62024CJ0742
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (десети състав)
15 януари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Контрол по границите, убежище и имиграция — Политика относно убежището — Директива 2013/33/ЕС — Член 15, параграф 1 — Достъп до пазара на труда като кандидат за международна закрила — Отхвърляне на искане за достъп до пазара на труда — Основание за отхвърлянето — Забавяне при разглеждането на молбата за международна закрила, за което кандидатът e частично отговорен“
По дело C‑742/24 [Havvitt] (
i
)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Supreme Court (Върховен съд, Ирландия) с акт от 23 октомври 2024 г., постъпил в Съда на 24 октомври 2024 г., в рамките на производство по дело
International Protection Appeals Tribunal,
Minister for Justice,
Ireland,
Attorney General
срещу
LK,
СЪДЪТ (десети състав),
състоящ се от: J. Passer (докладчик), председател на състава, D. Gratsias и B. Smulders, съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за Irlande, Minister for Justice и Attorney General, от M. Browne, Chief State Solicitor, C. Aherne, A. Burke и A. Joyce, в качеството на представители, подпомагани от N. J. Travers, SC, и P. Leonard, BL,
–
за LK, от C. Power, SC, H. Burgess, BL, и G. Daly, solicitor,
–
за Европейската комисия, от A. Azéma и M. Debieuvre, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, делото да бъде разгледано без представяне на заключение,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 15, параграф 1 от Директива 2013/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 96).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между LK, кандидат за международна закрила, от една страна, и International Protection Appeals Tribunal (Съд за разглеждане на жалби във връзка с международна закрила, Ирландия), Minister for Justice (министър на правосъдието, Ирландия), Ireland (Ирландия) и Attorney General (главен прокурор, Ирландия), от друга страна, относно законосъобразността на решение, с което се отхвърля молбата на LK за достъп до пазара на труда, с мотива че той е отговорен за забавата при приемането на решението на първа инстанция по молбата му за международна закрила (наричано по-нататък „решението на първа инстанция“).
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2013/32/ЕС
3
Член 6 от Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60) е озаглавен „Достъп до процедурата“ и гласи в параграф 4:
„[…] молбата за международна закрила се счита за подадена след като кандидатът подаде формуляр или когато това е предвидено в националното право, след като съответните компетентни органи на заинтересованата държава членка получат официален доклад“.
Директива 2013/33
4
Член 3 от Директива 2013/33 е озаглавен „Приложно поле“ и предвижда в параграф 1:
„Настоящата директива се прилага по отношение на всички граждани на трети държави и лица без гражданство, които подават молба за международна закрила на територията […] на дадена държава членка […]“.
5
Член 15 от тази директива е озаглавен „Заетост“ и гласи в параграф 1:
„Държавите членки гарантират, че кандидатите имат достъп до пазара на труда не по-късно от 9 месеца от датата, на която е подадена молбата за международна закрила, ако не е било взето решение на първа инстанция от компетентния орган и забавянето не може да бъде вменено в отговорност на кандидата“.
Ирландското право
6
European Communities (Reception Conditions) Regulations 2018 (Правилник от 2018 г. за Европейските общности (условия на приемане) (S.I. № 230/2018, наричан по-нататък „Правилникът от 2018 г.“) транспонира в ирландското право, считано от 30 юни 2018 г., разпоредбите на Директива 2013/33.
7
Член 11, параграфи 3 и 4 от този правилника, с който се привежда в изпълнение член 15, параграф 1 от Директива 2013/33, гласи:
„3.   Кандидат може да подаде молба за разрешение за достъп до пазара на труда:
[…]
b)
не по-рано от осем месеца, считано от подаване на молбата му [за международна закрила].
4.   При получена молба по параграф 3 Minister for Justice and Equality [министър на правосъдието и равенството, Ирландия] може да издаде разрешение [за достъп до пазара на труда] на кандидата, ако
a)
без да се засяга разпоредбата на параграф 6, е изтекъл деветмесечен срок от подаването на молбата [за международна закрила] и към тази дата не е било взето решение на първа инстанция по подадената от кандидата молба за закрила, и
b)
посоченото в буква a) положение не може да бъде вменено изцяло или отчасти в отговорност на кандидата“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
8
На 2 септември 2019 г. LK, грузински гражданин, подава молба за международна закрила в Ирландия, на основание, че ще бъде изложен на реален риск от тежки посегателства, ако бъде върнат в държавата си на произход.
9
International Protection Office (Служба за международна закрила, Ирландия) (наричана по-нататък „IPO“) насрочва изслушване на LK за 16 септември 2019 г., за което обаче LK не е уведомен. LK се свързва със своя социален работник, който уговаря изслушване с IPO за 12 декември 2019 г. По време на изслушването LK получава въпросник за международна закрила (наричан по-нататък „въпросникът IPO 2“) на грузински език, който е трябвало да попълни и върне до 6 януари 2020 г.
10
За да улесни LK при подаването на въпросника IPO 2, IPO четири пъти удължава срока, в крайна сметка до 24 август 2020 г. Най-напред на 7 януари 2020 г. срокът е удължен до 5 февруари 2020 г., тъй като LK не е имал адвокат, който да му окаже съдействие. След това определеният да му окаже съдействие адвокат на два пъти иска удължаване на срока, който е предоставено съответно на 5 и 20 февруари 2020 г. Всъщност, тъй като LK не говори английски език, освен помощ от адвокат, за попълването на въпросника IPO 2 са били необходими и услугите на преводач от грузински език. Трето искане за удължаване на срока, което първоначално е отхвърлено, е уважено на 16 март 2020 г. и е даден срок до 1 май 2020 г. поради настъпването на пандемията от COVID‑19 и трудностите, свързани с организирането на присъствие на преводач. Това удължаване на срока е предоставено на всички кандидати за международна закрила. Четвърто и последно удължаване на срока е поискано на 17 юли 2020 г. и срокът е удължен до 24 август 2020 г. На 5 август 2020 г. LK се среща с адвоката си в присъствието на преводач и попълненият въпросник е внесен в IPO на 25 август 2020 г.
11
Успоредно с това на 20 юни 2020 г. LK иска разрешение за достъп до пазара на труда от Labour Market Access Unit (Отдел за достъп до пазара на труда, Ирландия) (наричан по-нататък „LMAU“) на основание член 11, параграф 3 от Правилника от 2018 г.
12
На 28 август 2020 г. LMAU отхвърля искането с мотива, че LK носи отговорност за забавянето на издаването на решение на първа инстанция. LMAU посочва също, че LK не е изпратил обратно въпросника IPO 2.
13
На 11 септември 2020 г. LK иска преразглеждане на отказа. С решение от 2 декември 2020 г. компетентният за преразглеждането орган в Министерство на правосъдието потвърждава отказа, като приема, че LK е отговорен за забавянето на издаването на решение на първа инстанция, тъй като не се е явил на изслушването на 16 септември 2019 г. и не е изпратил обратно въпросника IPO 2 в разумен срок.
14
LK подава жалба срещу този отказ пред International Protection Appeals Tribunal (Съд за разглеждане на жалби във връзка с международна закрила), която е отхвърлена с решение от 3 март 2021 г.
15
Тогава той обжалва решението за отхвърляне пред High Court (Висш съд, Ирландия). С решение от 9 юни 2022 г. High Court (Висш съд, Ирландия) приема, че изводът на International Protection Appeals Tribunal (Съд за разглеждане на жалби във връзка с международна закрила), че забавянето при издаването на решението на първа инстанция се дължи на LK или че LK не е оказал съдействие при разглеждането на молбата му е необоснован и нелогичен и отменя решението на последния съд.
16
Това решение е обжалвано пред запитващата юрисдикция, Supreme Court (Върховен съд, Ирландия).
17
Според запитващата юрисдикция LK не може да носи отговорност за забавяне за периода от 2 септември 2019 г. — датата, на която е подал молба за международна закрила — до изтичането на разумен срок след 28 януари 2020 г. — датата, на която Legal Aid Board (Комисия за правна помощ, Ирландия) му е назначила адвокат, който да му окаже съдействие при изготвянето на отговора му на въпросника IPO 2.
18
Тя отбелязва обаче, че макар, за да може да отговори на въпросника, предоставеният на LK срок да е бил удължен отново на 5 и 20 февруари 2020 г., на 4 март 2020 г. въпросникът все още не е бил попълнен. Запитващата юрисдикция посочва, че едва поради избухването на пандемията от COVID‑19 и последващите ограничения, на 16 март 2020 г. на всички кандидати за международна закрила е предоставено ново удължаване на срока, което е позволило на LK да се ползва от допълнителен срок до 1 май 2020 г. Към тази дата обаче LK все още не бил подал въпросника IPO 2 и едва на 17 юли 2020 г. бил поискал ново удължаване на срока.
19
Според запитващата юрисдикция обстоятелството, че IPO се е съгласила на няколко пъти да удължава срока, е без значение, тъй като, ако LK не предостави необходимата информация в надлежно попълнен въпросник IPO 2, молбата за международна закрила не може да бъде разгледана.
20
Тя счита, че дори да се вземе предвид пандемията от COVID‑19, забавянето на LK да подаде въпросника IPO 2 остава без задоволително обяснение.
21
Що се отнася до молбата на LK от 20 юни 2020 г. за издаване на разрешение за достъп до пазара на труда, запитващата юрисдикция подчертава, че към тази дата LK не е предоставил на IPO необходимата за разглеждането на молбата му за международна закрила информация. В това отношение тя счита, че ако въпросникът IPO 2 беше представен своевременно, няма основание да се смята, че молбата за международна закрила на LK не би могла да бъде разгледана в деветмесечния срок по член 15, параграф 1 от Директива 2013/33, който започва да тече от 2 септември 2019 г.
22
Според тази юрисдикция може да се приеме, че LK е изяло отговорен за забавянето на разглеждането на молбата за международна закрила, тъй като молбата му не може да бъде разгледана, ако той не съдейства на IPO. Според нея обаче това не променя факта, че една част от забавянето, настъпило след 2 септември 2019 г., не може да бъде вменено в отговорност на LK.
23
При тези обстоятелства посочената юрисдикция иска да се установи как трябва да се определи кой носи отговорност за различните съставни елементи на забавянето при разглеждането на молбата на LK за международна закрила. В това отношение тя отбелязва, че Директива 2013/33 не дава насоки за това какъв вид поведение може да представлява забавяне, което да бъде вменено в отговорност на кандидата за международна закрила.
24
Тя иска също така да се установи дали и в каква степен включването в Правилника от 2018 г. на израза „вменено […] отчасти“ означава, че Ирландия не е транспонирала правилно Директива 2013/33 в националния правен ред, като се има предвид свободата на преценка, с която разполагат държавите членки при прилагането на тази директива.
25
При тези обстоятелства Supreme Court (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
В решение [от 14 януари 2021 г.]_The International Protection Appeals Tribunal и др., [C‑322/19 и C‑385/19, EU:C:2021:11] Съдът отбелязва, че Директива [2013/33] не дава никакви насоки относно това какво поведение представлява забавяне, което може да бъде вменено в отговорност на кандидата за международна закрила по смисъла на член 15, параграф 1 от Директивата. Уместно ли е при разглеждането на това какво поведение може да представлява забавяне, което може да бъде вменено в отговорност на кандидата, да се вземе предвид фактът, че кандидат като [LK] не е предоставил никаква информация (чрез отговор на въпросника) в период, по-дълъг от деветмесечния срок, предвиден в член 15 от Директивата?
2)
Попада ли в обхвата на понятието „забавяне“ по смисъла на член 15, параграф 1 от Директива [2013/33 ] само забавяне, което може да бъде вменено в отговорност изцяло и единствено на кандидата за международна закрила, или попада и всяко немаловажно забавяне, което може да бъде вменено в отговорност на кандидата или което може да се счита за „липса на съдействие“ от страна на кандидата?
3)
Може ли, когато е налице значително необяснимо забавяне от страна на кандидата за международна закрила и също така забавяне от страна на самата държава, както и забавяне, дължащо се на външни фактори като тези, произтичащи от Ковид-19, за целите на Директива [2013/33], част от общото забавяне да бъде „вменено в отговорност на кандидата“ или отговорността за всяко забавяне при разглеждането на молбата трябва да бъде единствено на кандидата?
4)
Означава ли включването на израза „да бъде вменено отчасти в отговорност“ в член 11, параграф 4, буква b) от [Правилника от 2018 г.], че Ирландия не е транспонирала правилно Директива [2013/33], като се има предвид свободата на преценка, с която държавите членки разполагат по отношение на начина, по който избират да въвеждат Директивата, и при обстоятелства, при които не изглежда, че включването на този израз прави практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на правата, предоставени от правния ред на Съюза?“.
По преюдициалните въпроси
26
С четирите си въпроса запитващата юрисдикция иска от Съда да тълкува израза „забавяне [което] не може да бъде вменено в отговорност на кандидата“ по смисъла на член 15 от Директива 2013/33.
По първите три въпроса
27
С първите си три въпроса, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска от Съда да установи дали член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 трябва да се тълкува в смисъл, че от една страна, представлява забавяне, което може да бъде вменено в отговорност на кандидата, по смисъла на тази разпоредба обстоятелството, че кандидат за международна закрила не е предоставил никаква информация, която да позволи на компетентните органи да разгледат молбата му за международна закрила в продължение на повече от предвидения в посочената разпоредба деветмесечен срок, и от друга страна, дали забавянето, за което е отговорен кандидатът, включва само забавяне или част от забавяне, за която е отговорен само той, или също и забавяне по смесени причини, т.е. такова, което се дължи както на поведението на този кандидат, така и на държавата членка и/или на външни фактори.
28
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом поставените въпроси се отнасят до тълкуването на норма от правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 6 октомври 2021 г., Santen, C‑673/19, EU:C:2021:800, т. 27 и цитираната съдебна практика).
29
В това отношение, тъй като предвиденият в член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 деветмесечен срок започва да тече от подаването на молбата за международна закрила, настоящото преюдициално запитване по необходимост се основава на предпоставката, че молбата за международна закрила на LK е била подадена по смисъла на член 6, параграф 4 от Директива 2013/32 на 2 септември 2019 г. Съдът следва да разгледа първия, втория и третия преюдициален въпрос въз основа на тази фактическа предпоставка, като от компетентността на запитващата юрисдикция е да провери дали тя е точна.
30
Съгласно член 15, параграф 1 от Директива 2013/33, ако компетентният орган не приеме решение на първа инстанция в срок от девет месеца от подаването на молбата за международна закрила, кандидатът трябва да може, без повече да чака, да получи разрешение за достъп до пазара на труда на приемащата държава членка, освен ако забавянето при разглеждането на молбата не може да бъде вменено в отговорност на кандидата. Както следва от съображение 23 от тази директива, достъпът на кандидатите до пазара на труда има за цел да насърчи самостоятелността на кандидатите и да ограничи значителните несъответствия между държавите членки.
31
За да се тълкува тази разпоредба, следва да се припомни, че Съдът вече е постановил, че трябва да се вземат предвид общите процедурни правила за предоставяне на международна закрила, установени с Директива 2013/32, и че от член 31, параграф 3 от тази директива следва, че забавяне в разглеждането на неговата молба за международна закрила може да се вмени в отговорност на кандидата, когато той не спазва задълженията си по член 13 от същата директива. Последният член предвижда, че кандидатът е длъжен да сътрудничи на компетентните органи при установяването на неговата самоличност и други елементи, посочени в член 4, параграф 2 от Директива 2011/95/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (OB L 337, 2011 г., стр. 9), а именно неговата възраст, минало, включително и за свързаните с него роднини, гражданство(а), държава(и), както и мястото или местата на предишно пребиваване, предходни молби за убежище, неговия маршрут на пътуване, документи за пътуване, както и причини за подаване на молба за международна закрила. Съдът е уточнил също, че задължението на кандидата да сътрудничи, предполага той да представи, доколкото е възможно, изисканите документи и евентуално поисканите обяснения и сведения (решение от 14 януари 2021 г., The International Protection Appeals Tribunal и др., C‑322/19 и C‑385/19, EU:C:2021:11, т. 76 и 77 и цитираната съдебна практика).
32
Освен това Съдът е постановил, че член 13 от Директива 2013/32 позволява на държавите членки да налагат на кандидата и други задължения, необходими за разглеждането на молбата му, в частност да му наложат да се представи лично пред компетентните органи или да се яви на определена дата или място, да уведоми органите за своето място на пребиваване, а също и да претърсят кандидата, да го фотографират и да направят запис на негови изявления (решение от 14 януари 2021 г., The International Protection Appeals Tribunal и др., C‑322/19 и C‑385/19, EU:C:2021:11, т. 78).
33
Следователно забавяне при разглеждането на молба за международна закрила може да бъде вменено в отговорност на кандидата, когато той не е сътрудничил с компетентните национални органи (решение от 14 януари 2021 г., The International Protection Appeals Tribunal и др., C‑322/19 и C‑385/19, EU:C:2021:11, т. 79).
34
Така обстоятелството, че кандидатът не предоставя никаква информация, която да позволи на компетентните органи да разгледат молбата му за международна закрила в продължение на повече от девет месеца от подаването на молбата, представлява пълна липса на съдействие, която оправдава това, че този кандидат не може да получи достъп до пазара на труда съгласно член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 след изтичането на този срок. Следователно последицата от пълната липса на съдействие, е че максималният срок от девет месеца, предвиден в посочената разпоредба, не е започнал да тече.
35
За разлика обаче от пълната липса на съдействие през посочения в член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 максимален срок от девет месеца, липсата на съдействие от страна на кандидата за определен интервал от време в рамките на този срок не може да има такава последица.
36
Всъщност при това положение, единствената последица от забавянето при разглеждането на молбата му трябва да бъде удължаването на деветмесечния срок с интервала от време, през който липсата на съдействие от страна на кандидата е довела до забавянето, за да се определи датата, от която, ако няма решение на първа инстанция, този кандидат има право да получи разрешение за достъп до пазара на труда. За разлика от този интервал, интервалите от време в рамките на същия срок, през които забавянето се дължи изключително на причини, различни от поведението на кандидата за международна закрила, не могат да се вземат предвид при удължаването на срока.
37
В случая обаче запитващата юрисдикция иска да се установи дали може да се вмени на кандидата за международна закрила отговорността за забавяне по смесени причини, тоест такива, които се дължат както на кандидата, така и на приемащата държава членка, или на външни фактори като например пандемия.
38
В това отношение от представената на Съда преписка е видно, че фактите в основата на делото в главното производство сочат наличието на такива положения, по-специално за периода след 28 януари 2020 г. — датата, на която ирландската комисия за правна помощ определя адвокат, който да окаже съдействие на LK при изготвянето на отговора му на формуляр IPO 2, и преди която според запитващата юрисдикция във всички случаи LK не може да носи отговорност за изтеклото време.
39
Що се отнася до периода след 28 януари 2020 г., запитващата юрисдикция отбелязва, че макар да не може да се приеме, че LK носи отговорност за забавяне в рамките на разумен период от време, който е необходим за попълване на въпросника IPO 2, все пак на 4 март 2020 г. този въпросник все още не е бил върнат на IPO, въпреки че на 5 и 20 февруари 2020 г. на LK е бил предоставен допълнителен срок за това. Освен това тази юрисдикция отбелязва, че едва поради избухването на пандемията от COVID‑19, на 16 март 2020 г. на всички кандидати за международна закрила е предоставено ново удължаване на срока, което е позволило на LK да се ползва от удължаване на срока до 1 май 2020 г. Тя обаче посочва, че към тази дата въпросникът все още не е бил върнат на IPO и че едва на 17 юли 2020 г., тоест два месеца и половина по-късно, е поискано ново удължаване и срокът е бил удължен до 24 август 2020 г. Впоследствие на 5 август 2020 г. LK се е срещнал с адвоката и с преводач си и на 25 август 2020 г. е върнал обратно попълнения въпросник IPO 2.
40
В това отношение следва да се отбележи, че за да се вмени отговорност за забавяне на кандидат за международна закрила, трябва да се установи с оглед на всички релевантни обстоятелства в конкретния случай наличието на причинно-следствена връзка между поведението на кандидата и констатираното забавяне, така че той може да носи отговорност само за забавянията, които са резултат от неговото поведение. От това следва, че в случай на забавяне, за което е установено, че се дължи на смесени причини, трябва да може да се определи частта от това забавяне, за която е отговорен кандидатът за международна закрила.
41
В случай че е възможно да се определи тази част, компетентният орган на приемащата държава членка трябва да вземе предвид не целия интервал от време, който е изтекъл поради смесени причини, а само тази част от него, за която е отговорен кандидатът за международна закрила, за да се удължи с тази част деветмесечният срок по член 15, параграф 1 от Директива 2013/33, след чието изтичане този кандидат има право на достъп до пазара на труда, а държавата членка ще наруши задълженията си, ако откаже да му издаде разрешение за достъп до този пазар.
42
Такова тълкуване позволява да се осигури баланс между, от една страна, правото на кандидата да получи достъп до пазара на труда, ако не бъде взето решение на първа инстанция в деветмесечния срок по член 15, параграф 1 от Директива 2013/33, и от друга страна, интересите на приемащата държава членка, която не може да бъде упрекната, че не е предоставила достъп до посочения пазар с изтичането на този срок, когато кандидатът е отчасти отговорен за неприемането на решение на първа инстанция в посочения срок.
43
При това положение на първия, втория и третия въпрос следва да се отговори, че член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 трябва да се тълкува в смисъл, че забавянето, за което кандидатът за международна закрила може да носи отговорност по смисъла на тази разпоредба, включва не само забавянето или частта от забавянето, за която е отговорен единствено този кандидат, но — ако има интервал от време, който е изтекъл поради смесени причини, тоест който се дължи едновременно на поведението на този кандидат и на приемащата държава членка и/или на външни фактори като по-специално пандемия — също и частта от този интервал от време, за която с оглед на всички обстоятелства по случая може да се приеме, че съответства на дела на отговорността, която може да се вмени на посочения кандидат.
По четвъртия въпрос
44
С четвъртия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, по силата на която националният орган, който е компетентен да издава разрешенията за достъп до пазара на труда в тази държава членка, може да откаже да издаде такова разрешение на кандидат за международна закрила, по чиято молба, подадена преди най-малко девет месеца в тази държава членка, все още не е било взето решение на първа инстанция по причини, които могат да бъдат вменени „отчасти“ на този кандидат.
45
От отговора на първия, втория и третия въпрос обаче следва, че когато е налице забавяне на приемането на решение на първа инстанция, член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 позволява на тази държава членка да определи дали съществува причинно-следствена връзка между поведението на кандидата за международна закрила и забавянето, включително когато кандидатът е отговорен само отчасти за забавянето, за да удължи над предвидените в тази разпоредба девет месеца срока, след чието изтичане посочената държава членка е длъжна да предостави на кандидата достъп до пазара на труда, с интервала от време, за който е установена тази причинно-следствена връзка, или, при забавяне, което се дължи на смесени причини, с частта от този интервал от време, която съответства на дела на отговорността, която може да се вмени на посочения кандидат.
46
Ето защо на четвъртия въпрос следва да се отговори, че член 15, параграф 1 от Директива 2013/33 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, по силата на която националният орган, който е компетентен да издава разрешенията за достъп до пазара на труда в тази държава членка, може да откаже да издаде такова разрешение на кандидат за международна закрила, по чиято молба, подадена преди най-малко девет месеца в тази държава членка, все още не е било взето решение на първа инстанция по причини, които могат да бъдат вменени „отчасти“ на този кандидат, при условие че, за да се обоснове този отказ, се взема предвид само интервалът от време, за който е установена причинно-следствена връзка между поведението на този кандидат и настъпването на забавянето, или, ако има интервал от време, чието изтичане се дължи на смесени причини — частта от този интервал, която съответства на дела на отговорността, която може да се вмени на посочения кандидат.
По съдебните разноски
47
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (десети състав) реши:
1)
Член 15, параграф 1 от Директива 2013/33/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година за определяне на стандарти относно приемането на кандидати за международна закрила
трябва да се тълкува в смисъл, че
забавянето, за което кандидатът за международна закрила може да носи отговорност по смисъла на тази разпоредба, включва не само забавянето или частта от забавянето, за която е отговорен единствено този кандидат, но — ако има интервал от време, който е изтекъл поради смесени причини, тоест който се дължи едновременно на поведението на този кандидат и на приемащата държава членка и/или на външни фактори като по-специално пандемия — също и частта от този интервал от време, за която с оглед на всички обстоятелства по случая може да се приеме, че съответства на дела на отговорността, която може да се вмени на посочения кандидат.
2)
Член 15, параграф 1 от Директива 2013/33
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска правна уредба на държава членка, по силата на която националният орган, който е компетентен да издава разрешенията за достъп до пазара на труда в тази държава членка, може да откаже да издаде такова разрешение на кандидат за международна закрила, по чиято молба, подадена преди най-малко девет месеца в тази държава членка, все още не е било взето решение на първа инстанция по причини, които могат да бъдат вменени „отчасти“ на този кандидат, при условие че, за да се обоснове този отказ, се взема предвид само интервалът от време, за който е установена причинно-следствена връзка между поведението на този кандидат и настъпването на забавянето, или, ако има интервал от време, чието изтичане се дължи на смесени причини — частта от този интервал, която съответства на дела на отговорността, която може да се вмени на посочения кандидат.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.