62017CC0709
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
GIOVANNI PITRUZZELLA
föredraget den 10 april 2019 (
1
)
Mål C‑709/17 P
Europeiska kommissionen
mot
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd
”Överklagande – Dumpning – Genomförandeförordning (EU) 2015/776 – Import av cyklar som avsänts från Kambodja, Pakistan och Filippinerna – Utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som infördes för import av cyklar med ursprung i Kina – Förordning (EG) nr 1225/2009 – Artikel 13 – Kringgående av åtgärder – Hopsättningsverksamhet – De berörda delarnas direkta och indirekta ursprung – Bestämmelser som reglerar bevis för kringgående”
1.
Den aktuella ekonomiska verkligheten präglas av en ökande globalisering av den internationella handeln, vilket ger fler och fler företag möjlighet att delokalisera produktionen av varor, särskild dem med begränsat tekniskt innehåll, till olika länder. Det blir i detta globala sammanhang viktigare och viktigare för Europeiska unionen att kunna förfoga över verktyg för handelsskydd som är anpassade för att på ett effektivt sätt kunna anta de utmaningar som en sådan handelsmiljö medför och säkerställa ett effektivt skydd för unionens industri mot import av produkter som är föremål för dumpning. Bland dessa verktyg spelar bestämmelserna om förbud mot kringgående av åtgärder en väsentlig roll för att säkerställa effektiviteten av de antidumpningsåtgärder som unionen har vidtagit.
2.
I detta mål är domstolen för första gången konfronterad med en komplex kringgående-politik som avser multipla efter varandra följande hopsättnings-förfaranden som äger rum i olika tredjeländer. Den grundläggande frågan i detta mål är hur unionens institutioner, när de är konfronterade med sådana förfaranden, kan bevisa att ett kringgående föreligger.
3.
Denna fråga har uppkommit inom ramen för ett överklagandeförfarande som Europeiska kommissionen har inlett mot den dom som tribunalen meddelade den 10 oktober 2017, Kolachi Raj Industrial/kommissionen, T-435/15 (
2
) (nedan kallad den överklagade domen), i vilken tribunalen ogiltigförklarade genomförandeförordning (EU) 2015/776 (
3
) (nedan kallad den omtvistade förordningen) om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som infördes på import av cyklar med ursprung i Kina till att även omfatta import av cyklar som avsänts från bland annat Pakistan (nedan kallad den omtvistade förordningen), vad gäller bolaget Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd (nedan kallat Kolachi).
4.
Detta mål är således av stor betydelse inom ramen för unionens antidumpningslagstiftning, eftersom det kommer att tillåta domstolen att för första gången fastställa de beviskrav som åligger unionens institutioner vid komplex kringgående-politik.
I. Tillämpliga bestämmelser
5.
Vid tidpunkten för de händelser som utgör bakgrunden till tvisten fanns de bestämmelser som reglerade unionens antagande av antidumpningsåtgärder i förordning (EG) nr 1225/2009 (
4
).
6.
Artikel 13 i denna förordning avser kringgående av åtgärder och har följande lydelse:
”1.   Om gällande åtgärder kringgås får de antidumpningstullar som införts i enlighet med denna förordning utvidgas till att omfatta import av den likadana produkten från tredjeländer, oavsett om den obetydligt ändrats, import av den obetydligt ändrade likadana produkten från det land som omfattas av åtgärder eller import av delar av denna produkt. …. Kringgående ska definieras som en förändring i handelsmönstret mellan tredjeland och [unionen], eller mellan enskilda företag i det land som omfattas av åtgärder och [unionen], som härrör från sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering finns än införandet av antidumpningstullen, om det finns bevisning för skada eller för att verkningarna av denna tull undergrävs i fråga om priser på eller kvantiteter av den likadana produkten och om det finns bevisning för dumpning i förhållande till de normalvärden som tidigare, i förekommande fall i enlighet med bestämmelserna i artikel 2, fastställts för den likadana produkten.
Till det bruk, de processer eller den bearbetning som avses i första stycket hör bland annat … under de omständigheter som anges i punkt 2, hopsättning av delar genom en hopsättningsverksamhet i [unionen] eller i ett tredjeland.
2.   En hopsättningsverksamhet i [unionen] eller i ett tredjeland ska anses utgöra kringgående av de gällande åtgärderna om
a)
verksamheten påbörjades eller väsentligt utvidgades efter det att antidumpningsundersökningen inleddes eller omedelbart dessförinnan och de berörda delarna kommer från det land som omfattas av åtgärderna,
b)
delarna utgör 60 % eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten; dock ska kringgående inte i något fall anses ske när ökningen av de införda delarnas värde genom hopsättningsverksamheten eller färdigställandet överstiger 25 % av tillverkningskostnaden, och
c)
tullens positiva verkningar undergrävs i fråga om priser eller kvantiteter av den hopsatta likadana produkten och det finns bevis för dumpning i förhållande till tidigare fastställda normalvärden för den likadana produkten eller liknande produkter.
3.   Undersökningar i enlighet med denna artikel ska inledas på kommissionens initiativ eller på begäran av en medlemsstat eller en berörd part och på grundval av tillräcklig bevisning avseende de faktorer som anges i punkt 1…
Undersökningarna ska utföras av kommissionen. Kommissionen får bistås av tullmyndigheterna, och undersökningen ska slutföras inom nio månader.
Om det av de slutgiltigt fastställda omständigheterna framgår att en utvidgning av åtgärderna är berättigad, ska kommissionen fatta beslut om detta …
…
5.   Bestämmelserna i denna artikel ska inte utesluta den normala tillämpningen av gällande tullbestämmelser.”
II. Bakgrund till tvisten och den omtvistade förordningen
7.
Bakgrunden till tvisten och den omtvistade förordningen anges i punkterna 1–19 respektive punkterna 20–27 i den överklagade domen, till vilka jag hänvisar för vidare information.
8.
Jag begränsar mig med avseende på förevarande mål till att erinra om att unionen redan år 1993 föreskrev en antidumpningstull på import av cyklar med ursprung i Kina, vilken senare flera gånger varit föremål för översyn och slutligen, år 2013, behölls på 48,5 procent. (
5
)
9.
År 2013 utvidgade unionen, till följd av en första undersökning om kringgående av åtgärder, genom genomförandeförordning (EU) nr 501/2013 (
6
) denna antidumpningstull till att även omfatta import av cyklar som avsänts från Indonesien, Malaysia, Sri Lanka och Tunisien.
10.
Efter ett nytt klagomål år 2014, inledde kommissionen en andra undersökning om kringgående av åtgärder, denna gång det eventuella kringgåendet av de antidumpningsåtgärder som inrättats år 2013 på import av kinesiska cyklar genom import av cyklar som avsänts från Kambodja, Pakistan och Filippinerna.
11.
Vad specifikt gäller Pakistan deltog Kolachi, den enda cykeltillverkaren i detta land, i denna andra undersökning. Av denna undersökning framgick att Kolachi inte tillverkade cykeldelar i Pakistan, utan att detta bolag köpte dem i Sri Lanka och Kina för att sätta ihop cyklar i Pakistan. (
7
) Majoriteten av Kolachis leverantörer var bolag i Sri-Lanka som ingick i samma koncern som detta bolag – vars ägare var en person av kinesiskt ursprung – och beträffande vilka det redan hade konstaterats att de hade deltagit i verksamhet som innebar ett kringgående av de antidumpningstullar som unionen föreskrivit avseende import av kinesiska cyklar. (
8
) Undersökningen visade även, för det första, att den leverantör av vilken Kolachi köpte den största andelen (93 procent) av de cykeldelar som användes i dess hopsättningsverksamhet i Pakistan, nämligen bolaget Flying Horse Pvt Ltd (nedan kallat Flying Horse), var en mellanhand som köpte en stor mängd av dessa delar av en tillverkare av cykeldelar etablerad i Sri Lanka. Den visade vidare att denna tillverkare inte var någon annan än bolaget Great Cycles Pvt Ltd, ett av nämnda till Kolachi närstående bolag. Av undersökningen följer att de flesta av de från Sri Lanka importerade delarna som köpts av Flying Horse hade tillverkats av Great Cycles, till stor del med användning av kinesiskt material. Kommissionen konstaterade även att det förelåg ett antal avvikelser som medförde osäkerhet avseende kopplingen mellan Flying Horse och Kolachi. (
9
)
12.
Kommissionen antog, den 18 maj 2015, den omtvistade förordningen genom vilken den utvidgade den slutgiltiga antidumpningstullen på 48,5 procent tillämplig på import av cyklar med ursprung i Kina till att omfatta import av cyklar som avsänts från bland annat Pakistan, oavsett om deras deklarerade ursprung är detta land eller inte. (
10
)
III. Förfarandet vid tribunalen och den överklagade domen
13.
Genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 29 juli 2015 väckte Giant talan om ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen i den del bolaget berörs. Under förfarandet vid tribunalen tilläts European Bicycle Manufacturers Association (EBMA) att intervenera till stöd för kommissionens yrkanden. (
11
)
14.
Till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring anförde Kolachi en enda grund, som avsåg åsidosättande av artikel 13.2 b i grundförordningen. Kolachi bestred i första delen av sin grund kommissionens bedömning att de ursprungsintyg ”formulär A” som Kolachi hade lämnat in under undersökningen, för att bevisa att de av Great Cycles tillverkade delarna faktiskt hade sitt ursprung i Sri Lanka, hade ett otillräckligt bevisvärde. Kommissionen hade i den omtvistade förordningen avfärdat dessa formulär på grund av flera avvikelser. I den andra delen av sin enda grund gjorde Kolachi gällande att kommissionen felaktigt hade tillämpat artikel 13.2 b i grundförordningen som ursprungsregel, på tillverkningar av cykeldelar i Sri Lanka, trots att undersökningen avsåg ett eventuellt kringgående i Pakistan.
15.
Tribunalen utvecklade i den överklagade domen ett resonemang i två steg.
16.
Som första steg fastställde tribunalen, i punkterna 77–93 i den överklagade domen vilka bestämmelser som reglerar bevis för de villkor som föreskrivs i artikel 13.2 i grundförordningen för att kunna fastställa förekomsten av hopsättningsverksamhet som utgör kringgående av åtgärderna.
17.
Tribunalen angav således, på grundval av de principer som den fastställt i sin dom av den 26 september 2000, Starway/rådet (T-80/97, EU:T:2000:216) (nedan kallad domen Starway), i punkt 83 i den överklagade domen att det i allmänhet visserligen är tillräckligt att vid tillämpningen av artikel 13.2 b i grundförordningen helt enkelt hänvisa till var de delar som används vid montering av en slutprodukt ”kommer från”, men att det ibland kan visa sig nödvändigt, vid tvivel, att kontrollera om inte delarna som ”kommer från” ett tredjeland i själva verket har sitt ursprung i ett annat land.
18.
Tribunalen tolkade vidare, i punkterna 84 och 85 i den överklagade domen, begreppet ”kommer från”, som används i artikel 13.2 a i grundförordningen, som en hänvisning till ”importen”.
19.
Mot denna bakgrund konstaterade tribunalen för det första, i punkterna 86 och 87 i den överklagade domen, att eftersom minst 47 procent av de delar som använts vid sammansättningen av cyklar i Pakistan importerats från Sri Lanka efter att ha bearbetats i det landet, kunde dessa delar anses ”komma från” Sri Lanka. Tribunalen angav vidare att ett sådant konstaterande inte hindrade kommissionen från att vid tvivel kontrollera om delarna från Sri Lanka verkligen hade sitt ursprung i ett annat land, såsom ett land som omfattas av åtgärderna, i förevarande fall Kina.
20.
Mot bakgrund av denna tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen erbjöd sig tribunalen att, i punkterna 94–119 i den överklagade domen, undersöka huruvida kommissionen, utan att göra sig skyldig till en felaktig rättstillämpning, kunde dra slutsatsen att cykeldelarna från Sri Lanka i själva verket hade sitt ursprung i Kina.
21.
Således underkände tribunalen, i punkterna 94–106 i den överklagade domen, den första delen av Kolachis enda grund avseende bevisvärdet av ursprungsintygen ”formulär A”. Denna del av den överklagade domen har inte överklagats.
22.
Däremot fann tribunalen, i punkterna 107–119 i den överklagade domen, att talan kunde bifallas på den andra delen av den enda grund som Kolachi anfört och fastställde att kommissionen hade gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att ”analogt” tillämpa artikel 13.2 b i grundförordningen på cykeldelar som köpts i Sri Lanka i syfte att kontrollera deras ursprung inom ramen för hopsättningsverksamheten i Pakistan. Enligt tribunalen hade kommissionen nämligen därigenom i själva verket undersökt huruvida tillverkningen av cykeldelar i Sri Lanka utgjorde ett kringgående av de antidumpningsåtgärder som påförts cykeldelar från Kina, vilket emellertid inte var föremålet för den aktuella undersökningen. Vidare hade den ”analogt” tillämpat en bestämmelse, artikel 13.2 b i grundförordningen, vilken, då den inte utgjorde en ursprungsregel, inte kunde tillämpas för att avgöra en varas ursprung.
23.
Följaktligen ogiltigförklarade tribunalen den omtvistade förordningen i den del den avsåg Kolachi.
IV. Parternas yrkanden
24.
Den 8 december 2017 överklagade kommissionen tribunalens dom. I detta överklagande har kommissionen yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen, ogilla talan i första instans och förplikta Kolachi att ersätta rättegångskostnaderna, eller i andra hand, återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning och låta frågan om rättegångskostnader i båda instanserna anstå.
25.
Kolachi har i sin svarsinlaga yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet i dess helhet eller, i andra hand, rätta den överklagade domen och bekräfta dess domslut. Kolachi har även yrkat att domstolen ska förplikta kommissionen att bära sina egna rättegångskostnader i samband med överklagandet och ersätta Kolachis rättegångskostnader, samt förplikta EBMA att bära sina egna rättegångskostnader i samband med överklagandet.
26.
EBMA har yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen, ogilla talan i första instans och förplikta Kolachi att ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna, eller, i andra hand, återförvisa målet till tribunalen för förnyad prövning, låta rättegångskostnaderna i samband med förfarandet i första instans anstå och förplikta Kolachi att ersätta rättegångskostnaderna i samband med överklagandet.
V. Överklagandet
A.
Kort sammanfattning av parternas argument
27.
Kommissionen har, till stöd för sitt överklagande, med stöd av EBMA, anfört en enda grund, uppdelad i två delar, vilken avser en felaktig rättstillämpning vid tolkningen av artikel 13 i grundförordningen. Denna grund avser punkterna 83–93 och 107–119 i den överklagade domen.
28.
Kommissionen har särskilt kritiserat den tolkning (
12
) som tribunalen gjorde genom att, i huvudsak, fastställa en presumtion för att en del endast ska anses ”komma från” ett land i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen när den har importerats från detta land, det vill säga när den har avsänts därifrån, såvida kommissionen inte bevisar att denna del ”har sitt ursprung” i det land som är föremål för antidumpningsåtgärden.
29.
Kommissionen har i den första delen av sin enda grund gjort gällande att denna tolkning är oriktig eftersom den innebär att det inte på något annat sätt går att bevisa var de delar som används vid hopsättningen kommer från, än genom ursprungsreglerna, något som saknar stöd i lydelsen av artikel 13 i grundförordningen och står i strid med lagstiftarens vilja vid antagandet av systemet med förbud mot kringgående av åtgärder. Genom denna bestämmelse inrättas nämligen ett särskilt rättsligt system som är oberoende av ursprungsreglerna. Vidare minskar tribunalens tolkning effektiviteten av verktygen mot kringgående av åtgärder. De villkor som fastställts i ursprungsreglerna ska nämligen kontrolleras för varje individuell del, vilket är omöjligt vid en utredning i samband med förbud mot kringgående.
30.
Som andra delgrund har kommissionen gjort gällande att tribunalen har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att dess tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen omfattar en begränsning av vilken typ av bevisning kommissionen får använda för att bevisa var de delar som används i hopsättningsverksamheten i det land som är föremål för antidumpningsåtgärderna ”kommer från”, genom att förbjuda den att lägga fram denna bevisning genom ett annat medel än ursprungsreglerna.
31.
Kolachi har bestritt kommissionens argument. När det gäller den första delgrunden har detta bolag understrukit att varken grundförordningen eller de tidigare förordningarna definierar begreppet ”kommer från”. Detta begrepp är således inte ett självständigt begrepp, utan ska tolkas i förhållande till analoga begrepp inom unionsrätten, däribland bland annat tull-begreppet ”ursprung”, vilket för övrigt följer av artikel 13.5 i grundförordningen.
32.
Vidare har kommissionen gjort en felaktig tolkning av den överklagade domen. Tribunalen har inte uttalat sig om bevisning avseende var delarna kommer från, utan om kommissionens möjlighet att ”kontrollera” deras ursprung. Tribunalen har således inte begränsat kommissionens möjligheter och har inte heller angett att begreppet ”kommer från” grundar sig på ursprungsreglerna. I vart fall utgör ursprungsreglerna, såsom de har skapats i tullförordningen, det kriterium som ska användas för att fastställa var delarna ”kommer från”. En sådan tolkning bekräftas av unionens skyldigheter inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO). Däremot är de trösklar som fastställs i artikel 13.2 b i grundförordningen inte relevanta för att fastställa en dels ursprung. Vidare har det inte bevisats att den tolkning som tribunalen har valt minskar effektiviteten av bestämmelserna om förbud mot kringgående.
33.
När det gäller den andra delgrunden har Kolachi gjort gällande att det, om det inte hade funnits en uttrycklig bestämmelse om användningen av kriterierna i artikel 13.2 b i grundförordningen för att fastställa delarnas ursprung, inte skulle vara tillåtet att använda dem. Eftersom denna bestämmelse utgör ett undantag till det allmänna systemet för uttag av antidumpningstullar, ska den tolkas strikt. Vidare kan det inte anses föreligga något logiskt samband mellan kriterierna i artikel 13.2 b i grundförordningen och fastställandet av de aktuella delarnas ursprung.
34.
Kolachi har i andra hand, för det fall domstolen finner att den överklagade domen är behäftad med en felaktig rättstillämpning, yrkat att domstolen delvis ska ändra domskälen, genom att i den överklagade domen ersätta hänvisningarna till delarnas ursprung med en hänvisning till var de kommer från.
B.
Bedömning
1. Inledande synpunkter
35.
Det överklagande som kommissionen, med stöd av EBMA, har ingett avser såväl tribunalens konstaterande, i punkterna 107–119 i den överklagade domen, att kommissionen har gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att ”analogt” tillämpa artikel 13.2 b i grundförordningen på delar som har köpts i Sri Lanka, som den teoretiska premissen/tolkningspremissen som detta konstaterande grundar sig på, nämligen tribunalens bedömning, i punkterna 83 och 93 i denna dom, av de bestämmelser som reglerar bevisning vad gäller villkoren i artikel 13.2 i grundförordningen för att kunna fastställa förekomsten av en hopsättningsverksamhet som utgör ett kringgående av åtgärderna.
36.
Innan jag analyserar argumenten avseende den enda grund som kommissionen har gjort gällande mot den överklagade domen, anser jag det lämpligt att erinra om vissa principer avseende unionens bestämmelser om kringgående, såsom de följer av rättspraxis.
2. Unionens bestämmelser om kringgående av åtgärder mot bakgrund av rättspraxis
37.
För det första ska det påpekas att unionens bestämmelser om förbud mot kringgående av åtgärder som föreskrivs i grundförordningen inte har sin grund i 1994 års antidumpningskod, (
13
) utan har antagits unilateralt av unionen. (
14
) Även om frågan om kringgående diskuterades inom ramen för WTO-GATT-förhandlingarna kunde någon överenskommelse nämligen inte nås. (
15
)
38.
Av detta följer att unionens bestämmelser om kringgående, i artikel 13 i grundförordningen, utgör en rättslig ram som, även om allt regleras i unionens antidumpningsbestämmelser, ändå har vissa särdrag.
39.
När det gäller målen med dessa bestämmelser har domstolen redan haft tillfälle att klargöra att enligt ändamålet med grundförordningen och systematiken i densamma, bland annat skäl 19 och artikel 13 i denna förordning, är det enda syftet med en förordning som utvidgar en antidumpningstull, att säkerställa tullens fulla verkan och att förhindra kringgående av densamma. En åtgärd som utvidgar en slutgiltig antidumpningstull är följaktligen endast accessorisk i förhållande till den ursprungliga rättsakt som inför denna tull till skydd för en verkningsfull tillämpning av de slutgiltiga åtgärderna. (
16
)
40.
Det är således mot bakgrund av detta mål, det vill säga att säkerställa effektiviteten av de antidumpningsåtgärder som unionen har antagit och att undvika att de kringgås, som unionens bestämmelser om förbud mot kringgående av åtgärder ska tolkas.
41.
Domstolen har vidare i sin praxis gett ett stort antal indikationer avseende bevis för de fyra villkor som ska vara uppfyllda för att ett kringgående av åtgärder ska anses föreligga. (
17
)
42.
Domstolen har nämligen angett att det följer av grundförordningen, särskilt artikel 13.3 i denna, att bevisbördan för att ett kringgående av åtgärder föreligger åvilar institutionerna. När institutionerna beslutar att utvidga de antidumpningstullar som de infört på import med ursprung i ett visst land till att även omfatta ett annat land måste de således visa att samtliga rekvisit för ett kringgående av dessa tullar som anges i artikel 13.1 tredje meningen i grundförordningen är uppfyllda. (
18
)
43.
Även om det är otvivelaktigt att bevisbördan för kringgående av åtgärder åvilar unionsinstitutionerna ska det, för att fastställa bestämmelserna om nivån på bevisbördan för kringgåendet, emellertid erinras om två överväganden som följer av rättspraxis.
44.
För det första har domstolen påpekat att definitionen av ”kringgående” i artikel 13.1 i grundförordningen är formulerad i mycket allmänna ordalag, vilket ger institutionerna ett brett handlingsutrymme. (
19
) Erkännandet av ett sådant handlingsutrymme är dessutom förenligt med det stora utrymme för skönsmässig bedömning som institutionerna enligt rättspraxis i allmänhet förfogar över på den gemensamma handelspolitikens område och särskilt i fråga om handelspolitiska skyddsåtgärder med hänsyn till de komplicerade ekonomiska, politiska och rättsliga situationer som de ska bedöma. (
20
)
45.
Detta utrymme för skönsmässig bedömning innebär dessutom att domstolsprövningen är begränsad till en kontroll av att reglerna för handläggning har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det angripna valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk. (
21
)
46.
Domstolen har vidare betonat att unionens institutioner inom ramen för en undersökning avseende förekomsten av ett kringgående har en ganska begränsad behörighet. I motsats till andra områden inom unionsrätten, såsom vid åsidosättande av konkurrensrätten, har dess institutioner inte behörighet att tvinga de berörda tillverkarna/leverantörerna att delta i undersökningen eller lämna upplysningar. De är således beroende av att de berörda parterna samarbetar och lämnar nödvändiga upplysningar frivilligt. (
22
)
47.
Dessutom genomförs sådana undersökningar i regel till stor del i länder utanför unionen och innebär omfattande tidsmässiga begränsningar. Enligt 13.3 andra stycket i grundförordningen ska undersökningar avseende förbud mot kringgående nämligen slutföras inom nio månader.
48.
Domstolen har däremot ännu inte beretts tillfälle att närmare bedöma de bestämmelser som reglerar bevis för att det förekommer hopsättningsverksamhet som utgör kringgående enligt artikel 13.2 i grundförordningen.
49.
Den enda i detta hänseende relevanta dom som finns i praxis är tribunalens dom Starway, till vilken tribunalen, liksom framgår av punkt 17 i detta förslag till avgörande, hänvisade i den överklagade domen som grund för sin tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen.
50.
Tribunalen fann i domen Starway i huvudsak att artikel 13.2 i grundförordningen ska tolkas så, att det för att en hopsättningsverksamhet ska anses utgöra kringgående av de gällande åtgärderna ankommer på unionens institutioner att visa att de delar som utgör 60 procent eller mer av det sammanlagda värdet av delarna i den sammansatta produkten kommer från det land som omfattas av åtgärderna. Institutionerna är däremot inte skyldiga att förebringa bevis för att dessa delar även har sitt ursprung i detta land. Det ankommer däremot på den berörda aktören, om vederbörande inte vill att denna hopsättningsverksamhet ska betraktas som ett kringgående, att bevisa att dessa delar har sitt ursprung i ett annat land. (
23
)
3. Tolkningen av begreppet ”kommer från”, i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen
51.
Det är mot bakgrund av de principer som har fastställts i rättspraxis och angetts i föregående kapitel som de argument som kommissionen, med stöd av EBMA, har anfört mot den överklagade domen ska bedömas. Dessa argument avser för det första tribunalens tolkning i den överklagade domen av begreppet ”kommer från” som används i artikel 13.2 a i grundförordningen.
52.
Det ska i detta hänseende erinras om att det enligt denna bestämmelse för att en hopsättningsverksamhet ska anses utgöra kringgående av de gällande antidumpningsåtgärderna bland annat krävs att de berörda delarna ”kommer från” det land som omfattas av åtgärderna.
a) Tribunalens resonemang i den överklagade domen
53.
Såsom har påpekats i punkt 18 i detta förslag till avgörande, tolkade tribunalen, i den överklagade domen, i punkterna 84 och 85, begreppet ”kommer från” som används i artikel 13.2 a i grundförordningen genom att likställa det med begreppet import.
54.
Enligt tribunalens tolkning kan det således endast anses att delar ”kommer från” det land som enligt artikel 13.2 a i grundförordningen är föremål för antidumpningsåtgärder, om de har importerats från detta land. För det fall de berörda delarna har importerats – till det land där hopsättningsverksamheten äger rum – från ett annat land, skulle kommissionen enligt tribunalen endast i två situationer kunna beakta detta i den bedömning som den enligt artikel 13.2 b i grundförordningen ska göra för att fastställa huruvida det förekommer hopsättningsverksamhet som kringgår antidumpningsåtgärden, antingen om delarna endast transiteras genom detta andra land (transitland) eller om den kontrollerar att dessa delar, även om de har importerats från ett annat land, i själva verket har sitt ursprung i det land som är föremål för åtgärderna.
55.
Tribunalens resonemang innebär således en sorts tvåstegsbedömning som kommissionen ska utföra för att fastställa varifrån de berörda delarna kommer enligt artikel 13.2 a i grundförordningen. För det första är det nödvändigt att den fastställer huruvida de berörda delarna har importerats från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna. Om detta inte är fallet får den även, i ett andra steg, kontrollera att delarna, även om de har importerats från ett annat land, faktiskt har sitt ursprung i det land som omfattas av åtgärderna.
56.
Tribunalen grundande, i den överklagade domen, sin tolkning av begreppet ”kommer från”, i den mening som avses i artikel 13.2 i grundförordningen, på dubbla omständigheter. För det första hänvisade den till den omständigheten, att flera bestämmelser i grundförordningen (
24
) systematiskt associerar begreppet ”kommer från” med ”import”, vilket bekräftas av en bedömning av olika språkversioner av dessa bestämmelser. Vidare hänvisade tribunalen till det mål avseende effektiviteten av åtgärderna i syfte att bekämpa kringgående som ligger bakom artikel 13 i grundförordningen.
b) Tolkningen av begreppet ”kommer från”
57.
Kommissionen och EBMA har gjort gällande att den tolkning som tribunalen har valt av begreppet ”kommer från” är felaktig och strider mot andan i bestämmelserna om förbud mot kringgående av åtgärder.
58.
Det ska under dessa omständigheter bedömas huruvida den tolkning av begreppet ”kommer från” som tribunalen valde i den överklagade domen är riktig.
59.
Jag vill inledningsvis, liksom tribunalen, påpeka att grundförordningen inte innehåller någon definition av det aktuella begreppet.
60.
Enligt fast rättspraxis ska emellertid en unionsbestämmelse tolkas inte bara med beaktande av dess lydelse, utan också av sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som den ingår i. (
25
)
61.
Vad för det första gäller bokstavstolkningen ska det inledningsvis påpekas att lydelsen av artikel 13.2 a i grundförordningen inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till begreppet import. Vidare hänvisade tribunalen, liksom framgår av punkt 56 i detta förslag till avgörande, som grund för tolkningen av det aktuella begreppet inte alls till lydelsen av den bestämmelse som det ingår i, utan valde i stället ett kontextuellt och teleologiskt synsätt.
62.
I detta sammanhang är jag emellertid inte säker på att den omständigheten, att lagstiftaren i den aktuella bestämmelsen, i motsats till vad som är fallet avseende de övriga bestämmelserna i grundförordningen, beslutade att inte associera begreppet ”kommer från” med begreppet ”import”, främjar en tolkning som likställer dessa båda begrepp.
63.
När grundförordningen i de av tribunalen nämnda bestämmelserna associerar dessa begrepp, fyller tvärtom orden ”kommer från” en förklarande funktion beträffande ordet ”import”, eftersom de tjänar till att ange varifrån importerna ”kommer”. Däremot avser, i artikel 13.2 a i grundförordningen, begreppet ”kommer från” på intet sätt begreppet ”import”, vilket inte ingår i bestämmelsen, utan hänför till de berörda delarna. Dessa begrepp fyller en förklarande funktion avseende begreppet ”delarna” och har till syfte att ange att de berörda delarna, för att kunna beaktas i bedömningen avseende hopsättningsverksamheten, specifikt ska ”komma” från det land som är föremål för antidumpningsåtgärderna.
64.
Att på ett artificiellt sätt likställa begreppet ”kommer från” och begreppet ”import”, trots att detta inte uttryckligen föreskrivs, innebär i själva verket en begränsning av räckvidden av det första av dessa begrepp. På franska betyder nämligen begreppet ”provenir” (komma från) i bokstavlig mening både ”komma från” och ”ha sitt ursprung i”. (
26
) En tolkning som begränsar betydelsen av detta begrepp till endast den situation, motsvarande den första betydelsen, i vilken delarna har ett direkt fysiskt ursprung – det vill säga importen av dem – från det land som är föremål för åtgärderna begränsar avsevärt räckvidden av begreppet ”kommer från”. En sådan tolkning utesluter nämligen alla situationer, motsvarande den andra betydelsen av begreppet ”kommer från”, i vilka delarna indirekt kommer från det land som är föremål för åtgärderna, det vill säga situationer där delarna, även om de inte fysiskt direkt kommer från det land som är föremål för åtgärderna, ändå kan anses härröra från detta land.
65.
Mot den restriktiva tolkning av begreppet ”kommer från” som tribunalen har valt talar en analys av de olika språkversionerna av den aktuella bestämmelsen, det vill säga artikel 13.2 a i grundförordningen, en analys som tribunalen inte gjorde i den överklagade domen. (
27
)
66.
Medan flera språkversioner av denna bestämmelse använder ett begrepp som motsvarar det franska begreppet ”provenir de” (kommer från), (
28
) hänför andra språkversioner, såsom den tyska, uttryckligen till delarnas ursprung ”i det land som omfattas av åtgärderna” (
29
) och andra språkversioner använder begrepp som förefaller mer tvetydiga, eftersom de kan hänföra till såväl var delarna kommer från som deras ursprung. (
30
)
67.
Av detta följer att en bokstavstolkning av den aktuella bestämmelsen snarare talar mot en tolkning som begränsar räckvidden av begreppet ”kommer från” till endast ”import” av de berörda delarna från det senast exportlandet.
68.
Däremot talar ett synsätt som beaktar såväl de olika betydelserna av verbet ”komma från” som de olika ”språkversionerna av den aktuella bestämmelsen snarare för en bredare tolkning av detta begrepp som går utöver själva begreppet import och som inkluderar såväl att de berörda delarna direkt kommer från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna som att de indirekt kommer från detta land.
69.
Vad för det andra gäller det sammanhang som den aktuella bestämmelsen ingår i, ska det, liksom följer av punkterna 37 och 38 i detta förslag till avgörande, påpekas att eftersom unionens bestämmelser om kringgående av åtgärder, som finns i artikel 13 i grundförordningen, inte har sin grund i 1994 års antidumpningskod, ska de anses utgöra en specifik rättslig ram inom unionsrätten på antidumpningsområdet.
70.
Under dessa omständigheter anser jag att det, om tribunalen vill grunda sin tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen på andra bestämmelser i samma förordning, varav vissa bland annat skulle kunna utgöra ett införlivande med unionsrätten av specifika skyldigheter som följer av 1994 års antidumpningskod, (
31
) är nödvändigt att förklara av vilka skäl denna hänvisning är berättigad, något som tribunalen inte har gjort i detta fall.
71.
Detta övervägande talar således även mot det resonemang som tribunalen har valt för att berättiga likställandet av begreppet kommer från med begreppet import.
72.
För det tredje är den restriktiva tolkning av begreppet ”kommer från” som tribunalen har valt i den överklagade domen enligt min uppfattning inte förenlig med målet med unionens bestämmelser om förbud mot kringgående vilket, liksom framgår av punkterna 39 och 40 i detta förslag till avgörande, är att säkerställa effektiviteten av de antidumpningsåtgärder som unionen har antagit och undvika att dessa kringgås.
73.
Det ska i detta hänseende påpekas att det, som jag har angett i punkt 1 i detta förslag till avgörande, i den ekonomiska verklighet som råder, vilken präglas av en globalisering av den internationella handeln och av en ökande möjlighet att delokalisera tillverkningen av varor, särskilt sådana med begränsat tekniskt innehåll, har blivit relativt enkelt att genomföra mer och mer komplexa former av kringgående. Det är under dessa omständigheter väsentligt att unionen förfogar över verktyg för kommersiellt skydd som är anpassade för att på ett effektivt sätt anta sådana utmaningar och säkerställa ett effektivt skydd för unionens industri mot import av dumpade varor. Det är mot bakgrund av detta syfte som de bestämmelser om förbud mot kringgående av åtgärder som föreskrivs i artikel 13 i grundförordningen ska tolkas.
74.
Det ska i detta sammanhang påpekas att den tolkning av begreppet ”kommer från”, i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen, som tribunalen har valt tillåter kommissionen att grunda sig enbart på konstaterandet av en fysisk förflyttning (det vill säga själva importen) av delarna från det land som omfattas av åtgärderna till hopsättningslandet för att anse att delarna ”kommer från” det förstnämnda landet.
75.
Det är emellertid, liksom tribunalen har påpekat i punkt 85 i den överklagade domen, visserligen riktigt att ett sådant synsätt förenklar bevisningen av villkoret ”kommer från” i fall av kringgående genom hopsättning av delar som kan klassificeras om ”klassiska”, det vill säga i de fall då de delar som slutligen använts i sammansättningen av slutprodukten har importerats direkt från det land som omfattas av åtgärderna.
76.
I ett sådant fall får nämligen denna tolkning till följd att det enbart genom kommissionens konstaterande, att delarna importerats från det land som omfattas av åtgärderna, uppstår en slags presumtion för att delarna ”kommer från” detta land, vilken eventuellt kan kullkastas av de berörda aktörerna. (
32
)
77.
Denna situation är emellertid totalt annorlunda när det gäller ”komplexa” kringgåenden, som omfattar på varandra följande eller multipla hopsättningar som äger rum i olika länder, vilka förfaranden också måste omfattas av tillämpningsområdet för de bestämmelser om förbud mot kringgående som föreskrivs i artikel 13 i grundförordningen.
78.
I motsats till vad som är fallet för ”klassiska” hopsättningsförfaranden, i fall av ”komplexa” kringgåenden, medför nämligen den tolkning av begreppet ”kommer från” som tribunalen valde att det skapas en sorts presumtion för att de berörda delarna ”kommer från” – i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen – importlandet. Detta innebär att enligt det tvåstegsresonemang som tribunalen har valt ankommer bevisbördan (
33
) avseende dessa delars ursprung i sådana fall, även om det finns starka indicier som kan ligga till grund för legitima misstankar om att kringgående föreligger, på unionsinstitutionerna och inte på de berörda aktörerna.
79.
Ett sådant synsätt innebär emellertid att den bevisbörda som åvilar unionsinstitutionerna, för att bevisa förekomsten av kringgåendeförfaranden som består i komplexa hopsättningsförfaranden, blir mer betungande. Det strider vidare mot det synsätt som tribunalen valde i domen Starway till vilken tribunalen själv har hänvisat. (
34
)
80.
Enligt min uppfattning kan en tolkning som medför att bevisbördan blir mer betungande avseende förekomsten av ett kringgående som åvilar unionsinstitutionerna inte anses vara förenlig med det effektivitetsmål som ligger bakom bestämmelserna om förbud om kringgående och vilka jag erinrat om i punkterna 39, 40 och 72 i detta förslag till avgörande. En sådan slutsats är än mer underbyggd mot bakgrund av övervägandena avseende karaktären av undersökningarna avseende kringgående och den behörighet som unionsinstitutionerna har inom denna ram i punkterna 46 och 47 i detta förslag till avgörande.
81.
Vidare förefaller, för det fjärde, liksom kommissionen med fog har påpekat, en tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen som ålägger unionsinstitutionerna att fastställa de importerade delarnas ursprung strida mot lagstiftarens vilja att avstå från att kräva att institutionerna bevisar vilket ursprung – i den tekniska mening som avses i tullbestämmelserna – de av hopsättningsförfarandena berörda delarna har. Trots att unionens bestämmelser om förbud mot kringgående ursprungligen föreskrev en möjlighet att utvidga de slutgiltiga antidumpningstullarna i händelse av hopsättning av ”delar … med ursprung i varans exportland som omfattas av antidumpningstullen”, (
35
) har nämligen sedan antagandet av förordning (EG) nr 3283/94 (
36
) begreppet ”ursprung”, i bestämmelsen avseende hopsättningsförfaranden, ersatts med begreppet ”kommer från”, vilket gör att det rimligen kan antas att denna ändring återspeglar lagstiftarens vilja att undvika begreppet ursprung i dess tekniska betydelse i detta sammanhang (
37
) och, vad gäller denna aspekt, ändra villkoren för fastställande av huruvida det förekommer kringgåendeförfaranden. (
38
) Av detta följer att unionsinstitutionerna i kraft av dessa nya bestämmelser, som bekräftas i den version av grundförordningen som är tillämplig i förevarande mål, inte längre har någon skyldighet att fastställa delarnas ”ursprung”, i tullförordningens tekniska betydelse. De måste endast visa att de kommer från det land som omfattas av åtgärderna, vilket innebär att begreppet ”kommer från” ska ges en mer flexibel och bredare tolkning än begreppet ”ursprung”. (
39
)
82.
Sammanfattningsvis anser jag att det av det ovan anförda följer att den restriktiva tolkningen av begreppet ”kommer från” i artikel 13.2 a i grundförordningen som tribunalen har valt i punkterna 84 och 85 i den överklagade domen, genom vilken den likställde detta begrepp med begreppet ”import”, är oriktig.
83.
Jag anser däremot att det av en bokstavstolkning samt av en kontextuell, en teleologisk och en historisk tolkning av denna bestämmelse framgår att begreppet ”kommer från det land som omfattas av åtgärderna” ska tolkas brett, i den meningen att begreppet ”kommer från” omfattar såväl att de berörda delarna direkt kommer från landet som att de indirekt kommer därifrån.
4. Bestämmelserna om bevis för att det föreligger kringgåenden bestående i hopsättningsförfaranden enligt artikel 13.2 i grundförordningen
84.
I den överklagade domen är det på grundval av tolkningen av begreppet ”kommer från” och den åtskillnad som därav följer mellan var de berörda delarna ”kommer från”, vilket enligt tribunalen beror på importen, och dessa delars ”ursprung”, som kommissionen eventuellt ska kontrollera att tribunalen har grundat sitt fastställande av vilka bestämmelser som reglerar den bevisning som unionsinstitutionerna ska lägga fram för att fastställa att det förekommer kringgående bestående i hopsättningsverksamhet enligt artikel 13.2 i grundförordningen.
85.
Kommissionen har i sitt överklagande, med stöd av EBMA, även bestritt denna aspekt av den överklagade domen.
86.
Det ska i detta hänseende för det första erinras om att domstolen, liksom framgår av punkterna 41 och 42 i detta förslag till avgörande, redan har angett att bevisbördan avseende förekomsten av ett kringgående åvilar unionsinstitutionerna. Det bör emellertid kontrolleras hur denna bevisbörda ska tillämpas konkret och vilken nivå av bevis som krävs av institutionerna under de olika omständigheter som kan föreligga.
87.
I detta sammanhang anser jag det nödvändigt att göra en åtskillnad mellan två typer av fall. Å ena sidan, de fall som jag har kallat ”klassiskt” kringgående, det vill säga de fall i vilka de berörda delarna – som slutligen satts ihop till en slutprodukt – kommer direkt från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna och, å andra sidan, de fall där ”komplexa” kringgåendeförfaranden som innehåller på varandra följande eller multipla hopsättningar har ägt rum i ett eller flera olika länder och där de berörda delarna indirekt kommer från hopsättningslandet.
88.
I den första typen av fall är det, enligt min uppfattning, för att bevisa att de berörda delarna direkt kommer från det land som omfattas av åtgärderna, liksom tribunalen angav i den överklagade domen och som framgår av punkterna 74–76 i detta förslag till avgörande, tillräckligt att kommissionen fastställer att de berörda delarna har importerats från det land som omfattas av antidumpningsåtgärderna. I detta fall kommer det, så snart det fastställts var dessa delar direkt kommer från, att förbli möjligt för de berörda aktörerna att kullkasta den presumtion om var delarna direkt kommer från som följer av att delarna har importerats från det land som omfattas av åtgärderna, genom att visa att de aktuella delarna i själva verket har sitt ursprung i ett annat land. (
40
)
89.
Ett sådant fastställande av vilka bestämmelser som reglerar bevisning i denna typ av fall är, enligt min uppfattning, fullständigt förenligt med målet avseende effektiviteten av bestämmelserna om förbud mot kringgående av åtgärder.
90.
I den andra typen av fall, nämligen där institutionerna har att göra med delar som indirekt kommer från det land som omfattas av åtgärderna, bortsett från fallet med enbart en transit av delarna för transitlandet, är det inte så enkelt att bevisa att det förekommer komplexa kringgåenden bestående i multipla hopsättningsförfaranden.
91.
För det fall det under undersökningen skulle visa sig att de delar som satts ihop till slutprodukten, även om de har importerats från ett annat land än det som omfattas av åtgärderna, faktiskt i stor utsträckning består av delar som ursprungligen tillverkats i det land som omfattas av åtgärderna eller har tillverkats genom användning av en betydande del beståndsdelar eller ursprungsmaterial från detta land, anser jag att nivån av bevis som krävs av kommissionen, för att fastställa att kringgående föreligger, kan sänkas.
92.
Under sådana omständigheter anser jag nämligen att det är rimligt att tillåta kommissionen att grunda sig på ”en rad samstämmiga indicier” (
41
) för att fastställa att dessa delar indirekt kommer från det land som omfattas av åtgärderna enligt artikel 13.2 a i grundförordningen för att beakta dem i den bedömning som den gör enligt artikel 13.2 b i nämnda förordning. Förekomsten av samband mellan de bolag som är inblandade i de olika stadierna i produktionskedjan, den omständigheten att vissa av dessa bolag har deltagit i tidigare kringgåenden, och tecken på en liten värdeökning vid delmontering, är exempel på indicier som kommissionen, i denna typ av situationer, kan beakta i sin bedömning i samband med fastställandet av om de berörda delarna indirekt kommer från det aktuella landet.
93.
I ett sådant fall kommer den berörda aktören, när kommissionen på grundval av en rad samstämmiga indicier har fastställt att de berörda delarna indirekt kommer från det land som omfattas av åtgärderna enligt artikel 13.2 a i grundförordningen, alltid ha möjlighet att bevisa att dessa delar som importerats från ett transitland, även om de till stor del utgörs av delar med ursprung i det land som omfattas av åtgärderna eller till stor del har tillverkats genom användning av delar eller material med ursprung i detta land, och oberoende av förekomsten av betydande indicier som på ett tydligt sätt stödjer misstanken om att det är fråga om ett kringgående, i själva verket har sitt ursprung i nämnda transitland eller, i förekommande fall, i ett annat land. Denna aktör kan i detta syfte exempelvis inge trovärdiga intyg för att de aktuella delarna har sitt ursprung i transitlandet. Vederbörande kan även visa att dessa delar i transitlandet har genomgått en så betydande verklig bearbetning att de har ändrat karaktär och att genomförandet av denna mellanliggande bearbetning grundade sig på objektiva ekonomiska skäl som berättigade förekomsten av en produktionskedja i flera länder.
94.
En sådan karaktärisering av de bestämmelser som reglerar bevis vid multipla hopsättningsförfaranden gör det, enligt min uppfattning, möjligt att iaktta principen att det ankommer på unionsinstitutionerna att bevisa kringgåendet av åtgärderna, samtidigt som den är förenlig med det mål som avser effektiviteten av bestämmelserna om förbud mot kringgående av åtgärder. Den beaktar även den särskilda karaktären av den behörighet som unionsinstitutionerna har inom ramen för undersökningarna om kringgående av åtgärder och de tidsmässiga begränsningar som de måste iaktta vid denna typ av undersökningar, liksom har påpekats i punkterna 46 och 47 i detta förslag till avgörande.
95.
Däremot grundar sig det tvåstegsresonemang som tribunalen förespråkar, och som beskrivs i punkterna 54 och 55 i detta förslag till avgörande, på en felaktig tolkning av artikel 13.2 i grundförordningen.
5. Slutsats
96.
Det fastställande av vilka bestämmelser som reglerar bevis för kringgående av åtgärder som följer av den, enlig min mening felaktiga, tolkningen av begreppet ”kommer från” som tribunalen har valt i den överklagade domen, ligger till grund för hela det resonemang som lett tribunalen till att dra slutsatsen att kommissionen gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning och att den omtvistade förordningen, följaktligen, skulle ogiltigförklaras. Enligt tribunalen var kommissionen nämligen skyldig, eftersom de berörda delarna hade importerats – och således enligt tribunalen ”kom från” – Sri Lanka, att kontrollera delarnas kinesiska ursprung, om de skulle kunna beaktas i kommissionens bedömning av hopsättningsförfarandena enligt artikel 13.2 b i grundförordningen. Det var således vid kontrollen av det påstådda kinesiska ursprunget som kommissionen skulle ha gjort sig skyldig till den påstådda felaktiga rättstillämpningen, genom att den i detta syfte ”analogt” använde de kriterier som föreskrivs i artikel 13.2 b i grundförordningen.
97.
Av detta följer att tribunalens felaktiga tolkning av begreppet ”kommer från” fick till följd att den felaktigt fastställde vilka bestämmelser som reglerar bevis för att fastställa förekomsten av komplexa kringgåenden genom hopsättning enligt artikel 13.2 i grundförordningen, ett fastställande som ligger till grund för tribunalens konstaterande att kommissionen gjort sin skyldig till en felaktig rättstillämpning.
98.
Under dessa omständigheter drar jag slutsatsen att den överklagade domen är behäftad med flera felaktiga rättstillämpningar vid tolkningen av artikel 13.2 i grundförordningen som underminerar grunden till tribunalens slutsats i den överklagade domen. Jag anser därför att det överklagande som kommissionen, med stöd av EBMA, ingett ska bifallas och att den överklagade domen således ska upphävas. (
42
)
VI. Talan i första instans
99.
Enligt artikel 61 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen, om den upphäver tribunalens avgörande, själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande. Jag anser att så är fallet här.
100.
Kolachi har till stöd för sin talan anfört en enda grund som rör åsidosättande av artikel 13.2 b i grundförordningen. Kolachi har i huvudsak klandrat kommissionen, för det första, för att ha tillämpat denna bestämmelse på hopsättningsförfaranden i Sri Lanka, trots att undersökningen avsåg det påstådda kringgåendet genom en hopsättning i Pakistan, för det andra, för att ha gjort sig skyldig till en felaktig rättstillämpning genom att ha behandlat denna bestämmelse som en ursprungsregel och, för det tredje, för att inte ha vidtagit någon åtgärd för att tillämpa de ursprungsregler som föreskrivs i unionens tullagstiftning.
101.
Det ska i detta hänseende inledningsvis påpekas att enligt de upplysningar som Kolachi själv lämnade under undersökningen, hade 93 procent av de delar som används i hopsättningen av cyklar i Pakistan levererats av mellanhanden Flying Horse. Dessa delar hade importerats dels från Kina – motsvarande 46 procent av alla de sammansatta delarna –, dels från Sri Lanka – motsvarande 47 procent av alla de sammansatta delarna. Undersökningen visade att merparten av de delar som importerats från Sri Lanka och köpts av Flying Horse, det vill säga cykelramar, cykelgafflar, legerade fälgar och plasthjul, i själva verkat hade tillverkats av Great Cycles, till stor del med användning av kinesiska material. Vidare framgick av undersökningen att Great Cycles var ett bolag kopplat till Kolachi, som tidigare varit inblandat i kringgåenden av åtgärder. Som framgår av skäl 99 i den omtvistade förordningen hade kommissionen även konstaterat att det fanns tvivel kring relationerna mellan Flying Horse och Kolachi. Alla dessa omständigheter har visat sig vara riktiga och Kolachi har inte bestritt dem. Vid förhandlingen vid domstolen bekräftade Kolachi till och med, till följd av de precisa frågor som ställts till detta bolag, att de delar som bearbetats i Sri Lanka hade ”konverterats” till delar av kinesiskt ursprung.
102.
Det är mot bakgrund av de konstateranden som följer av undersökningen som skälen 98–101 i den omtvistade förordningen, i vilka kommissionen drog slutsatsen att Kolachi ingrep i hopsättningsförfaranden som utgjorde kringgående enligt artikel 13.2 i grundförordningen, ska bedömas.
103.
Det framgår emellertid av skälen 98 och 99 i den omtvistade förordningen att kommissionen drog slutsatsen att de delar som Kolachi köpt av Flying Horse, även om de hade importerats från Sri Lanka, i realiteten (indirekt) kom från Kina, i den mening som avses i artikel 13.2 a i grundförordningen, mot bakgrund av följande omständigheter: För det första konstaterade kommissionen att Kolachi inte hade lyckats visa att dessa delar hade srilankesiskt ursprung. (
43
) För det andra fanns det flera tecken som gav upphov till tvivel kring relationerna mellan Flying horse, som agerade som mellanhand mellan ett bolag kopplat till Kolachi – nämligen Great Cycles – och Kolachi självt. Det var mot bakgrund av dessa omständigheter som kommissionen, i sista meningen i skäl 99 i den omtvistade förordningen, drog slutsatsen att kriterierna i artikel 13.2 b i grundförordningen var uppfyllda i det aktuella fallet.
104.
Det var först efter ett svar på ett av Kolachis argument, såsom detta sammanfattas i den sista meningen i skäl 100 i den omtvistade förordningen, genom vilket kommissionen klandrades för att ha använt artikel 13.2 b i grundförordningen som ursprungsregel, som kommissionen, i sista meningen i skäl 101 i den omtvistade förordningen, efter att ha påpekat att ”[a]rtikel 13.2 b i grundförordningen … visserligen inte i sig är en ursprungsregel”, fann att ”eftersom mer än 60 % av råvarorna vid tillverkningen av delarna kom från Kina och värdeökningen låg under 25 % av tillverkningskostnaderna hade kommissionen under dessa omständigheter fog för att dra slutsatsen att delarna i sig har sitt ursprung i Kina”.
105.
Mot bakgrund av alla de uppgifter som följer av undersökningen och av en läsning av den omtvistade förordningen, anser jag för det första att kommissionen, med tillämpning av de bestämmelser som reglerar bevis för ”komplexa” hopsättningsförfaranden som jag har föreslagit i punkterna 91–93 i detta förslag till avgörande, hade fog för sin slutsats att de delar som köptes av Flying Hors och som importerades från Sri Lanka men som tillverkats av Great Cycles indirekt kom från Kina. För det första visade det sig nämligen att dessa delar, till ganska stor del, hade tillverkats i Sri Lanka med användning av kinesiska delar och material. För det andra förfogade kommissionen över en rad samstämmiga indicier som tydligt stödde misstanken om att Kolachi deltagit i komplexa kringgåenden av åtgärderna. I detta sammanhang ankom det, med tillämpning av nämnda bevisregler, på Kolachi att bevisa de berörda delarnas srilankesiska ursprung, vilket det är säkert att detta bolag inte lyckades göra.
106.
Av detta följer, för det andra, att kommissionen, under dessa omständigheter, vid fastställandet av att nämnda delar indirekt kom från Kina, inte hade någon skyldighet att kontrollera ursprunget genom att tillämpa någon ursprungsregel enligt tullagstiftningen eller med ”analog” tillämpning av kriterierna i artikel 13.2 b i grundförordningen som ursprungsregel.
107.
För det tredje framgår det, enligt min uppfattning, vid en läsning av de relevanta skälen i den omtvistade förordningen att kommissionen, under alla omständigheter, inte ”analogt” har använt kriterierna i artikel 13.2 b i grundförordningen som ursprungsregel i syfte att fastställa att de berörda delarna indirekt kom från Kina. Konstaterandet, att dessa delar indirekt kom från Kina, följer nämligen av uttryckliga slutsatser som kommissionen drog i den sista meningen i punkt 98 och i den näst sista meningen i punkt 99 i den omtvistade förordningen mot bakgrund av de omfattande indicier som den förfogade över. Den omständigheten, att kommissionen, som svar på ett av Kolachis argument, konstaterade att kriterierna i artikel 13.2 b också var uppfyllda när det gäller de aktuella delarna som bearbetats i Sri Lanka, utgör endast ett ytterligare indicium som i än högre grad bekräftar den slutsats som kommissionen redan hade dragit och som det, i förekommande fall, ankom på Kolachi att kullkasta genom att frambringa trovärdiga bevis på dessa delars srilankesiska ursprung.
108.
Av det ovan anförda följer, enligt min uppfattning, att de tre delarna av den enda av Kolachi anförda grunden ska underkännas och att Kolachis talan om ogiltigförklaring således ska ogillas i dess helhet.
VII. Rättegångskostnader
109.
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet bifalls och domstolen avgör målet slutligt. Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
110.
Om domstolen instämmer i min bedömning av kommissionens överklagande ska Kolachi anses ha tappat målet. Kommissionen och EBMA har yrkat att Kolachi ska ersätta rättegångskostnaderna. Jag föreslår således, under dessa omständigheter, att domstolen ska förplikta Kolachi att ersätta kommissionens och EBMA:s rättegångskostnader såväl i första instans som i överklagandet.
VIII. Förslag till avgörande
111.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen beslutar enligt följande:
1)
Den dom som Europeiska unionens tribunal meddelade den 10 oktober 2017, Kolachi Raj Industrial/kommissionen (T-435/15, EU:T:2017:712), upphävs.
2)
Den talan om ogiltigförklaring som Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd väckte vid tribunalen i mål T‑435/15, ogillas.
3)
Kolachi Raj Industrial (Private) Ltd förpliktas att bära sina rättegångskostnader och ersätta Europeiska kommissionens och European Bicycle Manufacturers Associations (EBMA) rättegångskostnader i första instans och i målet om överklagande.
(
1
)	Originalspråk: franska.
(
2
)	EU:T:2017:712.
(
3
)	Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/776 av den 18 maj 2015 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som infördes genom rådets förordning (EU) nr 502/2013 om import av cyklar med ursprung i Folkrepubliken Kina till att även omfatta import av cyklar som avsänts från Kambodja, Pakistan och Filippinerna, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Kambodja, Pakistan eller Filippinerna eller inte (EUT L 122, 2015, s. 4).
(
4
)	Rådets förordning (EG) av den 30 november 2009, om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EUT L 343, 2009, s. 51, och rättelse i EUT L 7, 2010, s. 22), i ändrad lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 37/2014 av den 15 januari 2014 (EUT L 18, 2014, s. 1) (nedan kallad grundförordningen).
(
5
)	Rådets förordning (EU) nr 502/2013 av den 29 maj 2013 om ändring av genomförandeförordningen (EU) nr 990/2011 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av cyklar med ursprung i Folkrepubliken Kina efter en interimsöversyn i enlighet med artikel 11.3 i rådets förordning (EG) nr 1225/2009 (EUT L 153, 2013, s. 17). Se punkterna 1–5 i den överklagade domen för hänvisningar till tidigare förordningar.
(
6
)	Rådets genomförandeförordning av den 29 maj 2013 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som infördes genom genomförandeförordning (EU) nr 990/2011 om import av cyklar med ursprung i Folkrepubliken Kina till att även omfatta import av cyklar som avsänts från Indonesien, Malaysia, Sri Lanka och Tunisien, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Indonesien, Malaysia, Sri Lanka och Tunisien eller inte (EUT L 153, 2013, s. 1).
(
7
)	Punkt 8 i den överklagade domen.
(
8
)	Punkterna 9 och 11 i den överklagade domen.
(
9
)	Punkterna 12–13 i den överklagade domen.
(
10
)	Se artikel 1.1 i den omtvistade förordningen.
(
11
)	Beslut av ordföranden på tribunalens sjunde avdelning av den 9 mars 2016.
(
12
)	Kommissionens avser således särskilt punkterna 83, 87, 92 och 108 i den överklagade domen.
(
13
)	Avtalet om tillämpning av artikel VI i det allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (GATT) (EGT L 336, 1994, s. 103) som återfinns i bilaga 1A till avtalet om upprättande av världshandelsorganisationen (nedan kallad WTO), som godkänts genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående, på Europeiska gemenskapens vägnar – vad beträffar de frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994) (EGT L 336, 1994, s. 1).
(
14
)	Se skäl 19 i grundförordningen. Se, i detta hänseende, förslag till avgörande av generaladvokaten Mengozzi i målet Maxcom m.fl./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2016:712, punkt 5), samt förslag till avgörande av generaladvokat Bot i målet Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, punkterna 10 och 11).
(
15
)	Se i detta hänseende skäl 19 i grundförordningen.
(
16
)	Se dom av den 6 juni 2013, Paltrade (C‑667/11, EU:C:2013:368, punk 28), samt dom av den 17 december 2015, APEX (C‑371/14, EU:C:2015:828, punkterna 50 och 53). Se, i detta hänseende, även skäl 19 i grundförordningen och punkt 85 i målet Starway.
(
17
)	Det följer av definitionen i artikel 13.1 tredje meningen i grundförordningen att fyra villkor måste vara uppfyllda för att ett kringgående av åtgärder ska kunna fastställas. För det första ska det föreligga en förändring i handelsmönstret mellan det aktuella tredjelandet och unionen. För det andra ska förändringen härröra från sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering finns än införandet av antidumpningstullen. För det tredje ska det finnas bevisning för skada och för det fjärde ska det finnas bevisning för dumpning.
(
18
)	Se förslag till avgörande av generaladvokat Mengozzi i målet Maxcom m.fl./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2016:712, punkt 45 och där angiven rättspraxis), samt, för ett liknande resonemang, dom av den 26 januari 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2017:61, punkterna 56–58).
(
19
)	Se dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkt 48).
(
20
)	Se förslag till avgörande av generaladvokaten Mengozzi i målet Maxcom m.fl./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2016:712, punkt 44) samt dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkt 29) och dom av den 26 januari 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2017:61, punkt 54 och där angiven rättspraxis).
(
21
)	Ibidem.
(
22
)	Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Mengozzi i målet Maxcom m.fl./Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2016:712, punkt 49 och där angiven rättspraxis).
(
23
)	Se punkterna 84, 85 och 88 i målet samt punkterna 79–81 i den överklagade domen.
(
24
)	I punkt 84 i den överklagade domen nämner tribunalen specifikt såväl skäl 8 som artiklarna 2.7 a, 3.4, 9.5, 9.6 och 13.1 i grundförordningen.
(
25
)	Se dom av den 12 oktober 2017, Tigers (C‑156/16, EU:C:2017:754, punkt 21 och där angiven rättspraxis).
(
26
)	Se definitionen av ordet ”provenir” i Le petit Larousse illustré, utgiven 2011, Larousse, Paris. I detta sammanhang ska emellertid ordet ”ursprung” inte förstås i dess tekniska mening som ”ursprung” i tullagstiftningen. Se, i detta hänseende övervägandena beträffande den historiska tillämpningen av den aktuella bestämmelsen i punkt 81 i detta förslag till avgörande.
(
27
)	Det ska i detta hänseende påpekas att tribunalen inte gjorde någon analys av de olika språkversionerna av den aktuella bestämmelsen, utan en analys av språkversionerna av de artiklar i grundförordningen, vilka nämns i punkt 84 i den överklagade domen och i fotnot 24 i detta förslag till avgörande, som likställer begreppen ”kommer från” med begreppet ”import”.
(
28
)	Närmare bestämt den spanska språkversionen (”procedan del”), den grekiska (”προέρχονται από”), den engelska (”are from”), den kroatiska (”iz”), den lettiska (”nāk no”), den litauiska (”ira iš”), den portugisiska (”provenientes do”) och den rumänska (”provin din”).
(
29
)	Den tyska språkversionen använder begreppet ”Ursprung” och det italienska begreppet ”originari”.
(
30
)	Se, bland annat, den tjeckiska (”pochazeji”), den polska språkversionen, (”pochodzą z”) och den slovakiska (”pochádzajú z”). Detta förefaller även vara fallet med det begrepp som används i den estniska språkversionen ”pärinevad riigist”.
(
31
)	Det är i detta sammanhang inte nödvändigt att ta ställning till huruvida artiklarna 3.4, 9.5 och 9.6 i grundförordningen har till syfte att införliva sådana skyldigheter. När det gäller artikel 9.5 i grundförordningen, förslag till avgörande av generaladvokaten Mengozzi i målet rådet/Growth Energy och Renewable Fuels Association (C‑465/16 P, EU:C:2018:794, punkt 184 och följande punkter).
(
32
)	Det följer nämligen av rättspraxis att när unionsinstitutionerna konstaterar att ett kringgående av antidumpningsåtgärderna har skett för tredjelandet som helhet, kan sedan varje enskild berörd tillverkare/exportör visa att dess specifika situation motiverar befrielse med stöd av artikel 13.4 i grundförordningen (se, i detta hänseende, dom av den 26 januari 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2017:61, punkt 59). Dessa tillverkare måste således ha möjlighet att visa att de delar som ”kommer från” det land som omfattas av åtgärderna i själva verket har sitt ”ursprung” i ett annat tredjeland, varför hopsättningen av dem inte kan anses utgöra ett kringgående. Detta är för övrigt det synsätt som tribunalen valde i sin dom i målet, (punkterna 85, 86 och 88), till vilken tribunalen i stor utsträckning har hänvisat i den överklagade domen (se särskilt punkterna 80 och 81 i den överklagade domen).
(
33
)	Tribunalen har i den överklagade domen använt begreppen ”kontrollera” eller ”undersöka” snarare än fastställa eller bevisa delarnas ursprung (se, bland annat, punkterna 87, 92, 107 och 114). Vid en läsning av hela den överklagade domen (och särskilt punkterna 107–114) framgår emellertid att det tvåstegsresonemang som tribunalen förespråkar och som anges ovan i punkterna 54 och 55 när det gäller ”komplexa” hopsättningsförfaranden i slutändan innebär att bevisbördan avseende de berörda delarnas ursprung i tullhänseende åvilar unionsinstitutionerna.
(
34
)	Se punkt 50 och fotnot 32 i detta förslag till avgörande.
(
35
)	Se artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 1761/87 av den 22 juni 1987 om ändring av förordning (EEG) nr 2176/84 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska ekonomiska gemenskapen (EGT L 167, 1987, s. 9), vilken införde bestämmelser om förbud mot kringgående av åtgärder i unionsrätten. Se även, i detta hänseende, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 9 och följande punkter).
(
36
)	Rådets förordning av den 22 december 1994 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EGT L 349, 1994, s. 1).
(
37
)	Denna tolkning av lagstiftarens vilja bekräftas i kommissionens arbetsdokument (COM(94) 414 final, av den 5 oktober 1994, sidorna 164 och 165), enligt vilket ”ursprungsbestämmelserna har visat sig mer och mer olämpliga för att hantera uppenbara fall av kringgående”.
(
38
)	Se, för ett liknande resonemang, punkt 83 i domen i målet Starway.
(
39
)	Denna slutsats kan, enligt min uppfattning, inte ifrågasättas med hänsyn till den omständigheten att vissa språkversioner av artikel 13.2 a i grundförordningen, såsom framgår av punkt 67 i detta förslag till avgörande, har behållit hänvisningar till begreppet ”ursprung”. För det första utgör nämligen dessa språkversionen en tydlig minoritet bland samtliga språkversioner av grundförordningen. För det andra skulle en tolkning av den aktuella bestämmelsen, som tvingade kommissionen att, för att enligt denna bestämmelse fastställa var delarna kom från, bevisa delarnas ursprung i tullhänseende, strida mot det ovan i punkterna 39, 40 och 72 i detta förslag till avgörande nämnda målet med bestämmelserna om förbud mot kringgående att säkerställa antidumpningsåtgärdernas effektivitet. Vidare kan, i motsats till vad Kolachi har gjort gällande, en sådan bevisbörda inte grundas på artikel 13.5 i grundförordningen.
(
40
)	Se ovan fotnot 32.
(
41
)	Detta kriterium för fastställande av den nivå av bevis som unionsinstitutionerna kräver för att fastställa att det föreligger ett kringgående är detsamma som det som har erkänts i rättspraxis när institutionerna, för det fall alla berörda parter, eller åtminstone en väsentlig del av dem, inte samarbetar, grundar sin bedömning på tillgängliga upplysningar. Se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkterna 35–37), dom av den 26 januari 2017, Maxcom/Chin Haur Indonesia (C‑247/15 P, C‑253/15 P och C‑259/15 P, EU:C:2017:61, punkt 63–66), och Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P och C‑260/15 P, EU:C:2017:62, punkt 65–68).
(
42
)	Eftersom den felaktiga rättstillämpning som tribunalen har gjort sig skyldig till beträffande tolkningen av begreppet ”kommer från” och det därav följande fastställandet av vilka bestämmelser som reglerar bevis för kringgående genom hopsättning underminerar hela tribunalens resonemang, kan inte det andrahandsyrkande som Kolachi framställt och som nämns i punkt 34 i detta förslag till avgörande bifallas.
(
43
)	Se skäl 98 i den omtvistade förordningen. Denna bedömning bekräftades av tribunalen och har inte överklagats (se punkt 21 ovan).