61996CJ0161_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-161/96,
angaaende en anmodning, som Bundesfinanzhof i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Suedzucker Mannheim/Ochsenfurt AG
mod
Hauptzollamt Mannheim,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2670/81 af 14. september 1981 om gennemfoerelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren (EFT L 262, s. 14), sammenholdt med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3183/80 af 3. december 1980 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelsesattester for landbrugsvarer (EFT L 338, s. 1),
har
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C. Gulmann, og dommerne J.C. Moitinho de Almeida (refererende dommer), D.A.O. Edward, P. Jann og L. Sevón,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer H.A. Ruehl,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Suedzucker Mannheim/Ochsenfurt AG ved advokat Hans-Joachim Priess, Bruxelles
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Klaus-Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget_$
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 25. september 1997 er afgivet mundtlige indlaeg af Suedzucker Mannheim/Ochsenfurt AG og Kommissionen,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 6. november 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 19. marts 1996, indgaaet til Domstolen den 13. maj 1996, har Bundesfinanzhof i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2670/81 af 14. september 1981 om gennemfoerelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren (EFT L 262, s. 14), sammenholdt med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3183/80 af 3. december 1980 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelsesattester for landbrugsvarer (EFT L 338, s. 1).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag anlagt af en sukkerproducent i Mannheim (Tyskland), Suedzucker Mannheim/Ochsenfurt AG (herefter »sagsoegeren«), mod Hauptzollamt Mannheim (herefter »sagsoegte«) vedroerende efteropkraevning af afgifter i henhold til artikel 3, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2670/81.
De relevante retsregler
3 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den faelles markedsordning for sukker (EFT L 177, s. 4, herefter »grundforordningen«) blev ifoelge foerste betragtning til forordningen de grundlaeggende regler om den faelles markedsordning for sukker nyaffattet.
4 Den sikring med hensyn til priser og afsaetning, der er indfoert ved grundforordningen bl.a. med henblik paa stabilisering af Faellesskabets marked for sukker, varierer alt efter, hvilke produktionskvoter der tildeles virksomhederne. Der er ved grundforordningen indfoert en produktionskvoteordning, der gaelder for produktionsaarene 1981/82 - 1985/86, for at styre sukkerproduktionen i Faellesskabet. Raadets forordning (EOEF) nr. 934/86 af 24. marts 1986 om aendring af forordning nr. 1785/81 (EFT L 87, s. 1) foreskrev opretholdelse af ordningen med produktionskvoter i produktionsaarene 1986/87 - 1990/91.
5 De maengder, som ikke maa overstige behovet i Faellesskabet, der tildeles virksomhederne som A-kvote (A-sukker), er sikret interventionsprisen og ydes eksportstoette i form af restitutioner. De maengder, der fremstilles under virksomhedernes B-kvote (B-sukker), er kun omfattet af eksportrestitutionsordningen, og A- og B-kvoten tilsammen er saedvanligvis stoerre end forbruget i Faellesskabet.
6 Stoetteforanstaltningerne til produktionen af A-sukker og B-sukker finansieres af producenterne bl.a. gennem afgifter af produktion (grundforordningens artikel 28) og lageromkostninger (artikel 8). Som det anfoeres i ellevte betragtning til grundforordningen, indfoerer denne en ordning, der paa rimelig, men effektiv maade skal sikre, at producenterne selv fuldt ud daekker omkostningerne ved afsaetningen af det overskud, der er en foelge af uligevaegten mellem Faellesskabets produktion og forbrug.
7 For produktion uden for kvoterne (C-sukker), hvorunder hoerer enhver maengde sukker, der inden for et bestemt produktionsaar fremstilles ud over den A- og B-kvote sammenlagt, som er tildelt en naermere bestemt virksomhed, gives der ingen sikkerhed for pris og afsaetning, men der gaelder dog ingen kvantitative begraensninger. Endvidere kan C-sukker i princippet ikke afsaettes paa det indre marked og maa derfor udfoeres i uforarbejdet stand inden den 1. januar efter udloebet af det paagaeldende produktionsaar (grundforordningens artikel 26, stk. 1).
8 Grundforordningens artikel 26, stk. 3, har foelgende ordlyd:
»Gennemfoerelsesbestemmelserne til denne artikel fastsaettes efter fremgangsmaaden i artikel 41.
De skal isaer indeholde regler om opkraevning af en afgift paa det i stk. 1 omhandlede C-sukker og C-isoglucose, hvis det ikke inden en dato, der skal fastlaegges, godtgoeres, at C-sukkeret eller C-isoglucosen er udfoert i uforarbejdet stand inden for den kraevede frist.«
9 I henhold til grundforordningens artikel 13 kraeves der ved al udfoersel fra Faellesskabet fremlagt en eksportlicens, hvis udstedelse er betinget af, at der stilles sikkerhed som garanti for opfyldelse af forpligtelsen til at udfoere inden for licensens gyldighedsperiode, saaledes at sikkerheden fortabes helt eller delvis, saafremt eksportforretningen ikke eller kun delvis har fundet sted inden for denne frist.
10 Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2670/81, der indeholder gennemfoerelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren, har foelgende ordlyd:
»Det i artikel 26, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1785/81 omhandlede C-sukker og C-isoglucose skal udfoeres fra den medlemsstat, paa hvis omraade det er fremstillet.
Fabrikanter af C-sukker eller C-isoglucose skal foere bevis for, at dette er udfoert:
- som hvidt sukker eller ikke-denatureret raasukker eller som uforarbejdet isoglucose
- uden restitution eller afgift
- fra den medlemsstat, paa hvis omraade det er fremstillet.
Dersom der ikke den 1. januar efter udgangen af det produktionsaar, i hvilket C-sukkeret eller C-isoglucosen er fremstillet, foeres bevis for, at det er udfoert fra Faellesskabet, anses den paagaeldende maengde for afsat paa det interne marked.«
11 Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 2670/81 bestemmer:
»For de maengder, som efter artikel 1, stk. 1, afsaettes paa det interne marked, opkraever den paagaeldende medlemsstat et beloeb, som er lig med summen af
a) for saa vidt angaar C-sukker, for hver 100 kg af det omhandlede sukker:
- den hoejeste importafgift, der er gaeldende pr. 100 kg hvidt sukker eller raasukker alt efter omstaendighederne i den periode, der omfatter det produktionsaar, hvori det omhandlede sukker er fremstillet, og de seks maaneder, der foelger efter dette produktionsaar, og
- 1,25 ECU.«
12 I henhold til forordningens artikel 2, stk. 2, foeres beviset for udfoerslen af C-sukkeret over for vedkommende organ i den medlemsstat, paa hvis omraade C-sukkeret er fremstillet, ved fremlaeggelse af
»a) en eksportlicens, udstedt i overensstemmelse med artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 2630/81 til den paagaeldende fabrikant af vedkommende organ i den i stk. 1 naevnte medlemsstat
b) de i artikel 30 i forordning (EOEF) nr. 3183/80 omhandlede dokumenter, der er noedvendige for at faa sikkerheden frigivet
c) en erklaering fra fabrikanten, hvori han attesterer, at C-sukkeret eller C-isoglucosen er fremstillet af ham«.
13 Det bestemmes i artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2630/81 af 10. september 1981 om saerlige gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser for sukker (EFT L 258, s. 16), at »for C-sukker og C-isoglucose udstedes der en licens, som kun er gyldig for udfoersel fra den medlemsstats omraade, hvor produktet er fremstillet«. Det fastsaettes naermere i forordningens artikel 4, at fabrikanten skal foere bevis for, at den maengde, for hvilken der er ansoegt om licens, faktisk er produceret ud over den paagaeldende virksomheds A- og B-kvoter.
14 I henhold til artikel 30, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3183/80 er frigivelse af sikkerhedsstillelsen ved udfoersel betinget af fremlaeggelse af »bevis for, at den i artikel 22, stk. 1, litra b), omhandlede toldbehandling af det paagaeldende produkt har fundet sted; endvidere:
- naar det drejer sig om udfoersel til lande uden for Faellesskabet ... bevis for, at produktet efter omstaendighederne enten har forladt Faellesskabets geografiske omraade, jf. artikel 9 i ovennaevnte forordning, inden 60 dage regnet fra dagen for udfoerselstoldformaliteternes slutning, undtagen i tilfaelde af force majeure, eller har naaet sin destination som anfoert i samme forordnings artikel 5
...«
15 I henhold til forordningens artikel 22, stk. 1, litra b), foerste led, fremlaegges licensens eksemplar nr. 1 for den, der foretager toldbehandlingen ved udfoersel til lande uden for Faellesskabet. I henhold til stk. 3 tilbageleveres licensens eksemplar nr. 1 til den paagaeldende efter afskrivning og paategning af den paagaeldende myndighed. Medlemsstaterne kan imidlertid paalaegge eller tillade den paagaeldende at foretage afskrivning paa licensen; denne afskrivning efterproeves og paategnes i begge tilfaelde af det kompetente kontor.
16 I medfoer af artikel 31, stk. 1, i forordning nr. 3183/80 skal de i artikel 30, stk. 1, litra b), foreskrevne beviser, bortset fra tilfaelde omfattet af stk. 2, foeres ved fremlaeggelse af licensens eksemplar nr. 1 og i givet fald partiallicensens eller partiallicensernes eksemplar nr. 1, paategnet i overensstemmelse med bestemmelserne i forordningens artikel 22 eller 23.
17 I henhold til artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 3183/80 kraeves ved udfoersel fra Faellesskabet et supplerende bevis, der - som i en sag som hovedsagen - skal foeres ved hjaelp af »det eller de kontroleksemplarer, der er omhandlet i artikel 10 i forordning (EOEF) nr. 223/77«. Det bestemmes i artikel 31, stk. 4, i forordning nr. 3183/80, at saafremt det ovennaevnte kontroleksemplar ikke har kunnet fremlaegges inden tre maaneder regnet fra udstedelsen som foelge af omstaendigheder, som ikke kan tilregnes den paagaeldende, kan denne til den kompetente myndighed indgive en begrundet anmodning om bevismaessig ligestilling vedlagt bevisdokumenter.
18 Artikel 10 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 223/77 af 22. december 1976 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende faellesskabsforsendelse og regler om forenkling af denne (EFT 1977 L 38, s. 20) har foelgende ordlyd: »Afhaenger anvendelsen af en faellesskabsforanstaltning vedroerende varers indfoersel eller udfoersel eller varers bevaegelse inden for Faellesskabet af, at det dokumenteres, at de paagaeldende varer har opfyldt den foreskrevne anvendelse og/eller bestemmelse, skal denne dokumentation ske ved fremlaeggelse af kontroleksemplar T nr. 5.«
Hovedsagen
19 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at sagsoegeren solgte C-sukker, som sagsoegeren havde fremstillet i produktionsaaret 1986/87, til en virksomhed i Tyskland. Det paagaeldende sukkerparti blev eksporteret til Schweiz, uden at der blev foretaget klarering ved udfoersel eller udfaerdigelse af kontroleksemplar T nr. 5. Der blev derfor ikke foretaget nogen afskrivning paa sagsoegerens eksportlicens eller givet nogen paategning.
20 Sagsoegte meddelte afslag saavel paa efterfoelgende udstedelse af kontroleksemplar T nr. 5 som paa efterfoelgende afskrivning paa licensen. Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnungen (herefter »BALM«) anerkendte dog, at det af sagsoegeren tilvejebragte bevismateriale, nemlig forsendelsesdokumenter og udfoerselsangivelser, kopi af banefragtbrev og toldkvitteringer fra de schweiziske toldmyndigheder, var at ligestille med et kontroleksemplar T nr. 5 i medfoer af artikel 31, stk. 4, i forordning nr. 3183/80. BALM meddelte derefter sagsoegte, at det paagaeldende sukker var blevet udfoert fra Faellesskabet.
21 Efter foerst at have anset sagsoegeren for at have opfyldt eksportforpligtelsen i medfoer af faellesskabslovgivningen naaede sagsoegte paa grund af en senere undersoegelse til den opfattelse, at eksporten ikke var behoerigt bevist, nemlig navnlig ved afskrivning paa og paategning af eksportlicensen [artikel 31, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3183/80]. Selv om ligestillede bevisdokumenter ifoelge sagsoegte eventuelt kan erstatte fremlaeggelse af et kontroleksemplar T nr. 5, kan de ikke erstatte beviset for udfoersel af sukkeret i form af afskrivning paa og paategning af en eksportlicens. Sagsoegte foretog derfor ved afgoerelse af 9. juni 1992, stadfaestet ved afgoerelse af 29. september 1993, efteropkraevning af afgifter i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2670/81.
22 Der blev anlagt sag til proevelse af denne afgoerelse ved Finanzgericht Baden-Wuerttemberg, der frifandt sagsoegte ved dom af 25. april 1995. For Bundesfinanzhof, som sagen er blevet indbragt for ved revisionsanke, har sagsoegeren bl.a. gjort gaeldende, at forpligtelsen til at fremlaegge en eksportlicens som bevis for udfoersel er i strid med proportionalitetsprincippet. Fremlaeggelse af licensen er ikke noget brugbart middel til at sikre bevis for, at sukkeret har forladt Faellesskabets toldomraade; det er derfor ikke noedvendigt, navnlig ikke naar vedkommende er i besiddelse af kontroleksemplar T nr. 5 eller dermed ligestillet bevis. Ligeledes strider den afgiftsopkraevning, der i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81 foretages ved manglende iagttagelse af forordningens artikel 2, stk. 2, litra a), mod proportionalitetsprincippet. For saa vidt kan det kun dreje sig om en administrativ, accessorisk forpligtelse, hvis tilsidesaettelse ikke kan medfoere en lige saa streng sanktion som manglende overholdelse af hovedforpligtelsen til at udfoere sukker.
23 Ifoelge Bundesfinanzhof afhaenger afgoerelsen af revisionsanken af, hvorvidt sagsoegeren kunne afkraeves afgifter i medfoer af forordning nr. 2670/81 for C-sukker, som rent faktisk var eksporteret, men hvor der paa grund af manglende opfyldelse af udfoerselstoldformaliteterne ikke var foert bevis for udfoerslen ved fremlaeggelse af eksportlicens med afskrivnings- og paategningsanmaerkninger.
24 Bundesfinanzhof bemaerker, at dens tvivl om gyldigheden af den gaeldende faellesskabslovgivning i det vaesentlige angaar kravet om opfyldelse af udfoerselstoldformaliteter, hvis manglende iagttagelse har foert til, at sagsoegeren ikke kan fremlaegge licensen med de noedvendige toldmaessige anmaerkninger. Bundesfinanzhof er i modsaetning til sagsoegeren af den opfattelse, at grundforordningens artikel 26, stk. 3, tillod Kommissionen som bevis for udfoerslen at tage opfyldelse af udfoerselstoldformaliteterne og fremlaeggelse af eksportlicensen i betragtning. Den forelaeggende ret anfoerer, at det ikke fremgaar, at dette skulle vaere uegnet som et - yderligere - middel til at foere et tilstraekkeligt bevis. Af samme grunde mener den nationale ret ikke, at forpligtelsen til at bevise, at udfoerselstoldformaliteterne er gennemfoert, og til at fremlaegge eksportlicensen med afskrivnings- og paategningsanmaerkninger for at undgaa, at der opkraeves de i artikel 3 i forordning nr. 2670/81 omhandlede afgifter, i sig selv kan anses for uforholdsmaessig.
25 Ifoelge Bundesfinanzhof er det imidlertid et spoergsmaal, om den retsvirkning, at der opstaar afgiftspligt i henhold til ovennaevnte bestemmelse, naar udfoerslen er sket under manglende opfyldelse af udfoerselstoldformaliteterne, strider mod proportionalitetsprincippet. Den forelaeggende ret henviser herved til Domstolens praksis (dom af 24.9.1985, sag 181/84, Man (Sugar), Sml. s. 2889, og af 27.11.1986, sag 21/85, Maas, Sml. s. 3537), hvorefter tilsidesaettelse af en accessorisk forpligtelse - naar der i faellesskabsretten sondres mellem hovedforpligtelser, hvis overholdelse er af fundamental betydning for den paagaeldende ordnings rette funktion, og accessoriske forpligtelser, der i det vaesentlige er af administrativ karakter - ikke uden at kraenke proportionalitetsprincippet kan sanktioneres med samme strenghed som manglende overholdelse af en hovedforpligtelse.
26 Ifoelge Bundesfinanzhof er det ikke i den foreliggende sag bestridt, at hovedforpligtelsen til eksport af C-sukker, er opfyldt. Det forekommer retten tvivlsomt, om denne hovedforpligtelse ogsaa omfatter fremlaeggelse af bevis for gennemfoerelse af udfoerselstoldformaliteterne og fremlaeggelse af licensen. Hvis der alene skulle ses paa resultatet, nemlig udfoerslen, ville den undladte klarering ved udfoerslen og den manglende fremlaeggelse af licensen ikke i sig selv kunne foere til, at der paalaegges afgift i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2670/81, saaledes at den omtvistede faellesskabslovgivning kunne vaere uforenelig med proportionalitetsprincippet.
27 Paa denne baggrund har Bundesfinanzhof besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
»Er Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2670/81 af 14. september 1981 om gennemfoerelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren (EFT L 262, s. 14), sammenholdt med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3183/80 af 3. december 1980 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelsesattester for landbrugsvarer (EFT L 338, s. 1) gyldig, foerst og fremmest henset til det faellesskabsretlige proportionalitetsprincip, for saa vidt det foelger af forordningen, at sukker skal anses for afsat paa det indre marked - hvilket er grundlag for opkraevning af sukkerproduktionsafgiften - naar det rent faktisk er blevet udfoert, men uden opfyldelse af udfoerselstoldformaliteterne, og beviset foelgelig ikke kan tilvejebringes ved eksemplar nr. 1 af eksportlicensen forsynet med toldmyndighedernes afskrivnings- og paategningsanmaerkninger?«
Det praejudicielle spoergsmaal
28 Med dette spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om opkraevning af den i artikel 3 i forordning nr. 2670/81 naevnte afgift paa C-sukker er forenelig med proportionalitetsprincippet, naar det er ubestrideligt, at det paagaeldende sukker er blevet udfoert fra Faellesskabet, men toldformaliteterne ikke er opfyldt, og der derfor ikke kan foeres bevis for denne udfoersel ved hjaelp af eksemplar nr. 1 af eksportlicensen forsynet med de kraevede afskrivnings- og paategningsanmaerkninger i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2670/81, sammenholdt med forordning nr. 3183/80.
29 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at retsvirkningen af manglende overholdelse af forpligtelsen til at fremlaegge eksportlicensen forsynet med de kraevede afskrivnings- og paategningsanmaerkninger er i strid med proportionalitetsprincippet. Grundforordningens artikel 26 har til formaal at sikre, at C-sukker faktisk udfoeres fra Faellesskabet. Der foeres bevis for overholdelse af denne eksportforpligtelse - som udgoer hovedforpligtelsen - ved hjaelp af kontroleksemplar T nr. 5 eller ligestillede dokumenter [artikel 2, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2670/81]. Fremlaeggelse af eksportlicensen [artikel 2, stk. 2, litra a), i forordning nr. 2670/81] har til formaal at sikre overholdelsen af den accessoriske administrative forpligtelse i medfoer af grundforordningens artikel 13, der kun tillader eksport paa grundlag af en saadan licens. Hverken ordlyden eller opbygningen af grundforordningens artikel 26, stk. 1, foerste afsnit, giver grundlag for at antage, at der ogsaa som hovedforpligtelse ud over eksportforpligtelsen skulle bestaa en forpligtelse til at foere bevis for eksporten ved hjaelp af en eksportlicens.
30 Sagsoegeren har i den forbindelse bemaerket, at det er ubestrideligt, at virksomheden har opfyldt sin eksportforpligtelse og fremlagt de noedvendige bevisdokumenter. Ifoelge ovennaevnte domme i Man (Sugar)-sagen og Maas-sagen kan manglende overholdelse af den accessoriske forpligtelse til at fremlaegge en eksportlicens ikke sanktioneres paa samme maade som tilsidesaettelsen af hovedforpligtelsen, nemlig eksport af C-sukker fra Faellesskabet.
31 Det bemaerkes, at det ved afgoerelsen af, hvorvidt en faellesskabsretlig bestemmelse er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, skal undersoeges, om de foranstaltninger, som ivaerksaettes, er rimelige og noedvendige for at opfylde det tilsigtede maal. Naar der i en faellesskabsordning sondres mellem en hovedforpligtelse, hvis opfyldelse er noedvendig for at naa det tilsigtede maal, og en accessorisk forpligtelse, der i det vaesentlige er af administrativ karakter, kan man ikke uden at tilsidesaette proportionalitetsprincippet sanktionere manglende opfyldelse af den accessoriske forpligtelse lige saa strengt som manglende opfyldelse af hovedforpligtelsen (jf. bl.a. ovennaevnte domme i Man (Sugar)-sagen, praemis 20, og Maas-sagen, praemis 15).
32 Det er ubestridt, at i hovedsagen udgoer eksportforpligtelsen, der paahviler producenter af C-sukker, og som fremgaar af grundforordningens artikel 26, en hovedforpligtelse i ovennaevnte retspraksis' forstand.
33 Den omtvistede forpligtelse til at fremlaegge eksemplar nr. 1 af eksportlicensen forsynet med toldmyndighedernes afskrivnings- og paategningsanmaerkninger, hvis manglende opfyldelse medfoerer pligt til at svare afgift af produktionen af C-sukker, kan ikke adskilles fra hovedforpligtelsen til eksport.
34 I modsaetning til hvad sagsoegeren har anfoert, er forpligtelsen til at foere bevis for, at kravene vedroerende eksport af C-sukker er overholdt - ved fremlaeggelse af eksportlicensen, der ved toldklareringen er forsynet med afskrivnings- og paategningsanmaerkninger, samt fremlaeggelse af kontroleksemplar T nr. 5 og en erklaering fra den paagaeldende sukkerfabrikant - noedvendig for den rette funktion af grundforordningens kvoteordning, der skal stabilisere sukkermarkedet ved hjaelp af stoetteforanstaltninger for produktion af sukker under kvote A og B, der skal finansieres af producenterne selv.
35 Foruden at forudsaette, at C-sukkeret fysisk har forladt Faellesskabets omraade, indebaerer kvoteordningens rette funktion, at de kompetente myndigheder har paalidelige bevismidler, saa de kan sikre, at de producenter, der har produceret sukker uden for kvoten, som ikke er blevet udfoert inden den 1. januar efter udloebet af det paagaeldende produktionsaar, betaler afgiften.
36 I modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, er bevis for eksport af C-sukker i form af kontroleksemplar T nr. 5 eller ligestillede bevisdokumenter i henhold til artikel 31 i forordning nr. 3183/80 ikke tilstraekkeligt til at godtgoere, at samtlige krav i forbindelse med eksport af C-sukker er overholdt.
37 For at opfylde formaalene med kvoteordningen maa de kompetente toldmyndigheder have paalidelige og klare beviser for, at eksporten er sket fra den medlemsstat, paa hvis omraade sukkeret, der skal eksporteres, er fremstillet, at den paagaeldende sukkermaengde er blevet udfoert som hvidt sukker eller ikke-denatureret raasukker, at det ikke er omfattet af A- eller B-kvoter, der er tildelt den paagaeldende virksomhed, og at det er udfoert inden den 1. januar efter udloebet af det paagaeldende produktionsaar (jf. artikel 1 i forordning nr. 2670/81).
38 Det er imidlertid netop eksportlicensen forsynet med de ved toldklareringen kraevede afskrivnings- og paategningsanmaerkninger, der bekraefter, at disse krav er opfyldt. Forordning nr. 2630/81 begraenser saaledes med hensyn til C-sukker gyldigheden af eksportlicensen til udfoersel fra den medlemsstats omraade, hvor produktet er fremstillet (artikel 3), og goer udstedelse af licensen betinget af, at fabrikanten foerer bevis for, at den maengde, for hvilken der er ansoegt om licens, eller en tilsvarende maengde faktisk er produceret ud over den paagaeldende virksomheds A- og B-kvoter (artikel 4). Paategningsanmaerkningerne paa eksportlicensen giver oplysninger om de maengder, der er udfoert, og de oevrige toldpaategninger bekraefter oprindelsesstedet og bestemmelsesstedet for det paagaeldende sukker samt udfoerselsdatoen. I henhold til artikel 29, litra b), i forordning nr. 3183/80 betragtes forpligtelsen til at udfoere som opfyldt den dag, den i forordningens artikel 22, stk. 1, litra b), omhandlede toldbehandling - der for saa vidt angaar C-sukker bestaar i fremlaeggelse af eksportlicensen for den kompetente toldmyndighed, saa at de eksporterede maengder kan afskrives og de oevrige paategninger anfoeres - er afsluttet.
39 Hverken kontroleksemplar T nr. 5 eller de ligestillede bevisdokumenter kan derimod give de oplysninger, der er anfoert paa licensen med de af den kompetente toldmyndighed kraevede afskrivnings- og paategningsanmaerkninger. Kontroleksemplar T nr. 5 er saaledes kun bevis for, at den i dokumentet naevnte maengde sukker har forladt Faellesskabets toldomraade, og det indeholder ingen oplysninger om, hvorvidt de saerlige krav i forbindelse med eksport af C-sukker er opfyldt.
40 For det foerste indeholder dokumentet ingen oplysninger om producenten af det sukker, der er udfoert fra Faellesskabet, og giver ikke grundlag for at afgoere, om sukkeret faktisk hidroerer fra den medlemsstat, paa hvis omraade det er fremstillet. Dernaest kan man ikke paa grundlag af kontroleksemplar T nr. 5 vide, om C-sukkeret, saaledes som det kraeves i henhold til gaeldende lovgivning, er blevet udfoert inden den 1. januar efter udloebet af det aar, hvori det er blevet produceret. Endelig giver kontroleksemplar T nr. 5 ikke mulighed for at afskrive de eksporterede sukkermaengder, selv om denne afskrivningsanmaerkning beviser, at producenten har opfyldt den forpligtelse til udfoersel, der er paalagt ham for at sikre kvoteordningens rette funktion.
41 Hertil kommer, at hvis man tillod andre bevismidler, saasom lastedokumenter, naar de paagaeldende varer allerede var udfoert, ville det fratage de kompetente toldmyndigheder enhver mulighed for at kontrollere rigtigheden af oplysningerne paa disse dokumenter og ville medfoere uforholdsmaessige administrative byrder for de medlemsstater, der skal vurdere disse beviser (jf. hertil bl.a. dom af 17.5.1984, sag 15/83, Denkavit Nederland, Sml. s. 2171, praemis 30).
42 Det foelger heraf, at Kommissionen med foeje kunne antage, at fremlaeggelse af eksportlicensen med de kraevede afskrivnings- og paategningsanmaerkninger er noedvendig for at sikre overholdelsen af kravene ved eksport af C-sukker.
43 Herefter maa overholdelsen af toldformaliteterne ved eksport af C-sukker i samme grad som selve udfoerslen anses for at vaere en hovedforpligtelse i henhold til den paagaeldende ordning, for saa vidt som disse formaliteter ikke alene skal lette den administrative procedure, men ogsaa er noedvendige for den rette funktion af kvoteordningen for sukker. De kan saaledes ikke henfoeres under de accessoriske forpligtelser, der i det vaesentlige er af administrativ karakter, og hvis tilsidesaettelse ikke uden at kraenke proportionalitetsprincippet kan sanktioneres med samme strenghed som manglende overholdelse af en hovedforpligtelse.
44 Den forelaeggende rets spoergsmaal skal derfor besvares med, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af forordning nr. 2670/81, sammenholdt med forordning nr. 3183/80.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
45 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Bundesfinanzhof ved kendelse af 19. marts 1996, for ret:
Gennemgangen af det forelagte spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2670/81 af 14. september 1981 om gennemfoerelsesbestemmelser for produktion ud over kvoterne inden for sukkersektoren, sammenholdt med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3183/80 af 3. december 1980 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsaettelsesattester for landbrugsvarer.