61982C0167
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT S. ROZÈS
FREMSAT DEN 10. MARTS 1983 (
1
)
Høje Domstol.
Domstolen har fået forelagt en anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericlu Hamburg vedrørende gyldigheden af visse bestemmelser i Kommissionens forordninger af 30. april 1979 (nr. 851/79) og af 29. juni 1979 (nr. 1309/79) om fastsættelse af eksportrestitutionerne for produkter forarbejdet på basis af korn og pris.
I — De faktiske omstændigheder er følgende:
Selskabet Nordgetreide i Lübeck, som importerer og forarbejder korn, eksporterede mellem den 1. august 1979 (begyndelsen af høståret 1979/1980) og den 31. august s.a., og derefter mellem en 5. og den 26. september 1979 henholdsvis 1400 og 1000 tons bygflager henhørende under underpos. 11.02 E I b 1 aa (flager af byg med et askeindhold i forhold til tørstoffet på 1 vægtprocent eller mindre og med et fiberindhold i forhold til tørstoffet på 0.9 vægtprocent eller mindre).
Ligesom den byg, det er fremstillet af, henhører dette produkt af den første forarbejdning under den fælles markedsordning for korn (
2
).
Selskabet indgav følgelig to ansøgninger om eksportlicenser til det kompetente tyske organ den 31. maj og den 31. juli 1979. Der blev også ansøgt om forudfastsættelse af restitutionsbeløbet (samt monetære udligningsbeløb), som ifølge den nævnte forordnings artikel 16, stk. 2, fjerde afsnit, skal udbetales for en udførsel, der gennemføres i licensens gyldighedsperiode.
For disse to transaktioner blev der ubetalt restitutioner til Nordgetreide på 396,26 DM (163,55 ECU) og 293,12 DM (128,01 ECU) pr. ton.
Den restitution, der gjaldt på dagen for indleveringen af ansøgningen om licens (31. maj og 31. juli 1979) blev justeret på grundlag af den tærskelpris for byg (basisprodukt), der gjaldt i den måned, hvor de forarbejdede produkter blev eksporteret, dvs. august og september 1979.
De nærmere regler for denne tilpasning er fastsat i artikel 7, stk. 2, andet punktum, i Rådets forordning af 29. oktober 1975 (nr 2744/75) om regler for indførsel og udførsel af produkter forarbejdet på basis af korn og pris. Det bestemmes, at »reguleringen sker ved forhøjelse eller nedsættelse af restitutionen med forskellen mellem de tærskelpriser, der gælder pr. ton af basisproduktet henholdsvis i den måned, hvor ansøgningen indgives, og i eksportmåneden, multipliceret med de i kolonne 4 i bilag I, ud for det pågældende forarbejdede produkt anførte koefficienter«.
For flager af byg er denne koefficient 2,00.
Det restitutionsbeløb, der gjaldt på datoerne for indlevering af ansøgningerne om licens (31. maj og 31. juli 1979) var ved Kommissionens forordning af 30. april 1979 (nr. 851/79) blevet fastsat til 163,55 ECU pr. ton og ved forordning af 29. juni 1979 (nr. 1309/79) til, 128,01 ECU pr. ton for flager.
Ved beregningen af restitutionsbeløbet skal incidensen af den for basisproduktet »byg« fastsatte importafgift på kostprisen for produktet »flager« fastslås. Den er bestemmelse for den for det forarbejdede produkt opkrævede importafgifts variable element (
3
).
I dette tilfælde konstaterede Nordgetreide, at incidensen var blevet ansat til 1,5 i stedet for til 2,00 ved beregningen af afgiftens variable element (
4
) som tages i betragtning ved tilpasningen af restitutionsbeløbet (
5
).
Dette fører klart til en forskel i restitutionsbeløbet, som ifølge selskabets opfattelse skulle være 146,88 eller 195,30 ECU (i stedet for 105,31) for udførslerne i september 1979.
Nordgetreide er parat til at acceptere det laveste af disse beløb (146,48), men mener, at den for basisproduktet gældende, koefficient ved beregningen af størrelsen af den restitution, der udbetales for det forarbejdede produkt ved ansøgningen om forudfastsættelse, under alle omstændigheder skal være den samme som den, som anvendes ved tilpasningen af tærskelprisen for samme basisprodukt afhængig af de månedlige forhøjelser af afgiften, der er sket mellem datoen for forudfastsættelsen og udførselsdagen. Selskabet protesterede følgelig mod nedsættelsen af koefficienten fra 2,00 til 1,5 ved beregningen af restitutionens størrelse før tilpasning, for så vidt denne nedsættelse bevirker, at den mængde basisprodukt, som de fra Fællesskabet udførte flager er fremstillet af, anses for at være mindre end den mængde basisprodukt, der lægges til grund ved tilpasningen af restitutionsbeløbet.
Toldmyndighederne har henholdt sig til ordlyden af fællesskabsbestemmelserne, som de blot har anvendt.
På denne baggrund har Finanzgericht Hamburg spurgt Domstolen, om de restitutioner, der er fastsat i Kommissionens forordninger nr. 851/79 og nr. 1309/79 for flager af byg, er gyldige, når henses til Rådets forordning nr. 2744/75, og i benægtende fald hvilke retsvirkninger denne ugyldighed har.
B —
1.
Artikel 2, stk. 1, sammenholdt med bilag I, fjerde spalte i Rådets forordning nr. 2744/75 bestemmer, at det variable element i importafgiften for flager af byg (forarbejdet produkt) hidrørende fra tredjelande er den samme som den, der gælder for byg (basisprodukt) multipliceret med koefficienten 2,00.
Disse bestemmelser udgør i sig selv iværksættelsen af artikel 14 i Rådets forordning nr. 2727/75, hvorefter det variable element i importafgiften på forarbejdede produkter fremstillet af basisprodukter svarer »til incidensen af de for disse basisprodukter fastsatte importafgifter på de forarbejdede produkters kostpris«.
Denne koefficient har en teknisk begrundelse: til fremstilling af en ton bygflager går der 2 tons byg.
Nordgetreide har ikke for alvor gjort gældende, at valget af denne koefficient er i strid med fællesskabsretten, og under alle omstændigheder har den nationale domstol i øvrigt ikke stillet Domstolen spørgsmål om dens gyldighed.
2.
Den restitution, der kan ydes for forarbejdede produkter, fastsættes ¡sær under hensyntagen til mængderne af de basisprodukter, der lægges til grund ved beregningen af importafgiftens variable element (artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2744/75).
Denne bestemmelse skal sammenholdes med artikel 2, stk. 1, i samme forordning, som indeholder en henvisning til koefficienten 2,00, der anvendes for flager af byg (kolonne 4 i bilag I).
Det må imidlertid bemærkes, at hvis der i almindelighed kræves to tons byg til fremstilling af en ton flager, kan der af denne mængde i gennemsnit, bortset fra afrundet korn og »svinde«, også fremstilles følgende:
—
30-35 % byggryn (underpos. 11.02 A III a),
—
12-15% af et følgeprodukt, som består af afskallede hinder og dele af bygkornetes stivelsesholdige frøhvide; dette produkt, der forarbejdes til »pellets«, eksporteres som foder (klid og andre restprodukter under underpos. 23.02 A II a).
Eksport af disse produkter giver imidlertid ligeledes ret til restitution (
6
).
Kommissionen mener, at da anvendelsen af koefficienten 1,5 allerede bevirker, at hele det for basisproduktet »byg« gældende restitutionsbeløb overføres på det forarbejdede produkt »flager«, vil anvendelse af koefficienten 2,00 muliggøre restitutioner i flere led på forskellige produkter, der er et resultat af samme forarbejdningsproces på grundlag af samme basisprodukt.
Under disse omstændigheder må valget af den koefficient, der lægges til grund ved beregningen af restitutionsbeløbet, ikke føre til, at der for flager fremstillet af en given mængde basisprodukt, nemlig byg, ydes et beløb, som er lig med summen af de beløb, der ydes for forskellige forarbejdede produkter, selv hvis der anvendes en anden, højere koefficient ved beregningen af afgiften på samme mængde basisprodukt, byg, som alene anvendes til fremstilling af det forarbejdede produkt »flager«.
I betragtningerne til de pågældende forordninger henvises der først til artikel 2 i Rådets forordning af 29. oktober 1975 (nr. 2746/75) om almindelige regler for ydelse af eksportrestitutioner for de i artikel 1 i forordning nr. 2727/75 nævnte produkter (herunder altså bygflager) og som de generelle kriterier for restitutions-beløbets fastsættelse.
Der henvises endvidere til artikel 6 i Rådets forordning af 29. oktober 1975 (nr. 2744/75) om de specielle kriterier, som der skal tages hensyn til ved beregningen af restitutionen for forarbejdede produkter.
Selv om det er korrekt, at der blandt disse særlige kriterier tages hensyn til mængderne af basisprodukter, der lægges til grund ved beregningen af importafgiftens variable element (litra b), skal der ligeledes tages hensyn til en eventuel sammenlægning af restitutionerne for de forskellige produkter, der fremkommer på grundlag af samme basisprodukt ved samme forarbejdningsproces (litra c).
Valget af koefficienten 1,5 i de pågældende forordninger skyldes bl.a. at »sammenlægning af restitutioner for forskellige produkter, der hidrører fra samme fremstillingsproces på grundlag af samme basisprodukt, ville i visse tilfælde kunne muliggøre udførsel til tredjelande til priser, som ligger under noteringerne på verdensmarkedet«.
3.
Denne begrundelse er efter min mening i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne, således som de fortolkes i Domstolens praksis.
I Domstolens domme af 15. oktober 1980 (
7
) har Domstolen statueret, at det ved beregningen af monetære udligningsbeløb var ulovligt at anvende en forarbejdningskoefficient i fuldt omfang uden at tage hensyn til biprodukterne, når en sådan anvendelse medførte en overkompensation.
Kommissionen har følgelig efter min mening korrekt anvendt en følge af Domstolens praksis analogt ved beregningen af restitutionsbeløb for flager af byg.
4.
Ækvivalensforholdet (1,5), som er grundlaget for de i de pågældende forordninger fastsatte beløb, indebærer ikke, at den mængde byg, der faktisk forarbejdes af fabrikanterne af »flager«, ikke svarer til den mængde, som anses for at være blevet anvendt.
Hvis Nordgetreide's opfattelse skal kunne følges, er det nødvendigt, at beregningen af restitutionsbeløbet udgør det nøjagtige modstykke til beregningen af afgiften. Således forholder det sig ikke, da disse to teknikker har forskellige formål. Som Gilsdorf skriver (
8
), »selv om afgifterne i det væsentlige har en beskyttelsesfunktion, er det ved restitutioner, ud over at disse opfylder et ønske om at aflaste markedet, ofte handelspolitiske elementer, der spiller ind; der er følgelig væsentlige forskelle i beregningsmetoderne, idet afgiften generelt er større end restitutionen«.
Den restitution, der ydes for forarbejdede produkter, udbetales uafhængigt af opkrævningen af afgift på basisprodukter hvad enten dette er indført fra tredjelande (med afgift) eller har oprindelse i Fællesskabet (uden afgift).
Mens afgiften beregnes dagligt på grundlag af forskellen mellem tærskelprisen og verdensprisen cif, er restitutionen ikke automatisk; den skal kun fastsættes en gang om måneden under forbehold af ændringer i mellemtiden (i almindelighed hver uge). Når den finder anvendelse, fastsætte dens størrelse såvel på grundlag af Fællesskabets handelspolitik som forskellen mellem fællesskabspriserne fob og priserne på verdensmarkedet.
For de produkter, der forarbejdes af visse kornarter, der er høstet i Fællesskabet, er restitutionen ikke fuldt ud lig med forskellen mellem tærskelprisen og verdensmarkedsprisen, idet den erhvervsdrivende, som forarbejder dette korn, ikke køber det til tærskelprisen, men til den lavere pris på det indre marked. For visse former for makaroni, spaghetti og lignende varer i bilag B til forordning nr. 2727/75 (varer, som ikke findet i det i traktatens artikel 38 nævnte bilag II), er restitutionen således ikke nøjagtig lig med incidensen af den opkrævede afgift på basisproduktet.
Anvendelse af restitutionsteknikken — hvortil udgifterne afholdes af EUGFL — er i princippet kun berettiget for korn, som er høstet i medlemsstaterne, og som Fællesskabet har overskud af. Navnlig for produkter forarbejdet af byg, en kornart, som der er overskudsproduktion af i Fællesskabet, er eksportrestitutionerne på ingen måde af samme størrelsesorden som importafgifterne.
Systemet med månedlige forhøjelser af tærskelprisen på byg, som skal foretages i løbet af høståret for at tage hensyn til omkostningerne ved fastfrysningen samt nødvendigheden af en afsætning af lagrene, der er i overensstemmelse med markedets behov (
9
), begunstiger i øvrigt efter sin natur eksport af produkter forarbejdet i Fællesskabet af korn indført fra tredjelande. Som følge af disse forhøjelser kan det ske, at den restitution, der ydes ved eksport af disse produkter, overstiger den faktisk opkrævede afgift på det importerede basisprodukt. En sådan fordel er ikke berettiget, når det er muligt at fastsætte restitutionerne på forhånd.
5.
Det følger heraf, at Komissionen, efter at have skaffet sig klarhed ved en høring af forvaltningskomiteen for korn (
10
), råder over et vist skøn ved den principelle afgørelse om ydelse af en restitution og ved fastsættelsen af denne restitutions størrelse såvel for basisproduktet som for et eller alle produkter, der er forarbejdet af dette basisprodukt.
Artikel 16, stk. 1, i Rådets forordning nr. 2727/75 bestemmer udtrykkeligt, at »for at muliggøre eksport af de i artikel 1 anførte produkter i uændret stand eller i form af varer, som er anført i bilag Β (det vil navnlig sige melprodukter og stivelsesprodukter) på grundlag af noteringer eller priser, der gælder på verdensmarkedet for disse produkter, kan forskellen mellem disse noteringer eller priser og priserne inden for Fællesskabet i det nødvendige omfang udlignes ved en eksportrestitution«.
Der er ligeledes fastsat nærmere regler for restitutionens fastsættelse og endog for dens korrektion, og de kan helt eller delvis anvendes på de i dette tilfælde omhandlede produkter (artikel 16, stk. 4, tredje afsnit).
Det er væsentligt at etablere en ligevægt mellem anvendelsen af basisprodukter med oprindelse i Fællesskabet med henblik på eksport af forarbejdede varer til visse tredjelande og anvendelse af basisprodukter hidrørende fra disse lande, som »forædles« i Fællesskabet. For at undgå konkurrencefordrejninger og opretholde den fælles markedsordnings rette funktion kan Kommissionen lovligt tage hensyn til den omstændighed, at forarbejderne ved — ligeledes lovligt — ved overgangen fra et høstår til et andet at drage fordel af forudfastsættelsen af restitutionerne og den valutariske udvikling kan anvende korn fra Fællesskabet eller indført fra tredjelande på særligt gunstige betingelser og alligevel opnå særligt høje restitutioner.
III —
Da størrelsen af restitutionerne ved eksport af flager af byg ikke er blevet fastsat i strid med Rådets forordning nr. 2744/75 i bilagene til Kommissionens forordninger nr. 851/79 og 1309/79, er det andet spørgsmål, som den nationale ret har stillet Domstolen, uden genstand.
Da denne ret imidlertid udtrykkeligt har spurgt Domstolen om retsvirkningerne af denne fastsættelses eventuelle »ugyldighed«, vil jeg yderligere bemærke følgende.
Inden for rammerne af artikel 177, ligesom i øvrigt i tilfælde af et direkte annullationssøgsmål, påhviler det den institution, som har udstedt den ugyldige retsakt, at træffe de foranstaltninger, som dommens fuldbyrdelse eventuelt indebærer, uden at dette foregriber den nationale rets anvendelse af dommen i den sag, som verserer for den.
Det tilkommer alene Kommissionen inden for rammerne af forvaltningskomiteen at fastsætte restitutionerne og følgelig i tilfælde af ugyldighed at vælge mellem de to metoder, som firmaet Nordgetreide har anført (anvendelse af koefficienten 1,5 eller 2,00 såvel ved beregningen af restitutionens størrelse som ved dens tilpasning).
Da Komissionen imidlertid »har anvendt den [anfægtede] koefficient i et vist tidsrum«, foreslår jeg, at Domstolen vælger den løsning, som den har valgt i de sager, der har givet anledning til Domstolens domme af 15. oktober 1980, hvori det kendtes for ret, at ugyldigheden af beregningssystemet for restitutioner for flager af byg i forordningerne 851/79 og 1309/79 ikke medfører, at hovedtoldkontorets udbetaling af beløbene i henhold til disse forordninger for perioden forud for Domstolens doms afsigelse kan anfægtes.
Det er ikke nødvendigt at besvare dette spørgsmål, hvis Domstolen, som jeg foreslår, kender følgende for ret:
—
de restitutionsbeløb for eksport af flager af byg, der er fastsat ved Kommissionens forordninger nr. 851/79 og 1309/79, er i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets forordning nr. 2744/75.
(
1
) – Oversat fra fransk.
(
2
) – Artikel 1, d og bilag A i Rådets forordning nr. 2727/75 af 29. 10. 1975.
(
3
) – Artikel 14, stk. 1, A, a) i forordning nr. 2727/75.
(
4
) – Artikel 2 i forordning nr. 2744/75.
(
5
) – Artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 2744/75.
(
6
) – Fastsat til henholdsvis 169,00 og 132,27 ECU pr. ton for det førstnævnte produkt og til 25,08 og 24,01 ECU pr. ton for det andet produkt i henhold til de forordninger, der har givet anledning til sagen.
(
7
) – Providence agricole de la Champagne, Sml. 1980, s. 2825 ff.; Maïseries de Beauce, Sml. 1980, s. 2885 ff.
(
8
) – »Der Währungsausgleich aus rechtlicher Sicht«, Köln, 1978, s. 13.
(
9
) – Artikel 6 i Rådets forordning nr. 2727/75.
(
10
) – Artikel 26 i Rådets forordning nr. 2727/75.