62007CC0505
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 12 februari 2009 (
1
)
Mål C-505/07
Compañía Española de Comercialización de Aceite SA
”Begäran om förhandsavgörande — Gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter — Förordning nr 136/66/EEG — Artikel 12a — Lagring av olivolja utan gemenskapsfinansiering — Nationella konkurrensmyndigheters behörigheter”
I — Inledning
1.
Hur långt sträcker sig de nationella konkurrensmyndigheternas befogenheter på jordbruksområdet? Denna fråga står i centrum i förevarande fall och gör det möjligt för domstolen att klargöra sin rättspraxis i domen Milk Marque. (
2
)
2.
Gemenskapsföretaget Compañía Española de Comercialización de Aceite SA (Cecasa), som står för en betydande del av olivoljeproduktionen i Spanien, förbjöds av den spanska konkurrensmyndigheten att ingripa på marknaden genom stödköp och stödförsäljningar för att påverka marknadspriset för olivolja. Förbudet grundade sig på de allmänna bestämmelserna i den spanska konkurrenslagstiftningen. Frågan är emellertid huruvida denna konkurrenslagstiftning ersätts av vissa specialbestämmelser för jordbruk eller i vart fall överlappas av dessa.
3.
Spanska Tribunal Supremo, vid vilken målet anhängiggjordes, har ställt totalt fem tolkningsfrågor till domstolen, genom vilka den önskar få klarhet i huruvida jordbrukslagstiftningen i ett fall som det förevarande medför att allmänna konkurrensrättsliga principer inte ska tillämpas.
II — Tillämpliga bestämmelser
A — Gemenskapsrätten
4.
De tillämpliga gemenskapsbestämmelserna i detta mål utgörs dels av reglerna om tillämpning av konkurrensbestämmelserna inom jordbruksområdet, dels av vissa bestämmelser om den gemensamma jordbrukspolitiken som är relevanta för olivoljesektorn.
1. Tillämpning av konkurrensreglerna inom jordbruksområdet
5.
Artikel 32.2 EG och artikel 36.1 EG (tidigare artikel 38.2 och artikel 42 i EEG-fördraget) är av grundläggande betydelse för förhållandet mellan EG-fördragets konkurrensbestämmelser och den gemensamma jordbrukspolitiken. I artikel 32.2 EG föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivs i artiklarna 33–38 skall reglerna för upprättandet av den gemensamma marknaden tillämpas på jordbruksprodukter.”
6.
I artikel 36.1 EG anges följande:
”Bestämmelserna i kapitlet om konkurrensregler skall tillämpas på produktion av och handel med jordbruksprodukter endast i den mån rådet, med hänsyn till målsättningen i artikel 33, beslutar detta inom ramen för bestämmelserna i artikel 37.2 och 37.3 och enligt det förfarande som anges där.”
7.
På grundval av den sistnämnda bestämmelsen antog rådet förordning nr 26. (
3
) Första skälet i denna förordning innehåller följande grundläggande uttalande:
”Det framgår av fördragets artikel [36] att en av den gemensamma jordbrukspolitikens uppgifter är att avgöra huruvida de konkurrensregler som är fastställda i fördraget skall tillämpas på produktion av och handel med jordbruksvaror …”
8.
I artikel 1 i förordning nr 26 föreskrivs följande:
”När denna förordning träder i kraft skall, om inte annat följer av artikel 2 nedan, fördragets artiklar [81]–[86] samt tillämpningsbestämmelserna till dessa tillämpas på alla avtal, beslut och förfaranden som avses i fördragets artiklar [81].1 och [82] och som rör produktion av eller handel med sådana produkter som är upptagna i bilaga [I] till fördraget.”
Olivolja hör till de jordbruksprodukter som är förtecknade i bilaga I till fördraget (tidigare bilaga II till EEG-fördraget). (
4
)
9.
Artikel 2 i förordning nr 26 kompletterar artikel 1 i förordningen enligt följande:
”1.   Fördragets artikel [81].1 gäller inte sådana avtal, beslut och förfaranden som avses i föregående artikel och som utgör en integrerad del av en nationell marknadsorganisation eller som är nödvändiga för att förverkliga de mål som anges i fördragets artikel [33]. I synnerhet gäller den inte sådana avtal, beslut och förfaranden mellan lantbrukare, sammanslutningar av lantbrukare eller sammanslutningar av sådana sammanslutningar tillhörande en enda medlemsstat vilka, utan att medföra någon skyldighet att hålla samma priser, avser produktion eller försäljning av jordbruksvaror eller utnyttjande av gemensamma anläggningar för lagring, behandling eller förädling av jordbruksvaror, såvida inte kommissionen finner att konkurrensen sätts ur spel eller att förverkligandet av de mål som anges i fördragets artikel [33] äventyras därigenom.
2.   Efter att ha samrått med medlemsstaterna och inhämtat yttranden från de berörda företagen eller företagssammanslutningarna samt andra fysiska eller juridiska personer som kommissionen anser det lämpligt att höra, skall kommissionen, med förbehåll för domstolens prövning, ensam vara behörig att genom ett beslut som skall offentliggöras avgöra vilka avtal, beslut och förfaranden som uppfyller de villkor som anges i punkt 1.
3.   Kommissionen skall träffa sådana avgöranden antingen på eget initiativ eller på begäran av en behörig myndighet i en medlemsstat eller ett företag eller en företagssammanslutning som har intresse i saken.
…”
10.
Förordning nr 26 upphävdes med verkan från den 24 augusti 2006 och ersattes först av förordning nr 1184/2006 som hade samma innehåll. (
5
) Med verkan från den 1 juli 2008 uteslöts slutligen bland annat olivolja från det materiella tillämpningsområdet för förordning nr 1184/2006. För olivolja gäller numera artiklarna 175 och 176 jämförda med artikel 1.1 g i förordning nr 1234/2007 (
6
) som till innehållet i sin tur motsvarar de tidigare gällande bestämmelserna. Den i målet vid den nationella domstolen överklagade rättsakten från de spanska myndigheterna antogs emellertid före dessa ändringar i lagstiftningen, varför förordning nr 26 alltjämt är relevant i förevarande fall.
2. Jordbruksbestämmelser för olivoljesektorn
a) Den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter
11.
Rådets förordning nr 136/66 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (
7
) innehöll, i den lydelse som gällde från och med den 1 november 1998, (
8
) följande artikel 12a:
”Vid allvarliga störningar på marknaden i vissa regioner av gemenskapen får det, för att reglera marknaden, … beslutas att organ som erbjuder tillräckliga garantier och som är godkända av medlemsstaterna ges tillstånd att ingå lagringskontrakt för den olivolja som de saluför. Bland de berörda organen skall företräde ges till producentgrupper eller sammanslutningar av dessa enligt förordning (EG) nr 952/97 …
De åtgärder som avses i första stycket kan bland annat genomföras när det genomsnittspris som har noterats på marknaden under en representativ period understiger 95 % av det interventionspris som gäller under regleringsåret 1997/98.
Det stödbelopp som skall beviljas för fullgörande av kontrakten samt tillämpningsföreskrifter för denna artikel, särskilt när det gäller kvantiteter, kvalitet och lagringstid för de berörda oljorna, skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 38 så att marknaden påverkas på ett avgörande sätt. Stödet kan beviljas genom anbudsförfarande.”
12.
Med avseende på denna bestämmelse innehåller skäl 12 i förordning nr 1638/98 följande förklaring:
”För att uppnå det mål som består i att reglera utbudet av olivolja vid allvarliga störningar på marknaden bör ett stödsystem med kontrakt för privat lagring införas, och dessa kontrakt bör i första hand erbjudas producentgrupper och sammanslutningar av dessa enligt [förordning nr 952/97] om producentgrupper och sammanslutningar av dessa.”
13.
Det ska dessutom hänvisas till skäl 11 i förordning 1638/98, som har följande lydelse:
”Systemet med offentliga interventionsköp utgör ett produktionsincitament som riskerar att störa marknadsjämvikten. Interventionsköpen bör därför upphöra och hänvisningarna till interventionspris utgå eller ersättas.”
14.
Förordning nr 133/66 upphävdes och ersattes först, med verkan från och med regleringsåret 2005/2006, av förordning nr 865/2004 (
9
) om den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja och bordsoliver och därefter, med verkan från den 1 juli 2008, av förordning nr 1234/2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna. (
10
) Artiklarna 31 och 33 i den sistnämnda förordningen innehåller också en bestämmelse om stöd för privat lagring av olivolja. Eftersom den i målet vid den nationella domstolen överklagade rättsakten från de spanska myndigheterna emellertid antogs före dessa ändringar ska i förevarande fall alltjämt förordning nr 133/66 beaktas.
b) Bestämmelserna om producentgrupper
15.
Syftet med rådets förordning (EG) nr 952/97 av den 20 maj 1997 om producentgrupper och sammanslutningar av dessa, (
11
) som upphörde att gälla med verkan från den 3 juli 1999 utan att ersättas, (
12
) var enligt artikel 1 i förordningen att främja bildandet av producentgrupper och sammanslutningar av dessa i vissa av gemenskapens regioner, till vilka enligt artikel 2 i denna förordning även Spanien hör.
16.
Artikel 5 i förordning nr 952/97 innehåller följande definitioner:
”1.   Producentgrupper skall
a)
inrättas i syfte att gemensamt anpassa produktionen och utbudet från de producenter som är medlemmar, till marknadens behov,
b)
bestå av
—
enskilda producenter, eller
—
enskilda producenter och organisationer som är inrättade för att producera eller öka förädlingsvärdet från jordbruksprodukter, och som enbart består av jordbruksproducenter.
Med producent avses varje person som driver ett jordbruksföretag som är beläget i gemenskapens territorium och som
—
producerar de jordbruks- och animalieprodukter som anges i artikel 3, eller
—
producerar råvaror och de bearbetade produkter som anges i artikel 3.
2.   Medlemsstaterna kan, om deras nationella bestämmelser tillåter det, godkänna producentgrupper som innefattar andra personer än de som omfattas av punkt 1. I sådana fall måste gruppens stadgar säkerställa att de medlemmar som omfattas av punkt 1 behåller kontrollen över gruppen och de beslut som fattas av gruppen.
3   Sammanslutningarna skall bestå av godkända producentgrupper och skall söka nå samma mål som dessa grupper, men i större skala.”
17.
Artikel 6 i förordning nr 952/97 innehåller allmänna villkor som producentgrupper och sammanslutningar av sådana grupper ska uppfylla, de ska enligt artikel 6.1 b bland annat
”… [f]ör de personer som omfattas av artikel 5.1 … besluta om samt tillämpa
—
gemensamma regler för produktionen särskilt såvitt avser produktkvalitet och använda biologiska produktionsmetoder,
—
gemensamma regler för avyttring,
—
regler för information om produktionen, särskilt om skördade och tillgängliga mängder.”
18.
I artikel 7 i ovannämnda förordning föreskrivs att medlemsstaterna ska besluta om godkännande inom tre månader efter den dag då ansökan om godkännande sker och meddela sitt beslut till kommissionen inom två månader.
19.
Det ska i detta sammanhang dessutom hänvisas till kommissionens förordning (EG) nr 2768/98 av den 21 december 1998 om stödordningen för privat lagring av olivolja. (
13
) I artikel 1.1 i denna förordning föreskrivs följande:
”De behöriga organen i producentmedlemsstaterna skall sluta avtal om privat lagring av jungfruolja i lös vikt enligt de villkor som fastställs i denna förordning.”
20.
Enligt artikel 1.2 i förordning nr 2768/98 får kommissionen genomföra tidsbegränsade anbudsförfaranden och infordra delanbud i syfte att fastställa det stöd som ska beviljas för att genomföra avtal om privat lagring. Vilka aktörer som deltar i dessa anbudsförfaranden definieras på följande sätt i artikel 3.1 i förordningen:
”Delanbud får lämnas av aktörer som godkänts av de behöriga organen i medlemsstaten i fråga. Dessa aktörer skall tillhöra en av följande kategorier:
a)
Godkända producentgrupper eller sammanslutningar av sådana enligt förordning (EG) nr 952/97.
b)
Godkända producentgrupper eller sammanslutningar av sådana enligt artikel 20 c i förordning nr 136/66/EEG.
c)
Fabriker som varit godkända … i mer än två regleringsår …
d)
Företag som förpackar …”
B — Den nationella lagstiftningen
21.
I den spanska lagstiftningen är lag nr 16/1989 av den 17 juli 1989 om skydd för konkurrensen (Ley de Defensa de la Competencia) relevant. (
14
) Artikel 1 första stycket, som med sin definition av ”förbjudna förfaranden” nära ansluter till artikel 81.1 EG, (
15
) har följande lydelse:
”Alla avtal, beslut, gemensamma rekommendationer samt samordnade eller medvetet parallella förfaranden som har till syfte eller resultat eller kan ha till resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på hela eller en del av den nationella marknaden är förbjudna, särskilt sådana som innebär att
a)
priser eller andra villkor för handel med varor eller tjänster direkt eller indirekt fastställs,
b)
produktion, distribution, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras
c)
marknader eller inköpskällor delas upp,
…”
22.
I artikel 3 i lag nr 16/1989 föreskrivs under rubriken ”Förutsättningar för tillstånd” (
16
) följande:
”1.   De avtal, beslut, rekommendationer och förfaranden som avses i artikel 1, eller grupper av sådana, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor och tjänster eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, kan tillåtas i den mån de
a)
tillförsäkrar konsumenterna eller användarna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås,
b)
inte ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa mål, och
c)
inte ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna eller tjänsterna i fråga.
2.   De avtal, beslut, rekommendationer och förfaranden som avses i artikel 1, eller grupper av sådana, kan tillåtas i den mån det är berättigat med hänsyn till den allmänna ekonomiska situationen och allmänintresset, för såvitt de
a)
syftar till att skydda och främja export, under förutsättning att de inte snedvrider konkurrensen på marknaden och är förenliga med de skyldigheter som följer av de internationella konventioner som Spanien har ratificerat, eller
b)
skapar en tillräckligt stor höjning av den sociala och ekonomiska nivån inom områden eller i sektorer i lågkonjunktur, eller
c)
med hänsyn till deras ringa betydelse inte kan påverka konkurrensen i något väsentligt avseende.”
III — Bakgrund och målet vid den nationella domstolen
23.
Cecasa är ett aktiebolag bildat enligt spansk rätt. Aktierna i bolaget innehas till 68 procent av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ (på lokal eller regional nivå) medan 32 procent av aktierna innehas av olika finansinstitut eller andra organ. De odlande ägarna av detta bolag står för mellan 50 och 60 procent av den spanska olivoljeproduktionen. Cecasas syfte är att saluföra olivolja och bolaget vill enligt beslutet om hänskjutande agera på såväl den spanska olivoljemarknaden som på gemenskapsmarknaden och världsmarknaden för olivolja.
24.
För att hindra ”allvarliga störningar på marknaden” och framför allt ett prisfall för olivolja har Cecasa för avsikt att köpa och lagra olja så snart priset sjunker under en bestämd nivå – omkring 95 procent av det interventionspris som tidigare gällde i gemenskapen. Vid en återhämtning av priset ska olivoljan släppas ut på marknaden.
25.
För att förverkliga detta projekt ansökte Cecasa den 5 april 2001 om enskilt tillstånd i den mening som avses i artikel 3 i lag 16/1989. (
17
) Genom ett beslut från Tribunal de Defensa de la Competencia (
18
) av den 5 mars 2002 avslogs emellertid dess ansökan. Som motivering anförde konkurrensmyndigheten att Cecasas projekt var konkurrensbegränsande. Det utgör ett avtal mellan konkurrenter som, i likhet med en kartell, har till syfte att påverka marknadspriserna och ska förhindra ett prisfall vid produktionsöverskott. Det föreligger inte något undantag enligt artikel 3 i lag nr 16/1989, framför allt har inte de påstådda fördelarna för konsumenterna styrkts.
26.
Cecasa överklagade Tribunal de Defensa de la Competencias beslut till Audiencia Nacional (avdelningen för förvaltningsrättsliga tvister) (
19
). Överklagandet ogillades genom dom av den 22 juli 2005. Audiencia Nacional klargjorde emellertid att den omständigheten att ansökan om enskilt tillstånd avslogs inte innebar att klagandebolaget inte får existera, förutsatt att det bedriver annan verksamhet än den som avsågs i ansökan om enskilt tillstånd, och att verksamheten i fråga är laglig.
27.
Med anledning av att Cecasa överklagade Audiencia Nacionals dom är tvisten numera anhängig vid högsta domstolen i Spanien, Tribunal Supremo (avdelningen för förvaltningsrättsliga tvister).
IV — Begäran om förhandsavgörande och förfarandet vid domstolen
28.
I beslut av den 22 oktober 2007, som inkom till domstolen den 19 november 2007, förklarade Tribunal Supremo (nedan även kallad den nationella domstolen) målet vilande och hänsköt följande tolkningsfrågor till domstolen för ett förhandsavgörande:
”a)
Ska artikel 12a i förordning nr 136/66, i dess lydelse enligt förordning nr 1638/98, tolkas så, att ett aktiebolag som i huvudsak består av producenter, pressningsanläggningar och kooperativ av olivodlare samt finansinstitut, utgör ett sådant ’organ’ som har rätt att ingå kontrakt om lagring av olivolja? Kan ett bolag med dessa särdrag anses jämställbart med godkända producentgrupper och sammanslutningar av dessa i den mening som avses i förordning (EG) nr 952/97?
b)
Kan, för det fall bolaget kan anses utgöra ett ’organ’ som kan bedriva lagringsverksamhet, det godkännande av medlemsstaterna som dessa ska ha enligt artikel 12a i förordning nr 136/66 inhämtas inom ramen för ett enskilt undantag (’tillstånd’) från de nationella konkurrensmyndigheterna?
c)
Ska artikel 12a i förordning nr 136/66 tolkas på så sätt att det föreligger ett absolut krav på att kommissionen i varje enskilt fall godkänner den privata lagringen av olivolja eller är det tillåtet för producenter att avtala om en privatfinansierad mekanism för inköp och lagring av olivolja, som endast utlöses på de villkor och under de förhållanden som gäller för gemenskapsfinansierad lagring, i syfte att komplettera och påskynda den gemenskapsfinansierade lagringen och utan att överskrida gränserna för denna?
d)
Kan den rättspraxis som fastställdes av domstolen i dom av den 9 september 2003 i mål C-137/00, Milk Marque, angående de nationella myndigheternas tillämpning av de nationella konkurrensbestämmelserna på avtal mellan producenter som i princip kan omfattas av artikel 2 i rådets förordning nr 26 utvidgas till att omfatta avtal som, till sin karaktär och på grund av den berörda sektorns särdrag, är sådana att de kan påverka gemenskapsmarknaden för olivolja i dess helhet?
e)
Kan dessa myndigheter, för det fall de nationella konkurrensmyndigheterna har rätt att tillämpa de nationella bestämmelserna på dessa avtal, vilka kan påverka den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter, definitivt neka ett sådant bolag som klagandebolaget möjligheten att använda mekanismerna för lagring (av olivolja) även i händelse av sådana ’allvarliga störningar’ som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66?”
29.
Cecasa, Asociación española de la industria y comercio exportador de aceite de oliva (Asoliva), Asociación nacional de industriales envasadores y refinadores de aceites comestibles (Anierac) och kommissionen har yttrat sig skriftligen i förfarandet vid domstolen. Vid förhandlingen inför domstolen den 17 december 2008 deltog endast Cecasa och kommissionen.
V — Bedömning
A — Huruvida begäran om förhandsavgörande kan tas upp till sakprövning
1. Den andra delen av den första tolkningsfrågan
30.
Genom den andra delen av den första tolkningsfrågan har Tribunal Supremo hänvisat till förordning nr 952/97, som emellertid inte längre gällde då det förvaltningsrättsliga beslut som ligger till grund för tvisten vid den nationella domstolen antogs. Närmare bestämt hade ovannämnda förordning upphört att gälla vid tidpunkten för omständigheterna i målet vid den nationella domstolen. Frågan är därför om den andra delen av den första tolkningsfrågan kan prövas i förevarande fall.
31.
Det ska i detta sammanhang påpekas att det i princip uteslutande ankommer på den nationella domstolen att bedöma om dess tolkningsfrågor är relevanta. Följaktligen är domstolen i princip skyldig att meddela ett förhandsavgörande när de frågor som har ställts avser tolkningen av gemenskapsrätten. En begäran från en nationell domstol kan bara avvisas då det är uppenbart att den begärda tolkningen av gemenskapsrätten inte har något samband med de verkliga omständigheterna eller föremålet för tvisten i målet vid den nationella domstolen eller när frågan är hypotetisk eller när domstolen inte har tillgång till sådana uppgifter om de faktiska eller rättsliga förhållandena som är nödvändiga för att kunna ge ett användbart svar på de frågor som ställts till den. (
20
) Så förhåller det sig inte i förevarande fall.
32.
I samband med att förordning nr 952/97 upphävdes antogs inga bestämmelser för att ersätta denna förordning. Gemenskapslagstiftaren ansåg att det inte längre var nödvändigt med ett särskilt stöd till producentgrupper inom ramen för politiken för utveckling av landsbygden och att stödordningen i enlighet med förordning nr 952/97 därför inte skulle finnas kvar. (
21
)
33.
Förordning nr 952/97 har emellertid inte förlorat all praktisk betydelse med anledning av att den upphört att gälla. Det händer att senare rättsakter som antagits av gemenskapens institutioner uttryckligen hänvisar till förordning nr 952/97. (
22
) Dessutom fortsätter begreppen ”godkända producentgrupper” och ”sammanslutningar av producentgrupper” att användas även utan konkret hänvisning till bestämmelserna i förordning nr 952/97. (
23
) Tolkningen av ovannämnda förordning kan därför inte a priori anses sakna all relevans på grund av att den har upphört att gälla.
34.
Särskilt i förevarande fall är det dessutom så att godkända producentgrupper eller sammanslutningar av dessa är av betydelse inom ramen för artikel 12a i förordning nr 136/66. Tolkningen av denna bestämmelse, som är tillämplig i målet vid den nationella domstolen, (
24
) utgör tyngdpunkten i förevarande begäran om förhandsavgörande. I denna bestämmelse har gemenskapslagstiftaren hänvisat uttryckligen till förordning nr 952/97. (
25
)
35.
Mot denna bakgrund saknar den andra delen av den första tolkningsfrågan, genom vilken det har begärts att domstolen ska tolka förordning nr 952/97, i vart fall inte uppenbart relevans för avgörandet av tvisten vid den nationella domstolen. I ett sådant fall är domstolen skyldig att besvara de frågor avseende tolkningen av gemenskapsrätten som hänskjutits till den.
2. Tolkningsfrågorna avseende artikel 12a i förordning nr 136/66
36.
Vid domstolen har dessutom möjligheten att pröva Tribunal Supremos tolkningsfrågor om tolkningen av artikel 12a i förordning nr 136/66 ifrågasatts. Eftersom Cecasa aldrig har gjort gällande den stödordning som föreskrivs där och kommissionen inte heller har gett tillstånd till privat lagring i den mening som avses i denna bestämmelse, har det påståtts att frågorna i detta avseende inte har någon betydelse för utgången i målet vid den nationella domstolen.
37.
Jag delar inte denna uppfattning. Mekanismen för privat lagring av olivolja som omfattas av gemenskapsrättsligt stöd ska visserligen inte tillämpas i förevarande fall. Tolkningen och förståelsen av artikel 12a i förordning nr 136/66 kan dock vara av avgörande betydelse för den konkurrensrättsliga bedömningen av förevarande fall. Bestämmelsen, inklusive dess syfte och det regelsammanhang som den ingår i, kan nämligen ligga till grund för bedömningar som har en avgörande inverkan på tolkningen och tillämpningen av konkurrenslagstiftningen i förevarande fall.
38.
Begäran om förhandsavgörande kan således även tas upp till sakprövning på denna punkt.
B — Bedömningen av tolkningsfrågorna i sak
39.
Syftet med förevarande begäran om förhandsavgörande är att fastställa den handlingsfrihet som de nationella myndigheterna har vid tillämpningen av den nationella konkurrenslagstiftningen på jordbruksområdet. Av gemenskapsrättens företräde följer att denna handlingsfrihet endast kan sträcka sig så långt som det är tillåtet enligt gemenskapens jordbrukslagstiftning.
40.
Skulle det alltså visa sig att de stödköp och stödförsäljningar av olivolja som Cecasa avser att genomföra är motiverade på grund av bestämmelser i jordbrukslagstiftningen, så ska denna omständighet även beaktas mot bakgrund av tillämpningen av konkurrensreglerna. Mot denna bakgrund har Tribunal Supremo begärt att domstolen ska tolka dels artikel 12a i förordning nr 136/66 och de bestämmelser som hänger samman därmed, dels artikel 2 i förordning nr 26.
1. Den första tolkningsfrågan
41.
Den första tolkningsfrågan avser den personkrets som artikel 12a i förordning nr 136/66 är tillämplig på. Frågan syftar till att klargöra om denna bestämmelse kan tillämpas på ett privat aktiebolag som Cecasa.
a) Den första delen av den första tolkningsfrågan
42.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första delen av den första frågan för att få klarhet i huruvida ett privat aktiebolag som Cecasa kan anses som ett organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66 som har rätt att ingå kontrakt om lagring av olivolja.
43.
Begreppet organ definieras varken i artikel 12a eller någon annanstans i förordning nr 136/66. I förevarande fall uppkommer för det första frågan huruvida ett privat bolag kan anses utgöra ett organ i den mening som avses i denna bestämmelse. Vidare ska det prövas huruvida den omständigheten att, vid sidan av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ, även finansiella investerare, innehar aktier i det berörda bolaget utgör hinder mot att anse att bolaget är ett organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66.
— Ingen begränsning till offentliga eller statliga myndigheter
44.
Såsom Cecasa med rätta har påpekat får begreppet organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66 inte förstås på så sätt att endast offentliga eller statliga myndigheter (
26
) omfattas av tillämpningsområdet för denna bestämmelse.
45.
Visserligen sammanfaller det uttryck som används i artikel 12a i förordning nr 136/66 för ”organ” i vissa språkversioner med det uttryck som på andra ställen, bland annat i artikel 1.1 i förordning nr 2768/98, används särskilt för att beteckna statliga myndigheter. (
27
) Detta innebär emellertid inte nödvändigtvis att även ordet organ i artikel 12a i förordning nr 136/66 omfattar endast offentliga eller statliga myndigheter. Hänsyn bör nämligen tas till att det i vissa andra språkversioner i begreppsbildningen görs en åtskillnad mellan organ (Einrichtungen) enligt artikel 12a i förordning nr 136/66 och organen i medlemsstaterna (Stellen der Mitgliedstaaten) i den mening som avses i artikel 1.1 i förordning nr 2768/98. (
28
) Mot bakgrund av sådana skillnader mellan de olika språkversionerna av den tillämpliga jordbrukslagstiftningen ska bestämmelsen i fråga tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår. (
29
)
46.
Av ändamålet med artikel 12a i förordning nr 136/66, att införa ett stödsystem med kontrakt för privat lagring, (
30
) framgår att tillämpningsområdet för denna bestämmelse inte enbart kan vara begränsat till offentliga myndigheter. Tvärtom är det till och med vad gäller de där beskrivna organen vanligtvis fråga om enskilda.
47.
Det framgår också klart av det regelsammanhang som denna bestämmelse ingår i att enskilda kan anses som organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66. Dessa organ ska ges tillstånd att ingå lagringskontrakt ”för den olivolja som de saluför”. Saluföringen utgör emellertid inte en verksamhet som endast kan utövas av offentliga myndigheter, utan verksamheten kan även utövas av enskilda, vilket är normalfallet, i vart fall i en öppen marknadsekonomi. (
31
) Därutöver avser kravet på ”tillräckliga garantier” i artikel 12a i förordning nr 136/66 snarare verksamhet som utövas av enskilda än verksamhet som utövas av offentliga myndigheter.
48.
Privata företag kan således vara organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66.
— Ägarstöd från finansiella investerare
49.
Det ska därutöver prövas om den omständigheten att, vid sidan av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ, även finansiella investerare innehar aktier i det berörda bolaget utgör hinder mot att anse att bolaget är ett organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66.
50.
Svaret på denna fråga kan inte härledas ur ordalydelsen av artikel 12a i förordning nr 136/66. Vid tolkningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse ska emellertid inte bara dess lydelse beaktas, utan också dess sammanhang och de mål som eftersträvas med bestämmelsen i fråga. (
32
)
51.
Ändamålet med förordning nr 136/66 och ändringsförordning nr 1638/98 utgör inte hinder mot att inbegripa bolag med blandad verksamhet i vilka, vid sidan av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ, även finansiella investerare innehar aktier. Det finns ingenting som tyder på att den omständigheten att finansiella investerare innehar aktier skulle kunna innebära att målet att reglera utbudet av olivolja genom ett system med privat lagring och på så sätt avhjälpa allvarliga störningar på marknaden äventyras. (
33
) Det kan framför allt inte a priori antas att den omständigheten att finansiella investerare innehar aktier innebär lägre kvalitetsstandard eller know-how med avseende på lagringen av olivolja. En sådan slutsats kan i än mindre grad dras när finansiella investerare, såsom i förevarande fall Cecasa, endast innehar en minoritetspost i det berörda bolaget. Tvärtom är syftet med ett sådant innehav att stärka det berörda bolagets finansiella styrka och på så sätt bidra till att det kan ge de ”tillräckliga garantier” som krävs i artikel 12a.
52.
Vad slutligen beträffar det regelsammanhang som bestämmelsen ingår i, anges bolag med blandad verksamhet med ägarstöd från finansiella investerare visserligen inte uttryckligen i artikel 3.1 i kommissionens tillämpningsförordning nr 2768/98. Man kan av denna omständighet emellertid inte dra slutsatsen att bolag med blandad verksamhet inte kan omfattas av tillämpningsområdet för artikel 12a i förordning nr 136/66. Såsom kommissionen själv har anfört är förteckningen över organ i artikel 3.1 i dess tillämpningsförordning nr 2768/98 nämligen inte uttömmande.
53.
Dessutom är förordning nr 2768/98 endast en av kommissionen antagen tillämpningsförordning till en åtgärd som rådet vidtagit för gemensam organisation av marknaden, här särskilt till artikel 12a i förordning nr 136/66. Som grundförordning står rådets förordning hierarkiskt över tillämpningsförordningen, och förordningens tillämpningsområde kan inte utan uttryckligt bemyndigande inskränkas av kommissionen. Kommissionen har inte heller någon befogenhet att göra detta enligt artikel 12a tredje stycket i förordning nr 136/66. Kommissionen har enligt denna bestämmelse endast rätt att bestämma stödbeloppet för privat lagring och fastställa tekniska uppgifter som kvantiteter, kvalitet och lagringstid för den olivolja som ska lagras samt utforma förfarandet för beviljande av stöd. Bemyndigandet att anta tillämpningsföreskrifter omfattar varken enligt dess ändamål eller syfte en eventuell inskränkning vad gäller den personkrets som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 12a i förordning nr 136/66.
54.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan kan även ett privat bolag i vilket, vid sidan av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ, även finansiella investerare innehar aktier, anses som ett organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66.
55.
För att artikel 12a i förordning nr 136/66 ska kunna tillämpas på ett sådant bolag måste naturligtvis de övriga villkoren som anges där vara uppfyllda. För det första måste det berörda bolaget erbjuda ”tillräckliga garantier” och vara godkänt av medlemsstaten i fråga. (
34
) För det andra måste en allvarlig störning på marknaden föreligga och kommissionen ska lämna tillstånd för privat lagring i ett kommittéförfarande enligt artikel 38 i förordning nr 136/66. Om ovannämnda villkor inte är uppfyllda, så kan privat lagring av olivolja inte motiveras med stöd av artikel 12a i förordning nr 136/66.
b) Den andra delen av den första tolkningsfrågan
56.
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra delen av den första frågan för att få klarhet i huruvida ett privat aktiebolag som Cecasa kan likställas med godkända producentgrupper eller sammanslutningar av dessa i den mening som avses i förordning nr 952/97.
— Producentgrupper
57.
För att anses som producentgrupp i den mening som avses i förordning nr 952/97 måste det berörda organet uppfylla ett antal krav som anges i artiklarna 5 och 6 i ovannämnda förordning.
58.
Härvid är kraven på det syfte i vilket en producentgrupp har inrättats av central betydelse. Enligt artikel 5.1 a i förordning nr 952/97 ska det berörda organet ha inrättats i syfte att gemensamt anpassa produktionen och utbudet från de producenter som är medlemmar till marknadens behov. Ett organ som Cecasa sysslar visserligen med saluföring av olivolja och har framför allt till syfte att reglera utbudet av den olivolja som dess delägare producerar genom stödköp och stödförsäljningar. Enligt den information som finns tillgänglig här saknas emellertid det andra syftet, som består i att anpassa produktionen av olivolja till marknadens behov. Mot denna bakgrund är det syfte i vilket ett bolag som Cecasa har bildats inte förenligt med de två kumulativa krav som uppställs i artikel 5.1 a i förordning nr 952/97.
59.
Därmed är det inte nödvändigt att pröva om de andra kraven enligt förordning nr 952/97 kan uppfyllas av ett bolag som Cecasa. Ett bolag som Cecasa kan på grund av den omständigheten att det första villkoret, som uppställs i artikel 5.1 a, inte uppfyllts inte anses som producentgrupp i den mening som avses i förordning nr 952/97.
— Sammanslutningar av producentgrupper
60.
I artikel 5.3 i förordning nr 952/97 definieras sammanslutningar som godkända producentgrupper som ska söka nå samma mål som dessa grupper, men i större skala.
61.
En sammanslutning av godkända producentgrupper måste liksom de producentgrupper som är medlemmar i sammanslutningen ha till syfte att anpassa produktionen och utbudet av olivolja till marknadens behov (artikel 5.1 a i förordning nr 952/97). Att en sådan sammanslutning inte får begränsa sin verksamhet till att omfatta utbud och den därmed sammanhängande marknadsföringen av olivolja framgår inte minst av den första strecksatsen i artikel 6.1 b i förordning nr 952/97. Enligt denna artikel ska producentgrupper eller sammanslutningar av dessa besluta om samt tillämpa gemensamma regler för produktionen av olivolja.
62.
Om ett bolag, såsom i förevarande fall Cecasa, inte har ett sådant syfte och inte utövar sådan verksamhet vad gäller olivoljeproduktion av de producenter och kooperativ som ingår i bolaget, (
35
) så kan det inte anses som en sammanslutning av producentgrupper.
63.
Under omständigheter som dem som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen kan följaktligen ett bolag som Cecasa varken anses som producentgrupp eller som sammanslutning av producentgrupper i den mening som avses i förordning nr 952/97. Detta betyder emellertid enbart att den inte måste ges företräde att ingå kontrakt om privat lagring (artikel 12a första stycket andra meningen i förordning nr 136/66). Denna omständighet utgör emellertid inte hinder för bolaget att i egenskap av (annat) organ i den mening som avses i artikel 12a första stycket första meningen i förordning nr 136/66 ansöka om tillstånd hos det behöriga nationella organet.
c) Slutsats i denna del
64.
Ett privat aktiebolag som har till syfte att saluföra olivolja och som genom inköp och försäljning av olivolja har för avsikt att påverka utbudet på marknaden kan anses som ett organ i den mening som avses i artikel 12a första stycket i förordning nr 136/66, i dess lydelse enligt förordning nr 1638/98. Den omständigheten att, vid sidan av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ, även finansiella investerare innehar aktier i det berörda aktiebolaget utgör inte hinder mot detta. Ett sådant bolag kan under sådana omständigheter som dem som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen emellertid inte betraktas som en producentgrupp eller som en sammanslutning av producentgrupper i den mening som avses i förordning nr 952/97.
2. Den andra tolkningsfrågan
65.
Enligt mitt förslag till avgörande vad gäller den första tolkningsfrågan kan ett aktiebolag som Cecasa anses som organ på vilket artikel 12a i förordning nr 136/66 kan tillämpas. Det är under dessa omständigheter även nödvändigt att besvara den andra tolkningsfrågan. Den hänskjutande domstolen har ställt denna fråga för att få klarhet i huruvida godkännande för ett organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66 får inhämtas från de nationella konkurrensmyndigheterna inom ramen för ett konkurrensrättsligt förfarande.
66.
Varken i förordning nr 136/66 eller i förordningarna nr 952/97 och nr 2768/98 fastställs vilken myndighet inom en medlemsstat som är behörig att lämna godkännande till de organ som kan ges tillstånd att ingå kontrakt om privat lagring av olivolja.
67.
Utgångspunkten vid besvarandet av den andra tolkningsfrågan är således medlemsstaternas processuella autonomi. Enligt denna princip ankommer det på medlemsstaterna att fastställa vilka nationella myndigheter som är behöriga att genomföra gemenskapsrätten och besluta om lämpliga förfaranden, varvid de ska beakta principerna om effektivitet och likvärdighet. (
36
)
68.
Det är enligt gemenskapsrätten inte alls uteslutet att en medlemsstat ger sina konkurrensmyndigheter behörighet att inom ramen för konkurrensrättsliga förfaranden även tillämpa jordbruksbestämmelser och därvid bevilja tillstånd enligt jordbrukslagstiftningen. Det kan till exempel allt efter omständigheterna anses vara ändamålsenligt att inrätta en enda instans för vissa tillstånd och på så sätt bespara den berörda ett antal olika myndighetsbesök och administrativa förfaranden. (
37
)
69.
Tillåts den nationella konkurrensmyndigheten enligt den nationella lagstiftningen emellertid att besluta om godkännande av ett organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66, ska det enligt effektivitetsprincipen säkerställas att myndigheten i fråga även tillämpar de aktuella bestämmelserna i jordbrukslagstiftningen effektivt. I förevarande fall innebär detta särskilt att konkurrensmyndigheten i det förfarande som genomförs av myndigheten måste vidta alla prövningar som är nödvändiga för att fastställa om det organ som ska godkännas i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66 ger ”tillräckliga garantier”.
70.
Sammanfattningsvis gäller därför följande:
Gemenskapsrätten utgör inte hinder mot ett nationellt regelverk enligt vilket godkännandet för organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66 även kan utfärdas av de nationella konkurrensmyndigheterna inom ramen för ett konkurrensrättsligt förfarande under förutsättning att det säkerställs att de tillämpliga bestämmelserna i jordbrukslagstiftningen tillämpas effektivt och att alla nödvändiga prövningar vidtas i ett sådant förfarande.
3. Den tredje tolkningsfrågan
71.
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida artikel 12a i förordning nr 136/66 utgör hinder mot ett system för inköp och lagring av olivolja, som avtalats och finansierats privat och bedrivs utan tillstånd från kommissionen.
72.
Det ska i detta sammanhang påpekas att det genom artikel 12a i förordning nr 136/66 endast införs en stödordning i gemenskapen för privat lagring av olivolja. (
38
) Syftet med den ifrågavarande bestämmelsen är inte att uttömmande reglera huruvida privat lagring av olivolja är tillåten på så sätt att all privat lagring som inte omfattas av artikel 12a är förbjuden. Det framgår varken av ordalydelsen, syftet eller det regelverk i vilket bestämmelsen ingår att gemenskapslagstiftaren avsåg en sådan inskränkning av rätten för företag att fritt utöva verksamhet.
73.
Även mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen (artikel 5.2 EG) är utgångspunkten att det inte var gemenskapslagstiftarens avsikt att med syftet privat lagring helt utesluta decentraliserade initiativ. Såsom diskuterades under förhandlingen kan man genom sådana initiativ eventuellt på ett snabbare och mer flexibelt sätt reagera på utvecklingen på marknaden i enskilda medlemsstater och regioner än vad som är möjligt genom den mekanism som inrättats på gemenskapsnivå enligt artikel 12a i förordning nr 136/66 med dess krav vad gäller förfarandet och budgeten. De båda kan i förekommande fall komplettera varandra på ett ändamålsenligt sätt.
74.
Ett privat organ har således i princip rätt att även utanför det område som regleras genom artikel 12a i förordning nr 136/66 vidta åtgärder för privat lagring av olivolja. Detta planerar Cecasa, som i förevarande fall privatfinansierar sitt system och därför enligt parternas samstämmiga uppgifter inte vill dra nytta av gemenskapsstöd.
75.
Ska emellertid den privata lagringen, såsom i förevarande fall, bedrivas utan att stödordningen tas i anspråk enligt artikel 12a i förordning nr 136/66, så krävs av naturliga skäl varken att de allvarliga störningar på marknaden som föreskrivs där fastställs eller ett tillstånd från kommissionen i den mening som avses i denna bestämmelse. Samtidigt kan det berörda organet emellertid inte heller åberopa artikel 12a i förordning nr 136/66 för att motivera sitt projekt för privat lagring och undvika en tillämpning av de allmänna bestämmelser som gäller på marknaden för olivolja. Tvärtom ska den privata lagringen i ett sådant fall bedrivas med beaktande av den övriga gemenskapsrätten och av den med gemenskapsrätten förenliga nationella lagstiftningen, framför allt med iakttagande av de tillämpliga konkurrensrättsliga spelreglerna. Jordbrukssektorn är nämligen inte undantagen från konkurrens. (
39
)
76.
Som slutsats i denna del konstateras följande:
Artikel 12a i förordning nr 136/66 utgör inte hinder mot ett system för inköp och lagring av olivolja som avtalats och finansierats privat. Verksamhet enligt ett sådant system måste emellertid bedrivas med iakttagande av de allmänna bestämmelser som gäller på marknaden för olivolja, framför allt med beaktande av den tillämpliga konkurrenslagstiftningen.
4. Den fjärde tolkningsfrågan
77.
Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde frågan för att få klarhet i huruvida de nationella konkurrensmyndigheterna får tillämpa sin nationella konkurrensskyddslagstiftning även på avtal mellan producenter i den mening som avses i artikel 2 i rådets förordning nr 26 när detta avtal skulle kunna påverka marknaden för olivolja inte endast på nationell nivå, utan också på gemenskapsnivå.
a) Inledande anmärkningar om de två premisser som den hänskjutande domstolen har utgått ifrån
78.
Vid sin fråga har den hänskjutande domstolen utgått från två grundläggande premisser. För det första att det system med stödköp och stödförsäljningar som Cecasa planerat skulle kunna ”ha en gemenskapsdimension” och påverka marknaden för olivolja inom gemenskapen (första premissen) och för det andra att projektet skulle kunna omfattas av tillämpningsområdet för artikel 2.1 andra meningen i förordning nr 26 (andra premissen).
79.
Det system som Cecasa planerat har en ”gemenskapsdimension” (första premissen) om det är ägnat att påverka handeln mellan medlemsstaterna (se bestämmelsen avseende gränsöverskridande konsekvenser för handeln i artikel 81.1 EG). Av Tribunal Supremos redogörelse för de faktiska omständigheterna framgår i detta sammanhang att de odlande ägarna av Cecasa står för mellan 50 och 60 procent av den nationella olivoljeproduktionen i Spanien, det vill säga Cecasa skulle med sitt projekt eventuellt direkt kunna påverka mer än hälften av den spanska marknaden för olivolja. Asoliva har tillagt att denna spanska marknad utgör ungefär 45 procent av gemenskapsmarknaden, det vill säga nästan hälften. Under sådana omständigheter ligger det nära till hands att anta att de stödköp och stödförsäljningar som Cecasa planerat kan ha betydande inverkan inte endast på den spanska marknaden för olivolja, utan på hela gemenskapsmarknaden för denna produkt och därmed slutligen på handeln mellan medlemsstaterna.
80.
För att vidare omfattas av tillämpningsområdet för artikel 2.1 andra meningen i förordning nr 26 (andra premissen) måste Cecasas projekt utgöra avtal, beslut och förfaranden mellan lantbrukare, sammanslutningar av lantbrukare eller sammanslutningar av sådana sammanslutningar.
81.
Cecasa kan visserligen, som angetts ovan, (
40
) inte utan vidare jämställas med en producentsammanslutning eller med en sammanslutning av sådana sammanslutningar, i vart fall inte när dessa begrepp tolkas i enlighet med definitionerna i artikel 5 i förordning nr 952/97. Aktierna i Cecasa innehas emellertid till 68 procent av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ, vilket innebär att Cecasas projekt eventuellt skulle kunna anses som avtal eller beslut mellan lantbrukare i den mening som avses i artikel 2.1 andra meningen i förordning nr 26.
82.
Slutligen är det för svaret på tolkningsfrågan emellertid inte nödvändigt att pröva om den hänskjutande domstolens båda premisser är korrekta. Som jag kommer att visa nedan kan den nationella konkurrenslagstiftningen nämligen tillämpas även om Cecasas projekt skulle omfattas av tillämpningsområdet för artikel 81.1 EG och artikel 2.1 andra meningen i förordning nr 26.
b) Bedömningen av tolkningsfrågan
83.
Utgångspunkten vid besvarandet av den fjärde tolkningsfrågan är att den gemensamma organisationen av marknaderna för jordbruksprodukter inte utesluter konkurrens. Upprätthållandet av en effektiv konkurrens på marknaden för jordbruksprodukter utgör i stället en av målsättningarna för den gemensamma jordbrukspolitiken. (
41
)
84.
Enligt fast rättspraxis ska gemenskapsrättsliga konkurrensbestämmelser och nationell konkurrensrätt tillämpas parallellt, eftersom de båda rör konkurrensbegränsande förfaranden, men från olika utgångspunkter. I artiklarna 81 EG och 82 EG bedöms dessa förfaranden mot bakgrund av de hinder de kan innebära för handeln mellan medlemsstaterna, medan konkurrenslagstiftningen i medlemsstaterna utgår – var och en utifrån egna överväganden – från konkurrensbegränsningar på ett rent nationellt plan. (
42
) I domen i målet Milk Marque bekräftade domstolen denna princip uttryckligen även för jordbrukslagstiftningen, inbegripet den gemensamma organisationen av marknaden. (
43
)
85.
Den omständigheten att det rör sig om en situation med gränsöverskridande inslag eller med gemenskapsdimension utgör inte hinder mot att tillämpa nationell konkurrenslagstiftning. (
44
) Om avtal, beslut och förfaranden i den mening som avses i klausulen avseende gränsöverskridande konsekvenser för handeln i artikel 81.1 EG är ägnade att påverka handeln mellan medlemsstaterna, så leder detta nämligen inte till att enbart gemenskapens konkurrenslagstiftning kan tillämpas, och att nationell konkurrenslagstiftning inte kan tillämpas, utan tvärtom till att de båda konkurrenslagstiftningarna kan tillämpas parallellt, vilket nämnts ovan.
86.
Tillämpningen av den nationella lagstiftningen är inte heller utesluten av det skälet att de faktiska omständigheterna eventuellt omfattas av tillämpningsområdet för artikel 2 i förordning nr 26. Den sistnämnda bestämmelsen innehåller endast vissa särskilda bestämmelser om tillämpningen av gemenskapens konkurrenslagstiftning på jordbruksområdet. I materiellt hänseende innebär artikel 2.1 i förordning nr 26 att vissa avtal, beslut och förfaranden är undantagna från förbudet i artikel 81.1 EG. I formellt hänseende har kommissionen enligt artikel 2.2 jämförd med artikel 2.3 i förordning nr 26 bland annat exklusiv behörighet att på begäran fastställa vilka avtal, beslut och förfaranden som omfattas av undantaget i första stycket. (
45
)
87.
Artikel 2 i förordning nr 26 innehåller däremot ingen bestämmelse om förhållandet mellan gemenskapens konkurrensrätt och nationell konkurrenslagstiftning. Framför allt får inte andra stycket i denna föreskrift tolkas som en sådan bestämmelse. Den exklusiva behörighet som föreskrivs där hindar inte tillämpningen av nationell konkurrenslagstiftning, utan fastställer endast den myndighet som är behörig att tillämpa gemenskapens konkurrenslagstiftning. Slutligen liknar artikel 2.2 i förordning nr 26 med avseende på den exklusiva behörighet som föreskrivs i denna bestämmelse den allmänna behörighetsregeln i artikel 9.1 i förordning nr 17, (
46
) i den lydelse som gällde till den 30 april 2004. (
47
)
88.
Kommissionens exklusiva behörighet att tillämpa vissa bestämmelser i gemenskapens konkurrenslagstiftning utgör inte hinder för att även nationell lagstiftning tillämpas parallellt på samma fall, närmare bestämt av en nationell myndighet. Om det såsom i förevarande fall överhuvudtaget inte inleds något förfarande vid kommissionen enligt artikel 2.2 och artikel 2.3 i förordning nr 26, så kan nationell konkurrenslagstiftning till och med tillämpas isolerat.
89.
Det ska endast för fullständighetens skull nämnas att en tillämpning av nationell konkurrenslagstiftning skulle vara utesluten i förevarande fall om Cecasa var en företagskoncentration med gemenskapsdimension (artikel 1.1 jämförd med artikel 21.2 och artikel 22.1 i koncentrationsförordningen (
48
)). Detta förutsätter att bildandet av Cecasa som gemenskapsföretag uppfyllde begreppet koncentration enligt artikel 3 i koncentrationsförordningen och att tröskelvärdet för omsättning i artikel 1.2 och 1.3 i koncentrationsförordningen uppnåtts. I det nu aktuella fallet ankommer det på den nationella domstolen att pröva detta.
c) Gemenskapsrättsliga bestämmelser om tillämpning av nationell lagstiftning
90.
Även om de nationella konkurrensmyndigheterna i ett fall som det förevarande får tillämpa sin nationella lagstiftning har de i materiellt hänseende inte full frihet, utan ska enligt fast rättspraxis iaktta vissa gemenskapsrättsliga bestämmelser som följer av gemenskapsrättens företräde. (
49
)
91.
I ett fall som omfattas av såväl det materiella tillämpningsområdet för artikel 81.1 EG som det materiella tillämpningsområdet för nationell konkurrenslagstiftning får de nationella myndigheterna inte fatta beslut som står i strid med kommissionens beslut eller bidra till att sådana beslut meddelas. (
50
) Från och med den 1 maj 2004 är de dessutom skyldiga att tillämpa artikel 81.1 EG parallellt med nationell konkurrenslagstiftning, varvid den nationella lagstiftningen inte får medföra att avtal, beslut eller förfaranden som är tillåtna enligt gemenskapslagstiftningen förbjuds (artikel 3.1 och 3.2 jämförd med artikel 45.2 i förordning nr 1/2003).
92.
Om jordbruksprodukter berörs, ska de nationella konkurrensmyndigheterna dessutom avhålla sig från alla åtgärder som skulle kunna avvika från den gemensamma organisationen av marknaden, som är oförenliga med en sådan organisation eller som skulle kunna hindra den från att fungera. Helt allmänt får de inte heller inverka på målen för den gemensamma jordbrukspolitiken. (
51
)
93.
Sammanfattningsvis gäller följande:
De nationella konkurrensmyndigheterna får tillämpa nationell konkurrenslagstiftning även på avtal mellan producenter i den mening som avses i artikel 2 i rådets förordning nr 26, även om detta avtal skulle kunna påverka marknaden för olivolja inte endast på nationell nivå, utan också på gemenskapsnivå. De nationella konkurrensmyndigheterna ska härvid emellertid avhålla sig från alla åtgärder som skulle kunna medföra att deras beslut stod i strid med gemenskapens konkurrenslagstiftning och jordbrukslagstiftning.
5. Den femte tolkningsfrågan
94.
Om den fjärde frågan besvaras enligt mitt förslag så måste även den femte frågan behandlas. Den hänskjutande domstolen har ställt den femte frågan för att få klarhet i huruvida de nationella konkurrensmyndigheterna med stöd av den nationella konkurrenslagstiftningen får förbjuda ett system för inköp och lagring av olivolja som avtalats och finansierats privat även när systemet är avsett för sådana fall av ”allvarliga störningar på marknaden” som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66.
95.
Tribunal Supremo vill med andra ord få klarhet i huruvida ett system som det som planerats av Cecasa trots eventuella konkurrensproblem måste tillåtas, åtminstone i den mån det syftar till att avvärja allvarliga störningar på marknaden.
96.
Det stämmer att de nationella konkurrensmyndigheterna vid tillämpningen av konkurrensrättsliga bestämmelser ska iaktta gemenskapens värderingar och bestämmelser i jordbrukslagstiftningen. Ska gemenskapens konkurrenslagstiftning tillämpas (artikel 81 EG och artikel 82 EG), så framgår jordbrukspolitikens företräde framför fördragets konkurrenskapitel av artikel 32.2 EG jämförd med artikel 36.1 EG. (
52
) Ska däremot nationell konkurrenslagstiftning tillämpas, så medför principen om gemenskapsrättens företräde (
53
) att de värderingar som ligger till grund för den gemensamma jordbrukspolitiken ska tillämpas.
97.
Skulle det alltså av gemenskapens jordbrukslagstiftning framgå att privat lagring alltid, och utan att det fastställs några ytterligare villkor, ska tillåtas för att avvärja allvarliga störningar på marknaden, så ska konkurrensmyndigheterna beakta sådana bestämmelser även vid tillämpningen av konkurrenslagstiftningen.
98.
Gemenskapens jordbrukslagstiftning, i den lydelse som var tillämplig på omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, innehåller emellertid inte några sådana bestämmelser. Av artikel 12a i förordning nr 136/66 framgår endast att kommissionen under vissa bestämda villkor som anges i denna artikel kan utforma ett gemenskapsrättsligt stödsystem för privat lagring. Av den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter följer emellertid inte att privat lagring av olivolja allmänt sett ska vara privilegierad, inte heller då det föreligger en allvarlig störning på marknaden.
99.
Såsom angetts ovan (
54
) hindrar detta visserligen inte att det utanför artikel 12a i förordning nr 136/66 finns ett privat system för lagring för vilket stöd inte beviljas. Verksamhet enligt ett sådant system måste emellertid upprättas och bedrivas med iakttagande av konkurrenslagstiftningens spelregler. Den är framför allt inte undantagen från tillämpliga kartellrättsliga förbud.
100.
Skulle en nationell konkurrensmyndighet inte alls eller endast i försvagad form vilja tillämpa de tillämpliga bestämmelserna i konkurrenslagstiftningen på ett system för lagring av olivolja som avtalats och finansierats privat, så skulle risken finnas att den gemensamma jordbrukspolitiken åsidosattes. Enligt förordning nr 26 är en av dess uppgifter nämligen att avgöra huruvida konkurrensreglerna ska tillämpas på produktion av och handel med jordbruksvaror. (
55
) Härigenom kommer inte minst målet med den gemensamma jordbrukspolitiken till uttryck, nämligen att tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser (artikel 33.1 e EG).
101.
Det är visserligen möjligt att inom ramen för den konkreta tillämpningen av konkurrensreglerna i fråga undantagsvis även rättfärdiga företags konkurrensbegränsande förfaranden. På gemenskapsnivå föreskrivs i artikel 81.3 EG att förbudet i artikel 81.1 EG under vissa villkor som anges i denna artikel får förklaras icke tillämpligt. Analogt föreskrivs genom artikel 3 i lag nr 16/1989 vissa ”förutsättningar för tillstånd” i den spanska lagstiftningen.
102.
Den konkreta tolkningen och tillämpningen av sådana ”förutsättningar för tillstånd” eller undantagsbestämmelser till de tillämpliga konkurrensrättsliga förbuden får emellertid inte leda till ett resultat som strider mot de värderingar som ligger till grund för gemenskapens jordbrukslagstiftning. (
56
)
103.
Det ska i detta sammanhang erinras om att det system med offentliga interventionsköp som tidigare gällde i den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter avskaffades genom förordning nr 1638/98, eftersom det enligt gemenskapslagstiftarens uppfattning utgjorde ett produktionsincitament och riskerade att störa marknadsjämvikten. (
57
)
104.
Gemenskapslagstiftaren har därmed preciserat målen för den gemensamma jordbrukspolitiken för oljor och fetter så, att framför allt en stabilisering av marknaderna (artikel 33.1 c EG) och konsumenternas tillgång till varor till skäliga priser (artikel 33.1 e EG), i vart fall i det nuvarande läget, kan uppnås på ett bättre sätt utan ett system med offentliga interventionsköp.
105.
Om privata näringsidkare hade rätt att på eget initiativ anta att det föreligger allvarliga störningar på marknaden (
58
) och på denna grund i betydande grad påverka marknaden, här utbudet och priset på olivolja, så skulle detta kunna medföra ett smygande återinförande av ett system med interventionsköp, även om det skedde med privata medel, vilket skulle underminera gemenskapslagstiftarens avskaffande av systemet med offentliga interventionsköp.
106.
De nationella myndigheterna och domstolarna får inte tillåta att detta sker. Enligt fast rättspraxis är medlemsstaterna nämligen skyldiga att avhålla sig från alla åtgärder som skulle kunna avvika från en gemensam organisation av marknaden eller äventyra den. (
59
) Även om området i fråga inte regleras på ett uttömmande sätt av denna organisation av marknaden, är regleringar som kan hindra att dess mekanismer fungerar på ett tillfredsställande sätt oförenliga med en sådan organisation. (
60
)
107.
Sammanfattningsvis gäller därför följande:
De nationella konkurrensmyndigheterna får med stöd av den nationella konkurrenslagstiftningen förbjuda ett system för inköp och lagring av olivolja som avtalats och finansierats privat även när systemet är avsett för sådana fall av ”allvarliga marknadsstörningar” som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66.
VI — Förslag till avgörande
108.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen besvarar Tribunal Supremos tolkningsfrågor enligt följande:
1)
Ett privat aktiebolag som har till syfte att saluföra olivolja och som genom inköp och försäljning av olivolja har för avsikt att påverka utbudet på marknaden kan anses som ett organ i den mening som avses i artikel 12a första stycket i förordning nr 136/66/EEG, i dess lydelse enligt förordning (EG) nr 1638/98. Den omständigheten att, vid sidan av oljeproducenter, pressningsanläggningar och kooperativ, även finansiella investerare innehar aktier i det berörda aktiebolaget utgör inte hinder mot detta. Ett sådant bolag kan under sådana omständigheter som dem som är i fråga i tvisten vid den nationella domstolen emellertid inte betraktas som producentgrupp eller som sammanslutning av producentgrupper i den mening som avses i förordning (EG) nr 952/97.
2)
Gemenskapsrätten utgör inte hinder mot ett nationellt regelverk enligt vilket godkännandet för organ i den mening som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66 även kan utfärdas av de nationella konkurrensmyndigheterna inom ramen för ett konkurrensrättsligt förfarande, under förutsättning att det säkerställs att de tillämpliga bestämmelserna i jordbrukslagstiftningen tillämpas effektivt och att alla nödvändiga prövningar vidtas i ett sådant förfarande.
3)
Artikel 12a i förordning nr 136/66 utgör inte hinder mot ett system för inköp och lagring av olivolja som avtalats och finansierats privat. Verksamhet enligt ett sådant system måste emellertid bedrivas med iakttagande av de allmänna bestämmelser som gäller på marknaden för olivolja, framför allt med beaktande av den tillämpliga konkurrenslagstiftningen.
4)
De nationella konkurrensmyndigheterna får tillämpa nationell konkurrenslagstiftning även på avtal mellan producenter i den mening som avses i artikel 2 i rådets förordning nr 26, även om detta avtal skulle kunna påverka marknaden för olivolja inte endast på nationell nivå, utan också på gemenskapsnivå. De nationella konkurrensmyndigheterna ska härvid emellertid avhålla sig från alla åtgärder som skulle kunna medföra att deras beslut stod i strid med gemenskapens konkurrenslagstiftning och jordbrukslagstiftning.
5)
De nationella konkurrensmyndigheterna får med stöd av den nationella konkurrenslagstiftningen förbjuda ett system för inköp och lagring av olivolja som avtalats och finansierats privat även när systemet är avsett för sådana fall av ”allvarliga marknadsstörningar” som avses i artikel 12a i förordning nr 136/66.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Dom av den 9 september 2003 i mål C-137/00, Milk Marque och National Farmers’ Union (REG 2003, s. I-7975).
(
3
)	Rådets förordning nr 26 av den 4 april 1962 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med jordbruksvaror (EGT 30, s. 993; svensk specialutgåva, område 4, volym 1, s. 3), i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning nr 49 av den 1 juli 1962 (EGT 53, s. 1571; svensk specialutgåva, område 3, volym 1, s. 31).
(
4
)	Se nr 15.07 i Brysselnomenklaturen, som anges i denna bilaga, som hänför sig till vegetabiliska oljor.
(
5
)	Rådets förordning (EG) nr 1184/2006 av den 24 juli 2006 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med jordbruksvaror (EUT L 214, s. 7).
(
6
)	Rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (enda förordningen om de gemensamma organisationerna av marknaden) (EUT L 299, s. 1). Tillämpningen i tiden av denna förordning för olivolja framgår av dess artikel 200 jämförd med dess artikel 204.2 a.
(
7
)	Rådets förordning nr 136/66/EEG av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (EGT nr 172, s. 3025; svensk specialutgåva, område 3, volym 1, s. 167).
(
8
)	Relevant är lydelsen av den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter såsom den framgår av artikel 1.8 i rådets förordning (EG) nr 1638/98 av den 20 juli 1998 om ändring av förordning nr 136/66/EEG om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (EGT L 210, s. 32).
(
9
)	Rådets förordning (EG) nr 865/2004 av den 29 april 2004 om den gemensamma organisationen av marknaden för olivolja och bordsoliver och om ändring av förordning (EEG) nr 827/68 (EUT L 161, s. 97).
(
10
)	Se artikel 201.1 c jämförd med artikel 204.2 a i förordning nr 1234/2007.
(
11
)	EGT L 142, s. 30.
(
12
)	Se artikel 55.1 andra strecksatsen jämförd med artikel 56.1 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar (EGT L 160, s. 80).
(
13
)	EGT 346, s. 14.
(
14
)	BOE nr 170 av den 18 juli 1989, s. 22747. Lag nr 16/1989 upphävdes och ersattes av den nya lagen nr 15/2007 av den 3 juli 2007 om skydd för konkurrensen (Ley de Defensa de la Competencia) (BOE nr 159 av den 4 juli 2007, s. 28848). För tvisten i målet vid den nationella domstolen är enligt uppgifter från den hänskjutande domstolen emellertid fortfarande lag nr 16/1989 relevant.
(
15
)	Dom av den 14 december 2006 i mål C-217/05, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (REG 2006, s. I-11987), punkt 7.
(
16
)	Supuestos de autorización.
(
17
)	Såsom dessutom framgår av handlingarna i målet hade en förvaltningsmyndighet inom den spanska konkurrensmyndigheten, den så kallade Subdirección General sobre Conductas Restrictivas de la Competencia, inlett en undersökning i detta ärende redan den 16 juni 2000.
(
18
)	Tribunal de Defensa de la Competencia utövade tidigare vissa konkurrensmyndighetsbefogenheter.
(
19
)	Sala de lo Contencioso-Administrativo.
(
20
)	Fast rättspraxis, se bland annat dom av den 10 januari 2006 i mål C-344/04, IATA och ELFAA (REG 2006, s. I-403), punkt 14, av den 11 september 2008 i mål C-11/07, Eckelkamp m.fl. (REG 2008, s. I-6845), punkterna 27 och 28, och av den 16 december 2008 i mål C-213/07, Michaniki (REG 2008, s. I-9999), punkterna 32–34.
(
21
)	Skäl 44 i förordning nr 1257/1999.
(
22
)	Jämför exempelvis skäl 7 och artikel 3 i kommissionens förordning (EG) nr 327/2001 av den 16 februari 2001 om bemyndigande att ingå kontrakt om privat lagring av olivolja och om inledande av ett tidsbegränsat anbudsförfarande för stöd i samband med detta (EGT L 48, s. 9).
(
23
)	Jämför exempelvis meddelandet från kommissionen – ”Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn” (EGT C 28, 2000, s. 2), framför allt avsnitt 10. Jämför också artikel 3 i kommissionens förordning (EG) nr 2153/2005 av den 23 december 2005 om stödordningen för privat lagring av olivolja (EUT L 342, s. 39).
(
24
)	Se, i detta avseende, ovan punkt 14 i detta förslag till avgörande.
(
25
)	Se ordalydelsen av artikel 12a första stycket i förordning nr 136/66 samt, avseende förklaringen till denna, skäl 12 i ändringsförordning nr 1638/98.
(
26
)	Det vill säga statliga myndigheter eller offentligrättsliga myndigheter eller i vart fall av staten eller offentligrättsliga myndigheter särskilt utsedda organ.
(
27
)	Så är fallet bland annat i den spanska (organismos), den estniska (asutused), den grekiska (οργανισμοί), den engelska (bodies), den franska (organismes), den italienska (organismi), den maltesiska (korpi), den portugisiska (organismos), den slovakiska (orgány), den finska (elimet respektive elinten) och den svenska språkversionen (organ respektive organen).
(
28
)	Vid sidan av den tyska språkversionen är detta nämligen fallet beträffande den tjeckiska (hospodářské subjekty respektive orgány), den danska (organisationer respektive organer), den lettiska (organizācijas respektive iestādes), den litauiska (istaigos respektive institucijos), den ungerska (szervezetek[et] respektive szerve[k]), den nederländska (organismen respektive instanties), den polska (instytucje respektive organy) och slovenska versionen (teles[a] respektive organi).
(
29
)	Se fast rättspraxis, bland annat dom av den 27 mars 1990 i mål C-372/88, Cricket St. Thomas (REG 1990, s. I-1345), punkt 19, av den 1 april 2004 i mål C-1/02, Borgmann (REG 2004, s. I-3219), punkt 25, och av den 11 september 2008 i mål C-279/06, CEPSA (REG 2008, s. I-6681), punkt 50.
(
30
)	Se skäl 12 i ändringsförordning nr 1638/1998, genom vilken artikel 12a infördes i förordning nr 136/66.
(
31
)	Medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik ska enligt artikel 4.1 EG och artikel 98 EG föras enligt principen om en öppen marknadsekonomi. Se, i detta avseende, även dom av den 9 september 2003 i mål C-198/01, CIF (REG 2003, s. I-8055), punkt 47.
(
32
)	Fast rättspraxis, se bland annat dom av den 7 juni 2005 i mål C-17/03, VEMW m.fl. (REG 2005, s. I-4983), punkt 41, och av den 7 juni 2007 i mål C-76/06 P, Britannia Alloys & Chemicals mot kommissionen (REG 2007, s. I-4405), punkt 21.
(
33
)	Avseende detta mål, se återigen skäl 12 i ändringsförordning nr 1638/1998, genom vilken artikel 12a infördes i förordning nr 136/66.
(
34
)	Se, i detta avseende, min bedömning beträffande den andra tolkningsfrågan (punkterna 65–70 i detta förslag till avgörande).
(
35
)	Det ligger i sakens natur att endast de producenter eller producentgrupper som hör till sammanslutningen i fråga kan besluta om samt tillämpa gemensamma regler för produktionen. Detta klargörs emellertid dessutom genom de inledande orden i artikel 6.1 b i förordning nr 952/97: ”déterminer et appliquer, pour les personnes visées à l’article 5 paragraphe 1” (den franska språkversionen) och ”decide on and apply, in respect of persons covered by Article 5(1)” (den engelska språkversionen) och ”determinar y aplicar, para las personas mencionadas en el apartado 1 del artículo 5” (den spanska språkversionen). Den tyska språkversionen som innehåller en tvetydig formulering kan däremot missförstås: ”soweit es sich um unter Artikel 5 Absatz 1 fallende Personen handelt”.
(
36
)	Fast rättspraxis, se till exempel dom av den 19 december 1968 i mål 13/68, Salgoi l (REG 1968, sidorna 680 och 693; svensk specialutgåva, volym 1, s. 367), av den 16 december 1976 i mål 33/76, Rewe-Zentralfinanz (REG 1976, s. 1989; svensk specialutgåva, volym 3, s. 261), punkt 5, och av den 15 april 2008 i mål C-268/06, Impact (REG 2008, s. I-2483), punkterna 46–48.
(
37
)	På gemenskapsnivå har till exempel principen om prövning vid en enda instans förverkligats vid koncentrationer. Den begränsar sig där emellertid endast till en prövning av rent konkurrensrättsliga frågor. Se artikel 21 och skäl 8 i rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentrationer (EUT L 24, s. 1).
(
38
)	Skäl 12 i ändringsförordningen nr 1638/1998 genom vilken artikel 12a infördes i förordning nr 136/66.
(
39
)	Domen i målet Milk Marque (ovan fotnot 2), punkt 61.
(
40
)	Punkterna 57–63 i detta förslag till avgörande.
(
41
)	Domen i målet Milk Marque (ovan fotnot 2), punkterna 57 och 61.
(
42
)	Dom av den 13 februari 1969 i mål 14/68, Walt Wilhelm m.fl. (REG 1969, s. 1; svensk specialutgåva, volym 1, s. 379), punkterna 3 och 4, av den 10 juli 1980 i de förenade målen 253/78 och 1/79–3/79, Giry och Guerlain m.fl. (REG 1980, s. 2327), punkt 15, och av den 13 juli 2006 i de förenade målen C-295/04–C-298/04, Manfredi m.fl. (REG 2006, s. I-6619), punkt 38.
(
43
)	Domen i målet Milk Marque (ovan fotnot 2), punkterna 62–67, med avseende på den gemensamma organisationen av marknaderna för mjölk och mjölkprodukter.
(
44
)	Det var även i domen i målet Milk Marque, i vilken domstolen medgav en tillämpning av nationell konkurrenslagstiftning, fråga om en situation med gränsöverskridande inslag. Se domen i målet Milk Marque (ovan fotnot 2), punkterna 110–120.
(
45
)	Oavsett kommissionens exklusiva behörighet att träffa avgöranden enligt artikel 2 i förordning nr 26 kan nationella domstolar komma att tillämpa denna bestämmelse. Se dom av den 12 december 1995 i de förenade målen C-319/93, C-40/94 och C-224/94, Dijkstra m.fl. (REG 1995, s. I-4471), punkterna 25–36.
(
46
)	Rådets förordning (EEG) nr 17 Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT 1962, nr 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).
(
47
)	Artikel 43.1 jämförd med artikel 45.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (EGT L 1, s. 1).
(
48
)	Rådets förordning (EEG) nr. 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (EGT L 395, 1989, s. 1, ompublicerad, efter rättelser, i EGT L 257, 1990, s. 13; svensk specialutgåva, tillägg, s. 16), senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1310/97 av den 30 juni 1997 (EGT 1980, s. 1, med rättelser i EGT L 3, 1998, s. 16, och EGT L 40, 1998, s. 17). Den nya EG- koncentrationsförordningen (förordning nr 139/2004) är enligt dess artikel 26.2 inte tillämplig i förevarande fall.
(
49
)	Dom av den 15 juli 1964 i mål 6/64, Costa mot ENEL (REG 1964, s. 1253, s. 1270; svensk specialutgåva, volym 1, s. 211), domen i målet CIF (ovan fotnot 31), punkt 48, och dom av den 13 juli 2006 i de förenade målen C-295/04–C-298/04, Manfredi m.fl. (REG 2006, s. I-6619), punkt 39.
(
50
)	Domen i målet Walt Wilhelm (ovan fotnot 42), punkterna 4–8. Se även domen i målet Giry och Guerlain (ovan fotnot 42), punkt 16, och dom av den 14 december 2000 i mål C-344/98, Masterfoods och HB (REG 2000, s. I-11369), punkterna 51 och 52.
(
51
)	Se dom av den 19 mars 1998 i mål C-1/96, Compassion in World Farming (REG 1998, s. I-1251), punkt 41, domen i målet Milk Marque (ovan fotnot 2), punkterna 63, 80 och 94, och av den 26 maj 2005 i mål C-283/03, Kuipers (REG 2005, I-4255), punkt 37. Se i detta avseende även vad som angetts avseende femte frågan (punkterna 94–107 i detta förslag till avgörande).
(
52
)	Dom av den 29 oktober 1980 i mål 139/79, Maizena mot rådet (REG 1980, s. 3393), punkt 23, av den 5 oktober 1994 i mål C 280/93, Tyskland mot rådet (REG 1994, s. I 4973; svensk specialutgåva, volym 16, s. I-171), punkt 61, och domen i målet Milk Marque (ovan fotnot 2), punkt 81. Se vidare domen i målet Kuipers (ovan fotnot 51), punkterna 32 och 34.
(
53
)	Avseende gemenskapsrättens företräde, se den rättspraxis som angetts ovan i fotnot 49.
(
54
)	Se i detta avseende min bedömning beträffande den tredje tolkningsfrågan (punkterna 71–76 i detta förslag till avgörande).
(
55
)	Första skälet i förordning nr 26.
(
56
)	Se punkt 96 ovan i detta förslag till avgörande.
(
57
)	Skäl 11 i förordning nr 1638/98.
(
58
)	Under förhandlingen bekräftade Cecasa att den själv avser att bedöma när en ”allvarlig störning på markanden” föreligger på grundval av vilken den kommer att aktivera sitt planerade system för privat lagring och genomföra de stödköp och stödförsäljningar som avses där.
(
59
)	Domarna i målen Compassion in World Farming (ovan fotnot 51), punkt 41, Milk Marque (ovan fotnot 2), punkterna 63 och 80, och Kuipers (ovan fotnot 51), punkt 37.
(
60
)	Domarna i målen Compassion in World Farming (ovan fotnot 51), punkt 41, och Kuipers (ovan fotnot 51), punkt 37.