62012CC0032
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 28. februára 2013 (
1
)
Vec C‑32/12
Soledad Duarte Hueros
proti
Autociba SAa
Automóviles Citroen España SA
(návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Juzgado de Primera Instancia no 2 de Badajoz, Španielsko)
„Ochrana spotrebiteľa — Smernica 1999/44/ES — Článok 3 — Práva spotrebiteľa v prípade vady veci — Málo významná vada — Vylúčenie odstúpenia od zmluvy — Zníženie kúpnej ceny ex offo“
I – Úvod
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice 1999/44/ES (
2
). V podstate ide o otázku, či súd musí znížiť ex offo kúpnu cenu veci, ktorá má vadu (v konkrétnej veci je to kabriolet s netesniacou strechou), ak je odstúpenie od zmluvy z dôvodu málo významnej vady vylúčené, avšak dotknutý spotrebiteľ na súde navrhoval výlučne odstúpenie od zmluvy.
2.
Dôvodom predmetného návrhu na začatie prejudiciálneho konania je koncepcia španielskeho procesného práva, ktoré podľa opisu vnútroštátneho súdu v konkrétnej veci bráni zaviazaniu na vyplatenie zľavy. Súdny dvor má teda preskúmať, či smernica 1999/44 v takejto situácii vyžaduje, aby súd konal ex offo.
3.
Smernica 1999/44 je tak po tretíkrát predmetom návrhu na začatie prejudiciálneho konania. (
3
) Na rozdiel od oboch iných vecí však v prejednávanej veci nejde o rozsah, resp. dosah práv spotrebiteľa, ale po prvýkrát o ich uplatnenie na súde.
II – Právny rámec
A – Právo Únie
4.
Cieľom smernice 1999/44 je podľa jej odôvodnenia 1 dosiahnuť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa. V nadväznosti na to odôvodnenie 5 stanovuje, že treba vytvoriť spoločný súbor minimálnych predpisov spotrebiteľského práva. Odôvodnenie 24 stanovuje, že členské štáty majú možnosť prijať alebo ponechať v platnosti prísnejšie ustanovenia, aby sa zabezpečila dokonca vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa.
5.
Článok 3 smernice, upravujúci práva spotrebiteľa, znie:
„1.   Predávajúci zodpovedá spotrebiteľovi za akýkoľvek existujúci nesúlad v čase dodania tovaru.
2.   V prípade nesúladu má spotrebiteľ právo, aby sa podľa odseku 3 tovar bezplatne uviedol do súladu tak, že sa opraví alebo nahradí [vymení – neoficiálny preklad], alebo sa primerane zníži cena, alebo v súlade s odsekmi 5 a 6 sa zruší zmluva týkajúca sa takéhoto tovaru [má právo odstúpiť od zmluvy týkajúcej sa takéhoto tovaru – neoficiálny preklad].
…
5.   Spotrebiteľ môže požadovať primerané zníženie ceny alebo zrušenie zmluvy [odstúpenie od zmluvy – neoficiálny preklad]:
—
ak spotrebiteľ nemá nárok ani na opravu, ani na náhradu [výmenu – neoficiálny preklad], alebo
—
ak predávajúci v primeranom čase neuskutočnil nápravu, alebo
—
ak predávajúci neuskutočnil nápravu bez závažných ťažkostí pre spotrebiteľa.
6.   Spotrebiteľ nemá nárok na zrušenie zmluvy [odstúpenie od zmluvy – neoficiálny preklad] v prípade málo významného nesúladu tovaru so zmluvou.“
6.
Článok 8 smernice, nazvaný „Národné právo a minimálna ochrana“, v odseku 2 stanovuje:
„Aby sa zabezpečila vyššia úroveň ochrany spotrebiteľa, môžu členské štáty prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie ustanovenia kompatibilné so zmluvou v oblasti, ktorej sa týka táto smernica.“
B – Vnútroštátne právo
7.
Španielsko prebralo smernicu 1999/44 zákonom 23/2003 z 10. júla 2003 o zárukách pri predaji spotrebného tovaru (Ley de Garantías en la Venta de Bienes de Consumo (
4
), ďalej len „zákon 23/2003“). (
5
)
8.
Tento zákon v článkoch 4 až 8 obsahuje ustanovenia, ktoré zodpovedajú článku 3 smernice 1999/44. Ustanovenia zodpovedajúce článku 3 ods. 5 a 6 smernice o znížení ceny a odstúpenia od zmluvy sa nachádzajú v článku 7 zákona 23/2003.
9.
Španielsky zákon o občianskom súdnom poriadku (Ley de Enjuiciamiento Civil, ďalej len „LEC“) (
6
) okrem iného obsahuje ustanovenie o dispozičnej zásade (článok 216 LEC), ktoré stanovuje, že súdy rozhodnú na základe prednesu, dôkazov a návrhov účastníkov konania. Článok 218 LEC stanovuje zásadu zhody a uvádza, že rozsudky nesmú ísť nad rámec obsahu žaloby a ostatných nárokov uplatňovaných účastníkmi konania v rámci právneho sporu.
10.
Článok 400 LEC stanovuje, že ak nárok uplatňovaný žalobou možno oprieť o rozličné skutkové okolnosti alebo právne základy, treba ich uviesť v samotnej žalobe, pokiaľ sú pri podaní žaloby známe alebo môžu byť predložené. Je neprípustné predložiť ich v neskoršom konaní. Tento predpis navyše obsahuje ustanovenia týkajúce sa právoplatnosti rozhodnutej veci a stanovuje, že sa skutkové okolnosti a právne základy, ktoré sa predložia v neskoršom právnom spore, považujú za rovnaké ako tie, ktoré boli predložené v skoršom konaní, ak ich v tomto konaní bolo možné uviesť.
III – Skutkové okolnosti a prejudiciálna otázka
11.
Pani Soledad Duarte Hueros (ďalej len „pani Duarte“) kúpila v júli 2004 od spoločnosti Autociba SA (ďalej len „Autociba“) motorové vozidlo značky Citroën za sumu 14320 eur. Pri motorovom vozidle išlo o model „C3 Pluriel 1,4 l“, ktorý má sklápaciu strechu, a teda ho možno používať ako kabriolet. Vozidlo bolo v auguste 2004 odovzdané pani Duarteovej a bolo zaregistrované.
12.
Vozidlo sa následne muselo viackrát odviezť do servisu, keďže pri daždi voda pretekala cez strechu. Vadu sa napriek viacerým pokusom o opravu (
7
) nepodarilo odstrániť. Pani Duarte preto najskôr žiadala, aby jej bolo dodané nové vozidlo. Autociba to odmietla. Pani Duarte napokon v marci 2011 podala žalobu proti spoločnosti Autociba a výrobcovi vozidla, Automóviles Citroën España (ďalej len „Citroën España“), ktorou sa domáhala odstúpenia od kúpnej zmluvy, ako aj vrátenia kúpnej ceny.
13.
Vnútroštátny súd uvádza, že zákon 23/2003 vylučuje uplatňované odstúpenie od zmluvy z dôvodu, že vada je málo významná. Pani Duarte má iba nárok na zníženie kúpnej ceny. Podľa španielskeho procesného práva jej však nemožno priznať zľavu, keďže pani Duarte navrhla iba odstúpenie od zmluvy a vrátenie kúpnej ceny v plnej výške, a nie (prinajmenšom subsidiárne) zníženie kúpnej ceny. Pani Duarte si nemôže uplatniť ani zníženie ceny v neskoršom právnom spore. Bráni tomu rozšírenie právoplatnosti rozhodnutej veci podľa LEC, ktorý zahŕňa aj nároky, ktoré bolo možné uplatniť v skoršom konaní, ale neuplatnili sa.
14.
Tribunal de Primera Instancia no 2 de Badajoz uznesením z 13. januára 2012, ktoré bolo do kancelárie Súdneho dvora doručené 24. januára 2012, konanie prerušil a Súdnemu dvoru predložil návrh na začatie prejudiciálneho konania o tejto otázke:
„Môže súd priznať spotrebiteľovi ex offo primerané zníženie kúpnej ceny v prípade, ak sa spotrebiteľ po tom, ako tovar nebol uvedený do súladu so zmluvou, pretože aj napriek opakovanej žiadosti sa táto oprava nevykonala, súdnou cestou domáha výlučne odstúpenia od zmluvy, pričom toto odstúpenie nemožno priznať z dôvodu málo významného nesúladu so zmluvou?“
15.
V konaní na Súdnom dvore predložili písomné a ústne pripomienky Autociba, Komisia a španielska vláda. Na písomnej časti konania sa okrem toho zúčastnili pani Duarte a francúzska, maďarská a poľská vláda. Nemecká vláda sa vyjadrila iba ústne.
IV – Právne posúdenie
A – O prípustnosti
16.
V súvislosti s prípustnosťou návrhu na začatie prejudiciálneho konania treba poukázať na to, že Súdny dvor má podľa článku 267 ZFEÚ právomoc podať iba výklad práva Únie. Prejudiciálna otázka sa na základe svojho znenia však netýka výkladu práva Únie, ale skôr sa abstraktne vzťahuje na to, či vnútroštátny súd môže ex offo priznať zníženie kúpnej ceny.
17.
Vzhľadom na ďalšie konštatovania v návrhu na začatie prejudiciálneho konania však prejudiciálnu otázku, tak ako španielska a poľská vláda, chápem takým spôsobom, že vnútroštátny súd chce zistiť, či sa má smernica 1999/44 vykladať tak, že súd musí mať právomoc priznať ex offo zníženie ceny, ak to spotrebiteľ v konaní nenavrhol, ale podľa smernice má naň nárok. Prejudiciálna otázka je preto v tomto prispôsobenom znení prípustná.
18.
Podľa môjho názoru treba prejudiciálnu otázku preformulovať aj z iného hľadiska: vnútroštátny súd sa pýta na to, či smernica umožňuje zníženie ceny ex offo, teda či súd môže ex offo znížiť cenu. Aby bolo možné poskytnúť užitočnú odpoveď, treba však skôr preskúmať, či smernica vyžaduje zníženie ceny ex offo, teda či vnútroštátny súd musí priznať zníženie ceny ex offo.
19.
Autociba, Citroën España a Ministerio Fiscal (
8
) navyše spochybňujú prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania s odôvodnením, že španielsky normotvorca prebral smernicu do vnútroštátneho práva, v dôsledku čoho sa prejednávaná vec týka výlučne otázok vnútroštátneho práva. Súdny dvor preto nemá právomoc podať výklad.
20.
Nie to však správne, ale naopak, toto tvrdenie odporuje zásade jednotného uplatňovania práva Únie. Skutočnosť, že smernica bola do vnútroštátneho práva prebratá, samozrejme, nemení nič na tom, že základom týchto ustanovení je v konečnom dôsledku právna úprava Únie. Aby sa zachovala jednota práva Únie, je v súvislosti s jej výkladom naďalej relevantné, ako sa má vykladať smernica, z ktorej sa vychádza. Na jej výklad má právomoc výlučne Súdny dvor. Návrh na začatie prejudiciálneho konania je preto aj z tohto hľadiska prípustný.
21.
Autociba sa napokon odvoláva na to, že nárok na zníženie ceny a odstúpenie od zmluvy je premlčaný a návrh na začatie prejudiciálneho konania je z tohto dôvodu neprípustný. Kedy sú nároky vyplývajúce zo smernice premlčané, určuje v zásade vnútroštátne právo, ktoré však musí dodržať minimálnu premlčaciu lehotu dvoch rokov vyplývajúcu z článku 5 ods. 1 smernice. Či táto lehota už uplynula, alebo nie, musí preskúmať vnútroštátny súd. Navyše je v rámci prejudiciálneho konania vecou vnútroštátneho súdu rozhodujúceho o právnom spore preskúmať potrebu predloženia návrhu na začatie prejudiciálneho konania na vydanie rozsudku. Súdny dvor je preto v zásade povinný rozhodnúť, ak sa otázky, ktoré mu boli položené, týkajú výkladu práva Únie. (
9
) V súvislosti s výkladom článku 5 ods. 1 vnútroštátny súd nepoložil Súdnemu dvoru žiadnu otázku, v dôsledku čoho sa pri predmetnom návrhu na začatie prejudiciálneho konania nebude brať do úvahy prípadné premlčanie nárokov pani Duarteovej a nie je ani relevantné na posúdenie prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
B – O výklade smernice 1999/44
22.
Vnútroštátny súd chce zistiť, či smernica 1999/44 vyžaduje, aby súd ex offo znížil kúpnu cenu veci, ktorá má vadu, ak spotrebiteľ navrhoval iba odstúpenie od zmluvy, na ktoré však nemá nárok.
23.
Dôvodom prejudiciálnej otázky je koncepcia španielskeho procesného práva. Pani Duarte vo svojej žalobe podala návrh výlučne na odstúpenie od kúpnej zmluvy a na vrátenie kúpnej ceny v plnej výške, na čo pri málo významnej vade nemá nárok (pozri článok 7 druhú vetu zákona 23/2003, resp. jemu zodpovedajúci článok 3 ods. 6 smernice). Je pritom nesporné, že má nárok na zníženie kúpnej ceny podľa článku 7 prvej vety zákona 23/2003 (ktorý zodpovedá článku 3 ods. 5 smernice). Toto zníženie ceny však vo svojej žalobe nenavrhla. Vnútroštátny súd uvádza, že preto podľa zásady zhody (
10
) platnej v španielskom práve nemôže namiesto odstúpenia od zmluvy priznať iba zľavu. Naopak, súd je viazaný konkrétnym návrhom spotrebiteľa. (
11
) Podľa španielskeho práva do úvahy neprichádza ani zmena žaloby. Vylúčená je aj nová žaloba smerujúca k vyplateniu zľavy z dôvodu rozšírenia právoplatnosti rozhodnutej veci prvého konania podľa článku 400 LEC. Vnútroštátny súd si preto kladie otázku, či je tento záver zlučiteľný so smernicou 1999/44.
24.
Ako správne uvádza španielska vláda, treba teda rozlišovať dve otázky: po prvé, aké práva má pani Duarte podľa smernice, a po druhé, ako sa z procesného hľadiska možno domôcť existujúceho práva. Vzhľadom na to, že pani Duarte podľa údajov vnútroštátneho súdu nesporne má nárok na zníženie kúpnej ceny a vnútroštátny súd tiež konštatoval, že nemá nárok na odstúpenie od zmluvy, týka sa predmetná vec iba druhej otázky, a to ako si pani Duarte súdnou cestou môže uplatniť nárok, ktorý jej prináleží.
25.
Cieľom smernice 1999/44 je podľa jej odôvodnenia 1 dosiahnutie vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa. (
12
) V prípade vadného dodania, a teda dodania, ktoré porušuje zmluvu, preto smernica v článku 3 obsahuje viaceré práva spotrebiteľa. Táto smernica však neobsahuje nijaké ustanovenia v súvislosti s uplatňovaním týchto práv na súde. (
13
)
26.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v prípade neexistencie pravidiel práva Európskej únie je vecou vnútroštátneho práva určiť príslušné súdy a procesné pravidlá týkajúce sa žalôb určených na zabezpečenie ochrany práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú zo smernice 1999/44. (
14
) Členské štáty však pritom musia zohľadniť zásady ekvivalencie a efektivity. (
15
)
27.
Ako uvádza francúzska vláda, povinnosť vykonať zníženie ceny ex offo v predmetnej veci prichádza do úvahy, iba ak táto možnosť existuje už vo vnútroštátnom práve alebo ak je nevyhnutná na dosiahnutie úplnej účinnosti práva Únie. Vzhľadom na to, že španielske procesné právo, ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, nestanovuje zníženie ceny ex offo, vzniká otázka, či to zodpovedá zásadám ekvivalencie a efektivity.
1. Dodržanie zásad ekvivalencie a efektivity
28.
Zásada ekvivalencie stanovuje, že konkrétne procesné podmienky pre nároky vyplývajúce z práva Únie nesmú byť nepriaznivejšie ako podmienky vzťahujúce sa na obdobné žaloby vnútroštátnej povahy. (
16
) V prejednávanej veci nie je zrejmé porušenie zásady ekvivalencie. Dotknuté ustanovenia španielskeho procesného práva naopak platia bez ohľadu na to, či je predmetom žaloby nárok vyplývajúci z práva Únie alebo z vnútroštátneho práva.
29.
Zásada efektivity vyžaduje, aby vnútroštátne procesné ustanovenie neviedlo k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Únie. (
17
) Prihliadať treba pritom na postavenie tohto ustanovenia v celom konaní, na priebeh konania a osobitosti konania na rôznych vnútroštátnych orgánoch, (
18
) ako aj prípadne na zásady, na ktorých je založený vnútroštátny systém právnej ochrany, ako napríklad ochrana práv na obranu, zásada právnej istoty a riadny priebeh konania (
19
).
30.
V tejto súvislosti treba najprv uvažovať nad tým, že pani Duarte v zásade mohla prostredníctvom žaloby navrhnúť zníženie kúpnej ceny. (
20
) Návrh na zníženie ceny bolo možné podať aj subsidiárne, súčasne popri návrhu na odstúpenie od kúpnej zmluvy. Španielska vláda na dožiadanie uviedla, že s podaním subsidiárneho návrhu by neboli spojené žiadne nevýhody pre žalobkyňu, ako napríklad vyššie trovy konania. Španielske procesné právo teda zásadne nevylučuje uplatnenie práv, ktoré jej vyplývajú zo smernice, na súde. Naopak, každý spotrebiteľ si môže prostredníctvom žaloby uplatniť všetky svoje nároky vyplývajúce zo smernice, takže je možný výkon práva vyplývajúceho zo smernice.
31.
Koncepcia španielskeho procesného práva podľa môjho názoru vedie k nadmernému sťaženiu výkonu týchto práv.
32.
V zásade nemožno spochybniť, že súd je viazaný konkrétnym návrhom žalobcu. To predpokladá, že žalobca podá správny návrh, ak chce mať v konaní úspech. Táto právna úprava je vyjadrením dispozičnej zásady, ktorá platí tak v španielskom procesnom práve, ako aj v mnohých ďalších procesných poriadkoch členských štátov a podľa ktorej sú účastníci konania jeho pánmi, ktorým patrí iniciatíva v konaní. Cieľom tejto zásady je ochrana práv na obranu a zachovanie riadneho priebehu konania predovšetkým tým, že ho ochráni pred prieťahmi, ktoré súvisia s preskúmaním nových tvrdení. (
21
) Súdny dvor viackrát potvrdil, že dispozičná zásada je sama osebe zlučiteľná so zásadou efektivity. (
22
) V zásade možno preto od spotrebiteľa očakávať, že si na súde uplatní nároky, ktoré mu prináležia, a v tomto ohľade podá správny žalobný návrh, pokiaľ je to potrebné, aj subsidiárne. Platí to tým skôr, keď, tak ako v prejednávanej veci, ide o konanie, v ktorom účastníkov zastupujú advokáti.
33.
Španielske procesné právo je však koncipované tak, že jednorazová procesná chyba, a to podanie nesprávneho žalobného návrhu, resp. nepodanie subsidiárneho žalobného návrhu, vedie k tomu, že sa navždy vylúči uplatnenie nároku skutočne vyplývajúceho zo smernice. Tento záver sa najmä vzhľadom na to, že smernica chce prispieť k dosiahnutiu vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa, ukazuje ako veľmi radikálny a prísny a javí sa mi, aj vzhľadom na cieľ sledovaný príslušnými ustanoveniami, ako neprimeraný.
34.
Španielske právo totiž na jednej strane, ako to uvádza vnútroštátny súd, pri otázke viazanosti na návrh vychádza z veľmi reštriktívneho chápania, keďže sa berie do úvahy iba konkrétny podaný návrh. Pokiaľ ide o rozšírenie právoplatnosti rozhodnutej veci, panuje na druhej strane veľmi extenzívne chápanie, podľa ktorého sú zahrnuté a tým z opätovnej žaloby vylúčené všetky nároky, ktoré si spotrebiteľ mohol uplatniť. Už to vedie k nadmernému zaťaženiu spotrebiteľa.
35.
Ustanovenia ďalej idú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov, ktoré sledujú. Viazanosť na konkrétny žalobný návrh slúži ochrane práv žalovaného na obranu a podpore urovnania právneho sporu. Zatiaľ čo by bolo možné zachovať práva žalovaného na obranu aj v neskoršej fáze konania, napríklad tým, že sa mu poskytne možnosť vyjadriť sa k zmenenému žalobnému návrhu, možnosť právnej ochrany žalobcu z dôvodu brániacej právoplatnosti rozhodnutej veci neskôr už do úvahy neprichádza. Ustanovenia LEC bez pochybností podporujú urovnanie právneho sporu. V prejednávanej veci však nie sú zjavné výrazné prieťahy v konaní. Otázka zníženia ceny sa naopak týka tých istých skutkových okolností a tých istých účastníkov konania ako otázka odstúpenia od zmluvy, takže by sa mohli použiť dosiaľ získané procesné závery. Prípadné malé riziko prieťahov v konaní sa nedá porovnať s drastickým opatrením úplného vylúčenia možností právnej ochrany spotrebiteľa.
36.
Navyše práve v súvislosti s otázkami týkajúcimi sa skutkovej podstaty, ako je napríklad malý význam vady, závisí úspech žalobného návrhu často od dokazovania v konaní a pred podaním žaloby ešte nie je zrejmý. Vidieť to na prejednávanej veci: pani Duarte navrhla odstúpenie od zmluvy, keďže znalecký posudok označil vadu za významnú. Dokazovanie príslušného súdu však dospelo k inému záveru. Spotrebiteľ by si preto musel, aby splnil požiadavky španielskeho procesného práva, ako je uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vždy prinajmenšom aj subsidiárne uplatniť všetky návrhy, ktoré prichádzajú do úvahy. Iba tak by mohol vzhľadom na prípadný vývoj v priebehu konania zabezpečiť, že sa domôže svojich práv vyplývajúcich zo smernice, ktoré mu prináležia s ohľadom na konkrétne skutkové okolnosti. V súvislosti s následkami, ktoré hrozia v prípade nepodania subsidiárneho návrhu, to predstavuje nadmerné sťaženie výkonu práv a porušenie zásady efektivity.
2. Následky porušenia zásady efektivity
37.
Vzniká teda otázka, ako v prejednávanej veci možno dodržať zásadu efektivity. Súdny dvor už rozhodol, že v prípade porušenia zásady efektivity vnútroštátnemu súdu prináleží vykladať vnútroštátne ustanovenia v čo najväčšom rozsahu takým spôsobom, aby prispievali k dosiahnutiu cieľa spočívajúceho v zaručení účinnej ochrany práv, ktoré právo Únie priznáva jednotlivcom. (
23
) V prípade, že to nie je možné, je povinný z vlastnej rozhodovacej právomoci neuplatniť odporujúce ustanovenie vnútroštátneho práva, a to v tomto prípade vnútroštátne procesné predpisy, ktoré upravujú striktnú viazanosť na žalobný návrh. (
24
)
38.
Vnútroštátny súd musí teda preskúmať, či prostredníctvom výkladu vnútroštátneho procesného práva možno nájsť opatrenia, ktoré spotrebiteľovi umožňujú zabezpečiť efektívnu právnu ochranu a predsa len domôcť sa svojho nároku vyplývajúceho zo smernice napriek tomu, že prvýkrát podal nesprávny žalobný návrh.
39.
Treba však pritom zohľadniť procesnú autonómiu členských štátov. Pri výklade vnútroštátneho práva treba zohľadniť hodnotové úvahy, na ktorých je založená príslušná právna úprava členského štátu. Cieľom ustanovenia v španielskom procesnom práve je okrem iného ochrana práv na obranu druhého účastníka konania, ako aj podpora konečného urovnania právneho sporu. Nie je preto potrebné, aby spotrebiteľ mal neobmedzené možnosti ľubovoľne meniť svoj žalobný návrh alebo opäť podať žalobu. Nebolo by to zlučiteľné s právami druhého účastníka konania na obranu. Naopak postačuje, ak sa mu prizná možnosť aspoň raz reagovať na prípadný vývoj konania, ako je napríklad výsledok dokazovania. Neohrozí sa tým ani konečné urovnanie právneho sporu.
40.
Vnútroštátny súd navrhuje zníženie kúpnej ceny ex offo. Bez pochybností pritom ide o možnosť zabezpečiť spotrebiteľovi zachovanie jeho práv. Viedlo by to však aj k tomu, že by sa výrazne obmedzila dispozičná zásada a zasiahla by sa tým aj jedna z podstatných zásad konania členských štátov. Ak sa upustí od požiadavky konkrétneho návrhu, mohol by sa spotrebiteľ v konaní správať pasívne a čakať, že mu súd prizná to, na čo má nárok podľa hmotného práva. Prekračuje to však rámec toho, čo je na ochranu spotrebiteľa potrebné.
41.
Smernica totiž nevyžaduje, aby sa nároky, ktoré spotrebiteľovi prináležia podľa článku 3, mu priznali bez jeho pričinenia. Ak by to bolo cieľom smernice, prijali by sa v nej príslušné ustanovenia. Smernica naopak jednak stanovuje, ako správne uvádza poľská vláda, že spotrebiteľ má možnosť rozhodnúť sa, aké práva vyplývajúce zo smernice si chce uplatniť (pozri článok 3 ods. 2 a 5 smernice). Jednak vychádza z toho, že spotrebiteľ musí mať na uplatnenie svojich práv možnosť vydať sa normálnou právnou cestou (musí to však aj urobiť, keď sa chce domôcť svojich práv), prípadne dokonca pod podmienkou, že spotrebiteľ dodrží určité notifikačné lehoty. (
25
) Ani zásada účinnej právnej ochrany nevyžaduje viac. (
26
) Potrebné je na to iba, aby si spotrebiteľ mohol svoje práva uplatniť. To už však znamená, že tak musí aj urobiť. Smernica teda neobsahuje všeobecnú povinnosť znížiť cenu ex offo.
42.
Povinnosť znížiť cenu nevyplýva ani z judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa smernice 1993/13 o nekalých podmienkach (
27
), ako to navrhuje Komisia. Na rozdiel od Komisie nezastávam názor, že táto judikatúra je na prejednávanú vec uplatniteľná.
43.
Obe smernice sú si totiž podobné v rozsahu, v akom sa obe týkajú ochrany spotrebiteľa v rámci právnych úkonov a chcú dosiahnuť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa. Napriek tomu nie sú z dôvodu rozličných cieľov právnej úpravy porovnateľné tak, že by sa mohla použiť judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa smernice o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách.
44.
Zatiaľ čo smernica 1999/13 totiž chce vyrovnať nevýhodnejšie postavenie, v ktorom sa nachádza spotrebiteľ pri uzatvorení zmluvy s podnikateľom, smernica 1999/44 sa týka vykonania už uzatvorenej zmluvy. Ide teda o dve celkom odlišné situácie.
45.
Odstránenie nerovnováhy v čase uzatvárania zmluvy možno dosiahnuť iba zásahom tretej osoby. (
28
) Spotrebiteľ spravidla nemôže posúdiť, či zmluvná podmienka je, alebo nie je nekalá. Keby sa táto znalosť od neho očakávala a keby bol povinný dovolávať sa neplatnosti zmluvnej podmienky, ohrozilo by sa dosiahnutie cieľov smernice. (
29
)
46.
Okrem toho sa má podnikom zabrániť v používaní nekalých zmluvných podmienok. Smernica 1993/13 môže túto odstrašujúcu úlohu splniť iba v prípade, ak sa pokus použiť nekalé zmluvné podmienky pre podnikateľa „neoplatí“. To však opäť možno zabezpečiť iba zásahom tretej osoby. V opačnom prípade by pre podnikateľa bolo výhodnejšie používať nekalé zmluvné podmienky a dúfať, že spotrebiteľ nepozná svoje práva, ktoré mu vyplývajú zo smernice o zmluvných podmienkach, a v konaní sa ich nebude domáhať, takže v konečnom dôsledku by nekalá zmluvná podmienka ostala zachovaná. Bez zásahu tretej osoby by bol preto ohrozený potrebný účinok smernice 1993/13.
47.
V rámci smernice 1999/44 je to však inak. Jednak je odstrašujúca úloha sledovaná konaním ex offo pri výkone zmluvy neúčinná. Vo väčšine prípadov totiž nesprávne plnenie zo zmluvy nezávisí od vôle zmluvných strán, predovšetkým nie vtedy, keď zmluvný partner nie je výrobca kúpenej veci, takže nemá vplyv na jej kvalitu, resp. pokiaľ ide o skryté vady, spravidla o nich nevie.
48.
Navyše sa spotrebiteľ pri výkone zmluvy nenachádza v porovnateľnom slabšom postavení. Skutočnosť, či vec, ktorá je predmetom kúpy, dosahuje dohodnutú kvalitu, môže totiž spotrebiteľ na rozdiel od nekalosti zmluvnej podmienky ľahko rozpoznať. Dokazuje to aj prejednávaná vec, v ktorej je to práve spotrebiteľka, ktorá si uplatňuje nároky na súde. V rozsudkoch, ktoré boli vydané v súvislosti so smernicou o zmluvných podmienkach, to boli spravidla naopak podnikatelia, ktorí sa domáhali svojho nároku vyplývajúceho z nekalej zmluvnej podmienky. Konanie ex offo by teda neposilnilo ochranu spotrebiteľa, ale len by sa mu poskytol dodatočný prostriedok, ako postupovať proti zmluvnému partnerovi. Ani judikatúra týkajúca sa smernice 1993/13 teda nevedie k povinnosti znížiť cenu ex offo v rámci smernice 1999/44.
49.
Z tohto dôvodu je podľa môjho názoru na dodržanie zásady efektivity postačujúce, keď možno vnútroštátne procesné právo vykladať a uplatniť tak, že spotrebiteľovi poskytuje právny nástroj, ktorý mu umožňuje, aby si sám uplatnil svoje práva. Na tento účel do úvahy prichádza napríklad možnosť zmeny žaloby, prípadne po zodpovedajúcom upozornení príslušného súdu, pokiaľ vnútroštátne právo túto možnosť stanovuje.
50.
Do úvahy prichádza aj výklad žalobného návrhu v tom zmysle, že návrh na odstúpenie od zmluvy zahŕňa aj procesný návrh na zníženie ceny. Nejde však pritom o otázku, či návrh na odstúpenie od zmluvy podľa článku 3 ods. 5 druhej alternatívy smernice zahŕňa hmotnoprávny nárok na zníženie ceny podľa článku 3 ods. 5 prvej alternatívy smernice. Bola by to otázka týkajúca sa výkladu práva Únie, ktorú vnútroštátny súd nepoložil. Ide naopak o to, či procesný návrh na odstúpenie od zmluvy zahŕňa „ako mínus“ návrh na zníženie ceny. Otázku, či možno procesný návrh so zreteľom na smernicu takto vykladať, musí preskúmať vnútroštátny súd, ktorý má ako jediný právomoc vykladať vnútroštátne procesné právo. Podľa prednesov španielskej vlády však nič nenasvedčuje tomu, že španielske procesné právo bráni takémuto výkladu. (
30
) Španielska vláda naopak uviedla, že príslušné ustanovenia LEC treba chápať tak, že návrh na odstúpenie od zmluvy zahŕňa aj zníženie ceny.
51.
Ďalšou možnosťou by bol výklad vnútroštátneho ustanovenia, ktoré upravuje rozšírenie právoplatnosti rozhodnutej veci v tom zmysle, že túto zásadu treba chápať porovnateľne reštriktívne alebo extenzívne, ako je to v prípade viazanosti na konkrétny návrh a v prípade zásady zhody.
52.
Pokiaľ žiadne z týchto opatrení neprichádza do úvahy, dalo by sa ako o poslednom prostriedku uvažovať o znížení ceny ex offo. Smernica totiž takémuto postupu v žiadnom prípade nebráni. Z jej odôvodnení 1 a 5 naopak vyplýva, že vysoká úroveň ochrany spotrebiteľa, ktorá je jej cieľom, má vytvoriť iba minimálny štandard práv spotrebiteľa. Článok 8 ods. 2 smernice umožňuje členským štátom, aby na zabezpečenie vyššej úrovne ochrany prijali alebo ponechali v účinnosti prísnejšie ustanovenia. (
31
) Pokiaľ teda procesný poriadok členského štátu stanovuje zníženie ceny ex offo, resp. pokiaľ vnútroštátny súd uplatní vnútroštátne právo týmto spôsobom, je to v súlade so smernicou.
53.
Bez ohľadu na to, ktoré opatrenie vnútroštátny súd zvolí, treba zohľadniť dve veci: Po prvé nemožno prijať opatrenie proti vôli žalobcu. Právo na účinnú právnu ochranu zahŕňa aj oprávnenie neuplatňovať si svoje práva. Z tohto dôvodu treba zistiť konkrétnu vôľu spotrebiteľa. V prejednávanej veci to nie je problém, pretože pani Duarte chce teraz dosiahnuť zníženie kúpnej ceny. Po druhé treba prihliadať na práva druhého účastníka konania na obranu. V každom prípade mu treba poskytnúť možnosť znovu sa vyjadriť k príslušnej otázke, prípadne možnosť, aby sám znovu podal návrh.
Predbežný záver
54.
Súhrne možno konštatovať, že smernica neobsahuje povinnosť ex offo znížiť cenu. Vnútroštátny súd však musí prijať vhodné opatrenia umožňujúce spotrebiteľovi opraviť nesprávny žalobný návrh, ak v opačnom prípade už vôbec nebude môcť uplatniť si svoje práva vyplývajúce zo smernice. V prípade akýchkoľvek opatrení, ktoré treba prijať, sa musia zachovať práva na obranu druhého účastníka konania.
C – O malom význame vady
55.
Vnútroštátny súd konštatoval, že odstúpenie od zmluvy je vylúčené z dôvodu, že ide iba o málo významnú vadu na vozidle. Toto konštatovanie niektoré zúčastnené osoby spochybnili.
56.
Vnútroštátny súd sa však nepýtal na výklad článku 3 ods. 6 smernice, ktorý obsahuje pojem „málo významný nesúlad so zmluvou“. Zisťovanie skutkových okolností a rozhodnutie o tom, aké otázky sa Súdnemu dvoru položia, prináleží výlučne vnútroštátnemu súdu.
57.
Vzhľadom na to, že otázka o málo významnej vade je otázkou týkajúcou sa výkladu práva Únie, si napriek tomu dovoľujem túto poznámku: Súdny dvor dosiaľ nerozhodol o výklade pojmu „málo významný“ v článku 3 ods. 6 smernice. Iné európske súdy, predovšetkým tiež najvyššie, (
32
) v prípadoch, ktoré sa javili ako podobné, rozhodli, že netesniacu strechu kabrioletu nemožno považovať za málo významnú vadu. (
33
) Skutočnosť, že vozidlo je napriek presakovaniu vody naďalej použiteľné ako dopravný prostriedok, čo vnútroštátny súd v návrhu na začatie prejudiciálneho konania uvádza ako odôvodnenie svojho konštatovania, nebola v uvedených rozhodnutiach relevantná. Pre jednotný výklad práva Únie by bolo zmysluplné a na urovnanie právneho sporu, ktorý mu bol predložený, by bolo určite prospešné, ak by Tribunal de Primera Instancia no 2 de Badajoz predložil Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania aj o otázke týkajúcej sa málo významnej vady a tým výkladu článku 3 ods. 6.
V – Návrh
58.
Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor na položenú otázku odpovedal takto:
Smernica 1999/44 sa má vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby vnútroštátny súd prijal primerané opatrenie umožňujúce spotrebiteľovi domôcť sa svojich nárokov vyplývajúcich zo smernice, ak spotrebiteľ na súde podá výlučne návrh na odstúpenie od zmluvy, ktoré mu však nemožno priznať z dôvodu, že ide o málo významné porušenie zmluvy. Je vecou vnútroštátneho súdu, akým procesným opatrením sa to môže dosiahnuť. Treba však pritom zabezpečiť práva druhého účastníka konania na obranu.
(
1
)	Jazyk prednesu: nemčina.
(
2
)	Smernica 1999/44/ES Európskeho parlamentu a Rady z 25. mája 1999 o určitých aspektoch predaja spotrebného tovaru a záruk na spotrebný tovar (Ú. v. ES L 171, s. 12; Mim. vyd. 15/004 s. 223, ďalej len „smernica 1999/44“ alebo „smernica“).
(
3
)	V súvislosti s dvoma inými návrhmi na začatie prejudiciálnych konaní týkajúcich sa smernice 1999/44 pozri rozsudky zo 16. júna 2011, Weber a Putz (C-65/09 a C-87/09, Zb. s. I-5257), a zo 17. apríla 2008, Quelle (C-404/06, Zb. s. I-2685).
(
4
)	BOE (Boletín Oficial del Estado) č. 165 z 11. júla 2003, s. 27160.
(
5
)	Hoci Real Decreto Legislativo 1/2007 zo 16. novembra o prijatí nového znenia všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov a iných doplňujúcich zákonov (BOE č. 287 z 30. novembra 2007, s. 49181) tento predpis zrušil, na prejednávanú vec je ešte uplatniteľný, keďže nová právna úprava nadobudla účinnosť až 1. decembra 2007, teda po kúpe vozidla.
(
6
)	Zákon č. 1/2000 zo 7. januára 2000 o občianskom súdnom poriadku, BOE č. 7 z 8. januára 2000, s. 575.
(
7
)	Vozidlo bolo podľa údajov v návrhu na začatie prejudiciálneho konania od novembra 2005 do júla 2008 minimálne päťkrát v oprave.
(
8
)	Prokuratúra.
(
9
)	Rozsudok z 8. septembra 2010, Winner Wetten (C-409/06, Zb. s. I-8015, bod 36), a z 27. októbra 2009, ČEZ (C-115/08, Zb. s. I-10265, bod 57), ako aj tam citovaná judikatúra.
(
10
)	Pozri článok 218 LEC.
(
11
)	Pozri článok 216 LEC.
(
12
)	V tejto súvislosti pozri aj rozsudok Súdneho dvora zo 17. apríla 2008, Quelle (už citovaný v poznámke pod čiarou 3, bod 36).
(
13
)	Ako správne uvádza maďarská vláda, inak je to napríklad v prípade smernice Rady 1993/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288), ktorá vo svojom článku 7 ods. 1 výslovne stanovuje, že členské štáty zabezpečia, aby existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok.
(
14
)	Pozri rozsudky z 18. marca 2010, Alassini (C-317/08 až C-320/08, Zb. s. I-2213, bod 47); z 15. apríla 2008, Impact (C-268/06, Zb. s. I-2483, bod 44, ako aj tam citovanú judikatúru); z 13. marca 2007, Unibet (C-432/05, Zb. s. I-2271, bod 39); z 26. októbra 2006, Mostaza Claro (C-168/05, Zb. s. I-10421, bod 24), ako aj zo 16. decembra 1976, Rewe (33/76, Zb. s. 1989, bod 5) a Comet (45/76, Zb. s. I-2043, bod 13).
(
15
)	Pozri rozsudky z 8. septembra 2011, Rosado Santana (C-177/10, Zb. s. I-7907, bod 89); zo 6. októbra 2009, Asturcom Telecomunicaciones (C-40/08, Zb. s. I-9579, bod 38); zo 7. júna 2007, van der Weerd a i. (C-222/05 až C-225/05, Zb. s. I-4233, bod 28); Mostaza Claro (už citovaný v poznámke pod čiarou 14, bod 24); zo 16. mája 2000, Preston a i. (C-78/98, Zb. s. I-3201, bod 31), a zo 14. decembra 1995, van Schijndel a van Veen (C-430/93 a C-431/93, Zb. s. I-4705, bod 17).
(
16
)	Pozri okrem iného rozsudky Impact (už citovaný v poznámke pod čiarou 14, bod 44); van der Weerd a i. (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 28); zo 14. decembra 1995, Peterbroeck (C-312/93, Zb. s. I-4599, bod 12), a Rewe (už citovaný v poznámke pod čiarou 14, bod 5).
(
17
)	Pozri rozsudok van Schijndel a van Veen (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 19).
(
18
)	Pozri rozsudok van Schijndel a van Veen (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 19).
(
19
)	Pozri rozsudky Asturcom Telecomunicaciones (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 39); z 3. septembra 2009, Fallimento Olimpiclub (C-2/08, Zb. s. I-7501, bod 27), ako aj Peterbroeck (už citovaný v poznámke pod čiarou 16, bod 14).
(
20
)	Pozri v tejto súvislosti článok 216 LEC, ktorý stanovuje, že súdy rozhodnú na základe prednesu, dôkazov a návrhov účastníkov konania.
(
21
)	Pozri rozsudky zo 17. decembra 2009, Martín Martín (C-227/08, Zb. s. I-11939, bod 20); van der Weerd (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 35) a van Schijndel a van Veen (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 21).
(
22
)	Pozri rozsudky van der Weerd (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, body 36 a 41) a van Schijndel a van Veen (už citovaný v poznámke pod čiarou 15, bod 22).
(
23
)	Pozri rozsudky Impact (už citovaný v poznámke pod čiarou 14, bod 54) a Unibet (už citovaný v poznámke pod čiarou 14, bod 44).
(
24
)	Pozri rozsudky z 20. októbra 2011, Interedil (C-396/09, Zb. s. I-9915, bod 38), a z 5. októbra 2010, Elčinov (C-173/09, Zb. s. I-8889, bod 31).
(
25
)	Pozri článok 5 ods. 2 smernice, ktorý členským štátom umožňuje stanoviť, aby spotrebiteľ s cieľom uplatniť si svoje práva musel informovať predávajúceho o nesúlade v lehote do dvoch mesiacov odo dňa, keď zistil takýto nesúlad.
(
26
)	Pozri v tomto zmysle aj rozsudky z 15. apríla 2010, Fritz (C-215/08, Zb. s. I-2497, bod 44), a z 3. septembra 2009, Messner (C-489/07, Zb. s. I-7315, bod 25), v ktorých Súdny dvor rozhodol, že ani ochrana spotrebiteľa nie je absolútnou zásadou a že cieľom príslušných smerníc nie je priznať spotrebiteľovi práva, ktoré prekračujú to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie jednotlivých cieľov.
(
27
)	Už citovaná v poznámke pod čiarou 13.
(
28
)	Pozri rozsudok z 27. júna 2000, Océano Grupo Editorial a Salvat Editores (C-240/98 až C-244/98, Zb. s. I-4941, body 27 a 29).
(
29
)	Pozri rozsudok Océano Grupo Editorial a Salvat Editores (už citovaný v poznámke pod čiarou 28, bod 26).
(
30
)	Toto stanovisko zastáva aj Komisia vo svojich pripomienkach. Odkazuje pritom najmä na rozsudok španielskeho Tribunal Supremo z 27. septembra 2011, STS 7744/2011, s. 14 a 15, v ktorom tento súd relativizoval zásadu zhody v článku 218 LEC s prihliadnutím na zásadu iura novit curia.
(
31
)	Pozri v tomto zmysle aj odôvodnenie 24 smernice.
(
32
)	Pozri napríklad rozsudok nemeckého Bundesgerichtshof z 5. novembra 2008, VIII ZR 166/07.
(
33
)	Nie sú k dispozícii dostatočné informácie v súvislosti s presným rozsahom vady na vozidle pani Duarteovej, v dôsledku čoho tu nemožno posúdiť skutočnú porovnateľnosť skutkových okolností tvoriacich základ. Neplatí to však pre príslušnú právnu argumentáciu týkajúcu sa posúdenia vady.