62017TJ0466_RES
Mål T‑466/17
Printeos, SA m.fl.
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 24 september 2019
”Konkurrens – Konkurrensbegränsande samverkan – Marknaden för standardkuvert via katalog och särskilda tryckta kuvert – Beslut i vilket en överträdelse av artikel 101 FEUF konstateras – Delvis ogiltigförklaring på grund av åsidosättande av motiveringsskyldigheten – Beslut om ändring – Förlikningsförfarande – Böter – Grundbelopp – Exceptionell justering – Tak på 10 procent av den totala omsättningen – Artikel 23.2 i förordning (EG) nr 1/2003 – Principen ne bis in idem – Rättssäkerhet – Berättigade förväntningar – Likabehandling – Kumulering av påföljder – Proportionalitet – Skälighet – Obegränsad behörighet”
Talan om ogiltigförklaring – Dom om ogiltigförklaring – Verkningar – Skyldighet att vidta genomförandeåtgärder – Räckvidd – Beslut som antas av kommissionen efter ett förlikningsförfarande och i vilket det konstateras att det skett en överträdelse av konkurrensreglerna – Ogiltigförklaring på grund av bristande motivering – Delvis ogiltigförklaring begränsas till den part som ålagt böterna – Antagande av ett nytt beslut att ålägga böter med samma belopp – Principen ne bis in idem – Otillämplighet – Åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen och principen om berättigade förväntningar – Föreligger inte
(Artiklarna 101 och 266 första stycket FEUF; EES-avtalet, artikel 53; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 50)
(se punkterna 56–69)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Fastställande av grundbeloppet – Böter som ålagts efter ett förlikningsförfarande – Metoden enligt riktlinjerna har inte tillämpats – Åsidosättande av principen om likabehandling – Föreligger inte
(Artikel 101.1 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2 och 23.3; kommissionens meddelande 2006/C 210/02, punkterna 13 och 37)
(se punkterna 91–95, 98, 99 och 103–135)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Fastställande av grundbeloppet – Böter som ålagts efter ett förlikningsförfarande – Den metod som föreskrivs i riktlinjerna har inte tillämpats – Åsidosättande av principen om likabehandling – Ingen får till sin egen fördel åberopa en rättsstridig handling som har gynnat någon annan
(Artikel 101.1 FEUF; rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2; kommissionens meddelande 2006/C 210/02, punkterna 13 och 37)
(se punkterna 91–95, 98, 99, och 136–146)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Högsta tillåtna bötesbelopp – Tillämpning av det högsta bötesbeloppet på samtliga företag som deltagit i samma överträdelse – Åsidosättande av principen om likabehandling – Föreligger inte
(Rådets förordning nr 1/2003, artikel 23.2 och 23.3)
(se punkterna 96, 97, 101 och 102)
Konkurrens – Böter – Belopp – Fastställande – Böter som ålagts av en nationell konkurrensmyndighet har inte beaktats – Skilda områden, konkurrensbegränsande förfaranden och tidsperioder – Åsidosättande av skälighetsprincipen – Föreligger inte
(Artikel 101 FEUF; EES-avtalet, artikel 53)
(se punkterna 152–158)
Resumé
Genom dom i målet Printeos m.fl./kommissionen (T‑466/17) av den 24 september 2019 ogillade tribunalen den talan som väckts av flera bolag verksamma vid försäljning av standardkuvert via katalog och särskilda tryckta kuvert (nedan kallade sökandena), i första hand om delvis ogiltigförklaring av ett beslut av Europeiska kommissionen (
1
)att ålägga dem böter för överträdelse av artikel 101 FEUF (nedan kallat det angripna beslutet). Denna överträdelse bestod av avtal eller samordnade förfaranden mellan sökandena och fyra andra företagskoncerner inom ett antal europeiska länder.
Det angripna beslutet antogs till följd av att kommissionens tidigare beslut (
2
) om att ålägga sökandena böter på 4729000 EUR, vilket antogs i ett förlikningsförfarande (nedan kallat det ursprungliga beslutet), delvis ogiltigförklarats (
3
), på grund av bristande motivering. Till följd av denna dom antog kommissionen det angripna beslutet och ändrade det ursprungliga beslutet samtidigt som böter ålades med samma belopp.
Tribunalen fann för det första att kommissionen, när ogiltigförklaringen av en unionsrättsakt grundade sig på ett förfarandefel, såsom en bristande motivering, och unionsdomstolen inte utnyttjade sin obegränsade behörighet för att ändra de ålagda böterna, kunde fatta ett nytt beslut om att ålägga sökandena böter utan att riskera invändningar grundade på åsidosättande av rättssäkerhetsprincipen, principen om skydd för berättigade förväntningar och principen ne bis in idem. Tribunalen preciserade i detta avseende att tillämpningen av principen ne bis in idem förutsatte att det hade fattats ett beslut avseende överträdelsen eller att lagenligheten av den bedömning som gjordes av överträdelsen hade kontrollerats. Principen ne bis in idem utgör inte i sig hinder för att på nytt vidta åtgärder som avser samma konkurrensbegränsande beteende, när ett första beslut har ogiltigförklarats på formella grunder, utan att de påtalade omständigheterna har prövats i sak. Ogiltigförklaringen utgör således inte ett ”frikännande” i den mening som detta begrepp har i straffrättslig mening. Tribunalen ansåg att detta tillvägagångssätt även gällde vid ogiltigförklaring, på grund av bristande motivering, av ett beslut om åläggande av böter, när detta beslut hade fattats efter ett förlikningsförfarande.
Vad för det andra gäller grunden om åsidosättande av principen om likabehandling vid fastställandet av bötesbeloppet, fann tribunalen att det, för att kontrollera att denna princip hade iakttagits, fanns anledning att göra en åtskillnad mellan, å ena sidan, obligatorisk likabehandling vid fastställande av grundbeloppet för de böter som ska åläggas de berörda företagen, och, å andra sidan, tillämpningen av det högsta beloppet på 10 procent i förhållande till nämnda företag i enlighet med artikel 23.2 andra stycket i förordning nr 1/2003, (
4
) som kan variera beroende på deras respektive totala omsättning. Även om kommissionen hade fog för att välja en metod för beräkning av grundbeloppet som grundade sig på försäljningsvärdet under ett helt år som omfattades av överträdelsen för att fastställa överträdelsens ekonomiska betydelse och den relativa vikt som varje företag som deltagit i överträdelsen hade, var den nämligen skyldig att iaktta likabehandlingsprincipen i detta sammanhang. Tillämpningen av ett högsta belopp om 10 procent för att fastställa det slutliga bötesbeloppet var däremot i princip varken beroende av denna ekonomiska betydelse för överträdelsen, av varje deltagande företags relativa vikt, eller av hur allvarlig den överträdelsen var eller hur länge den pågått, utan hade en rent automatisk karaktär som var uteslutande knuten till dess totala omsättning, vilket medförde att nämnda tillämpning i kraft av själva sakförhållandet var förenlig med principen om likabehandling.
Tribunalen fann emellertid att kommissionen gjorde en felaktig bedömning när den fann att resultatet av tillämpningen av ett högsta belopp om 10 procent på ett mellanliggande stadium av beräkningen av de böter som skulle åläggas i kraft av själva sakförhållandet (ipso facto) ledde till ett resultat som var förenligt med principen om likabehandling. Tribunalen angav att kommissionen, genom ett sådant tillvägagångssätt, som inte omfattades av tillämpningsområdet för artikel 23.2 i förordning nr 1/2003, använde sig av sitt utrymme för skönsmässig bedömning enligt punkt 37 i riktlinjerna för beräkningen av de påförda böterna med tillämpning av artikel 23.2 a i förordning nr 1/2003. (
5
) Efter prövning av den anpassning av grundbeloppet som gjorts enligt detta tillvägagångssätt med avseende på de olika koncerner som det angripna beslutet riktade sig till, fann tribunalen att en av dessa koncerner fått en förmånlig behandling utan att det förelåg objektiva grunder för denna behandling. Tribunalen fann likväl att sökandena inte kan åberopa den rättsstridighet som följer av en sådan skillnad i behandling till deras fördel.
Vad beträffar den parallella tillämpningen av artikel 101 FEUF och nationell konkurrensrätt, i förevarande fall med avseende på verkningarna i Spanien av sökandenas beteende, som var föremål för den tredje grunden avseende åsidosättande av skälighetsprincipen, konstaterade tribunalen inledningsvis att det angripna beslutet inte avsåg denna medlemsstat och att den spanska konkurrensmyndigheten hade ålagt påföljder för beteenden som förekommit under en annan period. Tribunalen slog fast att en fullständig och tillräckligt avskräckande påföljd för sökandenas konkurrensbegränsande beteende under sådana omständigheter krävde just att hänsyn togs till alla dess effekter på dessa olika områden, inklusive i tiden, vilket innebär att kommissionen inte kan klandras för att den, av samma skäl, inte satte ned de böter som ålagts sökandena i de ursprungliga och angripna besluten.
(
1
)	Kommissionens beslut C(2017) 4112 final av den 16 juni 2017, om ändring av kommissionens beslut C(2014) 9295 final av den 10 december 2014, angående ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (AT.39780 – Kuvert).
(
2
)	Kommissionens beslut C(2014) 9295 final av den 10 december 2014 om ett förfarande enligt artikel 101 FEUF och artikel 53 i EES-avtalet (AT.39780 – Kuvert).
(
3
)	Tribunalens dom av den 13 december 2016, Printeos m.fl./kommissionen (T-95/15, EU:T:2016:722).
(
4
)	Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 101 FEUF och 102 FEUF (EGT L 1, 2003, s. 1).
(
5
)	EUT C 210, 2006, s. 2.