62024CJ0528
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)
23. april 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – handels- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland på den anden side – overgivelse af en person til Det Forenede Kongerige med henblik på strafforfølgning – artikel 524, stk. 2 – artikel 604, litra c) – reel risiko for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder – artikel 625 – specialitetsregel – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – adgang til effektive retsmidler«
I sag C-528/24 [Boothnesse] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Supreme Court (øverste domstol, Irland) ved afgørelse af 31. juli 2024, indgået til Domstolen den 31. juli 2024, i sagen vedrørende fuldbyrdelse af arrestordrer udstedt mod
LQ,
NT,
RM,
procesdeltager:
Minister for Justice and Equality,
har
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos (refererende dommer), og dommerne O. Spineanu-Matei, S. Rodin, N. Piçarra og N. Fenger,
generaladvokat: L. Medina,
justitssekretær: fuldmægtig C. Strömholm,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 11. september 2025,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
LQ ved M. Lynn, SC, J. Mulrean, BL, solicitors N. Eustace og P. Hannon,
–
NT og RM ved M. Lynam, SC, R. Prendergast, BL, og solicitor J. Boyle,
–
Minister for Justice and Equality og Irland ved Chief State Solicitor M. Browne, S. Finnegan, A. Joyce og A. Shanley, som befuldmægtigede, bistået af S. Clarke, SC, og L. Dockery, BL,
–
Europa-Kommissionen ved S. Grünheid, H. Leupold, F. Ronkes Agerbeek og J. Vondung, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 4. december 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 625 i handels- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland på den anden side (EUT 2021, L 149, s. 10, herefter »handels- og samarbejdsaftalen«), sammenholdt med artikel 47-50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med fuldbyrdelsen i Irland af arrestordrer med henblik på strafforfølgning, der er udstedt mod LQ, NT og RM af judicielle myndigheder i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.
Retsforskrifter
EU-retten
3
Følgende fremgår af 23. betragtning til handels- og samarbejdsaftalen:
»[S]amarbejdet mellem Det Forenede Kongerige og [Den Europæiske Union] om forebyggelse, efterforskning, opdagelse eller retsforfølgning af strafbare handlinger og om fuldbyrdelse af strafferetlige sanktioner, herunder beskyttelse mod og forebyggelse af trusler mod den offentlige sikkerhed, vil gøre det muligt at styrke Det Forenede Kongeriges og Unionens sikkerhed.«
4
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 1 fastsætter:
»Denne aftale danner grundlag for brede forbindelser mellem parterne inden for et område med velstand og godt naboskab, der er kendetegnet ved tætte og fredelige forbindelser baseret på samarbejde og respekt for parternes autonomi og suverænitet.«
5
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 524 bestemmer:
»1.   Det samarbejde, der er omhandlet i denne del, er baseret på parternes og medlemsstaternes mangeårige respekt for demokrati, retsstatsprincippet og beskyttelsen af individets grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, herunder som fastsat i verdenserklæringen om menneskerettigheder og i den europæiske [konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950 (herefter »EMRK«)], og på betydningen af at gennemføre rettighederne og frihedsrettighederne i konventionen på nationalt plan.
2.   Intet i denne del ændrer forpligtelsen til at respektere de grundlæggende rettigheder og retsprincipper som afspejlet i navnlig [EMRK] og, for så vidt angår Unionen og dens medlemsstater, i [chartret].«
6
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 596 har følgende ordlyd:
»Formålet med dette afsnit er at sikre, at udleveringsordningen mellem medlemsstaterne på den ene side og Det Forenede Kongerige på den anden side er baseret på en mekanisme for overgivelse i medfør af en arrestordre i overensstemmelse med bestemmelserne i dette afsnit.«
7
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 600 og 601 opregner henholdsvis de obligatoriske grunde til at afslå fuldbyrdelse af en arrestordre og de øvrige grunde til at afslå fuldbyrdelse heraf.
8
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 604, litra c), fastsætter:
»Den fuldbyrdende judicielle myndigheds fuldbyrdelse af arrestordren kan underlægges følgende garantier:
[...]
c)
hvis der er vægtige grunde til at antage, at der er en reel risiko for beskyttelsen af den eftersøgte persons grundlæggende rettigheder, kan den fuldbyrdende judicielle myndighed i givet fald kræve yderligere garantier med hensyn til behandlingen af den eftersøgte person efter overgivelsen, inden den træffer afgørelse om, hvorvidt arrestordren skal fuldbyrdes.«
9
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 606, stk. 1, opregner de oplysninger, som skal være indeholdt i en arrestordre, der er udstedt på grundlag af denne aftale.
10
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 611, stk. 1, er sålydende:
»Hvis den anholdte person oplyser, at den pågældende giver sit samtykke til overgivelse, afgives dette samtykke og i givet fald det udtrykkelige afkald på anvendelse af »specialitetsreglen«, jf. artikel 625, stk. 2 [herefter »specialitetsreglen«], til den fuldbyrdende judicielle myndighed i overensstemmelse med den fuldbyrdende stats nationale lovgivning.«
11
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 fastsætter:
»1.   Det Forenede Kongerige og Unionen på vegne af en hvilken som helst af dens medlemsstater kan hver især meddele Specialudvalget om Retshåndhævelse og Retligt Samarbejde, at i forhold til andre stater, der er omfattet af samme meddelelse, formodes samtykke at være givet til retsforfølgning, idømmelse af straf eller tilbageholdelse med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom eller en anden frihedsberøvende foranstaltning for andre inden overgivelsen begåede lovovertrædelser end den, for hvilken den pågældende er overgivet, medmindre den fuldbyrdende judicielle myndighed i en konkret sag anfører andet i sin afgørelse om overgivelse.
2.   Bortset fra de i stk. 1 og 3 omhandlede tilfælde kan en person, der er overgivet, ikke retsforfølges, idømmes straf eller på anden måde tilbageholdes for andre inden overgivelsen begåede lovovertrædelser end den, for hvilken den pågældende er overgivet.
3.   Stk. 2 i denne artikel gælder ikke i følgende tilfælde:
[...]
e)
den pågældende har givet sit samtykke til overgivelse, eventuelt samtidig med at den pågældende har givet afkald på anvendelse af specialitetsreglen, i henhold til artikel 611
[...]
g)
den fuldbyrdende judicielle myndighed, der har overgivet den pågældende, giver sit samtykke i henhold til denne artikels stk. 4.
4.   Anmodningen om samtykke skal indgives til den fuldbyrdende judicielle myndighed med de oplysninger, der er nævnt i artikel 606, stk. 1, og være ledsaget af en oversættelse som omhandlet i artikel 606, stk. 2. Samtykke skal gives, når den lovovertrædelse, for hvilken der er anmodet om samtykke, i sig selv giver anledning til overgivelse i henhold til bestemmelserne i denne afsnit. Samtykke skal nægtes af de grunde, der henvises til i artikel 600, og må ellers kun nægtes af de grunde, der henvises til i artikel 601 eller artikel 602, stk. 2, og 603, stk. 2. Afgørelsen skal træffes senest 30 dage efter modtagelse af anmodningen. I situationer, der er omhandlet i artikel 604, skal den udstedende stat give de deri fastsatte garantier.«
Irsk ret
12
Fuldbyrdelsen i Irland af arrestordrer udstedt på grundlag af handels- og samarbejdsaftalen er reguleret i European Arrest Warrant Act 2003 (lov af 2003 om den europæiske arrestordre).
13
Denne lovs section 22 bestemmer:
»1.   I denne artikel betyder »lovovertrædelse«, medmindre andet fremgår af sammenhængen, i forhold til en person, der er omfattet af en relevant arrestordre, en lovovertrædelse (bortset fra en lovovertrædelse, der er angivet i den relevante arrestordre, for hvilken personens overgivelse er beordret i henhold til denne lov), som i henhold til lovgivningen i den udstedende stat er begået før personens overgivelse, men omfatter ikke en lovovertrædelse, der i sin helhed består af handlinger eller undladelser, som den lovovertrædelse, der er angivet i den europæiske arrestordre, helt eller delvist består af.
2.   Med forbehold af bestemmelserne i denne artikel skal High Court [ret i første instans, Irland] afslå at overgive en person i henhold til denne lov, hvis den finder det godtgjort, at:
a)
lovgivningen i den udstedende stat ikke foreskriver, at en person, der overgives til den i henhold til en relevant arrestordre, ikke må retsforfølges, dømmes eller tilbageholdes med henblik på fuldbyrdelse af en straf eller frihedsberøvende foranstaltning eller på anden måde begrænses i sin personlige frihed i forbindelse med en lovovertrædelse, og
b)
personen vil blive retsforfulgt, dømt eller tilbageholdt med henblik på fuldbyrdelse af en dom eller en frihedsberøvende foranstaltning eller på anden vis blive begrænset i sin personlige frihed i forbindelse med en lovovertrædelse.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
14
LQ, NT og RM er genstand for strafforfølgning i Det Forenede Kongerige for bedrageri, som de angiveligt har begået i deres egenskab af medejere og direktører i et selskab.
15
I marts 2021 anordnede Reading Crown Court (Crown Court i Reading, Det Forenede Kongerige) indefrysning af dette selskabs, LQ’s, NT’s og RM’s aktiver. Den 5. august 2021 fastslog denne ret, at LQ, NT og RM ikke havde overholdt disse foranstaltninger, og idømte dem følgelig hver seks måneders fængsel for foragt for retten.
16
Den 6. december 2022 udstedte den judicielle myndighed ved Portsmouth Magistrates’ Court (domstolen i straffesager af mindre alvorlig karakter i Portsmouth, Det Forenede Kongerige) tre arrestordrer på grundlag af handels- og samarbejdsaftalen med henblik på at få overgivet LQ, NT og RM til strafforfølgning for bedrageri. Denne judicielle myndighed præciserede i disse arrestordrer, at Reading Crown Courts (Crown Court i Reading) konstatering af, at LQ, NT og RM havde overtrådt afgørelsen om indefrysning af aktiver og havde gjort sig skyldige i foragt for retten, ikke udgjorde en straffedom, eftersom overtrædelsen af foranstaltningerne om indefrysning af aktiver ikke udgjorde en strafbar handling i henhold til Det Forenede Kongeriges lovgivning. Ifølge den nævnte judicielle myndighed skulle de nævnte arrestordrer derfor anses for udelukkende at være udstedt med henblik på strafforfølgning.
17
LQ, NT og RM blev efterfølgende anholdt og fremstillet i High Court (ret i første instans, Irland). Ved dom af 8. april 2024 forkastede denne ret den indsigelse mod overgivelse, som LQ, NT og RM havde fremsat, og som vedrørte en risiko for tilsidesættelse af specialitetsreglen i tilfælde af overgivelse til Det Forenede Kongerige, og bestemte ved kendelser af samme dato, at de skulle overgives til Det Forenede Kongerige.
18
Den 5. juni 2024 blev LQ, NT og RM bevilget tilladelse til at appellere til Supreme Court (øverste domstol, Irland), som er den forelæggende ret.
19
LQ, NT og RM har for denne ret gjort gældende, at deres overgivelse til Det Forenede Kongerige skal afslås. De har i denne henseende gjort gældende, at en sådan overgivelse ville udsætte dem for hver især at skulle afsone en fængselsstraf på seks måneder for en lovovertrædelse, der ikke er genstand for de arrestordrer, der er udstedt mod dem, således at denne overgivelse ville indebære en tilsidesættelse af specialitetsreglen, der er fastsat i section 22(2) i lov af 2003 om den europæiske arrestordre og i handels- og samarbejdsaftalens artikel 625.
20
LQ, NT og RM har således gjort gældende, at begrebet »lovovertrædelse« som omhandlet i denne artikel 625 skal gøres til genstand for en selvstændig fortolkning, der bl.a. hviler på Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis vedrørende begrebet »anklage for en forbrydelse«. De irske myndigheder er derimod i lighed med High Court (ret i første instans) af den opfattelse, at begrebet »lovovertrædelse« som omhandlet i den nævnte artikel 625 udelukkende omfatter lovovertrædelser, der i henhold til udstedelsesstatens lovgivning anses for at være af strafferetlig karakter.
21
Den forelæggende ret ønsker oplyst, om handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 2, forbyder overgivelse til Det Forenede Kongerige af LQ, NT og RM med den begrundelse, at de risikerer at blive frihedsberøvet for en anden inden overgivelsen begået lovovertrædelse end den, der ligger til grund for overgivelsen. I denne henseende ønsker den forelæggende ret navnlig oplyst, hvilke kriterier der skal anvendes til at definere en »lovovertrædelse« som omhandlet i denne bestemmelse.
22
Den forelæggende ret har i øvrigt præciseret, at LQ, NT og RM i forbindelse med foranstaltningerne til indefrysning af aktiver har nydt godt af alle de processuelle rettigheder, der er fastsat i EMRK’s artikel 6 og 13.
23
På denne baggrund har Supreme Court (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Finder bestemmelserne i handels- og samarbejdsaftalens afsnit VII om »overgivelse« kun anvendelse på strafferetlig forfølgning og/eller frihedsstraffe/frihedsberøvende foranstaltninger for strafbare handlinger?
2)
I handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 2, som fastsætter, at bortset fra de i artikel 625, stk. 1 og 3, omhandlede tilfælde kan »en person, der er overgivet, ikke retsforfølges, idømmes straf eller på anden måde tilbageholdes for andre inden overgivelsen begåede lovovertrædelser end den, for hvilken den pågældende er overgivet« betyder »lovovertrædelse« da [for det første] en strafbar handling som defineret i udstedelsesstatens lovgivning eller [for det andet] en strafbar handling som defineret i fuldbyrdelsesstatens lovgivning, eller [...] har det [for det tredje] en selvstændig betydning i EU-retten?
3)
Såfremt begrebet »lovovertrædelse« i handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 2, har en sådan selvstændig betydning, hvilke kriterier skal da anvendes ved fastlæggelse af, hvad der udgør en sådan »lovovertrædelse«?
4)
Er [chartrets] artikel 47, artikel 48, artikel 49 og artikel 50 [...] (der henviser til »adgang til effektive retsmidler/til en upartisk domstol« (artikel 47), »anklages« (artikel 48), »lovovertrædelse« (artikel 49) og »i en straffesag [...] dømmes for en lovovertrædelse« (artikel 50) og/eller [EMRK’s] artikel 6 og artikel 13 [...] (som omhandler »anklage for en forbrydelse« og »effektive retsmidler«) relevante i denne sammenhæng?
5)
Udelukker handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 2, overgivelse i en situation, hvor en person er blevet idømt seks måneders frihedsberøvelse for at have udvist foragt for retten, men hvor der ikke er anmodet om overgivelse med henblik på afsoning af denne dom, fordi lovgivningen i den udstedende stat kvalificerer foragt for retten som civil foragt og ikke anser den for at udgøre en strafbar handling eller et strafbart forhold?«
Om de præjudicielle spørgsmål
24
Med spørgsmålene, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 skal fortolkes således, at den omstændighed, at en person, der er omfattet af en arrestordre, der er udstedt på grundlag af denne aftale med henblik på strafforfølgning for en strafbar handling, i udstedelsesstaten er blevet idømt en frihedsstraf på seks måneder for en anden lovovertrædelse, der anses for at være af civilretlig karakter i henhold til denne stats lovgivning, og som derfor ikke er omfattet af denne arrestordre, pålægger eller gør det muligt for den fuldbyrdende judicielle myndighed at afslå at fuldbyrde den nævnte arrestordre.
25
Det skal indledningsvis fremhæves, at det fremgår af Domstolens praksis, at en fuldbyrdende judiciel myndighed principielt er forpligtet til at efterkomme en arrestordre udstedt af Det Forenede Kongerige på grundlag af handels- og samarbejdsaftalen, og at den kun kan afslå at fuldbyrde en sådan arrestordre af grunde, der følger af denne aftale (jf. i denne retning dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 46 og 48).
26
Med henblik på at afgøre, om handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 fastsætter en sådan grund, skal denne bestemmelse i overensstemmelse med kravene i artikel 31 i Wienerkonventionen om traktatretten af 23. maj 1969 (United Nations Treaty Series, bind 1155, s. 331), som afspejler reglerne i den folkeretlige sædvaneret, fortolkes loyalt i overensstemmelse med den sædvanlige betydning, der måtte tillægges bestemmelsens udtryk i dens sammenhæng og belyst af dens hensigt og formål, under hensyntagen til enhver relevant folkeretlig regel, der finder anvendelse i forholdet mellem parterne i handels- og samarbejdsaftalen (jf. analogt dom af 25.2.2010, Brita, C-386/08, EU:C:2010:91, præmis 42 og 43, og af 21.2.2025, Conti 11. Container Schiffahrt II, C-188/23, EU:C:2025:26, præmis 47).
27
Hvad i første række angår ordlyden af handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 må det konstateres, at det på ingen måde følger heraf, at den fuldbyrdende judicielle myndighed har pligt til eller mulighed for at afslå at fuldbyrde en arrestordre, hvis den råder over oplysninger, der godtgør, at specialitetsreglen i tilfælde af overgivelse ikke vil blive overholdt af myndighederne i den udstedende stat.
28
Det fremgår heller ikke af ordlyden af artikel 625, at det påhviler den fuldbyrdende judicielle myndighed, inden den træffer afgørelse om overgivelse af den eftersøgte person, at efterprøve, om myndighederne i den udstedende stat er forpligtede til at overholde specialitetsreglen, eller om disse myndigheder faktisk efterlever denne regel i praksis.
29
For det første begrænser handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 1, sig til at give en part i denne aftale mulighed for at meddele, at den pågældende anses for at have givet samtykke til at fravige specialitetsreglen. Desuden vedrører denne bestemmelse en situation, hvor overgivelsen allerede er foretaget, eftersom den udtrykkeligt omhandler en »anden lovovertrædelse end den, for hvilken den pågældende er overgivet«.
30
Selv om denne artikel 625, stk. 1, giver den fuldbyrdende judicielle myndighed mulighed for at tage stilling til specialitetsreglen i sin »afgørelse om overgivelse«, har en sådan stillingtagen derfor ikke til formål at afslå overgivelse med henblik på at forhindre en tilsidesættelse af denne regel, men at fastslå, at den nævnte regel undtagelsesvis finder anvendelse i en given sag, idet en forudgående meddelelse fra fuldbyrdelsesstaten om generelt at fravige denne samme regel ikke skal følges.
31
For det andet fastsætter handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 2 og 3, regler, der ikke er rettet til den fuldbyrdende judicielle myndighed, men til myndighederne i udstedelsesstaten. Dels henviser artikel 625, stk. 2, udtrykkeligt til en »person, der er overgivet«. Dels vedrører disse regler udelukkende de repressive foranstaltninger, der kan eller ikke kan træffes over for den eftersøgte person efter overgivelsen.
32
Den fuldbyrdende judicielle myndighed er kun indirekte omhandlet i handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 3, litra e) og g), for så vidt som denne myndighed kan opnå, at den eftersøgte person giver afkald på at anvende specialitetsreglen i overensstemmelse med denne aftales artikel 611, stk. 1, eller at den nævnte myndighed efter overgivelsen af denne person selv kan give samtykke til at fravige denne regel i henhold til den nævnte aftales artikel 625, stk. 4.
33
For det tredje bemærkes, at selv om handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 4, fastsætter regler, der i det væsentlige finder anvendelse på den fuldbyrdende judicielle myndighed, vedrører disse regler udelukkende de betingelser, hvorunder denne myndighed skal give sit samtykke til, at en person, der tidligere er blevet overgivet, kan retsforfølges, idømmes straf eller tilbageholdes for andre inden overgivelsen begåede lovovertrædelser end den, der ligger til grund for overgivelsen, således som det er fastsat i handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 3, litra g).
34
I denne henseende skal det indledningsvis fremhæves, at denne artikel 625, stk. 3, litra g), udtrykkeligt bestemmer, at dette samtykke skal gives af »den fuldbyrdende judicielle myndighed, der har overgivet den pågældende«.
35
Det fremgår dernæst af første punktum i handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 4, at den anmodning om samtykke, der indgives til den fuldbyrdende judicielle myndighed, principielt er særskilt i forhold til arrestordren, således at den ikke henhører under overgivelsesproceduren. I dette punktum præciseres nemlig, at det er obligatorisk, at denne anmodning indgives »med de oplysninger, der er nævnt i [handels- og samarbejdsaftalens] artikel 606, stk. 1«, dvs. de oplysninger, som en arrestordre skal indeholde, hvilket ikke ville give mening, hvis den nævnte anmodning blev fremsat i forbindelse med en arrestordre.
36
Endelig har Domstolen i forbindelse med Rådets rammeafgørelse 2002/584/JAI af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EUT 2002, L 190, s. 1) præciseret, at et sådant samtykke først er nødvendigt fra det tidspunkt, hvor straffesagen i udstedelsesstaten for en anden lovovertrædelse end den, der ligger til grund for overgivelsen, fører til anvendelse af en foranstaltning, der indebærer frihedsberøvelse (jf. i denne retning dom af 1.12.2008, Leymann og Pustovarov, C-388/08 PPU, EU:C:2008:669, præmis 73 og 74).
37
Det følger af de elementer, der er nævnt i nærværende doms præmis 34-36, at der principielt anmodes om det samtykke, der er omhandlet i handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 3, litra g), og artikel 625, stk. 4, efter overgivelsen af den eftersøgte person, hvilket udgør et holdepunkt for at antage, at overholdelsen af specialitetsreglen ikke skal undersøges af den fuldbyrdende judicielle myndighed inden overgivelsen, og at det derfor ikke kan udgøre en grund til at afslå denne.
38
Hvad i anden række angår den sammenhæng, hvori handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 indgår, fastsætter aftalens artikel 600 og 601, som opregner de tilfælde, hvor fuldbyrdelsen af en arrestordre, der er udstedt på grundlag af den nævnte aftale, skal eller kan afslås (dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 44), ingen grunde til at afslå fuldbyrdelse af arrestordren, der vedrører den udstedende stats myndigheders tilsidesættelse af specialitetsreglen eller mere generelt disse myndigheders tilsidesættelse af reglerne i denne samme aftale. Aftalens artikel 600 og 601 indeholder derudover ingen henvisning til handels- og samarbejdsaftalens artikel 625.
39
Hvad i tredje række angår handels- og samarbejdsaftalens formål skal det bemærkes, at aftalens artikel 1 bestemmer, at denne aftale danner grundlag for brede forbindelser mellem Unionen og Det Forenede Kongerige inden for et område med velstand og godt naboskab, der er kendetegnet ved tætte og fredelige forbindelser baseret på samarbejde og respekt for parternes autonomi og suverænitet.
40
Med henblik herpå tilsigter handels- og samarbejdsaftalen, således som det fremgår af 23. betragtning hertil, bl.a. at styrke Unionens og Det Forenede Kongeriges sikkerhed ved at muliggøre samarbejde om forebyggelse, efterforskning, opdagelse eller retsforfølgning af strafbare handlinger og om fuldbyrdelse af strafferetlige sanktioner, herunder beskyttelse mod og forebyggelse af trusler mod den offentlige sikkerhed (dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 40).
41
Inden for rammerne af dette samarbejde har handels- og samarbejdsaftalens tredje del, afsnit VII, således som det fremgår af ordlyden af aftalens artikel 596, til formål at sikre, at udleveringsordningen mellem medlemsstaterne på den ene side og Det Forenede Kongerige på den anden side er baseret på en mekanisme for overgivelse i medfør af en arrestordre i overensstemmelse med bestemmelserne i dette afsnit (dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 43).
42
Effektiviteten af denne overgivelsesmekanisme ville imidlertid blive hindret, hvis den fuldbyrdende judicielle myndighed, inden den træffer afgørelse om fuldbyrdelsen af en arrestordre, der er udstedt på grundlag af handels- og samarbejdsaftalen, generelt skulle efterprøve, om denne aftales bestemmelser vedrørende denne mekanisme i praksis overholdes fuldt ud i den udstedende stat.
43
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 ikke kan fortolkes således, at den indfører en grund til at afslå fuldbyrdelse af en arrestordre, der er udstedt på grundlag af denne aftale.
44
Handels- og samarbejdsaftalens artikel 524, stk. 2, præciserer imidlertid, at intet i denne aftales tredje del ændrer forpligtelsen til at respektere de grundlæggende rettigheder og retsprincipper som afspejlet i navnlig EMRK og, for så vidt angår Unionen og dens medlemsstater, i chartret.
45
Forpligtelsen til at overholde chartret, der er nævnt i denne artikel 524, stk. 2, påhviler medlemsstaterne, når de træffer afgørelse om overgivelse af en person til Det Forenede Kongerige, eftersom en afgørelse om en sådan overgivelse udgør en gennemførelse af EU-retten som omhandlet i chartrets artikel 51, stk. 1. Medlemsstaternes fuldbyrdende judicielle myndigheder er således i forbindelse med vedtagelsen af denne afgørelse forpligtet til at sikre, at de grundlæggende rettigheder, som anerkendes i chartret for den person, der er omfattet af en arrestordre udstedt på grundlag af handels- og samarbejdsaftalen, overholdes, idet den omstændighed, at chartret ikke finder anvendelse på Det Forenede Kongerige, er irrelevant i denne henseende (dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 49).
46
I overensstemmelse med handels- og samarbejdsaftalens artikel 524, stk. 2, og artikel 604, litra c), kan den fuldbyrdende judicielle myndighed, der skal træffe afgørelse om en arrestordre udstedt på grundlag af denne aftale, navnlig ikke træffe afgørelse om overgivelse af den eftersøgte person, hvis den efter den konkrete og præcise undersøgelse af denne persons situation finder, at der er vægtige grunde til at antage, at den nævnte person vil løbe en reel risiko for beskyttelsen af sine grundlæggende rettigheder, såfremt den pågældende overgives til Det Forenede Kongerige (jf. i denne retning dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 78).
47
Når den person, der er omfattet af en arrestordre udstedt på grundlag af handels- og samarbejdsaftalen, for denne fuldbyrdende judicielle myndighed påberåber sig, at der foreligger en risiko for tilsidesættelse af en eller flere af den pågældendes grundlæggende rettigheder, såfremt vedkommende overgives til Det Forenede Kongerige, kan den nævnte fuldbyrdende judicielle myndighed derfor ikke uden herved at tilsidesætte den forpligtelse til at overholde de grundlæggende rettigheder, der er fastsat i denne aftales artikel 524, stk. 2, anordne denne overgivelse uden konkret at have fastslået, om der efter en behørig undersøgelse er vægtige grunde til at antage, at den nævnte person er udsat for en reel risiko for en sådan tilsidesættelse (jf. i denne retning dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 79).
48
I denne henseende bemærkes, at specialitetsreglen ikke er nævnt i chartret, og at den ikke kan anses for at følge direkte af en af de rettigheder, der er sikret ved chartret, eller af et generelt EU-retligt princip.
49
Det fremgår desuden ikke af handels- og samarbejdsaftalen, at dens ophavsmænd har haft til hensigt at tillægge kravet om overholdelse af specialitetsreglen en værdi, der svarer til værdien af en grundlæggende rettighed, bl.a. med henblik på anvendelsen af denne aftales artikel 524, stk. 2, og artikel 604, litra c).
50
Det følger nemlig af den nævnte aftales artikel 625, at ophavsmændene hertil har fastsat, at den fuldbyrdende medlemsstat inden overgivelsen kan og i princippet efter overgivelsen skal give sit samtykke til at fravige specialitetsreglen, uden at en sådan fravigelse skal begrundes, eller uden at det kræves, at den eftersøgte person giver sit samtykke til denne fravigelse.
51
For det første fastsætter handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 1, således som det er anført i nærværende doms præmis 29, at Det Forenede Kongerige og Unionen på vegne af en hvilken som helst af dens medlemsstater hver især kan meddele Specialudvalget om Retshåndhævelse og Retligt Samarbejde, at i forhold til andre stater, der er omfattet af samme meddelelse, formodes samtykke at være givet til retsforfølgning, idømmelse af straf eller tilbageholdelse med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom eller en anden frihedsberøvende foranstaltning for andre inden overgivelsen begåede lovovertrædelser end den, for hvilken den pågældende er overgivet, medmindre den fuldbyrdende judicielle myndighed i en konkret sag anfører andet i sin afgørelse om overgivelse.
52
Anvendelsen af en sådan mulighed gør det således i praksis muligt for Det Forenede Kongerige eller for enhver af medlemsstaterne generelt at udelukke de personer, som de overgiver i henhold til handels- og samarbejdsaftalen, fra at være omfattet af specialitetsreglen.
53
For det andet følger det af handels- og samarbejdsaftalens artikel 625, stk. 4, at den fuldbyrdende judicielle myndighed er forpligtet til efter overgivelsen af den eftersøgte person at give sit samtykke til at fravige specialitetsreglen i de situationer, hvor den ville være forpligtet til at foretage denne overgivelse i tilfælde af udstedelse af en arrestordre vedrørende den pågældende lovovertrædelse.
54
Det følger af det ovenstående, at kravet om overholdelse af specialitetsreglen ikke udgør en grundlæggende rettighed, og at en eventuel risiko for tilsidesættelse af denne regel ikke i sig selv er tilstrækkelig til at begrunde anvendelsen af handels- og samarbejdsaftalens artikel 524, stk. 2, og artikel 604, litra c).
55
Den omstændighed, at der foreligger en sådan risiko, kan imidlertid sammen med andre forhold være relevant for vurderingen af, om der foreligger en reel risiko for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder som omhandlet i denne sidstnævnte bestemmelse.
56
For det første kræver handels- og samarbejdsaftalens artikel 524, stk. 2, og artikel 604, litra c), således, at fuldbyrdelsen af en arrestordre, der er udstedt på grundlag af denne aftale, afslås i en situation, hvor en forventet tilsidesættelse af specialitetsreglen vil medføre en reel risiko for en efterfølgende tilsidesættelse af den eftersøgtes grundlæggende rettigheder, f.eks. når den straf, der vil blive anvendt i strid med denne regel, pålægges denne person i strid med dennes ret til forsvar og ret til en effektiv domstolsbeskyttelse.
57
Den forelæggende ret har imidlertid ikke nævnt nogen risiko af denne art og har tværtimod udtrykkeligt præciseret, at de procedurer, der førte til, at de eftersøgte personer blev idømt en straf for foragt for retten, blev ført under fuld overholdelse af deres grundlæggende rettigheder, således at det ikke tilkommer Domstolen i det foreliggende tilfælde at undersøge et sådant tilfælde af anvendelse af handels- og samarbejdsaftalens artikel 524, stk. 2, og artikel 604, litra c).
58
For det andet skal det fremhæves, at de grundlæggende rettigheder, hvor en reel risiko for tilsidesættelse heraf i henhold til handels- og samarbejdsaftalens artikel 524, stk. 2, og artikel 604, litra c), indebærer et afslag på at fuldbyrde en arrestordre, der er udstedt på grundlag af denne aftale, bl.a. omfatter dem, der er sikret ved chartrets artikel 47, stk. 1, som fastsætter, at enhver, hvis rettigheder og friheder som sikret af EU-retten er blevet krænket, skal have adgang til effektive retsmidler for en domstol (jf. analogt dom af 31.1.2023, Puig Gordi m.fl., C-158/21, EU:C:2023:57, præmis 97).
59
Selv om kravet om overholdelse af specialitetsreglen ikke udgør en grundlæggende rettighed, forholder det sig imidlertid ikke desto mindre således, at denne regel inden for rammerne af sit anvendelsesområde indfører en processuel garanti, som den eftersøgte person faktisk skal kunne nyde godt af, medmindre vedkommende har givet afkald herpå på de betingelser, der er fastsat i handels- og samarbejdsaftalens artikel 611, eller fuldbyrdelsesstaten har givet sit samtykke til, at den nævnte regel fraviges. Denne aftales artikel 625 indfører således en »rettighed[...] [...] som sikret af EU-retten« som omhandlet i chartrets artikel 47, stk. 1.
60
Heraf følger, at denne artikel 47, stk. 1, ville blive tilsidesat, hvis den eftersøgte person ikke i udstedelsesstaten rådede over noget retsmiddel, der gjorde det muligt for vedkommende at beskytte denne rettighed ved at påberåbe sig en angivelig tilsidesættelse af specialitetsreglen efter vedkommendes overgivelse med henblik på at hindre, at den pågældende retsforfølges, idømmes straf eller tilbageholdes i en situation, hvor handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 udelukker en sådan retsforfølgning, domfældelse eller tilbageholdelse.
61
Inden for rammerne af den iboende logik bag den overgivelsesmekanisme, der er indført ved handels- og samarbejdsaftalen, er den fuldbyrdende judicielle myndigheds manglende kompetence til selv at anvende specialitetsreglen i øvrigt netop en naturlig følge af den forpligtelse, der påhviler retterne i udstedelsesstaten, til at sikre overholdelsen af denne regel.
62
Det skal fremhæves, at det i det foreliggende tilfælde fremgår af de oplysninger, som Irland har fremlagt i retsmødet, at en person, der er overgivet til Det Forenede Kongerige, råder over effektive retsmidler for retterne i dette land, der gør det muligt for vedkommende at påberåbe sig en angivelig tilsidesættelse af specialitetsreglen og at opnå, at en domstol undersøger, om det klagepunkt, der er rejst i denne henseende, er begrundet.
63
Den omstændighed, at der findes sådanne retsmidler, hvilket det i givet fald tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, er tilstrækkelig til at udelukke, at der foreligger en reel risiko for tilsidesættelse af chartrets artikel 47, stk. 1, i tilfælde af overgivelse, og dermed anvendelsen af handels- og samarbejdsaftalens artikel 524, stk. 2, og artikel 604, litra c).
64
I tilfælde af tvivl herom kan den fuldbyrdende judicielle myndighed under alle omstændigheder først afslå at efterkomme en arrestordre udstedt på grundlag af handels- og samarbejdsaftalen, når den dels har anmodet den udstedende judicielle myndighed om oplysninger om de retsmidler, der er til rådighed i Det Forenede Kongerige, dels har anmodet om yderligere garantier (jf. analogt dom af 29.7.2024, Alchaster, C-202/24, EU:C:2024:649, præmis 89-91).
65
De forelagte spørgsmål skal følgelig besvares med, at handels- og samarbejdsaftalens artikel 625 skal fortolkes således, at den omstændighed, at en person, der er omfattet af en arrestordre, der er udstedt på grundlag af denne aftale med henblik på strafforfølgning for en strafbar handling, i udstedelsesstaten er blevet idømt en frihedsstraf på seks måneder for en anden lovovertrædelse, der anses for at være af civilretlig karakter i henhold til denne stats lovgivning, og som derfor ikke er omfattet af denne arrestordre, ikke i sig selv gør det muligt for den fuldbyrdende judicielle myndighed at afslå at fuldbyrde den nævnte arrestordre.
Sagsomkostninger
66
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Artikel 625 i handels- og samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Det Europæiske Atomenergifællesskab på den ene side og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland på den anden side
skal fortolkes således, at
den omstændighed, at en person, der er omfattet af en arrestordre, der er udstedt på grundlag af denne aftale med henblik på strafforfølgning for en strafbar handling, i udstedelsesstaten er blevet idømt en frihedsstraf på seks måneder for en anden lovovertrædelse, der anses for at være af civilretlig karakter i henhold til denne stats lovgivning, og som derfor ikke er omfattet af denne arrestordre, ikke i sig selv gør det muligt for den fuldbyrdende judicielle myndighed at afslå at fuldbyrde den nævnte arrestordre.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: engelsk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.