62002TO0206_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål T-206/02,
Congrès national du Kurdistan (KNK), Bryssel (Belgien), företrädd av advokaten J. Boisseau,
sökande,
mot
Europeiska unionens råd,
företrätt av M. Vitsentzatos och S. Marquardt, båda i egenskap av ombud,
svarande,
med stöd av
Europeiska gemenskapernas kommission,
inledningsvis företrädd av G. zur Hausen och G. Boudot, därefter av J. Enegren och G. Boudot, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
och av
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland,
inledningsvis företrätt av J. Collins, därefter av R. Caudwell, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
angående en talan om ogiltigförklaring av rådets beslut 2002/334/EG av den 2 maj 2002 om genomförande av artikel 2.3 i förordning (EG) nr 2580/2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism och om upphävande av beslut 2001/927/EG (EGT L 116, s. 33),
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
sammansatt av ordföranden J. Pirrung samt domarna N.J. Forwood och S. Papasavvas,
justitiesekreterare: H. Jung,
följande
Beslut
Domskäl
Bakgrund till tvisten
1. Det framgår av handlingarna i målet att Kurdistans arbetarparti (PKK) bildades år 1978 och inledde en väpnad kamp mot den turkiska regeringen för att kurderna skulle tillerkännas självbestämmanderätt. I juli 1999 förklarade PKK ensidigt vapenstillestånd, med förbehåll för rätten till självförsvar. I april 2002 beslutade PKK:s kongress att upplösa PKK.
2. Congrès national du Kurdistan (Kurdistans nationella kongress) (KNK) bildades år 1999 och är en organisation som består av ett trettiotal organisationer. KNK har till syfte att ”stärka sammanhållningen och samarbetet mellan kurder i alla delar av Kurdistan och att stödja deras kamp mot bakgrund av den kurdiska nationens överordnade intressen” (artikel 7 A i KNK:s stadgar). När KNK bildades var PKK medlem i denna organisation.
3. Rådet ansåg att en insats från gemenskapens sida krävdes för att genomföra Förenta nationernas säkerhetsråds resolution 1373 (2001) och det antog därför den 27 december 2001 gemensam ståndpunkt 2001/930/GUSP om bekämpande av terrorism (EGT L 344, s. 90) och gemensam ståndpunkt 2001/931/GUSP om tillämpning av särskilda åtgärder i syfte att bekämpa terrorism (EGT L 344, s. 93).
4. I artikel 2 i gemensam ståndpunkt 2001/931 föreskrivs följande:
”Europeiska gemenskapen, som handlar inom ramen för sina befogenheter enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kommer att beordra att alla penningmedel och andra finansiella tillgångar eller ekonomiska resurser [skall] frysas för personer, grupper och enheter som finns i förteckningen i bilagan.”
5. Den 27 december 2001 antog rådet förordning (EG) nr 2580/2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism (EGT L 344, s. 70).
6. I artikel 2 i förordning nr 2580/2001 föreskrivs följande:
”1. Med undantag för vad som tillåts enligt artiklarna 5 och 6 skall följande gälla:
a) Alla penningmedel, andra finansiella tillgångar och ekonomiska resurser, som tillhör eller innehas av en fysisk eller juridisk person, en grupp eller en enhet som finns i den förteckning som avses i punkt 3 skall frysas.
b) Inga penningmedel, andra finansiella tillgångar eller ekonomiska resurser får direkt eller indirekt ställas till förfogande för, eller göras tillgängliga till förmån för, en fysisk eller juridisk person, en grupp eller en enhet som finns i den förteckning som avses i punkt 3.
2. Med undantag för vad som tillåts enligt artiklarna 5 och 6 skall det vara förbjudet att tillhandahålla finansiella tjänster till, eller till förmån för, en fysisk eller juridisk person, en grupp eller en enhet som finns i den förteckning som avses i punkt 3.
3. Rådet skall enhälligt upprätta, revidera och ändra förteckningen över personer, grupper och enheter, på vilka denna förordning skall tillämpas i enlighet med bestämmelserna i artikel 1.4, 1.5 och 1.6 i gemensam ståndpunkt 2001/931/GUSP. Förteckningen skall bestå av:
i) fysiska personer som begår eller försöker begå, deltar i eller underlättar genomförandet av terroristhandlingar,
ii) juridiska personer, grupper eller enheter som begår eller försöker begå, deltar i eller underlättar genomförandet av terroristhandlingar,
iii) juridiska personer, grupper eller enheter som ägs eller kontrolleras av en eller flera sådana fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som avses i leden i och ii, eller
iv) fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som agerar för eller under ledning av en eller flera sådana fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som avses i leden i och ii ovan.”
7. Den 2 maj 2002 antog rådet beslut 2002/334/EG om genomförande av artikel 2.3 i förordning nr 2580/2001 och om upphävande av beslut 2001/927/EG (EGT L 116, s. 33) (nedan kallat det omtvistade beslutet). Genom beslutet infördes PKK i den förteckning som avses i artikel 2.3 i förordning nr 2580/2001 (nedan kallad den omtvistade förteckningen).
8. Den 17 juni 2002 antog rådet beslut 2002/460/EG om genomförande av artikel 2.3 i förordning nr 2580/2001 och om upphävande av beslut 2002/334 (EGT L 160, s. 26). PKK:s namn behölls i den omtvistade förteckningen. Förteckningen har därefter regelbundet uppdaterats genom beslut av rådet.
Förfarandet och parternas yrkanden
9. KNK, företrädd av dess ordförande Serif Vanly, har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 2 juli 2002, väckt förevarande talan om ogiltigförklaring.
10. Genom beslut av den 24 februari 2003 tilläts kommissionen och Förenade kungariket att intervenera till stöd för rådets yrkanden.
11. Genom särskild handling har rådet framställt en invändning om rättegångshinder i förevarande mål med stöd av artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler. Sökanden och kommissionen inkom med yttranden över denna invändning inom de fastställda fristerna. Förenade kungariket har avstått från att inge yttrande.
12. Rådet har, med stöd av kommissionen, yrkat att förstainstansrätten skall
– avvisa talan, och
– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
13. Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
– utse en generaladvokat,
– förelägga Europaparlamentet att inge ljudupptagningen från det gemensamma parlamentarikermötet EU–Turkiet den 17 och den 18 juni 2002,
– slå fast att talan kan tas upp till sakprövning, och
– förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna i förevarande förfarande.
Upptagande till sakprövning
Parternas argument
14. Rådet har, med stöd av kommissionen, gjort gällande att KNK inte berörs direkt och personligen av det omtvistade beslutet.
15. För det första har de gjort gällande att det omtvistade beslutet inte är riktat till KNK och att den varken uttryckligen eller underförstått omnämns däri. De har anfört att det enda intresse som KNK har gjort gällande – nämligen att dess diplomatiska arbete, anseende och trovärdighet skadats – inte räcker för att särskilja KNK.
16. För det andra har rådet och kommissionen gjort gällande att KNK inte heller har rätt att väcka talan på en av dess medlemmars vägnar. PKK är nämligen inte längre medlem i KNK. I andra hand har rådet hävdat att KNK inte är en sammanslutning som har bildats för att tillvarata medlemmarnas kollektiva intressen, i den mening som avses i rättspraxis, med hänsyn till att KNK:s medlemmar är en så heterogen grupp.
17. För det tredje anser de att sökandens argument – att avsaknaden av verksamma rättsmedel gör att talan kan tas upp till sakprövning – skall lämnas utan beaktande med hänsyn till domstolens dom av den 25 juli 2002 i mål C-50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores mot rådet (REG 2002, s. I-6677), punkt 43.
18. För det fjärde anser rådet och kommissionen att KNK saknar berättigat intresse av att få saken prövad, eftersom den inte gör gällande att dess finansiella tillgångar har berörts av det förhållandet att penningmedel skall frysas till följd av det omtvistade beslutet.
19. KNK har framhållit att den inte försöker skydda sina egna intressen utan snarare försöker uppnå att ett historiskt faktum beaktas, det vill säga att PKK har upplöst sig självt och att PKK har upphört med alla våldshandlingar. KNK har genom sin talan således inte för avsikt att motsätta sig verkningarna av förordning nr 2580/2001 eller ifrågasätta framtida ekonomiska sanktioner som den aldrig kommer att behöva bli föremål för.
20. KNK:s talan syftar däremot till att det omtvistade beslutet skall ogiltigförklaras, eftersom det allvarligt skadar legitimiteten i dess politiska arbete. Att PKK felaktigt har förts in i den omtvistade förteckningen minskar avsevärt trovärdigheten av den kamp som KNK för. KNK har i det avseendet påpekat att enligt artikel 7 A i dess stadgar har medlemmarna gett den i uppdrag att ”stödja deras kamp mot bakgrund av den kurdiska nationens överordnade intressen”.
21. KNK har påpekat att PKK upplöstes i april 2002 och det frånsade sig därmed för all framtid rätten att angripa det beslut som är riktat till det. På grund av att PKK har upplösts är KNK tvungen att väcka talan om ogiltigförklaring. KNK har i det avseendet påpekat att rådet har medgett att KNK skulle ha varit personligen berörd av det omtvistade beslutet, om PKK fortfarande hade varit medlem i KNK.
22. Ett flertal händelser inträffade inom Europarådet bara några dagar efter det att det omtvistade beslutet hade antagits. Bland annat fråntogs två av KNK:s framstående medlemmar rätten att delta i det gemensamma parlamentarikermötet EU–Turkiet den 17 och den 18 juni 2002 med motiveringen att de var terrorister.
23. Vidare finns det inte något annat rättsmedel tillgängligt för att bestrida det omtvistade beslutets lagenlighet. För att inte åsidosätta de allmänna principer som följer av artiklarna 6 och 13 i konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna skall talan följaktligen anses kunna tas upp till sakprövning. I det avseendet utgör domen i det ovan i punkt 17 nämnda målet Unión de Pequeños Agricultores mot rådet inte något hinder, eftersom det i förevarande mål saknas anledning att undersöka den nationella processrätten, då det är själva antagandet av det omtvistade beslutet som påverkar KNK.
Förstainstansrättens bedömning
24. Enligt artikel 114.1 i rättegångsreglerna kan rätten, om en part begär det, meddela beslut i fråga om rättegångshinder utan att pröva själva sakfrågan. Enligt artikel 114.3 skall återstoden av förfarandet vara muntligt, om inte rätten bestämmer annat.
25. Förstainstansrätten finner att handlingarna i förevarande mål innehåller tillräckliga upplysningar. Det finns därför ingen anledning att inleda det muntliga förfarandet. Med hänsyn till det klara rättsläget enligt rättspraxis saknas det i synnerhet anledning att utse en generaladvokat. Vidare skall yrkandet om att Europaparlamentet skall inge en handling avslås, eftersom en sådan handling – även om det skulle antas att den styrker sökandens utsagor – inte påverkar frågan huruvida talan kan tas upp till sakprövning.
26. Det är utrett att det omtvistade beslutet inte kan anses vara riktat till sökanden, eftersom sökandens namn inte finns med i den omtvistade förteckningen.
27. Enligt fast rättspraxis kan en sammanslutning som har bildats för att tillvarata en grupp rättssubjekts kollektiva intressen inte anses personligen berörd, i den mening som avses i artikel 230 fjärde stycket EG, av en rättsakt som påverkar denna grupps allmänna intressen, och följaktligen kan en sådan sammanslutning inte väcka talan om ogiltigförklaring då dess medlemmar inte kan göra detta var för sig (domstolens dom av den 14 december 1962 i de
förende målen 19/62‑22/62, Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes m.fl. mot rådet, REG 1962, s. 943, 960, och förstainstansrättens dom av den 21 mars 2001 i mål T-69/96, Hamburger Hafen- und Lagerhaus m.fl. mot kommissionen, REG 2001, s. II-1037, punkt 49).
28. Enligt artikel 7 A i sökandens stadgar har sökanden i uppdrag att stärka sammanhållningen och samarbetet mellan kurder i alla delar av Kurdistan och att stödja deras kamp mot bakgrund av den kurdiska nationens överordnade intressen. Sökanden skall således anses vara en sammanslutning som har bildats för att tillvarata en grupp rättssubjekts kollektiva intressen.
29. Denna slutsats bekräftas även av sökandens första argument att införandet av PKK i den omtvistade förteckningen allvarligt skada r legitimiteten i dess politiska arbete och utförandet av detta. Genom detta argument har sökanden åberopat att den tillvaratar sina medlemmars kollektiva intressen. Enligt den rättspraxis som angetts ovan kan sökanden inte anses vara personligen berörd i den egenskapen.
30. Det skall därefter prövas huruvida sökanden med framgång kan åberopa att en eller flera av dess medlemmar har rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet.
31. Sökanden har åberopat det förhållandet att PKK var en av dess medlemmar och att PKK skulle ha haft rätt att väcka talan mot det omtvistade beslutet.
32. Genom detta argument har sökanden medgett att PKK inte längre är en av dess medlemmar, och det finns inte någon anledning att ifrågasätta det påståendet. Det kan inte godtas att en persons tidigare medlemskap i en sammanslutning ger sammanslutningen rätt att åberopa eventuella åtgärder som vidtagits av denna person. Att godta ett sådant resonemang skulle nämligen innebära att en sammanslutning gavs en slags evig talerätt, trots att sammanslutningen inte längre kan göra gällande att den företräder den tidigare medlemmens intressen.
33. Det förhållandet att PKK, enligt sökanden, har upplöst sig självt och att sökanden till följd därav är den enda som har rätt att väcka talan påverkar inte denna slutsats. Om denna uppgift stämmer, leder den ofrånkomligen till slutsatsen att PKK inte längre har rätt att väcka talan. Sökanden kan därför inte längre, till stöd för att den själv kan väcka talan, med framgång åberopa att det är möjligt för en av dess medlemmar att väcka talan individuellt.
34. Sökanden har även åberopat det förhållandet att vissa av dess medlemmar har ifrågasatts både vid Europaparlamentet och vid Europarådet, strax efter det att det omtvistade beslutet hade antagits.
35. Även om det skulle antas att dessa händelser har styrkts, har sökanden inte angett på vilka grunder dessa medlemmar själva skulle ha rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet. Under alla omständigheter kan dessa händelser inte anses vara resultatet av det omtvistade beslutets rättsverkningar.
36. Slutligen har sökanden hävdat att det inte finns något annat rättsmedel för att bestrida lagenligheten av det omtvistade beslutet, såvitt det avser PKK, än att väcka förevarande talan.
37. Detta påstående är felaktigt. Det förhållandet att sökanden själv inte har rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet innebär inte att andra personer, dem till vilka beslutet är riktat eller andra personer som direkt eller personligen berörs av det, är förhindrade att väcka en sådan talan.
38. Det är allmänt känt att rådet, genom sitt beslut 2004/306/EG av den 2 april 2004 om genomförande av artikel 2.3 i förordning nr 2580/2001 och om upphävande av beslut 2003/902/EG (EUT L 99, s. 28), har fört in KADEK och Kongra-Gel som alternativa beteckningar för PKK i den omtvistade förteckningen. Kongra-Gel har, genom ansökan som inkom den 25 juni 2004 och som registrerats under målnummer T-253/04 (EUT C 262, s. 28), yrkat att nämnda beslut skall ogiltigförklaras.
39. Eftersom sökanden inte med framgång kan åberopa att en av dess medlemmar har rätt att väcka talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet, finner förstainstansrätten att sökanden inte berörs personligen av nämnda beslut.
40. Av det ovan anförda följer att talan skall avvisas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
41. Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Rådet har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat målet, skall rådets yrkande bifallas.
42. Enligt artikel 87.4 första stycket i samma rättegångsregler skall medlemsstater och institutioner som har intervenerat i ett mål bära sina rättegångskostnader. Förenade kungariket och kommissionen skall således bära sina rättegångskostnader.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
följande beslut:
1) Talan avvisas.
2) Sökanden skall bära sin rättegångskostnad och ersätta rådets rättegångskostnad.
3) Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland samt kommissionen skall bära sina rättegångskostnader.