61995CO0399_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag C-399/95 R,
Forbundsrepublikken Tyskland ved Ministerialrat Ernst Roeder og Oberregierungsrat Bernd Kloke, begge Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtigede, D-53107 Bonn,
sagsoeger,
stoettet af
Neue Maxhuette Stahlwerke GmbH ved advokat Rainer M. Bierwagen, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Victor Elvinger, 31, rue d' Eich,
intervenient,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Paul F. Nemitz og Klaus-Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om udsaettelse af gennemfoerelsen af Kommissionens beslutning 96/178/EKSF af 18. oktober 1995 om statsstoette ydet af delstaten Bayern til EKSF-staalvirksomheden Neue Maxhuette Stahlwerke GmbH, Sulzbach-Rosenberg (EFT 1996 L 53, s. 41),
har
DOMSTOLENS PRAESIDENT
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. december 1995 har Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til EKSF-traktatens artikel 33, stk. 1, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 96/178/EKSF af 18. oktober 1995 om statsstoette ydet af delstaten Bayern til EKSF-staalvirksomheden Neue Maxhuette Stahlwerke GmbH, Sulzbach-Rosenberg (EFT 1996 L 53, s. 41, herefter "den anfaegtede beslutning"), som blev meddelt Forbundsrepublikken den 20. november 1995.
2 Ved saerskilt processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. februar 1996 har Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til EKSF-traktatens artikel 39 fremsat begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning.
3 Ved indlaeg indleveret til Domstolens Justitskontor den samme dag har Neue Maxhuette Stahlwerke GmbH (herefter "Neue Maxhuette") indgivet begaering om tilladelse til under sagen om foreloebige forholdsregler at intervenere til stoette for sagsoegerens paastande.
4 Sagsoegte indgav skriftligt indlaeg vedroerende begaeringen om foreloebige forholdsregler den 8. marts 1996.
5 Ved kendelse af 13. marts 1996 har Domstolen tilladt Neue Maxhuette at intervenere til stoette for sagsoegerens paastande og afgive indlaeg under den mundtlige forhandling.
6 Parterne afgav mundtlige indlaeg den 25. marts 1996.
Faktiske omstaendigheder og relevante retsregler
7 Foer det undersoeges, om begaeringen om foreloebige forholdsregler kan tages til foelge, boer der foretages en skitsering af de forskellige faser, som er gaaet forud for Kommissionens vedtagelse af den anfaegtede beslutning, og de relevante retsregler, som omgiver denne beslutning.
8 Neue Maxhuette blev oprettet i 1990 med henblik paa at overtage EKSF-aktiviteterne i selskabet Eisenwerk-Gesellschaft Maximilianshuette mbH, som er gaaet konkurs. Ved siden af forskellige anpartshavere fra industrien deltog delstaten Bayern i selskabet med en andel paa 45%.
9 Neue Maxhuette har ikke givet overskud siden sin oprettelse.
10 I august 1992 meddelte den tyske myndigheder Kommissionen, at Bayerns delstatsregering havde til hensigt at yde Neue Maxhuette et laan paa 10 mio. DM. Ved afgoerelse af 23. december 1992, som blev meddelt de tyske myndigheder den 23. februar 1993, udtalte Kommissionen, at dette laan ikke ville vaere at betragte som statsstoette, da alle de private interessenter i Neue Maxhuette var rede til at yde laan paa samme vilkaar.
11 Fra december 1992 trak en raekke interessenter sig efterhaanden ud af virksomheden, idet de afhaendede deres andele til to selskaber i staalkoncernen Aicher.
12 Bayerns delstatsregering forsoegte ligeledes at afhaende sin andel i Neue Maxhuette som led i en plan om omstrukturering af virksomheden. I den forbindelse underrettede forbundsregeringen Kommissionen om forskellige finansielle foranstaltninger, som delstaten Bayern skulle yde i sammenhaeng med Aicher-koncernens overtagelse af delstatens andel. Ved Kommissionens beslutning 95/422/EKSF af 4. april 1995 om den statsstoette, som delstaten Bayern agter at yde til EKSF-staalvirksomheden Neue Maxhuette Stahlwerke GmbH, Sulzbach-Rosenberg, og Lech-Stahlwerke GmbH, Meitingen-Herbertshofen (EFT L 253, s. 22) bestemte Kommissionen, at de anmeldte foranstaltninger udgjorde statsstoette, som er uforenelig med det faelles marked, og at disse ikke kunne ydes (herefter "foerste NMH-beslutning").
13 I loebet af samme periode ydede delstaten Bayern en raekke laan til Neue Maxhuette, dog uden at Kommissionen blev underrettet paa forhaand.
14 Disse laan paa i alt 49 895 000 DM blev ydet mellem marts 1993 og august 1994 med en loebetid paa ti aar og rente paa 7,5% p.a.; de skulle ikke tilbagebetales i aarlige rater, medmindre Neue Maxhuette havde overskud i det forudgaaende aar. De tre foerste laan paa i alt 10 620 000 DM, som blev ydet mellem marts og december 1993, blev fulgt af yderligere laan paa i alt 3 100 000 DM, som paa samme vilkaar blev ydet af interessenter i Neue Maxhuette (eller datterselskabet Rohrwerke Neue Maxhuette GbmH). De syv laan, der senere blev ydet af delstaten Bayern, blev ikke fulgt op af laan fra virksomhedens andre interessenter.
15 Med den anfaegtede beslutning bestemte Kommissionen, at disse laan udgoer statsstoette, som er uforenelig med faellesmarkedet, og skal tilbagebetales.
16 I perioden mellem juli 1994 og marts 1995 ydede delstaten Bayern efterfoelgende tilsvarende laan ° som ikke er omfattet af naervaerende procedure ° til Neue Maxhuette til et beloeb af i alt 24 112 500 DM uden at underrette Kommissionen herom paa forhaand. Kommissionen har den 13. marts 1996 vedtaget en beslutning vedroerende paabud om tilbagebetaling af de ydede beloeb (endnu ikke offentliggjort i EF-Tidende).
17 Den foerste NMH-beslutning er genstand for annullationssoegsmaal rejst saavel af Forbundsrepublikken Tyskland (sag C-158/95, EFT 1995 C 208, s. 4) som af Neue Maxhuette (T-129/95, EFT 1995 C 229, s. 21). Den anfaegtede beslutning er ligeledes genstand for soegsmaal rejst af samme parter til proevelse af realiteten (C-399/95, EFT 1996 C 77, s. 5, og T-2/96, EFT 1996 C 64, s. 23).
18 Herefter gennemgaas de relevante retsregler, som omgiver den anfaegtede beslutning.
19 I medfoer af EKSF-traktatens artikel 4, litra c), er tilskud og stoette ydet af staterne, i hvilken som helst form, uforenelige med faellesmarkedet for kul og staal, og foelgelig forbudt inden for Faellesskabet.
20 Efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Raadet har Kommissionen imidlertid paa grundlag af EKSF-traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, vedtaget beslutninger, der goer det muligt at yde stoette til jern- og staalsektoren. Med visse af disse beslutninger er der givet tilladelse til ad hoc-stoette til udvalgte jern- og staalvirksomheder; med visse andre bemyndiges Kommissionen til at fastslaa, at visse stoetteforanstaltninger til fordel for virksomheder, der opfylder de fastsatte betingelser, er forenelige med faellesmarkedet.
21 Den beslutning, som var gaeldende paa tidspunktet for ydelse af de omtvistede laan, og som henhoerer under den anden af de ovennaevnte grupper, er Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien (EFT L 362, s. 57, herefter "beslutning nr. 3855/91").
22 Artikel 1, stk. 2, i denne beslutning praeciserer omfanget af stoettebegrebet, der bl.a. omfatter de laan til fordel for jern- og staalvirksomheder, for hvilke det finansielle udbytte, i det mindste delvis, afhaenger af virksomhedens resultater, og som ydes af medlemsstaterne, regionale eller lokale forvaltninger eller andre organer, naar der ikke herved er tale om tilfoersel af risikovillig kapital efter almindelig selskabspraksis i et samfund med markedsoekonomi.
23 I medfoer af artikel 2-5 i beslutning nr. 3855/91 kan visse begraensede former for stoette anses for forenelige med faellesmarkedet.
24 Artikel 6 indeholder de konkrete kontrolmekanismer, som har til formaal at sikre overholdelse af disse bestemmelser. Heri foreskrives det, at Kommissionen underrettes saa betids om enhver paataenkt indfoerelse eller aendring af stoetten, at den kan fremsaette sine bemaerkninger hertil. Endvidere udvides pligten til forhaandsunderretning til alle finansielle interventioner (erhvervelse af kapitalinteresser, kapitaltilskud eller tilsvarende foranstaltninger) fra det offentlige eller organer, der anvender statsmidler i dette oejemed, for at goere det muligt for Kommissionen at tage stilling til, om interventionerne indeholder stoetteelementer og i givet fald vurdere, om de er forenelige med beslutningens artikel 2-5. Artikel 6, stk. 4, fastsaetter: "Saafremt Kommissionen efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsaette deres bemaerkninger konstaterer, at en stoetteforanstaltning ikke er forenelig med bestemmelserne i denne beslutning, giver den den paagaeldende medlemsstat meddelelse om sin beslutning. (...) Bestemmelserne i [EKSF-]traktatens artikel 88 finder anvendelse, saafremt en medlemsstat ikke efterkommer den paagaeldende beslutning. Den paagaeldende medlemsstat kan kun ivaerksaette de i stk. 1 og 2 omhandlede foranstaltninger med Kommissionens godkendelse og paa de af denne fastsatte vilkaar."
Sagsoegerens og intervenientens argumenter
25 Den tyske regering har nedlagt paastand om, at gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning udsaettes, indtil Domstolen har truffet afgoerelse om sagens realitet.
26 Hvad angaar spoergsmaalet, om dette krav umiddelbart forekommer berettiget, har regeringen henvist til de klagepunkter, som er blevet anfoert mod den anfaegtede beslutning i staevningen i annullationssoegsmaalet.
27 For det foerste finder den tyske regering den anfaegtede beslutnings begrundelse utilstraekkelig, saaledes at beslutningen er blevet udstedt under tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter (EKSF-traktatens artikel 15). I den henseende har Kommissionen angivet, at de omtvistede laan reelt udgjorde et kapitalindskud, mens denne begrundelse er irrelevant for en klassificering af laanene som stoette. Det haevdes dernaest fejlagtigt i den anfaegtede beslutning, at delstaten Bayern aldrig har anset det for muligt eller har paaregnet at forlange de omhandlede laan tilbagebetalt, i stedet for detaljeret at undersoege udsigterne til indirekte afkast af laanene. Endelig har Kommissionen ligeledes tilsidesat begrundelsespligten ved ikke at have angivet grundene til sin afvisning af at suspendere pligten til at tilbagebetale laanene trods forbindelsen mellem denne beslutning og det af sagsoegeren indbragte soegsmaal om annullation af den foerste NMH-beslutning.
28 Sagsoegeren har for det andet gjort gaeldende, at laanene fejlagtigt er blevet klassificeret som stoette.
29 Kommissionen har herved forskelsbehandlet det offentlige i forhold til sammenlignelige private erhvervsdrivende under tilsidesaettelse af de vaesentlige kriterier, som fremgaar af Domstolens praksis om fastlaeggelse af en sondring mellem et interessentindskud og stoette. Sagsoegeren henviser til dom af 10. juli 1986, sag 40/85, Belgien mod Kommissionen (Sml. s. 2331), af 21. marts 1991, sag C-303/88, Italien mod Kommissionen (Sml. I, s. 1433), af 21. marts 1991, sag C-305/89, Italien mod Kommissionen (Sml. I, s. 1603), af 14. september 1994, forenede sager C-278/92, C-279/92 og C-280/92, Spanien mod Kommissionen (Sml. I, s. 4103). Det fremgaar heraf, at Domstolen anerkender, at en markedsoekonomisk investor kan have forskellige bevaeggrunde, som kan omfatte bevarelse af et holdingselskabs image eller en omlaegning af dets aktiviteter, uafhaengigt af et oenske om afkast paa kort sigt.
30 Sagsoegeren behandler dernaest delstaten Bayerns adfaerd i lyset af disse betragtninger. Det paapeges, at de omtvistede laan har gjort det muligt at fortsaette Neue Maxhuette' s aktiviteter. Ifoelge sagsoegeren kunne delstaten med rette forvente, at laanene enten ville blive tilbagebetalt direkte paa mellemlang sigt, eller at de muliggjorde en kompensation for delstatens forpligtelser over for Neue Maxhuette, naermere bestemt tidligere gaeld, hvis tilbagebetaling paahvilede delstaten som led i privatiseringsplanen. Sagsoegeren finder endvidere, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at ophaeve det samlede laan i stedet for at kraeve aendrede betingelser i laaneaftalerne med henblik paa at bringe disse i overensstemmelse med faellesskabsretten. Endelig lastes Kommissionen for at have fejlbedoemt Neue Maxhuette' s minoritetsanpartshaveres adfaerd. Kommissionen har saaledes antaget, at delstaten Bayerns situation var sammenlignelig med de andre private anpartshaveres, mens statens adfaerd som investor alene kan sammenlignes med store private holdingselskabers adfaerd, og endda kun i begraenset omfang. Sagsoegeren anfoerer ligeledes de konkrete aarsager til, at de forskellige private minoritetsanpartshavere i Neue Maxhuette, som befandt sig i en anden situation end majoritetsanpartshaveren, ikke ydede laan til Neue Maxhuette i 1993 og 1994.
31 Endelig finder sagsoegeren, at den omstaendighed, at de omtvistede laan ikke udgjorde stoette, men derimod var belaeg for en fornuftig oekonomisk adfaerd fra delstatens side, fremstaar endnu klarere, naar der ved undersoegelse af disse laan tages hensyn til den planlagte privatisering af Neue Maxhuette. Laanene var faktisk uundvaerlige for en succesfuld gennemfoerelse af privatiseringsplanen.
32 Nok var det i forbindelse med denne plan forudsat, at delstaten Bayern i sidste ende skulle give afkald paa tilbagebetaling af de omtvistede laan, og sagsoegeren bestrider ikke, at salget af delstatens andel i Neue Maxhuette i saa fald ville ske til en negativ afstaaelsessum. Ikke desto mindre finder sagsoegeren, at denne operation saavel paa kort som paa langt sigt var mere fordelagtig end virksomhedens konkurs og afvikling. En afvikling af virksomheden ville saaledes have fremkaldt yderligere omkostninger for delstaten, i vaesentlig grad have skadet dennes image som erhvervsdrivende og have blokeret for de synergieffekter, der skulle indtraede i kraft af omlaegningen af hele koncernen.
33 Sluttelig har Kommissionen ifoelge sagsoegeren begaaet en fejl ved sammenligningen af delstaten Bayern med andre private investorer, idet den fejlagtigt har ladet sagsoegeren baere bevisbyrden, har betragtet saavel delstaten Bayerns adfaerd som en sammenlignelig privat koncerns adfaerd som maecenvirksomhed, og idet den har forskelsbehandlet det offentliges aktivitet som erhvervsdrivende i forhold til private investorers aktivitet, hvorved den har overtraadt EKSF-traktatens artikel 83.
34 Som sidste anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat princippet om loyalt samarbejde ved at kraeve oejeblikkelig tilbagebetaling af laanene uden at afvente udfaldet af soegsmaalene om annullation af den foerste NMH-beslutning, hvorved den paataenkte privatiseringsplan blev forkastet.
35 Hvad angaar kriteriet om uopsaettelighed mener sagsoegeren, at man vil blive paafoert et alvorlig og uoprettelig tab i tilfaelde af oejeblikkelig opfyldelse af den anfaegtede beslutning. Saaledes vil en tilbagebetaling af laanene enten medfoere, at virksomheden gaar konkurs efter en betalingsstandsning eller overdreven gaeldsaetning, eller at virksomheden oploeses, saafremt der meddeles afslag paa at indlede en konkursbehandling paa grund af manglende midler i boet. I begge tilfaelde vil driften hoejst sandsynligt blive indstillet, inden Domstolen har truffet afgoerelse i hovedsagen, og en efterfoelgende genoptagelse af driften vil ikke vaere mulig.
36 En konkurs eller afvikling af Neue Maxhuette vil foraarsage omfattende skade for sagsoegeren. Dette vil dels medfoere et foertidigt stop for planen om privatisering af virksomheden og betyde, at den af sagsoegeren anlagte sag til proevelse af den foerste NMH-beslutning om denne plan bliver uden genstand, hvorved sagsoegeren beroeves sin ret til en effektiv domstolskontrol. Dels vil virksomhedens ansatte miste deres arbejde, hvilket vil paafoere delstaten vaesentlig oekonomisk skade i form af arbejdsloeshed, nedsat koebekraft for befolkningen samt ved indvirkning paa delstatens finanser. Endelig vil en konkurs eller afvikling af Neue Maxhuette uopretteligt belaste delstatens anseelse som erhvervsdrivende.
37 Sagsoegeren goer gaeldende, at disse skader langt overstiger de negative virkninger for konkurrencen af en suspenderet pligt til at tilbagebetale stoetten. Saaledes daekker virksomheden blot 0,2% af Faellesskabets jern- og staalmarked, og virkningen af denne beskedne tilstedevaerelse er fordelt paa et stort antal konkurrerende virksomheder.
38 I retsmoedet erklaerede intervenienten at kunne tiltraede sagsoegerens anbringender. Intervenienten betonede navnlig den stadige forbedring af sin oekonomiske situation fra 1991 til 1995. Hvad angik den paastaaede alvorlige og uoprettelige skade anfoerte intervenienten aarsagerne til, at de konkrete omstaendigheder i den foreliggende sag indebaerer, at et krav om oejeblikkelig tilbagebetaling goer en endelig standsning af aktiviteterne uafvendelig. Under paaberaabelse af princippet om procesoekonomiske hensyn har intervenienten endelige kritiseret Kommissionens argumenter om henvisning af problemet til en national domstol.
Sagsoegtes argumenter
39 Kommissionen har indledningsvis anerkendt, at det efter EF-traktaten er muligt at anordne udsaettelse af gennemfoerelsen af en beslutning, der kraever tilbagebetaling af stoette, som er ulovlig og uforenelig med faellesmarkedet. Men den goer gaeldende, at en saadan udsaettelse derimod ikke er forenelig med hverken EKSF-traktatens artikel 4, litra c), eller beslutning nr. 3855/91. En afgoerelse om en saadan udsaettelse er udelukket, da Kommissionen for sit vedkommende ikke ville raade over nogen mulighed for at forfoelge overtraedelser af reglerne om underretning eller de proceduremaessige forskrifter i beslutning nr. 3855/91. I medfoer af denne beslutnings artikel 6, stk. 4, er en anvendelse af EKSF-traktatens artikel 88 kun mulig, saafremt en medlemsstat ikke efterkommer en endelig beslutning fra Kommissionen. Kommissionen paapeger ligeledes, at det ikke tilkommer Domstolen at udtale sig om foreneligheden af en stoette. Det er Kommissionens konklusion, at det ikke er muligt midlertidigt at suspendere tilbagebetalingen af en ulovligt ydet stoette, idet medlemsstater, som ikke overholder deres underretningspligt, ellers opnaar en urimelig fordel.
40 Kommissionen har dernaest kort anfoert, at staevningen i hovedsagen aabenbart savner grundlag. Ifoelge Kommissionen kan det ikke bestrides, at delstaten Bayern ikke handlede som en privat anpartshaver, der soeger afkast, da den indskoed 94% af de midler, som var noedvendige for virksomhedens overlevelse mellem marts 1993 og august 1994 med en forestilling om i sidste ende at give afkald paa tilbagebetalingen heraf ved delstatens udtraeden af selskabet. Der er derfor klart tale om en finansiel fordel, uden hvilken virksomheden ville vaeret gaaet konkurs i 1993 paa linje med talrige andre konkurrenter paa Faellesskabets jern- og staalmarked.
41 Kommissionen har ligeledes bestridt, at en oejeblikkelig gennemfoerelse af den anfaegtede beslutning skulle paafoere sagsoegeren alvorlig og uoprettelig skade. For det foerste vil en gennemfoerelse af beslutningen ikke vaere den direkte aarsag til en konkurs, da virksomhedens overdrevne gaeldsaetning allerede bestod; virksomheden kunne desuden goere brug af retsmidlerne i den nationale retsorden til at modsaette sig en tilbagesoegning af laanet. For det andet indebaerer en konkursbehandling ikke noedvendigvis et ophoer af virksomhedens aktiviteter. Endelig lider sagsoegeren ifoelge Kommissionen under alle omstaendigheder ingen alvorlig skade: For det foerste vil det stadig vaere muligt at privatisere Neue Maxhuette; dernaest vil sagsoegeren ikke vaere beroevet adgangen til effektiv retsbeskyttelse, og endelig vil der ikke vaere nogen indirekte foelger af virksomhedens konkurs for delstaten, i form af arbejdsloeshed eller finansiel eller ikke-oekonomisk skade, eller ogsaa vil disse vaere meget begraensede.
42 Under alle omstaendigheder finder Kommissionen, at den skade, som ville indtraede paa faellesskabsplan ved en suspension af kravet om tilbagebetaling af laanene, overstiger den skade, der eventuelt paafoeres sagsoegeren. Kommissionen paapeger, at den aktuelle situation er en foelge af ulovlig adfaerd fra det offentliges side, og at en udsaettelse af gennemfoerelsen vil indebaere, at denne ulovlighed opretholdes i en lang tid, hvorved sagsoegerens retsstridige adfaerd beloennes. Trods virksomhedens ringe stoerrelse finder Kommissionen, at en bevarelse af virksomheden paa markedet noedvendigvis hindrer konkurrenterne i fuldt ud at udnytte deres anlaeg, selv om dette ikke er blevet fastslaaet konkret for nogen naermere angivne virksomheders vedkommende. Kommissionen henviser i den henseende til det store antal konkurrenter og andre medlemsstater, som har ytret sig i forbindelse med proceduren til undersoegelse af de omtvistede laan.
Retlige bemaerkninger
43 Retten maa straks forkaste Kommissionens tese om, at der ikke kan anordnes udsaettelse af gennemfoerelsen af en kommissionsbeslutning med paabud om tilbagebetaling af statsstoette, som er uforenelig med faellesmarkedet, og som er blevet ydet under tilsidesaettelse af procedurereglerne i beslutning nr. 3855/91.
44 Af EKSF-traktaten, saerlig dennes artikel 39, fremgaar ingen begraensninger med en saadan raekkevidde af Domstolens mulighed for at anordne foreloebige forholdsregler.
45 I dom af 15. juli 1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. ref.: Rec. s. 197, paa s. 222, udtalte Domstolen vedroerende EOEF-traktaten, at de bestemmelser i traktaten, som vedroerer borgernes soegsmaalsret, ikke kan fortolkes indskraenkende; foelgelig kan man ikke, naar traktaten er tavs vedroerende dette punkt, formode, at der har vaeret oensket en begraensning i den henseende. Det gaelder ogsaa for EKSF-traktatens vedkommende, i forbindelse med hvilken der af hensyn til privates retsbeskyttelse maa anlaegges en vid fortolkning af bestemmelserne om soegsmaal for Domstolen, saaledes som allerede udtalt af Domstolen (jf. dom af 17.2.1977, sag 66/76, CFDT mod Raadet, Sml. s. 305, praemis 8).
46 I oevrigt ville det vaere uforeneligt med det almindelige princip om ret til fuldstaendig og effektiv retsbeskyttelse, som de retsundergivne besidder i henhold til faellesskabsretten, hvis det var umuligt at traeffe bestemmelse om foreloebige forholdsregler (jf. bl.a. dom af 15.5.1986, sag 222/84, Johnston, Sml. s. 1651, praemis 18, og af 15.10.1987, sag 222/86, Heylens m.fl., Sml. s. 4097, praemis 14). Det naevnte princip indebaerer, at de retsundergivne kan sikres foreloebig beskyttelse, hvis dette ° med henblik paa at undgaa en lakune i den retsbeskyttelse, som Domstolen sikrer ° er noedvendigt for at sikre den fulde virkning af den fremtidige endelige afgoerelse (jf. bl.a. kendelse af 12.12.1968, sag 27/68 R, Renckens mod Kommissionen, Rec. 1969, s. 274, paa s. 276, dom af 19.6.1990, sag C-213/89, Factortame m.fl., Sml. I, s. 2433, praemis 21, og af 21.2.1991, forenede sager C-143/88 og C-92/89, Zuckerfabrik Suederdithmarschen AG og Zuckerfabrik Soest, Sml. I, s. 415, praemis 16, 17 og 18).
47 Dette grundlaeggende princip drages ikke i tvivl af den omstaendighed, at Kommissionen ellers eventuelt vil mangle befoejelser ° ifoelge sin egen snaevre fortolkning af disse ° til at sikre overholdelsen af de i beslutning nr. 3855/91 foreskrevne procedureregler.
48 Selv om en udsaettelse af gennemfoerelsen af en beslutning som den anfaegtede derfor ikke i sig selv er uforenelig med EKSF-traktaten og med beslutning nr. 3855/91, staar det dog fast, at der ved en afgoerelse om en saadan udsaettelse ikke kan ses bort fra de relevante retsregler, som omgiver beslutningen.
49 I den henseende maa det paapeges, at tilskud eller stoette til jern- og staalvirksomheder i hvilken som helst form er forbudt i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c). Kun Kommissionen har undtagelsesvist befoejelse til at tillade visse former for finansiel stoette inden for de snaevre rammer i bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 54, 55 og 56 eller til at tillade disse i den situation, som er omhandlet i den naevnte traktats artikel 67, stk. 2, andet afsnit.
50 Medlemsstaterne har efterfoelgende faaet tilladelse til at finansiere visse former for stoette, navnlig paa grundlag af de generelle beslutninger, som er vedtaget i medfoer af EKSF-traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, herunder beslutning nr. 3855/91. Denne beslutning foreskriver navnlig et praeventivt system om kontrol med alle de finansielle interventioner fra det offentlige til fordel for jern- og staalvirksomheder, idet gennemfoerelsen af disse forudsaetter en forhaandsgodkendelse fra Kommissionen.
51 Med forbehold for Domstolens kontrol tager Kommissionen i medfoer af beslutningens artikel 6 alene stilling til, om disse interventioner indeholder stoetteelementer ° hvilket sker forud for tilsagn om interventionerne ° og giver i givet fald tilladelse til dem.
52 I henhold til beslutningens artikel 6, stk. 4 og 5, kan medlemsstaterne kun ivaerksaette deres interventioner med Kommissionens godkendelse eller ° i mangel af stillingtagen fra Kommissionens side ° ved udloebet af en frist paa to eller tre maaneder efter modtagelsen af anmeldelsen, afhaengig af tilfaeldets art.
53 Denne strenge disciplin har til formaal ° under Kommissionen ansvar ° at muliggoere, at der kan ydes visse former for stoette til jern- og staalindustrien, som finansieres af medlemsstaterne, under behoerig hensyntagen til sektorens saerlige foelsomhed og uden at skade den overordnede ramme, hvori den indgaar i EKSF-traktaten.
54 En medlemsstats manglende overholdelse af pligten til at give forhaandsunderretning til Kommissionen udgoer derfor en saerligt alvorlig overtraedelse, for saa vidt som en saadan fremgangsmaade strider mod en vigtig ordning til sikring af faellesmarkedet (jf. i samme retning (vedroerende EOEF-traktaten) kendelse af 21.5.1977, sag 31/77 R og 53/77 R, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 921, praemis 17).
55 I den foreliggende sag efterlod bestemmelserne i beslutning nr. 3855/91 ingen som helst tvivl for myndighederne med hensyn til deres forpligtelse til at give underretning om de omtvistede laan og til at betinge ydelsen af laanene af Kommissionens forudgaaende stillingtagen, uafhaengigt af, om laanene maatte opfattes som stoette.
56 Under disse omstaendigheder maa der anlaegges en forsigtig bedoemmelse af, om der kan anordnes udsaettelse af gennemfoerelsen af en kommissionsbeslutning, hvorved en stoetteforanstaltning, der er ydet ulovligt, erklaeres uforenelig med faellesmarkedet og kraeves tilbagebetalt.
57 Ifoelge artikel 83, stk. 2, i procesreglementet forudsaetter en afgoerelse om at udsaette gennemfoerelsen af en retsakt fra en institution, at der foreligger omstaendigheder, som medfoerer uopsaettelighed, og faktiske og retlige grunde til, at udsaettelsen umiddelbart forekommer berettiget. I denne sag paahviler det derfor den part, som har begaeret udsaettelse, at angive saerligt alvorlige omstaendigheder, saaledes at det fremstaar som berettiget at forlaenge en situation, der strider mod det praeventive system, som er foreskrevet i beslutning nr. 3855/91, hvorved rammen for jern- og staalmarkedet, som det er organiseret i henhold til EKSF-traktaten og ved de beslutninger, der er truffet til gennemfoerelse af traktaten, lider skade, og som af denne grund er egnet til at forstyrre konkurrencen paa jern- og staalmarkedet.
58 De forskellige anbringender, som sagsoegeren har fremfoert, skal behandles i relation til spoergsmaalet, om en foreloebig forholdsregel umiddelbart vil forekomme berettiget.
59 Det foerste anbringende tager udgangspunkt i visse fejl i begrundelsen. Da dette anbringende i hoej grad er baseret paa argumenter, som anfaegter rigtigheden af visse betragtninger i beslutningen, vil de naevnte argumenter blive behandlet nedenfor i forbindelse med bedoemmelsen af de to andre anbringender, sagsoegeren har fremfoert. Herudover forekommer begrundelsen i den anfaegtede beslutning umiddelbart at praesentere Kommissionens raesonnement klart og utvetydigt og at muliggoere, at de interesserede erfarer begrundelserne for den trufne foranstaltning, og at Domstolen udoever sin kontrol. Isoleret betragtet ses dette anbringende derfor ikke umiddelbart at kunne tages til foelge.
60 Ifoelge det andet anbringende har Kommissionen begaaet talrige fejl af saavel faktisk som retlig art ved sin bedoemmelse af de omtvistede laans karakter.
61 Indledningsvis det bemaerkes, at det foelger af EKSF-traktatens artikel 33, stk. 1, andet punktum, at Domstolens proevelsesret ved udoevelsen af kompetencen til at paadoemme annullationssoegsmaal, der indbringes til proevelse af Kommissionens beslutninger eller henstillinger "ikke [omfatter] skoennet vedroerende den situation, der er en foelge af de oekonomiske kendsgerninger eller omstaendigheder, paa basis af hvilke de naevnte beslutninger eller henstillinger er blevet til, medmindre det paastaas, at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning eller aabenbart har tilsidesat bestemmelserne i denne traktat eller enhver retsregel vedroerende dens gennemfoerelse".
62 Det fremgaar af Domstolens praksis, at udtrykket "aabenbar" forudsaetter en vis grovere tilsidesaettelse af retsreglerne, saasom at tilsidesaettelsen aabenbart fremstaar som en foelge af en klar vildfarelse i skoennet vedroerende den situation, med henblik paa hvilken beslutningen blev truffet, set i relation til traktatens bestemmelser (jf. dom af 21.3.1955, sag 6/54, Nederlandene mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 13, org. ref.: Rec. s. 201, paa s. 225, og af 12.2.1960, forenede sager 15/59 og 29/59, Société métallurgique de Knutange mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 159, org. ref.: Rec. s. 9, paa s. 28).
63 Dette er rammen for behandlingen af sagsoegerens argumenter mod den bedoemmelse af laanene, som Kommissionen har foretaget, og det skal afgoeres, om argumenterne umiddelbart afsloerer en klar vildfarelse ved anvendelsen af reglerne eller skoennet vedroerende situationen.
64 I den henseende bemaerkes for det foerste, at det ikke af sagsoegerens argumenter ° som ikke praeciserer, hvorledes den anfaegtede beslutning har tilsidesat de vaesentlige kriterier, der fremgaar af Domstolens praksis om fastlaeggelse af en sondring mellem et interessentindskud og stoette ° fremgaar, at Kommissionen har baseret sit skoen paa en aabenbart fejlagtig eller inkonsekvent opfattelse af kriteriet om en privat investor.
65 Dernaest fremgaar det ikke umiddelbart, at Kommissionen har svaevet i en klar vildfarelse vedroerende bedoemmelsen af faktum. Kommissionen synes i den anfaegtede beslutning at have taget hensyn til alle relevante elementer, herunder navnlig til den begunstigede virksomheds finansielle situation og til de saerlige betingelser om tilbagebetaling af de omtvistede laan samt deres skaebne i tilfaelde af virksomhedens konkurs. Denne beslutning indbefatter tillige en detaljeret behandling af forskellen i adfaerd mellem paa den ene side delstaten Bayern og paa den anden side de oevrige private anpartshavere, som i begyndelsen besad 55% af kapitalen i virksomheden. I beslutningen goeres der desuden rede for Kommissionens behandling af de eventuelle fordele, som delstaten kunne opnaa ved at yde laanene, ogsaa i forbindelse med planen om privatisering og omstrukturering af virksomheden.
66 Under disse omstaendigheder ses sagsoegeren og intervenienten ikke umiddelbart at have angivet nogen konkrete oplysninger, som er tilstraekkeligt betydningsfulde, til stoette for udsagnet om, at delstaten Bayern med rette kunne forvente, at laanene ville blive tilbagebetalt.
67 Hvad dernaest angaar proportionalitetsprincippet, der af sagsoegeren laegges til grund for at haevde, at Kommissionen burde have begraenset sig til at kraeve aendrede laanebetingelser med henblik paa at fjerne stoetteelementet, er det tilstraekkeligt at bemaerke, at det i den anfaegtede beslutning (s. 48) udtrykkeligt udtales: "Statsstoetteelementet i disse laan ligger ikke i en saerlig gunstig rentesats, men derimod i selve vaerdien af laanene". For saa vidt som det ikke i oevrigt er godtgjort, at der foreligger en klar vildfarelse vedroerende Kommissionens fastlaeggelse af, hvilket stoetteelement der er indeholdt i laanene, synes et krav om tilbagebetaling af det samlede laanebeloeb ikke umiddelbart at udgoere en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet.
68 Det fremgaar heller ikke umiddelbart, at Kommissionen har foretaget noget aabenbart fejlskoen i forbindelse med behandlingen af den respektive adfaerd fra de forskellige interessenter i selskabet Neue Maxhuette.
69 I den henseende har sagsoegeren forklaret, at delstaten Bayerns interesser ikke kunne sammenlignes med de private investorers, og at disses holdning derfor ikke kan spille nogen som helst rolle ved bedoemmelsen af, om en privat investor, hvis han befandt sig under omstaendigheder svarende til delstatens Bayerns, ville have ydet det omtvistede laan. Det fremgaar imidlertid af den anfaegtede beslutning, at der ved bedoemmelsen af deres respektive adfaerd er blevet taget hensyn til de konkrete omstaendigheder, som omgav hver interessents situation.
70 Hvad angaar hensyntagen til den paataenkte privatisering af Neue Maxhuette i relation til bedoemmelsen af de omtvistede laan, er det i forbindelse med naervaerende procedure tilstraekkeligt at konstatere, at det fremgaar af sagsoegerens argumenter, at denne ikke har baseret sine afgoerelser om at yde de omtvistede laan paa en praecis analyse af omkostningerne ved en eventuel konkurs. Sagsoegeren har heller ikke fremlagt en saadan analyse i sammenhaeng med staevningen i annullationssoegsmaalet. Inden for rammerne af en foerste undersoegelse kan de generelle bemaerkninger, som er blevet fremsat, og som navnlig vedroerer bevarelsen af delstatens image eller omlaegning af dens aktiviteter, derfor ikke anses for tilstraekkelige til at fastslaa en aabenbar fejl fra Kommissionens side.
71 Det sidste anbringende tager udgangspunkt i en angivelig tilsidesaettelse af princippet om loyalt samarbejde derved, at Kommissionen burde have afventet udfaldet af annullationssoegsmaalene til proevelse af den foerste NMH-beslutning, foer den kraevede de omtvistede laan tilbagebetalt.
72 I den henseende bemaerkes for det foerste, at der ikke er blevet fremsat begaering om foreloebige forholdsregler i forbindelse med de sager, der anlagt til proevelse af den foerste NMH-beslutning.
73 Hertil kommer, at det umiddelbare klare indtryk er, at Kommissionen ved at kraeve tilbagebetaling af en stoetteforanstaltning, der bedoemmes som uforenelig med faellesmarkedet, har handlet i overensstemmelse med sine pligter ifoelge EKSF-traktaten og de retsakter, som er vedtaget til dennes gennemfoerelse.
74 En foerste undersoegelse af Kommissionens holdning har saaledes ikke vist, at den har handlet i strid med princippet om loyalt samarbejde ved at vedtage den anfaegtede beslutning, mens sagsoegeren derimod har gjort sig skyldig i en saadan overtraedelse ved ikke paa forhaand at have underrettet Kommissionen om de omtvistede laan.
75 Med forbehold for den behandling, som skal gennemfoeres under hovedsagen, maa det sammenfattende antages, at det ikke paa grundlag af en foerste undersoegelse af den anfaegtede beslutning har vaeret muligt at paavise, at Kommissionen aabenbart har tilsidesat de bestemmelser, der finder anvendelse i den foreliggende sag, eller har begaaet en aabenlys fejl ved bedoemmelsen af situationen.
76 Af ovenstaaende fremgaar det, at de fremfoerte faktiske og retlige anbringender ikke forekommer at vaere tilstraekkelige til at begrunde en udsaettelse af Kommissionens beslutning med paabud om tilbagebetaling af de laan, som delstaten Bayern har ydet Neue Maxhuette.
77 Den af sagsoegeren haevdede skade kan ikke omstoede denne konklusion.
78 Henset til de mange selvmodsigende argumenter fra parterne og i lyset af den saerligt prekaere situation, som den beroerte virksomhed befinder sig i, kan det ganske vist ikke udelukkes, at en oejeblikkelig fuldbyrdelse af beslutningen om paabud om tilbagebetaling af de omtvistede laan fra den beroerte virksomhed kan vaere afgoerende for indtraeden af konkurs eller for oploesning af virksomheden, ligesom naevnte fuldbyrdelse kan faa sociale foelgevirkninger, som kan paafoere sagsoegeren alvorlig skade, selv om det maa antages at vaere vanskeligt paa forhaand at vurdere sandsynligheden for dette eller problemets omfang.
79 Imidlertid viser de oplysninger, som er blevet fremfoert i den foreliggende sag til paavisning af eksistensen og alvoren af skaden i tilfaelde af tilbagebetaling af de omtvistede laan, samtidig, hvor betydningsfulde laanene er for virksomhedens overlevelse, og for saa vidt svaekker de derved tilsvarende de faktiske og retlige anbringender, som sagsoegeren har anfoert med henblik paa at afvise opfattelsen af laanene som stoette.
80 Under disse omstaendigheder kan begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen ikke tages til foelge for at hindre en skade, der ° selv hvis den ville indtraede med sikkerhed ° klart maa anses for en uundgaaelig konsekvens af anvendelsen af den strenge ordning om stoette til jern- og staalsektoren, som navnlig har til formaal at hindre de saerligt skadelige foelger for konkurrencen ° og dermed for de konkurrencedygtige virksomheders overlevelse ° af den kunstige igangholdelse af virksomheder, der ikke ville kunne overleve paa normale markedsvilkaar.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLENS PRAESIDENT
1) Begaeringen om foreloebige forholdsregler tages ikke til foelge.
2) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 3. maj 1996.