62024CJ0371
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. március 19. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A természetes személyek védelme a személyes adatok bűncselekmények elleni küzdelem céljából végzett kezelése tekintetében – (EU) 2016/680 irányelv – 10. cikk – A személyes adatok különleges kategóriáinak kezelése – Biometrikus adatok gyűjtése – Ujjnyomatvétel és fényképek készítése – Olyan személy, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni – Feltétlen szükségesség – Mérlegelési jogkör – Indokolási kötelezettség – A biometrikus adatok gyűjtésében való közreműködés érintett személy általi megtagadása – Nemzeti szabályozás, amely az e megtagadást büntetni rendelő különös bűncselekményi tényállás alapján abban az esetben is lehetővé teszi egy személy büntetőeljárás alá vonását és elítélését, ha az ezen adatok tervezett gyűjtésének alapjául szolgáló bűncselekmény miatt nem indult büntetőeljárás és nem történt elítélés”
A C‑371/24. sz. [Comdribus] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság, Franciaország) a Bírósághoz 2024. május 24‑én érkezett, 2024. április 26‑i határozatával terjesztett elő a
HW
ellen folytatott,
a Ministère public
részvételével folyamatban lévő büntetőeljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, az ötödik tanács bírájaként eljárva, J. Passer, E. Regan (előadó) és D. Gratsias bírák,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: E. Sartori tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. április 30‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
HW képviseletében A. Baudelin avocat,
–
a francia kormány képviseletében R. Bénard, B. Dourthe, F. du Couëdic és B. Fodda, meghatalmazotti minőségben,
–
a cseh kormány képviseletében L. Březinová és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–
Írország képviseletében M. Browne Chief State Solicitor, A. Burke és A. Joyce, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: A. Thuillier BL,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében A. Bouchagiar, H. Kranenborg és M. Wasmeier, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. augusztus 1‑jei tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a személyes adatoknak az illetékes hatóságok által a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása vagy büntetőjogi szankciók végrehajtása céljából végzett kezelése tekintetében a természetes személyek védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 2008/977/IB tanácsi kerethatározat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i (EU) 2016/680 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 119., 89. o.; helyesbítések: HL 2018. L 127., 7. o.; HL 2021. L 74., 39. o.) 4. cikke (1) bekezdése a)–c) pontjának, valamint 8. és 10. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a HW ellen indult büntetőeljárás keretében terjesztették elő, amelynek eredményeként HW‑t pénzbüntetésre ítélték, mert megtagadta, hogy a személyazonosság megállapítása céljából végzett, ujjnyomatvétel vagy fényképek készítése útján történő adatfelvételi műveleteknek alávesse magát, jóllehet az e műveletek elvégzésének alapjául szolgáló bűncselekmény vonatkozásában felmentették.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 2016/680 irányelv „Tárgy és célok” című 1. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ez az irányelv szabályokat állapít meg a természetes személyek védelmére a személyes adatoknak az illetékes hatóságok által a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása vagy büntetőjogi szankciók végrehajtása – így többek között a közbiztonságot fenyegető veszélyekkel szembeni védelem és e veszélyek megelőzése – céljából végzett kezelése tekintetében.”
4
Ezen irányelv „Hatály” című 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv a személyes adatoknak az illetékes hatóságok által az 1. cikk (1) bekezdésében meghatározott célokból végzett kezelésére alkalmazandó.”
5
Az említett irányelv „Fogalommeghatározások” című 3. cikke értelmében:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1.
»személyes adat«: azonosított vagy azonosítható természetes személyre […] vonatkozó bármely információ; azonosítható az a természetes személy, aki közvetlen vagy közvetett módon, különösen valamely azonosító, például név, azonosító szám, helymeghatározó adat, online azonosító vagy a természetes személy fizikai, fiziológiai, genetikai, szellemi, gazdasági, kulturális vagy szociális azonosságára vonatkozó egy vagy több tényező alapján azonosítható;
2.
»adatkezelés«: a személyes adatokon vagy adatállományokon automatizált vagy nem automatizált módon végzett bármely művelet vagy műveletek összessége, a gyűjtés, rögzítés, rendszerezés, tagolás, tárolás, átalakítás vagy megváltoztatás, lekérdezés, betekintés, felhasználás, a közlés továbbítás, terjesztés vagy egyéb módon történő hozzáférhetővé tétel útján, az összehangolás vagy összekapcsolás, korlátozás, a törlés, illetve a megsemmisítés;
[…]
7.
»illetékes hatóság«:
a)
olyan közhatalmi szerv, amely a bűncselekmények megelőzését, nyomozását, felderítését vagy üldözését, illetve büntetőjogi szankciók végrehajtását illetően eljárni jogosult, beleértve a közbiztonságot fenyegető veszélyekkel szembeni védelmet és e veszélyek megelőzését; vagy
b)
bármely egyéb, olyan szerv vagy más jogalany, amely a tagállami jog alapján közfeladatokat lát el és közhatalmi jogosítványokat gyakorol a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése vagy a vádeljárás lefolytatása, illetve büntetőjogi szankciók végrehajtása céljából, beleértve a közbiztonságot fenyegető veszélyekkel szembeni védelmet és e veszélyek megelőzését;
8.
»adatkezelő«: az az illetékes hatóság, amely a személyes adatok kezelésének céljait és eszközeit önállóan vagy másokkal együtt meghatározza; ha az ilyen adatkezelés céljait és eszközeit az uniós vagy tagállami jog határozza meg, az adatkezelőt vagy a kijelölésre vonatkozó különös szempontokat az uniós vagy tagállami jog is meghatározhatja;
[…]
12.
»genetikai adat«: egy természetes személy örökölt vagy szerzett genetikai jellemzőire vonatkozó minden olyan személyes adat, amely az adott személy fiziológiájára vagy egészségi állapotára vonatkozó egyedi információt hordoz, és amely elsősorban az adott természetes személyből vett biológiai minta elemzéséből ered;
13.
»biometrikus adat«: egy természetes személy fizikai, fiziológiai vagy viselkedési jellemzői[re] vonatkozó olyan, sajátos technikai eljárásokkal nyert személyes adat, amely lehetővé teszi vagy megerősíti a természetes személy egyedi azonosítását, ilyen például az arckép vagy a daktiloszkópiai adat;
[…]”
6
A 2016/680 irányelvnek „A személyes adatok kezelésére vonatkozó elvek” című 4. cikke kimondja:
„(1)   A tagállamok előírják, hogy a személyes adatok:
a)
kezelését jogszerűen és tisztességesen kell végezni;
b)
gyűjtése csak meghatározott, egyértelmű és jogszerű célból történjen, és azokat ne kezeljék ezekkel a célokkal össze nem egyeztethető módon;
c)
az adatkezelés céljai szempontjából megfelelőek és relevánsak kell, hogy legyenek, és szükségesre kell korlátozódniuk;
[…]
(4)   Az adatkezelő felel az (1), (2) és (3) bekezdésnek való megfelelésért, és képesnek kell lennie a megfelelés bizonyítására.”
7
Az említett irányelvnek „Az adatkezelés jogszerűsége” című 8. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy az adatkezelés csak akkor és kizárólag annyiban legyen jogszerű, ha és amennyiben olyan feladat ellátásához szükséges, amelyet valamely illetékes hatóság az 1. cikk (1) bekezdésében meghatározott célokból végez, és uniós vagy tagállami jog alapján történik.
(2)   Az ezen irányelv hatálya alá tartozó adatkezelést szabályozó tagállami jogban rendelkezni kell legalább az adatkezelés célkitűzéseiről, a kezelendő személyes adatokról és az adatkezelés céljairól.”
8
Az említett irányelvnek „A személyes adatok különleges kategóriáinak kezelése” című 10. cikke értelmében:
„A faji vagy etnikai származásra, politikai véleményre, vallási vagy világnézeti meggyőződésre vagy szakszervezeti tagságra utaló személyes adatok, valamint a genetikai adatok, a természetes személyek egyedi azonosítását célzó biometrikus adatok, az egészségügyi adatok és a természetes személyek szexuális életére vagy szexuális irányultságára vonatkozó személyes adatok kezelése csak akkor megengedett, az érintettek jogaira és szabadságaira vonatkozó megfelelő garanciák mellett, ha arra feltétlenül szükség van és:
a)
az uniós vagy tagállami jog lehetővé teszi;
b)
az érintett vagy más természetes személy létfontosságú érdekeinek védelmét szolgálja; vagy
c)
az ilyen adatkezelés olyan adatokra vonatkozik, amelyeket az érintett kifejezetten nyilvánosságra hozott.”
9
Ugyanezen irányelvnek „Az adatkezelővel vagy az adatfeldolgozóval szembeni hatékony bírósági jogorvoslathoz való jog” című 54. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A rendelkezésre álló közigazgatási vagy nem bírósági útra tartozó jogorvoslatok – köztük a felügyeleti hatóságnál történő panasztételhez való, 52. cikk szerinti jog – sérelme nélkül, a tagállamok előírják, hogy az érintett hatékony bírósági jogorvoslatra jogosult, ha megítélése szerint, a személyes adatainak az ezen irányelv alapján elfogadott rendelkezésekkel ellentétes kezelése következtében megsértették az e rendelkezések szerinti jogait.”
A francia jog
10
A code de procédure pénale (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv) 55‑1. cikkének az alapügy tényállásának megvalósulása idején hatályos változata (a továbbiakban: büntetőeljárási törvénykönyv) értelmében:
„A bűnügyi rendőrség tisztviselője minden olyan személlyel szemben, […] akiről egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, elvégezheti, illetve a felügyelete mellett elvégeztetheti a nyomozás érdekében gyűjtött nyomokkal és gyanújelekkel való összehasonlítás céljából végzett műszaki és tudományos vizsgálatokhoz szükséges külső mintavételi műveleteket.
Elvégzi, illetve a felügyelete mellett elvégezteti a személyazonosság megállapítása céljából szükséges műveleteket, különösen az ujj‑ és tenyérnyomatok vagy a fényképek felvételét, amelyek a rendőrségi nyilvántartásokba az egyes nyilvántartásokra vonatkozó különös szabályoknak megfelelő módon történő feltöltéshez és az azokba való betekintéshez szükségesek.
Az a személy, akiről egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, és aki megtagadja, hogy alávesse magát a bűnügyi rendőrség tisztviselője által elrendelt, az első és második bekezdésben említett mintavételnek, egy évig terjedő szabadságvesztéssel és 15000 euró pénzbüntetéssel büntetendő.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11
2020. május 30‑án több mint száz klímaaktivista elfoglalta a párizsi (Franciaország) Champs‑Élysées sugárutat. Az oszlatás érdekében fellépő rendfenntartó erők be nem jelentett tüntetés szervezése és ellenállás miatt több személyt őrizetbe vettek, köztük HW‑t is. HW az őrizete során történő meghallgatáskor megadta a személyazonosító adatait, de megtagadta egyrészt az ujjnyomatvételben és a fényképfelvétel készítésében való közreműködést, másrészt mobiltelefonja feloldó kódjának átadását és a telefon feloldását, annak ellenére, hogy tájékoztatták arról, hogy e megtagadások olyan bűncselekménynek minősülnek, amely miatt szabadságvesztés‑büntetéssel és pénzbüntetéssel sújtható.
12
Az őrizet megszűnésekor, 2020. június 1‑jén HW‑t a procureur de la République (államügyész, Franciaország), majd pedig a juge des libertés et de la détention (kényszerintézkedésekről határozó bíró, Franciaország) elé állították, aki őt bűnügyi felügyelet alá helyezte, és közölte vele, hogy meg kell jelennie a tribunal correctionnel de Paris (párizsi büntetőbíróság, Franciaország) előtti tárgyaláson. HW‑t azzal vádolták,
–
először, hogy 2020. május 30‑án Párizsban közúton tartott nyilvános tüntetést szervezett, amelyet nem jelentett be előzetesen a törvényben meghatározott feltételeknek megfelelően, a jelen esetben különösen azáltal, hogy a résztvevőket inzultálta, valamint arra buzdította őket, hogy ne mutassák be személyazonosító okmányaikat, és élőláncot alkotva ne működjenek együtt a rendfenntartó erőkkel, amely utasításokat a többi tüntető azonnal követett;
–
másodszor, hogy 2020. május 31‑én Párizsban – egy feltételezhetően valamely bűntett vagy vétség előkészítésére, elősegítésére vagy elkövetésére felhasznált titkosítási eszköz dekódolására szolgáló kulcs ismeretében – előzetes nyomozás, tettenérés vagy előzetes bírói vizsgálat keretében hozott bírósági felhívás ellenére megtagadta e kulcs átadását vagy alkalmazását, a jelen esetben azáltal, hogy megtagadta a telefonja kódjainak közlését;
–
harmadszor, hogy 2020. május 30‑án Párizsban, miközben egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető volt róla, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, megtagadta, hogy alávesse magát a személyazonosság megállapítása céljából végzett, ujj‑ vagy tenyérnyomatok felvétele, illetve fényképek készítése útján történő adatfelvételnek, amely műveletek a rendőrségi nyilvántartásokba az egyes nyilvántartásokra vonatkozó különös szabályoknak megfelelő módon történő feltöltéshez és az azokba való betekintéshez lettek volna szükségesek.
13
2021. szeptember 8‑i ítéletével a tribunal correctionnel de Paris (párizsi büntetőbíróság) HW‑t az előző pontban foglalt első két bűncselekmény vonatkozásában felmentette. Ezzel szemben bűnösnek találta a harmadik vádpont körébe tartozó cselekmények vonatkozásában, és ezért 300 euró pénzbüntetés megfizetésére kötelezte.
14
HW és az ügyészség egyaránt fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a cour d’appel de Paris‑hoz (párizsi fellebbviteli bíróság, Franciaország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
15
E bíróság emlékeztet arra, hogy a 2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti (A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele) ítéletben (C‑205/21, EU:C:2023:49, 135. pont) a Bíróság kimondta, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával és 8. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az a nemzeti szabályozás, amely előírja a közvádra üldözendő szándékos bűncselekménnyel gyanúsított személy biometrikus és genetikai adatainak nyilvántartásba vételük céljából történő rendszeres gyűjtését, anélkül hogy rendelkezne az illetékes hatóság azon kötelezettségéről, hogy ellenőrizze és bizonyítsa egyrészt azt, hogy ezen adatgyűjtés feltétlenül szükséges a kitűzött konkrét célok eléréséhez, másrészt azt, hogy e célok nem érhetők el az érintett személy jogaiba és szabadságaiba való, kevésbé súlyos beavatkozást megvalósító intézkedésekkel.
16
Az említett bíróság úgy véli, hogy ezen ítélet ellenére bizonyos kérdések továbbra is fennállnak a 2016/680 irányelv e rendelkezéseinek értelmezését illetően, különösen az említett ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó nemzeti szabályozás és a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke közötti különbségekre tekintettel.
17
Először is, a Bíróságnak az ezen ítéletben tett megállapításai egy olyan büntetőeljárásra alkalmazandók, amely a biometrikus és genetikai adatok szisztematikus gyűjtését írja elő minden olyan személy esetében, aki ellen elegendő bizonyíték áll rendelkezésre a bűncselekmény elkövetésére vonatkozóan ahhoz, hogy indokolt legyen a gyanúsítás. Ezzel szemben a Bíróság még nem hozott ítéletet arról a jogi helyzetről, amikor – a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkében foglaltakhoz hasonlóan – a szabályozás olyan személy esetében írja elő a biometrikus adatok nyomozás keretében történő szisztematikus gyűjtését, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, anélkül, hogy ez gyanúsítással járna együtt. Ezért szükséges annak megállapítása, hogy ez utóbbi feltétel elégséges‑e ahhoz, hogy eleget tegyen az ezen irányelvből eredő követelményeknek.
18
Másodszor, bár az előterjesztő bíróság kérdése kiterjedt az illetékes hatóság említett irányelvből eredő követelményekre tekintettel fennálló azon kötelezettségére is, miszerint a biometrikus és genetikai adatok gyűjtésének szükségességét megfelelően indokolni kell, a 2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti (A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele) ítéletben (C‑205/21, EU:C:2023:49) a Bíróság csupán annyit állapított meg, hogy a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a nemzeti jog lehetővé teszi‑e az érintett biometrikus és genetikai adatai gyűjtése esetében az adatgyűjtés ugyanezen irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségességének” értékelését. Továbbra sincs határozott válasz arra a kérdésre, hogy ez a feltétlen szükségesség megfelelő indokolására vonatkozó követelmény a bűnügyi rendőrség tisztviselője – azaz a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke alapján az illetékes hatóság – előzetes vizsgálata és/vagy a gyűjtés jogszerűsége tárgyában eljáró bíróság utólagos vizsgálata körébe tartozik‑e.
19
Harmadszor, a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke az uniós jog szempontjából egy további új kérdést vet fel. E rendelkezés harmadik bekezdése szerint ugyanis a személyazonosság megállapítása céljából szükséges adatfelvételben való közreműködés megtagadása olyan különös bűncselekménynek minősül, amely még akkor is büntetőeljárás megindítását és elítélést vonhat maga után, ha a feltételezett elkövetőt a tervezett adatgyűjtést megalapozó alapbűncselekmény nyomán nem vonták büntetőeljárás alá vagy nem ítélték el. Felmerül tehát a kérdés, hogy teljesül‑e a biometrikus adatok gyűjtéséhez szükséges, a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségességre” vonatkozó feltétel, és igazolható‑e az e különös bűncselekményi tényállás alapján indított büntetőeljárás vagy esetleges elítélés.
20
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az e kérdésekre adandó válasz alapvető fontosságú az alapügy kimenetele szempontjából, mivel HW‑t kizárólag a személyazonosság megállapítása céljából szükséges adatfelvételben való közreműködés megtagadásának bűncselekménye miatt ítélték el, míg az alapbűncselekmény miatt, amely a személyazonosság megállapítása céljából szükséges adatok felvételét igazolta, felmentették, és mindezt anélkül, hogy ezen intézkedés feltétlen szükségességét az eljárás bármely szakaszában megfelelően indokolták volna.
21
E körülmények között a cour d’appel de Paris (párizsi fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a 2016/680 irányelvnek a 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával, valamint 8. [cikkével] összefüggésben értelmezett 10. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint a […] büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke, amely előírja azon személyek személyazonosító (daktiloszkópiai és fényképészeti) adatainak rendszeres felvételét, akikről egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követtek el vagy kíséreltek meg elkövetni?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a 2016/680 irányelvnek a 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával, valamint 8. [cikkével] összefüggésben értelmezett 10. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint a […] büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke, amely nem írja elő az illetékes hatóság számára azt a kötelezettséget, hogy minden egyes esetben megfelelően indokolja meg, hogy a személyazonosító adatok felvétele miért feltétlenül szükséges?
3)
Úgy kell‑e értelmezni a 2016/680 irányelvnek a 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával, valamint 8. [cikkével] összefüggésben értelmezett 10. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint a […] büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke, amely lehetővé teszi az olyan személlyel szembeni önálló büntetőeljárás lefolytatását és e személy elítélését, aki megtagadta a személyazonosító adatok felvételét, még akkor is, ha e személyt a személyazonosító adatok felvételével kapcsolatos intézkedés alapjául szolgáló bűncselekmény miatt nem vonták büntetőeljárás alá, vagy nem marasztalták el?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
22
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával, valamint 8. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely minden olyan személy esetében előírja a biometrikus adatok szisztematikus gyűjtését, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni.
23
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikke olyan különös rendelkezésnek minősül, amely a személyes adatok bizonyos kategóriái – mint például a biometrikus vagy genetikai adatok – tekintetében fokozott védelmet kíván biztosítani azáltal, hogy az ilyen adatok kezelése jogszerűségének szigorúbb feltételeit határozza meg. Az adatok e kategóriái ugyanis természetüknél fogva különösen érzékenyek az alapvető jogok és szabadságok szempontjából, mivel az ilyen adatok kezelésének körülményei jelentős kockázatot hordozhatnak az érintettek jogaira és szabadságaira nézve (lásd ebben az értelemben: 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24
Ennek megfelelően ugyanezen irányelv 10. cikke kimondja, hogy az e cikkben kimerítő jelleggel felsorolt kategóriák valamelyikébe tartozó személyes adatok (a továbbiakban: különleges személyes adatok), köztük a biometrikus és genetikai adatok tekintetében az adatkezelésnek – azon kívül, hogy az a)–c) pontban felsorolt három eset egyike alá kell tartoznia, ideértve az a) pont szerinti esetet, azaz hogy az adatkezelést valamelyik tagállam joga lehetővé teszi – két másik feltételnek is meg kell felelnie, nevezetesen egyrészt, hogy lenniük kell az érintett jogaira és szabadságaira vonatkozó „megfelelő garanciáknak”, másrészt pedig, hogy a tervezett adatkezelésnek „feltétlenül szükségesnek” kell lennie (lásd ebben az értelemben: 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 77. pont).
25
Ami ez utóbbi feltételt illeti, mivel a 2016/680 irányelv 10. cikke az ezen irányelv 4. és 8. cikkében foglalt elvek különleges személyes adatokra alkalmazandó különös végrehajtásának minősül, amelyeket az említett irányelv hatálya alá tartozó minden adatkezelésnek tiszteletben kell tartania, ezért e feltétel tartalmát ezen elvekre tekintettel kell meghatározni (2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 121. pont).
26
Ebből egyrészt az következik, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltételének tartalmát ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a szóban forgó személyes adatok gyűjtésének céljai alapján kell meghatározni, amely céloknak meghatározottaknak, egyértelműeknek és jogszerűeknek kell lenniük. Ezenkívül e feltétel alapján az említett irányelv 4. cikke (1) bekezdésének c) pontjában foglaltaknak megfelelően a személyes adatok az adatkezelés céljai szempontjából megfelelőek és relevánsak kell, hogy legyenek, és azoknak a szükségesre kell korlátozódniuk, az utóbbi követelményből tehát az következik, hogy a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk az adattakarékosság elvét, amelynek e 10. cikk a különleges személyes adatokra való konkrét alkalmazását jelenti (lásd ebben az értelemben: 2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 122. pont).
27
Másrészt, a 2016/680 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a) pontjára tekintettel, az említett feltétel tartalmának meghatározása során ezen irányelv 8. cikkének (1) bekezdését figyelembe kell venni, amelynek értelmében a tagállamoknak többek között biztosítaniuk kell, hogy az adatkezelés csak akkor és kizárólag annyiban legyen jogszerű, ha és amennyiben olyan feladat ellátásához szükséges, amelyet valamely illetékes hatóság az említett irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében meghatározott célokból végez, valamint 8. cikkének (2) bekezdését, amely előírja, hogy az ugyanezen irányelv hatálya alá tartozó adatkezelést szabályozó tagállami jogban rendelkezni kell legalább az adatkezelés célkitűzéseiről, a kezelendő személyes adatokról és az adatkezelés céljairól (2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 123. pont).
28
Tekintettel a 2016/680 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjából és 8. cikkéből eredő ezen elvekre, az ezen irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltétele, amely a különleges adatok kezelése jogszerűségének szigorúbb feltételeit határozza meg az említett 4. és 8. cikkből eredő feltételekhez képest, először is azt jelenti, hogy e szükségességet a szóban forgó adatkezelés céljaira tekintettel különösen szigorúan kell értékelni, és hogy következésképpen az ilyen adatkezelés csak korlátozott számú esetben tekinthető szükségesnek (lásd ebben az értelemben: 2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 117. és 118. pont; 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 78. pont).
29
A különleges személyes adatok kezelésének – így például a biometrikus és genetikai adatok gyűjtésének – céljait ezért nem lehet túlzottan általános kifejezésekkel megjelölni, hanem azokat kellően pontosan és konkrétan kell meghatározni ahhoz, hogy lehetővé tegyék az említett adatkezelés e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségességének” értékelését (lásd ebben az értelemben: 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 79. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30
Ezzel összefüggésben, bár kétségtelen, hogy a 2016/680 irányelv nem határozza meg az „adatkezelés céljainak” fogalmát, megállapítható, hogy – amint az a jelen ítélet 27. pontjából kitűnik – ezen irányelv 8. cikkének (2) bekezdése kifejezetten különbséget tesz e fogalom és az„adatkezelés célkitűzései” fogalom között (lásd ebben az értelemben: 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 80. pont).
31
Márpedig a Bíróság már kimondta, hogy az e 8. cikk (2) bekezdése értelmében vett „adatkezelés célkitűzései” fogalom a 2016/680 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében említett általánosabb célokra utal, amelyeket az adatkezelésnek követnie kell ahhoz, hogy ezen irányelv hatálya alá tartozzon, míg a többek között az említett 8. cikk (2) bekezdése értelmében vett „adatkezelés céljai” fogalmat úgy kell érteni, hogy az a személyes adatok kezelésének – az adatkezelő által ellátandó feladat, például a bűncselekmények megelőzésével vagy felderítésével, a nyomozás és a vádeljárás lefolytatásával vagy büntetőjogi szankciók végrehajtásával kapcsolatos konkrét feladat szempontjából szükséges – konkrét és meghatározott céljaira vonatkozik (2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 81. pont).
32
Másodszor, a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltétele az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének c) pontjában kimondott, az érintett adatok kezelése során követett adattakarékosság elvének való megfelelés különösen szigorú ellenőrzését jelenti, és így e feltétel alapján a különleges személyes adatok adatkezelőjének meg kell győződnie arról, hogy a szóban forgó adatkezelés célja nem érhető el ugyanolyan hatékonyan az e 10. cikkben felsorolt adatkategóriákon kívüli más adatkategóriák felhasználásával (lásd ebben az értelemben: 2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 125. és 126. pont; 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 82. és 85. pont), amely utóbbi elv az arányosság elvének kifejeződése (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 79. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
33
Harmadszor, tekintettel azon jelentős kockázatokra, amelyekkel a különleges személyes adatok kezelése az érintettek jogaira és szabadságaira nézve, különösen az illetékes hatóságoknak a 2016/680 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében meghatározott célok érdekében végzendő feladataival összefüggésben jár, az ezen iányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltétele azt jelenti, hogy figyelembe kell venni a szóban forgó adatkezeléssel elérni kívánt cél különös jelentőségét. E jelentőség többek között e cél jellegének figyelembevételével értékelhető, továbbá az alapján, hogy az adatkezelés a bűncselekmények vagy a közbiztonságot érintő, bizonyos fokú súlyosságot mutató fenyegetések megelőzésével, az ilyen bűncselekmények üldözésével vagy az ilyen veszélyekkel szembeni védelemmel kapcsolatos konkrét és meghatározott célt szolgál, valamint azon sajátos körülmények fényében, amelyek között az említett adatkezelést végzik (2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
Negyedszer, ami a szándékos bűncselekmény elkövetésével vádolt vagy ilyen bűncselekmény elkövetésével gyanúsított személyek biometrikus és genetikai adatainak e személyek jövőbeli azonosítása és összehasonlítása céljából történő gyűjtését illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ezen adatgyűjtés feltétlenül szükséges jellege kapcsán figyelembe kell venni az összes releváns tényezőt, így különösen a gyanúsítás tárgyát képező állítólagos bűncselekmény jellegét és súlyosságát, e bűncselekmény különleges körülményeit, a bűncselekmény és más folyamatban lévő eljárások közötti esetleges kapcsolatot, valamint a büntetett előéletet vagy az érintett személy egyéni profilját (lásd ebben az értelemben: 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 84. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Következésképpen, noha a 2016/680 irányelvnek megfelelhet a tagállam akár úgy, hogy az illetékes hatóságokra telepíti, hogy az egyes egyedi esetekben gondoskodjanak arról, hogy a különleges személyes adatokat érintő valamennyi adatkezelés tekintetében teljesüljön az ezen irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségességre” vonatkozó feltétel, akár pedig, hogy a jogalkotás szintjén határoz meg olyan értékelési szempontokat, amelyeket ezt követően a hatóságoknak – nem diszkrecionális módon – alkalmazniuk kell, e második esetben e szempontoknak olyanoknak kell lenniük, amelyek megfelelnek az e feltételből eredő valamennyi követelménynek a jelen ítélet 25–34. pontjában kifejtettek szerint (2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 87. pont).
36
Így e követelmények összességére tekintettel a Bíróság kimondta, hogy az a nemzeti szabályozás, amely előírja a közvádra üldözendő szándékos bűncselekménnyel gyanúsított személy biometrikus és genetikai adatainak nyilvántartásba vételük céljából történő rendszeres gyűjtését, anélkül hogy rendelkezne az illetékes hatóság azon kötelezettségéről, hogy ellenőrizze és bizonyítsa egyrészt azt, hogy ezen adatgyűjtés feltétlenül szükséges a kitűzött konkrét és meghatározott célok eléréséhez, másrészt azt, hogy e célok nem érhetők el az érintett személy jogaiba és szabadságaiba való, kevésbé súlyos beavatkozást megvalósító intézkedésekkel, ellentétes a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” e feltételével, mivel az ilyen szabályozás különbségtétel nélkül és általánosan a gyanúsított személyek többsége biometrikus és genetikai adatainak gyűjtéséhez vezethet (lásd ebben az értelemben: 2024. január 30‑iDirektor na Glavna direktsia Natsionalna politsia pri MVR – Sofia ítélet, C‑118/22, EU:C:2024:97, 64. pont; 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A jelen ügyben a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkének – amely lényegében úgy rendelkezik, hogy a bűnügyi rendőrség tisztviselője minden olyan személy esetében elvégzi, illetve a felügyelete mellett elvégezteti a személyazonosság megállapításához szükséges műveleteket, különösen az ujjnyomatok és fényképek felvételét, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni – szabályozási tárgya, a jelen ítélet 36. pontjában említett nemzeti szabályozáshoz hasonlóan, a 2016/680 irányelv 10. cikkében foglaltak szerinti „biometrikus adatok”„kezelése”. Ezek az adatfelvételek ugyanis az ezen irányelv 3. cikkének 2. és 13. pontja szerinti „daktiloszkópiai adatok”, illetve „arcképek”„gyűjtésével” járnak, amelyek sajátos technikai eljárásokkal valamely személy fizikai jellemzőire vonatkozó adatokat szolgáltatnak, és amelyek lehetővé teszik vagy megerősítik e személy egyedi azonosítását.
38
Amint az a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkének szövegéből kitűnik, és amint azt a francia kormány írásbeli észrevételeiben megerősítette, a biometrikus adatok gyűjtésének célja, hogy lehetővé tegye a nyomozás alá vont személy biometrikus adatainak az e nyomozás érdekében felvett nyomokkal és gyanújelekkel való összehasonlítását, valamint az e nyomozás vagy más folyamatban lévő vagy jövőbeli büntetőeljárások keretében gyanúsított személy azonosítását.
39
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 52–54. pontjában lényegében rámutatott, az így gyűjtött adatok az említett irányelv 4. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében e konkrét és meghatározott célokra tekintettel megfelelőnek és relevánsnak tűnnek, feltéve hogy e célokat az érintett tagállam joga – ideértve a nemzeti bíróságok ítélkezési gyakorlatát is – megfelelően és kellően pontosan határozza meg, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata (lásd ebben az értelemben: 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 90. pont).
40
Meg kell azonban állapítani, hogy a biometrikus adatok gyűjtésének a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkében meghatározott hatálya különösen szélesnek tűnik, mivel minden olyan személyre vonatkozik, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni.
41
Márpedig önmagában az a tény, hogy valakivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, nem tekinthető olyan tényezőnek, amely önmagában lehetővé teszi annak vélelmezését, hogy e biometrikus adatok gyűjtése feltétlenül szükséges, tekintettel az adatgyűjtés konkrét és meghatározott céljaira és a magánélet tiszteletben tartásához és a személyes adatok védelméhez való, az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 7. és 8. cikkében garantált jogok ebből eredő megsértésére (lásd ebben az értelemben: 2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 130. pont).
42
Egyrészt ugyanis nem zárható ki, hogy bizonyos esetekben – annak ellenére, hogy egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy az érintett bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni – a biometrikus adatok gyűjtése nem szükséges konkrétan a folyamatban lévő büntetőeljárás céljainak eléréséhez (lásd ebben az értelemben: 2023. január 26‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [A biometrikus és genetikai adatok rendőrség általi nyilvántartásba vétele] ítélet, C‑205/21, EU:C:2023:49, 131. pont).
43
Másrészt annak lehetőségét, hogy a bűncselekmény elkövetésével vagy elkövetésének kísérletével gyanúsított személy biometrikus adatainak gyűjtése feltétlenül szükséges legyen a vele szemben folytatott nyomozás vagy más folyamatban lévő vagy jövőbeli büntetőeljárások keretében, a jelen ítélet 34. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően kell értékelni, a releváns tényezők összességére tekintettel.
44
Márpedig, amint az az első kérdés megfogalmazásából kitűnik, a kérdést előterjesztő bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke minden olyan személy esetében előírja a biometrikus adatok szisztematikus gyűjtését, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, anélkül hogy a bűnügyi rendőrség tisztviselője köteles lenne minden egyes esetben ellenőrizni és bizonyítani ezen adatgyűjtés 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségességét”.
45
Meg kell azonban jegyezni, hogy a francia kormány vitatja a nemzeti jognak az előterjesztő bíróság általi ilyen értelmezését.
46
Egyrészt ugyanis a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkének első bekezdésében szereplő „elvégezheti”, illetve „elvégeztetheti” ható igeképzős alakok használatából kitűnik, hogy e rendelkezés értelmében a bűnügyi rendőrség tisztviselője mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a nyomozáshoz „szükséges” külső mintavételi műveletek elvégzése tekintetében.
47
Másrészt e törvénykönyv 55‑1. cikke második bekezdésének a szövegéből az is következik, hogy a személyazonosság megállapításához szükséges, e rendelkezés szerinti műveletek, különösen a daktiloszkópiai műveletek és a fényképfelvételek esetén ezek elvégzésének feltételeit az e műveletekből származó adatokból álló egyes rendőrségi nyilvántartásokra vonatkozó szabályok, vagyis az ujjnyomatok automatizált nyilvántartása, illetve – ha csak fényképfelvételekről van szó – a bűnügyi nyilvántartás szabályai határozzák meg Márpedig az említett törvénykönyv több más rendelkezése, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság nem említ, szigorúan behatárolja, hogy mikor van lehetőség a személyazonosság megállapítása céljából végzett adatfelvételre és ezen adatok felhasználására. Konkrétan, e rendelkezések alapján a személyazonosság megállapítása céljából végzett adatfelvétel csak abban az esetben lehetséges, ha az a nyomozás miatt szükséges. Ezenkívül e lehetőség feltételei szigorúbbak azon puszta gyanú fennállásánál, hogy az érintett bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, mivel ahhoz olyan súlyos vagy egybehangzó valószínűsítő körülmények fennállása szükséges, amelyek valószínűsítik, hogy az eljárás alá vont személy szabadságvesztés‑büntetéssel büntetendő bűncselekményben tettesként vagy bűnsegédként vett részt, vagy pedig az e személy egyértelmű azonosításának szükségességére vonatkozó követelménynek kell teljesülnie.
48
Egyebekben a francia kormány hangsúlyozza, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltételét ugyan a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke kétségkívül nem említi, ugyanakkor az kifejezetten szerepel az ezen irányelvet konkrétan átültető nemzeti jogszabályokban. Márpedig a biometrikus adatok ezen 55–1. cikk alapján történő gyűjtése nem sértheti e jogszabályok rendelkezéseit.
49
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróságnak nem feladata, hogy a nemzeti rendelkezések értelmezése tárgyában határozzon, vagy eldöntse, hogy a nemzeti bíróság általi értelmezés vagy alkalmazás helyes‑e, mivel az ilyen értelmezés a nemzeti bíróság kizárólagos hatáskörébe tartozik (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
Így a Bíróságnak az uniós bíróságok és a nemzeti bíróságok közötti hatáskörmegosztás keretében azt a ténybeli és szabályozási kontextust kell figyelembe vennie, amelyben – az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban meghatározottak szerint – az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések felmerülnek. Következésképpen, bármilyen kritikát fogalmazzon is meg valamely tagállam kormánya a nemzeti jognak a nemzeti bíróság által elfogadott értelmezésével szemben, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket ezen értelmezés alapján kell megvizsgálni, és nem a Bíróság feladata, hogy ellenőrizze annak helyességét (2024. július 29‑iCU és ND [Szociális ellátás – Közvetett hátrányos megkülönböztetés] ítélet, C‑112/22 és C‑223/22, EU:C:2024:636 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
E körülmények között, feltéve, hogy amint azt a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alapján a személyazonosság megállapítása céljából végzett műveleteket, többek között a daktiloszkópiai műveleteket és fényképfelvételeket szisztematikus jelleggel minden olyan személy esetében elvégzik, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, anélkül, hogy az illetékes hatóságnak minden egyes esetben külön értékelnie kellene a személyazonosság megállapítása céljából végzett e műveletek 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségességét”, az ilyen nemzeti szabályozás a jelen ítélet 36. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat értelmében ellentétes e 10. cikkel, mivel e személyek biometrikus adatainak különbségtétel nélküli és általános jelleggel történő gyűjtéséhez vezethet.
52
Mindezek alapján, figyelembe véve különösen a jelen ítélet 46–48. pontjában említett tényezőket, e bíróság feladata egyrészt annak vizsgálata, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás arra kötelezi‑e a bűnügyi rendőrséget, hogy ezt az adatgyűjtést szisztematikusan elvégezze, anélkül hogy e hatóságnak lehetősége lenne minden egyes esetben külön értékelni az adatgyűjtés említett 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségességét”.
53
Másrészt a kérdést előterjesztő bíróságnak – figyelembe véve többek között a HW által mind az alapeljárás keretében, mind pedig írásbeli észrevételeiben megfogalmazott, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolásában szintén említett azon állítást, amely szerint az automatizált ujjnyomat‑nyilvántartás 6,5 millió személy rögzített ujjnyomatait tartalmazza – arról is meg kell győződnie, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás illetékes hatóságok általi tényleges végrehajtása szintén nem vezet minden olyan személy biometrikus adatainak szisztematikus gyűjtéséhez, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni (lásd analógia útján: 2009. április 23‑iAngelidaki és társai ítélet, C‑378/07–C‑380/07, EU:C:2009:250, 164. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A jelen ítélet 46. pontjában foglaltak szerinti esetben ugyanis, amely értelmezés szerint a bűnügyi rendőrség tisztviselője a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikke első bekezdésének alkalmazása tekintetében mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, ezt a lehetőséget a jelen ítélet 28–36. pontjában kifejtett követelményeknek megfelelően kell gyakorolnia.
54
Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával és 8. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely minden olyan személy esetében előírja a biometrikus adatok szisztematikus gyűjtését, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, kivéve, ha megállapítást nyer egyrészt, hogy a nemzeti jog megfelelően és kellően pontosan meghatározza az ilyen adatgyűjtés konkrét és meghatározott céljait, másrészt pedig, hogy az illetékes hatóság minden egyes esetben köteles külön értékelni, hogy az említett adatgyűjtés feltétlenül szükséges‑e e célok eléréséhez, és így az nem válik szisztematikus jellegűvé.
A második kérdésről
55
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján az illetékes hatóság nem köteles bármely olyan személy biometrikus adatainak gyűjtése kapcsán minden egyes esetben megfelelően indokolni az e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségesség” fennállását, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni.
Az elfogadhatóságról
56
A francia kormány álláspontja szerint ez a kérdés elfogadhatatlan. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből ugyanis kitűnik, hogy az előterjesztő bíróság az említett kérdést olyan okokból terjesztette elő, amelyek azzal kapcsolatosak, hogy melyik hatóságnak kell biztosítania a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” ellenőrzését. Márpedig a második kérdés a megfogalmazása alapján nem erre az aspektusra irányul, hanem az esetről esetre történő, megfelelő indokolási kötelezettség fennállására vonatkozik azzal kapcsolatban, hogy az érintettek személyazonosságának megállapítása céljából végzett adatfelvétel miért felel meg ennek a „feltétlen szükségességnek”. A második kérdésre adandó válasz hasznossága az alapeljárás kimenetele szempontjából tehát nem megalapozott. Különösen, a kérdést előterjesztő bíróság nem fejti ki, hogy az uniós jog általa említett rendelkezései, nevezetesen ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontja, valamint 8. és 10. cikke mennyiben támasztják alá bármifajta indokolási kötelezettség fennállását.
57
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli keretben – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – felvetett, az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell (2003. május 15‑iSalzmann ítélet, C‑300/01, EU:C:2003:283, 31. pont; 2025. december 18‑iTenergie [A behozatali vámok elengedése iránti kérelem] ítélet, C‑259/24, EU:C:2025:1013, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
58
A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálását, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan nincs összefüggésben az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli és jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy – amint az a jelen ítélet 18. pontjából kitűnik – a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmének indokolásában kifejezetten arra keresi a választ, hogy terheli‑e az ezen irányelv 3. cikkének 7. pontjában meghatározott „illetékes hatóságot”, vagyis a bűnügyi rendőrség tisztviselőjét és/vagy az e hatóság által elfogadott aktusok felülvizsgálatát végző nemzeti bíróságot a „megfelelő indokolás” kötelezettsége a személyazonosság megállapítása céljából végzett adatfelvétel 2016/680 irányelv 10. cikke szerinti értelemben vett „feltétlen szükségessége” kapcsán.
60
Ebből tehát az következik, hogy a francia kormány állításával ellentétben az előterjesztő bíróság kérdése nem csupán arra vonatkozik, hogy mely hatóságnak kell biztosítania annak ellenőrzését, hogy az ilyen adatgyűjtés az említett irányelv 10. cikke értelmében véve „feltétlenül szükséges”, hanem az adott esetben e hatóságot terhelő indokolási kötelezettség terjedelmét is pontosítani kívánja, különösen annak megfelelőségét illetően.
61
E körülmények között nem állapítható meg, hogy az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben sem áll az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, vagy hogy hipotetikus jellegű problémára vonatkozna.
62
Ami azt a kérdést illeti, hogy melyek azok az indokok, amelyek alapján az uniós jog értelmében az illetékes hatóság köteles lenne megindokolni a biometrikus adatok gyűjtésének az ugyanezen irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségességét”, amely okokat az előzetes döntéshozatalra utaló határozat állítólag nem fejt ki, elegendő megjegyezni, hogy ezek az indokok a második kérdésre adandó válasz érdemére vonatkoznak, nem pedig annak elfogadhatóságára.
63
Következésképpen ez a második kérdés elfogadható.
Az ügy érdeméről
64
Amint az a jelen ítélet 24. pontjából kitűnik, a 2016/680 irányelv 10. cikke úgy rendelkezik, hogy a különleges személyes adatok kezelésének, amilyen a biometrikus adatok gyűjtése is, azon a feltételen kívül, hogy a tervezett adatkezelésnek „feltétlenül szükségesnek” kell lennie, meg kell felelnie többek között annak a feltételnek is, amely szerint az érintett jogaira és szabadságaira vonatkozóan „megfelelő garanciáknak” kell fennállniuk.
65
Ez utóbbi feltételt illetően meg kell állapítani, hogy ezen irányelv 54. cikke, amely a Charta 47. cikkének kifejeződése, kifejezetten annak előírására kötelezi a tagállamokat, hogy az érintett személy hatékony bírósági jogorvoslatra legyen jogosult, ha megítélése szerint a személyes adatainak az említett irányelv alapján elfogadott rendelkezésekkel ellentétes kezelése következtében megsértették az e rendelkezések szerinti jogait (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 117. pont).
66
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az is kitűnik, hogy az e 47. cikkben biztosított hatékony bírósági jogorvoslathoz való jog főszabály szerint megköveteli, hogy az érintett – akár a határozatból, akár az indokok közlése alapján – megismerhesse a rá vonatkozóan hozott határozat alapjául szolgáló indokokat, annak érdekében, hogy a lehető legjobb feltételek mellett védhesse meg jogait, és a releváns tények teljes körű ismeretében dönthessen arról, hogy hasznos‑e a hatáskörrel rendelkező bírósághoz fordulni, valamint hogy utóbbinak teljes mértékben lehetővé tegye az e határozat jogszerűségére vonatkozó felülvizsgálat gyakorlását (2024. június 13‑iHYA és társai II ítélet, C‑229/23, EU:C:2024:505, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67
Noha e jog nem jelent korlátlan jogosultságot, és az a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően korlátozható, ennek az a feltétele, hogy a korlátozást törvény írja elő, hogy arra a szóban forgó jogok és szabadságok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával kerül sor, és hogy az arányosság elvére figyelemmel e korlátozás elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 119. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
68
Ennélfogva a nemzeti jog által a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” esetén biometrikus adatok gyűjtésére felhatalmazott illetékes hatóság feladata, hogy az alkalmazandó nemzeti eljárások keretében az érintett személyeket tájékoztassa az ezen „feltétlen szükségesség” alapjául szolgáló indokokról, mivel ezek az indokok szükségesek ahhoz, hogy e személyek gyakorolhassák többek között az ezen irányelv 54. cikkében kifejezetten előírt jogorvoslathoz való jogot, a Charta 47. cikkében foglaltaknak megfelelően (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 120. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69
E megfontolásokat nem teszik kétségessé a jelen előzetes döntéshozatali eljárásban részt vevő kormányok érvei.
70
Először is, az illetékes hatóság azon kötelezettsége, hogy indokolja a nyomozás alá vont személy biometrikus adatai gyűjtésének az e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségességét”, semmilyen módon nem érinti hátrányosan ezt az adatgyűjtést. Ez az indokolás ugyanis tömör is lehet, feltéve hogy kellően egyértelmű ahhoz, hogy lehetővé tegye az érintett számára a jogorvoslathoz való jogának gyakorlását.
71
Másodszor, ez az indokolási kötelezettség annál is inkább fennáll, mivel – amint az különösen a jelen ítélet 25–36. pontjából kitűnik – az illetékes hatóságnak az említett 10. cikk alapján minden egyes esetben külön értékelnie kell e gyűjtés „feltétlen szükségességét”, ellenőrizve és bizonyítva azt. Márpedig, ha e hatóság nem lenne köteles határozatait e tekintetben indokolni, akkor az említett adatgyűjtés jogszerűsége tárgyában eljáró nemzeti bíróság nem tudná felülvizsgálni sem e mérlegelési jogkör említett hatóság általi tényleges gyakorlását, sem pedig ugyanezen adatgyűjtés megalapozottságát (lásd ebben az értelemben: 2024. november 28‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [Biometrikus és genetikai adatok nyilvántartásba vétele II] ítélet, C‑80/23, EU:C:2024:991, 58. pont).
72
Ezt az értelmezést, ahogyan arra az Európai Bizottság helyesen hivatkozott, megerősíti a 2016/680 irányelv 4. cikkének (4) bekezdése, amely alapján a biometrikus adatokat gyűjtő illetékes hatóságnak mint az ezen irányelv 3. cikkének 8. pontja értelmében vett „adatkezelőnek” képesnek kell lennie az e 4. cikk (1) bekezdésének a)–c) pontjában foglalt kötelezettségeknek való megfelelés bizonyítására, amely rendelkezésekből az említett irányelv 10. cikkével összefüggésben értelmezve az következik, hogy – amint arra a jelen ítélet 29. pontja rámutat – e gyűjtés céljainak kellően pontosnak és konkrétnak kell lenniük, hogy lehetővé tegyék az említett adatgyűjtés e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségességének” értékelését_.
73
Mindebből az következik, hogy a biometrikus adatok 2016/680 irányelv 3. cikkének 7. pontjában meghatározott „illetékes hatóság” általi gyűjtésének jogszerűségére vonatkozó bírósági felülvizsgálat léte semmiképpen nem orvosolhatja az e hatóságot terhelő – az adatgyűjtés „feltétlen szükségességének” az ezen irányelv 10. cikkében foglaltaknak megfelelő indokolásával kapcsolatos – kötelezettség hiányát azáltal, hogy a hatóság helyett biztosítja e kötelezettség tiszteletben tartását, mivel ez utóbbi hatóságnak kell elvégeznie az e 10. cikk alapján szükséges értékelést, ugyanis éppen ez az értékelés lehetővé teszi e felülvizsgálat hatékonyságának biztosítását (lásd ebben az értelemben: 2024. november 28‑iMinisterstvo na vatreshnite raboti [Biometrikus és genetikai adatok nyilvántartásba vétele II] ítélet, C‑80/23, EU:C:2024:991, 57. és 61. pont).
74
Végül hozzá kell tenni, hogy az illetékes hatóság azon kötelezettsége, hogy indokolja a biometrikus adatok gyűjtésének a 2016/680 irányelv 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségességét”, nem tekinthető indokolatlan tehernek e hatóság számára, ahogyan arra indítványának 81. pontjában a főtanácsnok is rámutatott, mivel – amint az többek között a jelen ítélet 36. pontjából kitűnik – ez az adatgyűjtés semmi esetre sem válhat szisztematikus jellegűvé azon személyek tekintetében, akikkel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követtek el vagy kíséreltek meg elkövetni.
75
Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikkének (4) bekezdésével és 54. cikkével összefüggésben, valamint a Charta 47. cikkére tekintettel úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján az illetékes hatóság nem köteles bármely olyan személy biometrikus adatainak gyűjtése kapcsán minden egyes esetben megfelelően indokolni az e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségesség” fennállását, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni.
A harmadik kérdésről
76
Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával és 8. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a biometrikus adatainak gyűjtéséhez való hozzájárulás megtagadását büntetni rendelő különös bűncselekményi tényállás alapján abban az esetben is lehetővé teszi egy személy büntetőeljárás alá vonását és elítélését, ha vele szemben az ezen adatok tervezett gyűjtésének alapjául szolgáló bűncselekmény miatt nem indult büntetőeljárás vagy nem történt elítélés.
Az elfogadhatóságról
77
A francia kormány vitatja e kérdés elfogadhatóságát. E kérdés ugyanis a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkének harmadik bekezdésében meghatározott különös bűncselekményi tényállás jogszerűségére vonatkozik, amely büntetendővé teszi és büntetni rendeli azt, ha az érintett megtagadja, hogy alávesse magát a személyazonosság megállapítása céljából végzett műveleteknek, holott a 2016/680 irányelv nem rendelkezik az ilyen megtagadás következményeiről. Ezenkívül egyetlen uniós jogi aktus sem állapít meg közös szabályokat arra vonatkozóan, hogy a tagállamoknak milyen lehetőségük van az ilyen megtagadás büntetendővé nyilvánítására és szankcionálására. A büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkének harmadik bekezdése tehát semmilyen módon nem az uniós jog végrehajtásából következik.
78
Mindazonáltal e tekintetben elegendő emlékeztetni arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben nem nyilvánvaló, hogy valamely uniós jogi aktus értelmezése semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, mint ahogyan a jelen ügyben a 2016/680 irányelv esetében ez a helyzet, az e jogi aktusnak az alapügyre való alkalmazhatatlanságára alapított kifogás a kérdések érdemi vizsgálatát érinti (2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 67. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a harmadik kérdés elfogadható.
Az ügy érdeméről
80
E harmadik kérdés megválaszolása érdekében először is azt kell vizsgálni, hogy az uniós jog, és különösen – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság állítja – a 2016/680 irányelv hatálya alá tartozik‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely – mint ahogyan a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkének harmadik bekezdése – a biometrikus adatainak gyűjtéséhez való hozzájárulás megtagadását büntetni rendelő különös bűncselekményi tényállás alapján abban az esetben is lehetővé teszi egy személy büntetőeljárás alá vonását és elítélését, ha vele szemben az ezen adatok tervezett gyűjtésének alapjául szolgáló bűncselekmény miatt nem indult büntetőeljárás vagy nem történt elítélés. Igenlő válasz esetén ezt követően azt is meg kell határozni, hogy ellentétes‑e ezen irányelv rendelkezéseivel az ilyen szabályozás.
81
Ami először is az említett irányelv hatályát illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 2. cikkének (1) bekezdése szerint ez az irányelv a személyes adatoknak az illetékes hatóság által az 1. cikkének (1) bekezdésében meghatározott célokból végzett kezelésére, azaz többek között a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése és a vádeljárás lefolytatása céljából végzett adatkezelésekre alkalmazandó.
82
Márpedig a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az illetékes hatóság által a személyes adatok kezelésére tett, ahhoz hasonló kísérlet, mint amikor az érintett megtagadja biometrikus adatainak a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése és a vádeljárás lefolytatása céljából történő gyűjtését, a 2016/680 irányelv hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑iBezirkshauptmannschaft Landeck [Mobiltelefonon tárolt személyes adatokhoz való hozzáférésre tett kísérlet] ítélet, C‑548/21, EU:C:2024:830, 77. pont).
83
Ebből következik, hogy – amint arra indítványának 99. pontjában a főtanácsnok rámutatott – ha e megtagadás folytán e személy a nemzeti jog értelmében az említett megtagadásra vonatkozó különös bűncselekményi tényállás alapján büntetőjogi szankció alkalmazásának van kitéve, akkor a biometrikus adatok tervezett gyűjtésének az ezen irányelv rendelkezéseivel való összhangja e szankció jogszerűségének feltételét képezi (lásd analógia útján: 2017. május 16‑iBerlioz Investment Fund ítélet, C‑682/15, EU:C:2017:373, 41. és 74. pont).
84
Következésképpen az olyan nemzeti szabályozás, amely – mint ahogyan a büntetőeljárási törvénykönyv 55‑1. cikkének harmadik bekezdése – egy különös bűncselekményi tényállás alapján abban az esetben is lehetővé teszi a biometrikus adatainak gyűjtését megtagadó személy büntetőeljárás alá vonását és elítélését, ha vele szemben az ezen adatgyűjtés alapjául szolgáló bűncselekmény miatt nem indult büntetőeljárás vagy nem történt elítélés, az említett irányelv hatálya alá tartozik.
85
Másodszor, ami azt a kérdést illeti, hogy a 2016/680 irányelv rendelkezéseivel ellentétes‑e az ilyen nemzeti szabályozás, meg kell állapítani, hogy mivel a biometrikus adatok tervezett gyűjtésének az e rendelkezésekkel való összhangja – amint az a jelen ítélet 83. pontjából kitűnik – a különös bűncselekményi tényállás alapján az ezen adatgyűjtést megtagadó személlyel szemben alkalmazott büntetőjogi szankció jogszerűségének feltételét képezi, ilyen szankció csak akkor szabható ki e személlyel szemben, ha – amint az különösen ezen ítélet 24–36. pontjából kitűnik – az adatgyűjtésre tett kísérlet megfelel az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával és 8. cikkével összefüggésben értelmezett 10. cikke értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltételének.
86
E tekintetben, amint az a jelen ítélet 34. és 43. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a biometrikus adatok tervezett gyűjtésének az említett irányelv értelmében vett feltétlen szükségességének lehetőségét az ezen adatgyűjtés illetékes hatóságok által tervezett elvégzésekor releváns tényezők összességére tekintettel kell értékelni. Ebből következően az a tény, hogy az érintettet, akivel kapcsolatban az említett gyűjtés tervezett időpontjában egy vagy több ok alapján feltételezhető volt, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, e bűncselekmény miatt végül nem vonják büntetőeljárás alá vagy nem ítélik el, önmagában nem meghatározó a „feltétlen szükségességgel” kapcsolatos e feltétel teljesítése szempontjából.
87
Ennek megfelelően a Bíróság már kimondta, hogy önmagában azon körülmény alapján, hogy egy olyan személy biometrikus adatainak gyűjtésére, akinek bűncselekmény elkövetését róják a terhére, az előtt kerül sor, hogy őt jogerősen elítélnék, nem kizárt, hogy az ilyen adatgyűjtést ugyanezen irányelv 10. cikke értelmében „feltétlenül szükségesnek” lehessen tekinteni, mivel konkrét és meghatározott céljaira tekintettel az említett adatgyűjtés – az érintett adatok típusára tekintettel is – feltétlenül szükségesnek bizonyulhat többek között annak megállapításához, hogy az említett személy valamely bűnszervezetben való esetleges részvétele miatt részt vehetett‑e más bűncselekményekben, amelyek esetében az ilyen jellegű adatok relevánsak lehetnek, vagy azért, hogy e személyt azonosítani lehessen, ha fennáll a szökés veszélye (lásd ebben az értelemben: 2025. november 20‑iPolicejní prezidium [Biometrikus és genetikai adatok tárolása] ítélet, C‑57/23, EU:C:2025:905, 93. pont).
88
Mindemellett hangsúlyozni kell, hogy mivel a biometrikus adatainak gyűjtéséhez való hozzájárulást megtagadó személyt büntetni rendelő különös bűncselekményi tényállás alapján kiszabott ilyen büntetőjogi szankció az uniós jog hatálya alá tartozik, meg kell felelnie az uniós jog általános elveinek, és köztük a Charta 49. cikkének (3) bekezdésében biztosított arányosság elvének, amelynek értelmében a büntetések súlyossága nem lehet aránytalan a bűncselekményhez mérten (lásd ebben az értelemben: 2022. március 8‑iBezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld [Közvetlen hatály] ítélet, C‑205/20, EU:C:2022:168, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
89
Az arányosság elve megköveteli egyrészt, hogy a kiszabott szankció megfeleljen a jogsértés súlyának, másrészt hogy a szankció meghatározásakor és a bírság összegének megállapításakor figyelembe vegyék az adott ügy egyedi körülményeit (2018. október 4‑iLink Logistik N&N ítélet, C‑384/17, EU:C:2018:810, 45. pont).
90
E tekintetben, amint azt a főtanácsnok az indítványának 109–112. pontjában lényegében hangsúlyozta, a biometrikus adatainak gyűjtéséhez az érintett által adott hozzájárulás megtagadását büntetni rendelő különös bűncselekményi tényállás alapján büntetőjogi szankció kiszabására hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság feladata, hogy a jelen ítélet 34. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatnak megfelelően figyelembe vegye többek között e személy magatartását és profilját, a büntetett előéletet és a tervezett gyűjtés alapjául szolgáló feltételezett bűncselekmény súlyosságát.
91
Következésképpen a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával és 8. cikkével összefüggésben, valamint a Charta 49. cikkének (3) bekezdésére tekintettel úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a biometrikus adatainak gyűjtéséhez való hozzájárulás megtagadását büntetni rendelő különös bűncselekményi tényállás alapján abban az esetben is lehetővé teszi egy személy büntetőeljárás alá vonását és elítélését, ha vele szemben az ezen adatok tervezett gyűjtésének alapjául szolgáló bűncselekmény miatt nem indult büntetőeljárás vagy nem történt elítélés, amennyiben az említett adatgyűjtés megfelel az e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltételének, és az ezen az alapon kiszabott büntetőjogi szankció tiszteletben tartja az arányosság elvét.
A költségekről
92
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A személyes adatoknak az illetékes hatóságok által a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása vagy büntetőjogi szankciók végrehajtása céljából végzett kezelése tekintetében a természetes személyek védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 2008/977/IB tanácsi kerethatározat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i (EU) 2016/680 európai parlamenti és tanácsi irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával és 8. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely minden olyan személy esetében előírja a biometrikus adatok szisztematikus gyűjtését, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni, kivéve, ha megállapítást nyer egyrészt, hogy a nemzeti jog megfelelően és kellően pontosan meghatározza az ilyen adatgyűjtés konkrét és meghatározott céljait, másrészt pedig, hogy az illetékes hatóság minden egyes esetben köteles külön értékelni, hogy az említett adatgyűjtés feltétlenül szükséges‑e e célok eléréséhez, és így az nem válik szisztematikus jellegűvé.
2)
A 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikkének (4) bekezdésével és 54. cikkével összefüggésben, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkére tekintettel
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely alapján az illetékes hatóság nem köteles bármely olyan személy biometrikus adatainak gyűjtése kapcsán minden egyes esetben megfelelően indokolni az e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségesség” fennállását, akivel kapcsolatban egy vagy több elfogadható ok alapján feltételezhető, hogy bűncselekményt követett el vagy kísérelt meg elkövetni.
3)
A 2016/680 irányelv 10. cikkét ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjával és 8. cikkével összefüggésben, valamint az Alapjogi Charta 49. cikkének (3) bekezdésére tekintettel
a következőképpen kell értelmezni:
e rendelkezéssel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a biometrikus adatainak gyűjtéséhez való hozzájárulás megtagadását büntetni rendelő különös bűncselekményi tényállás alapján abban az esetben is lehetővé teszi egy személy büntetőeljárás alá vonását és elítélését, ha vele szemben az ezen adatok tervezett gyűjtésének alapjául szolgáló bűncselekmény miatt nem indult büntetőeljárás vagy nem történt elítélés, amennyiben az említett adatgyűjtés megfelel az e 10. cikk értelmében vett „feltétlen szükségesség” feltételének, és az ezen az alapon kiszabott büntetőjogi szankció tiszteletben tartja az arányosság elvét.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: francia.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.