62019CJ0741_RES
Vec C‑741/19
Moldavská republika
proti
Komstroy LLC, právnej nástupkyni spoločnosti Energoalians
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel de Paris)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 2. septembra 2021
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Zmluva o energetickej charte – Článok 26 – Neuplatniteľnosť vo vzájomných vzťahoch medzi členskými štátmi – Rozhodcovské rozhodnutie – Súdne preskúmanie – Právomoc súdu členského štátu – Spor medzi hospodárskym subjektom tretieho štátu a tretím štátom – Právomoc Súdneho dvora – Článok 1 bod 6 Zmluvy o energetickej charte – Pojem ‚investícia‘“
Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora – Výklad medzinárodnej dohody uzatvorenej Úniou a členskými štátmi na základe delenej právomoci – Zmluva o energetickej charte – Spor medzi hospodárskym subjektom tretieho štátu a tretím štátom – Záujem Únie na tom, aby sa ustanovenie tejto dohody vykladalo jednotne – Právomoc Súdneho dvora poskytnúť tento výklad
(Článok 19 ZEÚ; článok 267 ZFEÚ; Zmluva o energetickej charte z roku 1994, článok 1 bod 6 a článok 26 ods. 1)
(pozri body 22 – 38)
Medzinárodné dohody – Zmluva o energetickej charte – Predloženie sporu rozhodcovskému súdu podľa tejto zmluvy – Rozhodcovský súd, ktorý nepatrí do súdneho systému niektorého z členských štátov, ale bol zriadený na základe arbitrážnych pravidiel Komisie OSN pre medzinárodné obchodné právo (Uncitral) – Spor medzi členským štátom a investorom z iného členského štátu vo veci investície uskutočnenej týmto investorom v prvom členskom štáte – Vylúčenie
(Zmluva o energetickej charte z roku 1994, článok 1 bod 6 a článok 26)
(pozri body 48 – 66)
Medzinárodné dohody – Zmluva o energetickej charte – Investícia – Pojem – Nadobudnutie pohľadávky vyplývajúcej zo zmluvy o dodávke elektriny, ktorá nie je spojená s investíciou, podnikom zmluvnej strany tejto medzinárodnej zmluvy od podniku štátu, ktorý nie je zmluvnou stranou uvedenej medzinárodnej zmluvy, pričom dlžníkom pri tejto pohľadávke je verejný podnik inej zmluvnej strany tej istej medzinárodnej zmluvy – Vylúčenie
(Zmluva o energetickej charte z roku 1994, článok 1 bod 6 a článok 26 ods. 1)
(pozri body 67 – 85 a výrok)
Zhrnutie
Na základe série zmlúv uzavretých v roku 1999 Ukrenergo, ukrajinský výrobca, predával elektrinu spoločnosti Energoalians, ukrajinskému distribútorovi, ktorý túto elektrinu ďalej predával spoločnosti Derimen zaregistrovanej na Britských Panenských ostrovoch, ktorá uvedenú elektrinu ďalej predávala spoločnosti Moldtranselectro, moldavskému verejnému podniku, s cieľom jej vývozu do Moldavska. Objemy dodanej elektriny boli každý mesiac určované priamo medzi spoločnosťami Moldtranselectro a Ukrenergo.
Derimen uhradila spoločnosti Energoalians dlžné sumy za takto nakupovanú elektrinu v celom rozsahu, zatiaľ čo Moldtranselectro uhradila dlžné sumy za túto elektrinu spoločnosti Derimen len čiastočne. Dňa 30. mája 2000 Derimen postúpila pohľadávku, ktorú mala voči spoločnosti Moldtranselectro, spoločnosti Energoalians. Moldtranselectro čiastočne uhradila svoj dlh voči spoločnosti Energoalians tým, že jej postúpila určité pohľadávky, pri ktorých bola veriteľkou. Energoalians sa neúspešne pokúšala domôcť úhrady zostatku tohto dlhu vo výške 16287185,94 amerického dolára (USD) (približne 13735000 eur), pričom sa obrátila na moldavské súdy, a následne na ukrajinské súdy.
Energoalians sa domnievala, že určité konanie Moldavskej republiky v tomto kontexte predstavuje závažné porušenie povinností vyplývajúcich zo Zmluvy o energetickej charte (
1
) (ďalej len „ZECH“), ktorej primárnym cieľom je podnietiť hospodársky rast pomocou opatrení na liberalizáciu investícií a obchodu s energiou.
Energoalians, ktorej právnou nástupkyňou sa neskôr stala Komstroy LLC, začala rozhodcovské konanie podľa ZECH. (
2
) Rozhodcovský súd ad hoc zriadený na účely vyriešenia tohto sporu so sídlom v Paríži (Francúzsko) uznal svoju právomoc a uložil Moldavskej republike povinnosť zaplatiť peňažnú sumu spoločnosti Energoalians na základe ZECH. V nadväznosti na žalobu o neplatnosť tohto rozhodcovského rozhodnutia a rozsudok Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko) napadla Moldavská republika právomoc tohto rozhodcovského súdu na Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž, Francúzsko), ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, a to z dôvodu, že pohľadávka vyplývajúca zo zmluvy o predaji elektriny podľa nej nepredstavuje „investíciu“ v zmysle ZECH. (
3
) Na tento účel vnútroštátny súd položil tri otázky týkajúce sa pojmu „investícia“.
Vo svojom rozsudku Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore rozhodol, že ak podnik zmluvnej strany ZECH nadobudne pohľadávku vyplývajúcu zo zmluvy o dodávke elektriny, ktorá nie je spojená s investíciou a ktorú vlastní podnik štátu, ktorý nie je zmluvnou stranou tejto medzinárodnej zmluvy, pričom dlžníkom pri tejto pohľadávke je verejný podnik inej zmluvnej strany tej istej medzinárodnej zmluvy, nepredstavuje to „investíciu“ v zmysle ZECH. (
4
)
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor najprv preskúmal svoju vlastnú právomoc odpovedať na položené prejudiciálne otázky, keďže viacerí účastníci konania, medzi nimi aj Komstroy, tvrdili, že právo Únie sa na predmetný spor neuplatňuje z dôvodu, že účastníci tohto sporu nemajú nič spoločné s Európskou úniou.
Súdny dvor potvrdil svoju právomoc rozhodovať v prejudiciálnom konaní o výklade ZECH, ktorá je zmiešanou dohodou, teda dohodou uzavretou Úniou spolu so značným počtom členských štátov. Konkrétne má Súdny dvor právomoc odpovedať na položené otázky, keďže tieto otázky sa týkajú pojmu „investícia“ v zmysle ZECH, pričom od nadobudnutia platnosti Lisabonskej zmluvy má Únia, pokiaľ ide o priame zahraničné investície, výlučnú právomoc, a pokiaľ ide o iné než priame investície, delenú právomoc (
5
).
Tento záver nie je spochybnený okolnosťou, že spor, ktorý je základom sporu vo veci samej, vznikol medzi investorom z tretieho štátu a iným tretím štátom. Je nepochybne pravda, že Súdny dvor v zásade nemá právomoc vykladať medzinárodnú dohodu, pokiaľ ide o jej uplatnenie v rámci sporu, na ktorý sa nevzťahuje právo Únie. Je to tak najmä v prípade, keď ide o takýto spor medzi investorom z tretieho štátu a iným tretím štátom. Únia má však záujem na tom, aby sa s cieľom zabrániť budúcim rozdielnym výkladom pojem „investícia“ podľa ZECH vykladal jednotne, a to bez ohľadu na podmienky, za ktorých sa má predmetné ustanovenie uplatniť. O takýto prípad ide pri ustanoveniach, ktorých výklad požaduje vnútroštátny súd. Konkrétne, ak by vec patrila do pôsobnosti práva Únie, mohol by tento súd rozhodovať o výklade tých istých ustanovení ZECH, či už v rámci návrhu na zrušenie rozhodcovského rozsudku alebo v rámci bežného súdneho sporu.
V každom prípade sa účastníci sporu vo veci samej rozhodli predložiť tento spor ad hoc rozhodcovskému súdu zriadenému na základe arbitrážnych pravidiel Komisie OSN pre medzinárodné obchodné právo (Uncitral) (
6
) a v súlade s týmito arbitrážnymi pravidlami súhlasili s tým, že sídlo rozhodcovského konania bude v Paríži, to znamená na území členského štátu, v tomto prípade na území Francúzska, v ktorom sa uplatňuje ZECH ako akt práva Únie. Na účely konania začatého na území tohto členského štátu má toto určenie miesta rozhodcovského konania za následok uplatnenie práva Únie, ktorého dodržiavanie je súd, ktorému bola vec predložená, povinný zabezpečiť v súlade s článkom 19 ZEÚ.
S cieľom odpovedať na prvú otázku vnútroštátneho súdu týkajúcu sa pojmu „investícia“ v zmysle ZECH, keďže tento výklad je nevyhnutný na overenie právomoci ad hoc rozhodcovského súdu, Súdny dvor najprv preskúmal, ktoré spory môžu byť predložené rozhodcovskému súdu podľa článku 26 ZECH. Viaceré členské štáty, ktoré sa zúčastnili na písomnej a ústnej časti konania, totiž vyzvali Súdny dvor, aby spresnil, či takýto súd môže v súlade so zásadou autonómie súdneho systému Únie rozhodnúť spor medzi subjektom z jedného členského štátu a iným členským štátom. (
7
)
Súdny dvor v tejto súvislosti v prvom rade spresnil, že rozhodcovský súd rozhoduje v súlade so ZECH, ktorá je aktom práva Únie, ako aj v súlade s medzinárodným právom, takže tomuto súdu môže vzniknúť povinnosť musí vykladať a uplatňovať právo Únie.
V druhom rade tento rozhodcovský súd nie je súčasťou súdneho systému členského štátu, v tomto prípade Francúzska. Z toho vyplýva, že tento súd nemožno považovať za súdny orgán „jedného z členských štátov“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, a preto nie je oprávnený obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania. (
8
)
V treťom rade na účely zabezpečenia zlučiteľnosti so zásadou autonómie súdneho systému Únie musí rozhodcovské rozhodnutie podliehať preskúmaniu súdom členského štátu tak, aby bol zabezpečený plný súlad s právom Únie, pričom má byť zaručené, že otázky práva Únie môžu byť prípadne predložené Súdnemu dvoru v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania. V prejednávanej veci sa účastníci sporu rozhodli predložiť tento spor rozhodcovskému súdu zriadenému na základe arbitrážnych pravidiel Uncitral a súhlasili s tým, že sídlo rozhodcovského konania bude v Paríži, čo založilo uplatniteľnosť francúzskeho práva na konanie pred vnútroštátnym súdom vo veci súdneho preskúmania rozhodcovského rozhodnutia. Takéto súdne preskúmanie pritom môže vnútroštátny súd vykonať len v rozsahu, v akom to umožňuje vnútroštátne právo členského štátu tohto súdu. Francúzske právo však stanovuje len obmedzené preskúmanie týkajúce sa okrem iného právomoci rozhodcovského súdu. Navyše predmetné rozhodcovské konanie sa odlišuje od obchodnej arbitráže, ktorá má pôvod v slobodnej vôli dotknutých zmluvných strán. Toto rozhodcovské konanie totiž vyplýva zo zmluvy, podľa ktorej sú členské štáty povinné vymedziť spory, ktoré sa môžu týkať uplatňovania alebo výkladu práva Únie.
Zo všetkých charakteristík rozhodcovského súdu vyplýva, že ak by šlo o spor týkajúci sa dvoch členským štátov, mechanizmus na riešenie takéhoto sporu by nemohol zaručiť, že o sporných otázkach bude rozhodovať súd patriaci do súdneho systému Únie, pričom len takýto súd môže zabezpečiť plnú účinnosť práva Únie. (
9
) Preto sa predmetné ustanovenie ZECH (
10
) neuplatňuje na spory medzi členským štátom a investorom z iného členského štátu vo veci investície, ktorú tento investor uskutočnil v prvom členskom štáte.
Súdny dvor ďalej spresnil pojem „investícia“ v zmysle ZECH. V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že pohľadávka vyplývajúca zo zmluvy o dodávke elektriny predstavuje aktívum, ktoré priamo vlastní investor, pričom pojem „investor“ definovaný v ZECH a použitý okrem iného v článku 26 ods. 1 ZECH označuje, pokiaľ ide o zmluvnú stranu, akou je Ukrajina, osobitne akýkoľvek podnik, ktorý sa riadi právnymi predpismi uplatniteľnými na území tejto zmluvnej strany. Pohľadávku vyplývajúcu z jednoduchej zmluvy o predaji elektriny však nemožno považovať za priznanú na podnikanie v hospodárskej činnosti v energetickom sektore. Z toho vyplýva, že jednoduchá zmluva o dodávke elektriny, ktorá bola v danej veci vyrobená inými hospodárskymi subjektmi, je obchodnou transakciou, ktorá sama osebe nemôže predstavovať investíciu. Tento výklad zodpovedá jasnému rozlišovaniu ZECH medzi obchodom a investíciami.
(
1
)	Zmluva o energetickej charte podpísaná v Lisabone 17. decembra 1994 (Ú. v. ES L 380, 1994, s. 24; Mim. vyd. 12/001, s. 199, ďalej len „ZECH“), schválená v mene Európskych spoločenstiev rozhodnutím Rady a Komisie 98/181/ES, ESUO, Euratom z 23. septembra 1997 (Ú. v. ES L 69, 1998, s. 1; Mim. vyd. 12/002, s. 24).
(
2
)	Článok 26 ods. 1 ZECH.
(
3
)	Článok 1 bod 6 a článok 26 ods. 1 ZECH.
(
4
)	Článok 1 bod 6 a článok 26 ods. 1 ZECH.
(
5
)	Článok 207 ZFEÚ; stanovisko 1/17 (Dohoda ECG medzi EÚ a Kanadou) z 30. apríla 2019 (EU:C:2019:341).
(
6
)	Článok 26 ods. 4 písm. b) ZECH.
(
7
)	Článok 26 ZECH.
(
8
)	Rozsudok zo 6. marca 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, body 43 až 49).
(
9
)	Rozsudok zo 6. marca 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, bod 56).
(
10
)	Článok 26 ods. 2 písm. c) ZECH.