62023CO0058
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (nyolcadik tanács)
2023. szeptember 27. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Menekültpolitika – A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárások – 2013/32/EU irányelv – 22. és 23. cikk – A jogi segítségnyújtáshoz és képviselethez való jog – A 46. cikk (4) bekezdése – Észszerű határidő – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – Bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jog – Nemzetközi védelem iránti kérelemnek, mint nyilvánvalóan megalapozatlannak, gyorsított eljárásban való elutasítása”
A C‑58/23. sz. [Abboudnam] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Upravno sodišče (közigazgatási bíróság, Szlovénia) a Bírósághoz 2023. február 6‑án érkezett, 2023. január 31‑i határozatával terjesztett elő az
Y. N.
és
a Republika Slovenija
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: M. Safjan tanácselnök, N. Piçarra (előadó) és N. Jääskinen bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint a Bíróság az eljárási szabályzatának 99. cikke alapján, indokolt végzéssel határoz,
meghozta a következő
Végzést
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.; helyesbítés: HL 2016. L 198., 50. o.) 46. cikke (4) bekezdésének az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az Y. N. és a Republika Slovenija (Szlovén Köztársaság) között, az utóbbi belügyminisztériuma (a továbbiakban: belügyminisztérium) azon határozatának tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amely gyorsított eljárásban, mint nyilvánvalóan megalapozatlant, elutasította az Y. N. által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmet (a továbbiakban: az alapügy tárgyát képező határozat).
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 2013/32 irányelv (20), (23), (25) és (50) preambulumbekezdése szerint:
„(20)
Bizonyos pontosan meghatározott körülmények esetén, amikor valamely kérelem feltehetőleg megalapozatlan, a tagállamok számára biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy felgyorsíthassák a vizsgálati eljárást, többek között úgy, hogy az eljárás egyes lépéseire rövidebb, de ésszerű határidőt határoznak meg, ügyelve azonban arra, hogy a vizsgálat megfelelő és teljes körű legyen, és a kérelmező tekintetében ténylegesen érvényesüljenek az ezen irányelvben meghatározott alapelvek és biztosítékok.
[…]
(23)
A fellebbezési eljárásokban – bizonyos feltételektől függően – a kérelmezők számára a nemzeti jog által arra feljogosított személy általi ingyenes jogi segítségnyújtást és képviseletet kell biztosítani. Továbbá, a kérelmezők számára az eljárás valamennyi szakaszában jogot kell biztosítani arra, hogy saját költségükre a nemzeti jog alapján elfogadott vagy engedélyezett jogi tanácsadóval vagy egyéb tanácsadóval konzultáljanak.
[…]
(25)
Annak érdekében, hogy a [menekültek helyzetére vonatkozó, 1951. július 28‑án Genfben aláírt] egyezmény [Recueil des traités des Nations unies, [1954], 189. kötet, 150. o., 2545. sz.; kihirdette: az 1989. évi 15. tvr., kiegészítette és módosította a menekültek helyzetére vonatkozó, 1967. január 31‑i New York‑i jegyzőkönyv] 1. cikke értelmében menekültként vagy kiegészítő védelemre jogosultként védelemre szoruló személyek pontosan azonosíthatóak legyenek, valamennyi kérelmező számára hatékony hozzáférést kell biztosítani az eljárásokhoz, az ügyük szempontjából szükséges tények bemutatása érdekében lehetővé kell tenni számukra az [helyesen: a] hatáskörrel rendelkező illetékes hatóságokkal való együttműködést, valamint és [helyesen: valamint] megfelelő kommunikációt, valamint és helyesen: kommunikációt és] megfelelő eljárási garanciákat kell biztosítani számukra ahhoz, hogy ügyüket az eljárás valamennyi szakaszában folytathassák. A nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára irányuló eljárásoknak továbbá a kérelmezők számára alapesetben biztosítaniuk kell legalább: […] az ügy bemutatásához a tolmácsolási szolgáltatáshoz való hozzáférés jogát […]; a jogi vagy egyéb tanácsadóval folytatott konzultáció lehetőségét; az ahhoz fűződő jogot, hogy az eljárás döntő mozzanataikor jogi helyzetéről olyan nyelven kapjanak tájékoztatást, amelyet megért, vagy ésszerűen feltételezhető, hogy megért; valamint elutasító határozat esetén a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jogot.
[…]
(50)
Az uniós jog egyik alapelvét tükrözi, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmekkel […] kapcsolatos határozatok […] bíróság előtti hatékony jogorvoslat tárgyát képezik.”
4
Ezen irányelvnek „A kérelmezőt megillető garanciák” címet viselő 12. cikke ekként rendelkezik:
„(1)   Tekintettel a III. fejezetben megállapított eljárásokra, a tagállamok valamennyi kérelmező számára biztosítják az alábbi garanciákat:
[…]
b)
szükség esetén tolmácsolást kell biztosítani a kérelmező számára ügyének [helyesen: érveinek] a hatáskörrel rendelkező hatóságokhoz való beterjesztéséhez. A tagállamok legalább abban az esetben szükségesnek tekintik e szolgáltatások nyújtását, amikor a kérelmezőt a 14–17. és 34. cikk szerinti meghallgatásra idézik be, és a megfelelő kommunikációt e szolgáltatás nélkül nem lehet biztosítani. Ilyenkor és más olyan esetekben is, amikor az hatáskörrel rendelkező illetékes hatóság beidézi a kérelmezőt, e szolgáltatások költségeit az állam viseli;
[…]
(2)   Tekintettel az V. fejezetben meghatározott eljárásokra, a tagállamok biztosítják, hogy minden kérelmezőt az (1) bekezdés b)–e) pontjában említettel azonos garanciák illetnek meg.”
5
Az említett irányelv 20. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok kérelemre ingyenes jogi segítségnyújtást és képviseletet biztosítanak az ezen irányelv 46. cikkében előírt fellebbezési eljárásokban.
6
Ugyanezen irányelv 22. cikkének (1) bekezdése biztosítja a kérelmezők számára annak lehetővé tételét, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelemmel kapcsolatos ügyeiket illetően saját költségükön hatékonyan konzultálhassanak a nemzeti jogszabályok szerint jogosultsággal vagy engedéllyel rendelkező jogi vagy egyéb tanácsadóval az eljárás valamennyi fázisában, ideértve az elutasító határozatot követő szakaszt is.
7
A 2013/32 irányelv 23. cikke biztosítja, hogy e jogi vagy egyéb tanácsadó „hozzáférhessen a kérelmező iratanyagában levő – a hozott vagy meghozandó határozat alapjául szolgáló – információkhoz”.
8
Ezen irányelv „A hatékony jogorvoslathoz való jog” című 46. cikkének (1) és (4) bekezdése az alábbiakat írja elő:
„(1)   A tagállamok biztosítják a kérelmezők részére a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jogot az alábbiakkal szemben:
a)
a nemzetközi védelem iránti kérelem ügyében hozott határozat tárgyában
[…]
(4)   A tagállamok meghatározzák a kérelmező által az (1) bekezdés szerinti hatékony jogorvoslathoz fűződő jog gyakorlásához szükséges ésszerű határidőket és egyéb szabályokat. E határidők nem tehetik lehetetlenné vagy nem nehezíthetik meg túlságosan a joggyakorlást.”
A szlovén jog
9
A 2016. március 4‑i Zakon o mednarodni zaščiti (a nemzetközi védelemről szóló törvény; Uradni list RS, 16/17. sz.; a továbbiakban: ZMZ‑1) 70. cikke (1) bekezdésének első mondata az illetékes hatóság határozatával szembeni jogorvoslati kérelemnek az Upravno sodišče Republike Slovenije (közigazgatási bíróság, Szlovénia) előtt történő benyújtására a határozat közlésétől számított 15 napos határidőt ír elő. Amennyiben gyorsított eljárásban hozott határozatról van szó, e 70. cikk (1) bekezdésének második mondata az e határozat közlésétől számított három napra csökkenti e határidőt.
10
Az 1999. március 15‑i Zakon o pravdnem postopku (a polgári perrendtartásról szóló törvény; Uradni list RS, 73/07. sz.) 111. cikkének (2) és (4) bekezdéséből, a 2006. szeptember 28‑i Zakon o upravnem sporu (a közigazgatási bírósági eljárásról szóló törvény; Uradni list RS, 105/06. sz.) 22. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezve, az következik, hogy ha a határidőt napokban határozzák meg, az a határozatról való értesítést vagy a határozat közlését követő első naptól kezdődik. Ha az említett határidő utolsó napja szombatra, vasárnapra, munkaszüneti napra vagy a nemzeti jog által meghatározott egyéb nem munkanapra esik, a határidő a következő munkanap végén jár le.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
11
Az alapügy tárgyát képező határozatot, amely mint nyilvánvalóan megalapozatlant elutasította az Y. N. marokkói állampolgár által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmet, a belügyminisztérium gyorsított eljárásban hozta. A ZMZ‑1 70. cikke (1) bekezdése második mondatának megfelelően az ilyen határozattal szembeni jogorvoslati kérelem benyújtásának határideje az e határozatról való értesítéstől számított tizenöt napról háromra csökken.
12
Y. N. az alapügy tárgyát képező határozattal szemben jogorvoslati kérelmet nyújtott be az Upravno sodišče (közigazgatási bíróság), a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amelyben egyrészt arra hivatkozott, hogy mivel e határozatról 2022. december 23‑án, az ünnepi hétvégét megelőzően értesítették, a kereset benyújtására rendelkezésre álló tényleges határidő egyetlen munkanapra csökkent. Másrészt, noha az arabon kívül nem beszél más nyelvet, nem biztosítottak számára tolmácsot, ekként nem volt módja arra, hogy megbízottjával hatékonyan kommunikáljon, mivel párbeszédeik fordítóprogram segítségével írt rövid üzenetek (sms‑ek) váltására szorítkoztak. E körülmények nem tették lehetővé számára, hogy hasznosan előkészítse jogorvoslati kérelmét, miáltal hatékony bírói jogvédelemhez való joga sérült.
13
A kérdést előterjesztő bíróság megerősíti, hogy a jelen ügyben a jogorvoslati kérelem előterjesztése határidejének, amely 2022. december 24‑én nyílt meg, 2022. december 26. volt az utolsó napja, amely Szlovéniában ünnepnap volt, így e határidőnek a következő munkanapon, azaz 2022. december 27‑én kellett lejárnia.
14
E bíróság kiemeli továbbá, hogy az ügy körülményei eltérnek a 2020, szeptember 9‑i Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Ismételt kérelem elutasítása – Jogorvoslati határidő) (C‑651/19, EU:C:2020:681) ítélethez vezető ügy körülményeitől, amely ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a 2013/32 irányelvnek a Charta 47. cikkének fényében értelmezett 46. cikkével nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely a nemzetközi védelem iránti ismételt kérelem elfogadhatatlanságát megállapító határozat elleni jogorvoslati kérelem előterjesztésére vonatkozóan a munkaszüneti napokat és a szabadnapokat is magában foglaló tíznapos, az ilyen határozat közlésétől kezdődő jogvesztő határidőt ír elő, feltéve hogy a 2013/22 irányelv által a nemzetközi védelmet kérelmezők számára előírt eljárási garanciákhoz való tényleges hozzáférés biztosított e határidőn belül.
15
A kérdést előterjesztő bíróság, noha elismeri, lehetséges, hogy egy nemzetközi védelem iránti kérelmet elutasító nyilvánvalóan megalapozatlan határozattal szembeni jogorvoslati határidő rövidebb, mint a rendes eljárás tekintetében előírt tizenöt napos határidő, úgy véli, hogy a gyorsított eljárás tekintetében előírt háromnapos határidő a rendes eljárás tekintetében előírthoz képest aránytalanul kedvezőtlenebb.
16
E körülmények között az Upravno sodišče Republike Slovenije (közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„A [2013/32] irányelv 46. cikkének (4) bekezdését a Charta 47. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti eljárási szabály, mint a ZMZ 1 70. cikke (1) bekezdésének második mondata, amely az illetékes hatóság által gyorsított eljárásban hozott, a kérelmet nyilvánvalóan megalapozatlanként elutasító határozat elleni jogorvoslati kérelem előterjesztésére vonatkozóan a munkaszüneti napokat és a szabadnapokat is magában foglaló háromnapos, az ilyen határozat közlésétől kezdődő, és akár a következő első munkanapon lejáró jogvesztő határidőt ír elő?”
A Bíróság előtti eljárás
A sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás lefolytatása iránti kérelemről
17
A Bíróság hivatalához 2023. február 6‑án előterjesztett külön beadványával a kérdést előterjesztő bíróság az ügy sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás keretében történő elbírálását kérte, arra hivatkozva egyrészt, hogy a 2013/32 irányelv 46. cikke (4) bekezdésének értelmezése, amelyre a Bíróságot kérte, befolyással van az előtte folyamatban lévő hasonló jogorvoslati kérelmek elbírálására, másrészt hogy a jelen ügyben felvetett jogkérdés, mivel a hatékony bírói jogorvoslathoz való jogra vonatkozik, jellegénél fogva minél gyorsabb választ tesz szükségessé.
18
2023. február 16‑i határozatával a Bíróságnak a Bíróság eljárási szabályzata 108. cikkének (1) bekezdésével összhangban kijelölt harmadik tanácsa elutasította ezt a kérelmet azzal az indokkal, hogy nem teljesül a sürgősség feltétele.
19
A kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott első indokkal kapcsolatban a Bíróság harmadik tanácsa megállapította, hogy az, hogy valamely kérdést előterjesztő bíróság által a Bírósághoz fordulást követően meghozandó határozat potenciálisan jelentős számú személyt vagy jogi helyzetet érint, önmagában nem minősül olyan kivételes körülménynek, amely sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazását indokolná. Ami a második, arra vonatkozó indokot illeti, hogy a hatékony bírói jogorvoslat iránti jogra vonatkozó rendelkezés értelmezésére vonatkozó minden előzetes döntéshozatal iránti kérelem gyors választ követel a Bíróság részéről, e tanács úgy ítélte meg, hogy ez az indok önmagában nem lehet elégséges annak igazolásához, hogy valamely ügyet sürgősségi eljárásban bíráljanak el, tekintettel arra, hogy ez az eljárás olyan eljárási eszköznek minősül, amely a rendkívüli sürgősséggel jellemzett helyzeteket hivatott kezelni.
20
A Bíróság harmadik tanácsa egyebekben emlékeztetett arra, hogy az a fő kritérium, amely alapján meghatározható, hogy a sürgősségi feltétel teljesül‑e, az, hogy az alapügyben érintett személy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésekor meg van fosztva szabadságától (2023. január 12‑iMV [Összbüntetésbe foglalás] ítélet, C‑583/22 PPU, EU:C:2023:5, 45. pont), és kiemelte, hogy a Bíróság rendelkezésére álló ügyiratokból kitűnik, hogy e felperessel szemben nem hoztak szabadságelvonással járó intézkedést. E tanács megjegyezte továbbá, hogy mivel a nemzeti jog értelmében az említett felperest nem utasíthatják ki, amíg a tartózkodási engedélyét elbíráló határozat jogerőre nem emelkedett, elvethető annak kockázata, hogy őt kitoloncolják olyan országba, ahol halálra ítélik, kínozzák, vagy más embertelen bánásmódnak vagy büntetésnek vetik alá.
A gyorsított eljárás iránti kérelemről
21
A kérdést előterjesztő bíróság ezenfelül kérelmet nyújtott be az ügynek az eljárási szabályzat 105. cikke alapján, gyorsított eljárásban történő elbírálása iránt, a jelen végzés 17. pontjában bemutatott, a sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban történő elbírálás alátámasztásául hivatkozott indokokkal azonos indokokból. A Bíróság elnöke e kérelmet 2023. március 1‑jei határozatával a jelen végzés 19. pontjában kifejtettekkel azonos okokból elutasította.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
22
Eljárási szabályzatának 99. cikke értelmében a Bíróság – különösen, ha az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdésre a válasz egyértelműen levezethető az ítélkezési gyakorlatból, vagy ha az ilyen kérdésre adandó válasz nem enged teret semmilyen észszerű kétségnek – az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat.
23
A Bíróság úgy határozott, hogy a jelen ügyben alkalmazza ezt a rendelkezést.
24
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2013/32 irányelv 46. cikkének (4) bekezdését a Charta 47. cikkének első bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a gyorsított eljárásban hozott, a nemzetközi védelem iránti kérelmet nyilvánvalóan megalapozatlanként elutasító határozat elleni jogorvoslati kérelem előterjesztésére vonatkozóan a munkaszüneti napokat és a szabadnapokat is magában foglaló háromnapos határidőt ír elő.
25
Ezen irányelv 46. cikkének az (50) preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (1) és (4) bekezdése kötelezi a tagállamokat arra, hogy a kérelmező által a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz fűződő jog gyakorlásához szükséges észszerű határidőket határozzanak meg. E rendelkezés pontosítja továbbá, hogy e határidők nem tehetik lehetetlenné vagy nem nehezíthetik meg túlságosan a joggyakorlást.
26
A 2013/32 irányelv 46. cikkének (4) bekezdésében előírt jogorvoslat jellemzőit a Charta 47. cikkével összhangban kell meghatározni, amelynek értelmében mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz az említett cikkben előírt feltételek mellett (2020, szeptember 9‑i Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides [Ismételt kérelem elutasítása – Jogorvoslati határidő] ítélet, C‑651/19, EU:C:2020:681, 27. pont). Ezen irányelv 46. cikkének (2) bekezdésével tehát ellentétes minden olyan nemzeti intézkedés, amely akadályozza a hatékony jogorvoslati lehetőségek gyakorlását az e cikk (1) bekezdése által védett jogok megsértése esetén (lásd analógia útján: 2023. június 22‑iK. B. és F. S. [Büntetőügyben hivatalból való figyelembevétel] ítélet, C‑660/21, EU:C:2023:498, 37. pont).
27
Következésképpen a tagállamok, amikor az e 46. cikk (4) bekezdéséhez hasonló uniós jogi rendelkezés alkalmazásában jogorvoslati határidőket határoznak meg, a Charta 51. cikke (1) bekezdésének megfelelően kötelesek biztosítani a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jog tiszteletben tartását, amelyet a Charta 47. cikke mond ki és az említett 46. cikk ír elő konkrétan (lásd analógia útján: 2019. december 19‑iDeutsche Umwelthilfe ítélet, C‑752/18, EU:C:2019:1114, 34. pont; 2023. június 22‑iK. B. és F. S. [Büntetőügyben hivatalból való figyelembevétel] ítélet, C‑660/21, EU:C:2023:498, 40. pont).
28
E határidőknek, amint az a 2013/32 irányelv (20) bekezdéséből következik, minden esetben észszerűeknek kell lenniük, ügyelve azonban arra, hogy a vizsgálat megfelelő és teljes körű legyen, és a kérelmező tekintetében ténylegesen érvényesüljenek az ezen irányelvben meghatározott alapelvek és biztosítékok. Ezenkívül, amint azt az említett irányelv (25) preambulumbekezdése pontosítja, valamennyi menedékkérő számára hatékony hozzáférést kell biztosítani az eljárásokhoz, az ügyük szempontjából szükséges tények bemutatása érdekében lehetővé kell tenni számukra a hatáskörrel rendelkező illetékes hatóságokkal való együttműködést és megfelelő kommunikációt, valamint megfelelő eljárási garanciákat kell biztosítani számukra ahhoz, hogy ügyüket az eljárás valamennyi szakaszában folytathassák.
29
Egyébiránt a 2013/32 irányelv 12. cikke (1) bekezdése b) pontjának és (2) bekezdésének egymással összefüggő rendelkezéseiből az következik, hogy a bírósági jogorvoslati eljárásokban szükség esetén minden kérelmezőt a nemzetközi védelem iránti kérelmek közigazgatási elbírálása tekintetében előírtakkal egyenértékű garanciáknak kell megilletniük, így például tolmácsolást kell biztosítani a számukra érveiknek az illetékes hatóságok elé való terjesztése érdekében.
30
Ehhez hasonlóan, lehetővé téve a kérelmezők számára a hatékony bírósági jogorvoslathoz való joguk gyakorlását, a 2013/32 irányelv 22. cikke, ezen irányelv 23. cikkével összefüggésben értelmezve, e kérelmezők számára jogi segítségnyújtást és képviseletet biztosít, amelyek ezen irányelv 20. cikkével összhangban ingyenesek lehetnek, ideértve az elutasító határozatot követő szakaszt is. Ezenfelül az említett irányelv 23. cikke hozzáférést biztosít a kérelmező jogi tanácsadója számára a kérelmező iratanyagában levő – a hozott vagy meghozandó határozat alapjául szolgáló – információkhoz (2020. szeptember 9‑iCommissaire général aux réfugiés et aux apatrides [Ismételt kérelem elutasítása – Jogorvoslati határidő] ítélet, C‑651/19, EU:C:2020:681, 62. pont).
31
Tehát a 2013/32 irányelv 46. cikkének (4) bekezdéséből, a Charta 47. cikkének első bekezdésével összefüggésben értelmezve, az következik, hogy a jogorvoslati határidőt kizárólag akkor lehet a gyakorlatban elegendőnek tekinteni ahhoz, hogy lehetővé tegye a fogyasztó számára a hatékony jogorvoslati kérelem előkészítését és bíróság előtti benyújtását, ha a kérelmező e határidőn belül ténylegesen gyakorolhatja a jelen végzés előző pontjában említett eljárási jogait.
32
Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy mivel a belügyminisztérium nem bocsátott az alapeljárás felperese megbízottjának rendelkezésére tolmácsot az alapügy tárgyát képező jogorvoslati határidőn belül, párbeszédeik fordítóprogram segítségével írt rövid üzenetek (sms‑ek) váltásában merültek ki. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből az is kitűnik továbbá, hogy a belügyminisztérium nem adott választ az alapügy felperesének iratanyagában lévő információkhoz való hozzáférés iránti, e felperes megbízottja által arra való hivatkozással előterjesztett kérelemre, hogy az alapügy tárgyát képező határozatról e felperest egy munkaszüneti napot kevéssel megelőzően értesítették.
33
E körülmények között és a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatokra is figyelemmel, az olyan határidő, mint amely az alapügy tárgyát képezi, amennyiben a gyakorlatban megfoszthatja a kérelmezőt a 2013/32 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és (2) bekezdésében biztosított azon jogától, hogy tolmácsot biztosítsanak a számára érveinek a hatáskörrel rendelkező hatóságokhoz való beterjesztéséhez, a jogi segítségnyújtáshoz és képviselethez való, ezen irányelv 22. cikkében biztosított jogától, valamint az iratanyagában lévő információkhoz való hozzáféréshez való, az említett irányelv 23. cikkében előírt jogától, nem biztosítja a hatékony bírói jogorvoslathoz való, a Charta 47. cikkében előírt jogot.
34
A fenti indokokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2013/32 irányelv 46. cikkének (4) bekezdését a Charta 47. cikkének első bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely egy gyorsított eljárásban hozott, a nemzetközi védelem iránti kérelmet nyilvánvalóan megalapozatlanként elutasító határozat elleni jogorvoslati kérelem előterjesztésére vonatkozóan a munkaszüneti napokat és a szabadnapokat is magában foglaló háromnapos határidőt ír elő, mivel az ilyen határidő akadályozhatja az ezen irányelv 12. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és (2) bekezdésében, valamint a 22. és 23. cikkében biztosított jogok hatékony gyakorlását.
A költségekről
35
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 46. cikkének (4) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely egy gyorsított eljárásban hozott, a nemzetközi védelem iránti kérelmet nyilvánvalóan megalapozatlanként elutasító határozat elleni jogorvoslati kérelem előterjesztésére vonatkozóan a munkaszüneti napokat és a szabadnapokat is magában foglaló háromnapos határidőt ír elő, mivel az ilyen határidő akadályozhatja az ezen irányelv 12. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és (2) bekezdésében, valamint 22. és 23. cikkében biztosított jogok hatékony gyakorlását.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: szlovén.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.