62024CC0182
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. április 10. (
1
)
C‑182/24. sz. ügy
RB (Claude Chabrol jogutódja),
AD (Claude Chabrol NM gondnok által képviselt jogutódja),
DR (Claude Chabrol jogutódja),
ZB (Claude Chabrol jogutódja),
VQ (Claude Chabrol jogutódja),
RZ (Paul Gégauff jogutódja),
DQ (Paul Gégauff jogutódja),
FI (Paul Gégauff jogutódja),
LF (Paul Gégauff jogutódja)
kontra
Société des Auteurs et Compositeurs Dramatiques (SACD),
Radio Days SARL,
Brinter Company Ltd, társaság
BS,
MW,
Artedis SA,
Panoceanic Films SA;
a Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM),
HU (Pierre Jansen jogutódja),
YG (Ellery Queen jogutódja),
VH (Ellery Queen jogutódja),
IA,
ID (Jean Patrick Manchette jogutódja),
a Daniel Boulanger örököseiből álló társaság (Daniel Boulanger jogutódja),
HK (Claude Brulé jogutódja),
QY (Claude Brulé utódja),
WY (Claude Brulé jogutódja),
KE (Claude Brulé jogutódja),
NA (Claude Brulé jogutódja),
IY (Claude Brulé jogutódja),
a Nicholas Blake örököseiből álló társaság (Nicholas Blake jogutódja),
az Edward Atiyah örököseiből álló társaság (Edward Atiyah jogutódja),
az Ellery Queen örököseiből álló társaság (Ellery Queen jogutódja),
a Richard Neely örököseiből álló társaság (Richard Neely jogutódja),
a Patricia Highsmith örököseiből álló társaság,
a Charlotte Armstrong örököseiből álló társaság (Charlotte Armstrong jogutódja),
WI (Claude Brulé jogutódja),
QT (Claude Brulé jogutódja)
részvételével
(a tribunal judiciaire de Paris [párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – A szerzői és szomszédos jogok – A szellemi tulajdonjogok érvényesítése – Megfelelő jogorvoslatok – 2001/29/EK irányelv – 8. cikk – 2004/48/EK irányelv – 3. cikk – 2006/116/EK irányelv – 1. és 2. cikk – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – A társszerzők által benyújtott, a szellemi tulajdonjogok védelmére irányuló kereset elfogadhatóságát a többi társszerző perbe vonásához kötő nemzeti jogszabályok – Eljárási autonómia – A tényleges érvényesülés elve”
1.
Claude Chabrol filmrendező és Paul Gégauff forgatókönyvíró 1990‑ben harminc évre átruházta néhány filmjük felhasználási jogát egy forgalmazó társaságra.
2.
2019‑ben Claude Chabrol és Paul Gégauff elhunyt, örököseik keresetet nyújtottak be a forgalmazó és más kapcsolt vállalkozások ellen, többek között a szerződéses kötelezettségek megszegése és a szerzői jogok megsértése miatt elszenvedett károk megtérítése iránt.
3.
Az alperesek a kereset elfogadhatatlanságának indokaként azt hozták fel, hogy nem vonták be az eljárásba a filmek elkészítésében részt vevő valamennyi társszerzőt vagy jogutódjukat. Azzal érveltek, hogy a francia jog szerint a közös művek (a továbbiakban: közös művek) szerzőinek jogainak érvényesítésére irányuló kereset esetén valamennyi társszerzőt be kell vonni az eljárásba.
4.
Az ügyben eljáró bíróság két kérdést terjesztett a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra, amelyekben összefoglalóan azt kívánta megtudni, hogy a kereset elfogadhatóságának feltételeként előírt, az összes társszerző perbe vonására vonatkozó kötelezettség összeegyeztethető‑e az uniós joggal. Különösen a 2001/29/EK irányelvvel, (
2
) a 2004/48/EK irányelvvel, (
3
) a 2006/115/EK irányelvvel (
4
) és a 2006/116/EK irányelvvel (
5
) az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 17. és 47. cikkével összefüggésben.
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 2001/29 irányelv
5.
A 8. cikke („Szankciók és jogorvoslatok”) szerint:
„(1)   A tagállamok az irányelvben foglalt jogok és kötelezettségek megsértése esetére megfelelő szankciókról és jogorvoslatokról rendelkeznek, továbbá minden szükséges intézkedést megtesznek e szankciók és jogorvoslatok alkalmazásának biztosítása érdekében. Az előírt szankciók hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek kell, hogy legyenek.
(2)   A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy azok a jogosultak, akiknek érdekeit a tagállam területén végzett jogsértő tevékenység érinti, kártérítési igénnyel élhessenek és/vagy ideiglenes intézkedést, illetve szükség esetén a 6. cikk (2) bekezdésében említett jogsértő anyagok, eszközök, termékek vagy alkatrészek lefoglalását kérhessék.
[…]”
2. A 2004/48 irányelv
6.
A 3. cikk („Általános kötelezettség”) a következőket írja elő:
„(1)   A tagállamok rendelkeznek azon intézkedésekről, eljárásokról és jogorvoslatokról, amelyek az ezen irányelv által szabályozott szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükségesek. Ezen intézkedéseknek, eljárásoknak és jogorvoslatoknak méltányosnak és igazságosnak kell lenniük, és nem lehetnek indokolatlanul bonyolultak és költségesek és nem eredményezhetnek ésszerűtlen határidőket és indokolatlan késedelmeket.
(2)   Ezeknek az intézkedéseknek, eljárásoknak és jogorvoslatoknak ezen túlmenően hatásosnak, arányosnak és elrettentőnek [helyesen: visszatartó hatásúnak] kell lenniük, és úgy kell őket alkalmazni, hogy a jogszerű kereskedelemnek ne állítsanak korlátokat, és hogy az azokkal való visszaélés esetére biztosítékok rendelkezésre álljanak.”
3. A 2006/116 irányelv
7.
Az 1. cikk („A szerzői jogok védelmi ideje”) szerint:
„(1)   A Berni Egyezmény 2. cikke értelmében vett irodalmi és művészeti művek a szerző életében és a halálától számított 70 éven át részesülnek szerzői jogi védelemben, attól az időponttól függetlenül, amikor a művet jogszerűen nyilvánosságra hozták.
(2)   Amennyiben egy művön fennálló szerzői jog több szerzőtársat illet, az (1) bekezdésben meghatározott védelmi időt az utoljára elhunyt szerző halálától kell számítani.
[…]”
8.
A 2. cikk („Filmalkotások és audiovizuális művek”) kimondja:
„(1)   A filmalkotás és az audiovizuális mű szerzőjének vagy egyik szerzőjének a mű főrendezőjét kell tekinteni. A tagállamok további személyeket is megjelölhetnek szerzőtársként.
(2)   A filmalkotások és audiovizuális művek védelmi ideje a következő személyek közül utoljára elhunyt személy halálától számított 70 év, függetlenül attól, hogy azok szerzőtársként vannak‑e feltüntetve: a főrendező, a forgatókönyvíró, a dialógus szerzője és a kifejezetten a filmalkotás vagy audiovizuális mű számára írt zene szerzője.”
9.
A 9. cikk („A személyhez fűződő jogok”) a következőképpen szól:
„Ez az irányelv nem érinti a személyhez fűződő jogokról szóló tagállami rendelkezéseket.”
B.
A francia jog
1. A code de la propriété intellectuelle (a szellemi tulajdonról szóló törvénykönyv) (
6
)
10.
Az L. 113‑2. cikk a következőképpen rendelkezik:
„közös műnek minősül az a mű, amelynek létrehozásában több természetes személy vett részt […]”.
11.
Az L. 113‑3. cikk a következőképpen rendelkezik:
„A közös mű a társszerzők közös tulajdona.
A társszerzőknek közös megegyezéssel kell gyakorolniuk jogaikat.
Vita esetén a polgári bíróság dönt e tekintetben.
Amennyiben az egyes társszerzők részvétele különböző műfajoknak felel meg, eltérő megállapodás hiányában mindegyikük külön‑külön felhasználhatja személyes hozzájárulását, anélkül, hogy ez bármilyen módon veszélyeztetné a közös mű felhasználását.”
12.
Az L. 113‑7. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Az audiovizuális mű szerzője az a természetes személy vagy személyek, akik e mű szellemi alkotását megvalósítják. Ellenkező bizonyíték hiányában vélelmezni kell, hogy a közös audiovizuális mű társszerzői a következők: 1° A forgatókönyv szerzője; 2° Az adaptáció szerzője; 3° Az elhangzó szöveg szerzője; 4° A kifejezetten a műhöz készített, szöveges vagy szöveg nélküli zenemű szerzője; 5° A rendező […]”.
2. A Code de procedure civil (a polgári perrendtartásról szóló törvénykönyv) (
7
)
13.
A 126. cikk úgy rendelkezik, hogy amennyiben az elfogadhatatlansági o1. módkot megalapozó helyzet orvosolható, az elfogadhatatlanság kifogást el kell utasítani, ha az elfogadhatatlanság oka a bíróság határozathozatalának időpontjáig megszűnt.
14.
A 659. cikk szerint értelmében, ha az értesítés címzettjének nincs ismert címe, lakóhelye vagy munkahelye, a huissier de justice-nek (bírósági végrehajtó) hivatalos jegyzőkönyvet kell készítenie, amelyben pontosan beszámol az értesítés címzettjének felkutatása érdekében tett lépéseiről. A huissier de justice (bírósági végrehajtó) ugyanazon a napon, de legkésőbb az azt követő első munkanapon, az érvénytelenség terhe mellett, tértivevényes ajánlott levélben megküldi a címzettnek az utolsó ismert címére a jegyzőkönyv egy példányát, a kézbesítés tárgyát képező irat másolatával együtt.
15.
Az elsőfokú bíróságok előtti egyszerűsített eljárásra vonatkozó 780. cikk értelmében az ügyben eljáró tanács bírája felel a kereset elbírálásának felügyeletéért és a tisztességes eljárás lefolytatásának biztosításáért, különösen az iratok időben történő cseréjének és az iratok időben történő közlésének biztosításáért.
16.
A 788. cikk értelmében a polgári eljárást lefolytató bíró gyakorolja az iratok közléséhez, beszerzéséhez és benyújtásához szükséges valamennyi hatáskört.
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
17.
Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben (
8
) ismertetett tényállás a következő:
–
Claude Chabrol 1967 és 1974 között tizennégy filmet rendezett. Paul Gégauff öt filmnél működött közre, mint a párbeszéd, a forgatókönyv vagy az adaptáció szerzője.
–
A filmanyagok az SA Les Films La Boétie gyártó tulajdonában voltak, amely felszámolása alatt az 1982. március 25‑i szerződéssel átruházta azokat az akkor Brinter Co néven ismert angol társaságra.
–
Claude Chabrol az 1990. június 8‑i szerződésekkel a Brinter Company Ltd‑re (a továbbiakban: Brinter Company) 30 évre átruházta több film „további felhasználásának” jogát. (
9
) BS a Brinter társaság igazgatójaként járt el.
–
Paul Gégauff azon öt filmre vonatkozó felhasználási jogai, amelyekben közreműködött, azon 1990. június 8‑i szerződések tárgyát képezték, amelyeket négy örököse írt alá a Brinter társasággal, és amelyekben a filmek „további felhasználásának” jogát 30 éves időtartamra átruházták. (
10
)
–
Az 1990. január 1‑jei értékesítési megbízással a Brinter az Artedis SA‑t 12 hónapos időtartamra, amely hallgatólagosan meghosszabbítható, felhatalmazta arra, hogy közvetlenül a vevőkkel kössön adásvételi szerződéseket, és kapja meg az árat. Ez a szerződés a szóban forgó tizennégy filmet érintette, egy kivételével. MW az Artedis társaság igazgatójaként járt el.
–
A Brinter társaság a 2012. február 18‑i szerződés alapján a Panoceanic Films SA társaságra ruházta át öt szóban forgó film felhasználási jogát.
18.
2019. július 11‑én Claude Chabrol és Paul Gégauff örökösei pert indítottak a Brinter társaság, az Artedis társaság, a Panoceanic Films társaság, a Radio Days SARL társaság, MW és BS ellen (
11
) tizennégy filmre vonatkozóan szerződésszegés és szerzői jogok megsértése miatt, (
12
) amelyek közül öt film társszerzője Paul Gégauff volt.
19.
2020. január 27‑én az alperesek arra alapított elfogadhatatlansági kifogást emeltek, hogy a szóban forgó filmek 19 társszerzőjét nem vonták perbe.
20.
A felperesek 2020. május 5‑én és június 12‑én kelt beadványaikban a kérelmeik szabályszerűvé tétele érdekében az alábbi személyeket vonták be a perbe:
–
Hét természetes személy, akiket társszerzőknek vagy a korábban elhunyt társszerzők jogutódjainak tekintettek. (
13
)
–
Nyolc olyan társszerzőből mint örökösökből álló társaság, akiket illetően nem tudták azonosítani az örökösök státuszával rendelkező természetes személyeket. (
14
)
–
Két szerzői jogi közös jogkezelő szervezet, amelyek közül az egyik a drámairodalom szerzőit és zeneszerzőit, (
15
) a másik pedig a zeneirodalom szerzőit, zeneszerzőit és kiadóit (
16
) képviseli.
21.
A polgári peres eljárásban eljáró bíróság 2023. február 9‑én kelt végzésével (
17
) a filmek társszerzői és azok jogutódjai azonosító adatainak megadására kötelezte az alpereseket.
22.
A felperesek még ezen információk birtokában sem tudták felkutatni és perbe vonni a filmek valamennyi társszerzőjét és azok jogutódjait a számuk (tizennégy), koruk (1967 és 1974 között készültek), a beavatkozó felek sokfélesége (rendező, forgatókönyvíró, zeneszerző, a már létező irodalmi mű szerzője) és néhány társszerző halála miatt, akiknek örökösei nem ismertek vagy nem tartózkodnak Franciaországban.
23.
A jogvitát eldönteni hivatott tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország) megállapítja, hogy „[…] 2020. január 27. óta a peres eljárást megbénítja, hogy nem lehet azonosítani a [filmek társszerzőinek] több egymást követő örökösét”. (
18
)
24.
Hangsúlyozza emellett, hogy „[…] a felek nagy gondot fordítottak arra, hogy azonosítsák a társszerzőket vagy azok jogutódait anélkül, hogy őket szabályszerűen perbe lehetne vonni, amint azt a [CPI] L. 113‑3. cikkén alapuló nemzeti ítélkezési gyakorlat megköveteli”. (
19
)
25.
Az alapügyben eljáró bíróság szerint a Charta által biztosított hatékony bírói jogvédelemhez való jog szempontjából a jelen jogvita felperesei valójában nem fordulhattak a kérelmeiket érdemben elbíráló polgári bírósághoz, ha nem tudják keresetüket a szóban forgó művek társszerzőinek valamennyi jogutódja ellen benyújtani. (
20
) A felperesek szerzői jogainak élvezete tehát attól függ, hogy képesek‑e azonosítani e jogok többi jogosultját. (
21
)
26.
Ezzel összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság két kérdést terjesztett a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)
A […] 2001/29 […] irányelv 2., 3., 4. és 8. cikke, a […] 2004/48 […] irányelv 1–3. cikke, valamint a […] 2006/116 […] irányelv 1., 2. és 9. cikke – amennyiben a filmalkotás vagy audiovizuális mű szerzője és társszerzője számára biztosítják mind műveik többszörözésének, illetve nyilvánossághoz közvetítésének engedélyezésére, illetve megtiltására vonatkozó kizárólagos jogot, mind a műben közreműködők közül az utolsó túlélő halálát követő 70 év lejárt védelmi időt, miközben arra kötelezik a tagállamokat, hogy rendelkezzenek hatásos, arányos és visszatartó erejű szankciókról, valamint megfelelő jogorvoslati lehetőségekről, illetve olyan intézkedésekről, eljárásokról és jogorvoslatokról, amelyek nem indokolatlanul bonyolultak és költségesek és nem eredményezhetnek észszerűtlen határidőket és indokolatlan késedelmeket – értelmezhetők‑e úgy, hogy a közös művön fennálló szerzői joggal kapcsolatos, a jogosult által indított bitorlási kereset elfogadhatóságához valamennyi társszerzőnek perben kell állnia?
2)
A szerzői jog jogosultjának a tisztességes eljáráshoz való jog részét képező hatékony jogorvoslathoz és bírósághoz forduláshoz való, a […] 2001/29 […] irányelv 2., 3., 4. és 8. cikke, a […] 2004/48 […] irányelv 1–3. cikke, a […] 2006/116 […] irányelv 1., 2. és 9. cikke, a […] 2006/115 […] irányelv, továbbá a […] Chart[a] 17. és 47. cikke által együttesen biztosított jogát úgy kell értelmezni, hogy a szerzői jog megsértése miatt indított kereset elfogadhatóságának feltétele a mű valamennyi társszerzőjének perben állása, vagy pedig nem feltétele?”
III. A Bíróság előtti eljárás
27.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet 2024. március 5‑én nyújtották be a Bírósághoz.
28.
Írásbeli észrevételeket nyújtottak be:
–
Együttesen, Claude Chabrol örökösei (DR és VQ, valamint ZB és AD, utóbbit a gondnoka képviselte) és Paul Gégauff örökösei (RZ és DQ, valamint FI és LF).
–
Önállóan Claude Chabrol örököse, RB.
–
Együttesen BS, MW, az Artedis társaság, a Brinter társaság, a Panoceanic Films társaság és a Radio Days társaság (az eredeti eljárás alperesei).
–
Az osztrák spanyol és a francia kormány, valamint az Európai Bizottság.
29.
A Bíróság tárgyalás tartását nem tartotta szükségesnek.
IV. Értékelés
A.
Előzetes észrevételek
1. Alkalmazandó rendelkezések
30.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem kizárólag az CPI L. 113‑3. cikkének értelmezéséből eredő eljárási problémára vonatkozik. Nem vitatott a szerzői jog tárgyi hatálya, amely az eljárási kifogás tisztázása után merülhetne fel.
31.
A CPI L. 113‑3. cikke előírja, hogy a közös mű társszerzőinek közös megegyezéssel kell gyakorolniuk jogaikat. A nemzeti ítélkezési gyakorlat úgy értelmezte, hogy „a közös műalkotás társszerzője, aki vagyoni jogainak védelme érdekében bíróság előtt jár el, elfogadhatatlanság terhe mellett köteles perbe vonni a mű többi szerzőjét, amennyiben hozzájárulása nem választható el a társszerzők hozzájárulásától”. (
22
)
32.
A kérdést előterjesztő bíróság röviden azt szeretné megtudni, hogy az így értelmezett nemzeti szabály összhangban van‑e az uniós joggal, amelyből a két kérdésében szereplő rendelkezésekre hivatkozik.
33.
E rendelkezések között szerepel a 2006/115 irányelv, amelynek tartalmáról azonban a kérdést előterjesztő bíróság semmit nem nyilatkozik a jogvitára gyakorolt esetleges hatása tekintetében, és azt sem határozza meg, hogy konkrétan mely cikkek adnak okot a kételyeire. Ebből véleményem szerint az következik, hogy a Bíróság válasza eltekinthet e rendelkezés elemzésétől.
34.
Ugyanez nem igaz a 2001/29 irányelvre, a 2004/48 irányelvre és a 2006/116 irányelvre. Mindhárom olyan előírásokat tartalmaz, amelyek önmagukban alkalmasak arra, hogy befolyásolják az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott választ.
–
A 2001/29 irányelv 8. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy a szerzői és szomszédos jogok megsértése esetén megfelelő jogorvoslatokról rendelkezzenek, valamint hogy biztosítsák, hogy e jogok jogosultjai kártérítési igénnyel élhessenek.
–
A 2004/48 irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy rendelkezzenek azon eljárásokról és jogorvoslatokról, amelyek a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükségesek. Az ilyen eljárások és jogorvoslatok nem lehetnek szükségtelenül bonyolultak vagy terhesek, hanem hatásosnak, arányosnak és visszatartó hatásúnak kell lenniük.
–
A 2006/116 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése a szerzői jog védelmi idejének szabályozásakor kimondja, hogy amennyiben egy művön fennálló szerzői jog több szerzőtársat illet, a védelmi időt az utoljára elhunyt szerző halálától kell számítani.
35.
Ami a Charta 17. és 47. cikkét illeti, az utóbbi az, amely a jogvitára a legnagyobb hatással van, mivel az uniós jog a bírói jogvédelem szempontjából elismeri a szerzői jogokat, és ezzel megnyitja az utat magának a Chartának az alkalmazása előtt (az 51. cikk (1) bekezdés). A Charta 17. cikke (2) bekezdésének („a szellemi tulajdon védelmet élvez”) értelmezését a másodlagos jog azon szabályainak alkalmazásakor kell elvégezni, amelyekben ez a védelem megtestesül.
2. A vitában érintett szerzői jogok
36.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat több pontjában is megállapítja, hogy Chabrol és Gégauff „társaság” (
23
) kérelmei mind a vagyoni, mind a személyhez fűződő szerzői jogokra kiterjednek. (
24
)
37.
Mivel nem kétséges a jelen ügyben állítólagosan megsértett szerzői jog vagyoni jellege, az vitatható, hogy a személyhez fűződő jogok is ténylegesen érintettek‑e. Amennyiben ez a megállapítás megerősítést nyer, meg kell jegyezni, hogy a 2006/116 irányelv 9. cikke kizárja, hogy rendelkezései a személyhez fűződő jogokról szóló tagállami rendelkezéseket érintik.
38.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy mely szerzői (vagyoni vagy személyhez fűződő) jogok sérülhettek. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseire válaszolva, amelyek az alperesek által felhozott elfogadhatatlansági kifogásra korlátozódnak, a szerzők személyhez fűződő jogainak bevonása vagy kizárása nem bír nagy jelentőséggel.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adandó válaszok
39.
Véleményem szerint a két kérdést együtt kell kezelni. Elemzésemben mind a közös tulajdonban lévő szerzői jogok által felvetett problémákkal, mind pedig az e jogok bírósági eljárásban való érvényesítésének feltételeivel és korlátaival foglalkozom.
1. A közös tulajdonban lévő szerzői jogok
40.
Az uniós jog vagy feltételezi a szerzői jogokon fennálló közös jogosultság (közös tulajdon) lehetőségét, vagy kifejezetten utal rá.
41.
A 2001/29 irányelv (
25
) és a 2004/48 irányelv (
26
) a „szerző” vagy a „szellemi tulajdonjogok jogosultja” kifejezést használja, felváltva egyes és többes számban.
42.
A 2006/116 irányelv elismeri a szerzői jogok közös jogosultságát: a (14) preambulumbekezdés olyan esetekre utal, „amikor egy vagy több természetes személyt jelölnek meg szerzőként”. Az irányelv 1. cikkének (2) bekezdése kifejezetten utal arra az esetre, amikor „egy művön fennálló szerzői jog több szerzőtársat illet”.
43.
A 2006/116 irányelv 2. cikke különösen a filmalkotások vagy audiovizuális művek tekintetében lehetővé teszi az államok számára, hogy a főrendező mellett további „szerzőtársakat’ is megnevezzenek. A jelen esetben ez a helyzet áll fenn.
44.
Megállapítható tehát, hogy amennyiben egy filmalkotás tekintetében több személy minősül szerzőnek vagy a szellemi tulajdonjog jogosultjának, valamennyiük védelemben részesül. Mind őket, mind pedig halálukat követően örököseiket megilleti az együttműködésben készült filmalkotás szerzői jogának érvényesítése.
45.
Az ipari tulajdon ikerterületéhez hasonlóan (
27
) a szerzői jog tekintetében is problémát jelent, hogy a szerzőtársak hogyan érvényesíthetik kérelmeiket, mivel az uniós szabályok hallgatnak az ilyen jogok védelmének biztosítására alkalmas eljárási szabályokról.
46.
A 2004/48 irányelv 4. cikkének a) pontja elismeri a szellemi tulajdonjogok jogosultjainak jogosultságát „az alkalmazandó jog rendelkezéseivel összhangban”„az ezen fejezetben foglalt intézkedések, eljárások és jogorvoslatok kérelmezésére” vonatkozóan. (
28
)
47.
A Bíróság úgy értelmezi, hogy az alkalmazandó jog „egyaránt utal a releváns nemzeti szabályozásra és adott esetben az uniós szabályozásra is”. (
29
)
48.
Az uniós jog azonban nem tartalmaz külön rendelkezéseket a szerzői jog jogosulttársainak keresetindítására vonatkozóan. E tekintetben nincs harmonizáció, és a tagállamok feladata, hogy megfelelő szabályokat fogadjanak el az ilyen keresetek bíróságaikhoz történő benyújtására vonatkozóan. Az uniós jog nem határozza meg azokat a feltételeket, amelyek mellett a jogosulttársak az őket megillető jogaikat gyakorolhatják. (
30
)
49.
Következésképpen a közös művek szerzői jogának bírói védelmére főszabály szerint a tagállamok által hozott „alkalmazandó jog” az irányadó.
2. Nemzeti szabály, az eljárási autonómia korlátjai és a Charta 47. cikke
50.
A CPI L. 113‑3. cikkében foglalt szabály számomra – megfogalmazása szerint – nem tűnik kifogásolhatónak. Nem látom indokoltnak egy olyan rendelkezés elutasítását, amely pusztán azt mondja ki, hogy a közös mű társszerzőinek közös megegyezéssel kell gyakorolniuk jogaikat, és ha ilyen megegyezés nem jön létre, a bíróság dönt a kérdésben.
51.
Ez a szabály összhangban van a különböző jogrendszerekben a vagyontárgyak és jogok közös tulajdonának szokásos értelmezésével. (
31
) Annál is inkább, mivel a nemzeti ítélkezési gyakorlat szerint a társszerzők közös joggyakorlása csak annyiban szükséges, amennyiben az egyik szerző hozzájárulása nem választható el a többiek hozzájárulásától. (
32
)
52.
Ennek a szabálynak a francia ítélkezési gyakorlat által eljárási kifejezésekre való lefordítása a követelések elfogadhatatlansága okára vonatkozó következtetés levonását eredményezte: ezeket azonnal el kell utasítani, ha egy mű társszerzője, aki jogi lépéseket tesz jogai védelme érdekében, nem vonta be az eljárásba a többi szerzőtársat.
53.
A CPI/bírósági értelmezés kettőse – amint azt maga a francia kormány is elismeri – (
33
) a bírósági eljáráshoz való hozzáférés korlátozását jelenti. Ezt azonban önmagában nem tartom kifogásolhatónak, figyelemmel arra, amit mindjárt a korlátairól fogok mondani.
54.
Az egyes tagállamok jogrendszerei a közös mű társjogosultja által benyújtott kereset elfogadhatóságát attól tehetik függővé, hogy a többi társszerzőt is bevonta‑e az eljárásba. Az ilyen eljárási követelmény logikus azokban az esetekben, amelyekben a törvény „kötelező aktív pertársaságot” ír elő. (
34
) Semmi nem képezi továbbá akadályát annak, hogy – amint a jelen ügyben is – a törvény, ha nem is a többi felperes kötelező jelenlétét, de legalább az értesítésüket megkövetelje. (
35
)
55.
Egy ilyen jellemzőkkel rendelkező szabály, függetlenül attól, hogy az ítélkezési gyakorlatból származik‑e vagy sem, a tagállamok eljárási autonómiájába tartozik, és ezért elfogadható, ha jogszerű célokat szolgál, és nem lépi túl az általam alább kifejtésre kerülő korlátokat.
56.
E szabály a francia kormány és a Bizottság által hangsúlyozott jogszerű célokon alapul. A távollévő társjogosultak jogait védi, egyenlő feltételek mellett, azáltal, hogy lehetővé teszi számukra, hogy elegendő információval rendelkezzenek ahhoz, hogy részt vegyenek az eljárásban, vagy ne vegyenek részt abban. (
36
) Ugyanígy hozzájárul a jogbiztonsághoz és a megfelelő igazságszolgáltatáshoz azáltal, hogy előrevetíti azokat a problémákat, amelyek a perfüggőség, a keresetek későbbi egyesítése, az egyes szerzőtársak önállóan eljárása esetén az egymásnak ellentmondó határozatok lehetősége, vagy a nem értesített szerzőtársak későbbi követeléseinek elkerülése tekintetében felmerülhetnek. (
37
)
57.
Ezek után az e szabály által a szerzői jog társjogosultjával szemben bevezetett korlátozást egyrészt az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvéhez való igazítás, (
38
) másrészt a Charta 47. cikkéből eredő követelmények kettős vizsgálatának kell alávetni. Ez utóbbi az uniós jogrend által az egyéneknek biztosított jogok hatékony bírói jogvédelmének elvét rögzíti.
58.
A megközelítések e kettőssége ugyanahhoz az eredményhez vezet, ha a kérdést előterjesztő bíróság végül úgy ítéli meg, hogy egy ilyen esetben a szerzői jogok védelme érdekében a bírói jogvédelemhez való jog gyakorlása olyan eljárási kötelezettséghez kötött, amelynek teljesítése rendkívül nehéz vagy lehetetlen.
59.
Mivel az egyenértékűség elvének alkalmazása itt nem vitatott, az egész vita a tényleges érvényesülés elvére irányul. E tekintetben a francia kormány azt állítja, hogy a szóban forgó kötelezettség teljesítése nem rendkívül nehéz, és nem is lépi át az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket, (
39
) mivel:
–
Nem kötelező valamennyi társjogosultat bevonni az eljárásba, ha a jogvita az mű egyéniesíthető részét érinti.
–
Az összes társjogosult értesítése nem annak biztosítására irányul, hogy ténylegesen részt vegyenek az eljárásban: elegendő az értesítés, hogy lehetőséget kapjanak a megjelenésre.
–
Elegendő az értesítendő személy nevét és címét megadni. Ha az adataik nem ismertek, a polgári perrendtartásról szóló törvény 659. cikke lehetővé teszi a az utolsó ismert címükön történő értesítést.
–
Még ha az értesítendő személyek neve és címe nem is ismert, a kérelem elfogadhatatlanságának okai orvosolhatók, és a bíróságnak jogában áll harmadik személyeket felszólítani az ismeretlen társjogosultak ezen adatainak közlésére.
60.
A szóban forgó eljárási kötelezettség ezen eltérései kétségtelenül enyhítik annak szigorúságát, de nem zárják ki, hogy a jelenlegihez hasonló helyzetekben a szabály alkalmazása, még ha enyhített formában is, magának az eljárásnak a megbénulásához vezessen, ami a felperesek jogai védelmének következésképpeni hiányát eredményezi.
61.
A francia kormány ugyanis elismeri, hogy az összes társszerző eljárásba való bevonása bizonyos esetekben „[…] észszerűtlen követelménynek minősülhet, amely alkalmas arra, hogy a felperes számára lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tegye az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását”. Ilyen esetekben – teszi hozzá – „a bíróság […] az elfogadhatósági kritériumot kevésbé szigorúan is értelmezheti”. (
40
)
62.
Minden bizonnyal a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy az ügy sajátos körülményeire tekintettel a felperesekkel szemben támasztott eljárási követelmények alkalmazása sérti‑e a tényleges érvényesülés elvét és a Charta 47. cikkét.
63.
Ilyen jogsértés akkor valósul meg, ha a felperesek erőfeszítéseik és kellő gondosságuk ellenére, rajtuk kívül álló okokból nem tudnak valamennyi társjogosultat értesíteni. Ilyen helyzetben az az elengedhetetlen követelmény, hogy az utóbbiakat a kereset elfogadhatatlanságának terhe mellett az eljárásba bevonják, ellehetetleníti vagy rendkívül megnehezítheti az uniós szabályok által biztosított jogok gyakorlását. (
41
)
64.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt tehát két lehetőség áll nyitva:
–
Ha azt helyénvalónak ítéli, a francia kormány által javasolt kevésbé szigorú értelemben értelmezheti a nemzeti szabályt, hogy összhangba hozza azt az uniós jog követelményeivel. E kormány szerint a belső jog elegendő rugalmasságot biztosít e tekintetben, anélkül, hogy a vonatkozó rendelkezéseket contra legem kellene értelmezni. (
42
)
–
Amennyiben azonban úgy ítéli meg, hogy nem tudja az uniós joggal összhangban iuxta legem értelmezni az eljárási szabályt, mivel a legfelsőbb francia bíróság ítélkezési gyakorlata ezt megakadályozza, amelynek alkalmazása a jelen ügyben a Charta 47. cikkének végérvényes megsértéséhez vezet, azt figyelmen kívül kell hagynia. (
43
)
65.
Mindkét lehetőség ugyanahhoz az eredmény vezet: a társjogosultaknak a szerzői jogukat (állítólagosan) megsértő személyekkel szembeni követeléseik védelméhez való jogát nem lehet olyan eljárási követelményeknek alávetni, amelyek teljesítése lehetetlen vagy rendkívül nehéz, ami a gyakorlatban e jog semlegesítését jelentené.
66.
Anélkül, hogy ítéletében a kérdést előterjesztő bíróság helyébe lépne, a Bíróság javasolhat olyan útmutatást az előbbi számára, amely megkönnyíti a szóban forgó eljárási szabály uniós joggal való összehangolását, és egyúttal feloldja az eljárás megbénulását, elkerülve a további késedelmeket.
67.
Mindenesetre hangsúlyozom, hogy csak a kérdést előterjesztő bíróság (amely logikusan jobban ismeri a nemzeti jogot) van abban a helyzetben, hogy elvégezze azt az összhangban álló értelmezést, amelyre korábban utaltam.
68.
Ebben az ügyben a felperesek, miközben maguknak követelik a szerzői jogból eredő vagyoni és személyhez fűződő következményeket, azt állítják, hogy keresetükkel „a társjogosultak közös érdekében járnak el”, (
44
) és „a filmek minden társszerzőjének jogait kívánják megvédeni”. (
45
)
69.
Amennyiben a felperesek saját bevallásuk szerint a közös szellemi tulajdon védelmében avatkoznak be, keresetük siker esetén a filmek valamennyi társjogosultjának javára fog szolgálni. Egy olyan ítélet, amely a jogvita végére pontot tesz azáltal, hogy megerősíti a szerzői jog megsértésének fennállását, (legalábbis közvetve) valamennyi társjogosult jogi helyzetét kedvezően érinti.
70.
A felperesek tehát nem kívánják korlátozni a többi társjogosult közös művön fennálló szerzői jogait. Éppen ellenkezőleg, az e jogok (állítólagos) megsértésére válaszul tett eljárási lépésükkel minden társszerző jogi helyzetét kívánják javítani. Helyesebben szólva, nem arról van szó, hogy egyes társszerzők érdekei érvényesülnek másokéval szemben, amely esetben meg kellene találni a helyes egyensúlyt.
71.
A közös tulajdonhoz való jog védelmével összefüggésben felmerül bennem a kérdés, hogy a francia jogban a közös tulajdonra vonatkozó szabályok nem indokolhatják‑e, hogy kivételesen az egyik társjogosult a közös dolog érdekében keresetet indíthasson, akár a perbe hívás és valamennyiük kifejezett hozzájárulása nélkül is.
72.
RB írásbeli észrevételei utalnak erre a lehetőségre. Emlékeztetnek a francia polgári törvénykönyvnek az osztatlan dologra vonatkozó szabályaira, és arra, hogy e törvénykönyv 815‑2. cikke lehetővé teszi az osztatlan dolog bármely jogosultjának, hogy megtegye az osztatlan dolog megőrzéséhez szükséges intézkedéseket, még akkor is, ha azok nem sürgős jellegűek. (
46
)
73.
Egy másik szempontból talán analógia útján az arra az esetre alkalmazandó szabályhoz folyamodhatunk, amikor az egyik társjogosult nem tudja kifejezni akaratát. Ebben az esetben a közös dolog egy másik, jogilag felhatalmazott társjogosultja pótolhatja a hozzájárulás hiányát.
74.
A CPI L. 113‑3. cikkének harmadik bekezdése szerint ugyanis a közös művek társszerzői megállapodásának hiányában a polgári bíróságok feladata, hogy döntsenek a kérdésben. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak eldöntése, hogy az e rendelkezésben említett „megállapodás hiánya” kiterjed‑e arra az esetre, amikor azért nem jött létre ilyen megállapodás, mert nem lehet azonosítani a közös mű valamennyi társszerzőjét.
75.
Nem zárom ki annak lehetőségét sem, hogy élni lehessen azon elvek egyikével, amelyek számos állam polgári jogában mások ügyeinek megbízás nélküli intézésére vonatkoznak. Következésképpen az olyan személy által végzett cselekmények, aki anélkül, hogy erre köteles lenne, egy másik személy ügyeit intézi az utóbbi javára és ellenkezése nélkül, az utóbbi számára kedvező hatásokat eredményezhetnek, mivel a „nem hivatalos ügyintéző” a meghatalmazotti kötelezettségeket vállalja.
76.
Ha egy társjogosultnak elismerik a közös jog védelmére való jogosultságát valamennyi társjogosult javára, akkor ennek az anyagi jogosultságnak rendelkeznie kell egy eljárási vetülettel. Ezzel elhárulna az az akadály, amelyet az a kötelezettség jelent, hogy az eljárásba be kell vonni azokat a jogosultakat, akiknek az azonosítása de facto gyakorlatilag lehetetlen.
77.
A közös dolgon fennálló szerzői jogra vonatkozó védekezést tehát egy vagy több társjogosult is előterjesztheti, ha a körülményekre tekintettel a többiek értesítése nem lehetséges, miután kellő gondossággal elvégezték az azonosításukat és perbe vonásukat.
78.
Hangsúlyozom, hogy ezek az útmutatások nem helyettesítik a kérdést előterjesztő bíróságnak a nemzeti jog szerint elfogadható megoldások megtalálására vonatkozó feladatát. Ha a fent említett szabályok, rendelkezések és elvek egyike sem teszi lehetővé, hogy a nemzeti jogot a Charta 47. cikkével összhangban, a szerzői jog védelméről szóló irányelvek megfelelő rendelkezéseivel együttesen értelmezze, akkor az uniós joggal összeegyeztethetetlen rendelkezést figyelmen kívül kell hagynia. E tekintetben lényegtelen, hogy ez az összeegyeztethetetlenség szigorúan véve nem a CPI‑ből, hanem annak a nemzeti bíróságok általi értelmezéséből ered.
V. Végkövetkeztetés
79.
A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a tribunal judiciaire de Paris (párizsi elsőfokú bíróság, Franciaország) által előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
„Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikkét és a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkét a szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejéről szóló, 2006. december 12‑i 2006/116/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. és 2. cikkével, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
főszabály szerint azokkal nem ellentétes, ha a közös művel kapcsolatosan több szerzőt megillető szellemi tulajdonjogok megsértésének megállapítása iránti kereset elfogadhatóságát annak rendelik alá, hogy az összes társszerzőt perbe kell hívni.
E követelmény alkalmazása azonban nem lehet meghatározó azt illetően, hogy a keresetindítás csupán a szerzők valamelyike vagy közülük többnek a számára válik lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé, amely esetben a nemzeti bíróságnak a Charta 47. cikkében foglalt hatékony bírói jogvédelemhez való jognak kell elsőbbséget biztosítania.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.; helyesbítések: HL 2008. L 314., 16. o.; HL 2014. L 10., 32. o.).
(
3
)	A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 157., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 32. o.).
(
4
)	A bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról [helyesen: a szellemi tulajdon területén a bérleti jogról, a haszonkölcsönzési jogról és a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról] szóló, 2006. december 12‑i 2006/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 28. o.).
(
5
)	A szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejéről szóló, 2006. december 12‑i 2006/116/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 372., 12. o.).
(
6
)	Loi n.o 92-597 du 1 juillet 1992, relative au code de la propriété intellectuelle (a szellemi tulajdonról szóló törvénykönyvre vonatkozó, 1992. július 1‑jei 92‑597. sz. törvény, a JORF 1992. július 3‑i 0153. száma). A továbbiakban: CPI.
(
7
)	Décret n.o 75-1123 du 5 décembre 1975 instituant un nouveau code de procédure civile (a polgári perrendtartásra vonatkozó új törvénykönyv bevezetéséről szóló, 1975. december 5‑i 75‑1123. sz. rendelet) (a JORF 1975. december 9‑i 0285. száma).
(
8
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés, 1–12. és 42–60. pont.
(
9
)	E jog átruházása kiterjedt a kereskedelmi és nem kereskedelmi célú filmes ábrázolásra, a televíziós közvetítésre, az akkor még nem ismert technikai eljárással készült videofelvételekre, valamint a remake jogára.
(
10
)	Úgy tűnik, hogy e szerződések feltételei hasonlóak a Claude Chabrol és a Brinter társaság által kötött szerződések feltételeihez.
(
11
)	Claude Chabrol egyik örököse (RB) írásbeli észrevételeiben (1. pont) azt állítja, hogy BS az, aki a Brinter és Artedis társaságain keresztül megszerezte a tizennégy filmre vonatkozó szerzői jogokat. Hozzáteszi, hogy MW BS házastársa, aki az Artedis, a Panoceanic Films és a Radio Days társaságokat vezeti.
(
12
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés (54. pont) szerint „a felek kérelmeire figyelemmel a kereset a szerzői vagyoni és személyhez fűződő jogok jogellenes károkozással kapcsolatos megsértése miatt indított keresetnek minősül, és ennek alapján elsődleges kártérítési kérelmeket terjesztenek elő. E követelések némelyike a szerződéses felelősségnek és a szerződéses cselekmények megszűnésének megállapítására irányuló keresetet is alátámasztja, azok lejárta, a felmondási záradék hatása vagy a szerződéses kötelezettségek megsértése miatti bírósági megszüntetés miatt.
(
13
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 57. pont.
(
14
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés, 57. pont. A perbe vont örökösökből álló társaságok a következők voltak: „Charlotte Armstrong örököseiből álló társaság”, „Daniel Boulanger örököseiből álló társaság”, „Nicholas Blake örököseiből álló társaság”, „Claude Brulé örököseiből álló társaság”, „Edward Atiyah örököseiből álló társaság”, „Ellery Queen örököseiből álló társaság”, „Richard Neely örököseiből álló társaság” és „Patricia Highsmith örököseiből álló társaság”.
(
15
)	Société des auteurs et compositeurs dramatiques (SACD). Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint (59. pont) a felperesek kezdetben úgy tekintették, hogy e szervezet az örökösökből álló társaság képviselője, és ezt követően köteles volt tájékoztatást adni a társzerzők vagy annak tekintett személyek jogutódjainak nevéről.
(
16
)	Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM).
(
17
)	Bár az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ez a dátum szerepel, úgy tűnik, hogy ez elírásból ered, mivel a dátum valójában 2023. február 16‑a. Ezt RB írásos észrevételeiben hangsúlyozza.
(
18
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 55. pont.
(
19
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 116. pont.
(
20
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 120. pont.
(
21
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 132.1. pont.
(
22
)	A Cour de cassation (semmítőszék, Franciaország) első polgári tanácsa által a 93‑10.945. sz. fellebbezés tárgyában 1995. május 10‑én hozott ítélet, amelyet az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 77.1. pontja idéz. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés 78. és 79. pontja ugyanezen legfelsőbb bíróságnak a 10‑14.646. sz. fellebbezés tárgyában 2011. május 12‑én hozott ítéletét („a [szerzői jog] megsértése miatt a társszerzők vagy jogosultak […] egyike által benyújtott kereset elfogadhatósága az összes társszerző perbe vonásától függ”), valamint a 17‑14.728. sz. fellebbezés tárgyában 2018. március 21‑én hozott ítéletét („ha a társszerző […] csak a személyhez fűződő jogainak védelme érdekében járhat el, ennek az a feltétele, hogy hozzájárulása egyéniesíthető legyen; […] ha ez nem lehetséges, […] a többi társszerzőt is be kell vonnia a perbe”) idézi.
(
23
)	A „társaság” kifejezésnek a kérdést előterjesztő bíróság általi használata Claude Chabrol és Paul Gégauff örököseinek megjelölésére eljárási értelemben értelmezhető, ugyanis ezek az örökösök pertársak. A későbbiekben a „pertársaságra” mint eljárási intézményre fogok hivatkozni.
(
24
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 24., 25. és 27. pontja átveszi néhány felperes kérelmét, amely kifejezetten a személyhez fűződő jogok megsértésére hivatkozik. Ugyanezen határozat 54. pontjában az alapügyben eljáró bíróság megállapítja, hogy „a kereset a szerzői vagyoni és személyhez fűződő jogok jogellenes károkozással kapcsolatos megsértése miatt indított keresetnek minősül, amely elsődleges kártérítési kérelmeket indokol az ügyben […]”.
(
25
)	A 2001/29 irányelv 2. cikkének a) pontja értelmében a műveik tekintetében „a közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós, bármely eszközzel vagy formában, egészben vagy részben történő többszörözés engedélyezésének, illetve megtiltásának kizárólagos jogát” illetően. A jog „a szerzőket” illeti.
(
26
)	A 2004/48 irányelv 4. cikkének a) pontja arra kötelezi a tagállamokat, hogy a következő személyeket tekintsék „jogosultnak az ezen fejezetben foglalt intézkedések, eljárások és jogorvoslatok kérelmezésére: a) a szellemi tulajdonjogok jogosultjait az alkalmazandó jog rendelkezéseivel összhangban; […]”. Kiemelés tőlem.
(
27
)	A 2004/48 irányelv 1. cikke úgy rendelkezik, hogy ezen irányelv alkalmazásában a „szellemi tulajdonjogok” magukban foglalják az iparjogvédelmi jogokat.
(
28
)	Kiemelés tőlem. Az e jogok jogosultjainak elismert jogosultság értelemszerűen kiterjed a közös mű szerzőtársaira és – mint jelen esetben – azok örököseire is.
(
29
)	2018. augusztus 7‑iSNB‑REACT ítélet (C‑521/17, EU:C:2018:639, 31. pont).
(
30
)	Lásd analógia útján az uniós védjegyek által biztosított jogok társjogosultjainak védelme tekintetében: 2023. április 27‑iLegea ítélet (C‑686/21, EU:C:2023:357, 36. pont): „A [2004. február 19‑i 422/2004/EK tanácsi rendelettel (HL 2004. L 70., 1. o.) módosított, a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i] 40/94/EK tanácsi rendeletet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) illetően, az, bár elismeri, hogy az európai uniós védjegynek lehet több jogosultja, nem tartalmaz egyetlen olyan rendelkezést sem, amely szabályozná az ilyen védjegy által biztosított jogok társjogosultak általi gyakorlásának feltételeit”. Az említett ügyre vonatkozó indítványomban (C‑686/21, EU:C:2022:977) utaltam a közös tulajdonban lévő védjegyekkel kapcsolatos általános problémákra.
(
31
)	Írásbeli észrevételeinek 67. pontjában a Bizottság azzal érvel, hogy a szóban forgó szabály „a szerzőtársi rendszer velejárója”.
(
32
)	A Cour de Cassation (semmítőszék) első polgári tanácsa által a 93‑10.945. sz. fellebbezés tárgyában 1995. május 10‑én hozott ítélet.
(
33
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 50. pontja.
(
34
)	A „kötelező aktív pertársaság” megkerülhetetlen előfeltételként a felperesek sokaságának jelenlétét feltételezi, akiknek az eljárásban való közös részvétele jogszabályi vagy a szóban forgó jogviszony természetéből fakadó kötelezettséget jelent.
(
35
)	Az „értesítés” kifejezés eljárási értelemben az eljárásba való beavatkozásra felhívó értesítést jelenti.
(
36
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 53–56. pontja, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeinek 69. és 70. pontja.
(
37
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 58–62. pontja és a Bizottság írásbeli észrevételeinek 72. pontja.
(
38
)	„[…] az adott területre vonatkozó uniós szabályozás hiányában a jogalanyok számára biztosított jogok védelmének biztosítására irányuló bírósági felülvizsgálatra vonatkozó eljárási szabályok meghozatala az eljárási autonómia elve alapján az egyes tagállamok belső jogrendjébe tartozik, azzal a feltétellel azonban, hogy e szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek a hasonló jellegű belső jogi helyzetekre vonatkozókhoz képest (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve).”2024. április 30‑iM. N. (EncroChat) ítélet (C‑670/22, EU:C:2024:372, 129. pont).
(
39
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 71–78. pontja.
(
40
)	A francia kormány írásbeli észrevételeinek 85. és 86. pontja.
(
41
)	Bár az említett ügyben nem kifogásolták a kereset elfogadhatatlanságát, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a bizonyítékok benyújtására és megszerzésére vonatkozó nemzeti szabály olyan értelmezése, amely a gyakorlatban „lehetetlenné teszi a szellemi tulajdonjog állítólagos megsértésének megállapítását”, „súlyosan sérti a hatékony jogorvoslathoz való alapjogot és a szerzői jog jogosultját megillető, szellemi tulajdonhoz való alapjogot”. 2018. október 18‑iBastei Lübbe ítélet (C‑149/17, EU:C:2018:841, 51. pont).
(
42
)	2024. július 11‑iSkarb Państwa (Csekély összegű követelést érintő vagy nem jelentős fizetési késedelem) ítélet (C‑279/23, EU:C:2024:605, 29. pont): „a nemzeti jog uniós joggal összhangban álló értelmezésének elve megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok, többek között a nemzeti jog contra legem értelmezése tilalmának tiszteletben tartása mellett, hatáskörük keretei között tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy a belső jog egészére tekintettel és az általa elfogadott értelmezési módszerek alkalmazásával biztosítsák a szóban forgó irányelv teljes érvényesülését, és annak céljával összhangban álló eredményre jussanak”.
(
43
)	Uo., 30. pont: lásd még: „Az összhangban álló értelmezés követelménye többek között a nemzeti bíróságok azon kötelezettségével jár, hogy adott esetben módosítaniuk kell az állandó ítélkezési gyakorlatot, amennyiben az a belső jognak valamely irányelv céljaival összeegyeztethetetlen értelmezésén alapul. Következésképpen valamely nemzeti bíróság nem tekintheti megalapozottan úgy, hogy csupán azon okból kifolyólag nem tud valamely nemzeti rendelkezést az uniós joggal összhangban értelmezni, mivel e rendelkezést állandó jelleggel e joggal összeegyeztethetetlen módon értelmezték.”
(
44
)	RB írásbeli észrevételeinek 17. pontja.
(
45
)	Claude Chabrol és Paul Gégauff többi örökösének írásbeli észrevételei, 21. és 22. pont.
(
46
)	RB írásbeli észrevételeinek 12. és azt követő pontjai, amelyekben azzal érvel, hogy a szerzői jog megsértése miatt indított kereset e jogok „megőrzésére” irányul, és hogy az ilyen kereset természeténél fogva a társjogosultak közös érdekeinek védelme érdekében indul. Ugyanebben az értelemben Claude Chabrol és Paul Gégauff többi örökösének írásbeli észrevételei (27. és 28. pont) arra utalnak, hogy a felperesek által benyújtott kereset védekező jellegű, amelynek célja az összes társszerző és jogutódjaik közös érdekének megőrzése. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat (86. pont) általánosságban utal arra a lehetőségre, hogy a kereset a megőrzési intézkedés iránti kérelemre korlátozódhat.