61979CJ0129_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål 129/79
har Court of Appeal i London till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan
Macarthys Ltd., partihandelsföretag för läkemedelsprodukter, med säte i London,
och
Wendy Smith, tidigare anställd hos Macarthys Ltd.
Föremål för talan
Begäran avser tolkningen av artikel 119 i EEG-fördraget och artikel 1 i rådets direktiv nr 75/117 av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män.
Domskäl
1 Genom beslut av den 25 juli 1979, som inkom till domstolen den 10 augusti 1979, har Court of Appeal i London, i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget, ställt fyra frågor om tolkningen av artikel 119 i EEG-fördraget och artikel 1 i rådets direktiv nr 75/117 av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s. 19, fransk version; svensk specialutgåva, del 13, volym 04).
2 Det framgår av handlingarna att svaranden i målet vid den nationella domstolen, Wendy Smith, från den 1 mars 1976, har varit anställd som lagerförman hos läkemedelsgrossisten Macarthys Ltd. med en veckolön på 50 brittiska pund. Hon har gjort gällande att hon utsatts för lönediskriminering eftersom hennes föregångare, en man, vars befattning hon övertog efter fyra månader, erhöll en lön på 60 brittiska pund i veckan.
3 Wendy Smith väckte talan vid Industrial Tribunal och åberopade Equal Pay Act 1970. Den domstolen fann, genom dom av den 27 juni 1977, att sökanden hade utfört arbetsprestationer som var liknande de som föregångaren hade utfört och ålade Macarthys Ltd. att betala sökanden en lön som motsvarade den lön som föregångaren hade haft.
4 Macarthys Ltd. överklagade domen till Employment Appeal Tribunal, som genom dom av den 14 december 1977 ogillade talan. I denna dom, vilken liksom domen av Industrial Tribunal grundades på Equal Pay Act, hänvisades det dessutom till artikel 119 i EEG-fördraget och till domstolens dom av den 8 april 1976, mål 43/75, Gabrielle Defrenne/Sabena (Recueil 1976, s. 455) angående tolkningen av denna bestämmelse.
5 Arbetsgivaren överklagade den domen till Court of Appeal. Arbetsgivaren har till stöd för sin talan anfört att Equal Pay Act, enligt dess naturliga och allmänna innebörd, inte ger en kvinna rätt att jämföra sin situation med den som en man som tidigare var anställd hos samma arbetsgivare befann sig i. Enligt arbetsgivarens uppfattning strider inte en sådan tolkning av den nationella lagen mot den princip om lika lön för kvinnor och män som föreskrivs i artikel 119 i EEG-fördraget.
6 Svaranden i målet vid den nationella domstolen har å sin sida gjort gällande att den tolkning som Macarthys Ltd. har gjort strider mot artikel 119 och artikel 1 i direktiv nr 75/117, eftersom principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete inte begränsas till sådana situationer där en kvinna och en man samtidigt utför lika arbete för samma arbetsgivare, och att nämnda princip tvärtom även är tillämplig då en kvinnlig arbetstagare kan visa att hon får lägre lön för sitt arbete än vad hon skulle ha fått om hon hade varit man och utfört samma arbete för samma arbetsgivare, eller lägre lön än vad en manlig arbetstagare erhöll som var anställd före hennes anställningsperiod och som utförde likartat arbete för hennes arbetsgivare.
7 Det är för att avgöra denna tvist som Court of Appeal har ställt fyra frågor med följande lydelse:
"1)
Är principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete, som anges i artikel 119 i EEG-fördraget och i artikel 1 i rådets direktiv nr 75/117 av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT L 45, s. 19, fransk version; svensk specialutgåva, del 13, volym 04), begränsad till sådana situationer där kvinnor och män samtidigt utför lika arbete för sin arbetsgivare?
2)
Om svaret på den första frågan är nekande, är nämnda princip tilllämplig i de fall då en kvinnlig arbetstagare kan visa att hon av sin arbetsgivare erhåller en lägre lön för sitt arbete
a)
än den lön som hon skulle ha erhållit om hon hade varit man och utfört samma arbete för arbetsgivaren, eller
b)
än den lön som en manlig arbetstagare erhöll som var anställd före hennes anställningsperiod och som utförde likartat arbete för arbetsgivaren?
3)
Om svaret på fråga 2 a eller 2 b är jakande, beror det svaret på bestämmelserna i artikel 1 i det nämnda direktivet?
4)
Om svaret på den tredje frågan är jakande, är artikel 1 i det nämnda direktivet direkt tillämplig i medlemsstaterna?"
8 Det följer av ordalydelsen i dessa frågor liksom av skälen i domen om hänskjutande att de frågor som gäller verkan av direktiv nr 75/117 och tolkningen av dess artikel 1 endast ställs för det fall tillämpningen av artikel 119 i fördraget inte skulle göra det möjligt att avgöra frågan i målet. Det är således lämpligt att först ta ställning till hur artikel 119 skall tolkas mot bakgrund av den rättsliga situation som ligger till grund för tvisten.
Angående tolkningen av artikel 119 i EEG-fördraget
9 Enligt artikel 119 första stycket skall medlemsstaterna säkerställa och i fortsättningen upprätthålla "principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete".
10 Såsom domstolen uttalade i sin dom av den 8 april 1976, i Defrenne-målet, är denna bestämmelse, utan att det krävs närmare genomförandebestämmelser från gemenskapens eller medlemsstaternas sida, direkt tillämplig vid varje form av direkt och öppen diskriminering som kan konstateras redan med hjälp av kriterierna lika arbete och lika lön som anges i den nämnda artikeln. Bland de former av diskriminering som på så sätt kan fastställas rättsligt nämnde domstolen särskilt det fall då kvinnor och män erhåller olika lön för lika arbete som utförs i samma verksamhet eller tjänst.
11 Det avgörande i en sådan situation är att fastställa om det föreligger olika behandling av en kvinna och en man som utför "lika arbete" i den mening som avses i artikel 119. Räckvidden av detta begrepp, som är helt kvalitativt eftersom det endast avser de ifrågavarande arbetsprestationernas art, kan inte begränsas genom att det införs ett krav på samtidighet.
12 Det är dock nödvändigt att medge, vilket Employment Appeal Tribunal med rätta har påpekat, att det inte kan uteslutas att en skillnad i lön mellan två arbetstagare som innehar samma befattning men vid olika tidpunkter kan förklaras genom påverkan av faktorer som inte har något samband med diskriminering på grund av kön. Detta är en fråga som gäller faktiska omständigheter och som skall bedömas av den nationella domstolen.
13 Svaret på den första frågan är således följande. Principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete, som anges i artikel 119 i EEG-fördraget, är inte begränsad till sådana situationer där kvinnor och män samtidigt utför lika arbete för samma arbetsgivare.
14 Den andra frågan som Court of Appeal har ställt, uttryckt i form av alternativ, avser ramen inom vilken förekomsten av en eventuell lönediskriminering skall fastställas. Denna fråga har ställts för att göra det möjligt för den nationella domstolen att bedöma de omständigheter som åberopats av svaranden i målet vid den nationella domstolen och som hon har utvecklat inför domstolen, nämligen att en kvinna kan kräva inte enbart den lön som en man som tidigare utförde likartat arbete för hennes arbetsgivare erhöll, utan också, mer generellt, den lön som hon skulle ha varit berättigad till om hon hade varit man, även om ingen manlig arbetstagare för närvarande utför eller tidigare har utfört jämförbart arbete. Svaranden i målet vid den nationella domstolen har vid denna jämförelse hänvisat till ett begrepp som hon kallar "en hypotetisk manlig arbetstagare".
15 Det är uppenbart att den sistnämnda hypotesen, som är föremål för fråga 2 a, är hänförlig till indirekt och dold diskriminering vars identifiering, vilket domstolen har redogjort för i den ovan nämnda Defrenne-domen, förutsätter jämförande undersökningar av hela verksamhetsgrenar inom industrin vilket dessutom kräver att gemenskapens eller medlemsstaternas lagstiftande organ först fastställer bedömningskriterier. Härav följer att då det föreligger faktisk diskriminering, som faller inom det område där artikel 119 är direkt tilllämplig, är jämförelserna begränsade till de paralleller som kan dras utifrån konkreta värderingar av det arbete som faktiskt har utförts av arbetstagare av olika kön inom samma verksamhet eller tjänst.
16 Svaret på den andra frågan är således att principen om lika lön i artikel 119 är tillämplig i fall då det är fastställt att en kvinnlig arbetstagare, med hänsyn till arbetsprestationernas art, har erhållit lägre lön än en man som var anställd före kvinnans anställningsperiod och som utförde likartat arbete för arbetsgivaren.
17 Det följer av detta att den tvist som den nationella domstolen har att ta ställning till kan avgöras redan inom ramen för en tolkning av artikel 119 i fördraget. Under dessa omständigheter är det inte nödvändigt att besvara de frågor som avser verkan och tolkningen av direktiv nr 75/117.
Beslut om rättegångskostnader
18 De kostnader som har förorsakats Förenade konungarikets regering och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
-angående de frågor som genom beslut av den 25 juli 1979 förts vidare av Court of Appeal, Civil Division, vid Supreme Court of Judicature - följande dom:
1)
Principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete, i artikel 119 i EEG-fördraget, är inte begränsad till sådana situationer där kvinnor och män samtidigt utför lika arbete för samma arbetsgivare.
2)
Principen om lika lön i artikel 119 är tillämplig i fall då det är fastställt att en kvinnlig arbetstagare, med hänsyn till arbetsprestationernas art, har erhållit lägre lön än en man som var anställd före kvinnans anställningsperiod och som utförde likartat arbete för arbetsgivaren.