Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 10. oktober 2023 –Direccion000 m.fl.
(Sag C-795/22)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53 og 99 i Domstolens procesreglement – socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – direktiv 2003/88/EF – artikel 7 – ret til årlig betalt ferie – økonomisk godtgørelse for ikke-afholdt ferie efter arbejdsforholdets ophør – forældelsesfrist på et år – tilstrækkelig information af arbejdstageren«
Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – ret til årlig betalt ferie – national lovgivning, der fastsætter en forældelsesfrist på et år regnet fra afslutningen af den årlige referenceperiode – ingen forudgående undersøgelse af, om arbejdstageren rent faktisk har haft mulighed for at udøve denne ret – ikke tilladt – arbejdstagerens undladelse af at indlede en procedure, der bevirker, at forældelsesfristen afbrydes – ingen betydning
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 31, stk. 2; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88, art. 7)
(jf. præmis 45 og 47 samt konkl.)
Konklusion
Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden og artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder
skal fortolkes således, at:
disse bestemmelser er til hinder for en national lovgivning, hvorefter den ret til årlig betalt ferie, som en arbejdstager har optjent, forældes ved udløbet af en frist på et år regnet fra afslutningen af den årlige referenceperiode, som ferien vedrører, når arbejdstageren ikke i praksis har fået mulighed af sin arbejdsgiver for at gøre brug af denne ret, herunder når arbejdstageren ikke inden arbejdsforholdets ophør har indledt en procedure, der bevirker, at forældelsesfristen afbrydes.