Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prezentate la 30 aprilie 2026(1)
Cauza C‑274/25
Alternative Payments UAB
împotriva
Lietuvos Bankas
[cerere de decizie preliminară formulată de Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă, Lituania)]
„ Trimitere preliminară – Servicii de plată în cadrul pieței interne – Directiva (UE) 2015/2366 – Regulamentul (UE) nr. 260/2012 – Tipuri de servicii de plată – Serviciu de debitare directă – Intervenția prestatorilor de servicii de plată al plătitorului și al beneficiarului plății în debitarea directă – Serviciu de acceptare a operațiunilor de plată – Serviciu de inițiere a plății ”
1.        În prezenta trimitere preliminară se solicită Curții să interpreteze mai multe dispoziții ale Regulamentului (UE) nr. 260/2012(2) și ale Directivei (UE) 2015/2366(3) pentru a se stabili când un anumit serviciu de plată poate fi calificat drept „serviciu de debitare directă”.
2.        În litigiul principal trebuie să se stabilească dacă un prestator de servicii de plată (denumit în continuare „PSP”) prestează un serviciu de debitare directă pentru care, în principiu, nu dispune de autorizație din partea autorității de supraveghere sau, dimpotrivă, dacă prestează un „serviciu de acceptare a operațiunilor de plată” ori un „serviciu de inițiere a plății”.
I.      Cadrul juridic
A.      Dreptul Uniunii
1.      DSP2
3.        Articolul 4 prevede:
„[…]
3.      «serviciu de plată» înseamnă oricare dintre activitățile comerciale enumerate în anexa I;
4.      «instituție de plată» înseamnă persoana juridică autorizată, în conformitate cu articolul 11, să furnizeze și să presteze servicii de plată în întreaga Uniune;
5.      «operațiune de plată» înseamnă acțiunea, inițiată de plătitor sau în numele acestuia ori de beneficiarul plății, de a plasa, transfera sau retrage fonduri, indiferent de eventualele obligații subiacente existente între plătitor și beneficiarul plății;
[…]
9.      «beneficiar al plății» înseamnă persoana fizică sau juridică care este destinatarul vizat al fondurilor care au făcut obiectul unei operațiuni de plată;
[…]
11.      «prestator de servicii de plată» înseamnă o entitate menționată la articolul 1 alineatul (1) sau o persoană fizică sau juridică care beneficiază de o derogare în temeiul articolului 32 sau 33;
12.      «cont de plăți» înseamnă un cont deținut în numele unuia sau al mai multor utilizatori ai serviciilor de plată, care este folosit pentru executarea operațiunilor de plată;
[…]
15.      «serviciu de inițiere a plății» înseamnă un serviciu de inițiere a unui ordin de plată la cererea utilizatorului serviciilor de plată cu privire la un cont de plăți deținut la un alt prestator de servicii de plată;
[…]
23.      «debitare directă» înseamnă un serviciu de plată pentru debitarea contului de plăți al plătitorului, în cazul în care o operațiune de plată este inițiată de beneficiarul plății pe baza consimțământului acordat de plătitor către beneficiarul plății, prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății sau prestatorul de servicii de plată al plătitorului;
[…]
44.      «acceptarea operațiunilor de plată» înseamnă un serviciu de plată prestat de un prestator de servicii de plată care încheie un contract cu un beneficiar al plății, conform căruia acceptă și prelucrează operațiuni de plată, ceea ce duce la transferul fondurilor către beneficiarul plății;
[…]”
4.        Anexa I enumeră ca activități cuprinse în serviciile de plată menționate la articolul 4 punctul 3, printre altele, următoarele:
„[…]
3.      Executarea de operațiuni de plată, inclusiv transferuri de fonduri într‑un cont de plăți deschis la prestatorul de servicii de plată al utilizatorului sau la un alt prestator de servicii de plată:
(a)      realizarea de debitări directe, inclusiv debitări directe singulare;
(b)      executarea operațiunilor de plată printr‑un card de plată sau un dispozitiv asemănător;
(c)      executarea transferurilor‑credit, inclusiv a ordinelor de plată programată.
4.      Executarea de operațiuni de plată în cazul în care fondurile sunt acoperite printr‑o linie de credit pentru un utilizator al serviciilor de plată:
(a)      realizarea de debitări directe, inclusiv debitări directe singulare;
(b)      executarea operațiunilor de plată printr‑un card de plată sau un dispozitiv asemănător;
(c)      executarea transferurilor‑credit, inclusiv a ordinelor de plată programată.
5.      Emiterea de instrumente de plată și/sau acceptarea de operațiuni de plată.
[…]
7.      Servicii de inițiere a plății.
[…]”
5.        Articolul 81 alineatul (3) prevede:
„[…] Atunci când operațiunile de plată sunt inițiate de către beneficiarul plății sau prin intermediul acestuia, prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății se asigură că beneficiarul plății primește valoarea totală a operațiunii de plată.”
6.        Articolul 83 alineatul (3) prevede:
„Statele membre solicită prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății să transmită prestatorului de servicii de plată al plătitorului un ordin de plată inițiat de către beneficiarul plății sau prin intermediul acestuia în termenele convenite între beneficiarul plății și prestatorul de servicii de plată, de natură să permită plata, în ceea ce privește debitarea directă, la data scadentă convenită.”
2.      Regulamentul nr. 260/2012
7.        Conform articolului 1 alineatul (1), acest regulament „stabilește reguli pentru operațiunile de transfer de credit și de debitare directă în euro pe teritoriul Uniunii, în care atât prestatorul de servicii de plată al plătitorului, cât și prestatorul de servicii al beneficiarului plății se află pe teritoriul Uniunii sau în care unicul prestator de servicii de plată […] implicat în operațiune se află pe teritoriul Uniunii”.
8.        Articolul 2 prevede:
„[…]
2.      «debitare directă» înseamnă un serviciu de plată național sau transfrontalier pentru debitarea unui cont de plăți al plătitorului, atunci când o operațiune de plată este inițiată de beneficiarul plății pe baza consimțământului plătitorului;
3.      «plătitor» înseamnă o persoană fizică sau juridică care deține un cont de plăți și permite executarea unui ordin de plată din respectivul cont de plăți sau, în cazul în care nu există un cont de plăți al plătitorului, o persoană fizică sau juridică care efectuează un ordin de plată în contul de plăți al unui beneficiar al plății;
4.      «beneficiar al plății» înseamnă persoana fizică sau juridică care deține un cont de plăți și care este destinatarul vizat al fondurilor care au făcut obiectul unei operațiuni de plată;
[…]
11.      «ordin de plată» înseamnă o dispoziție a plătitorului sau a beneficiarului plății către prestatorul său de servicii de plată prin care se solicită executarea unei operațiuni de plată;
[…]
20.      «colectare» înseamnă o parte a unei operațiuni de debitare directă începând din momentul inițierii acesteia de către beneficiarul plății până la încheierea operațiunii prin debitarea contului de plăți al plătitorului;
21.      «mandat» înseamnă exprimarea consimțământului și a autorizării date de plătitor beneficiarului plății și (direct sau indirect prin intermediul beneficiarului plății) PSP‑ul plătitorului pentru a permite beneficiarului plății să inițieze colectarea în vederea debitării contului de plăți specificat al plătitorului și pentru a permite PSP‑ul plătitorului să se conformeze acestor instrucțiuni;
[…]”
9.        Articolul 5 alineatul (3) prevede:
„(3)      PSP realizează debitări directe în conformitate cu următoarele cerințe, cu respectarea obligațiilor prevăzute de legislația națională de punere în aplicare a Directivei 95/46/CE:
(a)      PSP‑ul beneficiarului plății trebuie să garanteze că:
(i)      beneficiarul plății furnizează elementele de date specificate la punctul 3 litera (a) din anexă la prima operațiune de debitare directă sau la operațiunile unice de debitare directă și la fiecare operațiune ulterioară de plată;
(ii)      plătitorul își dă consimțământul atât beneficiarului plății, cât și PSP‑ul plătitorului (direct sau indirect prin intermediul beneficiarului plății). Mandatele, împreună cu modificările sau anulările ulterioare, se arhivează de către beneficiarul plății sau de către un terț, în numele beneficiarului plății, iar beneficiarul plății este informat cu privire la această obligație de către PSP în conformitate cu articolele 41 și 42 din Directiva 2007/64/CE;
[…]”
B.      Dreptul lituanian
10.      DSP2 a fost transpusă în dreptul lituanian, printre alte, prin Legea privind plățile(4) și Legea privind instituțiile de plată(5).
1.      Legea privind plățile
11.      Articolul 2 conține definiții similare celor din DSP2.
12.      Articolul 5 prevede că serviciile de plată constau în operațiuni de plată cum ar fi, printre altele, realizarea de debitări directe, inclusiv debitări directe singulare.
13.      În conformitate cu articolul 6 alineatul 3, instituțiile de plată sunt considerate PSP‑uri.
2.      Legea privind instituțiile de plată
14.      În conformitate cu articolul 2 alineatul 5, o instituție de plată este o persoană juridică în favoarea căreia a fost eliberată o autorizație de instituție de plată sau o autorizație de instituție de plată pentru a presta exclusiv servicii de informare cu privire la conturi ori o autorizație de instituție de plată pentru activități limitate.
15.      Articolul 4 alineatul 1 prevede că o instituție de plată poate furniza numai serviciile de plată indicate în autorizația care i‑a fost eliberată de autoritatea de supraveghere.
II.    Situația de fapt, litigiul și întrebările preliminare
16.      Alternative Payments UAB este o societate căreia, la 16 septembrie 2014, Consiliul de administrație al Lietuvos Bankas (Banca Lituaniei) i‑a acordat o autorizație care îi permitea să presteze două servicii de plată: serviciul de acceptare a operațiunilor de plată și serviciul de remitere de bani.
17.      În 2017, Alternative Payments a aderat la sistemul de plăți CENTROlink al spațiului unic de plăți în euro (SEPA)(6) pentru debitările directe.
18.      La 26 august 2022, Banca Lituaniei a revocat(7) autorizația Alternative Payments, reproșându‑i acesteia un total de zece încălcări. Cererea de decizie preliminară vizează doar a cincea încălcare, și anume prestarea de către Alternative Payments a unor servicii de debitare directă fără a deține autorizația necesară.
19.      La punctul 5 din această decizie se precizează următoarele:
–        Alternative Payments deține o autorizație pentru a opera în calitate de instituție de plată care prestează servicii de plată precum emiterea de instrumente de plată sau acceptarea operațiunilor de plată [articolul 5 alineatul 5 din Legea privind plățile].
–        Cu toate acestea, Alternative Payments realiza și debitări directe [articolul 5 alineatul 3 din Legea privind plățile], întrucât crea conturi de plăți în format IBAN(8) pentru toți clienții și emitea un cod de identificare pentru fiecare client.
–        Alternative Payments debita fonduri din contul de plăți al plătitorului atunci când operațiunea de plată este inițiată de beneficiarul plății (comerciantul, în calitate de client al Alternative Payments), care a obținut consimțământul plătitorului pentru o astfel de debitare.
–        Alternative Payments transfera fondurile debitate din contul de plăți al plătitorului în contul de plăți al beneficiarului plății, deschis de această societate în format IBAN în sistemul de plăți CENTROlink. Ulterior, fondurile erau transferate la diferite intervale în conturile de plăți indicate de clienții Alternative Payments, deschise la alți PSP.
20.      Alternative Payments a solicitat Vilniaus apygardos administracinis teismas (Tribunalul Administrativ Regional din Vilnius, Lituania; începând cu 1 ianuarie 2024, Tribunalul Administrativ Regional) anularea deciziei atacate.
21.      Prin hotărârea din 14 septembrie 2023, instanța de prim grad de jurisdicție a respins acțiunea. Aceasta a reținut, în special, că au fost săvârșite încălcările menționate în decizia atacată și că Alternative Payments, deținătoarea unei autorizații pentru prestarea altor servicii de plată, a prestat în mod nejustificat servicii de debitare directă.
22.      Alternative Payments a declarat recurs la Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă, Lituania), solicitând anularea hotărârii de primă instanță și a deciziei atacate. Potrivit deciziei de trimitere(9), în cererea de recurs aceasta a susținut că:
–        Instanța de prim grad de jurisdicție a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că Alternative Payments presta un serviciu de debitare directă și atunci când a considerat că criteriul esențial pentru a aprecia dacă serviciul prestat este o debitare directă nu este deschiderea de conturi de plăți pentru clienții profesioniști ai acestei societăți, ci persoana care inițiază operațiunea de plată.
–        Alternative Payments nu deschide și nu monitorizează conturile de plăți ale comercianților, aspect care reprezintă caracteristica definitorie a unui serviciu de debitare directă, și nici nu realizează operațiuni de debitare directă precum cele realizate de PSP‑ul plătitorului.
–        În 2017, Consiliul European pentru Plăți(10) a aprobat cererea Alternative Payments de a adera la sistemul de debitare directă SEPA și la sistemul de transfer de credit SEPA. Acest lucru ar confirma că debitarea directă SEPA nu este decât o soluție tehnică necesară pentru ca Alternative Payments să furnizeze un serviciu de procesare a plăților (acceptarea operațiunilor).
–        Serviciile prestate de Alternative Payments sunt conforme cu autorizația sa, astfel cum o dovedește acordul titularului BIC adresabil prin care Banca Lituaniei a autorizat Alternative Payments să prezinte ordine de plată și să primească plăți din sistemul de plăți cu amănuntul SEPA‑MMS.
23.      În memoriul său în răspuns, Banca Lituaniei a solicitat respingerea recursului și confirmarea hotărârii de primă instanță.
24.      În acest context, Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă) adresează Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 2 punctul 2 din Regulamentul [nr. 260/2012], articolul 4 punctul 23 [din DSP2], punctul 3 litera (a) și punctul 4 litera (a) din anexa I la [DSP2] trebuie interpretate în sensul că numai [PSP‑ul] plătitorului trebuie considerat prestator al serviciului de debitare directă sau serviciul este prestat de [PSP‑ul] atât al plătitorului, cât și al beneficiarului plății?
2)      În împrejurări precum cele din litigiul principal, articolul 2 punctul 2 din Regulamentul [nr. 260/2012] și articolul 4 punctul 23 din [DSP2], precum și punctul 3 litera (a) și punctul 4 litera (a) din anexa I la această directivă, trebuie interpretate în sensul că o instituție de plată, în calitate de [PSP] al beneficiarului plății, care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează ea însăși în mod direct operațiuni de debitare și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil acordat clienților (beneficiari ai plăților) de plătitori și le plasează în conturi cu funcționalitate limitată, furnizează un serviciu de debitare directă?
3)      În cazul în care răspunsul la prima întrebare este că [PSP‑ul] beneficiarului plății nu este considerat prestator de servicii de debitare directă, iar răspunsul la a doua întrebare este negativ, articolul 4 punctul 44 din [DSP2] și punctul 5 din anexa I la această directivă trebuie interpretate în sensul că, în împrejurări precum cele din litigiul principal, o instituție de plată, în calitate de [PSP] al beneficiarului plății, care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează ea însăși operațiuni de debitare în mod direct și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil al plătitorilor, acordat clienților (beneficiarilor plății), și transferă aceste fonduri în conturile clienților deținute la alți [PSP], furnizează un serviciu de procesare a operațiunilor de plată?
4)      În cazul unui răspuns negativ la a treia întrebare, articolul 4 punctul 15 din [DSP2] și punctul 7 din anexa I la această directivă trebuie interpretate în sensul că, în împrejurări precum cele din litigiul principal, o instituție de plată, în calitate de [PSP] al beneficiarului plății, care inițiază un serviciu de debitare directă pe baza instrucțiunilor beneficiarului plății, dar care nu efectuează ea însăși operațiuni de debitare directă și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil al plătitorilor, acordat clienților (beneficiarilor plății), trebuie considerată ca prestând un serviciu de inițiere a plății?”
III. Procedura în fața Curții
25.      Cererea de decizie preliminară a fost înregistrată la Curte la 10 aprilie 2025.
26.      Alternative Payments, guvernele ceh, italian și lituanian, precum și Comisia Europeană au prezentat observații scrise.
27.      Curtea nu a considerat necesară organizarea unei ședințe.
IV.    Apreciere
A.      Considerații preliminare
28.      În vederea stabilirii tipului de servicii de plată pe care le prestează Alternative Payments, sunt relevante faptele pe care instanța de trimitere le consideră ca fiind dovedite și le expune la punctele 13.1-13.6 din decizia de trimitere după cum urmează:
–        „În cadrul [Alternative Payments], fiecare client (comerciant) are un cont deschis în format IBAN și i se atribuie un cod de identificare, dar funcționalitatea acestor conturi este limitată, iar clienții (comercianți) nu au acces la aceste conturi, nu pot iniția plăți etc.”.
–        „Plătitorul (cumpărătorul) și‑a dat consimțământul către clientul [Alternative Payments] (comerciant, beneficiar al plății) pentru ca acesta să debiteze fonduri din contul său”.
–        „Clientul [Alternative Payments] (comerciant), care este beneficiarul final al fondurilor, inițiază debitarea contului plătitorului (cumpărătorul)”.
–        „[Alternative Payments] transmite mandatele de debitare directă ale clienților săi (comercianți, beneficiari ai plăților) către schema de debitare directă SEPA utilizând serviciile sistemului de plăți CENTROlink și, în temeiul acestor mandate, fondurile sunt colectate pe baza consimțământului prealabil pe care plătitorii îl acordă clienților (comercianți, beneficiari ai plăților) pentru debitarea periodică a fondurilor din conturile lor de plăți. Debitarea fondurilor din contul plătitorului este efectuată de către [PSP‑ul] plătitorului, care deschide și administrează contul de plăți al acestuia”.
–        „Fondurile colectate sunt transferate în conturile cu funcționalitate limitată deschise pentru clienți (comercianți, beneficiari ai plăților) la [Alternative Payments]. Aceste fonduri sunt ulterior transferate de [Alternative Payments] în conturile de plăți indicate de clienți (comercianți, beneficiari ai plăților), deschise la alți [PSP]”.
–        „Potrivit condițiilor contractuale generale ale [Alternative Payments], aceasta prestează clienților săi un serviciu de colectare a debitărilor directe SEPA și facilitează, prin alte mijloace, primirea și procesarea operațiunilor de plată de la consumatorii care plătesc bunuri și servicii […] Clientul [Alternative Payments] are obligația de a obține un mandat de debitare directă SEPA de la utilizatorul său (debitor). Utilizatorul poate solicita [PSP‑ului] său să îi ramburseze fondurile colectate prin debitare directă SEPA în termen de opt săptămâni de la colectare, iar [Alternative Payments] nu poate refuza rambursarea […]”.
B.      Prima întrebare preliminară
29.      Instanța de trimitere dorește să se stabilească dacă articolul 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 260/2012, articolul 4 punctul 23 din [DSP2], precum și punctul 3 litera (a) și punctul 4 litera (a) din anexa I la această directivă „trebuie interpretate în sensul că numai [PSP‑ul] plătitorului trebuie considerat prestator al serviciului de debitare directă sau [că] serviciul este prestat de [PSP‑ul] atât al plătitorului, cât și al beneficiarului plății”.
30.      Anexa I la DSP2 enumeră serviciile de plată la care face referire articolul 4 punctul 3 din această directivă. La punctul 3 litera (a) din această anexă figurează „[e]xecutarea de operațiuni de plată, inclusiv transferuri de fonduri într‑un cont de plăți deschis la [PSP‑ul] utilizatorului sau la un alt [PSP]”, și anume „realizarea de debitări directe, inclusiv debitări directe singulare”(11).
31.      Curtea a definit în sens larg noțiunea de debitare directă din Directiva 2007/64/CE(12), similară cu cea din DSP2. Curtea a reținut, printre altele, că:
–        noțiunea de „servicii de plată” se aplică realizării de debitări directe inițiate de beneficiar într‑un cont care nu îi aparține, chiar în absența oricărei obligații subiacente existente între plătitor și beneficiarul plății, atunci când plătitorul, titular al contului de plăți astfel debitat, a fost de acord cu aceste debitări(13);
–        constituie, de asemenea, un serviciu de plată realizarea de debitări directe inițiate de beneficiar într‑un cont de plăți care nu îi aparține și pentru care titularul contului astfel debitat nu și‑a dat consimțământul(14).
32.      Pentru o mai bună înțelegere a litigiului este oportun să se expună caracteristicile esențiale ale acestui serviciu în scopul stabilirii aspectului dacă realizarea sa implică ambii PSP în cauză sau numai unul dintre aceștia.
1.      Debitarea directă
33.      Catalogul de servicii de plată din DSP2 include operațiunile asociate în mod tradițional cu administrarea unui cont de plăți, cum ar fi executarea transferurilor de credit și debitările directe. Ambele sunt servicii de plată esențiale care funcționează în cadrul SEPA, la care se referă Regulamentul nr. 260/2012.
34.      În cazul debitării directe, plătitorul și titularul contului (plătitorul) autorizează o altă persoană (beneficiarul plății, creditorul plătitorului) să efectueze o debitare în contul de plăți al plătitorului însuși.
35.      Operațiunile de debitare directă sunt servicii de plată foarte frecvente. Exemplul clasic este debitarea directă într‑un cont bancar a facturilor la apă, energie electrică, telefon sau internet, care sunt de obicei debitări directe recurente. Există, de asemenea, servicii de debitări directe singulare (de exemplu, debitarea directă a plăților datorate administrației fiscale).
36.      În debitarea directă: a) operațiunea este inițiată de beneficiarul plății, fără ca plătitorul să intervină în mod direct, însă acesta din urmă (plătitorul) trebuie să își fi dat în prealabil consimțământul printr‑un
mandat(15), iar b) serviciul se bazează pe un cont bancar.
37.      Debitările directe din cadrul SEPA prezintă două variante: o modalitate de bază (CORE) și o altă modalitate destinată în mod exclusiv întreprinderilor, antreprenorilor și profesioniștilor (B2B). PSP‑urile care oferă serviciul de debitare directă trebuie să adere în mod obligatoriu la schema CORE, în timp ce opțiunea B2B este facultativă.
38.      Printre caracteristicile debitărilor directe se numără următoarele(16):
–        Titularul contului debitat trebuie să își dea în prealabil consimțământul pentru ca plățile să se efectueze în contul respectiv. Consimțământul este exprimat într‑un mandat care conține datele necesare în vederea inițierii de către creditor a unei debitări directe.
–        Mandatul este mijlocul prin care debitorul: a) permite creditorului să inițieze colectările prin debitarea contului său și b) autorizează instituția sa
de plată să debiteze în contul său sumele prezentate la plată de către PSP‑ul creditorului.
–        Creditorul trebuie să păstreze mandatul împreună cu eventualele modificări sau anulări ale acestuia.
–        Debitările directe trebuie prezentate înainte de data colectării, care este data la care debitorul trebuie să își îndeplinească obligația de plată. Termenul variază în funcție de aspectul dacă este vorba de o unică operațiune, de prima operațiune dintr‑o serie de debitări recurente sau de o serie de debitări recurente.
–        Numărul de identificare unic al creditorului și referința mandatului sunt obligatorii. Ambele identifică creditorul și debitele emise pe baza acestuia. Pentru plățile recurente, acestea trebuie să rămână neschimbate.
–        Codul IBAN este utilizat ca identificator al contului debitorului.
–        Codul BIC identifică instituția financiară a debitorului.
–        La cererea debitorului, sunt prevăzute termene maxime de rambursare, care se prelungesc în cazul plăților neautorizate.
2.      Participanți la serviciul de debitare directă
39.      Atât DSP2 (articolul 4 punctul 23), cât și Regulamentul nr. 260/2012 (articolul 2 punctul 2) definesc debitarea directă în termenii pe care i‑am precizat anterior(17).
40.      Ambele definiții, în esență identice, stabilesc că, în cazul debitării directe: a) se efectuează debitarea unui cont de plăți al plătitorului, b)
operațiunea de plată este inițiată de beneficiarul plății (creditorul plății), iar c) plătitorul a acordat în prealabil consimțământul beneficiarului plății, PSP‑ului beneficiarului plății sau PSP‑ului plătitorului însuși.
41.      Aceste definiții nu stabilesc, totuși, în mod explicit, PSP‑ul sau PSP‑urile care trebuie considerate prestatori ai serviciului de plată de debitare directă(18).
42.      Alternative Payments deduce din aceste definiții că numai PSP‑ul plătitorului prestează serviciul de plată de debitare directă(19). În opinia sa:
–        O debitare directă necesită colectarea fondurilor din contul plătitorului, lucru pe care îl poate realiza doar PSP‑ul său, care administrează contul de plăți respectiv. PSP‑ul beneficiarului plății nu poate opera contul de plăți al plătitorului și se limitează la o intervenție pur tehnică, de garantare a colectării fondurilor.
–        PSP‑ul beneficiarului plății prestează serviciul de plată de debitare directă numai în cazul în care aceeași instituție este, simultan, PSP‑ul beneficiarului și al plătitorului.
43.      Cu toate acestea, suntem de părere că în prestarea unei debitări directe intervin atât PSP‑ul plătitorului (debitorul), cât și PSP‑ul beneficiarului plății (creditorul). Există patru motive care ne determină să susținem această teză.
44.      În primul rând, noțiunea de „mandat” de la articolul 2 punctul 21 din Regulamentul nr. 260/2012, ca manifestare a consimțământului și a autorizării date de plătitor beneficiarului plății și (direct sau indirect prin intermediul beneficiarului plății) PSP‑ului plătitorului, prevede intervenția a doi PSP în raportul juridic care face obiectul debitării directe.
45.      În această operațiune, beneficiarul plății este autorizat, prin intermediul PSP‑ului său, să transmită o instrucțiune de plată către PSP‑ul plătitorului pentru ca acest din urmă PSP să execute plata prin debitarea contului plătitorului. Din această perspectivă, PSP‑ul plătitorului și cel al beneficiarului plății prestează împreună un serviciu de debitare directă.
46.      În al doilea rând, articolul 81 alineatul (3) și articolul 83 alineatul (3) din DSP2, pe care le‑am reprodus anterior(20), impun obligații specifice pentru:
–        PSP‑ul plătitorului, care trebuie să se asigure că „[…]
beneficiarul plății […] primește valoarea totală a operațiunii de plată inițiate de plătitor”;
–        PSP‑ul beneficiarului plății, care,
„atunci când operațiunile de plată sunt inițiate de către beneficiarul plății sau prin intermediul acestuia, […] se asigură că beneficiarul plății primește valoarea totală a operațiunii de plată”
[articolul 81 alineatul (3)];
–        PSP‑ul beneficiarului plății, care să transmită PSP‑ului plătitorului un ordin de plată inițiat de către beneficiarul plății în termenele convenite [articolul 83 alineatul (3)].
47.      Aceste două dispoziții, subliniem din nou, impun obligații specifice PSP‑ului beneficiarului plății în vederea executării corecte a debitării directe. Prin urmare, DSP2 prezumă că, pe lângă PSP‑ul plătitorului, și PSP‑ul beneficiarului plății trebuie să intervină în serviciul de debitare directă. Participarea PSP‑ului beneficiarului plății nu este doar o acțiune tehnică pentru ca fondurile să ajungă în contul de plăți al beneficiarului plății.
48.      În al treilea rând, intervenția în debitarea directă a plătitorului, a PSP‑ului acestuia, a beneficiarului și a PSP‑ului acestuia rezultă și din capitolul 7 al Setului de reguli privind schema(21) de bază de debitare directă SEPA (denumit în continuare „Setul de reguli”)(22), aprobat de Consiliul European pentru Plăți.
49.      Setul de reguli definește operațiunea de debitare directă ca fiind „întregul proces de executare a unei plăți prin debitare directă, de la inițierea colectării de către creditor până la încheierea acesteia, fie că este vorba despre executarea normală [fondurile sunt încasate în contul de plăți al beneficiarului], fie despre refuzul, returnarea sau rambursarea colectării [după primirea unei instrucțiuni din partea plătitorului de rambursare a fondurilor care îi sunt datorate]”(23).
50.      Din descrierea naturii debitării directe SEPA care figurează în Setul de reguli(24) rezultă că:
–        O debitare directă SEPA este un instrument de plată reglementat de Setul de reguli pentru efectuarea de colectări în euro pe întreg teritoriul SEPA din conturile desemnate să accepte colectări.
–        Operațiunile de colectare a fondurilor de la un debitor cu cont deschis la PSP‑ul său sunt inițiate de un creditor prin intermediul PSP‑ului său, în conformitate cu acordul dintre debitor și creditor. Acest acord se bazează pe o autorizare pentru PSP‑ul creditor și cel debitor, dată creditorului de către debitor în vederea debitării contului său, denumită mandat.
–        Atât debitorul, cât și creditorul trebuie să dețină un cont la un PSP situat în SEPA.
–        Colectările realizate în conformitate cu Setul de reguli sunt operațiuni diferite de contractul subiacent care stă la baza acestora(25).
51.      Conform schemei SEPA, debitarea directă este o operațiune de plată complexă în care interacționează atât PSP‑ul plătitorului, cât și cel al beneficiarului plății.
52.      În concluzie, articolul 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 260/2012 și articolul 4 punctul 23 din DSP2 trebuie interpretate în sensul că serviciul de debitare directă este prestat atât de PSP‑ul plătitorului, cât și de PSP‑ul beneficiarului.
C.      A doua întrebare preliminară
53.      Prin intermediul celei de a doua întrebări preliminare, care este strâns legată de prima întrebare, instanța de trimitere dorește să se stabilească dacă, în împrejurări precum cele din litigiul principal, PSP‑ul beneficiarului plății prestează serviciul de debitare directă.
54.      Dintre aceste împrejurări, instanța de trimitere subliniază în textul întrebării preliminare faptul că PSP‑ul beneficiarului „transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează [el] îns[u]și în mod direct operațiuni de debitare și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil acordat clienților (beneficiari ai plăților) de plătitori și le plasează în conturi cu funcționalitate limitată”.
55.      Dispozițiile dreptului Uniunii a căror interpretare se solicită sunt aceleași ca în întrebarea preliminară precedentă.
56.      Răspunsul la această întrebare necesită luarea în considerare a dinamicii operațiunilor Alternative Payments, descrisă în decizia de trimitere:
–        Plătitorul (consumator, cumpărător) acordă printr‑un mandat comerciantului (beneficiar al plății)
consimțământul pentru a efectua colectări din contul său de plăți.
–        Comerciantul, client al Alternative Payments, este beneficiarul final al fondurilor și inițiază debitarea directă a contului plătitorului (cumpărătorul).
–        Alternative Payments transmite instrucțiunile clienților săi (comercianți, beneficiari ai plății) către schema de debitare directă SEPA, utilizând serviciile sistemului de plată CENTROlink, gestionat de Banca Lituaniei. Debitările directe se bazează pe consimțământul prealabil (mandate) pe care plătitorii le acordă comercianților pentru debitarea periodică de fonduri din conturile lor de plăți.
–        Debitarea fondurilor din contul plătitorului este efectuată de PSP‑ul plătitorului, care deschide și administrează contul de plăți respectiv.
–        Fondurile colectate sunt transferate în conturile de plăți restricționate, deschise de clienți (comercianți, beneficiari ai plății) la Alternative Payments. Fiecare client are un cont deschis în format IBAN și i se atribuie un cod de identificare, dar funcționalitatea acestor conturi este limitată, iar clienții (comercianți) nu au acces la aceste conturi și nu pot iniția plăți.
–        Fondurile colectate de Alternative Payments sunt transferate ulterior de această societate în conturile de plăți indicate de către clienți (comercianți, beneficiari ai plății), deschise la alți PSP.
57.      Pe baza acestor informații, se solicită Curții să dea un răspuns care să țină seama de împrejurările specifice ale contractelor încheiate de Alternative Payments și de relațiile dintre aceasta și autoritățile de supraveghere(26). Aprecierea cu privire la aceste împrejurări și relații revine însă instanței de trimitere.
58.      Curtea îi poate oferi instanței de trimitere anumite orientări care să îi faciliteze interpretarea dreptului Uniunii, fără a i se substitui în exercitarea funcțiilor proprii.
59.      Mai întâi, trebuie reamintit faptul că, potrivit deciziei de trimitere, Alternative Payments „prestează clienților săi un serviciu de colectare a debitării directe SEPA”(27). Ni se pare dificil să acceptăm că un PSP care aderă la schema de debitare directă SEPA ar putea fi considerat, simultan, străin de prestarea serviciului de debitare directă.
60.      Dacă am înțeles corect, Alternative Payments intervine în colectarea debitărilor directe prin care consumatorii plătesc comercianților. Această societate prestează comercianților care o contractează un serviciu orientat spre facilitarea colectării debitărilor directe. Ea centralizează gestionarea acestor colectări, dar fără ca comercianții să aibă acces la conturile pe care le dețin la Alternative Payments, întrucât aceștia încasează banii în conturile de plăți pe care le dețin la PSP‑urile obișnuite.
61.      O astfel de intervenție se încadrează în gestionarea serviciilor de colectare a debitărilor directe, fără ca funcționalitatea limitată a conturilor clienților săi (comercianți) să constituie un obstacol în calea acestei calificări, astfel cum vom explica în continuare.
62.      În primul rând, comercianții (clienții Alternative Payments) dețin la această societate conturi de plăți deschise în format IBAN, cu un cod de identificare și o modalitate de operare în sistemul de plăți CENTROlink similare cu cele ale oricărui alt PSP care prestează servicii de debitare directă în mod „obișnuit”.
63.      În al doilea rând, Alternative Payments este obligată să respecte dispozițiile articolului 81 alineatul (3) din DSP2, în calitate de PSP al beneficiarului plății (comerciantul). Ea trebuie să se asigure că acesta primește valoarea totală a operațiunii de plată și că încasează fondurile corespunzătoare. În calitatea sa de PSP al beneficiarului plății, ea trebuie să transmită ordinul de plată către PSP‑ul plătitorului (consumatorul) „[…] în termenele convenite între beneficiarul plății și [PSP], de natură să permită plata, în ceea ce privește debitarea directă, la data scadentă convenită” [articolul 83 alineatul (3) din DSP2].
64.      În al treilea rând, Alternative Payments trebuie să accepte și nu se poate opune rambursării fondurilor colectate prin debitare directă SEPA în cazul în care PSP‑ul plătitorului solicită acest lucru în termen de opt săptămâni de la debitarea fondurilor.
65.      Faptul că beneficiarii plății nu au acces la conturile deschise la Alternative Payments, cu funcționalitate limitată, nu împiedică această societate să permită beneficiarilor să primească plăți prin debitări directe SEPA și facilitează transferarea acestor fonduri de la plătitor la beneficiarul plății în executarea unui mandat de debitare directă, care poate fi singulară sau recurentă.
66.      Acțiunea Alternative Payments, descrisă în acești termeni, evidențiază faptul că aceasta intervine în calitate de prestatoare a unui serviciu de debitare directă, motiv pentru care trebuie să dețină autorizația administrativă obligatorie.
67.      Alternative Payments invocă în apărarea sa faptul că ea doar „prezintă dispozițiile de debitare directă sistemelor bancare care le vor executa”(28). Cu toate acestea, astfel cum susțin Comisia(29) și guvernele ceh, italian și lituanian(30), funcțiile îndeplinite de cei doi PSP (al beneficiarului plății și al plătitorului) în cadrul serviciilor de debitare directă pot fi diferite, fără ca acest lucru să le facă străine de metoda de plată în litigiu.
68.      Suntem de acord cu guvernul lituanian că, atunci când PSP‑ul emite dispozițiile de debitare, acesta îndeplinește funcțiile necesare în vederea inițierii întregului proces de plată prin debitare directă în cadrul schemei SEPA, indiferent dacă PSP‑ul în cauză nu efectuează el însuși, în mod direct, debitarea fondurilor(31).
69.      În concluzie, articolul 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 260/2012 și articolul 4 punctul 23 din DSP2, precum și punctul 3 litera (a) și punctul 4 litera (a) din anexa I la această directivă trebuie interpretate în sensul că PSP‑ul beneficiarului plății, care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează el însuși operațiuni de debitare
în mod direct, și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil acordat clienților (beneficiari ai plăților) de plătitori și le plasează în conturi cu funcționalitate limitată, prestează un serviciu de debitare directă.
D.      A treia și a patra întrebare preliminară
70.      A treia și a patra întrebare preliminară sunt formulate pentru ipoteza în care răspunsul la primele două întrebări ar fi negativ. Dat fiind că am propus Curții ca răspunsul să fie afirmativ, examinarea acestora nu ar mai fi necesară. Vom face, totuși, acest lucru cu titlu subsidiar.
71.      Prin intermediul acestor două întrebări, instanța de trimitere dorește să se stabilească dacă, în împrejurări precum cele din speță, PSP‑ul beneficiarului plății (și anume, Alternative Payments):
–        prestează un „serviciu de acceptare a operațiunilor de plată” (a treia întrebare preliminară);
–        în caz contrar, dacă prestează un „serviciu de inițiere a plății” (a patra întrebare preliminară).
1.      Serviciu de acceptare a operațiunilor de plată
72.      Articolul 4 punctul 44 din DSP2 definește serviciul de „acceptare [a] operațiunilor de plată” în termenii pe care i‑am transcris anterior(32). În plus, acest serviciu este menționat printre serviciile de plată care figurează la punctul 5 din anexa I la DSP2.
73.      Prin serviciul de acceptare a operațiunilor de plată, PSP furnizează instrumentele necesare pentru ca un comerciant să poată accepta plăți cu cardul (de credit și de debit) sau alte mijloace de plată virtuale(33).
74.      La baza serviciului de acceptare a operațiunilor de plată se află un contract prealabil încheiat între prestatorul acestui serviciu (PSP) și clientul său (comerciant, beneficiar al plății). Cele două părți convin că PSP‑ul va accepta și va procesa operațiunile de plată în favoarea beneficiarului plății, „astfel încât să se producă un transfer de fonduri către beneficiarul plății”. Prin urmare, acesta este un serviciu prestat la capătul receptor al operațiunii de plată, întrucât utilizatorul acestui serviciu de plată acționează întotdeauna în calitate de beneficiar al plății(34).
75.      Nu se pune în discuție faptul că Alternative Payments este autorizată să presteze servicii de acceptare a operațiunilor de plată. Dacă serviciile în litigiu ar putea fi calificate în această categorie, ele ar fi acoperite de autorizația de care dispune societatea în cauză.
76.      Problema care se ridică, potrivit deciziei de trimitere, este „dacă debitarea directă poate fi utilizată ca soluție tehnică necesară pentru prestarea unui serviciu de acceptare a operațiunilor de plată
și dacă, în împrejurări precum cele din litigiul principal, în care o instituție de plată transmite instrucțiuni de debitare directă și colectează fonduri, transferând ulterior aceste fonduri în conturi ale clienților deținute la alți [PSP], se poate considera că societatea (instituția de plată) prestează un serviciu de acceptare a operațiunilor de plată”(35).
77.      În opinia noastră, activitatea descrisă în decizia de trimitere nu se încadrează în noțiunea de serviciu de acceptare a operațiunilor de plată, care figurează în DSP2, deși la prima vedere ar putea să pară altfel.
78.      În primul rând, debitarea directă este un serviciu de plată diferit de cel de acceptare a operațiunilor de plată, iar acesta din urmă nu se poate presta utilizând ca instrument debitările directe SEPA. Debitările directe nu sunt o „soluție tehnică” pentru prestarea unor servicii de acceptare a operațiunilor de plată. Dacă aceasta ar fi situația, PSP‑urile ar putea efectua debitări directe disimulate sub umbrela acceptării operațiunilor de plată. Ele ar putea eluda astfel obligația prevăzută la articolele 76 și 77 din DSP2 pentru schema paneuropeană de debitare directă, echivalentă cu un drept necondiționat la rambursare(36) pe o perioadă de opt săptămâni de la data debitării fondurilor, ceea ce asigură un nivel ridicat de protecție a consumatorilor în cadrul SEPA.
79.      În al doilea rând, serviciul de debitare directă se bazează pe existența unui mandat acordat creditorului de către debitor, care se extinde la efectuarea de plăți recurente. În schimb, în cazul serviciului de acceptare a operațiunilor de plată, este necesară o autorizare specifică din partea clientului pentru validarea fiecărei operațiuni de plată, chiar dacă acesta are un contract în vigoare cu furnizorul său de servicii de acceptare a operațiunilor de plată.
80.      În conformitate cu definiția sa, serviciul de acceptare a operațiunilor de plată a fost convenit prin „încheie[rea] un[ui] contract” între comerciant (beneficiar al plății) și prestatorul său de servicii de acceptare a operațiunilor de plată, astfel încât, pentru acesta din urmă, relația cu debitorii plătitori nu se bazează pe un mandat similar celui care dă naștere debitărilor directe.
81.      În al treilea rând, Alternative Payments a recurs la instrumentul debitării directe SEPA pentru a‑și presta serviciul comercianților, ceea ce înseamnă că a trebuit să respecte cerințele și condițiile tehnice prevăzute pentru aceste cazuri la articolul 5 alineatele (1) și (3) din Regulamentul nr. 260/2012 și la punctele 1 și 3 din anexa la acesta. Aceste cerințe și condiții tehnice sunt diferite de cele aplicabile serviciilor de acceptare a operațiunilor de plată.
82.      În concluzie, articolul 4 punctul 44 din DSP2 și punctul 5 din anexa I la această directivă trebuie interpretate în sensul că PSP‑ul beneficiarului plății (comerciant), care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează el însăși operațiuni de debitare în mod direct, și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil al plătitorilor (consumatori), acordat clienților săi (comercianți, beneficiari ai plății), și transferă ulterior aceste fonduri în conturile clienților săi, deținute la alți PSP, nu prestează un serviciu de acceptare a operațiunilor de plată.
2.      Serviciu de inițiere a plății
83.      Prin intermediul celei de a patra întrebări preliminare, instanța de trimitere ridică problema posibilității de a considera că Alternative Payments prestează un serviciu de inițiere a plății.
84.      Articolul 4 punctul 15 din DSP2 definește „serviciu[l] de inițiere a plății” în termenii pe care i‑am transcris anterior(37). Inițierea plății este identificată ca fiind un serviciu de plată și la punctul 7 din anexa I la DSP2.
85.      În cadrul operațiunilor privind serviciile de inițiere a plății:
–        Consumatorul care dorește să achiziționeze bunuri sau servicii de la un comerciant pune la dispoziția unui prestator de servicii de inițiere a plății, care utilizează propria sa interfață, datele de acces la contul de plăți pe care consumatorul însuși îl deține la PSP‑ul său obișnuit (de obicei o instituție bancară)(38).
–        Prestatorul serviciului de inițiere a plății informează PSP‑ul comerciantului cu privire la faptul că consumatorul este pregătit să efectueze plata și îi confirmă comerciantului, aproape instantaneu, că operațiunea de plată a fost inițiată.
–        După ce cumpărătorul validează tranzacția, comerciantul îi livrează bunurile sau îi prestează serviciul.
86.      Serviciul de inițiere a plății este deosebit de important în domeniul comerțului electronic, întrucât oferă un suport care servește drept punte între site‑ul web al întreprinderii și platforma online a PSP‑ului utilizatorului în vederea inițierii de plăți prin internet și pentru a facilita circulația bunurilor
și serviciilor.
87.      Serviciul de inițiere a plății permite persoanelor care nu dețin carduri de plată să efectueze cumpărături pe internet, scop în care acestea trebuie doar să dispună de un cont de plăți online, ceea ce nu era posibil înainte de apariția acestei noi metode de plată(39).
88.      Considerentul (31) al DSP2 clarifică aspectul că, atunci când prestează exclusiv servicii de inițiere a plății, prestatorul de servicii de inițiere a plății nu deține fondurile utilizatorului în nicio etapă a lanțului plăților(40). Considerentul menționat adaugă că, dacă un prestator de servicii de inițiere a plății intenționează să furnizeze servicii de plată în legătură cu care deține fondurile utilizatorului, acesta ar trebui să obțină autorizație deplină pentru respectivele servicii.
89.      La rândul său, articolul 66 alineatul (3) litera (a) din DSP2 precizează că prestatorul acestui serviciu „nu deține în niciun moment fondurile plătitorului în legătură cu prestarea serviciului de inițiere a plății”.
90.      Din informațiile din dosar reiese că Alternative Payments deține fondurile pe tot parcursul operațiunii. Această împrejurare nu este compatibilă cu caracteristicile serviciului de inițiere a plății la care se referă articolul 4 punctul 15 din DSP2, interpretat în lumina considerentelor acesteia, și nici cu interdicția prevăzută la articolul 66
alineatul (3) litera (a) din DSP2.
91.      Alternative Payments recunoaște că activitatea sa nu îndeplinește cerințele pentru a fi calificată drept serviciu de inițiere a plății(41).
92.      În concluzie, PSP‑ul beneficiarului plății (comerciant), care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează el însuși operațiuni de debitare în mod direct, și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil al plătitorilor (consumatori), acordat clienților săi (comercianți, beneficiari ai plății), și transferă ulterior aceste fonduri în conturile clienților săi, deschise la alți PSP, nu prestează un serviciu de inițiere a plății, astfel cum este definit la articolul 4 punctul 15 din DSP2 și la punctul 7 din anexa I la această directivă.
V.      Concluzie
93.      În temeiul considerațiilor care precedă, propunem Curții să răspundă Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Curtea Administrativă Supremă, Lituania) după cum urmează:
„1)      Articolul 4 punctul 23 din Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE,
și punctul 3 litera (a) și punctul 4 litera (a) din anexa I la această directivă, precum și articolul 2 punctul 2 din Regulamentul (UE) nr. 260/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 martie 2012 de stabilire a cerințelor tehnice și comerciale aplicabile operațiunilor de transfer de credit și de debitare directă în euro și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 924/2009
trebuie interpretate în sensul că:
–        În efectuarea serviciului de debitare directă intervin atât prestatorul de servicii de plată al plătitorului, cât și prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății.
–        Prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății, care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează el însuși în mod direct operațiuni de debitare, și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil acordat clienților (beneficiari ai plăților) de plătitori și le plasează în conturi cu funcționalitate limitată, prestează un serviciu de debitare directă.
2)      Articolul 4 punctul 44 din Directiva 2015/2366 și punctul 5 din anexa I la această directivă trebuie interpretate în sensul că prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății, care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează el însuși operațiuni de debitare în mod direct, și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil al plătitorilor, acordat clienților (beneficiari ai plății), și le plasează în conturi cu funcționalitate limitată, nu prestează un serviciu de acceptare a operațiunilor de plată.
3)      Articolul 4 punctul 15 din Directiva 2015/2366 și punctul 7 din anexa I la această directivă trebuie interpretate în sensul că prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății, care transmite instrucțiuni de debitare directă, dar nu efectuează el însuși operațiuni de debitare în mod direct, și colectează fonduri pe baza consimțământului prealabil al plătitorilor, acordat clienților (beneficiari ai plății), și le plasează în conturi cu funcționalitate limitată, nu prestează un serviciu de inițiere a plății.”
1      Limba originală: spaniola.
2      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 14 martie 2012 de stabilire a cerințelor tehnice și comerciale aplicabile operațiunilor de transfer de credit și de debitare directă în euro și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 924/2009 (JO 2012, L 94, p. 22). Acesta a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2024/886 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 martie 2024 de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 260/2012 și (UE) 2021/1230 și a Directivelor 98/26/CE și (UE) 2015/2366 în ceea ce privește transferurile credit instant în euro (JO L, 2024/886). Regulamentul 2024/886 nu este aplicabil ratione temporis în prezentul litigiu.
3      Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE (JO 2015, L 337, p. 35), denumită în continuare „DSP2”.
4      Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymas Nr. VIII‑1370 (Legea Republicii Lituania nr. VIII‑1370 din 28 octombrie 1999 privind plățile, denumită în continuare „Legea privind plățile”).
5      Lietuvos Respublikos mokėjimo įstaigų įstatymas Nr. XI‑549 (Legea Republicii Lituania nr. XI‑549 din 10 decembrie 2009 privind instituțiile de plată, denumită în continuare „Legea privind instituțiile de plată”).
6      SEPA este acronimul în limba engleză pentru Single Euro Payments Area (spațiul unic de plăți în euro). SEPA este spațiul în care cetățenii, întreprinderile și alți agenți economici pot efectua și primi plăți în euro în Europa, în interiorul și în afara granițelor naționale, în aceleași condiții și cu aceleași drepturi și obligații indiferent de locul în care se află. Acesta reprezintă un element esențial al pieței interne a plăților.
7      Este vorba despre decizia nr. 03‑126 a Consiliului de administrație al Băncii Lituaniei din 26 august 2022 privind aplicarea unei măsuri de executare silită împotriva Alternative Payments UAB (denumită în continuare „decizia atacată”).
8      IBAN‑ul este numărul de identificare a unui cont de plăți internațional care identifică în mod neechivoc un cont de plăți individual dintr‑un stat membru.
9      Punctul 11 din decizia de trimitere.
10      European Payments Council (Consiliul European pentru Plăți) este organismul care coordonează și ia decizii în sectorul bancar european în ceea ce privește plățile, iar obiectivul său declarat este de a sprijini ș a promova crearea SEPA.
11      Punctul 4 litera (a) din anexa I menționează executarea de operațiuni de plată în cazul în care fondurile sunt acoperite printr‑o linie de credit pentru un utilizator al serviciilor de plată. Printre aceste operațiuni se numără și realizarea de debitări directe, inclusiv debitări directe singulare.
12      Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE (JO 2007, L 319, p. 1).
13      Hotărârea din 11 aprilie 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugalia) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320, punctul 38): „[…] realizarea de debitări directe inițiate de beneficiar într‑un cont care nu îi aparține intră sub incidența noțiunii de «servicii de plată» care figurează la articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2007/64, chiar în absența oricărei obligații subiacente existente între plătitor și beneficiarul plății, atunci când plătitorul, titular al contului de plăți astfel debitat, a fost de acord cu aceste debitări […]”.
14      Hotărârea din 11 aprilie 2019, Mediterranean Shipping Company (Portugalia) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320, punctul 48): „[…] articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2007/64 trebuie interpretat în sensul că intră sub incidența noțiunii de «servicii de plată», în sensul acestei dispoziții, realizarea de debitări directe inițiate de beneficiar într‑un cont de plăți care nu îi aparține și pentru care titularul contului astfel debitat nu și‑a dat consimțământul”.
15      Mandatul (care poate fi denumit și ordin de debitare directă) conține autorizația dată de plătitor pentru ca, începând de la o anumită dată, să poată fi inițiată debitarea contului său.
16      Cerințele aplicabile debitării directe SEPA sunt stabilite în special la articolul 5 alineatele (1) și (3) din Regulamentul nr. 260/2012 și la punctele 1 și 3 din anexa la acesta. Caracteristicile sale sunt detaliate în documentul [în limba spaniolă] SEPA Preguntas Frecuentes – Adeudos directos SEPA, disponibil la adresa https://www.sepaesp.es/sepa/es/faqs/sdd/. De remarcat faptul că acest document utilizează noțiunea de „debit direct” („direct debit”) pentru a se referi la debitările directe.
17      Punctele 3 și 4 din prezentele concluzii.
18      În acest sens, a se vedea observațiile scrise ale Comisiei, punctul 24, și cele ale guvernului lituanian, punctul 15.
19      În sprijinul tezei sale, această societate citează, deși, în opinia noastră, fără fundament, Hotărârea din 22 februarie 2024, ABC Projektai (C‑661/22, EU:C:2024:148, punctul 39).
Acest punct se limitează la a declara că „[…] articolul 4 punctul 23 din această directivă are în vedere în mod expres realizarea de debitări directe dintr‑un cont de plăți, inițiate de beneficiarul plății pe baza consimțământului acordat acestuia din urmă de către plătitor. Or, buna executare a unei asemenea operațiuni de plată presupune disponibilitatea în avans a fondurilor necesare acestei operațiuni în contul de plăți al plătitorului”.
20      Punctele 5 și 6 din prezentele concluzii.
21      Un sistem sau o schemă SEPA este un ansamblu de norme, practici și standarde menite să asigure interoperabilitatea în furnizarea și funcționarea unui instrument de plăți SEPA, convenit la nivel interbancar.
22      European Payments Council: SEPA Direct Debit Core Scheme Rulebook, EPC016-06/2025, versiunea 1.0, data publicării: 28 noiembrie 2024, data aplicării: 5 octombrie 2025, disponibil la adresa https://www.europeanpaymentscouncil.eu/sites/default/files/kb/file/2024-11/EPC016-06 %202025 %20SDD%20Core%20Rulebook%20version%201.0.pdf. Setul de reguli include un ansamblu de norme, practici și standarde interbancare pentru executarea plăților prin debitare directă în euro în cadrul SEPA de către participanții la schemă. Obiectivul său este de a asigura o procesare directă, de la un capăt la altul, și complet electronică a operațiunilor. Acest obiectiv se aplică, de asemenea, diverselor procese de gestionare a excepțiilor, precum refuzuri, returnări, anulări, rambursări, respingeri și revocări. Între participanți este permisă doar gestionarea electronică a informațiilor privind mandatele de debitare directă. Debitorul și creditorul pot schimba între ei un mandat de debitare directă numai pe suport de hârtie sau în format electronic.
23      Setul de reguli, p. 115.
24      Setul de reguli, p. 20.
25      Contractul subiacent este încheiat între debitor și creditor. Acest contract nu îi vizează pe PSP‑ul creditor și pe PSP‑ul debitor și nici nu este obligatoriu pentru aceștia, ei fiind vizați numai de acordul cu respectivii lor clienți în ceea ce privește condițiile prestării serviciilor legate de debitarea directă.
26      În observațiile sale scrise, Alternative Payments susține că Banca Lituaniei a autorizat‑o să efectueze serviciile în litigiu, până când, în 2022, i‑a revocat autorizația.
27      Punctul 33 in fine din decizia de trimitere. O afirmație similară figurează la punctul 13.6 din aceeași decizie, redat la punctul 28 din prezentele concluzii.
28      Punctul 4 din observațiile scrise ale Alternative Payments. Aceeași afirmație se repetă, în termeni identici sau diferiți, în alte puncte din observațiile sale.
29      Punctele 35-38 din observațiile scrise ale Comisiei.
30      Punctul 13 din observațiile scrise ale guvernului ceh, punctele 24-26 din observațiile scrise ale guvernului italian și punctele 22, 23 și 26-34 din observațiile scrise ale guvernului lituanian.
31      Punctul 26 din observațiile scrise ale guvernului lituanian.
32      Punctul 3 din prezentele concluzii. Noțiunea de „adquisición” („achiziție”) [din versiunea în limba spaniolă] este ambiguă în acest context: în sens strict, operațiunea de plată nu este achiziționată (și anume, nu este obținută, nu se primește în proprietate). Considerăm mai precisă terminologia din versiunea în limba germană „Annahme und Abrechnung von Zahlungsvorgängen (Acquiring)”, care ar putea fi tradusă prin acceptarea și decontarea operațiunilor de plată.
33      Exemplul tipic de serviciu de acceptare a operațiunilor de plată îl constituie plățile cu cardul de credit, astfel cum reiese din considerentul (10) al DSP2: „[p]rezenta directivă introduce o definiție neutră a acceptării operațiunilor de plată pentru a reda nu doar modelele tradiționale de acceptare, structurate în jurul utilizării cardurilor de plată, ci și diferitele modele de afaceri, inclusiv pe acelea în care sunt implicați mai mulți acceptanți. Acest lucru ar trebui să asigure o protecție similară pentru toți comercianții, indiferent de instrumentul de plată utilizat pentru efectuarea plății, în cazul în care activitatea este aceeași cu acceptarea operațiunilor cu cardul […]”.
34      La capătul emitent al operațiunii de plată (cu cardul, de exemplu) se află de obicei un serviciu de plată diferit, și anume serviciul de „emitere de instrumente de plată”, definit la articolul 4 punctul 45 din DSP2 ca fiind „un serviciu de plată efectuat de un prestator de servicii de plată contractat să furnizeze plătitorului un instrument de plată pentru a iniția și a prelucra operațiunile de plată ale plătitorului”.
35      Punctul 40 din decizia de trimitere. Sublinierea noastră.
36      Astfel cum este denumit în considerentul (76) al DSP2.
37      Punctul 3 din prezentele concluzii.
38      Consumatorul își dă consimțământul pentru ca prestatorul (extern) al serviciului de inițiere a plății să acceseze contul său bancar pentru a iniția o plată în numele său.
39      Considerentul (29) al DSP2: „Serviciile de inițiere a plății permit prestatorului de servicii de inițiere a plății să ofere beneficiarului plății asigurarea că plata a fost inițiată pentru a stimula beneficiarul plății să livreze bunul sau să furnizeze serviciul fără întârzieri nejustificate. Aceste servicii oferă o soluție cu costuri reduse atât pentru comercianți, cât și pentru consumatori și le oferă acestora din urmă posibilitatea de a efectua cumpărături online chiar dacă nu dispun de un card de plată […]”.
40      Tocmai din acest motiv, prestatorii de servicii de inițiere a plății, întrucât nu dețin fondurile clienților lor, nu sunt supuși cerințelor (mai stricte) impuse agenților economici care dețin aceste fonduri.
41      Punctele 82 și 83 din observațiile scrise ale Alternative Payments.