61996CJ0137_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-137/96,
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Klaus-Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoeger,
mod
Forbundsrepublikken Tyskland ved afdelingschef Ernst Roeder og fuldmaegtig Sabine Maass, begge Forbundsoekonomiministeriet, D-53107 Bonn, som befuldmaegtigede,
sagsoegt,
angaaende en paastand om, at det fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at gennemfoere Raadets direktiv 91/414/EOEF af 15. juli 1991 om markedsfoering af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1), i den nationale retsorden,
har
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne M. Wathelet, J.C. Moitinho de Almeida, J.-P. Puissochet (refererende dommer) og L. Sevón,
generaladvokat: A. La Pergola
justitssekretaer: R. Grass,
paa grundlag af den refererende dommers rapport,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 9. oktober 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. april 1996 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at gennemfoere Raadets direktiv 91/414/EOEF af 15. juli 1991 om markedsfoering af plantebeskyttelsesmidler (EFT L 230, s. 1, herefter »direktivet«), i den nationale retsorden.
2 Direktivet, der er udstedt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 43, har til formaal at fastlaegge de regler, medlemsstaterne skal anvende for saa vidt angaar betingelserne og procedurerne for godkendelse af plantebeskyttelsesmidler. Artikel 4, stk. 1, paalaegger navnlig medlemsstaterne at drage omsorg for, at plantebeskyttelsesmidler kun godkendes, naar visse betingelser, der omhandles i litra a), er opfyldt, herunder navnlig at midlets aktive stoffer er anfoert i bilag I, og at midlet - ved anvendelse af de i bilag VI omhandlede ensartede principper - opfylder de betegnelser, der er naermere angivet under litra b) til e). I direktivets artikel 10, stk. 1, er der fastsat regler, der foelger af princippet om gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt af medlemsstaterne.
3 I henhold til direktivets artikel 23, stk. 1, saetter medlemsstaterne de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest to aar efter dets meddelelse; disse bestemmelser skal indeholde en henvisning til direktivet eller ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. I artikel 23, stk. 2, praeciseres det dog, at medlemsstaterne ikke er forpligtet til at saette bestemmelser vedroerende anvendelsen af artikel 10, stk. 1, andet led, i kraft foer senest et aar efter vedtagelsen af de ensartede principper.
4 Kommissionen modtog ikke nogen meddelelse om gennemfoerelse af direktivet i Tyskland, og sendte derfor den 5. oktober 1993 i henhold til traktatens artikel 169 en aabningsskrivelse til forbundsregeringen, som de tyske myndigheder besvarede ved skrivelse af 1. december 1993. Den 3. oktober 1994 fremsatte Kommissionen en begrundet udtalelse om, at Forbundsrepublikken Tyskland havde tilsidesat sine forpligtelser, og med opfordring til denne om at traeffe de noedvendige foranstaltninger inden for en frist paa to maaneder. Kommissionen fandt ikke den tyske regerings svar af 10. november 1994 tilfredsstillende, og den har derfor anlagt naervaerende sag.
Formaliteten
5 Den tyske regering har gjort gaeldende, at sagen skal afvises, for saa vidt som den angaar den manglende gennemfoerelse af direktivets artikel 10, stk. 1, andet led. De ensartede principper, der er omhandlet i artikel 23, har saaledes alene vaeret fastsat ved Raadets direktiv 94/43/EF af 27. juli 1994 om affattelsen af bilag VI til direktiv 91/414/EOEF (EFT L 227, s. 31), og direktiv 94/43/EF blev annulleret ved Domstolens dom af 18. juni 1996 i sagen Parlamentet mod Raadet (sag C-303/94, Sml. I, s. 2943).
6 Det er i den henseende tilstraekkeligt at bemaerke, at Kommissionen i sit seneste skriftlige indlaeg har begraenset sagens omfang til at omfatte direktivets oevrige bestemmelser, og ikke artikel 10, stk. 1, andet led. Med denne begraensning kan sagen saaledes antages til realitetsbehandling.
Realiteten
7 Den tyske regering har ikke bestridt, at direktivet endnu ikke er blevet gennemfoert i national ret, men har anfoert, at den bestraeber sig paa at fremskynde vedtagelsen af et hertil paataenkt forslag til foerste aendring af Pflanzenschutzgesetz (lov om plantebeskyttelse). Den har imidlertid anfoert, at denne lov i den for tiden gaeldende affattelse allerede indeholder bestemmelser, der i vidt omfang er sammenfaldende med direktivets bestemmelser, at faerdiggoerelsen af aendringsforslaget er blevet vanskeliggjort af visse fortolkningsproblemer, og endelig, at harmoniseringen af samhandelen med plantebeskyttelsesmidler, som omhandlet i direktivets artikel 10, ikke kan faa virkning, saa laenge der ikke er optaget et eneste aktivt stof i direktivets bilag I.
8 Til det foerste punkt skal det blot bemaerkes, at den gaeldende tyske lovgivning ikke paa nogen maade kan antages at sikre gennemfoerelsen af direktivet, hvis artikel 23, stk. 1, andet afsnit, udtrykkeligt paalaegger medlemsstaterne at saette bestemmelser i kraft, som indeholder en henvisning til direktivet, eller som ledsages af en saadan henvisning. Forbundsregeringen har i oevrigt selv anerkendt, at der er behov for at vedtage en ny ordlyd for at sikre gennemfoerelse af direktivet.
9 Dernaest har Kommissionen uden indsigelser fra den tyske regerings side oplyst, at den blot er blevet underrettet om ét gennemfoerelsesproblem, som vedroerte en regel i henhold til direktivets artikel 13, der eventuelt kunne vaere blevet reguleret paa nationalt niveau, og som under alle omstaendigheder paa ingen maade har forhindret eller forsinket gennemfoerelsen af denne bestemmelse i de oevrige medlemsstater.
10 Endelig kan den omstaendighed, at der ikke er blevet optaget nogen aktive stoffer i direktivets bilag I, ikke uden nogen udtrykkelig bestemmelse herom indebaere, at medlemsstaterne fritages for deres forpligtelse til inden for den fastsatte frist at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet. Denne forpligtelse gaelder, uanset om alle betingelser for at anvende faellesskabsbestemmelserne allerede er opfyldt. Som Kommissionen med rette har anfoert, skal gennemfoerelsen af de relevante bestemmelser netop goere det muligt straks fra ikrafttraedelsen af optagelsen af aktive stoffer i direktivets bilag I at sikre anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse af godkendelser.
11 Det skal derfor fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at gennemfoere direktivet, bortset fra artikel 10, stk. 1, andet led, i den nationale retsorden.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
12 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Forbundsrepublikken Tyskland har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 91/414/EOEF af 15. juli 1991 om markedsfoering af plantebeskyttelsesmidler ved ikke inden for den fastsatte frist at have vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at gennemfoere direktivet, bortset fra artikel 10, stk. 1, andet led, i den nationale retsorden.
2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.