62023CO0220
RJEŠENJE SUDA (sedmo vijeće)
11. siječnja 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 99. Poslovnika Suda – Državne potpore – Potpora za energiju iz obnovljivih izvora – Obveza opskrbe električnom energijom proizvedenom iz obnovljivih izvora energije – Potpora spojiva s unutarnjim tržištem – Prethodna prijava potpore – Članak 108. stavak 3. UFEU‑a – Mogućnost izricanja novčane kazne za povredu obveze opskrbe do koje je došlo prije te prijave”
U predmetu C‑220/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Žalbeni sud u Varšavi, Odjel za trgovačke sporove i sporove koji se odnose na intelektualno vlasništvo, Poljska), odlukom od 22. ožujka 2022., koju je Sud zaprimio 5. travnja 2023., u postupku
R. sp. z o.o.
protiv
Prezes Urzędu Regulacji Energetyki,
SUD (sedmo vijeće),
u sastavu: A. Prechal (izvjestiteljica), predsjednica drugog vijeća, u svojstvu predsjednice sedmog vijeća, N. Wahl i M. L. Arastey Sahún, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajnik: A. Calot Escobar,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, u skladu s člankom 99. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 108. stavka 3. posljednje rečenice UFEU‑a, u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU‑a.
2
Taj je zahtjev upućen u okviru spora između društva R. sp. z o.o i Prezesa Urzędu Regulacji Energetyki (predsjednik Regulatornog ureda za energetiku, Poljska) (u daljnjem tekstu: predsjednik URE‑a) u pogledu novčane kazne izrečene društvu R. zbog nepoštovanja obveza u području ishođenja i podnošenja potvrda o podrijetlu, koje ima na temelju programa potpore za proizvođače električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora energije koji se nalaze u Poljskoj.
Poljsko pravo
3
Člankom 9.a ustawe – Prawo energetyczne (Zakon o energetici) od 10. travnja 1997., u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak, (u daljnjem tekstu: Zakon o energetici) određivalo se:
„1.   Poduzetnici iz energetskog sektora, krajnji kupci, kao i društva za posredovanje u trgovini sirovinama ili brokerska društva navedeni u stavku 1.a dužni su, u opsegu utvrđenom odredbama donesenima na temelju stavka 9.:
1.)
ishoditi i podnijeti na poništavanje predsjedniku URE‑a potvrdu o podrijetlu […] izdanu za električnu energiju proizvedenu iz [obnovljivih] izvora koji se nalaze na državnom području Republike Poljske ili
2.)
platiti zamjensku naknadu u roku utvrđenom u stavku 5., koja se izračunava prema formuli utvrđenoj u stavku 2.
1.a   Obvezu iz stavaka 1. i 8. dužni su ispuniti:
1.)
poduzetnik iz energetskog sektora čija je djelatnost proizvodnja električne energije ili trgovina električnom energijom i koji prodaje električnu energiju krajnjim kupcima;
[…]
5.   Zamjenske naknade iz stavka 1. točke 2. […] prihod su Narodowog Fundusza Ochrony Środowiska i Gospodarki Wodnej [Državni fond za zaštitu okoliša i upravljanje vodama, Poljska] i treba ih uplatiti na bankovni račun navedenog Fonda do 31. ožujka svake godine za prethodnu kalendarsku godinu.
[…]
9.   Ministar gospodarstva uredbom utvrđuje detaljan opseg obveza [iz stavka 1.] […]
[…]”
4
Člankom 56. stavkom 1. točkom 1.a Zakona o energetici predviđalo se:
„Novčana kazna može se izreći svakome tko ne poštuje obvezu ishođenja i podnošenja na poništavanje predsjedniku URE‑a potvrde o podrijetlu, potvrde o podrijetlu bioplina ili ne plaća zamjensku naknadu.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
5
Republika Poljska uvela je 2005. sustav potvrda o podrijetlu za potporu proizvođačima električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora („zelena električna energija”). U tom smislu, takve su potvrde besplatno dostupne tim proizvođačima ovisno o njihovoj proizvodnji zelene električne energije, iako drugi poduzetnici iz energetskog sektora, a osobito oni koji prodaju električnu energiju krajnjim kupcima, imaju obvezu kupiti te potvrde od navedenih proizvođača te ih podnijeti na poništavanje predsjedniku URE‑a u količini koja odgovara postotku količine električne energije koju su prodali.
6
Društvo R., koje se bavi trgovinom električnom energijom i ima obvezu, predviđenu člankom 9.a stavkom 1. točkom 1. Zakona o energetici, da ishodi i podnese potvrde o podrijetlu koje se odnose na količinu električne energije koju proda, prodalo je 2013. električnu energiju društvu H. S. A., koje proizvodi ferolegure, kao i drugim kupcima.
7
Kako bi ispunilo tu obvezu u pogledu količina električne energije koje je 2013. prodalo krajnjim kupcima, društvo R. podnijelo je predsjedniku URE‑a potvrde o podrijetlu koje odgovaraju tim količinama a da pritom te potvrde ipak ne obuhvaćaju količinu električne energije isporučenu društvu H.
8
Naime, društvo R. smatralo je da električna energija isporučena društvu H. nije namijenjena vlastitoj potrošnji tog društva, tako da društvo H. nije krajnji kupac kad je riječ o toj količini električne energije. Stoga se obveza predviđena člankom 9.a stavkom 1. točkom 1. Zakona o energetici ne odnosi na količinu isporučenu tom društvu.
9
S obzirom na to da je smatrao da je količina električne energije prodana društvu H. ipak bila namijenjena vlastitoj potrošnji te da se stoga ta obveza odnosi na to društvo, u odluci od 20. prosinca 2018. predsjednik URE‑a s jedne je strane utvrdio da društvo R. nije ispunilo navedenu obvezu niti je platilo zamjensku naknadu te mu je, s druge strane, na temelju članka 56. stavka 1. točke 1.a tog zakona, izrekao novčanu kaznu od 19898182,35 poljskih zlota (oko 4476096,12 eura) zbog nepoštovanja te obveze.
10
Društvo R. podnijelo je Sądu Okręgowom w Warszawie – Sąd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Okružni sud u Varšavi – Sud za zaštitu tržišnog natjecanja i potrošača, Poljska) tužbu koju je taj sud djelomično prihvatio te je poništio tu odluku u dijelu u kojem se njome izriče novčana kazna.
11
U tu svrhu, taj sud smatrao je da se člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a ipak sprečava izricanje novčane kazne društvu R. zbog nepoštovanja obveze podnošenja potvrda o podrijetlu za količinu električne energije isporučene društvu H., iako ju je predsjednik URE‑a u načelu opravdano izrekao s obzirom na članak 56. stavak 1. točku 1.a Zakona o energetici.
12
Naime, prema mišljenju navedenog suda, iz odluke Komisije C(2016) 4944 final od 2. kolovoza 2016. o državnoj potpori SA. 37345 (2015/NN) – Poljska – Poljski sustav potvrda o podrijetlu za potporu za energiju iz obnovljivih izvora i smanjenje opterećenja povezanih s obvezom izdavanja potvrda o energiji iz obnovljivih izvora za korisnike s velikom potrošnjom energije (SL 2016., C 471, str. 1., u daljnjem tekstu: konačna odluka od 2. kolovoza 2016.), proizlazi da poljski sustav potvrda o podrijetlu predstavlja državnu potporu. Međutim, iako je Europska komisija tom odlukom proglasila taj sustav spojivim s unutarnjim tržištem, njegovo je provođenje u razdoblju koje je prethodilo navedenoj odluci protivno članku 108. stavku 3. UFEU‑a.
13
Predsjednik URE‑a podnio je Sądu Apelacyjnom w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Žalbeni sud u Varšavi, Odjel za trgovačke sporove i sporove koji se odnose na intelektualno vlasništvo) žalbu protiv te presude, u kojoj je, među ostalim, istaknuo povredu članka 108. stavka 3. UFEU‑a.
14
Na temelju konačne odluke od 2. kolovoza 2016. sud koji je uputio zahtjev utvrđuje da su odredbe kojima se uvodi obveza u pogledu potvrda o podrijetlu unesene u poljski pravni sustav protivno članku 108. stavku 3. UFEU‑a.
15
Međutim, smatra da se u sudskoj praksi Suda još nije rješavalo pitanje u pogledu toga može li se poduzetniku izreći novčana kazna na temelju nacionalnih odredbi koje se odnose na program potpore proveden protivno članku 108. stavku 3. UFEU‑a, osobito u slučaju ako je taj program potpore naknadno proglašen spojivim s unutarnjim tržištem.
16
U tom pogledu, smatra da je moguće da, kao što i korisnik neprijavljene potpore mora imati na umu potrebu da vrati potporu, poduzetnik na kojeg se primjenjuju obveze koje proizlaze iz takvog programa potpore i koji je svjestan da taj program nije prijavljen, treba moći očekivati da neće biti kažnjen za povredu tih obveza.
17
U korist tog argumenta ide djelotvornost zabrane propisane člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a kao i okolnost da su sredstva koja proizlaze iz zamjenske naknade iz članka 9.a stavka 1. točke 2. i članka 9. stavka 5. Zakona o energetici te sredstva koja proizlaze iz kazni za njezino neplaćanje namijenjena financiranju potpore, pri čemu je zamjenska naknada uostalom sastavni dio potpore, suprotno onome što tvrdi predsjednik URE‑a.
18
U tim je okolnostima Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Žalbeni sud u Varšavi, Odjel za trgovačke sporove i sporove koji se odnose na intelektualno vlasništvo) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 108. stavak 3. [UFEU‑a] u vezi s člankom 4. stavkom 3. [UEU‑a] tumačiti na način da činjenica da državna potpora nije prijavljena [Komisiji], iako je Komisija zatim u odluci utvrdila da je ta potpora spojiva s unutarnjim tržištem, isključuje izricanje novčane kazne poduzetniku koji nije ispunio obvezu koja proizlazi iz nacionalne odredbe kojom se provodi [navedena] potpora u razdoblju koje je prethodilo donošenju Komisijine odluke?”
O prethodnom pitanju
19
Na temelju članka 99. Poslovnika Suda, Sud u svakom trenutku može, osobito kad se odgovor na pitanje postavljeno u prethodnom postupku može jasno izvesti iz sudske prakse, na prijedlog suca izvjestitelja te nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odlučiti obrazloženim rješenjem.
20
U ovom predmetu valja primijeniti tu odredbu.
21
Svojim jedinim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti želi saznati treba li članak 108. stavak 3. posljednju rečenicu UFEU‑a, u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU‑a, tumačiti na način da mu se protivi izricanje novčane kazne poduzetniku zbog povrede obveze koja je dio mjere državne potpore provedene prije nego što je Komisija donijela konačnu odluku kojom se utvrđuje da je ta potpora spojiva s unutarnjim tržištem, ako je do predmetne povrede došlo u razdoblju koje je prethodilo donošenju te odluke.
22
Iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da se to pitanje upućuje u pogledu poljskog sustava potvrda o podrijetlu uvedenog 2005. i namijenjenog potpori proizvođačima električne energije proizvedene iz obnovljivih izvora u Poljskoj. Iako taj sustav, prema Komisijinu mišljenju, predstavlja program državne potpore obuhvaćen člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a, poljska su tijela Komisiji prijavila taj sustav tek 2013. jer su prvotno pretpostavila da se takav sustav ne može kvalificirati kao državna potpora. Komisija je konačnom odlukom od 2. kolovoza 2016. navedeni sustav proglasila spojivim s unutarnjim tržištem, pri čemu je kritizirala njegovu preuranjenu provedbu.
23
U tom kontekstu, upućeno pitanje, kako ga je obrazložio sud koji je uputio zahtjev, odnosi se na usklađenost s pravom Unije novčane kazne izrečene poduzetniku zbog toga što nije ispunio, među ostalim, obvezu ishođenja i podnošenja potvrda o podrijetlu za ukupnu prodaju električne energije, koja je na temelju konačne odluke od 2. kolovoza 2016. nesporno sastavni dio istog programa državne potpore.
24
S obzirom na navedeno, kao prvo, valja podsjetiti na to da se člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a uređuje preventivni nadzor planova o novim potporama. Na taj način organizirana prevencija ima za cilj osigurati primjenu samo onih mjera koje su spojive s unutarnjim tržištem. Kako bi se ostvario taj cilj, odgađa se provedba plana o potpori sve dok Komisija svojom konačnom odlukom ne otkloni sumnju o njegovoj spojivosti s unutarnjim tržištem (presuda od 5. ožujka 2019., Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, t. 84. i navedena sudska praksa).
25
U tom pogledu, obveza prijave jedan je od temeljnih elemenata sustava nadzora uspostavljenog UFEU‑om u području državnih potpora. U okviru tog sustava, države članice imaju obvezu, s jedne strane, prijaviti Komisiji svaku mjeru kojom se želi uvesti ili izmijeniti potpora u smislu članka 107. stavka 1. UFEU‑a i, s druge strane, ne primijeniti takvu mjeru sve dok ta institucija Europske unije ne donese konačnu odluku o spomenutoj mjeri, u skladu s člankom 108. stavkom 3. UFEU‑a (presuda od 24. studenoga 2020., Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, t. 19. i navedena sudska praksa).
26
Zabranom predviđenom u tom članku 108. stavku 3. želi se jamčiti da učinci potpore ne nastanu prije nego što Komisija dobije razuman rok da detaljno ispita projekt i, prema potrebi, započne postupak predviđen u članku 108. stavku 2. UFEU‑a (presuda od 24. studenoga 2020., Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, t. 20. i navedena sudska praksa).
27
U okviru tog sustava nadzora državnih potpora, nacionalni sudovi s jedne i Komisija s druge strane imaju komplementarne, ali različite uloge, pri čemu nacionalni sudovi do konačne odluke Komisije osobito paze na zaštitu prava pojedinaca u slučaju eventualnog kršenja zabrane od strane državnih vlasti predviđene u članku 108. stavku 3. UFEU‑a (presuda od 15. rujna 2016., PGE, C‑574/14, EU:C:2016:686, t. 30. i 31.).
28
Primjena tih pravila počiva na obvezi lojalne suradnje u okviru koje, među ostalim, nacionalni sudovi moraju poduzeti sve opće i posebne mjere koje jamče ispunjavanje obveza koje proizlaze iz prava Unije i suzdržati se od onih koje bi mogle dovesti u opasnost ostvarenje ciljeva Ugovora, kao što i proizlazi iz članka 4. stavka 3. UEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 21. studenoga 2013., Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, t. 41.).
29
Kao drugo, iz ustaljene sudske prakse proizlazi, s jedne strane, da je nezakonita mjera potpore koja je provedena protivno obvezama koje proizlaze iz članka 108. stavka 3. UFEU‑a (presuda od 8. prosinca 2011., Residex Capital IV, C‑275/10, EU:C:2011:814, t. 28. i navedena sudska praksa).
30
S druge strane, u situaciji u kojoj je Komisija, povodom potpore provedene uz povredu članka 108. stavka 3. UFEU‑a, kao u ovom slučaju donijela konačnu odluku u kojoj je zaključila da je ta potpora spojiva s unutarnjim tržištem na temelju članka 107. UFEU‑a, ta odluka nije imala za posljedicu a posteriori reguliranje provedbenih akata koji su bili nevaljani zbog činjenice da su bili doneseni uz povredu zabrane primjene iz posljednje rečenice tog članka 108. stavka 3. Svako drugo tumačenje dovelo bi do poticanja dotične države članice na nepoštovanje te odredbe te bi je lišilo korisnog učinka (presuda od 24. studenoga 2020., Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, t. 21.).
31
Iz toga slijedi da potporu koja je provedena prije donošenja konačne odluke kojom se utvrđuje da je spojiva s unutarnjim tržištem treba smatrati nezakonitom s obzirom na članak 108. stavak 3. UFEU‑a tijekom razdoblja koje je prethodilo donošenju te odluke (vidjeti u tom smislu presudu od 15. prosinca 2022., Veejaam i Espo, C‑470/20, EU:C:2022:981, t. 54.).
32
Kao treće, Sud je usto odlučio, a da to utvrđenje nije ograničio na posebno područje prava Unije, da sustav kazni kojim se predviđaju novčane kazne ili druge mjere prisile kako bi se osigurala provedba nacionalnog propisa za koji je utvrđeno da se protivi pravu Unije, samo zbog te činjenice treba smatrati protivnim tom pravu (presuda od 11. rujna 2003., Safalero, C‑13/01, EU:C:2003:447, t. 45. i navedena sudska praksa).
33
Stoga su same kazne za nepoštovanje obveze koja je protivna članku 108. stavku 3. posljednjoj rečenici UFEU‑a jer je, u skladu s onim što se ističe u točki 31. ovog rješenja, sastavni dio programa državne potpore provedenog prije donošenja konačne odluke kojom se utvrđuje da je spojiv s unutarnjim tržištem, protivne toj odredbi ako se izriču za povredu te obveze počinjenu tijekom razdoblja koje je prethodilo donošenju te odluke.
34
U ovom slučaju, iz utvrđenja suda koji je uputio zahtjev najprije proizlazi da je obveza ishođenja potvrda o podrijetlu i njihova podnošenja na poništavanje predsjedniku URE‑a, koja se predviđa člankom 9.a stavkom 1. točkom 1. Zakona o energetici, sastavni dio programa državne potpore uvedenog u poljski pravni poredak protivno članku 108. stavku 3. posljednjoj rečenici UFEU‑a jer je taj program proveden prije nego što je Komisija donijela konačnu odluku kojom ga je proglasila spojivim s unutarnjim tržištem, zatim, da je tijekom razdoblja koje je prethodilo donošenju te odluke takva obveza stoga bila protivna tom članku 108. stavku 3. posljednjoj rečenici i, naposljetku, da je društvu R. izrečena kazna zbog povrede počinjene tijekom tog razdoblja nezakonitosti.
35
U tim je okolnostima po potrebi na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri treba li kaznu kao što je ona izrečena društvu R., s obzirom na sudsku praksu navedenu u točkama 24. do 32. ovog rješenja, smatrati protivnom članku 108. stavku 3. posljednjoj rečenici UFEU‑a.
36
S obzirom na prethodna razmatranja, na upućeno pitanje valja odgovoriti da članak 108. stavak 3. posljednju rečenicu UFEU‑a, u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU‑a, treba tumačiti na način da mu se protivi izricanje novčane kazne poduzetniku zbog povrede obveze koja je dio mjere državne potpore provedene prije nego što je Komisija donijela konačnu odluku kojom se utvrđuje da je ta potpora spojiva s unutarnjim tržištem, ako je do predmetne povrede došlo u razdoblju koje je prethodilo donošenju te odluke.
Troškovi
37
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:
Članak 108. stavak 3. posljednju rečenicu UFEU‑a, u vezi s člankom 4. stavkom 3. UEU‑a
treba tumačiti na način da mu se:
protivi izricanje novčane kazne poduzetniku zbog povrede obveze koja je dio mjere državne potpore provedene prije nego što je Europska komisija donijela konačnu odluku kojom se utvrđuje da je ta potpora spojiva s unutarnjim tržištem, ako je do predmetne povrede došlo u razdoblju koje je prethodilo donošenju te odluke.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski