HOTĂRÂREA CURȚII21 septembrie 1988?(1)„Măsuri
de stat privind scutirea fiscală a unor venituri obținute din depozite
de economii – Concurență între bănci în ceea ce privește dobânzile la
depozite”În cauza 267/86_având
ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare adresată
Curții în temeiul articolului 177 din Tratatul CEE de Vredegerecht
(judecător de pace) din cantonul Beveren (Belgia), în litigiul aflat pe
rolul acestei instanțe întrePascal Van Eycke, cu domiciliul la Beveren_șiSociété anonyme ASPA, cu sediul social la Anvers, cu privire la interpretarea articolelor 59-66, 85, 86 și 95 din Tratatul CEE_CURTEA_compusă
din domnii G. Bosco, președinte de cameră, îndeplinind funcția de
președinte, J. C. Moitinho de Almeida, președinte de cameră, T.
Koopmans, U. Everling, K. Bahlmann, Y. Galmot, C. N. Kakouris, R.
Joliet și F. A. Schockweiler, judecători_avocat general: domnul G. F. Mancini_grefier: doamna D. Louterman, administrator_luând în considerare observațiile prezentate:–        pentru
domnul Van Eycke, de J. Cerfontaine, avocat în cadrul Baroului din
Anvers;–        pentru
Regatul Belgiei, de G. van Hecke și K. Lenaerts, avocats, și de domnii
R. Hoebaer și R. Devyver, în calitate de agenți;–        pentru
Comisia Comunităților Europene, de domnul T. van Rijn, în calitate de
agent, asistat de domnul R. Overhoff, având în vedere raportul de ședință și în urma procedurii orale din 25 noiembrie 1987_după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 28 aprilie 1988_pronunță prezentaHotărâre1        Prin
Hotărârea din 28 octombrie 1986, primită de Curte la 30 octombrie 1986,
Vredegerecht (judecător de pace) din cantonul Beveren (Belgia) a
adresat, în temeiul articolului 177 din Tratatul CEE, trei întrebări
preliminare referitoare la interpretarea articolelor 59-66, 85, 86 și 95
din tratatul menționat, pentru a putea să aprecieze compatibilitatea cu
dreptul comunitar a unei reglementări naționale prin care beneficiul
unei scutiri fiscale, în materia impozitului pe veniturile obținute din
dobânzi, este limitat la anumite categorii de depozite de economii.2        Aceste
întrebări au fost formulate în cadrul unui litigiu între domnul Van
Eycke (denumit în continuare „reclamantul”), pe de o parte, și
societatea pe acțiuni ASPA, instituție financiară belgiană, pe de altă
parte, cu privire la rata dobânzii plătite la un depozit de economii pe
care reclamantul intenționa să îl constituie la ASPA. Din dosar reiese
că reclamantul, după ce a luat cunoștință de publicitatea efectuată de
ASPA în legătură cu rata dobânzii la depozitele de economii, s‑a
prezentat la această instituție financiară pentru a‑și constitui un
depozit de economii în condițiile anunțate. Atunci când ASPA l‑a
informat ulterior că este nevoită, în temeiul unui decret regal din 13
martie 1986, să aplice condiții mai puțin favorabile decât cele anunțate
în publicitate, reclamantul a introdus o acțiune în fața instanței
naționale prin care a solicitat să se recunoască faptul că ASPA nu poate
să se prevaleze de acest decret regal pentru a justifica o modificare a
condițiilor referitoare la depozitele de economii, deoarece acest
decret încalcă dispozițiile articolului 85 și următoarele din Tratatul
CEE. 3        Pentru
o mai bună înțelegere a decretului regal menționat mai sus, acesta ar
trebui plasat în contextul său juridic și economic, caracterizat prin
existența de multă vreme în Belgia a unei scutiri fiscale pentru o parte
din veniturile obținute din depozitele de economii. Această scutire,
care este reglementată prin normele fundamentale prevăzute la articolul
19 punctul 7 din Codul impozitului pe venit, a fost introdusă din
rațiuni sociale și pentru încurajarea economiilor.4        La
începutul anilor ’80, atunci când un număr tot mai mare de instituții
de economii au introdus o politică a ratelor ridicate ale dobânzilor,
guvernul belgian a încercat să limiteze domeniul de aplicare al
scutirilor fiscale și, prin Legea din 28 decembrie 1983, le‑a subordonat
îndeplinirii unui anumit număr de condiții care urmau să fie stabilite
prin decret regal. 5        Decretul
regal din 29 decembrie 1983, adoptat pentru a pune în aplicare legea
menționată anterior, a subordonat, în esență, acordarea unei scutiri
fiscale de îndeplinirea a două condiții: remunerarea depozitelor de
economii trebuia să includă, pe de o parte, o dobândă de bază pentru
care se prevedea un plafon corespunzător celei mai scăzute rate medii
aplicabile pe piața respectivă și, pe de altă parte, o primă de
fidelitate sau de creștere, care putea fi stabilită liber de fiecare
instituție financiară. 6        Ulterior,
autoritățile monetare belgiene au apreciat că, în domeniul primelor de
fidelitate sau de creștere, concurența era prea mare și contravenea
tendinței generale de diminuare a ratelor dobânzii care caracteriza alte
instrumente de economisire. Întrucât, potrivit acelorași autorități,
menținerea la un nivel ridicat al dobânzii la depozitele de economii
avea drept consecință menținerea la un nivel la fel de ridicat a
dobânzilor la credite, cu efecte nefaste pentru activitatea economică a
țării și pentru datoria publică, în septembrie 1985, Comisia bancară a
Belgiei a adresat o recomandare organismelor financiare prin care se
urmărea limitarea remunerării depozitelor de economii. Aceasta a
determinat încheierea, la 30 decembrie 1985, a unui acord de disciplină
autoimpusă între bănci, casele de economii private și instituțiile
publice de credit, prin care nivelul acestei remunerări a fost stabilit
la maximum 7 %. 7        Întrucât
acest acord nu a fost respectat de toate instituțiile financiare,
ministrul finanțelor a optat pentru un regim în care autoritățile
publice să stabilească direct condițiile scutirii fiscale menționate
anterior. 8        Acest
regim a fost instituit prin Decretul regal din 13 martie 1986,
menționat anterior, care a stabilit în mod direct nivelul maxim atât al
ratei dobânzii de bază, cât și al primei de fidelitate sau de creștere. 9        Date
fiind aceste împrejurări, instanța națională, pe baza concluziilor
comune ale celor două părți din acțiunea principală, a adresat Curții
următoarele întrebări preliminare: „1)      Este
compatibil cu regulile comunitare de concurență, astfel cum sunt
definite la articolul 85 și următoarele din Tratatul CEE, regimul
juridic instituit prin Decretul regal din 29 decembrie 1983 și
confirmat, cu unele modificări, prin Decretul regal din 13 martie 1986,
referitor la dobânzile care pot fi plătite de instituțiile financiare la
depozitele de economii, regim care – în măsura în care asigură o
continuitate în formă normativă pentru acordurile interbancare
preexistente sau practicile paralele destinate să limiteze dobânda
plătită la depozitele de economii – constă în stabilirea în mod
obligatoriu a acestei (acestor) rate a(le) dobânzii:a)      sub forma unei rate uniforme pentru toți participanții de pe piață_b)      pe
de altă parte, sub forma unui plafon care trebuie respectat de toți
participanții de pe piață în momentul stabilirii nivelului remunerării, în caz contrar pierzându‑se toate avantajele fiscale oferite titularilor de conturi de economii obișnuite?2)      În
cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare litera a), este
compatibilă cu regulile comunitare de concurență, astfel cum sunt
definite la articolul 85 și următoarele din Tratatul CEE, impozitarea
obligatorie, pe lângă o rată uniformă a dobânzii de bază plătite de
instituțiile financiare, a unui plafon maxim obligatoriu pentru prima de
fidelitate și/sau de creștere eventual datorată, cu excluderea oricărei
forme de concurență în materie de atragere a depozitelor, în caz
contrar pierzându‑se avantajele regimului fiscal privilegiat menționat
în prima întrebare (Decretul regal din 13 martie 1986, articolul 1)?3)      Acordarea
de avantaje fiscale, cum ar fi scutirea totală de impozitul reținut la
sursă, exclusiv pentru depozite de economii constituite în franci
belgieni și efectuate la instituții financiare cu sediul social în
Belgia, nu reprezintă o discriminare în detrimentul depozitelor similare
efectuate la instituții financiare care nu își au sediul social în
Belgia sau care sunt constituite în alte valute sau titluri monetare?
Prin urmare, acordarea unor asemenea avantaje fiscale este compatibilă
cu dispozițiile articolelor 59-66 și 95 din Tratatul CEE?”10      Pentru
o prezentare mai detaliată a faptelor din acțiunea principală, a
cadrului juridic național și a observațiilor prezentate Curții, se face
trimitere la raportul de ședință. Aceste elemente din dosar sunt reluate
în cele ce urmează numai în măsura în care sunt necesare pentru
motivarea Curții.  Cu privire la competența Curții11      În
primul rând, guvernul belgian susține că cererea de pronunțare a unei
hotărâri preliminare introdusă de instanța națională nu este admisibilă,
întrucât o serie de elemente evidențiază caracterul pur fictiv al
acțiunii principale. În al doilea rând, guvernul belgian afirmă că
interpretarea dreptului comunitar solicitată în speță nu poate fi sub
niciun aspect utilă pentru soluționarea acțiunii principale. Astfel,
Decretul regal din 13 martie 1986 nu ar împiedica în niciun fel
societatea ASPA să aplice reclamantului condițiile sale anterioare mai
favorabile cu privire la depozitele de economii și, prin urmare, acesta
nu ar avea nicio legătură cu acțiunea principală.12      În
această privință, trebuie subliniat că, din elementele de fapt indicate
în hotărârea de trimitere, nu reiese cu evidență că ne aflăm de fapt în
prezența unui litigiu fictiv.13      În
ceea ce privește al doilea argument susținut de guvernul belgian, este
suficient să amintim că, potrivit jurisprudenței constante a Curții,
confirmată prin Hotărârea din 12 iunie 1986 (Bertini, 98, 162 și 258/85,
Rec., p. 1893), instanța națională are sarcina să aprecieze, având
în vedere situația de fapt din cauză, necesitatea formulării unei
întrebări preliminare. 14      Pentru
aceste motive, este necesar să se procedeze la examinarea întrebărilor
adresate de instanța națională.  Cu privire la prima și la a doua întrebare15      Aceste
întrebări trebuie înțelese ca urmărind, în esență, să se stabilească
dacă o dispoziție legislativă sau administrativă națională, prin care
beneficiul unei scutiri fiscale, care este prevăzută în domeniul
impozitului pe venit în favoarea venitului obținut dintr‑o anumită
categorie de depozite de economii, este limitat numai la depozitele
pentru care s‑au respectat ratele dobânzii și primele maxime stabilite
prin acte normative, este sau nu este compatibilă cu obligațiile ce
revin statelor membre în temeiul articolului 5 din Tratatul CEE
coroborat cu articolul 3 litera (f) și cu articolul 85 din același
tratat.16      În
această privință, trebuie amintit că articolele 85 și 86 din tratat, ca
atare, se referă numai la comportamentul întreprinderilor și nu vizează
măsurile legislative sau administrative adoptate de statele membre.
Totuși, dintr‑o jurisprudență constantă a Curții, rezultă că articolele
85 și 86, coroborate cu articolul 5 din tratat, impun statelor membre să
nu adopte sau să nu mențină în vigoare măsuri, chiar de natură
legislativă sau administrativă, care pot elimina efectul util al
regulilor de concurență aplicabile întreprinderilor. În temeiul
aceleiași jurisprudențe, aceasta este situația atunci când un stat
membru fie impune sau favorizează încheierea de înțelegeri contrare
articolului 85 sau întărește efectele unor astfel de înțelegeri, fie
înlătură propriei reglementări caracterul public, delegând unor
operatori privați responsabilitatea de a adopta decizii de intervenție
de interes economic.17      Mai
întâi, trebuie remarcat că, potrivit constatărilor din hotărârea de
trimitere, anterior adoptării reglementării în cauză, existau acorduri
interbancare sau practici concertate al căror scop era limitarea
remunerării depozitelor de economii. Cu toate acestea, nici din aceste
constatări, nici din observațiile prezentate în fața Curții nu reiese că
reglementarea în cauză a avut drept scop să impună sau să favorizeze
încheierea unor înțelegeri noi sau aplicarea unor practici noi. Prin
urmare, pentru a aprecia domeniul de aplicare real al acestei
reglementări prin prisma criteriilor definite de jurisprudența Curții,
trebuie să se analizeze doar, pe de o parte, dacă aceasta poate fi
considerată ca urmărind să întărească efectele înțelegerilor
preexistente, iar pe de altă parte, dacă anumite împrejurări nu sunt de
natură să îi înlăture caracterul său de reglementare publică.18      Cu
privire la primul aspect, este suficient să se arate că, în
conformitate cu jurisprudența Curții, o reglementare, pentru a fi
caracterizată ca urmărind să consolideze efectele unor înțelegeri
preexistente, trebuie să se limiteze la a prelua în totalitate sau în
parte elementele acordurilor încheiate între operatorii economici,
obligând sau încurajând acești operatori să le respecte. Deși pierderea
totală a beneficiului regimului fiscal privilegiat în vigoare pentru
depozitele de economii constituie un factor important care încurajează
respectarea reglementării în cauză, din niciuna dintre constatările
cuprinse în hotărârea de trimitere nu reiese că reglementarea respectivă
se mărginește la a confirma atât metoda de limitare a remunerării
depozitelor, cât și nivelul ratelor maxime adoptate prin înțelegerile
sau practicile preexistente. Cu toate acestea, instanța națională are
sarcina de a examina acest aspect în cazul în care consideră că există
îndoieli în această privință.19      Cu
privire la al doilea aspect, din reglementarea în cauză rezultă că
autoritățile publice și‑au rezervat competența de a stabili ele însele
ratele minime ale remunerării depozitelor de economii și nu au delegat
această responsabilitate vreunui operator privat. Astfel, această
reglementare are un caracter public care nu poate fi contestat prin
simplul fapt, subliniat de reclamant în acțiunea principală, că din
expunerea de motive a Decretului regal din 13 martie 1986 reiese că
acesta a fost adoptat în urma consultărilor cu reprezentanții
asociațiilor instituțiilor de credit.20      Prin
urmare, trebuie să se răspundă la prima și la a doua întrebare în
sensul că o dispoziție legislativă sau administrativă națională, prin
care beneficiul unei scutiri fiscale, care este prevăzută în materia
impozitului pe venit în favoarea venitului obținut dintr‑o anumită
categorie de depozite de economii, este limitat numai la depozitele
pentru care s‑au respectat ratele dobânzii și primele maxime stabilite
prin acte normative, nu este incompatibilă cu obligațiile ce revin
statelor membre în temeiul articolului 5 din Tratatul CEE coroborat cu
articolul 3 litera (f) și cu articolul 85 din același tratat, sub
rezerva unei eventuale examinări de către instanța națională a
aspectului dacă dispoziția în cauză nu se mărginește la a confirma atât
metoda de limitare a remunerării depozitelor, cât și nivelul ratelor
maxime ale dobânzii adoptate prin înțelegeri sau practici concertate
preexistente. Cu privire la a treia întrebare21      Prin
intermediul acestei întrebări, instanța națională solicită, în esență,
să se stabilească dacă o dispoziție legislativă sau administrativă
națională prin care scutirea fiscală descrisă anterior se aplică numai
în privința depozitelor de economii constituite în moneda națională și
efectuate la instituții financiare cu sediul social în statul membru în
cauză este compatibilă sau nu este compatibilă cu articolele 59-66 și 95
din Tratatul CEE. 22      Cu
privire la problema dacă o asemenea reglementare fiscală privind
remunerarea unei anumite categorii de depozite de economii constituite
la bănci este sau nu este compatibilă cu articolul 59 și următoarele din
Tratatul CEE privind libera circulație a serviciilor, trebuie amintit
că, potrivit articolului 61 alineatul (2) din același tratat,
liberalizarea serviciilor bancare asociate mișcărilor capitalurilor
trebuie să se realizeze concomitent cu liberalizarea treptată a
circulației capitalurilor.23      Or,
constituirea depozitelor de economii face parte din categoria
mișcărilor de capitaluri intitulată „constituirea și alimentarea
conturilor curente și de depozit, repatrierea sau utilizarea soldurilor
din conturile curente sau depozitele existente la instituțiile de
credit” care figurează în lista D din anexa I la Prima directivă a
Consiliului din 11 mai 1960 de punere în aplicare a articolului 67 din
tratat (JO 43, 12.7.1960, p. 921) și, respectiv, în lista C din
anexa I înlocuită prin Directiva 86/566 Consiliului a din 17 noiembrie
1986 de modificare a primei directive (JO L 332, p. 22).
Aceste mișcări de capitaluri nu au fost încă liberalizate. 24      Prin
urmare, în speță nu poate exista o încălcare a dispozițiilor Tratatului
CEE privind libera circulație a serviciilor bancare în materia
mișcărilor de capitaluri.25      În
sfârșit, referitor la aplicabilitatea articolului 95 din Tratatul CEE
în privința reglementării fiscale în cauză, este suficient să se arate
că interzicerea impozitelor interne discriminatorii sau protecționiste
prevăzute la acest articol se referă numai la „produsele” altor state
membre. Or, depozitele de economii constituite într‑o valută sau alta
intră, astfel cum s‑a menționat mai sus, în domeniul de aplicare al
articolului 61 alineatul (2) și al articolului 67 din Tratatul CEE. Prin
urmare, acestea nu constituie produse în sensul articolului 95 din
același tratat.26      În
consecință, trebuie să se răspundă la treia întrebare în sensul că o
dispoziție legislativă sau administrativă națională prin care scutirea
fiscală descrisă anterior se aplică numai în privința depozitelor de
economii constituite în moneda națională și efectuate la instituții
financiare cu sediul social în statul membru în cauză nu este
incompatibilă cu articolele 59-66 și 95 din Tratatul CEE. Cu privire la cheltuielile de judecată27      Cheltuielile
efectuate de Regatul Belgiei și de Comisia Comunităților Europene, care
au prezentat observații Curții, nu pot face obiectul unei rambursări.
Întrucât, în privința părților din acțiunile principale, procedura are
caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de
competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de
judecată. Pentru aceste motive_CURTEA_pronunțându‑se
cu privire la întrebările care i‑au fost adresate de Vredegerecht din
cantonul Beveren prin Hotărârea din 28 octombrie 1986, hotărăște: 1)      O
dispoziție legislativă sau administrativă națională, prin care
beneficiul unei scutiri fiscale, care este prevăzută în materia
impozitului pe venit în favoarea venitului obținut dintr‑o anumită
categorie de depozite de economii, este limitat numai la depozitele
pentru care s‑au respectat ratele dobânzii și primele maxime stabilite
prin acte normative, nu este incompatibilă cu obligațiile ce revin
statelor membre în temeiul articolului 5 din Tratatul CEE coroborat cu
articolul 3 litera (f) și cu articolul 85 din același tratat, sub
rezerva unei eventuale examinări de către instanța națională a
aspectului dacă dispoziția în cauză nu se mărginește la a confirma atât
metoda de limitare a remunerării depozitelor, cât și nivelul ratelor
maxime ale dobânzii adoptate prin înțelegeri sau practici concertate
preexistente.2)      O
dispoziție legislativă sau administrativă națională prin care scutirea
fiscală descrisă anterior se aplică numai în privința depozitelor de
economii constituite în moneda națională și efectuate la instituții
financiare cu sediul social în statul membru în cauză nu este
incompatibilă cu articolele 59-66 și 95 din Tratatul CEE.BoscoMoitinho de Almeida            KoopmansEverlingBahlmannGalmot      Kakouris      JolietSchockweilerPronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 21 septembrie 1988.Grefier        Președinte J.‑G. Giraud       A. J. Mackenzie Stuart1? Limba de procedură: engleza.