62018TJ0138_RES
Cauza T‑138/18
Fernando De Esteban Alonso
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a cincea) din 11 iunie 2019
„Funcție publică – Foști funcționari – Investigație a OLAF – Cazul «Eurostat» – Transmiterea către autoritățile judiciare naționale a unor informații privind fapte care pot face obiectul urmăririi penale – Neinformarea prealabilă a funcționarilor potențial implicați – Prejudicii pretins suferite ca urmare a comportamentului OLAF și al Comisiei în cursul procedurii – Prejudiciu moral, fizic și material – Legătură de cauzalitate”
Funcționari – Răspundere extracontractuală a instituțiilor – Condiții – Nelegalitate – Prejudiciu – Legătură de cauzalitate – Sarcina probei
(art. 340 al doilea paragraf TFUE)
(a se vedea punctul 45)
Acțiune introdusă de funcționari – Acțiune în despăgubire – Origine – Raport de muncă – Temei legal
(art. 268, 270 și 340 TFUE; Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)
(a se vedea punctul 46)
Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) – Investigații – Investigații interne – Noțiune – Transmiterea de către OLAF către autoritățile judiciare naționale a unor informații privind funcționari – Includere
(Decizia 1999/396 a Comisiei, art. 4 primul paragraf)
(a se vedea punctul 55)
Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) – Investigații – Investigații interne – Obligație de informare a părții interesate cu privire la posibilitatea implicării personale – Întindere – Încălcare – Consecințe
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 41 alin. (2) lit. (a); Regulamentul nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 10; Decizia 1999/396 a Comisiei, art. 4 primul paragraf]
(a se vedea punctele 56-63)
Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) – Investigații – Investigații interne – Obligație de informare a părții interesate cu privire la posibilitatea implicării personale – Facultate de derogare – Condiții
(Decizia 1999/396 a Comisiei, art. 4 al doilea paragraf)
(a se vedea punctele 78-80)
Acțiune introdusă de funcționari – Reclamație administrativă prealabilă – Concordanță între reclamație și acțiune – Identitate de obiect și cauză – Motive și argumente care nu figurează în reclamație, dar care sunt în strânsă legătură cu aceasta – Admisibilitate
(Statutul funcționarilor, art. 90 și 91)
(a se vedea punctele 90-92 și 94)
Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) – Investigații – Investigații interne – Posibilitatea Comisiei de a se constitui parte civilă și de a depune plângere în fața unei autorități judiciare naționale cu privire la faptele vizate de investigație înainte de încheierea acesteia – Lipsă
[Statutul funcționarilor, anexa IX, art. 25; Regulamentul nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului, art. 9 alin. (2) și (4)]
(a se vedea punctele 98-109)
Comisia – Competențe – Dreptul de acces la instanță – Formularea unui apel și a unui recurs împotriva unei decizii pronunțate de o instanță națională în privința unui funcționar al Uniunii – Încălcarea dreptului la bună administrare și a obligației de solicitudine – Inexistență, cu excepția unor împrejurări excepționale
(Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 47)
(a se vedea punctele 111-115)
Funcționari – Răspundere extracontractuală a instituțiilor – Prejudiciu moral – Legătură de cauzalitate – Sarcina probei
(art. 340 al doilea paragraf TFUE)
(a se vedea punctul 122)
Funcționari – Răspundere extracontractuală a instituțiilor – Prejudiciu – Prejudiciu reparabil – Cheltuieli efectuate în cadrul unei proceduri jurisdicționale naționale – Condiții
(art. 340 al doilea paragraf TFUE)
(a se vedea punctele 126 și 127)
Rezumat
În Hotărârea De Esteban Alonso/Comisia (T‑138/18), pronunțată la 11 iunie 2019, Tribunalul a obligat Comisia la plata de daune interese unui fost funcționar pentru prejudiciul moral pe care acesta din urmă l‑a suferit ca urmare a comportamentelor nelegale ale acestei instituții și ale Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) în cadrul unei transmiteri de informații către autoritățile judiciare naționale și a unei proceduri penale naționale inițiate împotriva sa.
Începând cu anul 1996, Eurostat a asigurat difuzarea către public a datelor statistice colectate cu ajutorul Oficiului pentru Publicații Oficiale al Comunităților Europene (OPOCE) și al unei rețele de puncte de vânzare („datashops”) pe baza unor contracte tripartite. În 1999, un audit intern a decis în sensul existenței unor nereguli în gestiunea financiară a unora dintre aceste contracte. În urma mai multor investigații desfășurate de OLAF în această privință, acesta din urmă a transmis autorităților judiciare franceze informații printr‑o notă, această trimitere privind o investigație internă în sensul Deciziei 1999/396 (
1
). Ulterior, Comisia a depus plângere împotriva lui X la procureur de la République du tribunal de grande instance de Paris (procurorul Republicii de la Tribunalul de Mare Instanță din Paris). Ea s‑a constituit de asemenea parte civilă.
În anul 2008, pe baza unor instrucțiuni ale procurorului menționat, reclamantul, un fost director al Eurostat, a fost audiat ca martor de poliția judiciară franceză, iar ulterior a fost reținut și s‑a pus în mișcare acțiunea penală împotriva sa pentru fapta de abuz de încredere pentru că a deturnat fonduri ce revin bugetului comunitar. În anul 2013, o ordonanță de clasare a judecătorului de instrucție de la tribunal de grande instance de Paris (Tribunalul de Mare Instanță din Paris) a fost dată cu privire la toate persoanele împotriva cărora s‑a pus în mișcare acțiunea penală în cauza „Eurostat”, printre care și reclamantul. Ca parte civilă, Comisia a formulat apel la cour d’appel de Paris (Curtea de Apel din Paris), apoi recurs la Cour de cassation (Curtea de Casație) franceză, care au fost respinse. În anul 2018, reclamantul a sesizat Tribunalul cu o acțiune în repararea prejudiciilor suferite ca urmare a comportamentului OLAF și al Comisiei. În acest context, Tribunalul a trebuit să se pronunțe, pe de o parte, cu privire la încălcarea de către OLAF a dreptului la apărare al reclamantului, precum și a Deciziei 1999/396, întrucât reclamantul nu a fost ascultat înainte de transmiterea de informații de către OLAF autorităților franceze, și, pe de altă parte, cu privire la nerespectarea de către Comisie a Regulamentului nr. 1073/1999 (
2
), a dreptului la bună administrare și a obligației de solicitudine, întrucât aceasta s‑a constituit parte civilă în fața instanțelor franceze înainte de încheierea investigației efectuate de OLAF, prelungind urmărirea penală până în recurs.
În ceea ce privește comportamentul imputat OLAF, Tribunalul a statuat că articolul 4 din Decizia 1999/396 trebuie să fie interpretat în conformitate cu articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, astfel încât ea prevede, în primul rând, o obligație generală de informare a părții interesate de îndată ce apare posibilitatea „implicării [personale]” a acesteia, pe întreaga durată a investigației, cu excepția cazului în care această comunicare prejudiciază investigația. În al doilea rând, această obligație de informare devine cu atât mai importantă atunci când este vorba despre „concluzii care fac trimitere nominală la un funcționar”. Potrivit Tribunalului, reclamantul ar fi trebuit să fie asimilat, ținând seama de poziționarea sa ierarhică la data faptelor, printre persoanele numite în cadrul informațiilor transmise de OLAF autorităților franceze, unei persoane la care se face trimitere nominală în sensul articolul 4 primul paragraf din Decizia 1999/396. Implicarea reclamantului prin funcția sa și prin rolul său a fost de altfel confirmată în ordonanța de clasare a judecătorului de instrucție de la tribunal de grande instance de Paris (Tribunalul de Mare Instanță din Paris). Prin urmare, în lipsa unui motiv care să poată justifica omisiunea OLAF de a‑l informa pe reclamant cu privire la transmiterea informațiilor respective, Tribunalul a concluzionat că OLAF nu a respectat obligația care îi revine în temeiul primei teze a primului paragraf al respectivului articol 4.
În ceea ce privește comportamentul imputat Comisiei, Tribunalul a statuat că aceasta a încălcat articolul 9 alineatul (4) din Regulamentul nr. 1073/1999, constituindu‑se parte civilă și depunând plângeri la instanțele franceze înainte ca raportul final al OLAF să fi fost întocmit, fără să dispună de elemente de probă suficiente și care dezincriminează. Potrivit Tribunalului, deși nu există nicio regulă expresă care să interzică acest comportament, nu este mai puțin adevărat că obiectivul urmărit de normele care reglementează procedura disciplinară, și anume cel de a proteja funcționarul vizat prin garantarea faptului că instituția vizată dispune, înainte de a deschide o procedură împotriva sa, de elemente precise și pertinente în apărarea sa, este aplicabil prin analogie procedurilor judiciare naționale, în conformitate cu spiritul și cu textul Regulamentului nr. 1073/1999.
Pe de altă parte, Tribunalul a înlăturat critica întemeiată pe încălcarea dreptului la bună administrare și a obligației de solicitudine a Comisiei prin faptul că a prelungit urmărirea penală împotriva reclamantului până în recurs, considerând că aceste principii nu pot, în niciun caz, să îi impună obligația de a nu apăra interesele economice ale instituției și de a nu contesta deciziile instanțelor franceze. În lipsa unor împrejurări excepționale, o astfel de prelungire nu constituie o greșeală de serviciu.
În ceea ce privește prejudiciile invocate de reclamant, Tribunalul a constatat că reclamantul a suferit un prejudiciu moral care rezultă în mod direct din comportamentul Comisiei și al OLAF și a cauzat o atingere adusă onoarei sale, precum și reputației sale profesionale din cauza faptului că Comisia a lăsat impresia că el era vinovat în exercitarea funcțiilor sale, iar anturajului său personal și profesional că era implicat în fapte frauduloase. Acest prejudiciu a provocat de asemenea un sentiment de nedreptate, de neputință și de frustrare prin faptul că nu a putut, cu ocazia transmiterii de informații de către OLAF autorităților franceze, nici să își exprime punctul de vedere, nici să se apere în ceea ce privește faptele care au motivat urmărirea penală în privința sa. Tribunalul a decis, în consecință, ex aequo et bono că o despăgubire de 62000 de euro constituia o reparare adecvată a acestui prejudiciu.
(
1
)	Decizia 1999/396/CE, CECO, Euratom a Comisiei din 2 iunie 1999 privind condițiile și metodele de efectuare a investigațiilor interne pentru combaterea fraudei, a corupției și a oricăror activități ilegale care afectează interesele Comunităților (JO 1999, L 149, p. 57, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 156).
(
2
)	Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 mai 1999 privind investigațiile efectuate de OLAF (JO 1999, L 136, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 129).