62019CJ0201_RES
Дело C‑201/19 P
Servier SAS и др.
срещу
Европейска комисия
Решение на Съда (първи състав) от 27 юни 2024 година
„Обжалване — Конкуренция — Фармацевтични продукти — Пазар на периндоприла — Член 101 ДФЕС — Картели — Потенциална конкуренция — Ограничаване на конкуренцията с оглед на целта — Стратегия, целяща да се забави навлизането на пазара на генерични варианти на периндоприла — Споразумение за доброволно уреждане на патентен спор — Продължителност на нарушението — Понятие за единно нарушение — Отменяне или намаляване на глобата“
Обжалване — Основания — Неправилна преценка на фактите и доказателствата — Недопустимост — Контрол на Съда върху преценката на фактите и доказателствата — Изключване, освен при изопачаване — Контрол на Съда върху правната квалификация на фактите по спора — Допустимост
(член 256, параграф 1 ДФЕС; член 58, първа алинея от Статута на Съда)
(вж. т. 58—61, 189, 269, 322, 326 и 335)
Обжалване — Основания — Повтаряне на основанията и доводите, изложени пред Общия съд — Недопустимост — Оспорване на тълкуването или прилагането на правото на Съюза от Общия съд — Допустимост
(член 256 ДФЕС; член 58, първа алинея от Статута на Съда; член 168, параграф 1, буква г) и член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда)
(вж. т. 62 и 63)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Критерии за преценка — Квалифициране на предприятие като потенциален конкурент — Реални и конкретни възможности за навлизане на пазара — Критерии — Твърда решимост и собствен капацитет на предприятието за навлизане на съответния пазар — Липса на непреодолими пречки — Преценка — Тежест на доказване — Наличие на патенти, закрилящи оригинален лекарствен продукт или някой от процесите за производството му — Квалифициране на производител на генерични лекарствени продукти като потенциален конкурент на притежаващия патентите производител на оригинален лекарствен продукт
(член 101 ДФЕС)
(вж. т. 69—71, 79—82, 98—126, 191—195, 200—204 и 262—267)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Споразумения за доброволно уреждане на патентни спорове — Споразумение, сключено между производител на оригинални лекарствени продукти и производител на генерични лекарствени продукти — Споразумение, съдържащо клаузи за неоспорване на патенти и за непредлагане на пазара на продукти от производителя на генерични лекарствени продукти — Насрещна престация, изразяваща се в прехвърляния на средства — Квалифициране като ограничаване с оглед на целта — Критерии — Степен на вредност на споразуменията за конкуренцията на съответния пазар — Преценка на стимулиращия ефект от прехвърлянията на средства върху решението на производителя на генерични лекарствени продукти да се откаже от навлизане на пазара — Необходимост да се разгледат последиците от антиконкурентното поведение за конкуренцията — Липса — Замесени предприятия, действали без намерение да предотвратят, ограничат или нарушат конкуренцията — Обстоятелство, коeто e без определящо значение
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 72—77, 83—88, 143—146, 152—157, 163—168, 222—228, 272, 277, 282, 291—296, 307—310, 332—334 и 344—352)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Съпътстващо ограничение — Понятие — Ограничаване, необходимо за реализирането на главна сделка, която няма антиконкурентен характер — Главна сделка, представляваща ограничаване на конкуренцията с оглед на целта — Неприложимост на теорията за съпътстващите ограничения
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 147—151 и 278)
Картели — Забрана — Нарушения — Споразумения и съгласувани практики, представляващи единно нарушение — Възлагане на отговорност на предприятие за цялото нарушение — Условия — Неправомерни практики и действия, вписващи се в общ план — Преценка — Критерии — Преследвана от всички участници обща цел — Необходимост от връзка на взаимно допълване между разглежданите практики — Липса
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 240—250)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Споразумения за доброволно уреждане на патентни спорове — Споразумение, сключено между производител на оригинални лекарствени продукти и производител на генерични лекарствени продукти — Споразумение, съдържащо клаузи за неоспорване на патенти и за непредлагане на пазара на продукти от производителя на генерични лекарствени продукти — Насрещна престация, изразяваща се в прехвърляния на средства — Решение на Комисията за констатиране на нарушение и налагане на глоба — Решение на Комисията, опорочено от непоследователност на мотивите относно датата на прекратяване на картела на различните национални пазари — Отхвърляне от Общия съд на основанието за отмяна, почиващо на тази непоследователност на мотивите — Грешка при прилагане на правото
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 368—379)
Основни права — Харта на основните права — Принцип за законоустановеност на престъплението и наказанието — Обхват — Предвидимост на неправомерността на санкционираното поведение — Споразумение за доброволно уреждане на патентен спор, сключено между лаборатория за оригинални лекарствени продукти и предприятие за генерични лекарствени продукти — Споразумение, противоречащо на конкурентното право — Дружество за оригинални лекарствени продукти, което не може да не знае, че поведението му е антиконкурентно
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 49, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз)
(вж. т. 386—390)
Обжалване — Компетентност на Съда — Оспорване по съображения за справедливост на преценката на Общия съд относно размера на глобите, които се налагат на предприятия, нарушили правилата за конкуренция на Договора — Изключване
(членове 256 и 261 ДФЕС; член 58 от Статута на Съда; член 31 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 404)
Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Съдебен контрол — Правомощие на съда на Съюза за пълен съдебен контрол — Обхват — Определяне на размера на налаганата глоба — Критерии за преценка
(член 101, параграф 1 ДФЕС; член 23, параграф 3 и член 31 от Регламент № 1/2003 на Съвета)
(вж. т. 412—417)
Резюме
Със седем решения Съдът отхвърля в основната им част жалбите, подадени от редица производители на лекарствени продукти срещу решенията на Общия съд (
1
) за частично отхвърляне на жалбите им за отмяна на решението, с което Европейската комисия им налага глоби за тяхното участие в картели на пазара на фармацевтичния продукт периндоприл, а на един от тях за извършена от него злоупотреба с господстващо положение на същия пазар (
2
). Правейки това, Съдът уточнява разграничителната линия между, от една страна, легитимните стъпки на производителите на лекарствени продукти за доброволно уреждане на истински патентни спорове във фармацевтичния сектор, и от друга страна, споразуменията, с които незаконосъобразно се забавя навлизането на производители на генерични лекарствени продукти на пазара на определен фармацевтичен продукт под прикритието на доброволно уреждане на патентни спорове.
Фармацевтичната група Servier, чието дружество майка Servier SAS е установено във Франция (наричани по-нататък заедно или поотделно „Servier“), разработва периндоприла — лекарствен продукт, спадащ към класа на инхибиторите на конвертиращия ензим (ИКЕ), който продукт е използван в сърдечносъдовата медицина и е предназначен главно за борба с хипертонията и сърдечната недостатъчност. Патентът за молекулата на периндоприла, заявен в Европейското патентно ведомство (ЕПВ) през 1981 г., изтича в десетилетието след 2000 г.
Активната фармацевтична съставка на периндоприла присъства под формата на сол, а именно ербумин. През 1988 г. Servier заявява в ЕПВ редица патенти върху процесите за производство на посочената активна съставка, изтичащи на 16 септември 2008 г.
През 2001 г. Servier подава в ЕПВ две нови заявки за патенти за периндоприла и за процеса за неговото производство, а патентите са издадени през 2004 г. (наричани по-нататък „патенти 947 и 948“). Servier освен това се снабдява с национални патенти, съответстващи на патент 947, в редица държави членки, преди те да станат страни по Конвенцията за издаване на европейски патенти.
От 2003 г. се водят редица спорове между Servier и производители на генерични лекарствени продукти, готвещи се да пуснат на пазара генеричен вариант на периндоприла. В този контекст десет производители на генерични лекарствени продукти подават възражение срещу патент 947 до ЕПВ, чиято техническа колегия по жалбите обявява спорния патент за недействителен през май 2009 г. Редица производители на генерични лекарствени продукти оспорват валидността на патент 947 и пред някои национални юрисдикции. От своя страна Servier предявява искове за нарушение на права върху интелектуална собственост и подава искания за издаване на временни съдебни разпореждания срещу разглежданите производители на генерични лекарствени продукти.
Между 2005 г. и 2007 г., с цел да приключи тези спорове, Servier сключва споразумения за доброволното им уреждане с редица производители на генерични лекарствени продукти, по-специално с Niche Generics Ltd и дружеството му майка Unichem Laboratories Ltd (наричано по-нататък „споразумението Niche“), Matrix Laboratories Ltd (наричано по-нататък „споразумението Matrix“), Teva UK Ltd (наричано по-нататък „споразумението Teva“), KRKA, tovarna zdravil, d.d. (наричани по-нататък „споразуменията Krka“) и Lupin Ltd (наричано по-нататък „споразумението Lupin“).
Съгласно тези споразумения производителите на генерични лекарствени продукти се задължават по-специално, според случая, да ограничат или да преустановят производството, доставката или предлагането на пазара на форми на периндоприла, закриляни с посочените по-горе патенти на Servier, и повече да не оспорват тези патенти. В замяна на тези ангажименти и на други клаузи, предвидени в посочените по-горе споразумения, Servier по-специално се задължава да извърши значителни плащания съм посочените предприятия.
В този контекст Biogaran SAS, което е дъщерно дружество на Servier, специализирано в разработването на оригинални лекарствени продукти, освен това сключва споразумение за лицензия и за снабдяване с Niche Generics (наричано по-нататък „споразумението Biogaran“).
С решение от 9 юли 2014 г. Комисията установява, че споразуменията Niche, Matrix, Teva, Krka, Lupin и Biogaran съставляват ограничения на конкуренцията, които са забранени с член 101 ДФЕС. Тя освен това счита, че Servier е злоупотребило с господстващо положение в нарушение на член 102 ДФЕС, тъй като тези споразумения се вписват в стратегия, целяща да се забави навлизането на генерични варианти на пазара на периндоприла, на който това предприятие има господстващо положение.
Комисията съответно налага на Servier глоби в общ размер на 289727200 евро за нарушенията на член 101 ДФЕС, както и глоба от 41270000 евро за нарушението на член 102 ДФЕС. На замесените производители на генерични лекарствени продукти също са наложени значителни глоби за това, че са нарушили член 101 ДФЕС, участвайки в разглежданите споразумения.
Сезиран с жалби, подадени от Servier и засегнатите производители на генерични лекарствени продукти, Общият съд отменя решението на Комисията в частта, в която тя установява нарушение на член 101, параграф 1 ДФЕС във връзка със споразуменията Krka и нарушение на член 102 ДФЕС, както и глобите, наложени съответно на Servier и на Krka за тези нарушения (
3
). Той освен това намалява размера на глобата, наложена на Servier поради участието му в споразумението Matrix (
4
). Общият съд обаче потвърждава всички други наложени глоби.
Servier и производителите на генерични лекарствени продукти, чиито жалби в първоинстанционното производство са отхвърлени, подават жалби до Съда срещу решенията на Общия съд.
Съображения на Съда
По понятията „потенциална конкуренция“ и „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“
На първо място, Съдът разглежда изтъкнатите основания за отмяна, съгласно които Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото, потвърждавайки наличието на потенциална конкуренция между Servier и разглежданите производители на генерични лекарствени продукти и квалифицирайки спорните споразуменията като ограничения на конкуренцията с оглед на целта.
Съдът най-напред отбелязва, че за целите на проверката предвид член 101, параграф 1 ДФЕС на практики на тайно договаряне, приемащи формата на споразумения за хоризонтално сътрудничество между предприятия, каквито са разглежданите споразумения, трябва да се определи, на първия етап, дали тези практики могат да се квалифицират като ограничаване на конкуренцията от предприятия, между които има конкуренция, дори да е потенциална.
Ако това е така, на втория етап трябва да се провери дали с оглед на техните икономически характеристики посочените практики могат да се квалифицират като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта. При ограничаване на конкуренцията с оглед на целта не е нужно да се издирват, нито пък a fortiori да се доказват последиците за конкуренцията. Когато обаче антиконкурентната цел на споразумения между предприятия или на съгласувана практика не е установена, трябва да се разгледат последиците им.
С оглед на тези съображения Съдът отхвърля, първо, оплакванията, че Общият съд е приложил разширително разбиране за понятието „потенциална конкуренция“ и е обърнал носената от Комисията тежест на доказване.
Съдът започва с припомняне, че в специфичния контекст на отварянето на пазара на лекарствен продукт за производителите на генерични лекарствени продукти вече е постановил, че за да се прецени дали един от тези производители, макар да отсъства от определен пазар, се намира в отношения на потенциална конкуренция с присъстващ на този пазар производител на оригинални лекарствени продукти, трябва да се определи дали съществуват реални и конкретни възможности първият да навлезе на посочения пазар и да се конкурира с втория. За тази цел трябва да се прецени дали производителят на генерични лекарствени продукти е направил достатъчно подготвителни постъпки, за да окаже конкурентен натиск върху производителя на оригинални лекарствени продукти. Трябва освен това да се потвърди, че навлизането на пазара на производителя на генерични лекарствени продукти не се сблъсква с непреодолими прегради.
По последния аспект Съдът уточнява, че макар наличието на патенти, закрилящи оригинален лекарствен продукт или някой от процесите за производството му, безспорно да е част от икономическия и правен контекст, характеризиращ отношенията на конкуренция между притежателите на тези патенти и производителите на генерични лекарствени продукти, това не променя факта, че наличието на патент, закрилящ процеса за производство на активна съставка, станала достъпна за свободно използване, не може само по себе си да се разглежда като непреодолима преграда за навлизането на пазара на производител на генерични лекарствени продукти. Следователно наличието на такъв патент не възпрепятства възможността като потенциален конкурент на производителя на съответния оригинален лекарствен продукт да се квалифицира производител на генерични лекарствени продукти, който действително има твърдата решимост и собствения капацитет да навлезе на пазара и който чрез своите постъпки показва, че е готов да оспори валидността на този патент и да поеме риска при навлизането си на пазара срещу него от притежателя на патента да бъде предявен иск за нарушение на права върху интелектуална собственост.
Освен това, макар възприятието на производител на генерични лекарствени продукти за силата на патент да е един от релевантните фактори наред с други, като например предприетите подготвителни постъпки с цел навлизане на пазара, за да се преценят намеренията на този производител и съответно евентуалната му твърда решимост да извърши такова навлизане, това възприятие по принцип не е релевантно, за да се прецени собственият капацитет на такъв производител да навлезе ефективно на пазара, нито впрочем обективното наличие на непреодолими пречки пред такова навлизане.
Противно на твърденията на някои жалбоподатели, в този контекст Общият съд не обръща тежестта на доказване, приемайки, че след като въз основа на съвкупност от непротиворечиви улики Комисията е установила наличието на потенциална конкуренция между Servier и разглежданите производители на генерични лекарствени продукти, последните трябва да оборят наличието ѝ, като докажат противното. Такава тежест на доказване освен това не представлява probatio diabolica, тъй като е достатъчно съответните предприятия да докажат положителен факт, а именно наличието на технически, регулаторни, търговски или финансови затруднения, които съставляват непреодолими пречки пред навлизането на едно от тях на пазара.
Второ, Съдът отхвърля основанията, съгласно които Общият съд е квалифицирал спорните споразумения като ограничения на конкуренцията с оглед на целта въз основа на погрешни критерии.
След като отбелязва, че тази квалификация като ограничения на конкуренцията с оглед на целта не може да се отхвърли с довода, че в тази област липсва предходна практика на Комисията по вземане на решения, Съдът отхвърля оплакванията, с които се оспорва неотчитането от Общия съд на твърдените положителни последици от спорните споразумения за конкуренцията, тъй като разглеждането на последиците от тези споразумения не е необходимо, нито дори релевантно, за да се определи дали те могат да се квалифицират като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта.
Общият съд не е допуснал грешка и като е отхвърлил приложението на съдебната практика, според която ограничаване, съпътстващо законосъобразно споразумение, не попада в обхвата на предвидената в член 101, параграф 1 ДФЕС принципна забрана, ако е обективно необходимо за привеждането в действие на законосъобразното споразумение и пропорционално спрямо целите му. Тази съдебна практика всъщност изисква главното споразумението да няма антиконкурентен характер, а това не е така при спорните споразумения.
В отговор на оплакванията, че Общият съд е отказал да вземе предвид намерението на жалбоподателите да сложат край на патентни спорове, Съдът припомня, че макар обективните цели на споразумения по отношение на конкуренцията да са релевантни, за да се прецени евентуалният им антиконкурентен предмет, обстоятелството, че участващите предприятия са действали без намерение да ограничат конкуренцията, и фактът, че са преследвали някои законосъобразни цели, не са определящи за целите на прилагането на член 101, параграф 1 ДФЕС. Следователно фактът, че договарянето на спорните споразумения евентуално отразява икономически рационална стратегия от гледна точка на жалбоподателите, изобщо не доказва, че следването на тази стратегия може да се оправдае от гледна точка на конкурентното право.
Накрая, Съдът отхвърля доводите относно значението, което трябва да се придаде на предвидените в спорните споразумения обратни плащания, а именно извършените от Servier в полза на производителите на генерични лекарствени продукти, за да се квалифицират тези споразумения като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта.
В това отношение Съдът припомня, че макар при определени условия да е възможно споразумение за доброволно уреждане на патентен спор да бъде сключено напълно законосъобразно въз основа на признаването от страните на валидността на въпросния патент, квалифицирането на такова споразумение като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта зависи и от други характеристики на споразумението и от обстоятелствата около сключването му, позволяващи евентуално да се приеме, че това споразумение е с достатъчна степен на вредност за конкуренцията.
Следователно присъствието в споразумение за доброволно уреждане на спор на клаузи за неоспорване и за непредлагане на пазара може да доведе до квалифициране като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта, когато е видно, че приемането на тези клаузи от производителя на генерични лекарствени продукти се основава не на неговото признаване на валидността на патента на производителя на оригинални лекарствени продукти, а на извършването на плащане в негова полза от последния.
Поради това, когато споразумение за доброволно уреждане на патентен спор, съдържащо клаузи за неоспорване и за непредлагане на пазара, се придружава от прехвърляния на средства от производителя на оригинални лекарствени продукти в полза на производителя на генерични лекарствени продукти, най-напред трябва да се провери дали положителното нетно салдо от тези прехвърляния може да се обоснове изцяло с необходимостта да се компенсират разноски или неудобства, свързани със спора, за който се отнася споразумението, или с необходимостта да се изплати възнаграждение за реалната и доказана доставка на стоки или услуги от последния на производителя на оригиналния лекарствен продукт. Ако това не е така, после трябва да се провери дали прехвърлянията се обясняват единствено с търговския интерес на тези производители на лекарствени продукти да не се конкурират въз основа на качествата. За целите на това разглеждане трябва да се прецени дали нетното положително салдо от прехвърлянията на средства е достатъчно значимо, за да бъде производителят на генерични лекарствени продукти действително стимулиран да се откаже от навлизане на съответния пазар, без да се изисква това нетно положително салдо непременно да надхвърля печалбите, които той би реализирал при свой успех в патентното производство.
В този контекст Съдът освен това уточнява, че Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото, приемайки, че някои възстановени от Servier разходи, като например евентуално дължимите обезщетения на трети лица от производителите на генерични лекарствени продукти, не могат да се считат за присъщи за доброволното уреждане на спора. И в това отношение Общият съд не е обърнал тежестта на доказване, изисквайки страните по спорните споразумения да докажат, че тези разходи са присъщи за разглежданото доброволно уреждане на спор.
По прилагането на член 101, параграф 1 ДФЕС към спорните споразумения
След като потвърждава възприетото от Общия съд тълкуване на понятията „потенциална конкуренция“ и „ограничаване на конкуренцията с оглед на целта“, на второ място, Съдът разглежда подробно спорните споразумения в светлината на направените изводи.
А. Споразуменията Niche и Matrix
Що се отнася до споразуменията Niche и Matrix, Съдът припомня, че Niche Generics (наричано по-нататък „Niche“), дружеството му майка Unichem Laboratories (наричано по-нататък „Unichem“) и Matrix Laboratories (наричано по-нататък „Matrix“) са имали обща стратегия, а именно разработването на генеричен вариант на периндоприла и предлагането му на пазара на територията на Съюза. В този контекст Matrix е отговаряло за производството на активната съставка, а Unichem е осигурявало производството въз основа на тази активна съставка на таблетки с генеричен вариант на периндоприла. Предлагането на пазара на този лекарствен продукт, включително регулаторните му аспекти, е било поверено на Niche.
Що се отнася до Matrix, Съдът освен това уточнява, че дружеството Mylan Inc увеличава участието си в капитала на Matrix на 71,5 % през януари 2007 г. и на над 97 % през 2011 г. Считано от 5 октомври 2011 г., наименованието на Matrix става Mylan Laboratories.
С оглед на гореизложеното Съдът посочва, че Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото, констатирайки, че целта на прехвърлянията на средства, извършени от Servier в изпълнение на споразуменията Niche и Matrix, е била Niche, Unichem и Matrix да бъдат стимулирани да се откажат от навлизане на пазара на периндоприла в Съюза. Освен това, тъй като патентните пречки пред навлизането на тези производители на генерични лекарствени продукти на пазара на периндоприла не са били непреодолими, с тези пречки не може да се оспори стимулиращият характер на установените прехвърляния на средства. Освен това твърдяната липса на антиконкурентно намерение у страните по споразуменията Niche и Matrix не е определяща за целите на прилагането на член 101, параграф 1 ДФЕС.
Съдът отхвърля и оплакванията, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, потвърждавайки, че Niche и Matrix не са участвали в единно нарушение, а в две отделни нарушения, за които Комисията е можела да наложи отделни глоби. Всъщност, тъй като квалифицирането като единно нарушение изисква всяко от съответните антиконкурентни деяния да се вписва в рамките на един и същ общ план поради тяхната еднаква антиконкурентна цел, Общият съд е приложил този критерий точно, приемайки, че предвид липсата на общ план между Niche и Matrix, споразуменията Niche и Matrix съставляват две отделни нарушения.
Що се отнася до отговорността на Mylan за нарушението, произтичащо от споразумението Matrix, и тази на Unichem за нарушението, произтичащо от споразумението Niche, според Съда Общият съд правилно е приел, че отговорността за деянията на Matrix и на Niche може да се вмени съответно на Mylan и на Unichem, в качеството им на дружества майки, тъй като Matrix и Niche не са определяли самостоятелно поведението си на пазара, а са прилагали главно указанията, давани им от техните дружества майки, предвид по-специално икономическите, организационните и правните връзки между тях.
Що се отнася до Unichem, Съдът освен това подчертава, че съгласно направените от Общия съд констатации както Unichem, така и дъщерното му дружество Niche, са участвали пряко в нарушението, произтичащо от споразумението Niche. След като Unichem не е оспорило надлежно пред Общия съд доказателствата, въз основа на които това пряко участие се установява, тези доказателства са достатъчни в съответствие с принципа на личната отговорност, за да му се възложи отговорността за това нарушение.
Освен това фактът, че Unichem се намира в трета държава, също не е пречка за прилагането на член 101 ДФЕС спрямо него, тъй като споразумението Niche е приведено в действие в Съюза както от Servier, така и от Niche.
Б. Споразуменията Teva и Lupin
Що се отнася до прилагането на член 101, параграф 1 ДФЕС към споразумението Teva, Съдът потвърждава преценката на Общия съд, че нетното положително салдо от предвидените в това споразумение прехвърляния на средства е стимулирало Teva UK да се откаже от навлизане на пазара на периндоприла, което обосновава квалифицирането на посоченото споразумение като ограничаване на конкуренцията с оглед на целта. Освен това с твърдението, че законосъобразната цел на споразумението Teva е била да се позволи на Teva да навлезе на пазара в Обединеното кралство, предлагайки на него генеричен вариант на доставяния от Servier периндоприл, това квалифициране не може да се оспори, тъй като обстоятелството, че тези предприятия действали без намерение да предотвратят, ограничат или нарушат конкуренцията или че преследвали някои законосъобразни цели, не е определящо за целите на прилагането на член 101, параграф 1 ДФЕС.
Що се отнася до споразумението Lupin, Съдът обаче уважава оплакването на Servier, че Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото, потвърждавайки заключението на Комисията, че свързаното с това споразумение нарушение е продължило на белгийския, чешкия, ирландския и унгарския пазар след пускането на генеричен вариант на периндоприла от производителя на лекарствени продукти Sandoz, докато пускането на същия генеричен вариант на френския пазар е счетено от Комисията за бележещо края на нарушението, произтичащо от споразумението Lupin, на този национален пазар.
В. Споразумението Biogaran
Съгласно споразумението Biogaran, Niche по-специално се задължава да прехвърли на Biogaran документациите по разрешения за търговия за три лекарствени продукта, различни от периндоприла, както и разрешение за търговия, получено във Франция за един от тези три лекарствени продукта. В замяна Biogaran трябвало да заплати на Niche сумата от 2,5 милиона лири стерлинги (GBP), която не подлежи на възстановяване, дори тези разрешения за търговия да не бъдат получени.
Считайки, че споразумението Biogaran съставлява допълнителен стимул, предназначен да убеди Niche да се откаже от навлизане на пазара на периндоприла, и разкрива прякото участие на Biogaran в извършеното от Servier нарушение, Комисията налага на Servier и на Biogaran, поотделно и солидарно, значителна глоба за нарушението на член 101 ДФЕС.
Тъй като Общият съд потвърждава този анализ и наложената от Комисията глоба, Съдът посочва, че е абсолютно необходимо всички въпросни договорки да се разглеждат като формиращи едно цяло. Предвид по-специално икономически необяснимите прехвърляния на средства, произтичащи от споразумението Biogaran, в полза на Niche, Съдът съответно констатира, че Общият съд не е допуснал никаква грешка при прилагане на правото, приемайки, че споразумението Biogaran е акцесорно споразумение към споразумението Niche за заплащане на допълнително възнаграждение на Niche, за да бъде то насърчено да се откаже от навлизане на пазара на периндоприла посредством споразумението Niche.
По налагането на глобите
На последно място, Съдът отхвърля различните оплаквания, свързани с налагането и изчисляването на глобите, с изключение на оплакванията на Servier относно продължителността на нарушението, произтичащо от споразумението Lupin. Съдът по-специално отхвърля твърденията, че изправена пред ново положение като разглежданото в случая, характеризиращо се с липса на по-ранни решения и съдебна практика, което е и сложно, Комисията не можела да наложи глоби, без да наруши принципа на законоустановеност на престъпленията и наказанията.
В това отношение Съдът припомня, че принципът на законоустановеност на престъпленията и наказанията действително изисква законът ясно да определя нарушенията и наказанията, с които те се санкционират, но не забранява постепенното изясняване на нормите относно наказателната отговорност посредством тълкуването им от съдилищата по всяко следващо дело, стига резултатът да е бил разумно предвидим към момента на извършване на нарушението. Предвид обаче обхвата на забраната, предвидена в член 101, параграф 1 ДФЕС Servier не е можело да не знае, че като плаща на производителите на генерични лекарствени продукти, за да не навлизат на пазара на периндоприла, следва забранено с тази разпоредба поведение. И обратно, производителите на генерични лекарствени продукти разумно са можели да очакват, че приемайки да им бъде платено от Servier, за да останат извън пазара на периндоприла, те следват поведение, попадащо в обхвата на забраната, заложена в член 101, параграф 1 ДФЕС. Следователно въпреки сложността на спорните споразумения и на техния контекст замесените предприятия не са можели да не разбират противоправността на тези споразумения.
Заключение
С оглед на гореизложеното Съдът отхвърля изцяло различните жалби до него, подадени от производителите на лекарствени продукти, с изключение на подадената от Servier, която е отхвърлена само частично. Що се отнася до последната жалба, Съдът уважава по-специално оплакванията, с които се оспорва продължителността на нарушението, свързано със споразумението Lupin, както съответно и оплакванията, свързани с изчисляването на размера на глобата, наложена на Servier за участието му в посоченото споразумение. Считайки освен това, че състоянието на производството по делото позволява произнасяне по тези оплаквания, Съдът, от една страна, констатира, че нарушението, свързано със споразумението Lupin, е било преустановено на белгийския, чешкия, ирландския и унгарския пазар при пускането на произвеждания от Sandoz генеричен вариант на периндоприла на френския пазар, и от друга страна, определя размера на глобата, наложена на Servier за участието му в посоченото споразумение, на 34745100 евро.
(
1
)	Решения от 12 декември 2018 г., Servier и др./Комисия (T‑691/14, EU:T:2018:922), Niche Generics/Комисия (T‑701/14, EU:T:2018:921), Unichem Laboratories/Комисия (T‑705/14, EU:T:2018:915), Teva UK и др./Комисия (T‑679/14, EU:T:2018:919), Lupin/Комисия (T‑680/14, EU:T:2018:908), Mylan Laboratories и Mylan/Комисия (T‑682/14, EU:T:2018:907), и Biogaran/Комисия (T‑677/14, EU:T:2018:910).
(
2
)	Решение C(2014) 4955 final на Комисията от 9 юли 2014 година относно производство по членове 101 и 102 [ДФЕС] (преписка AT.39612 — Периндоприл (Servier).
(
3
)	Решения от 12 декември 2018 г., Krka/Комисия (T‑684/14, EU:T:2018:918), и Servier и др./Комисия (T‑691/14, EU:T:2018:922).
(
4
)	Решение от 12 декември 2018 г., Servier и др./Комисия (T‑691/14, EU:T:2018:922).