Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MACIEJA SZPUNARA
od 4. rujna 2025.(1)
Predmet C-312/24 [Darašev](i)
CL (anonimizacija)
protiv
Prokuratura na Republika Bulgaria
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Sofijski rajonen sad (Općinski sud u Sofiji, Bugarska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u kaznenim stvarima – Direktiva (EU) 2016/680 – Obrada podataka prikupljenih tijekom kaznene istrage u koju je uključen policijski službenik kao osumnjičenik – Pohrana podataka u osobnom dosjeu – Uredba (EU) 2016/679 – Zakonitost obrade – Obrada nužna radi poštovanja pravne obveze voditelja obrade – Cilj od javnog interesa – Obrada osobnih podataka koji se odnose na kaznene osude i kažnjiva djela – Pravo na brisanje (‚pravo na zaborav’) – Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja – Direktiva 2000/78/EZ”
I.      Uvod
1.        Kao i svaki poslodavac, tijela javne vlasti obrađuju osobne podatke svojih službenika. Izvršavanje funkcija koje su im povjerene može istovremeno dovesti do toga da prikupljaju određene podatke od svojeg osoblja i u kontekstima različitim od upravljanja osobljem te se u tom slučaju postavljaju pitanja o osnovi i svrhama obrade podataka.
2.        Stoga sud koji je uputio zahtjev dvoji o zakonitosti obrade podataka u okviru koje tijelo javne vlasti u osobnom dosjeu službenika pohranjuje informacije o kaznenoj istrazi u kojoj je on kao osumnjičenik bio predmet istražnih mjera. U ovom slučaju dotične podatke prikupilo je to isto tijelo javne vlasti kao tijelo zaduženo za istragu te su oni pohranjeni
u osobnom spisu iako je kaznena istraga bila obustavljena, a dotični službenik nije bio ni okrivljen ni optužen.
3.        Središnje pitanje koje se postavlja u tom predmetu nalazi se u točki sjecišta između Uredbe (EU) 2016/679(2) (u daljnjem tekstu: OUZP) i Direktive (EU) 2016/680(3) te se njime želi pojasniti osnova i uvjeti za korištenje pravom na brisanje podataka koji se pohranjuju u takvim okolnostima.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
1.      Direktiva 2000/78/EZ
4.        Prema članku 1. Direktive 2000/78/EZ(4) njezina je „svrha [...] utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja”.
5.        U skladu s člankom 2. stavkom 1. te direktive „‚načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.” navedene direktive.
2.      OUZP
6.        U uvodnim izjavama 19., 39. i 41. OUZP-a navedeno je:
„(19) [...] U vezi s obradom osobnih podataka koju obavljaju ta nadležna tijela [u smislu Direktive 2016/680] u svrhe koje su obuhvaćene područjem primjene ove Uredbe, države članice trebale bi biti u mogućnosti zadržati ili uvesti preciznije odredbe kojima se prilagođava primjena pravila ove Uredbe. Tim se odredbama mogu detaljnije utvrditi posebni zahtjevi za obradu osobnih podataka koju obavljaju ta nadležna tijela u te druge svrhe, uzimajući u obzir ustavnu, organizacijsku i administrativnu strukturu dotične države članice. […]
[…]
(39)      [...] Osobni podaci trebali bi biti primjereni, bitni i ograničeni na ono što je nužno za svrhe u koje se podaci obrađuju. Zbog toga je osobito potrebno osigurati da je razdoblje u kojem se osobni podaci pohranjuju ograničeno na strogi minimum. […] Radi osiguravanja da se osobni podaci ne drže duže nego što je nužno, voditelj obrade trebao bi odrediti rok za brisanje ili periodično preispitivanje. […]
[…]
(41)       Ako se ovom Uredbom upućuje na pravnu osnovu ili zakonodavnu mjeru, to ne znači nužno da parlament mora donijeti zakonodavni akt, ne dovodeći u pitanje zahtjeve u skladu s ustavnim poretkom dotične države članice. Međutim, takva pravna osnova ili zakonodavna mjera trebala bi biti jasna i precizna, a njezina primjena trebala bi biti predvidljiva osobama na koje se primjenjuje sukladno sudskoj praksi [Suda] i Europskog suda za ljudska prava [(u daljnjem tekstu: ESLJP)].”
7.        Članak 2. OUZP-a, naslovljen „Glavno područje primjene”, određuje u stavku 1. da se ona „primjenjuje na obradu osobnih podataka koja se u cijelosti [ili djelomično] obavlja automatizirano te na neautomatiziranu obradu osobnih podataka koji čine dio sustava pohrane ili su namijenjeni biti dio sustava pohrane” i u svojem stavku 2. točki (d) da se ne odnosi na obradu osobnih podataka „koju obavljaju nadležna tijela u svrhu sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihova sprečavanja”.
8.        Članak 4. OUZP-a, naslovljen „Definicije”, određuje:
„Za potrebe ove Uredbe:
1.       ‚osobni podaci’ znači svi podaci koji se odnose na pojedinca čiji je identitet utvrđen ili se može utvrditi [...]; pojedinac čiji se identitet može utvrditi jest osoba koja se može identificirati izravno ili neizravno, osobito uz pomoć identifikatora kao što su ime, identifikacijski broj [...] ;
2.      ‚obrada’ znači svaki postupak ili skup postupaka koji se obavljaju na osobnim podacima ili na skupovima osobnih podataka, bilo automatiziranim bilo neautomatiziranim sredstvima kao što su prikupljanje, bilježenje, organizacija, strukturiranje, pohrana, prilagodba ili izmjena, pronalaženje, obavljanje uvida, uporaba [...] ;
[…]
6.       ‚sustav pohrane’ znači svaki strukturirani skup osobnih podataka dostupnih prema posebnim kriterijima, bilo da su centralizirani, decentralizirani ili raspršeni na funkcionalnoj ili zemljopisnoj osnovi;
7.       ‚voditelj obrade’ znači fizička ili pravna osoba, tijelo javne vlasti, agencija ili drugo tijelo koje samo ili zajedno s drugima određuje svrhe i sredstva obrade osobnih podataka; [...]”
9.        Članak 6. OUZP-a, naslovljen „Zakonitost obrade”, predviđa:
„1.      Obrada je zakonita samo ako i u onoj mjeri u kojoj je ispunjeno najmanje jedno od sljedećega:
[...]
(c)       obrada je nužna radi poštovanja pravnih obveza voditelja obrade;
[…]
3.      Pravna osnova za obradu iz stavka 1. točaka (c) i (e) utvrđuje se u:
[…]
(b)       pravu države članice kojem voditelj obrade podliježe.
Svrha obrade određuje se tom pravnom osnovom [...]. Ta pravna osnova može sadržavati posebne odredbe kako bi se prilagodila primjena pravila ove Uredbe [...] Pravom Unije ili pravom države članice mora se ostvariti cilj od javnog interesa te ono mora biti razmjerno zakonitom cilju koji se želi postići.
[…]”
10.      Članak 9. OUZP-a određuje:
„1.      Zabranjuje se obrada osobnih podataka koji otkrivaju rasno ili etničko podrijetlo, politička mišljenja, vjerska ili filozofska uvjerenja ili članstvo u sindikatu te obrada genetskih podataka, biometrijskih podataka u svrhu jedinstvene identifikacije pojedinca, podataka koji se odnose na zdravlje ili podataka o spolnom životu ili seksualnoj orijentaciji pojedinca.
2.      Stavak 1. ne primjenjuje se ako je ispunjeno jedno od sljedećeg:
[…]”
11.      U skladu s člankom 10. OUZP-a:
„Obrada osobnih podataka koji se odnose na kaznene osude i kažnjiva djela ili povezane mjere sigurnosti na temelju članka 6. stavka 1. provodi se samo pod nadzorom službenog tijela ili kada je obrada odobrena pravom Unije ili pravom države članice kojim se propisuju odgovarajuće zaštitne mjere za prava i slobode ispitanikâ. […]”
12.      Člankom 17. OUZP-a, naslovljenim „Pravo na brisanje (‚pravo na zaborav’)”, predviđeno je:
„1.      Ispitanik ima pravo od voditelja obrade ishoditi brisanje osobnih podataka koji se na njega odnose bez nepotrebnog odgađanja te voditelj obrade ima obvezu obrisati osobne podatke bez nepotrebnog odgađanja ako je ispunjen jedan od sljedećih uvjeta:
(a)       osobni podaci više nisu nužni u odnosu na svrhe za koje su prikupljeni ili na drugi način obrađeni;
[…]
(d)       osobni podaci nezakonito su obrađeni;
[…]
3.      Stavci 1. i 2. ne primjenjuju se u mjeri u kojoj je obrada nužna:
[…]
(b)       radi poštovanja pravne obveze kojom se zahtijeva obrada u pravu Unije ili pravu države članice kojem podliježe voditelj obrade [...];
[…]”
3.      Direktiva 2016/680
13.      Članak 1. stavak 1. Direktive 2016/680 određuje:
„Ovom se Direktivom utvrđuju pravila povezana sa zaštitom pojedinaca u pogledu obrade osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje.”
14.      Člankom 3. te direktive pojmovi „osobni podaci” i „obrada” definirani su na istovjetan način kao i oni iz OUZP-a.
15.      U skladu s člankom 3. točkom 7. navedene direktive „nadležno tijelo” znači, među ostalim, svako tijelo javne vlasti nadležno za sprečavanje, istragu, otkrivanje ili progon kaznenih djela ili izvršavanje kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje.
16.      Članak 9. iste direktive, naslovljen „Posebni uvjeti obrade”, određuje u stavcima 1. i 2.:
„Osobni podaci koje nadležna tijela prikupljaju za svrhe utvrđene u članku 1. stavku 1. ne smiju se obrađivati u svrhe koje su različite od onih utvrđenih u članku 1. stavku 1. osim ako je takva obrada odobrena pravom Unije ili pravom države članice. Ako se osobni podaci obrađuju u druge svrhe, primjenjuje se [OUZP], osim ako se obrada obavlja kao djelatnost koja je izvan područja primjene prava Unije.”
17.      Članak 16. stavak 2. Direktive 2016/680 predviđa, među ostalim, situacije u kojima države članice dodjeljuju ispitaniku pravo da od voditelja obrade ishodi brisanje osobnih podataka koji se odnose na njega.
B.      Bugarsko pravo
1.      ZMVR
18.      Člankom 29. stavcima 1. i 2. Zakona za Ministerstvo na vatrešnite raboti (Zakon o Ministarstvu unutarnjih poslova)(5), u verziji primjenjivoj u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: ZMVR), određuje se:
„1.      Voditelj obrade je ministar unutarnjih poslova koji obradu osobnih podataka može povjeriti dužnosnicima koje odredi.
2.      Ministar unutarnjih poslova naredbom utvrđuje način obrade osobnih podataka”.
19.      Člankom 147. ZMVR-a predviđeno je:
„1.      Osobni dosje osniva se i vodi za svakog službenika Ministarstva unutarnjih poslova.
2.      Ministar unutarnjih poslova naredbom utvrđuje način osnivanja, upravljanja i čuvanja osobnih dosjea kao i način njihova korištenja.”
2.      Naredba o osobnim dosjeima
20.      Naredba br. 8121z-532 od 9. rujna 2014. o uređivanju, vođenju, pohrani i korištenju osobnih dosjea službenika Ministarstva unutarnjih poslova, koju je izdao ministar unutarnjih poslova(6) (u daljnjem tekstu: Naredba o osobnim dosjeima), određuje u članku 3.:
„Odjel za ljudske resurse odnosnih struktura osniva i čuva osobne spise te se oni numeriraju uzlaznim redoslijedom, opisuju u dnevnik i pohranjuju na mjestima (evidencijama) koji ispunjavaju zahtjeve za čuvanje materijala koji sadržava tajne informacije.”
21.      U skladu s člankom 5. drugim stavkom te naredbe obrada informacija pohranjenih u osobnim dosjeima obavlja se, među ostalim, u svrhu zasnivanja, promjene i prestanka radnog ili službeničkog odnosa službenika.
22.      Članak 6. navedene naredbe predviđa:
„1.      U osobnim dosjeima prikupljaju se i pohranjuju dokumenti razvrstani u tri odjeljka koji sadržavaju podatke i informacije o praćenju, imenovanju, sklapanju ugovora o radu, promjeni dužnosti i prestanku dužnosti službenika.
[…]
4. Treći odjeljak sadržava dokumente o promjeni dužnosti (odluke, akti o stupanju na dužnost i prestanku dužnosti, dokumenti o stegovnim postupcima [...]).”
III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
23.      Ministerstvo na vatrešnite raboti (Ministarstvo unutarnjih poslova) (u daljnjem tekstu: Ministarstvo) upravno je tijelo koje je zaduženo za očuvanje javnog poretka i sastoji se od više glavnih direkcija (u daljnjem tekstu: GD). GD „Interna sigurnost” zadužen je za provedbu istražnih mjera koje se odnose na službenike Ministarstva za sve vrste kažnjivih djela. Između 2012. i 2023. tužitelj iz
glavnog postupka obnašao je različite dužnosti u svojstvu policijskog službenika unutar GD-a „Sigurnosna služba” i GD-a „Nacionalna policija”.
24.      Dana 1. ožujka 2016. istražni postupak pokrenut je protiv nepoznatog počinitelja zbog kaznenog djela krađe. Tijekom sastanka 17. svibnja 2016., na kojem je on sudjelovao s policijskim službenicima iz službe u kojoj je obnašao svoje dužnosti, tužitelj iz
glavnog postupka stavljen je u pritvor pred svojim kolegama i bio je prisiljen predati svoju značku, oružje i službenu iskaznicu. Pušten je na slobodu nakon 24 sata pritvora. On potom nije bio niti okrivljen niti optužen, ali je bio predmet više istražnih mjera.
25.      Tijekom 2016. postupak protiv tužitelja iz
glavnog postupka prekinut je jer počinitelj kaznenog djela nije mogao biti identificiran. Potom je donesena odluka o obustavi postupka.
26.      Tužitelj iz glavnog postupka nastavio je obnašati svoje dužnosti policijskog službenika i sudjelovao je u natječajima za napredovanje na druge dužnosti u Ministarstvu.
27.      Tužitelj iz glavnog postupka potom je podnio tužbu Sofijskom rajonen sadu (Općinski sud u Sofiji, Bugarska), sudu koji je uputio zahtjev, protiv Prokurature na Republika Bulgaria (Državno odvjetništvo Republike Bugarske, u daljnjem tekstu: Državno odvjetništvo). Zahtijeva da se Državnom odvjetništvu naloži isplata naknade neimovinske štete uzrokovane mjerama koje su protiv njega donesene u okviru kaznene istrage kao i posljedicama tog postupka, osobito činjenicom da nije bio promaknut ili premješten na druge dužnosti zbog svojeg svojstva osumnjičenika u okviru te istrage. Usto zahtijeva da se njegovo ime izbriše iz baze podataka koju će Ministarstvo čuvati i u kojoj se on pojavljuje kao osumnjičenik.
28.      Sud koji je uputio zahtjev navodi da je Ministarstvo poslodavac svim osobama koje u njemu obnašaju svoje dužnosti. Svaki GD pohranjuje informacije o svojim službenicima u njihovu osobnom dosjeu. Informacije pribavljene u okviru istrage koju provodi GD „Interna sigurnost” također se pohranjuju u njoj. U glavnom postupku utvrđeno je da Ministarstvo, u svojstvu poslodavca, pohranjuje informacije o činjenici da je tužitelj iz glavnog postupka bio osumnjičen i stavljen u pritvor u okviru istrage o kojoj je riječ. Međutim, sud koji je uputio zahtjev gaji sumnje o usklađenosti tog pohranjivanja u osobnom dosjeu s OUZP-om i Direktivom 2016/680 kao i u pogledu usklađenosti navodnog odbijanja
promaknuća s Direktivom 2000/78.
29.      U tim je okolnostima Sofijski rajonen sad (Općinski sud u Sofiji) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„Treba li članak 2. [stavak] 1. OUZP-a tumačiti na način da obrada podataka obuhvaća djelatnosti jedne te iste organizacijske strukture u kojoj nek[i GD-ovi] obavljaju zadaće poslodavca, a samo jedna druga direkcija ima svojstvo istražnog tijela u kaznenom postupku koji se vodi protiv službenikâ drugih direkcija? U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje:
1.       Treba li pojam ‚obrada osobnih podataka’ iz članka 4. točke 2. OUZP-a tumačiti na način da obuhvaća djelatnost u čijem se okviru u službenikov osobni dosje dodaju informacije koje je poslodavac u svojstvu istražnog tijela dobio preko jedne od svojih direkcija upravo u pogledu tog službenika?
2.       Treba li pojam ‚sustav pohrane’ iz članka 4. točke 6. OUZP-a tumačiti na način da obuhvaća osobni dosje službenika ili zaposlenika koji radi u jednoj poslodavčevoj direkciji, pri čemu je informacije prikupila druga poslodavčeva direkcija, koja ima svojstvo istražnog tijela?
3.       Treba li članak 9. stavak 2. točku (b) OUZP-a tumačiti na način da poslodavčeva organizacijska jedinica može prikupljati i pohranjivati podatke o tome da je službenik bio osumnjičenik/okrivljenik/optuženik u kaznenom postupku, pri čemu je te informacije prikupila druga poslodavčeva organizacijska jedinica, koja ima svojstvo istražnog tijela?
4.       Treba li ‚pravo na zaborav’ u skladu s člankom 17. stavkom 1. točkom (a) OUZP-a tumačiti na način da poslodavac mora
izbrisati sve podatke iz službenikova osobnog dosjea koje je prikupila i pohranila jedna od njegovih drugih direkcija, koja ima svojstvo tijela odgovornog za istragu protiv njegova službenika, a koji se odnose na to da je službenik:
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u kaznenom postupku koji je u tijeku;
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u pogledu kojeg je kazneni postupak prekinut
ili obustavljen?
5.       Treba li izraz ‚nezakonito obrađeni’ osobni podaci u smislu članka 17. stavka 1. točke (d) OUZP-a tumačiti na način da obuhvaća podatke koje je poslodavac dobio, prikupio i pohranio preko jedne od svojih drugih organizacijskih jedinica, koja obavlja istražne zadaće u kaznenom postupku protiv službenikâ drugih poslodavčevih organizacijskih jedinica, pri čemu su ti podaci pohranjeni u osobnom dosjeu i odnose se na okolnost da je službenik:
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u kaznenom postupku koji je u tijeku;
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u pogledu kojeg je kazneni postupak prekinut
ili obustavljen?
6.       Treba li pojam ‚osobni podaci’ u smislu članka 3. točke 1. [Direktive 2016/680], u vezi s člankom 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima [(u daljnjem tekstu: Povelja)], tumačiti na način da je riječ o podacima koje je poslodavac dobio, prikupio i pohranio preko jedne od svojih organizacijskih jedinica, koja obavlja zadaće istražnog tijela u kaznenom postupku protiv službenika koji obavlja službu u drugoj poslodavčevoj organizacijskoj jedinici?
7.       Treba li pojam ‚obrada’ [osobnih podataka] u smislu članka 3. točke 2. [Direktive 2016/680], u vezi s člankom 52. [Povelje], tumačiti na način da obuhvaća poslodavčevu djelatnost pohrane podataka u službenikovu osobnom dosjeu koje je poslodavac dobio, prikupio i pohranio preko jedne od svojih organizacijskih jedinica, koja obavlja zadaće istražnog tijela u kaznenom postupku protiv poslodavčeva službenika koji obavlja službu u drugoj poslodavčevoj organizacijskoj jedinici?
8.       Treba li članak 9. stavak 1. [Direktive 2016/680], u vezi s člankom 52. [Povelje], tumačiti na način da dopušta poslodavcu da prikuplja i pohranjuje informacije o osumnjičenom/okrivljenom/optuženom službeniku, pri čemu je poslodavac prikupio te informacije preko jedne od svojih drugih organizacijskih jedinica, koja ima svojstvo istražnog tijela u kaznenom postupku protiv tog službenika?
9.       Treba li članak 16. stavak 2. [Direktive 2016/680], u vezi s člankom 52. [Povelje], tumačiti na način da poslodavac mora
izbrisati sve podatke iz službenikova osobnog dosjea koje je poslodavac prikupio i pohranio preko jedne od svojih drugih organizacijskih jedinica, koja ima svojstvo istražnog tijela u kaznenom postupku protiv tog službenika, a koji se odnose na okolnost da je službenik:
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u kaznenom postupku koji je u tijeku;
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u pogledu kojeg je kazneni postupak prekinut
ili obustavljen?
10.       Treba li članak 1. [Direktive 2000/78] tumačiti na način da poslodavcu čija jedna organizacijska jedinica provodi istražne radnje protiv službenika druge organizacijske jedinice ne dopušta da službeniku onemogući napredovanje u karijeri samo na temelju toga što je službenik:
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u kaznenom postupku koji je u tijeku;
–        osumnjičen/okrivljen/optužen zbog kaznenog djela u pogledu kojeg je kazneni postupak prekinut
ili obustavljen?”
30.      Bugarska i mađarska vlada kao i Europska komisija podnijele su pisana očitovanja. Bugarska vlada i Komisija sudjelovale su na raspravi koja je održana 21. svibnja 2025.
IV.    Analiza
A.      Dopuštenost prethodnih pitanja
31.      Bugarska vlada ističe da su prethodna pitanja očito nedopuštena u cijelosti pri čemu iznosi sljedeće razloge.
32.      Kao prvo, ta vlada navodi da je zahtjev za naknadu štete usmjeren isključivo protiv Državnog odvjetništva koje je dio pravosudne vlasti, iako jedino Ministarstvo, koje je dio izvršne vlasti i bilo je poslodavac tužitelja iz glavnog postupka, posjeduje informacije koje se nalaze u njegovu osobnom dosjeu. Tužitelj iz glavnog postupka stoga ne može ni tražiti od Državnog odvjetništva brisanje svojih podataka ni smatrati ga odgovornim zbog činjenice da Ministarstvo posjeduje te informacije niti mu predbacivati da je spriječilo napredovanje njegove karijere.
33.      Kao drugo, navedena vlada ističe da radi utvrđivanja odgovornosti Državnog odvjetništva sud koji je uputio zahtjev mora u skladu s nacionalnim zakonodavstvom o odgovornosti države utvrditi, jesu li prava tužitelja iz glavnog postupka kao okrivljenika bila povrijeđena i je li on bio neopravdano okrivljen za kazneno djelo. Međutim, predmet glavnog postupka nije niti primjena odredaba OUZP-a niti primjena nacionalnog zakonodavstva kojim se prenose direktive 2016/680 i 2000/78. Tumačenje tih akata prava Unije stoga nije nužno za rješavanje spora u glavnom postupku.
34.      Ne slažem se s tim stajalištem.
35.      Podsjećam na to da prethodna pitanja koja nacionalni sud uputi u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju presumpciju relevantnosti(7).
36.      U ovom slučaju smatram da se ta presumpcija ne može dovesti u pitanje. Naime, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da se spor u glavnom postupku odnosi na neimovinsku štetu koju je tužitelj iz glavnog postupka navodno pretrpio, među ostalim, jer mu je uskraćeno promaknuće zbog toga što je bio osumnjičen. Usto, tužitelj iz glavnog postupka
zahtijeva brisanje podataka koji su pohranjeni u Ministarstvu i odnose se na njegovo svojstvo osumnjičenika u okviru te istrage. Od tih zahtjeva potječu upiti suda koji je uputio zahtjev o tumačenju Direktive 2000/78 kao i OUZP-a te Direktive 2016/680(8).
37.      Točno je da sud koji je uputio zahtjev ne objašnjava mogu li se mjere koje je Ministarstvo donijelo povodom kaznene istrage pripisati Državnom odvjetništvu u okviru takvog zahtjeva za naknadu štete. On samo navodi da se prema nacionalnoj sudskoj praksi zahtjev za naknadu štete podnosi protiv Državnog odvjetništva ako se odnosi na kaznenu istragu. Pitanje mogućeg pripisivanja navodno štetnih radnji Ministarstva proizlazi samo iz nacionalnog prava. Isto vrijedi i za pitanje pasivne legitimacije u okviru zahtjeva za naknadu štete koji se zasniva na odgovornosti države s obzirom na kaznenu istragu. Ti se argumenti bugarske vlade temelje, dakle, na tumačenju i primjeni nacionalnog prava. No, valja podsjetiti na to da nije na Sudu da odlučuje o tumačenju nacionalnih odredbi i da ocjenjuje je li tumačenje ili primjena koje mu je dao nacionalni sud ispravna, s obzirom na to da takvo tumačenje spada u isključivu nadležnost potonjeg(9).
38.      Slijedom navedenog predlažem da se prethodna pitanja ne smatraju nedopuštenima u cijelosti.
39.      Primjećujem, naprotiv, da se treće do peto te osmo do deseto prethodno pitanje odnose djelomično na hipotetske situacije koje ne odgovaraju činjenicama spora kako su izložene u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje, to jest sudjelovanju osumnjičene, optužene ili gonjene osobe u postupku koji je u tijeku, prekinut ili obustavljen. Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je kaznena istraga obustavljena i da su se natječaji na kojima je tužitelj iz glavnog postupka sudjelovao odvijali nakon te odluke o obustavi. Usto je nesporno da je on samo bio osumnjičen.
40.      Stoga treće do peto i osmo do deseto prethodno pitanje valja smatrati nedopuštenima s obzirom na to da su hipotetska u dijelu u kojem se odnose na situacije različite od situacije tužitelja iz glavnog postupka.
B.      Meritum
1.      Uvodne napomene o dosegu prethodnih pitanja
41.      Sud koji je uputio zahtjev postavio je ukupno jedanaest pitanja koja se odnose na OUZP (preliminarno pitanje te prvo do peto prethodno pitanje), Direktivu 2016/680 (šesto do deveto prethodno pitanje) i Direktivu 2000/78 (deseto prethodno pitanje).
42.      Iz ovog zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da sud koji je uputio zahtjev pita koji je pravni akt – OUZP ili Direktiva 2016/680 – na temelju kojeg službenik može u okolnostima poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku zahtijevati brisanje podataka iz svojeg osobnog dosjea kojim ga se identificira kao osumnjičenika u okviru obustavljene kaznene istrage.
43.      Kao prvo, radi jasnoće valja pojasniti činjeničnu pretpostavku koja je predmet pitanja koja se odnose na OUZP i Direktivu 2016/680. Primjećujem da iako većina tih pitanja(10) upućuje izravno na podatke pohranjene u osobnom dosjeu službenika, neka(11) upućuju općenitije na poslodavčevo pohranjivanje podataka službenika koji obnaša svoje dužnosti unutar odjela poslodavca, dok podatke prikuplja odjel zadužen za istragu.
44.      S obzirom na cijelo obrazloženje odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, predmet je svih tih pitanja pohrana podatka službenika u njegovu osobnom dosjeu. Iako se u zahtjevu za prethodnu odluku sporadično spominje i pohrana podataka u „arhivama” ili „bazama podataka” Ministarstva, ti navodi nisu u konačnici razrađeni i u svakom slučaju nisu reproducirani u pitanjima.
45.      Prema tome, moja će se analiza odnositi samo na pohranu podataka u osobnom dosjeu.
46.      Kao drugo, kako bi se pružile korisne smjernice da bi sud koji je uputio zahtjev mogao odlučiti o zahtjevu za brisanje, smatram nužnim zajedno preoblikovati više pitanja(12). Zbog razloga koje ću izložiti u daljnjem tekstu, analizirat ću pitanja tako što ću ih pregrupirati na sljedeći način:
–        preliminarno pitanje kao i prvo, drugo i šesto do osmo prethodno pitanje kojima se želi, u biti, odrediti područje primjene OUZP-a;
–        treće do peto prethodno pitanje koja se odnose u biti na pretpostavke zakonitosti obrade u okviru korištenja pravom na brisanje na temelju OUZP-a;
–        deveto prethodno pitanje koje se tiče prava na brisanje na temelju Direktive 2016/680;
–        deseto prethodno pitanje koje se odnosi na Direktivu 2000/78.
2.      Preliminarno pitanje kao i prvo, drugo i šesto do osmo prethodno pitanje
a)      Preoblikovanje pitanjâ
47.      Svojim preliminarnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 2. stavak 1. OUZP-a tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje na obradu podataka od strane tijela javne vlasti čiji dio organizacijskih jedinica izvršava dužnosti poslodavca, iako samo jedna druga jedinica ima svojstvo tijela zaduženog za istragu u okviru kaznenog postupka pokrenutog protiv službenika drugih jedinica.
48.      U slučaju potvrdnog odgovora, taj sud, u biti, pita svojim prvim i drugim pitanjem treba li članak 4. točke 2. i 6. OUZP-a tumačiti na način da pohranjivanje u osobnom dosjeu službenika tijela javne vlasti onih osobnih podataka koje je to tijelo javne vlasti pribavilo posredstvom svoje jedinice koja djeluje u svojstvu tijela zaduženog za istragu predstavlja „obradu osobnih podataka” sadržanih u „sustavu pohrane”.
49.      Iako svojim prvim i drugim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev formalno pita Sud o tumačenju koje treba pridodati tim dvama pojmovima, mislim da to nije stvaran predmet tih pitanja. Zbog toga što upućuju na dvostruku ulogu u kojoj tijelo javne vlasti poput Ministarstva obrađuje podatke svojih službenika (prikupljanje kao tijelo zaduženo za istragu i pohranjivanje kao poslodavac), navedena se pitanja moraju shvatiti kao pretpostavke za rasuđivanje kojim se želi odrediti područje primjene OUZP-a. Smatram da to tumačenje potvrđuje činjenica da u obrazloženju tih pitanja sud koji je uputio zahtjev ne iznosi nikakvu konkretnu dvojbu o tumačenju tih pojmova.
50.      Što se tiče osmog prethodnog pitanja, ono se prema mojem mišljenju nalazi na istom smjeru rasuđivanja i njime se želi, u biti, saznati treba li članak 9. stavak 1. Direktive 2016/680(13) tumačiti na način da ovlašćuje tijelo javne vlasti da pohranjuje informacije o svojstvu osumnjičenika jednog od svojih službenika u okviru kaznene istrage, iako je to tijelo primilo te informacije posredstvom jedne od svojih organizacijskih jedinica koja djeluje u svojstvu tijela zaduženog za istragu.
51.      Iz teksta tog osmog pitanja kao i iz obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da sud koji je uputio zahtjev gaji, konkretnije, dvojbe o odnosu područjâ primjene OUZP-a i Direktive 2016/680, kada je podatke pohranjene u osobnom dosjeu prikupila organizacijska jedinica poslodavca u okviru obavljanja svojih dužnosti „nadležnog tijela” u smislu članka 3. točke 7. te direktive. Kao što ću to objasniti u nastavku ovog mišljenja, članak 9. navedene direktive uspostavlja upravo vezu između te direktive i OUZP-a u slučaju kasnije obrade podataka koje prikupe nadležna tijela.
52.      Šesto i sedmo prethodno pitanje odnose se, u biti, na to predstavlja li pohrana u osobnom dosjeu službenika tijela javne vlasti onih osobnih podataka koje je ono pribavilo posredstvom svoje organizacijske jedinice, koja djeluje u svojstvu tijela zaduženog za istragu, „obradu osobnih podataka” u smislu članka 3. točaka 1. i 2. Direktive 2016/680.
53.      Smatram da se tim dvama pitanjima, kao niti prvim i drugim prethodnim pitanjem, zapravo ne iznosi nikakva dvojba o tumačenju pojmova „obrada” i „osobni podaci”, nego su ona tek instrumentalna u svrhu utvrđivanja koji se akt prava Unije primjenjuje – OUZP ili Direktiva 2016/680. U svakom slučaju ti su pojmovi definirani istovjetno kao i oni iz Direktive 2016/680(14), tako da ne čine razlikovni element.
54.      Zbog tih razloga predlažem zaključiti da svojim preliminarnim pitanjem, kao i svojim prvim, drugim i šestim do osmim pitanjem zajedno, sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 2. stavak 1. OUZP-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2016/680 tumačiti na način da se ta uredba primjenjuje na pohranu od strane tijela javne vlasti onih podataka u osobnom dosjeu jednog od njegovih službenika koji se odnose na njegovo svojstvo osumnjičenika u okviru kaznene istrage, kada je podatke prikupila organizacijska jedinica tog tijela javne vlasti u okviru izvršavanja njegovih dužnosti nadležnog tijela u smislu te direktive.
b)      Analiza
55.      Kao prvo primjećujem da je člankom 2. stavkom 1. OUZP-a široko definirano materijalno područje primjene te uredbe koje uključuje „obradu osobnih podataka koja se u cijelosti [ili djelomično] obavlja automatizirano te [...] neautomatiziranu obradu osobnih podataka koji čine dio sustava pohrane ili su namijenjeni biti dio sustava pohrane”(15).
56.      Ne čini se spornim u glavnom postupku da su informacije o svojstvu osumnjičenika koji su pohranjeni u osobnom dosjeu tužitelja iz glavnog postupka osobni podaci u smislu članka 4. točke 1. OUZP-a.
57.      Usto, evidentiranje i pohranjivanje podataka službenika u njihovom osobnom dosjeu zasigurno je „obrada” kako je definirana u članku 4. točki 2. OUZP-a te se ne čini da postoji ikakva dvojba da je ministar unutarnjih poslova voditelj obrade u smislu članka 4. točke 7. te uredbe(16).
58.      Glede pojma „sustav pohrane” pojašnjavam da je taj pojam relevantan samo ako nema obrade koja se barem dijelom obavlja automatizirano(17). U članku 4. točki 6. OUZP-a pojam „sustav pohrane” definiran je kao „svaki strukturirani skup osobnih podataka dostupnih prema posebnim kriterijima [...]”. Ne propisuje se ni način na koji sustav pohrane mora biti strukturiran ni njegov oblik te nije niti određeno da bi se podaci morali nalaziti u elektroničkim bazama podataka ili u fizičkim spisima ili registrima(18). Tako je pojmom „sustav pohrane” obuhvaćen osobni dosje kojim se na strukturirani način prikupljaju podaci službenikâ ili zaposlenikâ. To je izgleda slučaj ovdje(19) pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev izvrši provjere.
59.      Kao drugo, članak 2. stavak 2. točka (d) OUZP-a određuje da se ta uredba ne odnosi na obradu osobnih podataka koju obavljaju nadležna tijela u svrhu, među ostalim, sprečavanja, istrage i otkrivanja kaznenih djela. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 19. navedene uredbe i članka 1. stavka 1. Direktive 2016/680, ta direktiva kao lex specialis uređuje takvu obradu(20).
60.      Kao treće, i OUZP i Direktiva 2016/680 predviđaju načelo „ograničavanja svrhe”(21) prema kojem se osobni podaci smiju prikupljati u posebne, izričite i zakonite svrhe te se ne smiju obrađivati na način koji nije u skladu s tim svrhama. Međutim, to se načelo ne primjenjuje apsolutno(22). Naime, članak 9. stavak 1. te direktive predviđa da se podaci mogu obrađivati u svrhe različite od onih koje su utvrđene u njezinu članku 1. stavku 1. i za koje su ti podaci bili prikupljeni te da se OUZP primjenjuje na tu obradu(23) pod uvjetom da je takva obrada „odobrena pravom Unije ili pravom države članice”. Taj uvjet znači jednostavno to da zakonitost obrade u druge svrhe treba ocijeniti s obzirom na OUZP(24).
61.      U ovom slučaju nema dvojbe da je Ministarstvo posredstvom svoje direkcije zadužene za istražne mjere protiv svojih službenika prikupljalo i obrađivalo podatke tužitelja iz glavnog postupka u svrhe utvrđene u članku 1. stavku 1. Direktive 2016/680 kao nadležno tijelo u smislu članka 3. stavka 7. te direktive.
62.      Glede pohrane tih podataka u osobnom dosjeu tužitelja, sud koji je uputio zahtjev ne daje nikakve naznake o svrhama koje se žele postići. Međutim, prema objašnjenjima koja je pružila bugarska vlada(25), pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev to provjeri, podaci nisu bili pohranjeni u osobnom dosjeu u svrhe utvrđene u članku 1. stavku 1. Direktive 2016/680. U tim okolnostima mislim, kao i svi sudionici u postupku koji su podnijeli pisana očitovanja, da se OUZP primjenjuje na obradu u osobnom dosjeu podataka poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku.
63.      Stoga predlažem Sudu da na preliminarno pitanje te prvo, drugo i šesto do osmo prethodno pitanje odgovori da članak 2. stavak 1. OUZP-a i članak 9. stavak 1. Direktive 2016/680 treba tumačiti na način da se primjenjuje na pohranu od strane tijela javne vlasti onih podataka u osobnom dosjeu jednog od njegovih službenika koji se odnose na njegovo svojstvo osumnjičenika u okviru kaznene istrage, kada je podatke prikupila organizacijska jedinica tog tijela javne vlasti u okviru izvršavanja njegovih dužnosti nadležnog tijela u smislu te direktive, pod uvjetom da se pohrana izvršava u svrhe različite od onih utvrđenih u njezinu članku 1. stavku 1.
3.      Treće do peto prethodno pitanje
a)      Preoblikovanje pitanjâ
64.      Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 9. stavak 2. točku (b) OUZP-a tumačiti na način da organizacijska jedinica tijela javne vlasti može prikupljati i pohranjivati podatke koji se odnose na činjenicu da je jedan od njegovih službenika bio osumnjičen u okviru kaznenog postupka, iako je te informacije prikupila druga jedinica tog tijela koja ima svojstvo tijela zaduženog za istragu.
65.      Četvrtim prethodnim pitanjem želi se saznati treba li članak 17. stavak 1. točku (a) OUZP-a tumačiti na način da tijelo javne vlasti mora u svojstvu poslodavca izbrisati sve podatke iz osobnog dosjea službenika koji se odnose na njegovo svojstvo osumnjičenika u okviru kaznene istrage koja je obustavljena, kada je te podatke prikupila jedinica tog tijela koja ima svojstvo tijela zaduženog za istragu koja se odnosi na tog službenika.
66.      Usto, petim prethodnim pitanjem želi se, u biti, saznati treba li članak 17. stavak 1. točku (d) te uredbe tumačiti na način da se takvi podaci „nezakonito obrađuju”.
67.      Što se tiče odredbe iz trećeg prethodnog pitanja, valja istaknuti da članak 9. OUZP-a uređuje, kao što to proizlazi iz njegova stavka 1., obradu određenih posebnih kategorija podataka. Ništa u odluci kojom se upućuje prethodno pitanje ne upućuje na to da u ovom slučaju podaci koji potječu iz kaznene istrage i pohranjeni su u osobnom dosjeu odgovaraju jednoj od tih kategorija. Prema tome, članak 9. stavak 2. točka (b) te uredbe ne može biti osnova za pohranu podataka o kojima je riječ u ovom slučaju. Kao što ću to objasniti u nastavku ovog mišljenja, osnova za zakonitost mora se pronaći u drugim odredbama navedene uredbe koje nisu spomenute u pitanjima koja je postavio sud koji je uputio zahtjev(26).
68.      U odredbama članka 17. stavka 1. točaka (a) i (d) OUZP-a, koje su predmet četvrtog i petog prethodnog pitanja, utvrđene su osnove za brisanje podataka koji „više nisu nužni u odnosu na svrhe za koje su prikupljeni ili [...] obrađeni” (točka (a)) ili koji su „nezakonito [...] obrađeni” (točka (d)).
69.      No, iz objedinjenog tumačenja tih dvaju pitanja i obrazloženja zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da kao pretpostavku za odlučivanje o zahtjevu za brisanje sud koji je uputio zahtjev postavlja, u osnovi, pitanje u okviru njih, je li pohrana podataka o kojima je riječ u osobnom dosjeu zakonita.
70.      Iako sud koji je uputio zahtjev ne daje nikakve naznake o mogućoj osnovi zakonitosti relevantnoj u ovom slučaju niti o primjenjivom nacionalnom pravnom okviru, i Komisija i bugarska vlada uputile su u svojim pisanim očitovanjima na članak 6. stavak 1. točku (c) OUZP-a.
71.      Prema toj odredbi obrada je zakonita ako je nužna radi poštovanja pravnih obveza voditelja obrade. Člankom 6. stavkom 3. OUZP‑a pobliže je određeno, među ostalim, da se pravom države članice kojem voditelj obrade podliježe i kojom se određuje osnova za obradu ostvaruje cilj od javnog interesa te je ono razmjerno zakonitom cilju koji se želi postići. Ta se ista osnova zakonitosti odražava u članku 17. stavku 3. točki (b) te uredbe koja isključuje pravo na brisanje predviđeno u njezinu članku 17. stavku 1. kada je obrada podataka nužna radi poštovanja takve pravne obveze(27).
72.      U tom je pogledu bugarska vlada pojasnila da se obrada osobnih podataka u svrhu osnivanja, vođenja, pohrane i korištenja osobnih dosjea službenikâ Ministarstva obavlja na temelju Naredbe o osobnim dosjeima koju je izdao ministar unutarnjih poslova na temelju članka 147. stavka 2. ZMVR-a. Tom je naredbom predviđeno da se pohranjuju, među ostalim, svi podaci u svrhu „promjene dužnosti” službenikâ, poput onih koje se odnose na stegovne postupke(28). S tim u vezi ta vlada navela je da se prema odredbama primjenjivim u području stegovne odgovornosti službenikâ ministarstva, za svaki incident u vezi s kaznenim djelom u Ministarstvu u osobni dosje ulaže preslika izvješća o ishodu istrage i o pitanje treba li utvrditi stegovnu odgovornost službenika. Prema stajalištu navedene vlade, iz toga slijedi da je pohrana tih podataka u osobnom dosjeu opravdana posebnim dužnostima policijskih službenika, čiji je cilj čuvanje javnog poretka.
73.      Na osnovi tih pretpostavki, koje se temelje na očitovanjima podnesenima Sudu(29), predlažem da se treće do peto prethodno pitanje preoblikuju u tom smislu da se njima želi utvrditi treba li članak 17. stavak 3. OUZP-a, u vezi s njegovim člankom 6. stavkom 1. točkom (c) i člankom 6. stavkom 3., tumačiti na način da se pohrana u osobnom dosjeu policijskog službenika onih osobnih podataka koji se odnose na kaznenu istragu u okviru koje je taj službenik bio predmet istražnih mjera kao osumnjičenik,
a koja je bila obustavljena, može smatrati zakonitom radi poštovanja pravne obveze kojoj tijelo javne vlasti koje je njegov poslodavac podliježe
na temelju nacionalnog prava kao voditelj obrade samo zbog naravi zadaća koje taj službenik mora obavljati.
b)      Analiza
74.      Iz objašnjenja koja je pružila bugarska vlada izgleda da proizlazi da pravna osnova za pohranu podataka o kojima je riječ proizlazi iz objedinjenog tumačenja više odredbi koje se nalaze u „Naredbi” koju je izdao ministar unutarnjih poslova na temelju ZMVR-a i kojom se predviđa izričito delegiranje regulatorne ovlasti na tog ministra.
75.      U tom se pogledu postavlja prije svega pitanje može li se osnova za obradu, u smislu članka 6. stavka 3. OUZP-a, odrediti regulatornim aktom koji je donijelo tijelo javne vlasti države članice na temelju zakonske ovlasti predviđene u nacionalnom zakonodavnom aktu.
76.      U uvodnoj izjavi 41. OUZP-a navodi se, u njezinoj prvoj rečenici, da zahtjev glede pravne osnove ne znači nužno da parlament mora donijeti zakonodavni akt, ne dovodeći u pitanje zahtjeve u skladu s ustavnim poretkom dotične države članice. Iz toga slijedi da zakonodavac Unije nije želio isključiti da se pravna obveza u vezi s obradom odredi u nacionalnom pravu na pravnoj osnovi različitoj od zakona u formalnom smislu, u skladu s nacionalnim ustavnim pravom.
77.      Usto, valja istaknuti da bi prema uvodnoj izjavi 19. OUZP-a države članice trebale imati određeni manevarski prostor glede obrade podataka koju, kao u ovom slučaju, obavlja nadležno tijelo u smislu Direktive 2016/680, ali u svrhe obuhvaćene OUZP-om. Stoga bi države članice trebale biti u mogućnosti zadržati ili uvesti preciznije odredbe kojima se prilagođava primjena OUZP-a u pogledu obrade takvih podataka „uzimajući u obzir ustavnu, organizacijsku i administrativnu strukturu dotične države članice”.
78.      Stoga se OUZP-u ne protivi to da se u regulatornom aktu donesenom u skladu s nacionalnim ustavnim pravom odredi pravna osnova za obradu. Međutim, navedeni se „manevarski prostor” ne može tumačiti na način da dopušta proizvoljno korištenje takozvanih klauzula o odstupanju, kao što je ona iz članka 6. stavka 3. OUZP-a koji omogućuje uvođenje pravne obveze u nacionalno pravo kao osnove zakonitosti obrade podataka(30). Naime, kao što je to navedeno u drugoj rečenici uvodne izjave 41. te uredbe – preuzimajući sudsku praksu o članku 52. stavku 1. Povelje(31), s obzirom na koji treba tumačiti članak 6. stavak 3. navedene uredbe(32) – pravna osnova za obradu trebala bi biti jasna i precizna, a njezina primjena trebala bi biti predvidljiva osobama na koje se primjenjuje.
79.      U ovom slučaju iz spisa predmeta proizlazi da se naredbe Ministarstva izdaju kao regulatorni akti na temelju zakonske ovlasti predviđene ZMVR-om i također se objavljuju u Daržavenom vestniku (službeni list). Oni, dakle, nisu isključivo interne naredbe koje se očito ne mogu okvalificirati kao „zakon” u materijalnom smislu(33).
80.      Međutim, odredbe na koje se poziva bugarska vlada, prema mojem mišljenju, otvaraju pitanja o predvidljivosti obrade podataka koji potječu iz kaznene istrage. Konkretnije, gajim dvojbe o predvidljivosti svrha obrade koje u skladu s člankom 6. stavkom 3. OUZP-a moraju biti određene pravnom osnovom za obradu.
81.      Prema navodima bugarske vlade, među tim svrhama, koje su očito taksativno navedene u članku 5. stavku 2. Naredbe o osobnim dosjeima, nalazi se ona o „promjeni dužnosti” kojoj bi odgovarala pohrana podataka o kojima je riječ. Prema članku 6. stavku 4. te naredbe, podaci pohranjeni u tu svrhu obuhvaćaju, među ostalim, „dokumente o stegovnim postupcima”.
82.      Međutim, uzimajući u obzir sadržaj podataka o kojima je riječ, razvidno je da se ta svrha shvaća na način da vrlo široko i unatoč svojem tekstu obuhvaća čak i pohranu podataka o nepostojanju takvih stegovnih postupaka nakon istrage, kao što bi to bio slučaj ovdje, i koji se stoga ne odnose ni na kakvu
promjenu dužnosti dotičnog službenika.
83.      Neovisno o bilo kojoj drugoj odredbi koju bi sud koji je uputio zahtjev smatrao relevantnom, ne čini mi se da takva vrlo široka primjena dotičnih odredbi Naredbe o osobnim dosjeima poštuje zahtjeve navedene u točki 78. ovog mišljenja.
84.      Ako se Sud ne bi složio s mojim stajalištem u pogledu utvrđenja o nedostatku predvidljivosti pravne osnove, smatram da je razvidno da ta pravna osnova koja je temelj za pohranu podataka u svakom slučaju ne odgovara cilju od javnog interesa u smislu članka 6. stavka 3. OUZP-a.
85.      S tim je u vezi bugarska vlada navela na raspravi da se u slučaju nepostojanja stegovnog postupka pokrenutog povodom istrage, podaci koji se odnose na tu istragu neće kasnije koristiti u okviru upravljanja karijerom službenika. Ipak, u javnom bi interesu bilo pohranjivati takve podatke jer se odnose na osobe zadužene za posebne aktivnosti čiji je cilj osiguravati javni poredak i obranu stanovništva.
86.      Doduše, općenito je prihvaćeno da funkcija policijskog službenika zahtijeva poštivanje pravila ponašanja i postupanja na višoj razini u odnosu na druge službenike ili zaposlenike. S obzirom na to, nesporno je da je u slučaju kojim se bavimo istraga obustavljena zbog nedostatka dokaza i da protiv dotičnog službenika nije pokrenut nikakav postupak za utvrđivanje stegovne odgovornosti. Prema tome, ne vidim kako bi priroda dužnosti obrane javnog poretka koje taj službenik ima mogla opravdati pohranu podataka o kojima je riječ u njegovu osobnom dosjeu.
87.      Usto, bugarska vlada je na raspravi pojasnila da je pohrana podataka koji potječu iz kaznene istrage povezana s pohranom podataka koji se odnose na stegovnu odgovornost službenikâ s obzirom na to da je ishod kaznene istrage odlučujući za to, treba li utvrditi takvu stegovnu odgovornost. Stoga bi osobni dosje tužitelja iz glavnog postupka upućivao na to da je u kaznenoj istrazi koja se odnosila na njega kao osumnjičenika zaključeno da protiv njega nema dokaza, tako da nije bio pokrenut nikakav stegovni postupak. Međutim, smatram da se radi o kružnom rasuđivanju kojim se pohrana podataka izjednačava s ciljem od općeg interesa. Slijedeći takvu logiku svaka bi pohrana podataka tada bila opravdana sama po sebi, što bi zahtjev u vidu cilja od javnog interesa učinilo suvišnim.
88.      Osim toga, krajnji logički ishod tog argumenta jest da bi pohrana određenih podataka u svrhu dokazivanja nepostojanja optužbe, osude ili stegovnih sankcija – iako bi se to moglo dokazati i bez uvrštavanja ikakvih informacija o kaznenoj istrazi ili stegovnoj odgovornosti u osobni dosje – značila da se bez takve pohrane ne bi mogla dokazati prijašnja neosuđivanost.
89.      No, tu bismo bili skoro suočeni s pretpostavkom krivnje kršeći načelo pretpostavke nedužnosti utvrđeno u članku 48. stavku 1. Povelje koji odgovara(34) članku 6. stavku 2. EKLJP-a. Naglašavam da prema sudskoj praksi ESLJP-a to načelo ne prestaje postojati pri zaključenju kaznenog postupka, nego ima za cilj spriječiti da prema pojedincima koji su oslobođeni optužbe ili glede kojih se odustalo od progona tijela javne vlasti ne postupaju u kasnijim postupcima kao da su zapravo krivi za kazneno djelo koje im je pripisano(35). To bi tumačenje išlo, dakle u prilog tomu da se u osobnom dosjeu uspostavi prijašnje stanje u slučaju obustave istrage.
90.      Neovisno o tom potonjem razmatranju, smatram da elementi kojima Sud raspolaže nisu dostatni za utvrđenje da su poštovani zahtjevi predviđeni u članku 6. stavku 1. točki (c) i u članku 6. stavku 3. OUZP-a. Budući da se niti jedna od drugih osnova zakonitosti iz članka 6. stavka 1. te uredbe ne bi primjenjivala u ovom slučaju, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri(36), trebalo bi zaključiti da pohrana tih podataka nije zakonita i da službenik ima stoga pravo ishoditi njihovo brisanje po osnovi članka 17. stavka 1. točke (d) navedene uredbe.
91.      U tim okolnostima i u nedostatku drugih naznaka o legitimnom cilju koji se želi postići, nije moguće ocijeniti proporcionalnost trajanja pohrane podataka u osobnim dosjeima koje bi se prema informacijama koje je na raspravi pružila bugarska vlada protezalo do 100. godine života službenika. Međutim, neselektivna primjena tog roka na svaki podatak koji se odnosi na kaznenu istragu, neovisno o njezinu ishodu i okolnosti jesu li izrečene stegovne sankcije, također se ne može opravdati pukim upućivanjem na zadaće policijskih službenika(37).
92.      Zaključno predlažem da se na treće do peto prethodno pitanje odgovori tako da članak 17. stavak 3. OUZP-a, u vezi s njegovim člankom 6. stavkom 1. točkom (c) i člankom 6. stavkom 3., treba tumačiti na način da se pohrana u osobnom dosjeu policijskog službenika onih osobnih podataka koji se odnose na kaznenu istragu u kojoj je taj službenik bio predmet istražnih mjera kao osumnjičenik, a koja je bila obustavljena, ne može smatrati zakonitom radi poštovanja pravne obveze kojoj tijelo javne vlasti koje je njegov poslodavac podliježe
na temelju nacionalnog prava kao voditelj obrade samo zbog naravi zadaća koje taj službenik mora obavljati.
c)      Naknadna razmatranja
93.      Želim ukratko razmotriti članak 10. OUZP-a, u vezi s kojim sud koji je uputio zahtjev nije postavio pitanje, nego o kojem je bugarska vlada zauzela stajalište na raspravi u odgovoru na pitanje koje je Sud postavio.
94.      Tom se odredbom utvrđuju posebni uvjeti koji se primjenjuju na obradu podataka „koji se odnose na kaznene osude i kažnjiva djela”. Ona predviđa, među ostalim, da se obrada takvih podataka na temelju članka 6. stavka 1. OUZP-a provodi samo pod nadzorom službenog tijela ili kada je obrada odobrena pravom Unije ili pravom države članice kojim se propisuju odgovarajuće zaštitne mjere za prava i slobode ispitanikâ. Kao što to proizlazi iz teksta navedene odredbe, ona se primjenjuje samo na obrade kojima se poštuje jedna od osnova zakonitosti predviđenih u članku 6. stavku 1. OUZP-a. Stoga bi sud koji je uputio zahtjev trebao uzeti u obzir članak 10. te uredbe samo ako zaključi da je pohrana podataka o kojima je riječ zakonita.
95.      S obzirom na to, čak i ako bi to bio slučaj, smatram da bi u okolnostima ovog slučaja naknadni zahtjevi predviđeni člankom 10. OUZP-a bili u svakom slučaju ispunjeni.
96.      Prije svega podsjećam na to da se prema sudskoj praksi članak 10. OUZP-a primjenjuje na podatke koji se odnose na kaznena djela neovisno o tome je li tijekom kaznenog postupka utvrđeno kazneno djelo zbog kojeg se osoba progoni(38).
97.      U ovom je slučaju nesporno da tužitelj iz glavnog postupka nije bio ni gonjen ni optužen, ali da iz podataka pohranjenih u njegovu osobnom dosjeu proizlazi da je bio predmet istražnih mjera kao osumnjičenik. Osim toga, smatram da takvi podaci predstavljaju podatke „koji se odnose” na kaznena djela(39). Naime, cilj koji se nastoji postići člankom 10. OUZP-a(40) ide u prilog primjeni te odredbe na osobne podatke iz kojih proizlazi da su sumnje o počinjenju kaznenog djela dale povoda istražnim mjerama koje je nadležno tijelo donijelo protiv ispitanika(41). Čak i ako istraga ne dovede do osude, činjenica da se takvi podaci nalaze u osobnom dosjeu može imati negativne posljedice u budućnosti.
98.      No, kada je voditelj obrade tijelo javne vlasti, obrada osobnih podataka se u svakom slučaju provodi „pod nadzorom službenog tijela”(42). U ovom slučaju, podaci tužitelja iz glavnog postupka obrađivali su se isključivo u jedinicama Ministarstva kao voditelja obrade. Stoga ne bi bilo nužno ispitati predviđa li nacionalno pravo u smislu članka 10. OUZP-a odgovarajuća jamstva za prava i slobode ispitanikâ.
4.      Deveto prethodno pitanje
99.      Svojim devetim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita, u biti, treba li članak 16. stavak 2. Direktive 2016/680 tumačiti na način da tijelo javne vlasti u svojstvu poslodavca mora iz osobnog dosjea službenika izbrisati sve podatke koji su prikupljeni i pohranjeni posredstvom njegove organizacijske jedinice koja ima svojstvo tijela zaduženog za istragu, kada se ti podaci odnose na činjenicu da je službenik bio osumnjičen u okviru obustavljene kaznene istrage.
100. Budući da iz prethodne analize proizlazi da se OUZP primjenjuje na pohranu podataka poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku i da je primjena Direktive 2016/680 isključena, nije potrebno odgovoriti na deveto prethodno pitanje.
5.      Deseto prethodno pitanje
101. Svojim desetim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita se, u biti, treba li članak 1. Direktive 2000/78 tumačiti na način da se toj direktivi protivi to da tijelo javne vlasti, čija organizacijska jedinica provodi istražne mjere protiv službenika druge jedinice, odbije u svojstvu poslodavca promaknuti ga samo zbog toga
što
je bio osumnjičen u okviru obustavljene kaznene istrage.
102. Prije svega, što se tiče činjeničnih pretpostavki na kojima to pitanje počiva, bugarska vlada je na raspravi navela u odgovoru na pitanja koja je postavio Sud da je tijekom razdoblja nakon kaznene istrage tužitelj iz glavnog postupka, suprotno onome što tvrdi, bio promaknut na više dužnosti. No, pretpostavka relevantnosti koju uživaju prethodna pitanja ne može se oboriti samom okolnošću da jedna od stranaka iz glavnog postupka osporava određene činjenice čiju točnost Sud ne provjerava, a o kojima ovisi definicija predmeta glavnog postupka(43).
103. Potom podsjećam na to da su u Direktivi 2000/78 taksativno navedene, u njezinu članku 1., osnove za diskriminaciju koje ona zabranjuje, to jest vjera ili uvjerenja, invaliditet, dob ili spolna orijentacija(44). Međutim, činjenica da je netko bio osumnjičen u okviru obustavljene kaznene istrage nije obuhvaćena niti jednom od tih osnova. Odbijanje
napredovanja u karijeri samo na temelju te okolnosti stoga nije obuhvaćeno područjem primjene te direktive.
104. U tim okolnostima irelevantna je okolnost da je podatke o svojstvu osumnjičenika prikupila organizacijska jedinica poslodavca različita od one u koju je službenik bio raspoređen.
105. Direktiva 2000/78 ne primjenjuje se niti na odbijanje promaknuća zbog svojstva osumnjičenika kao policijskog službenika. Naime, iz sudske prakse Suda proizlazi da diskriminacija na temelju radnog odnosa kao takvog, osobito pripadnosti socioprofesionalnoj kategoriji ili radnog mjesta, nije obuhvaćena tom direktivom(45).
106. Prema tome, predlažem da se na deseto prethodno pitanje odgovori tako da članak 1. Direktive 2000/78 treba tumačiti na način da se ta direktiva ne primjenjuje na odbijanje
napredovanja službenika u karijeri samo zbog toga
što je on bio osumnjičen u okviru kaznene istrage koja je obustavljena.
V.      Zaključak
107. S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Sofijski rajonen sad (Općinski sud u Sofiji, Bugarska) odgovori na sljedeći način:
1.       Članak 2. stavak 1. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ i članak 9. stavak 1. Direktive (EU) 2016/680 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP
treba tumačiti na način da se:
ta uredba primjenjuje na pohranu od strane tijela javne vlasti onih podataka u osobnom dosjeu jednog od njegovih službenika koji se odnose na njegovo svojstvo osumnjičenika u okviru kaznene istrage kada je podatke prikupila organizacijska jedinica tog tijela javne vlasti u okviru izvršavanja njegovih dužnosti nadležnog tijela u smislu te direktive, pod uvjetom da se pohrana izvršava u svrhe različite od onih utvrđenih u njezinu članku 1. stavku 1.
2.       Članak 17. stavak 3. Uredbe 2016/679, u vezi s njegovim člankom 6. stavkom 1. točkom (c) i člankom 6. stavkom 3.,
treba tumačiti na način da se:
pohrana u osobnom dosjeu policijskog službenika onih osobnih podataka koji se odnose na kaznenu istragu u kojoj je taj službenik bio predmet istražnih mjera kao osumnjičenik, a koja je bila obustavljena, ne može smatrati zakonitom radi poštovanja pravne obveze kojoj tijelo javne vlasti koje je njegov poslodavac podliježe
na temelju nacionalnog prava kao voditelj obrade samo zbog naravi zadaća koje taj službenik mora obavljati.
3.       Članak 1. Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja
treba tumačiti na način da se:
ta direktiva ne primjenjuje na odbijanje
napredovanja službenika u karijeri samo zato što je on bio osumnjičen u okviru kaznene istrage koja je obustavljena.
1      Izvorni jezik: francuski
i Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
2      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.)
3      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP (SL 2016., L 119, str. 89. i ispravak SL 2018., L 127, str. 14.)
4      Direktiva Vijeća od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (SL 2000., L 303, str. 16.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69. i ispravak SL 2020., L 63., str. 9.)
5      DV br. 53 od 27. lipnja 2014.
6      DV br. 78 od 19. rujna 2014., izmijenjena i dopunjena u DV-u br. 27 od 14. travnja 2015., izmijenjena i dopunjena u DV-u br. 53 od 25. lipnja 2021.
7      Vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2025., Stadt Wuppertal (C-130/24, EU:C:2025:340, t. 42.).
8      Iako se kaznena istraga odvijala u 2016., to jest prije stupanja na snagu OUZP-a i Direktive 2016/680, tužitelj iz glavnog postupka zahtijeva brisanje svojih podataka koji su do danas i dalje pohranjeni u Ministarstvu. U tim okolnostima ne sumnjam glede činjenice da su OUZP i Direktiva 2016/680 primjenjivi ratione temporis na spor u glavnom postupku.
9      Vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu) (C-548/21, EU:C:2024:830, t. 53.).
10      Prvo, drugo, četvrto, peto, sedmo i deveto prethodno pitanje
11      Treće, šesto i osmo prethodno pitanje
12      U vezi s preoblikovanjem pitanja vidjeti presudu od 3. lipnja 2025., Kinsa (C-460/23, EU:C:2025:392, t. 34. i navedena sudska praksa).
13      Članak 52. Povelje, također obuhvaćen tim pitanjem, uređuje ograničenja temeljnih prava i nije, prema mojem mišljenju, relevantan u kontekstu razgraničenja područjâ primjene OUZP-a i Direktive 2016/680.
14      Tumačenje tih pojmova dano u okviru OUZP-a trebalo bi se stoga primjenjivati po analogiji na tu direktivu; u vezi s pojmom „obrada” vidjeti presudu od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu) (C-548/21, EU:C:2024:830, t. 71.).
15      Vidjeti u tom smislu presudu od 8. prosinca 2022., Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Svrhe obrade osobnih podataka – kaznena istraga) (C-180/21, EU:C:2022:967, t. 73.).
16      Vidjeti članak 29. stavak 1. ZMVR-a. O imenovanju voditelja obrade na temelju nacionalnog prava vidjeti presudu od 11. siječnja 2024., État belge (Podaci koje obrađuje službeni list) (C-231/22, EU:C:2024:7, t. 29. i 30.).
17      Članak 2. stavak 1. OUZP-a
18      Vidjeti u tom smislu presudu od 7. ožujka 2024., Endemol Shine Finland (C-740/22, EU:C:2024:216, t. 37. i 38.).
19      Prema informacijama koje je iznijela bugarska vlada, na temelju članka 147. stavka 1. ZMVR-a i članaka 3. i 6. Naredbe o osobnim dosjeima, oni se numeriraju uzlaznim redoslijedom i pohranjuju u posebnim evidencijama te se osobni podaci pohranjuju u njima i dijele u unaprijed određene odjeljke.
20      Vidjeti u tom smislu presudu od 8. prosinca 2022., Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Svrhe obrade osobnih podataka – kaznena istraga) (C-180/21, EU:C:2022:967, t. 74.).
21      Članak 5. stavak 1. točka (b) OUZP-a i članak 4. stavak 1. točka (b) Direktive 2016/680
22      Vidjeti u tom smislu mišljenje M. Camposa Sánchez-Bordone u predmetu Inspektor v Inspektorata kam Visshia sadeben savet (Svrhe obrade osobnih podataka – kaznena istraga) (C-180/21, EU:C:2022:406, t. 37., 38., 70. i 71.).
23      Osim ako se ne radi o aktivnosti koja nije obuhvaćena područjem primjene prava Unije, to jest ima za cilj zaštitu nacionalne sigurnosti ili se može svrstati u istu kategoriju, što izgleda da nije slučaj ovdje; vidjeti presudu od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi) (C-439/19, EU:C:2021:504, t. 66. do 68.).
24      Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Campos Sánchez-Bordone u predmetu Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra (C-162/22, EU:C:2023:266, t. 83. i 84.).
25      Vidjeti konkretnije točku 72. ovog mišljenja.
26      Ta okolnost ne sprečava Sud da u obzir uzme te odredbe prilikom preoblikovanja pitanja; vidjeti presudu od 13. ožujka 2025., Alsen (C-137/23, EU:C:2025:179, t. 46. i navedena sudska praksa).
27      Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisne odvjetnice L. Medine u predmetu Agencia po vpisvaniyata (C-200/23, EU:C:2024:445, t. 62. i 63.).
28      Članak 5. stavak 2. i članak 6. stavak 4. Naredbe o osobnim dosjeima
29      U vezi s uzimanjem u obzir takvih naznaka vidjeti presudu od 13. srpnja 2023., Ferrovienord (C-363/21 i C-364/21, EU:C:2023:563, t. 58. i navedena sudska praksa).
30      Vidjeti u tom smislu mišljenje nezavisnog odvjetnika P. Pikamäea u predmetu SCHUFA Holding i dr. (Scoring) (C-634/21, EU:C:2023:220, t. 69.).
31      Vidjeti, među ostalim, presudu od 24. veljače 2022., Valsts ieņēmumu dienests (Obrada osobnih podataka u porezne svrhe) (C-175/20, EU:C:2022:124, t. 54. do 56.).
32      Vidjeti u tom smislu presudu od 1. kolovoza 2022., Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C-184/20, EU:C:2022:601, t. 69. i 70.).
33      U vezi s kvalitetom zakona u smislu Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP), vidjeti presudu ESLJP-a od 25. ožujka 1983., Silver i dr. protiv Ujedinjene Kraljevine, CE:ECHR:1983:0325JUD000594772, t. 26. i t. 86. do 88.
34      Vidjeti, osobito, presudu od 2. veljače 2021., Consob (C-481/19, EU:C:2021:84, t. 37.).
35      Za pregled te sudske prakse vidjeti presude Velikog vijeća ESLJP-a od 11. lipnja 2024., Nealon i Hallam protiv Ujedinjene Kraljevine, CE:ECHR:2024:0611JUD003248319, t. 102. do 109. i t. 122. do 125., kao i, konkretnije u područje javne službe, presudu ESLJP-a od 16. veljače 2017., Yildiz protiv Turske, CE:ECHR:2017:0124DEC006518210, t. 30. do 34. U tom je predmetu policijski službenik tvrdio da je postupak negativnog bodovanja uključivao pretpostavku da je kriv za kazneno djelo, iako je bio oslobođen optužbe. ESLJP je, međutim, utvrdio da se članak 6. stavak 2. EKLJP-a ne primjenjuje jer tužitelj nije dokazao da je postupanjem prema njemu stvorena veza između kaznenog postupka i kasnijeg upravnog postupka.
36      U svojim pisanim očitovanjima Komisija je uputila na članak 6. stavak 1. točku (e) OUZP-a, koja se odnosi na obradu koja je nužna za izvršavanje zadaće od javnog interesa ili pri izvršavanju službene ovlasti voditelja obrade. Ako se radi zapravo o osnovi zakonitosti koja se može primijeniti na službenu ovlast, ona također podliježe zahtjevima iz članka 6. stavka 3. te uredbe. Stoga bi se i ionako postavilo pitanje postojanja cilja od javnog interesa.
37      Podsjećam na to da na temelju načela smanjenja količine podataka, utvrđenog u članku 5. stavku 1. točki (c) OUZP-a, podaci moraju biti primjereni, relevantni i ograničeni na ono što je nužno u odnosu na svrhe u koje se obrađuju. Prema uvodnoj izjavi 39. OUZP-a to načelo zahtijeva da se osigura da je razdoblje u kojem se osobni podaci pohranjuju ograničeno na strogi minimum.
38      Presuda od 24. rujna 2019., GC i dr. (Uklanjanje poveznica na osjetljive podatke) (C-136/17, EU:C:2019:773, t. 72.)
39      Bugarska vlada objasnila je na raspravi da svojstvo osumnjičenika ne podrazumijeva poseban pravni status u bugarskom pravu. No, Sud je već odlučio da pojam „kažnjivo djelo” treba tumačiti autonomno i ujednačeno (presuda od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi) (C-439/19, EU:C:2021:504, t. 80. do 85.)), što bi prema mojem mišljenju trebalo važiti za sve elemente područja primjene članka 10. OUZP-a.
40      To jest, osiguravanje pojačane zaštite od obrada koje, zbog posebne osjetljivosti odnosnih podataka, mogu činiti osobito teško miješanje u privatni ili profesionalni život ispitanika; vidjeti presudu od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Points de pénalité) (C-439/19, EU:C:2021:504, t. 74. i 75.).
41      To stajalište dijeli Bäcker, M., „Art. 10”, u Wolff, H. A., Brink, S., i von Ungern-Sternberg, A., BeckOK Datenschutzrecht, 51. izd., C.
H. Beck, 2024., t. 3.; vidjeti također Georgieva, L., „Article 10”, u Kuner, C., Bygrave, L. A., i Docksey, C., The EU General Data Protection Regulation (GDPR). A Commentary, Oxford University Press, 2020., str. 389.
42      Vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2021., Latvijas Republikas Saeima (Kazneni bodovi) (C-439/19, EU:C:2021:504, t. 101.).
43      Presuda od 5. listopada 2006., Cipolla i dr. (C-94/04 i C-202/04, EU:C:2006:758, t. 26.)
44      Vidjeti u tom smislu presude od 17. srpnja 2008., Coleman (C-303/06, EU:C:2008:415, t. 38. i 46.), od 7. srpnja 2011., Agafiţei i dr. (C-310/10, EU:C:2011:467, t. 34.), i od 20. listopada 2022., Curtea de Apel Alba Iulia i dr. (C-301/21, EU:C:2022:811, t. 64. i 69. te navedena sudska praksa).
45      Presude od 7. srpnja 2011., Agafiţei i dr. (C-310/10, EU:C:2011:467, t. 31. do 33.); od 9. ožujka 2017., Milkova (C-406/15, EU:C:2017:198, t. 44.) i od 17. listopada 2024., Zetschek (C‑349/23, EU:C:2024:889, t. 25. i navedena sudska praksa)