62013CC0017_BG
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. С настоящото преюдициално запитване Consiglio di Stato отправя до Съда въпрос относно значението и обхвата на термина „морски каботаж“ по смисъла на Регламент (ЕИО) № 3577/92(2) с оглед на евентуалното му прилагане спрямо разглежданите в настоящия случай обстоятелства. Комисията е изразила предварително съмнение относно компетентността на Съда да се произнесе по поставения въпрос и независимо от направеното от самата нея предложение в крайна сметка това съмнение да бъде отхвърлено, то същото следва да бъде подложено на анализ. Що се отнася до същността на делото, за мен няма съмнение, че понятието „морски каботаж“ се прилага спрямо разглежданите в настоящия случай обстоятелства.
I – Правна уредба
А – Правото на Съюза
1. Регламент (ЕИО) № 3577/92
2. Член 1, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3577/92 предвижда следното:
„Считано от 1 януари 1993 г., свободното предоставяне на услуги в областта на морския превоз в рамките на дадена държава членка (морски каботаж) се прилага по отношение на собственици на кораби от Общността, чиито кораби са регистрирани във и плават под флага на дадена държава членка, при условие че тези кораби отговарят на всички условия за извършване на каботаж в тази държава членка, включително кораби, които са регистрирани в регистъра Euros от момента на одобряване на този регистър от Съвета“.
3. Съгласно член 2 от Регламент (ЕИО) № 3577/92 по смисъла на регламента:
1. „[У]слуги в областта на морския превоз в рамките на държава членка (морски каботаж)“ означава услуги, които обикновено се предоставят срещу заплащане и включват по-специално:
а) „континентален каботаж“: превозването по море на пътници или стоки между пристанища, разположени на континенталната част или на основната територия на една и съща държава членка без междинно спиране на островите;
б) „офшорно предоставяне на услуги“: превозването по море на пътници или на стоки между всяко пристанище на дадена държава членка и инсталациите или структурите, разположени на континенталния шелф на тази държава членка;
в) „островен каботаж“: превозването по море на пътници или на стоки между:
– пристанища, разположени на континенталната част или на един или няколко острова на една и съща държава членка,
– пристанища, разположени на островите на една и съща държава членка;
[…]“.
4. Съгласно член 6, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3577/92:
„Чрез дерогация следните услуги за морски превоз, извършени в Средиземноморието и по протежение на бреговата ивица на Испания, Португалия и Франция, временно са освободени от прилагането на настоящия регламент за:
– услуги по круизни линии до 1 януари 1995 г.,
[…]“.
2. Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария(3)
5. В съответствие с член 5, параграф 1 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария „[б]ез да се засягат други специфични споразумения между договарящите се страни особено относно разпоредбите за услуги (включително споразумението за обществените поръчки, доколкото то обхваща предоставянето на услуги), лица, които предоставят услуги, включително фирми в съответствие с разпоредбите на приложение I, имат правото да предоставят услуга на територията на другата договаряща се страна за период, който не превишава 90 дни действителна работа в една календарна година“.
6. Член 17 от приложение I към Споразумението между Европейския съюз и Конфедерация Швейцария гласи следното:
„По отношение на предоставянето на услуги, по силата на член 5 от настоящото споразумение се забранява следното:
а) всяко ограничение на трансграничното предоставяне на услуги на територията на една договаряща се страна, което не превишава 90 дни действителна работа за една календарна година;
б) всяко ограничение на правото на влизане и пребиваване в случаите, обхванати от член 5, параграф 2 от настоящото споразумение относно:
i) лицата, които предоставят услуги и са граждани на държавите — членки на Европейската общност, или на Швейцария, и са установени на територията на една договаряща се страна, различна от тази на лицето, което получава услугите;
ii) [заетите лица], независимо от тяхната националност, [работещи за] лица, които предоставят услуги, които са интегрирани на редовния пазар на труда на една договаряща се страна и са [командировани за] предоставянето на услуга на територията на друга договаряща се страна, без това да засяга член 1“.
7. Член 18 от приложение I към цитираното споразумение гласи:
„Разпоредбите на член 17 от настоящото приложение се прилагат за компании, създадени в съответствие със законодателството на една държава — членка на Европейската общност, или на Швейцария, и имащи [седалище, централно управление или основно място на дейност] на територията на една договаряща се страна“.
8. Съгласно член 19 от същото приложение:
„Лице, което предоставя услуги, което има правото или е било упълномощено да предоставя услуга, може за целите на предоставянето временно да осъществява своята дейност в страната, в която се предоставя услугата, при същите условия, както условията, наложени от страната на нейните граждани, в съответствие с разпоредбите на настоящото приложение и на приложения II и III“.
Б – Националното право
9. Член 224 от Codice della navigazione (Кодекс на корабоплаването)(4) гласи:
„1. Каботажните услуги между пристанищата на Републиката са запазени, в съответствие с предвиденото в Регламент (ЕИО) № 3577/92 на Съвета от 7 декември 1992 г., за собственици на кораби от Общността, чиито кораби са регистрирани във и плават под флага на дадена държава членка, при условие че тези кораби отговарят на всички изисквания за извършване на каботаж в тази държава членка.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат към корабите, които осъществяват морско обслужване на пристанищата, рейдовете и плажовете“.
II – Факти
10. Преюдициалното запитване води началото си от спор между Alpina River Cruises GmbH — швейцарско дружество, собственик на кораба Bellisima, и Nicko Tours GmbH — германско дружество, ползвател на този кораб, който плава под швейцарски флаг, от една страна, и италианските власти, от друга страна, във връзка с отказа на последните да разрешат преминаване през италианските териториални води на речен круиз, организиран от двете дружества.
11. Alpina River Cruises и Nicko Tours организират седемдневен круиз с тръгване от Венеция, преминаване през венецианския залив до Киоджа, продължаване по река По и връщане във Венеция по същия маршрут. При осъществяване на маршрута следва да се пресече морската ивица между пристанищата на Киоджа и Порто Леванте при устието на река По, тъй като корабът Bellisima не може да премине през канал Брондоло, който свързва Киоджа с реката.
12. Италианските власти отказват разрешение за преминаване в отсечката Киоджа—Порто Леванте с мотива, че член 224 от Кодекса на корабоплаването, който препраща към Регламент (ЕИО) № 3577/92, запазва морския каботаж за корабите, плаващи под флаг на държава членка.
13. Депозираната от Alpina River Cruises и Nicko Tours жалба срещу административния акт е отхвърлена от административния съд на област Венето. Първоинстанционното решение е обжалвано пред Consiglio di Stado, като последният отправя настоящия преюдициален въпрос.
III – Преюдициалният въпрос
14. Преюдициалният въпрос има следното съдържание:
„Следва ли Регламент (ЕИО) № 3577/92 на Съвета от 7 декември 1992 г. да се тълкува в смисъл, че той се прилага към круизите, осъществявани между пристанища на една и съща държава членка, без да е налице качване и слизане в тези пристанища на различни пътници, доколкото въпросните круизи започват и завършват с качването и слизането на едни и същи пътници в едно и също пристанище на държавата членка?“.
15. Consiglio di Stado счита, че приложението към Регламент (ЕИО) № 3577/92 — и произтичащите от него последици, изразяващи се в запазването на плавания, подобни на осъществяваното от Alpina River Cruises и Nicko Tours, за собственици на кораби от Общността — зависи от това дали понятията „морски каботаж“ или „услуги в областта на морския превоз“ по смисъла на член 2 от цитирания регламент обхващат круизи, които започват и завършват с качването и слизането на едни и същи пътници в едно и също пристанище на държава членка, въпреки че преминават през други пристанища на посочената държава членка.
IV – Производството пред Съда
16. Преюдициалното запитва не постъпва в секретариата на Съда на 14 януари 2013 г.
17. Писмени становища са представили страните в главното производство, правителството на Италианската република и Комисията.
18. Страните са поканени да представят писмени становища по въпроса дали член 5 от Споразумението между Европейския съюз и Конфедерация Швейцария за свободно движение на хора, във връзка с членове 18 и 19 от приложение I към цитираното споразумение, може да доведе до прилагане на условията —предвидени в Регламент (ЕИО) № 3577/92 за услугите в областта на морския транспорт във вътрешността на държавите членки, които се осъществяват от кораби, плаващи под флаг на държава членка — и по отношение на услугите в областта на морския транспорт във вътрешността на държавите членки, които не надвишават 90 дни в рамките на една календарна година и се осъществяват с кораби, плаващи под швейцарски флаг.
19. Отделно италианското правителство е поканено да даде писмен отговор на въпроса дали според него корабите, плаващи под швейцарски флаг, имат право съгласно нормативната уредба или административната практика в Италианската република да извършват услуги по круизни линии във вътрешните води на Републиката и дали счита, че Споразумението между Европейския съюз и Швейцария е релевантно в това отношение. В случай на утвърдителен отговор италианските власти са приканени да обяснят защо в настоящия случай пристанищната администрация на Киоджа е могла да остави без приложение решението на Ministerio della Marina Mercantile от 1 юни 1957 г., цитирано в акта за преюдициално запитване.
20. В проведеното на 24 октомври 2013 г. съдебно заседание се явяват Alpina River Cruises и Комисията. Не се явява италианското правителство, което също така не е представило и отговори на поставените от Съда въпроси, посочени в точки 18 и 19.
V – Твърдения
21. Alpina River Cruises и Nicko Tours считат, че преюдициалният въпрос трябва да бъде преформулиран, за да може да се изследва и въпросът дали в обхвата на приложение на Регламент (ЕИО) № 3577/92 попада и услугата по круизна линия, осъществявана във вътрешни води, с изключение единствено на плаване по море с продължителност около един час. Според тях, ако Регламент (ЕИО) № 3577/92 се прилага само по отношение на „морския“ каботаж, т.е. извършения „по море“, то услуга, която на практика е осъществена изцяло във вътрешни води, очевидно няма да попадне в неговия обхват на приложение и поради това не би трябвало да бъде забранена на основание член 224 от Кодекса на корабоплаването. Ето защо според тях заявената услуга е следвало да бъде разрешена на основание на Решение от 1 юни 1957 г. на Ministerio della Marina Mercantile, с което е установено правилото, че се разрешава преминаването по море между пристанищата на Киоджа и Порто Леванте на корабите, които извършват услуга, осъществявана изключително във вътрешни води.
22. От друга страна, и двете дружества подчертават, че настоящият случай се различава от приключилия с Решение от 9 март 2006 г. по дело Комисия/Испания(5), тъй като геоложките характеристики на Венецианския залив не са сравними с тези на река като Виго. На последно място, те твърдят, че спорната услуга не съответства на понятието „каботаж“, което според тях предполага превоз на стоки или пътници между две различни точки, докато в случая се касае за услуга със заминаване и пристигане в едно и също пристанище.
23. Италианското правителство поддържа, че услуга по круизни линии като разглежданата попада в обхвата на понятието „услуги в областта на морския превоз на територията на държава членка“, поради което тя съставлява „морски каботаж“ по смисъла на Регламент (ЕИО) № 3577/92, и подчертава, че предвид целената от посочения регламент либерализация рестриктивното тълкуване на съдържащите се в него понятия следва да се избягва.
24. Комисията изтъква като предварителен довод, че Регламент (ЕИО) № 3577/92 не се прилага към настоящия случай, щом като става въпрос за кораби, плаващи под флага на трети държави като Конфедерация Швейцария.
25. Независимо от това Комисията счита, че на Consiglio di Stato следва да се даде отговор, тъй като разпоредбата, съдържаща се в член 224 от Кодекса на корабоплаването, изглежда, се прилага само за услуги, обхванати от понятието „морски каботаж“, на което се позовава Регламент (ЕИО) № 3577/92. При това положение съдържащата се в посочената норма препратка към този регламент предполага, че Съдът е компетентен да се произнесе по направеното преюдициално запитване.
26. Що се отнася до съществото на спора, Комисията се позовава на член 6, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3577/92, от който недвусмислено следва, че услугите по круизни линии попадат в обхвата на понятието „морски каботаж“. Според Комисията предвид включването на круизите в обхвата на приложение на Регламента трябва да се избегне всяко тълкуване, което би довело до изключването на значителен брой круизи. Ето защо не следвало да се приема предложеното от Alpina River Cruises и Nicko Tours тълкуване, тъй като, освен всичко друго, същото не се подкрепяло нито от текста, нито от целите на Регламент (ЕИО) № 3577/92.
27. На поставения от Съда въпрос относно член 5 от Споразумението между Европейския съюз и Конфедерация Швейцария отговорите на Alpina River Cruises и Nicko Tours, от една страна, и на Комисията, от друга, съвпадат, а именно че в цитираното споразумение не се съдържа специално позоваване на морските каботажни услуги, нито се уточнява по какъв начин следва да се прилагат предвидените в Регламент (ЕИО) № 3577/92 условия в тази връзка. Въпреки това предвид обстоятелството, че Споразумението се прилага към предоставянето на услуги като цяло и не е налице изрично изключване на морските каботажни услуги, следва да се счита, че същите са обхванати от това споразумение.
28. Според Alpina River Cruises и Nicko Tours от член 5 от Споразумението във връзка с членове 18 и 19 от приложение I към него следва, че швейцарските дружества —собственици на кораби (т.е. учредените в съответствие с швейцарското законодателство и установени на швейцарска територия), имат право да предоставят временно, за период не по-дълъг от 90 дни в рамките на календарна година, морски каботажни услуги в държава членка, ако отговарят на същите условия, които тази държава членка изисква от своите собственици на кораби. Комисията от своя страна счита, че измежду тези условия фигурира и това, услугата да се предоставя от кораби, регистрирани в Италия и плаващи под италиански флаг.
VI – Анализ
А – По отношение на смисъла и ползата от преформулирането на поставения въпрос
29. На пръв поглед може да изглежда, че отправеният от Consiglio di Stato въпрос, възприет буквално, е ирелевантен. Всъщност, независимо дали транспортната услуга, предмет на спора, попада в обхвата на понятието „морски каботаж“ по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3577/92 или не, и в двата случая цитираният регламент със сигурност не е приложим. В първият случай, защото същият е приложим само по отношение на собственици на кораби от Общността, които използват кораби, регистрирани в държава членка и плават под неин флаг, а във втория — защото Регламент (ЕИО) № 3577/92 не се прилага по отношение на речния транспорт.
30. Въпреки това въпросът не е ирелевантен и на практика се обяснява с обстоятелството, че италианското право не изключва от речния транспорт собственици на кораби, които не са от Общността. Ако въпросният круиз не може да бъде квалифициран като „морски каботаж“ по смисъла на Регламент (ЕИО) № 3577/92, макар не това да е предмет на разглеждане в момента, то същият би следвало да се квалифицира като речен транспорт с произтичащите от това последици за разрешаването на спора в главното производство, предвидени в националното право.
31. От друга страна, Alpina River Cruises и Nicko Tours са поискали запитващата юрисдикция да преформулира поставения въпрос, за да може да се обсъди и дали в обхвата на приложение на Регламент (ЕИО) № 3577/92 попада услуга, осъществявана във вътрешни води, с изключение единствено на плаване по море с продължителност около един час.
32. Според мен запитването следва да бъде преформулирано, като освен това се концентрира върху посочения от Alpina River Cruises и Nicko Tours въпрос.
33. Всъщност Consiglio di Stado е поставил въпроса в смисъл, че определящо за уточняване на понятието „морски каботаж“ или „услуги в областта на морския превоз“ в член 2 от Регламент (ЕИО) № 3577/92 е дали в обхвата на същото попадат круизи, които започват и завършват с качване и слизане на едни и същи пътници в едно и също пристанище на държава членка, въпреки че преминават и през други пристанища на същата държава членка.
34. При все това според мен определящо е преди всичко дали става въпрос за морски превоз
или не. На практика разискванията на страните са фокусирани върху този конкретен проблем, от който в крайна сметка зависи решаването на въпроса по същество.
35. Това е така, тъй като въпросът дали качването и слизането на едни и същи пътници се осъществяват в едно и също пристанище на държава членка, е ирелевантен от момента, в който от член 6, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3577/92 стане ясно, че „услугите по круизни линии“ попадат в обхвата на този регламент и следователно във всички случаи съставляват услуга в областта на превоза по смисъла на членове 1 и 2.
Б – По допустимостта на преюдициалното запитване
36. Комисията е изразила съмнение по отношение на компетентността на Съда да разгледа настоящия преюдициален въпрос. Така, най-напред тя твърди, че Регламент (ЕИО) № 3577/92 в никакъв случай няма директно приложение в обсъжданата в главното производство хипотеза, тъй като този регламент не е приложим по отношение на кораби, плаващи под швейцарски флаг.
37. Въпреки гореизложеното самата Комисия отхвърля съмнението относно допустимостта, приемайки, че приложимата в случая норма — член 224 от Кодекса на корабоплаването, запазва каботажната услуга „в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 3577/92“ за собственици на кораби, които ползват кораби, регистрирани в държава членка и плаващи под флага на същата, само ако отговарят на всички условия, необходими за предоставяне на каботажни услуги в тази държава членка.
38. По-конкретно Комисията тълкува националната норма в смисъл, че ако въпросната услуга в конкретния случай не представляваше „морски каботаж“ по смисъла на Регламента, съдържащото се в тази норма условие нямаше да се прилага, вследствие на което собствениците на кораби от трети страни щяха да имат право да предоставят въпросните услуги.
39. В този смисъл според Комисията съдържащото се в националната правна норма препращане към Регламент (ЕИО) № 3577/92 означава, че Съдът е компетентен да се произнесе по въпроса. Позовавайки се на трайната съдебна практика(6), Комисията в крайна сметка счита, че сме изправени пред случай, в който националното право препраща към разпоредбите от правото на Съюза, „за да се определят приложимите норми към положение, което само по себе си не попада в приложното поле на правото на Съюза“(7) .
40. Всъщност, както Съдът наскоро припомни в Решение от 7 ноември 2013(8), „за да се избегнат бъдещи различия в тълкуването, налице е несъмнен интерес за Съюза възприетите от правото на Съюза разпоредби или понятия да се тълкуват еднакво, когато, за да гарантира еднакво третиране на вътрешни положения и на положения, попадащи в обхвата на правото на Съюза, национално законодателство съобразява уредбата на положения, които не попадат в приложното поле на съответния акт от правото на Съюза, със съдържащата се в същия акт уредба, независимо от условията, при които е предвидено прилагането на възприетите от правото на Съюза разпоредби или понятия […]“.
41. Въпросът, който се поставя по този начин, е дали Комисията има право, когато предлага възражението за компетентността, повдигнато от самата нея, да бъде отхвърлено в съответствие с установената практика на Съда. Въпросът няма очевиден отговор, но ако съм разбрал добре смисъла на националната разпоредба, считам, че Съдът не следва да се обяви за некомпетентен. Съображенията за това са изложени по-долу.
42. Въпросната национална разпоредба — член 224, параграф 1 от италианския Кодекс на корабоплаването, е със сигурност особена от интересуващата ни гледна точка. Ето защо си струва да се припомни точната ѝ редакция:
„Каботажните услуги между пристанищата на Републиката са запазени, в съответствие с предвиденото в Регламент (ЕИО) № 3577/92 на Съвета от 7 декември 1992 г., за собственици на кораби от Общността, чиито кораби са регистрирани във и плават под флага на дадена държава членка, при усл овие че тези кораби отговарят на всички изисквания за извършване на каботаж в тази държава членка“.
43. В този смисъл италианският закон „запазва“ каботажната услуга изключително за собственици на кораби от Общността, препращайки към уредбата в Регламент (ЕИО) № 3577/92. Именно обхватът на глагола „запазва“ трябва да предостави ключа към въпросната разпоредба.
44. Всъщност, процедирайки по описания начин, италианският законодател извършва едновременно двойна операция по „включване“ и „изключване“.
45. На първо място, с чисто „декларативен“ ефект член 224, параграф 1 от Кодекса на корабоплаването повтаря това, което Регламент (ЕИО) № 3577/92 постановява с директен ефект, а именно че в Италия каботажната услуга е достъпна за собственици на кораби от Общността. Това е ефектът на „включване“ в националната норма.
46. На второ място, и именно това е, което ни интересува по-специално, въпросната разпоредба има „конститутивен“ ефект — в смисъл че се касае за ефект, който не произтича от Регламент (ЕИО) № 3577/92, състоящ се в „изключване“ от предоставянето на каботажни услуги в Италия на лицата, които не отговарят на условието да са собственици на кораби от Общността, пак по смисъла на същия Регламент (ЕИО) № 3577/92.
47. По този начин чрез тази двойна и едновременна операция италианският законодател си служи с понятието „морски каботаж“ от Регламент (ЕИО) № 3577/92 не само за да повтори това, което последният предвижда, а преди всичко с изключващ ефект, т.е. за да затвори достъпа до каботажни услуги на лицата, които не отговарят на условието да са собственици на кораби от Общността, отново по смисъла на самия регламент.
48. Накратко, решението на италианския законодател да не разпростира свободата на предоставяне на услуги извън обхвата, който произтича директно от Регламент (ЕИО) № 3577/92, е осъществено чрез препращане, което според мен е пряко и безусловно(9) . Препращането е директно, доколкото е изрично и недвусмислено, и е безусловно, тъй като не е поставено в зависимост от настъпването на каквито и да било обстоятелства. Морските каботажни услуги, достъпът до които е затворен за собственици на кораби, които не са от Общността, „са“ същите, достъпът до които е гарантиран за собственици на кораби от Общността, отговарящи на определението, дадено им в Регламент (ЕИО) № 3577/92.
49. В този смисъл италианският закон отговаря напълно на хипотезата, разглеждана в постоянната практика на Съда, потвърждаваща неговата компетентност да определя правилата, приложими към положения, които сами по себе си не попадат в приложното поле на правото на Съюза(10) . Всъщност сме изправени пред ситуация, в която, „за да гарантира еднакво третиране на вътрешни положения и на положения, попадащи в обхвата на правото на Съюза, национално законодателство съобразява уредбата на положения, които не попадат в приложното поле на съответния акт от правото на Съюза, със съдържащата се в същия акт уредба […]“(11) . В настоящия случай става въпрос за понятието „морски каботаж“, което трябва да се разглежда еднакво както в националните случаи, така и в тези, които се уреждат от Регламент (ЕИО) № 3577/92.
50. В заключение подобно на Комисията считам, че Съдът е компетентен да разгледа настоящия преюдициален въпрос.
В – По съществото на спора
51. Както вече имах възможността да отбележа, въпросът, на който — извън използваната от запитващата юрисдикция формулировка — следва да се отговори, е дали предоставянето на транспортна услуга, осъществявана по море само в една много малка отсечка, може да се приеме за „морски каботаж“ по смисъла на Регламент (ЕИО) № 3577/92.
52. Считам, че на този въпрос следва да се отговори със същите ясни и директни доводи като използваните от Съда при отговора на преюдициалното запитване по цитираното по-горе Решение по дело Комисия/Испания.
53. Както изтъква генералният адвокат Tizzano в точка 21 от заключението си по гореспоменатото дело Комисия/Испания, „няма съмнение, че водите в устието на р. Виго са морски води и това е достатъчно (12), с оглед на предвиденото в цитираните разпоредби [на Регламент (ЕИО) № 3577/92], за да се приеме, че превозът, който се извършва по тях, е именно превоз „по море“. Съдът възприема тези съображения в точки 25 и 26 от посоченото Решение по дело Комисия/Испания.
54. В настоящия случай безспорно е също обстоятелството, че част от маршрута на кораба Bellissima преминава по море. Наистина, става въпрос за много малка отсечка в сравнение с цялото пътуване, но според мен достатъчна, за да се квалифицира превозната услуга като морски каботаж, тъй като член 2 от Регламент (ЕИО) № 3577/92 не квалифицира тази категория според това дали се касае за целия, или за част от маршрута. Ето защо с оглед на преследваната с цитирания регламент цел следва да се избере тълкуване, което позволява да се квалифицира като морски каботаж всеки превоз, стига неговият маршрут, макар и в много малка част, да преминава по море.
55. Както изтъква Съдът в Решение по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, „при тълкуването на разпоредба на общностното право трябва да се взема предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част“(13) . В случая на Регламент (ЕИО) № 3577/92 неговата цел е „осъществяването на свободното предоставяне на услуги в областта на морския каботаж при условията и изключенията, установени в него(14) . При това положение тълкуване, изключващо от понятието „морски каботаж“ превозни услуги, които в много малка част преминават по море, „би означавало от целената от Регламента либерализация да се изключи цяла група потенциално значими услуги в областта на морския превоз“(15) .
56. Парадоксално, гореизложеното означава, че превозната услуга, предоставяна от Alpina River Cruises и Nicko Tours, остава извън обхвата на Регламент (ЕИО) № 3577/92 и съответно извън целената от същия либерализация. Парадоксът би бил още по-голям, ако, приемайки защитаваната от Alpina River Cruises и Nicko Tours теза, от либерализацията се изключат корабите, регистрирани в държавите членки и плаващи под техни флагове, ако същите пътуват по маршрути, които само в много малка част преминават по море.
57. Единствено от значение в случая е Съдът да установи дефиниция за „морски каботаж“, която да улесни постигането по най-добрия начин на преследваната с Регламент (ЕИО) № 3577/92 цел по отношение на лицата, естествените му адресати — държавите членки, и с тях — техните граждани. Разбира се, либерализацията на услугите по отношение на трети държави следва да се търси чрез специални споразумения точно като подписаното между Европейската общност и Конфедерация Швейцария, което обаче в настоящия случай е неприложимо.
58. Всъщност евентуалното влияние в спорното дело на Споразумението между Европейския съюз и Конфедерация Швейцария върху приложимостта на Регламент (ЕИО) № 3577/92 не може да засегне гореизложените съображения. По отношение на това влияние Съдът е поканил страните да представят становища.
59. Според мен проблемът за приложимостта на Споразумението към спорното дело се разрешава без особени трудности, след като, както бе установено по време на съдебното заседание въз основа на отговора на процесуалния представител на Alpina River Cruises на поставен от Съда въпрос, превозната услуга, предмет на спора, се предоставя по непрекъснат начин в периода между месеците март и ноември. Това очевидно означава, че се касае за услуга, която превишава деветдесетте дена действителна работа в рамките на една календарна година — обстоятелство само по себе си достатъчно, за да се изключи приложението на цитираното споразумение, забраняващо единствено ограниченията за предоставяне на услуги, които не превишават посочения пределен срок.
VII – Заключение
60. Предвид гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставения въпрос по следния начин:
„Превозна услуга, като тази, която е предмет на спора по делото в главното производство, съставлява услуга в областта на морския превоз в рамките на държава членка по смисъла на член 2, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3577/92“.
(1) .
(2)  – Регламент на Съвета от 7 декември 1992 година относно прилагането на принципа на свободно предоставяне на услуги в областта на морския превоз в рамките на държавите членки (морски каботаж) (ОВ L 364, стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 83).
(3)  – Споразумение между Европейската общност и нейните държави членки, от една страна, и [Конфедерация Швейцария], от друга страна, относно свободното движение на хора (ОВ L 114, стр. 6; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 74, стр. 97).
(4)  – Кралски указ № 327 от 30 март 1942 г. в редакцията на цитираната разпоредба, изменена с член 7, параграф 2 от Законодателен указ № 457 от 30 декември 1997 г., одобрен с изменения със Закон № 30 от 27 февруари 1998 г.
(5)  –	Дело С‑323/03, Recueil, стр. I‑2161.
(6)  – Напр. Решение от 18 октомври 1990 г. по дело Dzodzi (C‑297/88 и C‑197/89, Recueil, стр. I‑3763), Решение от 17 юли 1997 г. по дело Leur-Bloem (С‑28/95, Recueil, стр. I‑4161) и Решение от 14 декември 2006 г. по дело Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (С‑217/05, Recueil, стр. I‑11987).
(7)
– Точка 18 от писменото становище на Комисията.
(8)
– Решение по дело Romeo (С‑313/12, точка 22 и цитирана съдебна практика).
(9)  – В този смисъл Решение от 21 декември 2011 г. по дело Cicala (C‑482/10, Сборник, стр. I‑14139), точка 19 и цитираната съдебна практика.
(10)  –	Като типичен пример вж. Решение по дело Dzodzi, посочено по-горе.
(11)  –	Решение по дело Romeo, посочено по-горе, точка 22.
(12)  –	Курсивът е мой.
(13)  – Точка 23, в която се цитира Решение от 7 юни 2005 г. по дело Vereniging voor Energie, Milieu en Water и др. (С‑17/03, Recueil, стр. I‑4983, точка 41).
(14)  –	Дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точка 24 с препращане към Решение от 20 февруари 2001 г. по дело Analir и др. (С‑205/99, Recueil, стр. I‑1271, точка 19).
(15)  –	Решение по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точка 25.