62024CC0453
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. július 3. (
1
)
C‑453/24. sz. [Hadenov] (
i
) ügy
BC
ellen folytatott,
a Sofiyska gradska prokuratura
részvételével
folyamatban lévő büntetőeljárás
(a Sofiyski gradski sad [szófiai városi bíróság, Bulgária] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2005/214/IB kerethatározat – Pénzbüntetések kölcsönös elismerése – A 7. cikk (2) bekezdésének g) pontja – Az elismerés és a végrehajtás megtagadásának oka – Az érintett személy tájékoztatása a pénzbüntetést kiszabó határozattal szembeni jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről – A 7. cikk (3) bekezdése – A kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával való konzultációra vonatkozó kötelezettség”
I. Bevezetés
1.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal (
2
) módosított, a kölcsönös elismerés elvének a pénzbüntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2005. február 24‑i 2005/214/IB tanácsi kerethatározat (
3
) 6. cikkének, valamint 7. cikke (2) bekezdése g) pontjának és (3) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2.
Ezt a kérelmet a Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (nezsideri körzeti közigazgatási hatóság, Ausztria, a továbbiakban: BHM) által BC‑vel szemben úthasználati díj megfizetésének elmulasztása miatt Ausztriában kiszabott pénzbüntetés Bulgáriában történő elismerése és végrehajtása érdekében indított eljárás keretében terjesztették elő.
3.
A 2005/214 kerethatározat 6. cikke értelmében a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai kötelesek minden további alaki követelmény nélkül elismerni az e kerethatározat 4. cikkével összhangban részükre továbbított határozatot, és haladéktalanul meg kell tenniük a végrehajtáshoz szükséges valamennyi intézkedést, kivéve, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság úgy dönt, hogy az említett kerethatározat 7. cikkében az elismerés, illetve a végrehajtás megtagadására vonatkozóan előírt okok valamelyikére hivatkozik.
4.
A Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária), amely a kérdést előterjesztő bíróság, az elismerés és a végrehajtás megtagadásának a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában foglalt mérlegelhető okát kívánja alkalmazni.
5.
E rendelkezés szerint a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága megtagadhatja a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerését és végrehajtását, ha megállapítást nyer, hogy az e kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítvány szerint az érintett személy írásbeli eljárás esetén a kibocsátó tagállam jogának megfelelően személyesen vagy a nemzeti jog szerint eljárni jogosult képviselője útján nem kapott tájékoztatást az ügyben a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről.
6.
A 2005/214 kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdése azonban úgy rendelkezik, hogy a határozat elismerésének és végrehajtásának – többek között ezen ok alapján történő – teljes vagy részleges megtagadására vonatkozó döntés meghozatala előtt a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának megfelelő módon konzultálnia kell a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával, és szükség esetén fel kell kérnie, hogy haladéktalanul küldjön meg számára minden szükséges információt.
7.
Kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság e konzultációs kötelezettség tárgyának és terjedelmének, valamint a kibocsátó és a végrehajtó tagállam hatóságai közötti hatáskörmegosztásnak a pontosítását kéri a Bíróságtól.
II. Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
8.
2023. november 24‑én a BHM határozatot hozott, amelyben a bolgár állampolgár BC‑vel szemben 350 euró összegű pénzbüntetést szabott ki (a továbbiakban: 2023. november 24‑i határozat) a 2002. július 16‑i Bundesstrassen‑Mautgesetz 2002 (a szövetségi közutak használati díjáról szóló törvény) (
4
) több rendelkezésének megsértése miatt. E határozat 2024. január 12‑én jogerőre emelkedett.
9.
A BHM a Sofiyski gradski sadhoz (szófiai városi bíróság) mint a 2005/214 kerethatározat alapján a végrehajtásra hatáskörrel rendelkező hatósághoz fordult a 2023. november 24‑i határozat elismerése és végrehajtása céljából.
10.
Az e határozatot kísérő, e bíróságnak megküldött tanúsítványból (
5
) kitűnik, hogy az ügy írásbeli eljárás tárgyát képezte, és hogy az osztrák jogszabályoknak megfelelően BC‑t személyesen vagy meghatalmazott képviselő útján tájékoztatták a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről, és BC az erre vonatkozó határidőn belül nem élt jogorvoslattal. E tanúsítványhoz bolgár és német nyelven mellékelték a 2023. november 24‑i határozatot, amely feltünteti a jogsértést, a kiszabott pénzbüntetést, valamint a jogorvoslat jellegét és benyújtásának határidejét, azaz két hetet. E határozat megfogalmazásából kitűnik, hogy azt a szankcióval sújtott személy részére történő kézbesítésre kiküldték.
11.
Az említett tanúsítvány azonban a „kézbesítési bizonylat nélkül” megjegyzést is tartalmazza.
12.
A kérdést előterjesztő bíróság ebből a megjegyzésből arra következtet, hogy nincs bizonyíték arra, hogy a 2023. november 24‑i határozatot ténylegesen kézbesítették BC részére. Ezenkívül e bíróság az e határozat elismerésére és végrehajtására irányuló eljárás során megállapította, hogy BC két lakcímet jelentett be a bolgár települési önkormányzatnál, egy „állandó lakcímet”, amely megegyezik a tanúsítványban és az említett határozatban szereplő címmel, és egy „aktuális lakcímet”. Márpedig BC e két cím egyikén sem volt elérhető, és nem áll kapcsolatban a részére hivatalból kirendelt ügyvéddel sem.
13.
Ez az ügyvéd ellenzi a 2023. november 24‑i határozat elismerését és végrehajtását, hangsúlyozva többek között, hogy e határozatot nem kézbesítették BC részére, és hogy e személy nem gyakorolhatta az említett határozattal szembeni jogorvoslathoz való jogát.
14.
Azon tény alapján, hogy nincs bizonyíték arra, hogy BC‑t megfelelően tájékoztatták a 2023. november 24‑i határozatról, valamint a kérdést előterjesztő bíróság azon megállapítása alapján, amely szerint BC nem lakik azon a címen, amelyre e határozatot megküldték, e bíróság úgy ítéli meg, hogy a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontja alkalmazható. BC‑t ugyanis személyesen vagy meghatalmazott képviselő útján nem tájékoztatták a 2023. november 24‑i határozatról és az e határozattal szembeni jogorvoslathoz való jogáról.
15.
Egyebekben az, hogy a tanúsítvány nem tartalmaz az e határozat tényleges kézbesítésére vonatkozó információkat, a kérdést előterjesztő bíróság szerint továbbá azt jelenti, hogy nem tartották tiszteletben a kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdését (
6
) a szankcióval sújtott személyt a büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló, 2012. május 22‑i 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (
7
) 6. cikkének (3) bekezdése alapján megillető, a váddal kapcsolatos tájékoztatáshoz való jogot illetően, valamint a szankcióval sújtott személyt a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 irányelv (
8
) 8. cikkének (6) bekezdése alapján megillető, az eljárás írásbeli szakaszát követő esetleges tárgyaláson való részvétel jogát illetően.
16.
Mindazonáltal, mivel a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában foglalt megtagadási ok mérlegelhető, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy kétféleképpen járhat el. Először is, megtagadhatja a 2023. november 24‑i határozat elismerését és végrehajtását, ami aláásná a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés mechanizmusát és elősegítené a büntetlenséget. Másodszor, elismerheti és végrehajthatja ezt a határozatot, ami sértené a BC‑t az uniós jog alapján megillető jogokat.
17.
A kérdést előterjesztő bíróság ennélfogva arra keresi a választ, hogy lehet‑e – valamennyi védett érdek tiszteletben tartása érdekében – egy harmadik utat követni oly módon, hogy először biztosítja a szankcióval sújtott személy panasz előterjesztéséhez és az ezt követő eljárásban történő személyes részvételhez való jogát, majd pedig elismeri a pénzbüntetést kiszabó határozatot, amennyiben az e személy által adott esetben előterjesztett panaszt követően nem vonják vissza.
18.
Pontosabban e bíróság javasolja az e határozatot kibocsátó hatósággal annak érdekében történő együttműködést, hogy a szankcióval sújtott személy számára jogorvoslati jogot biztosítsanak, mivel e személyt az említett határozat tényleges kézbesítésének hiányából adódóan e jogtól megfosztották.
19.
A gyakorlatban a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága kapcsolatba lépne a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával annak érdekében, hogy megkérdezze tőle, hogy – tekintettel arra, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozatot nem kézbesítették megfelelően – a szankcióval sújtott személy élhet‑e panasszal e határozattal szemben, akár első panaszként, ha e hatóság úgy ítéli meg, hogy a jogorvoslati határidő még nem kezdődött meg, akár a határidő elmulasztásának következményei alóli mentesítés alapján.
20.
Elsősorban a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának igenlő válasza esetén, amely adott esetben megjelöli azt a határidőt, amelyen belül e személy panasszal élhet, a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága a nemzeti joga által biztosított valamennyi eszköz felhasználásával – a panaszra vonatkozó határidő megjelölésével – végrehajthatja a pénzbüntetést kiszabó határozatnak az érintett személy részére történő megfelelő kézbesítését. Az elismerés és a végrehajtás megtagadásának a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt oka ekkor már nem lenne alkalmazható.
21.
A végrehajtás helye szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága felfüggesztheti az előtte folyamatban lévő eljárást, és megvárhatja a szankcióval sújtott személy által benyújtott jogorvoslati kérelem eredményét. Ha e személy nem nyújt be jogorvoslati kérelmet, vagy azt elutasítják, ez azzal a következménnyel jár, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerésének és végrehajtásának már nem lesz akadálya.
22.
Másodsorban, abban az esetben, ha a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága azt a választ adná a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának, hogy már nincs jogorvoslati lehetőség, ez utóbbi hatóság az elismerés és a végrehajtás megtagadásának a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt okát alkalmazhatja.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint ez a megközelítés hozzájárulna a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti együttműködés hatékonyságának erősítéséhez, valamint a szankcióval sújtott személyeket az uniós jog alapján megillető jogok védelméhez. Ez a megközelítés megfelelne a kölcsönös elismerés elvének is. (
9
)
24.
E bíróság pontosítja, hogy a bolgár jog arra kötelezi a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságát, hogy az érintett személyt tájékoztassa a pénzbüntetést kiszabó határozatról, és ezt követően hallgassa meg. (
10
) Ezenfelül a bolgár jog feljogosítja e hatóságot arra, hogy az e határozatot kibocsátó hatóságtól további információkat kérjen, anélkül hogy korlátozná az ilyen kérés terjedelmét. (
11
) A bolgár jog továbbá arra kötelezi a hatáskörrel rendelkező bolgár bíróságot, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerésének megtagadása előtt konzultáljon e hatósággal. (
12
)
25.
Egyebekben a bolgár jog a hatáskörrel rendelkező bolgár bíróság számára arra vonatkozó kötelezettséget ír elő, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerésére irányuló nemzeti eljárás keretében tájékoztassa a szankcióval sújtott személyt a jogairól. (
13
) A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy e kötelezettségnek nem célja, hogy azt a kibocsátó tagállamban már lefolytatott, szankció kiszabására irányuló eljárás keretében alkalmazzák, ugyanakkor úgy véli, hogy ez a kötelezettség értelmezhető kiterjesztően. Így a pénzbüntetést kiszabó határozatot kibocsátó hatóság kifejezett kérésére a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága tájékoztathatja a szankcióval sújtott személyt azokról a jogokról, amelyek az e határozat elfogadására irányuló eljárásban megilletik, és különösen az e határozattal szemben panasz benyújtásának lehetőségeiről.
26.
Az általa javasolt megoldás alátámasztása érdekében a kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatára hivatkozik, amelyből az következik, hogy a 2012/13 irányelv 6. cikkével nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amelynek értelmében a büntetővégzés ellen benyújtott, tárgyalás tartására irányuló kérelem előterjesztésére nyitva álló kéthetes határidő a büntetővégzéssel érintett személy kézbesítési megbízottjának történő kézbesítésével kezdődik meg, feltéve hogy e személynek a végzésről való tudomásszerzéstől számítva ténylegesen kéthetes határidő áll rendelkezésére ahhoz, hogy az említett végzés ellen – adott esetben a jogvesztő határidő elmulasztásának következményei alóli mentesítésre irányuló eljárást követően vagy annak keretében – tárgyalás tartására irányuló kérelmet terjesszen elő. (
14
) E bíróság ugyanis rámutat arra, hogy ebben a helyzetben az elítélt személynek joga van arra, hogy kérje a határidő elmulasztásának következményei alóli mentesítést és azt biztosítsák számára. Az említett bíróság szerint az általa javasolt mechanizmus kellően hatékonynak bizonyulhat, ha az osztrák hatóságok úgy ítélik meg, hogy lehetséges az osztrák jog azonos vagy hasonló módon történő értelmezése.
27.
A kérdést előterjesztő bíróság pontosítja továbbá, hogy mivel a Bíróság a 2012/13 irányelvet illetően már kimondta, hogy az nem írja elő azon részletszabályokat, amelyeket követve a váddal kapcsolatos tájékoztatást a vádlottnak meg kell adni, (
15
) nincs akadálya annak, hogy a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága segítséget nyújtson a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának az információknak a szankcióval sújtott személlyel való kötelező közlésében.
28.
A Bíróság ezenkívül elismerte, hogy lehetőség van arra, hogy a vádlottat csak a jogerős bírósági határozat végrehajtási szakaszában tájékoztassák a vele szemben felhozott vádról, ezzel összefüggésben a tájékoztatást követően a védelemhez való jogra helyezve a hangsúlyt. (
16
)
29.
Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy összeegyeztethető‑e a 2005/214 kerethatározattal az a szerep, amelyet a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága a szankcióval sújtott személy tájékoztatásában ily módon betölthet.
30.
E bíróság ugyanis megjegyzi, hogy e kerethatározat nem tartalmaz ezzel kapcsolatos útmutatást. Megállapítja különösen, hogy az említett kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdésében előírt konzultációs eljárás bizonyos információk megszerzésére vonatkozik, nem pedig arra, hogy az ezen időpontig hiányzó tájékoztatás végrehajtása céljából intézkedéseket tegyenek.
31.
E körülmények között a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Értelmezhető‑e úgy a 2005/214 kerethatározat 6. cikke szerinti elismerési kötelezettség, a kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdése szerinti konzultációra való jogosultság, valamint a büntetlenség elkerülésének elve, hogy azok feljogosítják a végrehajtó hatóságot arra, hogy – amennyiben megállapítja az e kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontja szerinti mérlegelhető megtagadási ok fennállását –
a)
[ugyanezen] kerethatározat 7. cikke (3) bekezdésének megfelelően konzultáljon a kibocsátó hatósággal annak megállapítása érdekében, hogy a szankcióval sújtott személynek lehetősége van‑e arra, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozattal szemben jogorvoslattal éljen;
b)
igenlő válasz esetén a pénzbüntetést kiszabó határozatot kézbesítse a szankcióval sújtott személynek, és tájékoztassa őt a jogorvoslathoz való jogról;
c)
megvárja az esetleges jogorvoslat eredményét, és azt az ügy érdemében hozandó határozatában figyelembe vegye[?]”
32.
Az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket.
III. Elemzés
33.
A kérdést előterjesztő bíróságnak egy pénzbüntetést kiszabó határozat 2005/214 kerethatározat alapján történő elismeréséről és végrehajtásáról kell határoznia. E bíróság abból a megállapításból indul ki, amely szerint az elismerés és a végrehajtás megtagadásának az e kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt mérlegelhető oka alkalmazható az említett kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítványban szereplő ellentmondásos információk miatt. Így az említett bíróság megtagadhatja az ilyen határozat elismerését és végrehajtását, vagy e megállapítás ellenére elismerheti és végrehajthatja azt.
34.
A kérdést előterjesztő bíróság azonban a határozathozatal előtt azt kívánja megtudni, hogy a 2005/214 kerethatározat értelmezhető‑e úgy, hogy az lehetővé teszi számára mint a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága számára a szóban forgó határozat kézbesítését érintő azon hiba orvoslását, amely az elismerés és a végrehajtás megtagadása e kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt mérlegelhető okának alkalmazásához vezethet. E bíróság különösen arra keresi a választ, hogy milyen módon és terjedelemben nyújthat segítséget a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának ezen ok megszüntetése érdekében.
A.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
35.
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a 2005/214 kerethatározat 6. cikkét, valamint 7. cikke (2) bekezdésének g) pontját és (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságát terhelő azon kötelezettség, hogy konzultáljon a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával, mielőtt úgy dönthetne, hogy nem ismeri el és nem hajtja végre a pénzbüntetést kiszabó határozatot, írásbeli eljárás esetén vonatkozhat a szankcióval sújtott személy azon lehetőségének fennállására, hogy a kibocsátó tagállam joga alapján panasszal éljen e határozattal szemben.
1. Az elfogadhatóságról
36.
A Bizottság úgy véli, hogy ez a kérdés hipotetikus jellegű, ezért elfogadhatatlan. Rámutat, hogy a 2005/214 kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdése értelmében a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerésének és végrehajtásának megtagadására vonatkozó döntés meghozatala előtt köteles konzultálni a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával. Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság már megállapította az elismerés és a végrehajtás megtagadásának az e kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt okának fennállását, amit addig nem tehetne meg, amíg nem konzultált a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával. Ennek alapján a Bizottság kétségbe vonja az első kérdés relevanciáját mindaddig, amíg e hatósággal nem konzultáltak.
37.
E tekintetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk alapján létrehozott együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az alapügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szükségességét az ügydöntő határozat meghozatala szempontjából, mind pedig az általa a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni. (
17
)
38.
Ebből következik, hogy a nemzeti bíróság által saját hatáskörében megállapított jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálását, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson. (
18
)
39.
A jelen ügyben számomra úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében szolgáltatott magyarázatokból egyértelműen következik, hogy e bíróság első kérdésével a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával való konzultációra vonatkozó, a 2005/214 kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdésében előírt kötelezettség tárgyát és terjedelmét illetően kér pontosítást annak érdekében, hogy e konzultáció lefolytatását követően állást foglalhasson az elismerés és végrehajtás megtagadása e kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában szereplő okának esetleges alkalmazásáról. Ez a kérdés tehát véleményem szerint nem tekinthető elfogadhatatlannak.
2. Az ügy érdeméről
40.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 2005/214 kerethatározatnak – amint az kitűnik annak különösen az 1. és 6. cikkéből, valamint az (1) és (2) preambulumbekezdéséből – az a célja, hogy hatékony mechanizmust hozzon létre a valamely természetes személlyel vagy valamely jogi személlyel szemben a kerethatározat 5. cikkében felsorolt valamely bűncselekmény elkövetése miatt jogerősen pénzbüntetést kiszabó határozatok határokon átnyúló elismerésére és végrehajtására. (
19
)
41.
E kerethatározat ugyanis – anélkül, hogy a tagállamok büntetőjogi szabályainak harmonizációját megteremtené – a kölcsönös elismerés elvének segítségével garantálja a pénzbüntetések végrehajtását az egyes tagállamokban. (
20
)
42.
A kölcsönös elismerés elve, amely a 2005/214 kerethatározat rendszerének alapját képezi, e kerethatározat 6. cikke értelmében magában foglalja azt, hogy a tagállamok főszabály szerint minden további alaki követelmény nélkül kötelesek elismerni valamely, az említett kerethatározat 4. cikkének megfelelően továbbított, pénzbüntetést kiszabó határozatot, és haladéktalanul meg kell tenniük a végrehajtáshoz szükséges valamennyi intézkedést, az ilyen határozat elismerése vagy végrehajtása megtagadására vonatkozóan előírt okokat pedig megszorítóan kell értelmezni. (
21
)
43.
Ezen okokat illetően az említett kerethatározat 7. cikke az (1) és (2) bekezdésében kifejezetten felsorolja a hatálya alá tartozó határozatok elismerése és végrehajtása megtagadásának okait.
44.
Egyébiránt a 2005/214 kerethatározat 3. cikkével összhangban a kerethatározatnak nem lehet olyan hatása, amely módosítja az EUSZ 6. cikkben foglalt alapvető jogok és alapvető jogelvek tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettséget. Ezért e kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése előírja továbbá, hogy a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerését és végrehajtását a Szerződés 6. cikkében meghatározott alapvető jogok vagy alapvető jogelvek megsértése esetén is megtagadhatja. (
22
)
45.
Következésképpen, amennyiben a 2005/214 kerethatározat 4. cikkében említett, a pénzbüntetést megállapító határozathoz csatolt tanúsítvány alapján felmerül annak lehetősége, hogy az EUSZ 6. cikkében biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek sérültek, a végrehajtó állam hatáskörrel rendelkező hatóságai megtagadhatják az ilyen határozat elismerését és végrehajtását a kerethatározat 7. cikke (1) és (2) bekezdésében az elismerés és a végrehajtás megtagadására vonatkozóan felsorolt okok valamelyikének fennállása esetén, valamint a kerethatározat 20. cikkének (3) bekezdése alapján. (
23
)
46.
Így a 2005/214 kerethatározat hatálya alá tartozó határozat címzettjei megalapozottan hivatkozhatnak a többek között az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdésében és 48. cikkének (2) bekezdésében biztosított alapvető jogokra, következésképpen a tagállami hatóságoknak biztosítaniuk kell e jogok tiszteletben tartását. (
24
)
47.
Előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjára helyezi a hangsúlyt, amelynek értelmében a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága megtagadhatja a határozat elismerését és végrehajtását, ha megállapítást nyer, hogy az e kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítvány szerint az érintett személy írásbeli eljárás esetén a kibocsátó tagállam jogának megfelelően személyesen vagy a nemzeti jog szerint eljárni jogosult képviselője útján nem kapott tájékoztatást az ügyben a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről.
48.
A Bíróság megjegyezte, hogy a 2005/214 kerethatározat nem írja elő, hogy e kerethatározat 1. cikkének a) pontja értelmében vett, pénzbüntetést megállapító határozat címzettjét konkrétan milyen módon kell tájékoztatni e határozatról. (
25
) A Bíróság szerint az uniós jogalkotó így a tagállamok jogszabályaira utalva a tagállamokra bízta annak eldöntését, hogy milyen módon kell tájékoztatni az érintettet a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről, valamint az ilyen határidő kezdő időpontjáról, feltéve, hogy a kézbesítésre ténylegesen sor kerül, és biztosított a védelemhez való jog gyakorlása. (
26
)
49.
Ebben az összefüggésben a Bíróság emlékeztetett arra, hogy a hatékony bírói jogvédelemhez való jog tiszteletben tartásából nemcsak az a követelmény fakad, hogy biztosítani kell a határozatok valódi és tényleges átadását, vagyis az érintett személynek való kézbesítését, de az is, hogy ezen kézbesítésnek lehetővé kell tennie a címzett számára, hogy pontosan megismerhesse a rá vonatkozóan hozott határozat alapjául szolgáló indokokat, valamint az e határozattal szemben rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségeket és a vonatkozó határidőket, hogy módjában álljon jogainak a lehető legjobb feltételek mellett történő védelme és az ügy teljes ismeretében annak eldöntése, hogy hasznos‑e a határozattal szemben bírósághoz fordulni. (
27
)
50.
Kétségek esetén, amelyek – mint a jelen ügyben is – a 2005/214 kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítványban szereplő, adott esetben ellentmondásosnak tűnő információkból következhetnek, a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának feladata, hogy az adott ügy körülményeire tekintettel megvizsgálja, hogy az érintett személyt a kibocsátó tagállam jogának megfelelően ténylegesen tájékoztatták‑e a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről. (
28
) Ezt a vizsgálatot a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságánál az e kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdésében előírt eljárás szerint kell elvégezni.
51.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy ez a rendelkezés kimondja, hogy a többek között a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában említett esetekben a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerésének és végrehajtásának megtagadására vonatkozó döntés meghozatala előtt köteles megfelelő módon konzultálni a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával, és szükség esetén felkérni e hatóságot, hogy haladéktalanul küldjön meg számára minden szükséges információt. E kerethatározat hatékony érvényesülésének, különösen pedig az alapvető jogok tiszteletben tartásának biztosítása érdekében a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága köteles ezeket az információkat megadni. (
29
)
52.
A jelen ügyben a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával való konzultációra vonatkozó kötelezettségnek, amelyet a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának teljesítenie kell, amennyiben a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerésének és végrehajtásának megtagadását tervezi, olyan információk megszerzésére kell irányulnia, amelyek lehetővé teszik az azzal kapcsolatos bizonytalanság eloszlatását, hogy e határozatot a kibocsátó tagállam nemzeti jogának megfelelően, a jogorvoslathoz való jognak és a jogorvoslati lehetőség határidejének a megjelölésével valóban kézbesítették‑e.
53.
Annak megállapításához ugyanis, hogy a szankcióval sújtott személy jogorvoslattal élhetett a vele szemben pénzbüntetést kiszabó határozattal szemben, e személynek ismernie kell e határozat tartalmát, ami azt feltételezi, hogy azt szabályszerűen kézbesítették neki.
54.
Ezenkívül megjegyzem, hogy a „határozat” fogalmának meghatározása érdekében a 2005/214 kerethatározat 1. cikkének a) pontja különösen a „természetes vagy jogi személy által fizetendő pénzbüntetést elrendelő jogerős határozat[ra]” hivatkozik. (
30
) Az a körülmény, hogy e rendelkezés megköveteli a pénzbüntetést elrendelő határozat „jogerős” jellegét, hangsúlyozza az e határozat megtámadhatatlan jellegének tulajdonított különös jelentőséget. Ez nyilvánvalóan kizárja azokat a határozatokat, amelyek jogorvoslat tárgyát képezik vagy képezhetik. (
31
)
55.
A pénzbüntetést kiszabó határozat jogerős jellegére vonatkozó feltételnek tehát teljesülnie kell ahhoz, hogy e határozatot a végrehajtó tagállamban el lehessen ismerni és végre lehessen hajtani. (
32
) Ezért a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának az ilyen határozat elismerése és végrehajtása iránti megkeresése időpontjában a szankcióval sújtott személy már nem rendelkezhet az e határozattal szembeni jogorvoslati lehetőséggel.
56.
Márpedig megjegyzem, hogy – attól függően, hogy a kibocsátó tagállam jogszabályai mit írnak elő – a szankcióval sújtott személynek a pénzbüntetést kiszabó határozattal szembeni jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről történő tájékoztatásának hiánya kétségessé teheti e határozat jogerős jellegét, mivel e személynek attól az időponttól, hogy erről az információról tudomást szerez, lehetősége lehet arra, hogy az említett határozattal szemben jogorvoslattal éljen, adott esetben a jogvesztő határidő elmulasztásának következményei alóli mentesítés iránti kérelmet követően. Pontosítani kell ugyanis, hogy az ilyen kérelemnek, amely kizárólag a kibocsátó tagállam hatóságainak a hatáskörébe tartozik, az a célja, hogy visszaállítsa az említett személynek az arra vonatkozó jogát, hogy az e jog gyakorlására vonatkozó jogszabályban előírt határidő leteltét követően jogorvoslati kérelmet terjeszthessen elő. (
33
)
57.
Ezen aspektusnak a pénzbüntetést kiszabó határozat jogerős jellegére vonatkozó feltétellel való összefüggésére tekintettel úgy vélem, hogy a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának lehetősége kell legyen arra, hogy erről konzultáljon a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával.
58.
Azt javaslom tehát a Bíróságnak, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre azt a választ adja, hogy a 2005/214 kerethatározat 6. cikkét, valamint 7. cikke (2) bekezdésének g) pontját és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságát terhelő azon kötelezettség, hogy konzultáljon a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával, mielőtt úgy dönthetne, hogy nem ismeri el és nem hajtja végre a pénzbüntetést kiszabó határozatot, írásbeli eljárás esetén vonatkozhat a szankcióval sújtott személy azon lehetőségének fennállására, hogy a kibocsátó tagállam joga alapján panasszal éljen e határozattal szemben.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdésről
59.
E kérdésekkel, amelyeket véleményem szerint együtt kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a 2005/214 kerethatározat 6. cikkét, valamint 7. cikke (2) bekezdésének g) pontját és (3) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy amennyiben a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával folytatott konzultációból egyrészt az következik, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozatot írásbeli eljárás esetén nem kézbesítették e tagállam jogának megfelelően, a panaszhoz való jognak és e jog gyakorlása határidejének megjelölésével, és másrészt, hogy a szankcióval sújtott személynek az említett tagállam joga értelmében attól az időponttól kezdve, amikor e határozatról tudomást szerez, még lehetősége lehet arra, hogy a határozattal szemben panasszal éljen, a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága jogosult arra, hogy az említett határozatot kézbesítse e személynek, tájékoztatva a panaszhoz való jogáról és e jog gyakorlásának határidejéről, valamint arra, hogy az ugyanezen határozat elismerésére és végrehajtására irányuló eljárást az e határozattal szembeni esetleges panasz elbírálásáig felfüggessze.
60.
Így a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 2005/214 kerethatározat értelmezhető‑e úgy, hogy az lehetővé teszi a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága számára a pénzbüntetést kiszabó határozat kézbesítését érintő olyan esetleges hiba orvoslását, amely e hatóságot arra késztetheti, hogy az elismerés és a végrehajtás megtagadásának e kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában foglalt okára hivatkozzon. E tekintetben az e rendelkezésben foglaltaknak megfelelő azon helyzet orvoslása érdekében, amelyben a szankcióval sújtott személyt nem tájékoztatták a panaszhoz való jogáról és e jog gyakorlásának határidejéről, e bíróság különösen azt kívánja megtudni, hogy e tekintetben nyújthat‑e segítséget a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának, és ha igen, milyen mértékben.
61.
Összefoglalva, az említett bíróság azt kívánja megtudni, hogy a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságaként milyen szerepet játszhat annak érdekében, hogy tájékoztassa a szankcióval sújtott személyt a panaszhoz való jogáról és e jog gyakorlásának határidejéről, ha a 2005/214 kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítványban feltüntetett eredeti tájékoztatás hiányos volt.
62.
Előzetesen emlékeztetek arra, hogy az elismerés és a végrehajtás megtagadása 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt okának esetleges alkalmazása szempontjából az e kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdésében előírt konzultáció célja, hogy lehetővé tegye a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága számára, hogy az adott ügy körülményeire tekintettel megvizsgálja, hogy – a tanúsítványban szereplő információk következtében felmerülő kétségekre tekintettel – az érintett személyt a kibocsátó tagállam jogának megfelelően ténylegesen tájékoztatták‑e a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről. Ebben az esetben a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága rendelkezésére kell bocsátania az e tekintetben szükséges információkat.
63.
Ha az összegyűjtött információk lehetővé teszik a tanúsítványban szereplő információk következtében felmerülő kétségek eloszlatását, a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem hivatkozhat az elismerés és a végrehajtás megtagadásának a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt okára. E hatóság tehát a kerethatározat rendszerének alapjául szolgáló kölcsönös elismerés elvével összhangban minden további alaki követelmény nélkül köteles elismerni az említett kerethatározat 4. cikkének megfelelően továbbított, pénzbüntetést kiszabó határozatot, és e hatóságnak haladéktalanul meg kell tennie a végrehajtásához szükséges valamennyi intézkedést. (
34
)
64.
A jelen ügyben emlékeztetek arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság szerint a 2005/214 kerethatározat 4. cikkében előírt, a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának megküldött tanúsítványból kitűnik, hogy az osztrák jogszabályoknak megfelelően BC‑t személyesen vagy meghatalmazott képviselő útján tájékoztatták a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről, és BC az erre vonatkozó határidőn belül nem élt jogorvoslattal. E tanúsítványhoz bolgár és német nyelven mellékelték a 2023. november 24‑i határozatot, amely feltünteti a jogsértést, a kiszabott pénzbüntetést, valamint a jogorvoslat jellegét és benyújtásának határidejét, azaz két hetet. Ezenfelül e határozat megfogalmazásából kitűnik, hogy azt a szankcióval sújtott személy részére történő kézbesítésre kiküldték. E körülményekre tekintettel és a kölcsönös bizalom elvének megfelelően a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának véleményem szerint vélelmeznie kell, hogy a szankcióval sújtott személyt tájékoztatták a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről, így az elismerés és a végrehajtás megtagadásának az e kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontjában előírt oka – ellenkező bizonyíték hiányában – nem alkalmazható.
65.
Ezzel szemben, ha a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával folytatott konzultáció megerősíti a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának kétségeit, és ily módon azt tárja fel, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozatot nem kézbesítették a kibocsátó tagállam jogának megfelelően, a jogorvoslathoz való jognak és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejének megjelölésével, e hatóságnak a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdésének g) pontja alapján lehetősége van arra, hogy megtagadja e határozat elismerését és végrehajtását.
66.
Abban az esetben, ha a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával folytatott konzultáció során ezenkívül kiderül, hogy a szankcióval sújtott személynek attól az időponttól, hogy tudomást szerez a vele szemben pénzbüntetést kiszabó határozatról, lehetősége lehet arra, hogy e határozattal szemben jogorvoslattal éljen, adott esetben a jogvesztő határidő elmulasztásának következményei alóli mentesítés iránti kérelmet követően, úgy e hatóság rendelkezik hatáskörrel arra, hogy adott esetben orvosolja a helyzetet. (
35
)
67.
Amint arra a Bizottság az írásbeli észrevételeiben helyesen rámutatott, a 2005/214 kerethatározatban semmi nem utal arra, hogy e kerethatározat hatáskört biztosítana a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának arra, hogy beavatkozzon a szankcióval sújtott személy jogorvoslati jogára vonatkozó információk közlésébe annak érdekében, hogy orvosolja ezen információk kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága általi közlésének elmaradását.
68.
A végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága tehát nem avatkozhat be a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának hatáskörébe. E második hatóság feladata, hogy – azt követően, hogy az első hatóság a 2005/214 kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdése alapján információkat kért – adott esetben orvosolja az azon személynek a pénzbüntetést kiszabó határozattal szembeni jogorvoslati jogáról és az e jogorvoslati lehetőség határidejéről való tájékoztatásának elmaradását, akivel szemben ilyen határozatot hoztak.
69.
E tekintetben magából a 2005/214 kerethatározat 7. cikke (2) bekezdése g) pontjának szövegéből kitűnik, hogy a szankcióval sújtott személyt a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről a kibocsátó tagállam jogának megfelelően kell tájékoztatni. A kibocsátó tagállam jogára való ezen hivatkozás azt tükrözi, hogy ezt a tájékoztatást a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának kell elvégeznie, a saját jogának megfelelően. A büntetés kiszabására irányuló eljárásra vonatkozó ezen szakaszt, amelyre a kibocsátó tagállam joga irányadó, ezért meg kell különböztetni a pénzbüntetést kiszabó határozat végrehajtására irányuló eljárásra vonatkozó szakasztól, amelyre – amint azt e kerethatározat 9. cikke jelzi – a végrehajtó tagállam joga az irányadó. Az e két tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti hatáskörmegosztásnak megfelelően a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának helyébe lépjen azáltal, hogy ő maga tájékoztatja a szankcióval sújtott személyt a jogorvoslathoz való jogáról és az ilyen jogorvoslati lehetőség határidejéről.
70.
Hozzáteszem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által említett esetben, vagyis akkor, ha a szankcióval sújtott személy a kibocsátó tagállam joga értelmében a vele szemben pénzbüntetést kiszabó határozatról való tényleges tudomásszerzéstől számítva új panaszhoz való joggal rendelkezne, és élne ezzel a joggal, e határozat elismerése és végrehajtása új eljáráshoz vezetne, amely aktualizált információkat tartalmazó új tanúsítvány megküldését tenné szükségessé. Ez kizárja az e bíróság által javasolt azon megoldást, amely szerint az e határozat elismerésére és végrehajtására irányuló eredeti eljárás az említett határozattal szembeni esetleges panasz elbírálásáig felfüggesztésre kerülne.
71.
Ebből véleményem szerint az következik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által állítottakkal ellentétben a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága a 2005/214 kerethatározat értelmében nem jogosult arra, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozatot kézbesítse a szankcióval sújtott személynek, tájékoztatva a panaszhoz való jogáról és e jog gyakorlásának határidejéről, valamint arra, hogy az e határozat elismerésére és végrehajtására irányuló eljárást az e határozattal szembeni esetleges panasz elbírálásáig felfüggessze.
72.
Végül leszögezem, hogy annak ellenére, hogy a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem jogosult a jelen indítvány előző pontjában leírt műveletek elvégzésére, a pénzbüntetéseket kiszabó határozatok kölcsönös elismerésének megerősítésére irányuló célkitűzésnek megfelelne az, ha az e tagállam és a kibocsátó tagállam hatóságai közötti együttműködés szükség esetén folytatódna annak érdekében, hogy a szankcióval sújtott személy ténylegesen megfelelő információkkal rendelkezhessen. Ebből a szempontból a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai segítséget kérhetnek a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságaitól, különösen akkor, ha e személy ez utóbbi tagállam területén tartózkodik. (
36
)
IV. Végkövetkeztetés
73.
A fenti megfontolások összességére figyelemmel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A 2009. február 26‑i 2009/299/IB tanácsi kerethatározattal módosított, a kölcsönös elismerés elvének a pénzbüntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2005. február 24‑i 2005/214/IB tanácsi kerethatározat 6. cikkét, valamint 7. cikke (2) bekezdésének g) pontját és (3) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
1)
a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságát terhelő azon kötelezettség, hogy konzultáljon a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával, mielőtt úgy dönthetne, hogy nem ismeri el és nem hajtja végre a pénzbüntetést kiszabó határozatot, írásbeli eljárás esetén vonatkozhat a szankcióval sújtott személy azon lehetőségének fennállására, hogy a kibocsátó tagállam joga alapján panasszal éljen e határozattal szemben;
2)
amennyiben a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával folytatott konzultációból egyrészt az következik, hogy a pénzbüntetést kiszabó határozatot írásbeli eljárás esetén nem kézbesítették e tagállam jogának megfelelően, a panaszhoz való jognak és e jog gyakorlása határidejének megjelölésével, és másrészt, hogy a szankcióval sújtott személynek az említett tagállam joga értelmében attól az időponttól kezdve, amikor e határozatról tudomást szerez, még lehetősége lehet arra, hogy a határozattal szemben panasszal éljen, a végrehajtó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága nem jogosult arra, hogy az említett határozatot kézbesítse e személynek, tájékoztatva a panaszhoz való jogáról és e jog gyakorlásának határidejéről, valamint arra, hogy az ugyanezen határozat elismerésére és végrehajtására irányuló eljárást az e határozattal szembeni esetleges panasz elbírálásáig felfüggessze.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
2
)	HL 2009. L 81., 24. o.; a továbbiakban: 2005/214 kerethatározat.
(
3
)	HL 2005. L 76., 16. o.
(
4
)	BGBI I, 109/2002.
(
5
)	Lásd a 2005/214 kerethatározat 4. cikkét és mellékletét.
(
6
)	E rendelkezés értelmében, amennyiben a 2005/214 kerethatározat 4. cikkében említett tanúsítvány alapján felmerül annak lehetősége, hogy az EUSZ 6. cikkben biztosított alapvető jogok és alapvető jogelvek sérültek, a tagállamok ellenezhetik a pénzbüntetést kiszabó határozat elismerését és végrehajtását. Ebben az esetben az e kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdésében előírt eljárást kell alkalmazni.
(
7
)	HL 2012. L 142., 1. o.; helyesbítés: HL 2019. L 39., 28. o. E rendelkezés előírja, hogy a tagállamok biztosítják, hogy legkésőbb a vádirat bírósághoz való benyújtásakor a vádra vonatkozóan részletes tájékoztatást nyújtsanak, többek között a bűncselekmény jellegéről és jogi minősítéséről, valamint a vádlott szerepének jellegéről.
(
8
)	HL 2016. L 65., 1. o. E rendelkezés szerint ezen irányelvnek a tárgyaláson való jelenlét jogára vonatkozó 8. cikke nem érinti azokat a nemzeti szabályokat, amelyek előírják, hogy az eljárást, vagy annak bizonyos szakaszait írásban folytassák le, amennyiben ez a tisztességes eljáráshoz való joggal összhangban áll.
(
9
)	A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben a 2019. december 5‑iCentraal Justitieel Incassobureau (Pénzbüntetések elismerése és végrehajtása) ítéletre (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 31., 33. és 44. pont) hivatkozik.
(
10
)	Lásd a Zakon za priznavane, izpalnenie i izprashtane na aktove za konfiskatsia ili otnemane i reshenia za nalagane na finansovi sanktsii (az elkobzást elrendelő határozatok és a pénzbüntetést kiszabó határozatok elismeréséről, végrehajtásáról és továbbításáról szóló törvény; a továbbiakban: elismerésről szóló törvény; a DV 2010. február 23‑i 15. száma) 16. cikkének (4) bekezdését.
(
11
)	Lásd az elismerésről szóló törvény 16. cikkének (5) bekezdését.
(
12
)	Lásd az elismerésről szóló törvény 32. cikkének (3) bekezdését.
(
13
)	Lásd az elismerésről szóló törvény 32. cikkének (4) bekezdését.
(
14
)	Lásd: 2017. március 22‑iTranca és társai ítélet (C‑124/16, C‑188/16 és C‑213/16, EU:C:2017:228, 47., 48. és 51. pont); 2020. május 14‑iStaatsanwaltschaft Offenburg ítélet (C‑615/18, EU:C:2020:376, 60. és 77. pont).
(
15
)	E bíróság a 2015. október 15‑iCovaci ítéletre (C‑216/14, EU:C:2015:686, 62. pont) és a 2021. október 6‑iProkuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítéletre (C‑338/20, a továbbiakban: Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet, EU:C:2021:805, 33. pont) hivatkozik.
(
16
)	A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben a 2017. március 22‑iTranca és társai ítéletre (C‑124/16, C‑188/16 és C‑213/16, EU:C:2017:228, 47. és 51. pont) hivatkozik.
(
17
)	Lásd különösen: 2021. október 6‑iLU (Közúti közlekedés keretében kiszabott pénzbüntetések behajtása) ítélet (C‑136/20, a továbbiakban: LU [Közúti közlekedés keretében kiszabott pénzbüntetések behajtása] ítélet, EU:C:2021:804, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
18
)	Lásd különösen: LU (Közúti közlekedés keretében kiszabott pénzbüntetések behajtása) ítélet (30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
19
)	Lásd különösen: LU (Közúti közlekedés keretében kiszabott pénzbüntetések behajtása) ítélet (36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (22. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
20
)	Lásd különösen: LU (Közúti közlekedés keretében kiszabott pénzbüntetések behajtása) ítélet (37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
21
)	Lásd különösen: LU (Közúti közlekedés keretében kiszabott pénzbüntetések behajtása) ítélet (38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat); Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
22
)	Lásd különösen: Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
23
)	Lásd különösen: Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
24
)	Lásd: Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (30. pont).
(
25
)	Lásd: Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (32. pont).
(
26
)	Lásd különösen: Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
27
)	Lásd különösen: Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty ítélet (34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
28
)	Lásd ebben az értelemben: 2019. december 5‑iCentraal Justitieel Incassobureau (Pénzbüntetések elismerése és végrehajtása) ítélet (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 42. pont).
(
29
)	Lásd különösen: LU (Közúti közlekedés keretében kiszabott pénzbüntetések behajtása) ítélet (50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
30
)	Kiemelés tőlem.
(
31
)	Lásd analógia útján: 2020. március 11‑iSF (Európai elfogatóparancs – A végrehajtó államba történő visszaszállítás garanciája) ítélet (C‑314/18, EU:C:2020:191, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
32
)	A 2005/214 kerethatározat 4. cikkében előírt tanúsítvány g) rovatának 1. pontjában a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának meg kell jelölnie a pénzbüntetést kiszabó határozat jogerőre emelkedésének időpontját. E tanúsítvány h) rovata 1. pontjának a) alpontjában e hatóságnak be kell jelölnie azt a négyzetet, amely szerint e határozat jogerős határozat.
(
33
)	Lásd analógia útján: 2016. július 7‑iLebek ítélet (C‑70/15, EU:C:2016:524, 42. pont).
(
34
)	Lásd: 2019. december 5‑iCentraal Justitieel Incassobureau (Pénzbüntetések elismerése és végrehajtása) ítélet (C‑671/18, EU:C:2019:1054, 43. pont).
(
35
)	Ilyen körülmények között fontolóra kell venni a kibocsátó tagállam azon lehetőségét, hogy a 2005/214 kerethatározat 12. cikke alapján kérje a végrehajtás megszüntetését.
(
36
)	A Bizottság e tekintetben annak lehetőségre hivatkozik, hogy a kibocsátó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai jogsegély iránti megkeresést nyújtsanak be a Tanács 2000. május 29‑i jogi aktusával (HL 2000. C 197., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 172. o.) az Európai Unióról szóló szerződés 34. cikke alapján létrehozott, az Európai Unió tagállamai közötti kölcsönös bűnügyi jogsegélyről szóló egyezmény 5. cikke alapján.