Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MACIEJ SZPUNAR
prezentate la 5 februarie 2026(1)
Cauza C‑873/24 [Marwanak](i)
GK,
NU,
TZ,
MV,
UK
[cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania)]
„ Trimitere preliminară – Cooperarea judiciară în materie civilă – Regulamentul (UE) nr. 650/2012 – Certificat european de moștenitor – Obligațiile autorității emitente – Succesiune care implică un bun imobil situat într‑un alt stat membru decât statul membru care a eliberat certificatul – Dispoziții ale legii care reglementează înregistrarea a statului membru în care este situat bunul imobil care condiționează înscrierea în registrul funciar de includerea în certificat a informațiilor privind bunul imobil moștenit – Obligația de a furniza această informație în cazul unei succesiuni cu titlu universal ”
I.      Introducere
1.        Cererea de decizie preliminară din prezenta cauză privește o problemă care face obiectul unor controverse de la intrarea în vigoare a Regulamentului (UE) nr. 650/2012(2): în ce situații ar trebui incluse în certificatul european de moștenitor (denumit în continuare „CEM”) informații privind bunurile care fac parte din patrimoniul succesoral? Îndoielile decurg din faptul că, deși dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012 prevăd posibilitatea includerii unor asemenea informații în CEM, formularea acestora cu privire la împrejurările în care ar trebui să se procedeze în acest mod nu este clară.
2.        Problema devine deosebit de importantă în cazul în care există divergențe între cerințele dreptului succesoral și cele ale legii care reglementează înregistrarea în diferitele state membre. Pe de o parte, normele de drept aplicabile succesiunii pot prevedea că transmiterea moștenirii se efectuează prin succesiune universală, astfel încât nu se procedează la stabilirea compunerii masei succesorale în etapa certificării drepturilor succesorale ale moștenitorilor. Pe de altă parte, dispozițiile legii care reglementează înregistrarea a statului membru în al cărui registru este înscris un bun care face parte din patrimoniul succesoral pot condiționa înscrierea în registru a drepturilor moștenitorului de includere a unor informații privind bunul succesoral în documentul de care constituie temeiul înscrierii. Într‑o asemenea de situație, trebuie incluse în CEM informații privind bunul moștenit?
3.        Această chestiune a făcut deja obiectul observațiilor noastre introductive în Concluziile noastre prezentate în cauza Registrų centras(3).La acel moment am pledat împotriva stabilirii existenței unei obligații de includere în CEM a unor informații privind un bun imobil din patrimoniul succesoral atunci când întreaga succesiune revine unui singur moștenitor prin succesiune universală(4). Această chestiune nu a fost soluționată definitiv în Hotărârea Registrų centras(5) întrucât nu făcea în mod direct obiectul întrebării preliminare adresate de instanța de trimitere(6). Problema va fi soluționată în hotărârea pronunțată în prezenta cauză.
II.    Cadrul juridic
A.      Dreptul Uniunii
1.      Regulamentul nr. 650/2012
4.        Considerentele (7), (18), (67), (68) și (71) ale Regulamentului nr. 650/2012 au următorul cuprins:
„(7)      Funcționarea corespunzătoare a pieței interne ar trebui facilitată prin eliminarea obstacolelor din calea liberei circulații a persoanelor care se confruntă în prezent cu dificultăți în exercitarea propriilor drepturi în contextul unei succesiuni cu elemente de extraneitate. […]
[…]
(18)      Cerințele privind înscrierea într‑un registru a unui drept asupra unor bunuri imobile sau mobile ar trebui excluse din domeniul de aplicare a prezentului regulament. Ar trebui deci ca legea statului membru în care este ținut registrul […] să fie aceea care stabilește în ce condiții juridice și în ce mod trebuie efectuată înscrierea și care sunt autoritățile […], responsabile de verificarea îndeplinirii tuturor cerințelor și a faptului că documentația prezentată sau întocmită este suficientă sau conține informațiile necesare. În special, autoritățile pot verifica dacă dreptul defunctului la bunurile succesorale menționate în documentul prezentat spre înregistrare este un drept înscris ca atare în registru sau care este altfel dovedit în conformitate cu legea statului membru în care este ținut registrul. […] [CEM] ar trebui să constituie un document valabil pentru înregistrarea bunurilor succesorale într‑un registru al unui stat membru. Acest lucru nu ar trebui să excludă posibilitatea ca autoritățile implicate în operația de înregistrare să‑i ceară persoanei care solicită înscrierea să furnizeze astfel de informații sau documente suplimentare, necesare în temeiul legii statului membru în care este ținut registrul, de exemplu informații sau documente referitoare la plata obligațiilor fiscale. […]
[…]
(67)      Pentru ca o succesiune cu elemente de extraneitate în Uniune să fie soluționată într‑o manieră rapidă, simplă și eficace, moștenitorii […] ar trebui să își poată dovedi cu ușurință statutul și/sau drepturile și competențele într‑un alt stat membru, de exemplu într‑un stat membru unde se situează bunurile succesorale. Pentru a le permite aceasta, prezentul regulament ar trebui să prevadă crearea unui certificat uniform, [CEM] […].
(68)      Autoritatea care emite [CEM] ar trebui să aibă în vedere formalitățile necesare pentru înregistrarea bunurilor imobiliare în statul membru în care este ținut registrul. În acest scop, prezentul regulament ar trebui să prevadă un schimb de informații cu privire la aceste formalități între statele membre.
[…]
(71)      [CEM] ar trebui să producă aceleași efecte în toate statele membre. [CEM] nu ar trebui să aibă forță executorie în sine, ci efect probatoriu, și ar trebui să se considere că certificatul dovedește în mod fidel elementele stabilite în temeiul legii aplicabile succesiunii sau în temeiul oricărei alte legi aplicabile elementelor specifice, precum condițiile de fond ale dispoziției pentru cauză de moarte. Efectele probatorii ale [CEM] nu ar trebui să fie extinse la elemente care nu sunt reglementate prin prezentul regulament, cum ar fi, de exemplu, problema filiației sau, în cazul unui anumit bun, aceea de a stabili dacă acesta a aparținut sau nu defunctului. Orice persoană care face plăți sau care transmite bunuri succesorale unei persoane indicate în certificat ca având dreptul să accepte astfel de plăți sau bunuri în calitate de moștenitor sau de legatar ar trebui să beneficieze de o protecție adecvată dacă acționează cu bună‑credință, pe baza exactității informațiilor atestate în [CEM]. Aceeași protecție ar trebui garantată oricărei persoane care, pe baza exactității informațiilor atestate în certificat, cumpără sau primește bunuri succesorale de la o persoană indicată în certificat ca având dreptul să dispună de astfel de bunuri. […]”.
5.        Articolul 1 din acest regulament, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:
„(1)      Prezentul regulament se aplică succesiunilor privind patrimoniile persoanelor decedate. Regulamentul nu se aplică în materie fiscală, vamală sau administrativă.
(2)      Sunt excluse din domeniul de aplicare al prezentului regulament:
[…]
(k)      natura drepturilor reale; și
(l)      orice înscriere într‑un registru al drepturilor de proprietate asupra unor bunuri imobile sau mobile, inclusiv cerințele legale pentru o astfel de înscriere, precum și efectele înregistrării sau ale lipsei înregistrării unor astfel de drepturi într‑un registru”.
6.        Capitolul VI din acest regulament, intitulat „[CEM]”, cuprinde articolele 62-73.
7.        Articolul 62 din regulamentul menționat, intitulat „Crearea unui [CEM]”, prevede la alineatele (1) și (3):
„(1)      Prezentul regulament creează un [CEM], care este emis spre utilizare într‑un alt stat membru și care produce efectele enumerate la articolul 69.
[…]
(3)      [CEM] nu înlocuiește documentele interne utilizate în scopuri similare în statele membre. Cu toate acestea, un [CEM] emis în scopul utilizării într‑un alt stat membru produce efectele enumerate la articolul 69 și în statul membru ale cărui autorități au eliberat [CEM] în temeiul prezentului capitol.”
8.        Articolul 63 din acest regulament definește obiectivele potențiale ale eliberării CEM și prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)      [CEM] este destinat utilizării de către moștenitori, de către legatari cu drepturi directe la succesiune și de către executori testamentari sau administratori ai patrimoniului succesoral care trebuie să își dovedească într‑un alt stat membru statutul sau să își exercite dreptul respectiv de moștenitor sau legatar și/sau atribuțiile de executor testamentar sau administrator al patrimoniului succesoral.
(2)      [CEM] poate fi utilizat, în special, pentru a proba unul sau mai multe dintre următoarele:
(a)      statutul și/sau drepturile fiecărui moștenitor […] și cotele‑părți respective din patrimoniul succesoral;
(b)      atribuirea unui bun anume sau a anumitor bunuri care fac parte din patrimoniul succesoral moștenitorului/moștenitorilor […] menționat ([…] menționați) în [CEM];
[…]”
9.        Articolul 66 din Regulamentul nr. 650/2012, intitulat „Examinarea cererii”, prevede:
„(1)      La primirea cererii, autoritatea emitentă verifică informațiile și declarațiile solicitantului, precum și documentele și celelalte mijloace de probă furnizate de acesta. Aceasta efectuează anchetele necesare pentru verificarea respectivă, din oficiu, atunci când acest lucru este prevăzut în propria legislație sau atunci când este autorizat de aceasta sau îl invită pe solicitant să furnizeze orice alte dovezi pe care le consideră necesare.
(2)      Atunci când solicitantul nu este în măsură să furnizeze copii ale documentelor relevante care îndeplinesc condițiile necesare pentru stabilirea autenticității, autoritatea emitentă poate decide să accepte probe sub alte forme.
(3)      Atunci când acest lucru este stipulat de legislația statului respectiv și sub rezerva condițiilor stabilite de aceasta, autoritatea emitentă poate solicita formularea unor declarații sub jurământ sau sub formă de declarație solemnă în loc de jurământ.
(4)      Autoritatea emitentă ia toate măsurile necesare pentru a informa beneficiarii cu privire la cererea de emitere a unui certificat. Dacă este necesar pentru stabilirea elementelor care urmează a fi certificate, aceasta audiază orice persoană implicată și orice executor sau administrator și face anunțuri publice prin care oferă altor posibili beneficiari ocazia să își invoce drepturile.
(5)      În sensul prezentului articol, autoritatea competentă a unui stat membru furnizează, la cerere, autorității emitente a unui alt stat membru informații cuprinse în special în registrele funciare, în registrul stării civile și în registrele cuprinzând documente și elemente de fapt relevante pentru succesiune sau pentru aspectele patrimoniale ale regimului matrimonial sau ale unui regim patrimonial echivalent aplicat defunctului, în cazul în care respectiva autoritate competentă ar fi autorizată, în temeiul legislației naționale, să furnizeze astfel de informații unei alte autorități naționale.”
10.      Articolul 67 din regulamentul menționat, intitulat „Eliberarea [CEM], prevede la alineatul (1):
„Autoritatea emitentă eliberează fără întârziere certificatul, în conformitate cu procedura prevăzută în prezentul capitol, atunci când elementele care trebuie certificate au fost stabilite în conformitate cu legea aplicabilă succesiunii sau în temeiul oricărei alte legi aplicabile unor elemente specifice. Aceasta utilizează formularul elaborat în conformitate cu procedura de consultare menționată la articolul 81 alineatul (2).
[…]”
11.      Potrivit articolului 68 din acest regulament, intitulat „Conținutul [CEM]:
„[CEM] cuprinde următoarele informații, în măsura în care acestea sunt necesare în scopul pentru care se eliberează [CEM]:
[…]
(l)      cota‑parte care îi revine fiecărui moștenitor și, după caz, lista drepturilor și/sau a bunurilor care revin unui anumit moștenitor;
[…]”
12.      Articolul 69 din regulamentul menționat, intitulat „Efectele [CEM]”, prevede:
„(1)      [CEM] produce efecte în fiecare stat membru fără a fi necesară nicio procedură specială.
(2)      Se prezumă că [CEM] probează cu exactitate elementele stabilite în temeiul legii aplicabile succesiunii sau în temeiul oricărei alte legi aplicabile elementelor specifice. Se prezumă că persoana menționată în [CEM] drept moștenitor […] are statutul menționat în [CEM] și/sau este titular al drepturilor sau al puterilor stipulate în [CEM], fără alte condiții și/sau restricții aferente acelor drepturi sau puteri decât cele stipulate în [CEM].
(3)      Se consideră că orice persoană care, acționând pe baza informațiilor atestate în [CEM], efectuează plăți sau transmite bunuri unei persoane menționate în [CEM] drept persoană autorizată să accepte plăți sau bunuri a încheiat tranzacții cu o persoană autorizată să accepte plăți sau bunuri, cu excepția cazului în care această persoană știe că cele conținute în [CEM] nu corespund realității sau nu are cunoștință de acest fapt din cauza unei neglijențe grave.
(4)      În cazul în care o persoană menționată într‑un [CEM] drept persoană autorizată să dispună de bunurile succesorale dispune de aceste bunuri în favoarea unei alte persoane, dacă acționează pe baza informațiilor atestate în [CEM], se consideră că acea persoană devine parte într‑o tranzacție cu o persoană autorizată să dispună de bunurile vizate, cu excepția cazului în care această persoană știe că cele conținute în [CEM] nu corespund realității sau nu are cunoștință de acest fapt din cauza unei neglijențe grave.
(5)      [CEM] constituie un titlu valabil pentru înscrierea bunurilor succesorale în registrul corespunzător al unui stat membru, fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (2) literele (k) și (l).”
13.      Articolul 70 din acest regulament prevede la alineatele (1) și (3):
„(1)      Autoritatea emitentă păstrează originalul [CEM] și eliberează una sau mai multe copii certificate solicitantului și oricărei persoane care dovedește că are un interes legitim.
[…]
(3)      Copiile certificate eliberate sunt valabile pentru o perioadă limitată de șase luni […].”
2.      Regulamentul nr. 1329/2014
14.      Articolul 1 alineatul (5) din Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1329/2014(7) prevede:
„Formularul care trebuie utilizat pentru [CEM], menționat la articolul 67 alineatul (1) din [Regulamentul nr. 650/2012], este formularul nr. V, prevăzut în anexa 5 [denumit în continuare «formularul CEM»].”
15.      Formularul CEM conține o serie de anexe, printre care anexa IV, intitulată „Statutul și drepturile moștenitorului/moștenitorilor”.
16.      Punctele 8-10 din această anexă IV prevăd rubrici în care se introduc informații al căror obiect este descris după cum urmează:
„(8)      Moștenitorul are dreptul la următoarea parte din patrimoniul succesoral (vă rugăm specificați): […]
(9)      Bunul/bunurile atribuit(e) moștenitorului, pentru care a fost solicitată certificarea (vă rugăm să specificați bunul/bunurile, precum și toate datele de identificare relevante ale acestuia/acestora) […]: […]
(10)      Condiții și restricții legate de drepturile moștenitorului (precizați dacă drepturile moștenitorului sunt restricționate în temeiul legii aplicabile succesiunii și/sau prin dispoziția pentru cauză de moarte): […].”
17.      Niciunul dintre punctele menționate mai sus nu a fost desemnat ca fiind obligatoriu în formularul CEM.
18.      Nota de subsol 13 din formularul CEM furnizează precizări suplimentare cu privire la conținutul punctului 9 din anexa IV la acest formular. Potrivit acestei note de subsol, în majoritatea versiunilor lingvistice, în rubrica menționată trebuie să se precizeze, în primul rând, dacă moștenitorul a dobândit dreptul de proprietate sau alte drepturi asupra bunurilor și, în acest din urmă caz, să indice natura acestor drepturi, precum și celelalte persoane care au la rândul lor drepturi asupra bunurilor(8). În al doilea rând, în cazul unui bun înregistrat, trebuie să se menționeze informațiile cerute în temeiul legislației statului membru în care este ținut registrul, în vederea identificării bunului. În plus, ultima parte a notei de subsol 13 prevedea posibilitatea de a anexa la CEM documentele relevante.
B.      Dreptul german
19.      Articolul 1922 din Bürgerliches Gesetzbuch (Codul civil german, denumit în continuare „BGB”), intitulat „Succesiunea universală”, aplicabil în speță, prevede următoarele la alineatul (1):
„În cazul decesului unei persoane (succesiune), patrimoniul acesteia (moștenirea) este transferat în întregime către una sau mai multe persoane (succesori)”.
C.      Dreptul ceh
20.      Zákon č. 256/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální zákon) (Legea nr. 256/2013 privind cadastrul imobiliar, denumită în continuare „Legea privind cadastrul”) precizează, la articolul 8 literele a)-h), datele cadastrale detaliate privind bunurile imobile care trebuie să figureze în documentele care stau la baza înscrierii în registrul funciar, care variază în special după cum înscrierea se referă la un teren construit sau neconstruit, la o clădire care nu face parte integrantă din teren, la o unitate în construcție sau la o clădire înscrisă în registrul funciar în temeiul unei alte legi ori eventual la un teren supus unei proceduri de înregistrare simplificate.
21.      În conformitate cu articolul 17 alineatul 2 litera a) din Legea privind cadastrul, în cadrul procedurii de înregistrare, oficiul cadastral verifică dacă documentul oficial prezentat îndeplinește cerințele prevăzute pentru un document care constituie temeiul pentru înscrierea în registrul funciar.
22.      Vyhláška č. 357/2013 Sb., o katastru nemovitostí (katastrální vyhláška) (Regulamentul nr. 357/2013 privind cadastrul imobiliar, denumită în continuare „Regulamentul privind cadastrul”) prevede la articolul 69 alineatul 6:
„În cazul în care documentul emis în condițiile prevăzute de o reglementare direct aplicabilă a Uniunii Europene, care dovedește succesiunea legală universală, nu menționează drepturile sau bunurile imobile care fac obiectul succesiunii legale deoarece ordinea juridică a statului emitent nu permite acest lucru, oficiul cadastral înscrie modificarea dreptului de proprietate sau a unui alt drept real în temeiul acestui document și al declarației succesorului legal în conformitate cu cerințele articolului 66 alineatul 4 literele a)-d) și f).”
III. Procedura principală, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
23.      La 1 martie 2013, defunctul și soția sa au întocmit un testament comun în care s‑au desemnat reciproc moștenitori, iar pe fiica lor drept moștenitoare unică a soțului care va deceda ultimul(9). Defunctul a decedat la 5 octombrie 2015, iar ultima sa reședință obișnuită era la acel moment în Germania. Fiica sa a decedat la 5 ianuarie 2019, iar soția sa la 21 februarie 2022. Succesiunea defunctului cuprindea printre altele un bun imobil situat în Republica Cehă.
24.      Solicitanții sunt copiii fiicei decedate. La 27 aprilie 2023, aceștia au sesizat instanța districtuală competentă din Germania cu o cerere de eliberare a CEM în vederea soluționării aspectelor privind succesiunea bunului imobil situat în Republica Cehă. În cerere, au desemnat‑o pe soția defunctului drept moștenitoarea sa unică și pe copiii fiicei defunctului în calitate de moștenitori ai soției defunctului, fiecare pentru o cotă‑parte de 1/5 din moștenire. Aceștia au solicitat de asemenea menționarea în CEM a informațiilor privind bunul imobil situat în Republica Cehă care face parte din patrimoniul succesoral. Ei au arătat că, în conformitate cu Legea cehă privind cadastrul, întrucât fiica defunctului a decedat înaintea soției defunctului, înscrierea moștenitorilor fiicei în registrul funciar în temeiul CEM ar fi posibilă numai dacă acest bun imobil ar fi menționat în mod expres în CEM.
25.      Prin ordonanța din 19 iulie 2023, instanța districtuală a respins cererea solicitanților privind menționarea în CEM a bunului imobil situat în Republica Cehă. Acțiunea împotriva acestei ordonanțe a fost respinsă de Oberlandesgericht (Tribunalul Regional Superior, Germania, denumit în continuare „TRS”) prin ordonanța din 11 decembrie 2023. În motivarea deciziei sale, TRS a arătat că o includere a unor informații privind bunuri individuale din patrimoniul succesoral care nu ar beneficia de prezumția și de protecția încrederii legitime prevăzute de Regulamentul nr. 650/2012 ar fi contrară scopului acestui regulament de a crea un instrument cu conținut formalizat care să poată fi utilizat fără dificultate în orice stat membru. În opinia TRS, nu este prevăzut ca autoritatea emitentă să efectueze verificări suplimentare pentru a stabili dacă, la momentul deschiderii succesiunii, un anumit bun succesoral se afla încă în proprietatea defunctului.
26.      Solicitanții au formulat recurs împotriva deciziei TRS la Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania), care este instanța de trimitere. În recurs, ei solicită emiterea unui CEM care să includă informații referitoare la apartenența la patrimoniul succesoral a bunului imobil situat în Republica Cehă.
27.      Instanța de trimitere arată că interpretarea articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 nu este clară. O parte a jurisprudenței și a doctrinei germane reține că includerea în CEM a unor informații privind bunurile care fac parte din patrimoniul succesoral este inadmisibilă în cazul în care se aplică dreptul material german în materia succesiunii, ca urmare a principiului succesiunii universale prevăzut în acesta. Susținătorii tezei contrare subliniază obiectivul CEM de simplificare a soluționării succesiunilor în statele membre, ceea ce pledează în favoarea includerii unor asemenea informații în acest document.
28.      Instanța menționată arată că modul de redactare a articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 ar indica faptul că astfel de informații ar trebui să fie incluse în CEM numai în cazul transferului unui bun din patrimoniul succesoral către un moștenitor cu efect real. Ea subliniază însă că CEM nu ar fi eficace dacă lipsa unei asemenea informații ar determina respingerea înscrierii pentru motivul că nu ar fi îndeplinită cerința prevăzută de legea care reglementează înregistrarea a statului în care este situat imobilul.
29.      În aceste condiții, Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 68 litera (l) din Regulamentul (UE) nr. 650/2012 (2) trebuie interpretat în sensul că [CEM] trebuie să conțină informațiile necesare în temeiul dreptului intern al statului în care este situat imobilul pentru înscrierea moștenitorului în registrul funciar în calitate de proprietar al unui bun imobil care face parte din patrimoniul succesoral, situat într‑un alt stat membru decât cel al autorității emitente, în cazul în care moștenitorul a solicitat includerea acestor informații în [CEM] în scopul înscrierii sale ca proprietar în registrul funciar al statului în care este situat imobilul, iar înscrierea în registrul funciar al statului respectiv, în temeiul dreptului intern al acestui stat, atunci când [CEM] este prezentat ca singurul document în susținerea cererii de înscriere, poate avea loc numai dacă [CEM] conține aceste informații?
2)      Pentru a răspunde la prima întrebare, prezintă relevanță faptul că, în temeiul dreptului succesoral aplicabil, transmiterea succesiunii are loc prin succesiune cu titlu universal?
3)      Pentru a răspunde la prima întrebare, prezintă relevanță faptul că înscrierea, menționată la prima întrebare, în registrul funciar al statului în care este situat imobilul poate fi obținută, în temeiul dreptului intern al acestui stat, în locul prezentării unui [CEM] care conține informațiile menționate la prima întrebare, și prin prezentarea la oficiul cadastral al statului în care este situat imobilul de către moștenitor sau, după decesul său, de către moștenitorul acestuia, pe lângă un [CEM] care nu conține informațiile menționate la prima întrebare, a unui document suplimentar care conține o declarație a moștenitorului sau, după decesul său, a moștenitorului acestuia?”
30.      Recurenții din litigiul principal, guvernele ceh, german spaniol și polonez, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise. Nu a avut loc o ședință de audiere a pledoariilor.
IV.    Analiză
A.      Cu privire la admisibilitatea cererii de decizie preliminară
31.      În Hotărârea Albausy(10), Curtea a declarat inadmisibilă o cerere de decizie preliminară care conținea întrebări referitoare la procedura de emitere a CEM și care provenea de la o instanță districtuală care, în conformitate cu dispozițiile dreptului german, este autoritatea emitentă a CEM. Motivarea acestei decizii a constat în faptul că s‑a reținut că autoritatea emitentă a CEM nu exercita o funcție jurisdicțională și, prin urmare, nu era abilitată să sesizeze Curtea în temeiul articolului 267 TFUE(11).
32.      Această situație nu se regăsește în speță, întrucât instanța de trimitere este sesizată cu recurs împotriva deciziei de respingere a căii de atac formulate împotriva deciziei autorității emitente a CEM. Din jurisprudența constantă a Curții rezultă că o instanță sesizată cu o acțiune împotriva unei decizii a unei instanțe care nu exercită o funcție jurisdicțională exercită o funcție jurisdicțională și constituie o instanță în sensul articolului 267 TFUE(12). Astfel, chiar dacă instanța națională care este autoritatea emitentă a CEM nu exercită o funcție jurisdicțională, o asemenea funcție este exercitată de instanța sesizată cu o cale de atac împotriva ordonanței de respingere a unei cereri de CEM. Prin urmare, cererea de decizie preliminară formulată de instanța de trimitere în prezenta cauză este admisibilă.
B.      Cu privire la întrebările preliminare
33.      Întrebările preliminare adresate de instanța de trimitere sunt strâns legate și, prin urmare, propunem să le examinăm împreună. Întrucât decizia instanțelor naționale de respingere a cererii recurenților de înscriere în CEM a informațiilor privind bunul imobil moștenit s‑a întemeiat pe constatarea că transferul succesiunii prin succesiune universală se opune acestui fapt, considerăm că instanței de trimitere îi va fi util un răspuns la întrebarea adresată formulată astfel: în cazul unei succesiuni universale, trebuie incluse în CEM, la cererea solicitantului, informațiile privind un bun imobil moștenit situat în alt stat membru în cazul în care legislația statului membru în care este situat imobilul, pe de o parte, condiționează înscrierea drepturilor moștenitorului în temeiul CEM de includerea unor asemenea informații în acesta și, pe de altă parte, permite înscrierea în temeiul unui CEM care nu include asemenea informații dacă moștenitorii prezintă o declarație care conține informațiile lipsă?
34.      În prezentele concluzii vom aborda în primul rând finalitatea CEM și funcția sa de document care constituie temeiul înscrierii în registrele funciare. În al doilea rând, vom prezenta câteva observații cu privire la natura acestui instrument. În al treilea rând, vom demonstra că din regulamentul în discuție nu reiese obligația de a include în CEM informații privind bunurile care fac parte din patrimoniul succesoral în cazul unei succesiuni universale. În al patrulea și ultimul rând, vom analiza posibilitatea adoptării unei interpretări diferite de cea pe care am propus‑o.
1.      Cu privire la finalitatea CEM și la funcția sa de document care constituie temeiul înscrierii în registrele funciare
35.      Potrivit considerentului (7) al Regulamentului (UE) 650/2012, scopul acestuia este eliminarea obstacolelor din calea liberei circulații a persoanelor care se confruntă cu dificultăți în exercitarea propriilor drepturi în contextul unei succesiuni cu elemente de extraneitate(13). Din considerentul (67) al acestui regulament reiese că acest obiectiv trebuie atins îndeosebi prin intermediul CEM instituit prin regulamentul menționat. În special, astfel cum enunță considerentul (18) al regulamentul amintit, acesta ar trebui să constituie un document valabil pentru înregistrarea bunurilor succesorale într‑un registru al unui stat membru.
36.      Prin urmare, CEM a fost conceput ca un instrument care le permite moștenitorilor(14) să își dovedească cu ușurință drepturile asupra bunurilor succesorale situate într‑un alt stat membru, inclusiv publicarea drepturilor lor în registrele relevante, în special în registrele funciare(15).
37.      Eficacitatea CEM cu privire la acest din urmă aspect nu este totuși pe deplin garantată de dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012. În conformitate cu articolul 69 alineatul (5) din acest regulament, CEM constituie un titlu valabil pentru înscrierea bunurilor succesorale în registrul corespunzător al unui stat membru, însă fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (2) literele (k) și (l). Din aceste din urmă dispoziții reiese că orice chestiune referitoare la înscrierea în registru a drepturilor privind bunuri imobile este exclusă din domeniul de aplicare al acestuia. În consecință, chiar dacă CEM este un „titlu valabil pentru înscriere”, aceasta nu înseamnă că înscrierea în registru în temeiul său trebuie să se efectueze independent de condițiile de înscriere prevăzute de legea care reglementează înregistrarea a statului membru în cauză.
38.      În acest context, se ridică problema modului în care se poate asigura posibilitatea CEM de a‑și atinge obiectivul stabilit și de a‑și îndeplini funcția de document care constituie temeiul înscrierii în registru în cazul în care dispozițiile în materie de înregistrare ale legii locului în care este situat bunului succesoral prevăd anumite cerințe în ceea ce privește conținutul documentului care constituie temeiul înscrierii în registru, iar CEM nu îndeplinește aceste condiții.
39.      În Concluziile prezentate în cauza Registrų centras am propus ca, în cadrul interpretării dispozițiilor regulamentului referitoare la informațiile cu privire la bunurile din patrimoniul succesoral, să se examineze dacă, atunci când aceste informații nu sunt necesare pentru a stabili succesiunea legală a defunctului, lipsa lor din CEM împiedică într‑adevăr stabilirea succesiunii în privința unui anumit bun. În caz contrar, nu există niciun motiv de respingere a înregistrării. O astfel de abordare ar garanta realizarea obiectivelor Regulamentului nr. 650/2012 și îndeplinirea funcției menționate a CEM, permițând totodată să se evite o serie de dificultăți practice legate de adaptarea conținutului CEM la cerințele legii străine care reglementează înregistrarea și de efectuarea, cu privire la stabilirea compunerii patrimoniului succesoral, a unor constatări care nu sunt prevăzute de legea aplicată de autoritatea emitentă a CEM.
40.      Curtea nu a împărtășit punctul nostru de vedere cu privire la obligația autorităților de înregistrare de a efectua înscrierea în temeiul unui CEM care nu conține toate informațiile referitoare la bunul succesoral impuse de legea lituaniană care reglementează înregistrarea. Aceasta a considerat în Hotărârea Registrų centras că lipsa lor constituia un motiv suficient de respingere a cererii de înscriere a drepturilor moștenitorului în registru(16).
41.      Respingând posibilitatea de a impune autorităților de înregistrare să efectueze înscrierea în temeiul unui CEM care nu îndeplinește toate condițiile prevăzute de legea care reglementează înregistrarea pentru documentul care constituie temeiul înregistrării, Curtea nu a considerat însă că toate aceste informații trebuiau să fie incluse în CEM. Acesta a arătat de asemenea că lipsa în CEM a informațiilor privind bunul imobil moștenit nu compromite validitatea sa ca atare în raport cu alte împrejurări care sunt atestate de acesta, cum ar fi calitatea de moștenitor(17). Într‑un asemenea context, nu se poate considera că din Hotărârea Registrų centras rezultă obligația de a include în CEM toate informațiile privind un bun succesoral impuse de legea care reglementează înregistrarea.
42.      Într‑o asemenea situație, în pofida Hotărârii Registrų centras, rămâne de actualitate întrebarea în ce măsură din dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012 rezultă obligația de a include în conținutul CEM informații cu privire la un bun succesoral înscris într‑un registru ținut într‑un alt stat membru. Aceasta este cu atât mai justificată cu cât din considerentul (18) al Regulamentului nr. 650/2012 reiese că legiuitorul Uniunii a prevăzut că simpla prezentare a CEM ar putea să nu fie suficientă pentru a îndeplini toate condițiile de înscriere prevăzute de legea care reglementează înregistrarea și că, într‑o astfel de situație, poate fi necesar ca autoritățile de înregistrare să solicite furnizarea unor informații suplimentare sau prezentarea unor documente suplimentare.
2.      Cu privire la natura CEM
43.      La interpretarea dispozițiilor Regulamentului nr. 650/2012 și ale Regulamentului de punere în aplicare nr. 1329/2014, în măsura în care acestea privesc CEM, trebuie să se țină seama de specificitățile și de natura acestui instrument.
44.      În lumina articolului 62 și a articolului 63 alineatul (1) din Regulamentul privind succesiunile, CEM este un document destinat în principal să confirme statutul și drepturile moștenitorilor – în principiu într‑un alt stat membru decât cel în care a fost eliberat(18). CEM este totodată un instrument autonom de drept al Uniunii al cărui regim juridic este definit de dispozițiile capitolului VI din Regulamentul nr. 650/2012(19), astfel cum sunt precizate de dispozițiile Regulamentului de punere în aplicare nr. 1329/2014. Aceste dispoziții stabilesc regulile de emitere a CEM, structura și efectele juridice ale acestuia(20).
45.      Armonizarea regimului juridic al CEM sporește șansele de realizare a obiectivelor urmărite de acest instrument întrucât elimină dificultățile tipice legate de acceptarea documentelor eliberate în alte state membre în conformitate cu dispozițiile naționale ale acestora. Astfel, normele care reglementează funcționarea CEM în ordinea juridică, inclusiv forma și structura sa, au aplicabilitate generală în toate statele membre care aplică Regulamentul nr. 650/2012(21). În acest sens, CEM nu este un document al unui alt stat membru, ci un document comun tuturor statelor membre.
46.      În pofida acestui fapt, nu se poate considera că funcționarea unui CEM emis într‑un alt stat membru este la fel de neproblematică precum cea a documentelor prevăzute de dreptul național. Aceasta în principal din cauza lipsei de armonizare a dreptului succesoral la nivelul Uniunii. Astfel, CEM atestă, în partea sa principală, împrejurările referitoare la efectele juridice ale deschiderii succesiunii care decurg în primul rând din dispozițiile legii aplicabile succesiunii, care este legea statului membru sau a țării terțe desemnate în conformitate cu dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012.
47.      Prin urmare, este posibil ca interpretarea corectă în alte state membre a informațiilor incluse în CEM să nu fie evidentă. Aceasta cu atât mai mult cu cât modul în care trebuie incluse aceste informații poate să nu fie clar pentru autoritatea emitentă însăși. Astfel, CEM este emis pe un formular a cărui utilizare este obligatorie(22). Informațiile pe care le conține rezultă din faptul că diferitele efecte ale succesiunii sunt atribuite anumitor rubrici ale formularului CEM. Modul de atribuire nu este în mod necesar evident în lumina dispozițiilor legii aplicabile succesiunii(23).
48.      Prin urmare, autonomia CEM nu elimină toate dificultățile legate de utilizarea unui document întocmit într‑un alt stat membru deoarece, în partea sa principală, conținutul său este rezultatul unor constatări efectuate în temeiul legii unui stat membru sau a unei țări terțe(24), care de regulă nu va fi cea a statului membru în care va fi utilizat CEM(25).
49.      Din dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012 reiese că legiuitorul Uniunii era conștient de aceste dificultăți și s‑a străduit să le atenueze, arătând necesitatea de a ține seama, la emiterea CEM, de anumite dispoziții ale altor state membre. Acest fapt este demonstrat de exemplu de considerentul (68) al acestui regulament, care subliniază necesitatea de a se ține seama, la emiterea unui CEM care conține informații referitoare la un bun imobil, de cerințele legii care reglementează înregistrarea a unui alt stat membru în ceea ce privește descrierea bunului imobil.
50.      Din cele ce precedă nu rezultă însă că legiuitorul Uniunii a considerat că forma și conținutul unui anumit CEM trebuie să fie supuse dispozițiilor dreptului statului membru care reglementează procedura în care acesta urmează să fie utilizat. Astfel, CEM nu este un document de unică folosință, substratul unei cereri prevăzute de legislația națională, ci un document autonom. El este conceput ca un document cu aplicabilitate largă, atât în alte proceduri și în alte scopuri decât cele care au justificat eliberarea sa, cât și în alte state membre decât cel în care s‑a dovedit necesară eliberarea sa. Acest fapt este demonstrat de o serie de dispoziții ale Regulamentului nr. 650/2012.
51.      În primul rând, regulamentul definește în mod autonom efectele CEM. Prin urmare, aceste efecte se produc independent de cele produse de documentele naționale corespunzătoare care atestă statutul și drepturile moștenitorilor. Astfel, articolul 69 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012 stabilește prezumția potrivit căreia moștenitorul este titular al drepturilor sau al puterilor stipulate în certificat, fără alte condiții și/sau restricții decât cele stipulate expres în acesta. Alineatele (3) și (4) ale acestui articol prevăd protecția terților de bună‑credință care au îndeplinit acte care implică persoane autorizate potrivit textului CEM, mai precis persoana care îndeplinește o obligație în raport cu persoana autorizată în temeiul CEM și persoana care dobândește un drept care aparține succesiunii de la o persoană autorizată în temeiul CEM. Alineatul (5) al acestui articol prevede că CEM constituie un titlu valabil pentru înscrierea bunurilor succesorale în registrul corespunzător al unui stat membru, fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (2) literele (k) și (l) din Regulamentul nr. 650/2012. De asemenea, din considerentul (71) al acestui regulament reiese că efectele probatorii ale CEM nu ar trebui să fie extinse la elemente care nu sunt reglementate prin regulamentul menționat, cum ar fi, în cazul unui anumit bun, problema de a stabili dacă acesta a aparținut sau nu defunctului.
52.      În al doilea rând, CEM produce efectele menționate independent de modul în care a fost specificat scopul său în cererea de eliberare a acestuia. Astfel, scopul respectiv nu este cunoscut de alte entități întrucât formularul CEM nu conține informații în acest sens(26). Prin urmare, CEM emis funcționează în ordinea juridică și produce anumite efecte în funcție de conținutul său, indiferent de scopul inițial al emiterii.
53.      În al treilea rând, valabilitatea CEM nu este limitată în timp. Articolul 70 alineatul (3) din Regulamentul nr. 650/2012 nu prevede decât o perioadă de valabilitate de șase luni pentru copiile CEM, iar nu pentru CEM însuși. Așa cum reiese din articolul 70 alineatul (1), citit în lumina considerentului (72) al acestui regulament, CEM însuși rămâne la autoritatea emitentă(27).
54.      În al patrulea rând, din articolul 70 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012 rezultă de asemenea că autoritatea emitentă eliberează copii certificate ale CEM nu numai solicitantului, ci și oricărei persoane care dovedește că are un interes legitim(28).
55.      În al cincilea rând, în conformitate cu articolul 62 alineatul (3) din Regulamentul nr. 650/2012, CEM emis produce efectele enumerate la articolul 69 din acest regulament și în statul membru al autorității emitente. Aceasta înseamnă, prin urmare, un domeniu de aplicare teritorial nelimitat în statele membre.
56.      Având în vedere cele de mai sus, este necesar să se considere că, deși justificarea emiterii CEM constă în nevoia specifică a moștenitorului de a‑și dovedi statutul și drepturile într‑un alt stat membru, documentul rezultat nu a fost conceput ca urmărind un singur scop specific, și anume publicarea drepturilor moștenitorului în registrul funciar al unui alt stat membru în care este înscris bunul imobil moștenit. Dimpotrivă, el a fost creat ca un document destinat unei utilizări potențial largi în circuitul juridic, inclusiv de către alte persoane decât moștenitorul și în alte scopuri decât cele care justifică emiterea sa.
57.      Considerații de securitate a circuitului juridic impun într‑un asemenea context o mare prudență atunci când se enunță îndrumări pentru autoritățile emitente ale CEM cu privire la întocmirea acestuia și includerea diverselor informații. Având în vedere amploarea potențial importantă a utilizării unui anumit CEM și riscul unei interpretări greșite a informațiilor conținute în acesta, considerăm că CEM ar trebui, în primul rând, să constituie o sursă fiabilă și completă de informare cu privire la statutul și drepturile moștenitorilor, astfel cum rezultă din legea desemnată de regulament ca fiind aplicabilă succesiunii. Conținutul informațiilor pe care le include trebuie să se limiteze la elementele impuse de textul regulamentului și care sunt relevante din punctul de vedere al efectelor produse de CEM în temeiul articolului 69 din Regulamentul nr. 650/2012. În schimb, CEM nu ar trebui să includă informații care nu sunt necesare pentru a permite participanților la circuitul juridic să determine întinderea drepturilor și obligațiilor moștenitorilor. Acesta nu ar trebui să cuprindă nici informații a căror atestare nu intră în sfera de competență a autorității emitente și a căror includere în CEM poate crea falsa impresie de atestare oficială a unor împrejurări pe care CEM nu este destinat să le certifice. În orice caz, conținutul său nu ar trebui să fie determinat de cerințele prevăzute de legislația statelor membre pentru documentele naționale corespunzătoare.
3.      Cu privire la obligația (sau lipsa obligației) de a include în CEM informații privind bunurile care fac parte din patrimoniul succesoral în cazul unei succesiuni universale
58.      Pentru a examina problema obligației de a include în CEM informații privind bunurile imobile moștenite, vom aborda dispozițiile care definesc conținutul CEM, întinderea competenței autorității emitente și desfășurarea procedurii de emitere a acestuia. Vom examina ulterior dacă rezultatele analizei acestor dispoziții permit realizarea obiectivelor regulamentului și îndeplinirea funcțiilor CEM. În sfârșit, vom propune un răspuns la întrebările preliminare.
a)      Dispoziții care definesc conținutul CEM
59.      Conținutul Regulamentului nr. 650/2012 nu lasă nicio îndoială cu privire la faptul că legiuitorul Uniunii a prevăzut posibilitatea de a include în CEM informații privind bunurile care fac parte din patrimoniul succesoral și că prin acest instrument a intenționat de asemenea să le faciliteze moștenitorilor înscrierea în registrele funciare situate în alte state membre.
60.      În primul rând, posibilitatea de a indica în CEM anumite bunuri care fac parte din patrimoniul succesoral decurge direct din modul de redactare a articolului 63 alineatul (2) litera (b) și a articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012, precum și a punctului 9 din anexa IV la formularul CEM, pe care le vom prezenta în detaliu în continuare. În al doilea rând, din considerentul (68) al Regulamentului nr. 650/2012 reiese că autoritatea care emite CEM ar trebui să aibă în vedere formalitățile necesare pentru înregistrarea bunurilor imobiliare în statul membru și că articolul 77 din acest regulament prevede obligația statelor membre de a furniza fișe informative care să enumere toate documentele și/sau informațiile solicitate în mod normal în scopul înregistrării bunurilor imobile aflate pe teritoriul lor. În al treilea rând, la articolul 66 alineatul (5) din Regulamentul nr. 650/2012 se prevede posibilitatea unei autorități a unui stat membru de a transmite autorității emitente a CEM a unui alt stat membru, printre altele, informații cuprinse în registrele funciare.
61.      Din cele de mai sus nu reiese însă în ce situații CEM trebuie să conțină informații cu privire la bunurile care fac parte din patrimoniul succesoral. Mai întâi, nu se poate considera că includerea de către legiuitorul Uniunii în dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012 a chestiunilor referitoare la înscrierile în registrele funciare și instituirea unor mecanisme destinate să faciliteze inserarea în CEM a informațiilor care permit efectuarea unor astfel de înscrieri implică obligația de a indica în conținutul CEM bunurile succesorale înscrise în registrele corespunzătoare. Existența unor asemenea mecanisme nu înseamnă că acestea trebuie să se aplice; nu este vorba despre pușca lui Cehov atârnată pe perete.
62.      Este, așadar, posibil să se deducă din dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012 o obligație de a indica în CEM bunurile din patrimoniul succesoral și în ce cazuri?
63.      În primul rând, indicarea bunurilor succesorale în CEM este prevăzută la articolul 63 din Regulamentul nr. 650/2012, referitor la scopul emiterii CEM. În conformitate cu alineatul (2) litera (b) din acesta, CEM poate fi utilizat „în special” pentru a demonstra „atribuirea unui bun anume sau a anumitor bunuri care fac parte din patrimoniul succesoral al moștenitorului/moștenitorilor […] menționați în certificat”.
64.      Nu există diferențe semnificative între versiunile lingvistice ale acestei dispoziții(29). Rezultă din aceasta că fac obiectul desemnării în CEM bunurile succesorale specifice care au făcut obiectul „atribuirii”(30). Deși este dificil să se interpreteze în mod clar acest din urmă termen, el pare să indice existența unui temei specific pentru transferul către moștenitor al drepturilor asupra unui anumit bun succesoral.
65.      În plus, posibilitatea de a indica în CEM bunurile care fac parte din patrimoniul succesoral decurge în mod direct din articolul 68 din Regulamentul nr. 650/2012, care definește conținutul CEM. În conformitate cu litera (l) a acestui articol, certificatul trebuie să indice „cota‑parte care îi revine fiecărui moștenitor și, după caz, lista drepturilor și/sau a bunurilor care revin unui anumit moștenitor”.
66.      Prin urmare, dispoziția amintită nu utilizează același termen ca articolul 63 alineatul (2) litera (b) din același regulament pentru a desemna titlul moștenitorului asupra bunurilor din patrimoniul succesoral. Această diferență terminologică se regăsește în mai multe dintre versiunile sale lingvistice. În plus, dispoziția în discuție menționează nu numai bunurile, ci și drepturile. Singura concluzie care poate fi trasă este că întinderea informațiilor care trebuie indicate în CEM în conformitate cu articolul 68 litera (l) in fine din regulamentul menționat este mai amplă decât cea a informațiilor prevăzute la articolul 63 alineatul (2) litera (b) din acesta(31).
67.      În speță este însă relevantă interpretarea părții finale a articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012. În temeiul acestei dispoziții, CEM poate cuprinde lista drepturilor și/sau a bunurilor care revin fiecărui moștenitor sau, eventual, unui anumit moștenitor(32).
68.      Divergențele dintre versiunile lingvistice nu permit să se tragă concluzii prea ample cu privire la domeniul de aplicare al acestei dispoziții. Totuși, la fel ca în cazul articolului 63 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 650/2012, din această dispoziție pare să reiasă că ea are în vedere existența unui titlu specific de transfer al drepturilor asupra unui bun succesoral determinat, iar nu compunerea patrimoniului succesoral ca atare.
69.      Existența unui astfel de titlu specific pentru anumite bunuri succesorale este demonstrată și de utilizarea sintagmei „după caz” în partea finală a articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012. Această sintagmă precedă termenii „lista drepturilor și/sau a bunurilor care revin unui anumit moștenitor”, dar nu și termenii „cota‑parte care îi revine fiecărui moștenitor”, care figurează în prima parte a articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012.
70.      După cum arată instanța de trimitere, jurisprudența și doctrina germane susțin în mare parte că sintagma „după caz” se referă la situații în care bunurile din patrimoniul succesoral sunt transferate unui anumit moștenitor cu efect real, însă nu vizează transferul moștenirii prin succesiune cu titlu universal. Asemenea teze au fost exprimate și în doctrina altor state membre(33).
71.      Alți reprezentanți ai doctrinei nu sunt de acord cu această teză, susținând că necesitatea de a include informații cu privire la bunurile din patrimoniul succesoral este determinată de scopul emiterii CEM în cauză(34).
72.      Această din urmă poziție este susținută în speță și de guvernele ceh și spaniol, precum și de Comisie. Acestea pretind în special că sintagma „după caz” utilizată la articolul 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 se referă la scopul emiterii unui anumit CEM, în sensul articolului 63 din acest regulament. Aceasta ar însemna că, în cazul în care obiectivul emiterii CEM ar fi acela de a publica dreptul moștenitorului în registrul funciar dintr‑un stat membru, iar condiția pentru a obține înscrierea este indicarea bunului succesoral în conținutul CEM, atunci există o situație care justifică identificarea bunului imobil în CEM. Cu alte cuvinte, sintagma „după caz” ar trebui să fie interpretată ca însemnând „dacă scopul emiterii CEM justifică acest lucru”.
73.      În opinia noastră, interpretarea sistematică a articolului 68 din Regulamentul nr. 650/2012 nu oferă temeiuri pentru a împărtăși această argumentație. Astfel, reiese deja din primul paragraf al acestui articol că CEM cuprinde anumite informații, printre care cele prevăzute la litera (l), în măsura în care acestea sunt necesare în scopul pentru care se eliberează certificatul. Dacă sintagma „după caz” care figurează la articolul 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 ar fi interpretată în sensul că înseamnă „dacă scopul emiterii CEM justifică acest lucru”, precizarea „după caz” ar fi superfluă. Având în vedere că a fost utilizată o asemenea rezervă suplimentară, probabil s‑a procedat în acest mod pentru a semnala că se va recurge la această indicație în prezența anumitor împrejurări speciale care o justifică.
74.      Care este, așadar, împrejurarea specială care se ascunde în spatele sintagmei „după caz”?
75.      Trebuie arătat că articolul 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 prevede includerea, în primul rând, a informațiilor privind cota‑parte care îi revine fiecărui moștenitor și numai în al doilea rând, „după caz”, a listei drepturilor și/sau a bunurilor succesorale. Trebuie subliniat că legiuitorul Uniunii a adoptat o structură clară pentru enumerarea informațiilor care figurează în CEM într‑o serie de 15 puncte, fiecare consacrat unui alt tip de informații. Întrucât la același punct se face referire la cota‑parte a moștenitorilor din patrimoniul succesoral și, eventual, la bunurile succesorale care le revin, trebuie să se considere că în ambele cazuri este vorba despre stabilirea tuturor drepturilor succesorale prin aplicarea unor norme de același tip, și anume a unor norme care determină întinderea drepturilor moștenitorilor la succesiune.
76.      Întinderea drepturilor succesorale ale moștenitorilor poate fi stabilită în raport cu ansamblul drepturilor și obligațiilor defunctului – prin indicarea cotei‑părți a moștenitorului din moștenire – sau în raport cu anumite bunuri care fac parte din patrimoniul succesoral – prin determinarea dreptului moștenitorului sau al anumitor moștenitori asupra unui anumit bun. De exemplu, moștenitorul poate fi și legatar în temeiul unui legat „prin revendicare”. Dispozițiile legii aplicabile succesiunii pot eventual prevedea anumite drepturi ale soțului defunctului asupra anumitor bunuri succesorale, independent de cota‑parte succesorală a acestuia. Nu este exclusă nici existența unor dispoziții specifice care, din motive economice, familiale sau sociale, să impună restricții în materie de succesiune sau care să afecteze succesiunea în raport cu anumite bunuri, la care se referă, de altfel, textul articolului 30 din Regulamentul nr. 650/2012(35). Nu poate fi exclusă nici existența unor dispoziții de drept succesoral care să permită stabilirea unei împărțeli de ascendent în temeiul căreia testatorul împarte, cu efect real, diferitele bunuri din patrimoniul său.
77.      Prin urmare, considerăm că este logic ca legiuitorul Uniunii, atunci când a prevăzut, la articolul 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012, includerea în CEM a informațiilor privind întinderea drepturilor moștenitorilor asupra succesiunii, să fi trebuit să țină seama de faptul că simpla indicare a cotei‑părți din succesiune se poate dovedi insuficientă pentru a furniza respectivele informații în mod corect. Aceasta va fi situația dacă dispozițiile legii aplicabile succesiunii, eventual coroborate cu un act de succesiune valabil, prevăd norme speciale pentru transferul către moștenitor al anumitor bunuri succesorale cu efect real(36). Într‑o asemenea ipoteză, va fi necesar să se stabilească drepturile moștenitorilor cu privire la bunul succesoral în cauză, iar nu cu privire la ansamblul drepturilor și obligațiilor patrimoniale ale defunctului(37). Această ipoteză nu se regăsește în cazul succesiunii universale.
78.      Din interpretarea propusă de Comisie, precum și de guvernele ceh și spaniol ar rezulta că articolul 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 privește, în prima parte, cotele‑părți ale moștenitorilor, iar în cea de a doua parte, apartenența bunurilor la succesiune. În acest caz, ar fi vorba despre informații de o cu totul altă natură: primele, referitoare la întinderea drepturilor moștenitorului, astfel cum este stabilită de legea aplicabilă succesiunii; celelalte, referitoare la compunerea patrimoniului succesoral, după cum rezultă din constatările efectuate în principiu în temeiul dreptului real. Având în vedere natura diferită a informațiilor, ar fi fost de așteptat mai degrabă că, dacă aceasta ar fi fost intenția legiuitorului Uniunii, atunci când a enumerat în mod sistematic categoriile de informații care trebuie incluse în CEM la punctele următoare, acesta să fi prevăzut un punct distinct pentru indicarea bunurilor succesorale.
79.      Or, nu se poate totuși vorbi despre o asemenea incoerență și inconsecvență a legiuitorului Uniunii în cazul în care se consideră, astfel cum propunem mai sus, că sintagma „după caz” se referă la existența unor norme specifice care prevăd succesiunea legală în privința anumitor bunuri succesorale, iar nu pentru ansamblul drepturilor și obligațiilor defunctului. Această interpretare permite de asemenea să se înțeleagă motivele pentru care mai multe versiuni lingvistice utilizează la articolul 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 termeni care sugerează existența unui titlu specific pentru fiecare moștenitor asupra anumitor bunuri succesorale.
80.      Conținutul anexei IV la formularul CEM nu este în contradicție cu această interpretare. În mod evident, conținutul acestor puncte nu poate fi determinant pentru interpretarea dispozițiilor Regulamentului nr. 650/2012 dat fiind că formularul CEM a fost adoptat prin regulamentul de punere în aplicare al Comisiei, și anume un act de rang inferior acestuia. Conținutul regulamentului de punere în aplicare rezultă, așadar, dintr‑o anumită interpretare a dispozițiilor Regulamentului nr. 650/2012 efectuată de această instituție. Trebuie remarcat însă că anexa IV la formularul CEM prevede o rubrică distinctă pentru menționarea părții din patrimoniul succesoral (punctul 8) și o rubrică separată pentru a furniza informații cu privire la bunurile atribuite (punctul 9). Niciunul dintre aceste două puncte nu a fost desemnat ca trebuind să fie completat în mod obligatoriu(38). Aceasta demonstrează luarea în considerare a faptului că întinderea drepturilor moștenitorului asupra succesiunii poate fi determinată în moduri diferite.
81.      Având în vedere cele de mai sus, considerăm că din dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012 rezultă că autoritatea emitentă nu este obligată să includă în CEM informații cu privire la bunul succesoral moștenit în cazul unei succesiuni universale. Într‑o astfel de situație, indicarea cotei‑părți care revine moștenitorului este suficientă pentru a demonstra întinderea drepturilor sale succesorale.
b)      Dispoziții privind sfera de competență a autorității emitente a CEM
82.      Această interpretare este confirmată de dispozițiile regulamentului care definesc întinderea competenței autorității emitente a CEM.
83.      Potrivit articolului 67 din Regulamentul nr. 650/2012, autoritatea emitentă eliberează CEM atunci când elementele care trebuie certificate au fost stabilite în conformitate cu legea aplicabilă succesiunii sau în temeiul oricărei alte legi aplicabile unor elemente specifice. În ceea ce privește ultima parte a acestei teze, din considerentul (71) al acestui regulament reiese că este vorba despre elemente precum condițiile de fond ale dispoziției pentru cauză de moarte. Această dispoziție face astfel trimitere la capitolul III din Regulamentul nr. 650/2012, intitulat „Legea aplicabilă”. Articolele pe care le conține acesta, în special articolele 21, 22 și 23, privesc stabilirea și domeniul de aplicare ale legii aplicabile succesiunii în ansamblul său. Următoarele articole se referă la legea aplicabilă unor aspecte precum validitatea dispozițiilor pentru cauză de moarte, a pactelor asupra unei succesiuni viitoare sau declarațiile privind acceptarea sau renunțarea la succesiune.
84.      Aproape niciunul dintre articolele din capitolul III din Regulamentul nr. 650/2012 nu reglementează în mod detaliat chestiunile referitoare la succesiune prin referire la bunuri succesorale determinate(39).
85.      Având în vedere cele ce precedă, ar trebui, în opinia noastră, să se considere că menționarea bunurilor succesorale ar fi de competența autorității emitente a CEM dacă ar fi necesară în raport cu normele legii aplicabile succesiunii în ansamblul său. Domeniul de aplicare al legii aplicabile este definit la articolul 23 din Regulamentul nr. 650/2012. Potrivit articolului 23 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 650/2012, legea aplicabilă succesiunii reglementează în special transferul către moștenitori și, după caz, către legatari al bunurilor, drepturilor și obligațiilor din care se compune patrimoniul succesoral, inclusiv condițiile și efectele acceptării succesiunii sau a unui legat sau ale renunțării la acestea. Din această dispoziție nu reiese însă că stabilirea apartenenței anumitor bunuri la patrimoniul defunctului ține de legea aplicabilă succesiunii în ansamblul său.
86.      O astfel de soluție nu ar trebui să fie surprinzătoare. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012, acesta se aplică succesiunilor privind patrimoniile persoanelor decedate. Articolul 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul menționat prevede că, în sensul acestui regulament, succesiunea acoperă orice formă de transfer de bunuri, drepturi și obligații pentru cauză de moarte, fie că este vorba despre un act voluntar de transfer, sub forma unei dispoziții pentru cauză de moarte, fie despre un transfer sub forma succesiunii ab intestat. Legea aplicabilă succesiunii în ansamblul său determină, așadar, modalitățile de transfer al bunurilor succesorale către succesorii în drepturi ai defunctului. Apartenența bunurilor în cauză la patrimoniul succesoral nu intră sub incidența legii aplicabile succesiunii în ansamblul său și nu se încadrează în materia vizată de Regulamentul nr. 650/2012. Acest fapt este confirmat în mod univoc în considerentul (71) al regulamentului, deja menționat. Acesta arată că efectele probatorii ale CEM nu ar trebui să fie extinse la elemente care nu sunt reglementate prin regulamentul menționat, cum ar fi, în cazul unui anumit bun, problema de a stabili dacă acesta a aparținut sau nu defunctului.
87.      Or, în cazul unei succesiuni universale, confirmarea apartenenței unui bun la succesiune nu ar însemna altceva decât să se stabilească dacă un bun aparținea sau nu defunctului. Prin urmare, ar fi vorba în esență despre efectuarea unor acte cu privire la care legiuitorul Uniunii a indicat în mod expres, în considerentul (71) al Regulamentului nr. 650/2012, că nu sunt supuse dispozițiilor acestui regulament. Stabilirea apartenenței anumitor bunuri la succesiune nu este, așadar, de competența autorității emitente a CEM întrucât aceasta depășește aspectele reglementate de legea aplicabilă succesiunii sau de orice altă lege aplicabilă unor elemente specifice, în sensul articolului 67 din Regulamentul nr. 650/2012.
88.      Situația nu este aceeași în cazul succesiunii cu titlu particular, unde acest lucru este necesar pentru a se stabili obiectul moștenirii. În lipsa unei determinări precise a bunului succesoral care face obiectul moștenirii, nu este posibil să se determine întinderea dreptului moștenitorului dobândit pe cale succesorală.
c)      Dispozițiile care reglementează procedura de emitere a CEM
89.      Concluzia potrivit căreia din dispozițiile regulamentului nu reiese că bunurile succesorale ar trebui să fie indicate în CEM în cazul unei succesiuni universale este susținută de analiza dispozițiilor Regulamentului nr. 650/2012 care stabilesc procedura de emitere a CEM.
90.      Această procedură este reglementată la articolul 66 din Regulamentul nr. 650/2012. Este o procedură inițiată la cerere, iar sarcina autorității emitente este de a verifica informațiile și declarațiile furnizate de solicitant, precum și documentele și alte elemente de probă. Articolul menționat condiționează de două ori [la alineatul (1) a doua teză și la alineatul (3)] competențele autorității emitente (în ceea ce privește verificarea din oficiu și, respectiv, solicitarea formulării unor declarații sub jurământ) de sfera competențelor prevăzute în legislația națională.
91.      Prin urmare, procedura de emitere a CEM nu a făcut obiectul unei armonizări complete. În cazul în care legislația națională nu prevede verificarea din oficiu sau posibilitatea de a formula declarații sub jurământ în vederea stabilirii apartenenței bunurilor la succesiune, aceasta înseamnă că autoritatea emitentă poate verifica numai afirmațiile solicitantului și documentele prezentate de acesta. Într‑o astfel de situație, dacă solicitantul solicită confirmarea drepturilor moștenitorului asupra unor bunuri succesorale situate în alt stat membru și care fac obiectul unei succesiuni universale, sarcina a autorității emitente se limitează la analizarea documentelor prezentate de solicitant.
92.      O asemenea procedură este inutilă, cronofagă, costisitoare și ineficientă în cazul unei succesiuni universale.
93.      În primul rând, este inutilă deoarece verificarea de către autoritatea emitentă a apartenenței unui bun la patrimoniul succesoral este superfluă întrucât din legislația aplicabilă succesiunii rezultă că moștenitorul a moștenit o cotă‑parte din succesiune, așa cum reiese deja din conținutul CEM. Dovada titlului defunctului asupra unui anumit bun implică, în lipsa unor informații specifice care să impună concluzia contrară, că drepturile asupra acestui bun au fost transferate moștenitorilor în cotele‑părți indicate în CEM. În această privință, simpla înscriere a unui bun succesoral în CEM este superfluă întrucât valoarea probatorie a CEM nu se extinde la apartenența bunului la succesiune. Astfel, regulamentul nu prevede că această mențiune este însoțită de o prezumție de apartenență a unui bun la succesiune.
94.      În al doilea rând, este cronofagă și costisitoare deoarece necesită efectuarea de verificări bazate pe legislație și documentele străine, obținerea de copii și eventual autentificarea unor documente și, adesea, furnizarea de traduceri în limba oficială a autorității emitente a CEM. Autoritatea emitentă ar trebui mai întâi să stabilească dacă documentele prezentate pentru verificare sunt autentice și dacă dovedesc că bunul aparține patrimoniului succesoral. Aceasta necesită analiza legislației străine și eventual consultarea autorităților unui alt stat membru(40). În acest din urmă caz, este de așteptat ca să se efectueze traduceri în limba oficială a unui alt stat membru. În plus, pentru a permite autorității emitente să efectueze această apreciere, solicitantul ar trebui să suporte costurile pentru obținerea de copii ale documentelor relevante în statul membru în care este situat bunul imobil și, în cazul în care acestea sunt redactate într‑o altă limbă decât limba oficială a autorității emitente, pentru traducerea lor în această din urmă limbă și apoi costurile pentru traducerea copiei CEM obținut în limba oficială a statului membru în care este situat bunul imobil.
95.      În al treilea rând, această procedură este ineficientă întrucât, în toate cazurile în care constatările trebuie să se bazeze pe copii ale unor documente emise de autoritatea responsabilă cu înregistrarea, constatările relevante cu privire la apartenența unui bun la succesiune sunt stabilite pe baza informațiilor aflate în posesia acestei autorități, care constituie, pe de o parte, sursa informațiilor privind bunurile succesorale înscrise în registrul pe care îl ține (prin eliberarea copiilor relevante în vederea prezentării lor către autoritatea emitentă) și, pe de altă parte, destinatarul informațiilor generate de ea însăși și incluse în CEM, după ce au fost traduse de două ori (după primirea cererii de înscriere a drepturilor moștenitorului în registru pe baza CEM). Certificarea copiei emise de autoritatea responsabilă cu înregistrarea de către autoritatea emitentă a CEM, astfel încât autoritatea responsabilă cu înregistrarea să poată înscrie schimbarea proprietarului bunului înregistrat, apare, în acest sistem, ca artă de dragul artei. În același timp, aceasta nu oferă nicio garanție de înscriere în registru. Prin urmare, aprecierea definitivă, în raport cu cerințele legii care reglementează înregistrarea, a exhaustivității și a exactității tuturor informațiilor furnizate revine autorității responsabile cu înregistrarea, după cum a subliniat de altfel legiuitorul Uniunii în considerentul (18) al Regulamentului nr. 650/2012. Acest fapt poate necesita modificarea CEM emis în conformitate cu cerințele autorităților responsabile cu înregistrarea(41).
d)      Consecințele adoptării interpretării propuse
96.      Interpretarea potrivit căreia din dispozițiile Regulamentului nr. 650/2012 nu reiese că, în cazul unei succesiuni universale, ar trebui să se indice în CEM bunurile succesorale poate fi, desigur, criticată pentru neluarea în considerare a obiectivelor CEM și a funcției sale de document care servește drept temei pentru înscrierea drepturilor moștenitorilor în registrul funciar din alt stat membru.
97.      În primul rând, subliniem că nu este adevărat că în toate statele membre dispozițiile legii care reglementează înregistrarea condiționează înscrierea drepturilor moștenitorului în registrul în care este înregistrat bunul imobil moștenit de indicarea acestuia în CEM(42). Interpretarea propusă nu schimbă cu nimic eficacitatea CEM în aceste state.
98.      În al doilea rând, amintim că din Hotărârea Registrų centras reiese că lipsa informațiilor privind un bun imobil în CEM nu repune în discuție validitatea acestuia ca atare în ceea ce privește celelalte elemente pe care le certifică, precum statutul de moștenitor(43), și că din considerentul (18) al Regulamentului nr. 650/2012 reiese că ar trebui să fie posibil să se completeze informațiile cerute de legea care reglementează înregistrarea prin furnizarea de informații sau de documente suplimentare de către moștenitori. Legiuitorul ceh s‑a aliniat de altfel la orientările care decurg din acest din urmă considerent, prevăzând posibilitatea moștenitorilor de a face o declarație care să completeze informații a căror lipsă din CEM nu permite înscrierea numai pe baza acestuia(44).
99.      Prin urmare, interpretarea propusă nu înseamnă că CEM este ineficient ca document ce constituie temeiul înscrierii în registru. Ea ar trebui să contribuie în schimb la consolidarea securității operațiunilor juridice.
100. În primul rând, aceasta confirmă limitele competenței autorității emitente a CEM în calitate de autoritate competentă să ateste elemente care rezultă din legea aplicabilă succesiunii și care sunt relevante din punctul de vedere al efectelor CEM prevăzute la articolul 69 din Regulamentul nr. 650/2012. Or, includerea în CEM a unor informații cu privire la bunurile succesorale în cazul unei succesiuni universale poate da naștere unei convingeri eronate din partea persoanelor cărora li se prezintă CEM potrivit căreia acesta constituie în esență și un atestat oficial privind apartenența unui bun determinat la patrimoniul succesoral, ceea ce însă CEM nu certifică(45).
101. În al doilea rând, interpretarea propusă permite evitarea riscului unei certificări eronate sau inexacte a unor împrejurări pentru a căror certificare autoritatea emitentă a CEM într‑un stat membru a cărui lege nu prevede acte similare în stadiul certificării drepturilor succesorale nu este pregătită și nu dispune de instrumente și de cunoștințe adecvate.
102. În al treilea rând, ca obiect al relațiilor juridice, CEM, fiind în sine un document voluminos, nu este încărcat cu informații inutile, a căror înscriere poate suscita diverse îndoieli din partea terților. Apreciem în special că menționarea anumitor bunuri succesorale al căror transfer are loc pe calea succesiunii universale poate suscita îndoieli din partea terților cu privire la semnificația neindicării altor bunuri succesorale în CEM. Ne temem că terții pot condiționa îndeplinirea anumitor acte cu moștenitorii care dețin un CEM de menționarea în acesta a unor informații privind alte bunuri din patrimoniul succesoral relevante pentru operațiunea efectuată. Acest fapt poate necesita completarea CEM de mai multe ori.
103. În această privință, observăm că, în cazul transmiterii prin succesiuni universală către mai mult de o persoană, menționarea unor informații privind bunul moștenit trebuie să implice includerea, la punctul 10 din anexa IV la formularul CEM, a unor informații precise referitoare la restricțiile privind posibilitatea de a dispune de cote‑părți din acest bun. Astfel, articolul 69 alineatul (2) din Regulamentul nr. 650/2012 stabilește prezumția potrivit căreia moștenitorul este titular al drepturilor sau al puterilor stipulate în certificat, fără alte condiții și/sau restricții decât cele stipulate expres în acesta. Or, în cazul unei succesiuni universale, drepturile comoștenitorilor de a dispune de cote‑părți din bunurile succesorale înainte de a se proceda la partajul succesoral sunt adesea limitate(46). Într‑un asemenea caz, pe lângă informații privind bunul succesoral sau cota‑parte din acesta, CEM ar trebui să includă informații cu privire la restricțiile privind posibilitatea de a dispune de el care decurg din legea aplicabilă succesiunii. În caz contrar, CEM ar fi înșelător în ceea ce privește întinderea puterilor moștenitorului care decurg din această lege.
e)      Răspunsul la întrebări
104. Având în vedere considerațiile care precedă, apreciem că articolul 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 trebuie interpretat în sensul că, în cazul succesiunii universale, autoritatea emitentă a CEM nu este obligată să includă în acesta, la cererea solicitantului, informații privind un bun imobil care face parte din patrimoniul succesoral situat în alt stat membru. Aceasta este situația independent de cerințele legii care reglementează înregistrarea a statului membru în care este situat bunul imobil, prevăzute pentru documentele care servesc drept temei pentru înscrierea în registrul funciar.
4.      Cu privire la posibilitatea de a adopta o interpretare diferită de cea propusă
105. Recurenții din litigiul principal, precum și guvernele ceh și spaniol și Comisia propun o interpretare a articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 diferită de cea expusă mai sus(47). În opinia acestora, obiectivele regulamentului și ale CEM pledează pentru includerea în CEM a informațiilor privind bunurile imobile moștenite în cazul în care acest fapt ar permite respectarea cerințelor legii care reglementează înregistrarea și efectuarea înscrierii în registrul în care acest bun imobil este înregistrat. În caz contrar, CEM emis nu și‑ar îndeplini funcția.
106. Am arătat deja mai sus consecințele negative ale adoptării unei astfel de interpretări asupra facilității, rapidității și eficacității procedurii de emitere a CEM(48). Subliniem că o asemenea interpretare plasează într‑o situație deosebit de dificilă autoritățile emitente ale statelor membre ale căror norme de procedură nu prevăd, într‑o procedură similară, certificarea apartenenței anumitor bunuri la succesiune sau, în general, întocmirea unui inventar. Astfel, acestea trebuie să certifice dreptul de proprietate sau orice alt drept al moștenitorului asupra unui bun succesoral determinat acționând într‑un vid procedural, și anume potrivit unor norme nedeterminate, precum și pe baza unui drept real străin și a unor documente întocmite într‑un alt stat membru. În plus, certificarea vizează elemente pe care CEM nu trebuie să le certifice.
107. Totuși, în ipoteza în care Curtea ar considera aceste argumente ca fiind pertinente și ar împărtăși interpretarea articolului 68 litera (l) din Regulamentul nr. 650/2012 propusă de recurenții din litigiul principal, precum și de guvernele ceh și spaniol și de Comisie, ar trebui să se răspundă afirmativ la prima întrebare a instanței de trimitere și negativ la cea de a doua.
108. Astfel, din Hotărârea Registrų centras reiese că lipsa includerii în CEM a informațiilor privind bunul imobil moștenit impuse de legea care reglementează înregistrarea a statului membru în care este situat bunul imobil constituie un motiv suficient de respingere a cererii de înscriere a drepturilor moștenitorului în cazul în care este vorba despre singurul document prezentat în susținerea acesteia(49). Prin urmare, dacă factorul decisiv în interpretare este realizarea obiectivului privind înscrierea drepturilor moștenitorului în registrul ținut în statul membru în care este situat bunul imobil moștenit, iar înscrierea în registrul respectiv este condiționată de includerea în CEM a informațiilor privind bunul imobil moștenit, atunci informațiile necesare ar trebui incluse în CEM de autoritatea emitentă, inclusiv în cazul dobândirii drepturilor asupra unui bun prin succesiune universală.
109. În această ipoteză, ar trebui să se examineze separat a treia întrebare a instanței de trimitere.
110. Această întrebare se întemeiază pe premisa că, în speță, înscrierea moștenitorilor în registrul funciar ținut în Republica Cehă pe baza unui CEM care nu include informații privind bunul imobil moștenit este posibilă în temeiul articolului 69 alineatul (6) din Regulamentul privind cadastrul. La prima vedere, această dispoziție permite completarea unui CEM care nu cuprinde toate informațiile necesare cu privire la bunul imobil moștenit prin depunerea unei declarații care să conțină aceste informații. Prin urmare, se ridică problema dacă într‑o astfel de situație este necesar să se includă în CEM și informații cu privire la succesiunea bunurilor imobile.
111. Din observațiile scrise ale recurenților din litigiul principal și ale Comisiei reiese că această premisă este eronată. Aceștia susțin că, în speță, recurenții din litigiul principal nu ar putea beneficia de posibilitatea prevăzută de dispoziția menționată întrucât sunt succesori în drepturi indirecți ai defunctului înscris în registrul funciar, iar declarația prevăzută la acest articol nu ar putea fi făcută decât de succesorul său direct, și anume soția sa decedată.
112. Nu există niciun temei și nicio posibilitate de contestare a acestor afirmații. Având în vedere că în speță nu există posibilitatea înscrierii drepturilor moștenitorilor în registru în temeiul articolului 69 alineatul (6) din Regulamentul privind cadastrul, această întrebare, întemeiată pe ipoteza că înscrierea ar fi posibilă, este, prin urmare, inadmisibilă(50).
113. Totuși, în cazul în care Curtea nu ar împărtăși această apreciere, vom examina pe scurt întrebarea menționată.
114. Din articolul 68 din Regulamentul nr. 650/2012 reiese că diferitele informații figurează în CEM în măsura în care sunt necesare în scopul pentru care se eliberează. În acest temei, se poate susține că, în măsura în care includerea în CEM a informațiilor privind un bun imobil nu este impusă de obiectivul înscrierii în registrul funciar a drepturilor moștenitorului și această înscriere poate fi efectuată după depunerea unei declarații suplimentare, includerea în CEM a informațiilor respective poate fi refuzată întrucât nu este necesară în scopul pentru care se eliberează acesta.
115. Considerăm că, dacă ar rezulta în mod univoc din legea care reglementează înregistrarea a locului unde este situat bunul imobil moștenit că includerea în CEM a informațiilor privind bunul imobil moștenit nu este necesară pentru înscrierea într‑un registru ținut în statul membru în care este situat bunul imobil, autoritatea emitentă ar fi îndreptățită să refuze această includere invocând articolul 68 din Regulamentul nr. 650/2012. Astfel, aceste informații nu ar fi necesare în scopul pentru care se eliberează CEM în cauză.
116. Autoritatea emitentă ar trebui să aibă însă certitudinea că, într‑adevăr, aceste informații nu sunt necesare. În cazul în care legea care reglementează înregistrarea prevede obligația de a prezenta ca temei pentru înscriere un document care conține informațiile relevante, prevăzând totodată derogări de la această obligație pentru CEM, respingerea includerii informațiilor în CEM ar trebui să intervină numai în lipsa oricărei îndoieli cu privire la faptul că pot fi îndeplinite condițiile de aplicare a unei astfel de derogări într‑un anumit caz.
117. Având în vedere cele de mai sus, apreciem că, în ipoteza în care s‑ar adopta o interpretare a articolului 68 litera (l) diferită de cea pe care o propunem, iar cea de a treia întrebare ar fi considerată admisibilă, ar trebui să se răspundă la aceasta în sensul că autoritatea emitentă nu este obligată să includă în CEM informațiile referitoare la un bun imobil moștenit atunci când legea care reglementează înregistrarea din statul membru în care este situat bunul imobil prevede posibilitatea de a înscrie drepturile moștenitorilor în registru pe baza unui CEM care nu cuprinde aceste informații în cazul în care sunt îndeplinite anumite cerințe, precum depunerea unei declarații în acest sens care conține informațiile lipsă sau prezentarea anumitor documente, cu condiția însă ca îndeplinirea acestor cerințe de către moștenitori să fie posibilă în mod obiectiv.
V.      Concluzii
118. În lumina considerațiilor care precedă, propunem Curții să răspundă la prima întrebare preliminară adresată de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania) după cum urmează:
Articolul 68 alineatul (l) din Regulamentul (UE) nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor
trebuie interpretat în sensul că
autoritatea emitentă a certificatului european de moștenitor nu este obligată să includă în acesta, la cererea solicitantului, informații privind un bun imobil care face parte din patrimoniul succesoral situat în alt stat membru. Aceasta este situația independent de cerințele legii care reglementează înregistrarea a statului membru în care este situat bunul imobil, prevăzute pentru documentele care servesc drept temei pentru înscrierea în registrul funciar.
1      Limba originală: polona.
i      Numele prezentei cauze este un nume fictiv. El nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile la procedură.
2      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor (JO 2012, L 201, p. 107).
3      Concluziile noastre prezentate în cauza Registrų centras (C‑354/21, EU:C:2022:587, denumite în continuare „Concluziile prezentate în cauza Registrų centras”).
4      A se vedea în special punctele 52-61 din Concluziile prezentate în cauza Registrų centras.
5      Hotărârea din 9 martie 2023 (C‑354/21, EU:C:2023:184, denumită în continuare „Hotărârea Registrų centras”).
6      Întrebarea preliminară adresată în această cauză nu privea obligațiile autorității emitente a CEM, ci pe cele ale autorității de înregistrare sesizate cu o cerere de înscriere în registru a drepturilor unui moștenitor pe baza unui CEM care nu conține informațiile privind bunul imobil moștenit impuse de legea care reglementează înregistrarea.
7      Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1329/2014 al Comisiei din 9 decembrie 2014 de stabilire a formularelor menționate în Regulamentul (UE) nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești și acceptarea și executarea actelor autentice în materie de succesiuni și privind crearea unui certificat european de moștenitor (JO 2014, L 359, p. 30).
8      Versiunea în limba franceză a notei de subsol 13 nu conține această frază.
9      Cererea de decizie preliminară nu precizează acest lucru, dar, în absența unor informații cu privire la acest aspect, considerăm că instanțele naționale au apreciat că un testament cu un astfel de conținut este valabil în temeiul legii succesorale.
10      Hotărârea din 23 ianuarie 2025 (C‑187/23, EU:C:2025:34).
11      Hotărârea din 23 ianuarie 2025, Albausy (C‑187/23, EU:C:2025:34, punctele 66 și 67).
12      A se vedea în special Hotărârea din 16 decembrie 2008, Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, punctele 57-59 și 63).
13      Hotărârea din 12 octombrie 2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, punctul 56).
14      Precum și, astfel cum reiese din articolul
63 alineatul (1) din Regulamentul nr. 650/2012, legatarilor cu drepturi directe la succesiune, executorilor testamentari sau administratorilor patrimoniului succesoral. În prezentele concluzii ne vom referi în continuare numai la moștenitori. Observațiile noastre se vor aplica de asemenea, în mod corespunzător, legatarilor cu drepturi directe la succesiune.
15      A se vedea, cu privire la CEM în economia Regulamentului nr. 650/2012, punctele 39-46 din Concluziile prezentate în cauza Registrų centras.
16      Punctul 51 din Hotărârea Registrų centras.
17      Punctul 52 din Hotărârea Registrų centras.
18      Pe de o parte, în conformitate cu articolul
62 alineatul
(1) din Regulamentul nr. 650/2012, CEM este emis spre utilizare într‑un alt stat membru. Pe de altă parte, articolul
62 alineatul (3) din acest regulament prevede că produce de asemenea efectele prevăzute de regulamentul menționat în statul membru al autorității emitente.
19      Punctul 40 din Hotărârea Registrų centras și jurisprudența citată.
20      Acest lucru nu exclude adoptarea unor norme naționale care să reglementeze anumite aspecte care nu sunt reglementate de dreptul Uniunii.
21      Amintim că Irlanda și Danemarca nu aplică Regulamentul nr. 650/2012 [a se vedea considerentele (82) și (83) ale regulamentului]. În continuarea prezentelor concluzii, pentru simplificare, atunci când ne vom referi la domeniul de aplicare teritorial al Regulamentului nr. 650/2012 vom vorbi despre Uniune și despre statele membre ale Uniunii, înțelegând prin aceasta statele membre care aplică Regulamentul nr. 650/2012.
22      Hotărârea din 17 ianuarie 2019, Brisch (C‑102/18, EU:C:2019:34, punctul 30).
23      A se vedea de exemplu Hotărârea din 1 martie 2018, Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, punctele 38-44), în ceea ce privește modalitatea de publicare în CEM a informațiilor referitoare la cota alocată soțului supraviețuitor în temeiul dispozițiilor privind regimurile matrimoniale prevăzute la articolul 1371 alineatul (1) din BGB.
24      Articolul 20 din Regulamentul nr. 650/2012 prevede că orice lege menționată în acest regulament se aplică indiferent dacă este sau nu legea unui stat membru.
25      Ceea ce nu este însă imposibil. În afară de situația în care CEM este utilizat în statul membru emitent (a se vedea mai sus nota de subsol 18 din prezentele concluzii), este posibil ca, în urma alegerii de către defunct a legii aplicabile succesiunii, care este cea a statului în care este situat bunul imobil moștenit, CEM să ateste împrejurări stabilite mai degrabă în temeiul legii locului în care este situat imobilul decât în temeiul legii statului membru al autorității emitente.
26      Spre deosebire de formularul de cerere de emitere a CEM care figurează în anexa IV la Regulamentul de punere în aplicare nr. 1329/2014, care prevede o rubrică distinctă pentru a indica obiectivul care justifică emiterea CEM.
27      Hotărârea din 1 iulie 2021, Vorarlberger Landes- und Hypotheken‑Bank (C‑301/20, EU:C:2021:528, punctul 21).
28      Hotărârea din 1 iulie 2021, Vorarlberger Landes- und Hypotheken‑Bank (C‑301/20, EU:C:2021:528, punctul 42).
29      A se vedea în special următoarele versiuni lingvistice: versiunea în limba spaniolă („la atribución de uno o variosos bienes concretos”), versiunea în limba germană („die Zuweisung eines bestimmten Vermögenswerts oder bestimmter Vermögenswerte”), versiunea în limba engleză („the attribution of a specific asset or specific assets”), versiunea în limba franceză („l’attribution d’un bien déterminé ou de plusieurs biens déterminés”), versiunea în limba italiană („l’attribuzione di uno o più beni determinati”), versiunea în limba portugheză („[a] atribuição de um bem ou bens determinados específicos”).
30      În limba spaniolă „atribución”, în limba germană „Zuweisung”, în limba engleză „attribution”, în limba franceză „attribution”, în limba italiană „attribuzione”, în limba portugheză „atribuição”.
31      Aceasta nu implică însă în mod necesar o contradicție între aceste două dispoziții. Astfel, lista obiectivelor CEM care figurează la articolul
63 alineatul
(2) din Regulamentul nr. 650/2012 nu este exhaustivă, după cum arată utilizarea termenilor „în special” în prima parte a acestei dispoziții (a se vedea punctul 63 din prezentele concluzii).
32      A se vedea de exemplu următoarele versiuni lingvistice: versiunea în limba spaniolă („a cada heredero determinado”), versiunea în limba germană („einem bestimmten Erben”), versiunea în limba engleză („for any given heir”), versiunea în limba franceză („à un héritier déterminé”), versiunea în limba italiană („a ogni Erede”) și versiunea în limba portugheză („um determinado herdeiro”).
33      A se vedea Margoński, M., Europejskie poświadczenie spadkowe, Varșovia, Wolters Kluwer, 2022, p. 429.
34      A se vedea Bonomi, A., și Wautelet, P., „Article 68. Contenu du certificat”, în Le droit européen des successions, ediția a doua, Bruxelles, Bruylant, 2016, p. 861, Budzikiewicz, Ch., „Contents of the Certificate”, în Calvo Caravaca, A.‑L., Davì, A., Mansel, H‑P. (editori), The EU Succession Regulation: A Commentary, Cambridge, Cambridge University Press, 2016, p. 763, Semelová, M., „Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik”, Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018, nr. 4, p. 201.
35      În trecut, dreptul succesoral polonez prevedea norme specifice pentru succesiunea exploatațiilor agricole. În practica multor instanțe, hotărârea care certifica efectele succesiunii conținea decizii distincte privind moștenirea patrimoniului succesoral și privind succesiunea exploatației agricole.
36      Aceasta nu este, așadar, situația în special în ceea ce privește legatele „prin condamnare”. În acest caz, transferul unui bun succesoral către un anumit moștenitor, care este de asemenea legatar, nu va fi decât rezultatul unui act de dispoziție, iar nu al deschiderii succesiunii.
37      A se vedea în acest sens Alonso Landeta, G., „Artículo 68. El contenido del certificado sucesorio”, în Iglesias Buigues, J. L., Pallao Moreno, G. (dir.), Sucesiones internacionales. Comentarios al Reglamento (UE) 650/2012, Valencia, Tirant lo Blanch, 2015, p. 542 și 543.
38      Potrivit legendei formularului CEM, rubricile obligatorii sunt marcate cu un asterisc. Un astfel de asterisc nu figurează nici la punctul 8, nici la punctul 9 din anexa IV la formularul CEM.
39      Cu excepția articolului
30 din acest regulament, care prevede că dispozițiile legii statului în care sunt situate anumite bunuri imobile, anumite întreprinderi sau alte categorii speciale de bunuri care impun restricții privind succesiunile sau care afectează succesiunile în ceea ce privește acele bunuri se aplică succesiunii în măsura în care, în temeiul legii acelui stat, respectivele norme sunt aplicabile indiferent de legea aplicabilă succesiunii.
40      Subliniem în acest context că registrele funciare naționale pot funcționa potrivit unor norme diferite și că datele pe care le conțin pot avea o valoare probantă variabilă. Pe lângă sistemul registrului funciar, care conține date privind titlul de proprietate asupra bunurilor imobile, care funcționează în Germania, Austria sau Polonia, în anumite state precum Belgia, Franța sau Portugalia funcționează sisteme de înregistrare a actelor juridice referitoare la bunuri imobile care cuprind o colecție a tuturor documentelor referitoare la un anumit bun imobil fără informații cu privire la situația juridică actuală a acestuia, care determină nașterea anumitor prezumții (garanția de încredere publică). În prezența unor astfel de registre, determinarea statutului juridic actual al bunurilor imobile poate să nu fie evidentă (Martínez Velencoso, L. M., „The land register in European law: A comparative and economic analysis”, în Martínez Velencoso, L. M., Bailey, S., Pradi, A. (editori), Transfer of immovables in European private law. The common core of European private law, Cambridge, Cambridge University Press, 2017, p. 11.
41      A se vedea de asemenea, pentru cerințe similare impuse de alte entități, Margoński, M., op. cit., p. 428. Autorul descrie experiența unui notar polonez obligat să modifice un CEM care conținea deja informații despre două conturi bancare deținute de testator la o bancă din Luxemburg, după ce s‑a descoperit că testatorul deschisese și un cont de depozit în numerar la aceeași bancă, fapt care nu fusese cunoscut anterior.
42      În afară de Germania, o astfel de problemă nu se pune nici în Polonia. Reiese de asemenea din cererea de decizie preliminară din prezenta cauză că, în ordonanța din 15 mai 2018 (5 Ob 35/18k, ZEV 2019, 353, punctul 26), Oberster Gerichtshof der Republik Österreich (Curtea Supremă a Republicii Austria) a statuat că nu era necesar ca un bun succesoral să fie înscris în CEM.
43      Punctul 52 din Hotărârea Registrų centras.
44      În ceea ce privește posibilitatea aplicării acestei dispoziții în prezenta cauză, a se vedea în continuare punctele 110-112 din prezentele concluzii.
45      Astfel cum reiese din considerentul (71) al Regulamentului nr. 650/2012, menționat anterior.
46      Ne referim în special la articolul
2033 alineatul (2) din BGB, potrivit căruia un comoștenitor nu poate dispune de partea sa dintr‑un bun succesoral, precum și la articolul
1036 din Kodeks cywilny (Codul civil polonez), care prevede că transferul unei părți din patrimoniul succesoral este condiționat de acordul celorlalți moștenitori, sub sancțiunea inopozabilității față de moștenitori, în cazul în care se aduce atingere drepturilor lor referitoare la partajul succesoral.
47      A se vedea punctul 72 din prezentele concluzii.
48      A se vedea punctul 92-95 din prezentele concluzii.
49      Punctul 51 din Hotărârea Registrų centras.
50      A se vedea de asemenea Hotărârea din 5 iunie 2025, Elektrorazpredelitelni mrezhi Zapad (C‑310/24, EU:C:2025:406, punctul 44).