis ili kako bi ih se uklonilo s popisa, važno je naglasiti da se vodeće poslovne osobe mogu ukloniti s popisa ako mogu dokazati da su napustile funkciju na kojoj se temeljilo njihovo uvrštenje na popis. Opet, iako takva situacija može opravdati prvotno uvrštenje na popis, ona ne može imati za posljedicu to da situacija dotične osobe bude vremenski utvrđena i da se provođenje periodičnog preispitivanja liši svakog korisnog učinka, osim ako Vijeće još može dokazati opasnost od izbjegavanja mjera, što je pitanje koje se posebno ne postavlja u ovom predmetu.
87.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da utvrdi da se nijednim od argumenata koje je iznio žalitelj ne može dokazati da je Opći sud počinio pogrešku u ocjeni prikladnosti kriterija iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 kao sredstva za postizanje ciljeva te odredbe.
88.
Stoga treba odbiti drugi dio drugog žalbenog razloga u dijelu u kojem se odnosi na te argumente.
V. Zaključak
89.
S obzirom na analizu iznesenu u ovom mišljenju, predlažem Sudu da odbije žalbu u pogledu žaliteljevih argumenata koji proizlaze iz prvog žalbenog razloga u odnosu na tumačenje članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145, kao i na žaliteljeve argumente u pogledu prikladnosti kriterija sadržanog u toj odredbi kao sredstva za postizanje njezinih ciljeva.
90.
Ne iznosim mišljenje o odbijanju žalbe u pogledu preostalih žalbenih razloga koje je istaknuo žalitelj ni o tome kojoj stranci treba naložiti snošenje troškova u skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	U daljnjem tekstu: žalitelj
(
3
)	U daljnjem tekstu: pobijana presuda
(
4
)	U daljnjem tekstu zajedno: sporni akti
(
5
)	Vidjeti također presudu od 13. ožujka 2025., Šuvalov/Vijeće (C‑271/24 P, EU:C:2025:180), kao i moje mišljenje u predmetima Timčenko/Vijeće (C‑702/23 P, EU:C:2025:273) i Timčenko/Vijeće (C‑703/23 P, EU:C:2025:274).
(
6
)	Odluka Vijeća od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja kojima se podrivaju ili ugrožavaju teritorijalna cjelovitost, suverenitet i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 16.) (u daljnjem tekstu: Odluka 2014/145)
(
7
)	Odluka Vijeća od 25. veljače 2022. o izmjeni Odluke br. 2014/145 (SL 2022., L 50, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Odluka 2022/329)
(
8
)	Uredba Vijeća od 17. ožujka 2014. o mjerama ograničavanja u odnosu na djelovanja koja podrivaju ili ugrožavaju teritorijalnu cjelovitost, suverenost i neovisnost Ukrajine (SL 2014., L 78, str. 6.) (u daljnjem tekstu: Uredba 269/2014)
(
9
)	Uredba Vijeća od 25. veljače 2022. o izmjeni Uredbe br. 269/2014 (SL 2022., L 51, str. 1.) (u daljnjem tekstu: Uredba 2022/330)
(
10
)	Radi sažetosti upućivanja na kriterij iz članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145 trebalo bi tumačiti na način da se odnose i na kriterij iz članka 1. stavka 1. točke (e) te odluke i članka 3. stavka 1. točke (g) izmijenjene Uredbe br. 269/2014. Vidjeti točke 9. i 11. ovog mišljenja.
(
11
)	U daljnjem tekstu: izmijenjena Odluka 2014/145
(
12
)	U daljnjem tekstu: izmijenjena Uredba br. 269/2014
(
13
)	Pobijana presuda, t. 47., 49. i 56.
(
14
)	Pobijana presuda, t. 56. do 58.
(
15
)	Pobijana presuda, t. 75. do 95.
(
16
)	Presuda od 20. ožujka 2025., DL (C‑61/24, EU:C:2025:197, t. 38. i navedena sudska praksa)
(
17
)	Vidjeti u tom pogledu definiciju u Cambridge Dictionaryju, dostupnu na https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson.
(
18
)	Vidjeti među ostalim, definiciju u Cambridge Dictionaryju dostupnu na https://dictionary.cambridge.org/dictionary/learner‑english/leading.
(
19
)	Vidjeti presudu od 28. studenog 2024., Masdi (C‑169/23, EU:C:2024:988, t. 42. i navedena sudska praksa).
(
20
)	Vidjeti bugarsku, češku, njemačku, estonsku, hrvatsku, talijansku, mađarsku, poljsku, slovačku, slovensku, finsku i švedsku jezičnu verziju članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145.
(
21
)	Vidjeti nizozemsku, portugalsku, španjolsku, irsku i rumunjsku jezičnu verziju članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145.
(
22
)	Vidjeti, među ostalim, definiciju u Le Robertu, dostupnu na https://dictionnaire.lerobert.com/definition/influent.
(
23
)	Vidjeti uvodnu izjavu 9. Odluke 2022/329.
(
24
)	Vidjeti također presudu od 17. rujna 2020., Rosneft i dr./Vijeće (C 732/18 P, EU:C:2020:727, t. 85.).
(
25
)	Vidjeti moje mišljenje u predmetu Timčenko/Vijeće (C‑703/23 P, EU:C:2025:274, t. 52.).
(
26
)	Vidjeti Odluku Vijeća br. 2014/512/ZVSP od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 13.), kako je izmijenjena, i Uredbu Vijeća (EU) br. 833/2014 od 31. srpnja 2014. o mjerama ograničavanja s obzirom na djelovanja Rusije kojima se destabilizira stanje u Ukrajini (SL 2014., L 229, str. 1.).
(
27
)	Također moram skrenuti pozornost Suda na uvodne izjave 2. i 4. Odluke 2022/329, u kojima se navodi da je Europska unija i dalje „nepokolebljiva u svojoj potpori suverenitetu i teritorijalnoj cjelovitosti Ukrajine” i upućuje se na potrebu za donošenjem daljnjih mjera ograničavanja kojima se nameću goleme i ozbiljne posljedice za Rusiju zbog njezine vojne agresije. Osim toga, u uvodnoj izjavi 10. Odluke 2022/329 navodi se da će odgovor Europske unije „uključivati i sektorske i pojedinačne mjere ograničavanja” kao odgovor na „ničim izazvanu invaziju Ukrajine koju su izvršile oružane snage Ruske Federacije”. Iz te izjave proizlazi da su te dvije vrste mjera usko povezani elementi kojima se nastoji postići isti cilj.
(
28
)	Vidjeti osobito talijansku, njemačku, nizozemsku, portugalsku, dansku, španjolsku, estonsku, finsku, latvijsku i slovačku jezičnu verziju članka 2. stavka 1. točke (g) izmijenjene Odluke 2014/145.
(
29
)	Vidjeti definiciju „prihoda” u Cambridge Dictionaryju, koja se odnosi na prihode koje vlada redovito prima od poreza, dostupnu na https:/dictionary.cambridge.org/dictionary/english/revenue.
(
30
)	Vidjeti točke 44. i 45. ovog mišljenja.
(
31
)	Vidjeti, među ostalim, presudu od 7. ožujka 2024., Roheline Kogukond i dr. (C‑234/22, EU:C:2024:211, t. 70. i navedena sudska praksa).
(
32
)	Vidjeti, među ostalim, presudu od 7. travnja 2016., Akhras/Vijeće (C‑193/15 P, EU:C:2016:219, t. 51. i navedena sudska praksa).
(
33
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 25. lipnja 2020., VTB Bank/Vijeće (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, t. 61. i navedena sudska praksa). Vidjeti u tom pogledu i presudu od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr. (C‑29/22 P i C‑44/22 P, EU:C:2024:725, t. 115. do 118.).
(
34
)	Vidjeti presudu od 18. srpnja 2013., Komisija i dr./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P i C‑595/10 P, EU:C:2013:518, t. 119.), iz koje proizlazi da se potpuni nadzor može izvršavati samo u pogledu pojedinačnih kriterija za uvrštavanje.
(
35
)	Vidjeti po analogiji presudu od 10. rujna 2024., KS i dr./Vijeće i dr. (C‑29/22 P i C‑44/22 P, EU:C:2024:725, t. 73.).
(
36
)	Vidjeti u tom pogledu presudu od 13. ožujka 2025., PKK/Vijeće (C‑44/23 P, EU:C:2025:181, t. 134.).
(
37
)	Vidjeti među ostalim presudu od 1. ožujka 2016., National Iranian Oil Company/Vijeće (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, t. 77.).
(
38
)	U daljnjem tekstu: presuda Haswani
(
39
)	Odluka Vijeća od 31. svibnja 2013. o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2013., L 147, str. 14.)
(
40
)	Odluka Vijeća od 12. listopada 2015. o izmjeni Odluke 2013/255/ZVSP o mjerama ograničavanja protiv Sirije (SL 2015., L 266, str. 75.)
(
41
)	Sadržaj uvodne izjave 5. izmijenjene Odluke 2013/255 odgovara sadržaju uvodne izjave 6. Odluke 2015/1836.
(
42
)	Presuda Haswani, t. 66., 69. i 70.
(
43
)	Kriterij za uvrštavanje koji se temelji na odnosu međusobne koristi i potpore vodećih poslovnih osoba i Vlade Ruske Federacije utvrđen je tek nakon izmjene Odluke 2014/145 Odlukom Vijeća (ZVSP) 2023/1094 od 5. lipnja 2023. (SL 2023., L 146, str. 20.). Naravno, taj se kriterij ne primjenjuje ratione temporis na ovaj predmet.
(
44
)	Presuda od 1. ožujka 2016., National Iranian Oil Company/Vijeće (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, t. 80. do 81.)
(
45
)	Vidjeti također točku 44. ovog mišljenja.
(
46
)	Vidjeti u tom pogledu i po analogiji presudu od 5. rujna 2024., GM i ON (C‑109/23, EU:C:2024:681, t. 54.), kao i moje mišljenje u tom predmetu (C‑109/23, EU:C:2024:307, t. 76.).
(
47
)	U tom pogledu također moram istaknuti da žalitelj u okviru njegova prvog žalbenog razloga u biti osporava da gospodarski sektor u kojem obavlja svoje djelatnosti predstavlja gospodarski sektor koji predstavlja znatan izvor prihoda za Vladu Ruske Federacije. Međutim, ta konkretna ocjena nije obuhvaćena zahtjevom Suda u pogledu ovog mišljenja i stoga nije obuhvaćena mojom analizom.
(
48
)	Vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Litva i dr./Parlament i Vijeće (Paket za mobilnost) (C 541/20 do C 555/20, EU:C:2024:818, t. 159. i navedena sudska praksa).
(
49
)	Vidjeti presudu od 1. ožujka 2016., National Iranian Oil Company/Vijeće (C‑440/14 P, EU:C:2016:128, t. 78.).
(
50
)	Vidjeti presudu od 27. srpnja 2022., RT France/Vijeće (T‑125/22, EU:T:2022:483, t. 87.), u kojoj je veliko vijeće Općeg suda došlo do sličnog zaključka.
(
51
)	Što se tiče postojanja takvog kršenja, vidjeti Rezoluciju Opće skupštine Ujedinjenih naroda od 2. ožujka 2022., naslovljenu „Agresija na Ukrajinu” (A/ES-11/L.1).