61988CO0160(01)_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, ingivet til Domstolens Justitskontor den 2 . juni 1988, har Fédération européenne de la santé animale ( Fedesa ) og selskaberne Distrivet og Pitman-Moore i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, anlagt sag med paastand om annullation af Raadets direktiv 88/146 af 7 . marts 1988 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal virkning inden for husdyravl ( EFT L 70, s . 16 ).
2 Ved processkrift, indgaaet til Domstolens Justitskontor den 25 . august 1988, har Raadet paastaaet sagen afvist, jfr . procesreglementets artikel 91, stk . 1, og har fremsat begaering om, at Domstolen traeffer afgoerelse herom, foerend hovedsagen behandles .
3 Raadets direktiv 85/649 af 31 . december 1985 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal virkning inden for husdyravl ( EFT L 382, s . 228 ), som indeholder et ubetinget forbud mod at anvende stoffer med hormonal virkning, skulle vaere omsat til national ret af medlemsstaterne inden den 1 . januar 1988 .
4 Domstolen har i dom af 23 . februar 1988, Det Forenede Kongerige mod Raadet, sag 68/86, Sml . s . 855, i en sag anlagt af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 1, annulleret direktiv 85/649 under henvisning til, at Raadet havde tilsidesat en vaesentlig formforskrift, idet det ikke havde overholdt den i artikel 6, stk . 1, i Raadets forretningsorden fastsatte procedureregel .
5 Raadet har den 7 . marts 1988 udstedt det anfaegtede direktiv, der indholdsmaessigt svarer til det omtalte direktiv 85/649, ogsaa for saa vidt angaar fristen for gennemfoerelsen .
6 Til stoette for sin formalitetsindsigelse har Raadet principalt anfoert, at private ikke kan indbringe annullationssoegsmaal mod et direktiv, naar henses til ordlyden i Traktatens artikel 173, stk . 2, som i modsaetning til stk . 1, kun omhandler beslutninger og forordninger .
7 Subsidiaert har Raadet gjort gaeldende, at sagsoegerne ikke kan vaere umiddelbart og individuelt beroert af et direktiv, som ifoelge sin karakter er en almengyldig retsakt, der gaelder generelt og abstrakt i objektivt fastsatte situationer . Alene de nationale gennemfoerelsesbestemmelser medfoerer rettigheder eller forpligtelse for private . Naar det i oevrigt som her drejer sig om forpligtelser, er en umiddelbar virkning af direktivet under alle omstaendigheder udelukket .
8 Sagsoegerne har anfoert, at Traktatens artikel 173, stk . 2, ikke udelukker muligheden for at indbringe klage over et direktiv . De haevder i denne sammenhaeng, at "principles of law and justice and rule of law" maa foere til en udvidende fortolkning af ordene i artikel 173, stk . 2 . En afvisning af sagen isaer uden mundtlig forhandling udgoer en retsnaegtelse .
9 Til stoette herfor har sagsoegerne gjort gaeldende, at de har en betydelig og vaesentlig interesse i, at sagen realitetsbehandles, naar deres ret og frie adgang til at udoeve en erhvervsmaessig aktivitet, som i oevrigt er lovlig og i almenhedens interesse, hindres at ulovlige bestemmelser . Bortset fra sagsoegernes direkte interesse boer det vaere alvoren i den paastaaede overtraedelse, de beroerte rettigheders og interessers betydning samt det paafoerte tabs stoerrelse, der afgoer soegsmaalsinteressen . Det foelger heraf, at paakendelsen af formalitetsindsigelsen er knyttet til realitetsbehandlingen af sagen .
10 Vedroerende soegsmaalsinteressen er det sagsoegernes opfattelse, at den anfaegtede retsakts generelle eller individuelle karakter har mindre betydning end de beroerte interesser, og de har understreget, at det anfaegtede direktivs forskrifter er de samme som i en beslutning, fordi de er saa praecise og detaljerede, at der ikke gives medlemsstaterne nogen handlefrihed, i hvert fald ikke for saa vidt angaar dem . Sagsoegerne goer endelig gaeldende, at de - uanset direktivets retsvirkninger for andre personer eller erhverv - udgoer hovedparten af den beroerte gruppe af fabrikanter og forhandlere af veterinaermedicinske praeparater, som er identificeret og kendt af Raadet . Det drejer sig om en bestemt gruppe, der isaer er ramt af forbuddet i direktivet og dets ikrafttraedelse med tilbagevirkende kraft .
11 I henhold til procesreglementets artikel 91, stk . 3, forhandles der mundtligt om en formalitetsindsigelse, medmindre Domstolen bestemmer andet . Domstolen finder, at den foreliggende sag er tilstraekkeligt oplyst, hvorfor der ikke er grund til at afholde retsmoede, som sagsoegerne har anmodet om .
12 Det bemaerkes indledningsvis, at enhver fysisk eller juridisk person ifoelge ordlyden i EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2, kan indbringe klage over beslutninger, som skoent de er udformet i form af en forordning, dog beroerer ham umiddelbart og individuelt .
13 Selskaberne Distrivet og Pitman-Moore fremstiller og saelger veterinaermedicinske praeparater, herunder de af det anfaegtede direktiv omfattede hormoner; Fedesa er en sammenslutning af saadanne virksomheder . Uden at det i oevrigt findes noedvendigt at gennemgaa samtlige de af parterne rejste spoergsmaal, er det aabenbart, at det anfaegtede direktiv ikke aabenbart beroerer sagsoegerne individuelt .
14 Det foelger nemlig af Domstolens faste praksis, at retsundergivne kun kan anses som individuelt beroert af en retsakt, saafremt deres retsstilling forringes, fordi deres konkrete forhold ganske maa ligestilles med adressatens . Det anfaegtede direktiv beroerer kun sagsoegerne i deres objektive egenskab af fabrikanter og saelgere af veterinaermedicinske praeparater paa samme maade som enhver anden erhvervsdrivende, der befinder sig i en lignende situation .
15 Sagen vil herefter vaere at afvise .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
16 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger . Sagsoegerne har tabt sagen og boer derfor in solidum betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagen afvises .
2 ) Sagsoegerne betaler in solidum sagens omkostninger .
Saaledes bestemt i Luxembourg den 7 . december 1988 .