Неокончателна редакция
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
21 май 2026 година(*)
„ Преюдициално запитване — Лекарствени продукти за хуманна употреба — Директива 2001/83/ЕО — Член 85в, параграфи 1 и 2 — Лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание — Забрана за продажба на потребителите от разстояние на категория лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, чрез услугите на информационното общество — Закрила на общественото здраве “
По дело C‑604/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет, Гърция) с акт от 16 юли 2024 г., постъпил в Съда на 16 септември 2024 г., в рамките на производство по дело
Farmakeio YZ & Sia
OE
срещу
Ypourgos Anaptyxis
kai
Ependyseon,
Ypourgos Ygeias,
при участието на:
Panellinios Farmakeftikos Syllogos
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: M. L. Arastey Sahún, председател на състава, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias и B. Smulders (докладчик), съдии,
генерален адвокат: M. Szpunar,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–        за Farmakeio YZ & Sia OE, от K. Chrysogonos, dikigoros,
–        за Panellinios Farmakeftikos Syllogos, от I. Dimitrellos, dikigoros,
–        за гръцкото правителство, от K. Georgiadis, V. Karra и K. Konsta, в качеството на представители,
–        за италианското правителство, от S. Fiorentino, в качеството на представител, подпомаган от E. Cicatelli, procuratore dello Stato, и M. Russo, avvocato dello Stato,
–        за Европейската комисия, от M. Konstantinidis, E. Mathieu, A. Spina и J. Szczodrowski, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 18 декември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1        Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 85в, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба (ОВ L 311, 2001 г., стр. 67; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 3), изменена с Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. (ОВ L 174, 2011 г., стр. 74) (наричана по-нататък „Директива 2001/83“).
2        Запитването е отправено в рамките на спор между Farmakeio YZ & Sia OE, дружество по гръцкото право, от една страна, и Ypourgos Anaptyxis kai Ependyseon (министър на развитието и инвестициите, Гърция) и Ypourgos Ygeias (министър на здравеопазването, Гърция), от друга страна, по повод на жалба за отмяна, подадена от това дружество срещу междуведомствено постановление, с което се определят категориите лекарствени продукти, които могат да бъдат предмет на продажба от разстояние на потребителите от сертифицираните онлайн аптеки чрез услугите на информационното общество.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2011/62
3        Съображения 21—24 от Директива 2011/62 гласят:
„(21)            Незаконната продажба на лекарствени продукти на потребителите чрез Интернет е сериозна заплаха за общественото здраве, тъй като по този начин до потребителите могат да достигнат фалшифицирани лекарствени продукти. Необходимо е да се реагира на тази заплаха. За тази цел следва да се вземе предвид фактът, че специалните условия за продажба на дребно на лекарствени продукти на населението не са хармонизирани на равнището на [Европейския съюз] и следователно държавите членки могат да налагат условия за продажба на лекарствени продукти на населението в рамките на Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“).
(22)      При анализа на съвместимостта с правото на Съюза на условията за продажба на дребно на лекарствени продукти Съдът на Европейския съюз („Съдът“) призна твърде особения характер на лекарствените продукти, чието терапевтично действие ги разграничава съществено от останалите стоки. Съдът постанови също така, че здравето и животът на хората се нареждат на първо място сред ценностите и интересите, защитавани от ДФЕС, и че държавите членки следва да решат в каква степен възнамеряват да осигурят закрилата на общественото здраве и по какъв начин трябва да бъде постигната посочената степен. Тъй като тази степен може да е различна в различните държави членки, държавите членки трябва да разполагат със свобода на преценка […] по отношение на условията за доставка на лекарствени продукти на потребителите на тяхна територия.
(23)      По-специално предвид рисковете за общественото здраве и предвид правомощията, предоставени на държавите членки за определяне на равнището на закрила на общественото здраве, в практиката на Съда се признава, че държавите членки могат по принцип да наложат ограничението продажбата на дребно на лекарствени продукти да се извършва единствено от фармацевти […].
(24)      Ето защо и предвид практиката на Съда, държавите членки следва да могат да налагат оправдани с оглед закрилата на общественото здраве условия за продажбата на дребно на лекарствени продукти, предлагани за продажба от разстояние посредством услугите на информационното общество. Тези условия не следва да водят до неоправдани ограничения на функционирането на вътрешния пазар“.
Директива 2001/83
4        Според съображения 2—5 от Директива 2001/83:
„(2)      Съществената цел на всички правила за производството, разпространението и употребата на лекарствените продукти трябва да е защитата на общественото здраве.
(3)      Тази цел обаче трябва да се постигне със средства, които да не възпрепятстват развитието на фармацевтичната промишленост или търговията с лекарствени продукти в рамките на Общността.
(4)      Различията между някои национални разпоредби, и по-специално в разпоредбите, отнасящи се до лекарствените продукти […] възпрепятстват търговията с тях в рамките на Общността и поради това пряко влияят върху функционирането на вътрешния пазар.
(5)      Такива пречки трябва съответно да бъдат отстранени; като [се] има[…] предвид, че за това е необходимо сближаване на съответните разпоредби“.
5        Член 85в, параграфи 1 и 2 от дял VIIa от тази директива, озаглавен „Продажба на потребителите от разстояние“, гласи:
„1.      Без да се засяга националното законодателство, забраняващо предлагането за продажба на потребителите от разстояние на лекарствени продукти, за които се изисква лекарско предписание, чрез услугите на информационното общество, държавите членки гарантират, че лекарствените продукти се предлагат за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество по смисъла на Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 [година за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти (ОВ L 204, 1998 г., стр. 37; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 23, стр. 207)] при следните условия:
a)      физическото или юридическото лице, което предлага лекарствените продукти, е получило разрешение или право да доставя лекарствени продукти на потребители и от разстояние съгласно националното законодателство на държавата членка, в която е установено;
б)      лицето, посочено в буква а), е предоставило на държавата членка, в която е установено, най-малко следната информация:
[…]
в)      лекарствените продукти съответстват на изискванията на националното законодателство на държавата членка на местоназначение в съответствие с член 6, параграф 1;
г)      без да се засягат изискванията за информация, предвидени в Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 г. за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар („Директива за електронната търговия“) [(ОВ L 178, 2000 г., ср. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257)], уебсайтът, на който се предлагат лекарствените продукти, съдържа най-малко:
[…]
2.      Държавите членки имат право да налагат условия, обосновани от съображения за закрила на общественото здраве и свързани с доставките на дребно на своя територия на лекарствени продукти за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество“.
[…]“.
Гръцкото право
6        Ypourgiki apofasi G.P. oik. 22609 „Tropopoiisi tou arthrou 116 tis ypo stoicheia D.YG3a/G.P.32221/2013 koinis apofaseos ton Ypourgon Anaptyxis, Antagonistikotitas, Ypodomon, Metaforon kai Diktyon kai Ygeias […]“. (междуведомствено постановление G.P. oik. 22609 „Изменение на член 116 от междуведомствено постановление D.YG3a/G.P. 32221/2013 на министъра на развитието, конкурентоспособността, инфраструктурата, транспорта и мрежите, от едва страна, и на министъра на здравеопазването, от друга страна, […]“.) от 19 април 2022 г., прието съвместно от министъра на развитието и инвестициите и министъра на здравеопазването (FEK B’ 1965/20.4.2022) (наричано по-нататък „междуведомственото постановление“), уточнява категориите лекарствени продукти, които могат да бъдат продавани от разстояние на потребителите от онлайн аптеките чрез услугите на информационното общество. Според член 1 от това междуведомствено постановление:
„Забранява се продажбата от разстояние на потребителите на лекарствени продукти, за които се изисква лекарско предписание. За другите лекарствени продукти се разрешава продажба от разстояние на потребителите чрез услугите на информационното общество от онлайн аптеки, които са сертифицирани за тази цел от [Panellinios Farmakeftikos Syllogos (Професионалното сдружение на фармацевтите)] по силата на [koini apofasi G5(b)/G.P. oik. 20293 ton Ypourgon Oikonomias, Anaptyxis kai Tourismou kai Ygeias „Orismos armodias Archis gia tin Pistopoiisi ilektronikon katastimaton farmakeion“ (министерско постановление G5(b)/G.P. oik. 20293 на министъра на икономиката, развитието и туризма, от една страна, и на министъра на здравеопазването, от друга страна, за „Определяне на компетентен орган за сертифициране на онлайн аптеки“) от 15 март 2016 г. (FEK B’ 787)], само за лекарствени продукти, които съгласно разрешението за пускането им на пазара са класифицирани или са били класифицирани в подкатегорията на фармацевтичните продукти със свободен достъп (лекарствени продукти със свободен достъп […]) в рамките на категорията на лекарствените продукти, за които не се изисква лекарско предписание (ЛБП), в съответствие с разпоредбите на [apofasi G5(a)51194 tou Ypourgou Ygeias (постановление G5(a)51194 на министъра на здравеопазването) от 14 юли 2016 г. (FEK B’ 2219/18.7.2016)].
Управителният съвет на [Ethnikos Organismos Farmakon (национален орган по лекарствените продукти, наричан по-нататък „EOF“] наказва нарушителите с глоба в размер от двадесет хиляди (20 000) евро до сто хиляди (100 000) евро, а при повторно извършване на нарушение — с глоба в размер от петдесет хиляди (50 000) евро до двеста хиляди (200 000) евро.
Тези наказания се кумулират с други наказания“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
7        Жалбоподателят в главното производство стопанисва физическа аптека в Гърция и продава онлайн продукти, предлагани от аптека в съответствие с приложимото национално законодателство във фармацевтичната област.
8        На 25 май 2022 г. той сезира Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет, Гърция), който е запитващата юрисдикция, с жалба за отмяна на междуведомственото постановление, с което се изменя предходната национална правна уредба, тъй като с него вече се разрешава продажбата от разстояние на потребителите от сертифицираните онлайн аптеки чрез услугите на информационното общество само на подкатегория лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, а именно лекарствените продукти със свободен достъп, като се изключват другите лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание. Според указанията на запитващата юрисдикция подкатегорията на свободно достъпните лекарствени продукти включва лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, които могат да се предлагат не само в аптеките, но и в други търговски обекти, без да се изисква присъствието на фармацевт или помощник фармацевт. Освен това от изложението на националната правна уредба, която е била в сила преди приемането на междуведомственото постановление, както е представено от тази юрисдикция, става ясно, че сертифицираните онлайн аптеки преди това са имали право да продават на потребителите по интернет, без да се прави разграничение, всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, както и лекарствените продукти, разходите за които не се възстановяват от социалноосигурителните институции.
9        В подкрепа на жалбата си жалбоподателят в главното производство твърди, че въведеното с междуведомственото постановление ограничение спрямо предходната национална правна уредба противоречи по-специално на член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83. Освен това според него в случая нито едно съображение, свързано със закрилата на общественото здраве, не обосновава такава мярка по смисъла на член 85в, параграф 2 от тази директива. Той добавя, че новата национална правна уредба, въведена с междуведомственото постановление, на практика остава мъртва буква, тъй като на гръцкия пазар нито един лекарствен продукт не бил класифициран от компетентния национален орган в подкатегорията на лекарствените продукти със свободен достъп.
10      Националните органи, приели междуведомственото постановление, и Panellinios Farmakeftikos Syllogos (Професионално сдружение на фармацевтите, Гърция) поддържат, от своя страна, че съображения от общ интерес, свързани със закрилата на общественото здраве, налагат приемането на новата национална правна уредба в съответствие с член 85в, параграф 2 от Директива 2001/83. В частност те твърдят, че предвидената в предходния национален режим възможност онлайн аптеките да продават, без да се прави разграничение, всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, и лекарствените продукти, разходите за които не се възстановяват, водела до предоставяне на онлайн достъп до повече от 1 000 вида лекарствени продукти, което можело да затрудни контрола върху полифармацията, а именно прекомерната употреба на лекарствени продукти, както и борбата с трафика на фалшифицирани или несъответстващи на изискванията лекарствени продукти. Онлайн продажбата на лекарствени продукти, включително когато за тях не се изисква лекарско предписание, създавала рискове за общественото здраве, тъй като по същество лишавала фармацевта от възможността да идентифицира крайния потребител. Според тях междуведомственото постановление позволявало да се ограничи и засягането на „сигурността, която е гарантирана“, при отпускането на лекарствени продукти лично от фармацевт, тъй като този риск не съществувал по отношение на лекарствените продукти със свободен достъп поради специфичните им характеристики. Освен това доставката от онлайн аптеките на всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, и на лекарствените продукти, разходите за които не се възстановяват, не отговаряла в Гърция на никаква специфична нужда предвид оптималното и рационалното географско разпределение на аптеките на националната територия. Накрая, в подкрепа на доводите си Професионалното сдружение на фармацевтите се позовава на действащите в Кипър и Португалия правни уредби, които според него ограничавали предлагането по интернет на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание.
11      Запитващата юрисдикция смята, че въпросът дали правото на Съюза допуска национална правна уредба, която разрешава продажбата от разстояние по интернет на потребителите само на подкатегория лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, трябва да се преценява по-специално в светлината на решения от 11 декември 2003 г., Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664), и от 29 февруари 2024 г., Doctipharma (C‑606/21, EU:C:2024:179). Въз основа на тази съдебна практика тя стига до извода, че член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83 не може да се тълкува в смисъл, че позволява на националния законодател да забрани продажбата по интернет на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание. Ето защо запитващата юрисдикция смята, че междуведомственото постановление трябва да бъде отменено.
12      При липсата обаче на изрична практика на Съда в това отношение и предвид доводите на Професионалното сдружение на фармацевтите, изведени от съществуването на кипърската и португалската правна уредба в тази област, посочената юрисдикция иска да се установи дали член 85в, параграф 2 от тази директива трябва да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да забранят по съображения, свързани със закрилата на общественото здраве, продажбата от разстояние на потребителите на някои лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, посредством услугите на информационното общество.
13      При тези условия Symvoulio tis Epikrateias (Държавен съвет) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Допуска ли член 85в, параграф 1 от [Директива 2001/83] национална подзаконова разпоредба, която не разрешава продажбата от разстояние от онлайн аптеки на потребителите, чрез услугите на информационното общество, на всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, а само на една подкатегория от тези лекарствени продукти (в случая, лекарствените продукти със свободен достъп […])?
2)      Или напротив, допуска ли член 85в, параграф 2 от [Директива 2001/83] възможността националният законодател да забрани по съображения за закрила на общественото здраве продажбата от разстояние от онлайн аптеки на потребителите, чрез услугите на информационното общество, на някои лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание?
3)      При утвърдителен отговор на втория въпрос, представляват ли съображенията, изложени в случая от гръцк[ото правителство] и от Професионалното сдружение на фармацевтите за обосноваване на спорното ограничение (борба с полифармацията и с трафика на фалшифицирани или неподходящи лекарствени продукти и т.н.), съображения за закрила на общественото здраве по смисъла на член 85в, параграф 2 от [Директива 2001/83]?
4)      При утвърдителен отговор на третия въпрос, трябва ли националният съд да провери пропорционалността на ограничителната мярка от отрицателна гледна точка, тоест само да извърши проверка дали ограничението е явно неподходящо или явно не е необходимо, или от положителна гледна точка — а именно да провери дали ограничението е подходяща и абсолютно необходима мярка за закрилата на общественото здраве?“.
По преюдициалните въпроси
По първия и втория въпрос
14      С първия и втория си въпрос, които следва да се разгледат заедно, по същество запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 85в, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/83 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която по съображения за закрила на общественото здраве забранява продажбата от разстояние на потребителите от онлайн аптеки, използващи услугите на информационното общество, на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, с изключение на една подкатегория от тях.
15      В това отношение следва да се припомни, че член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83 гласи, че „[б]ез да се засяга националното законодателство, забраняващо предлагането за продажба на потребителите от разстояние на лекарствени продукти, за които се изисква лекарско предписание, чрез услугите на информационното общество, държавите
членки гарантират, че лекарствените продукти се предлагат за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество […] при [условията, изброени в букви а)—г) от параграф 1]“.
16      От втората част на изречението в тази разпоредба следва, че държавите членки са длъжни да гарантират, че „лекарствените продукти“ се предлагат за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество. Общият характер на този термин, както и членуването му в текстовете на някои езици като испански, гръцки, френски, италиански и португалски, показват, че така възложеното на държавите членки задължение се отнася до всички лекарствени продукти. Всъщност тази част от изречението не съдържа никакви указания за волята на законодателя на Съюза да направи разграничение между евентуални категории лекарствени продукти.
17      Първата част от изречението на тази разпоредба обаче допуска изключение от това задължение, доколкото предлагането за продажба на потребителите от разстояние на лекарствени продукти, за които се изисква лекарско предписание, може да бъде забранено по силата на националното законодателство (вж. в този смисъл решение от 27 февруари 2025 г., Apothekerkammer Nordrhein, C‑517/23, EU:C:2025:122, т. 74).
18      Следователно от текста на член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83 става ясно, че предвиденото в него задължение се отнася до предлагането за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество на всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание (вж. в този смисъл решение от 29 февруари 2024 г., Doctipharma, C‑606/21, EU:C:2024:179, т. 41).
19      От това следва, че национална правна уредба, която забранява продажбата от разстояние на потребителите чрез услугите на информационното общество на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, с изключение на една подкатегория от тях, нарушава задължението, произтичащо от член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83.
20      От друга страна,
подобна национална правна уредба не може да се основава на член 85в, параграф 2 от тази директива, според който държавите членки имат право да налагат условия, обосновани от съображения за закрила на общественото здраве и свързани с доставките на дребно на своя територия на лекарствени продукти за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество.
21      Макар поради употребата на думата „условие“ както в параграф 1, така и в параграф 2 от член 85в от посочената директива, може да се приеме, че държавите членки разполагат с възможността да обвържат продажбата от разстояние на потребителите на всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, с допълнителни условия към изрично изброените в параграф 1, букви а)—г), следва да се отбележи, че национална правна уредба, която забранява предлагането за продажба онлайн на потребителите на лекарствените продукти, за които не се изисква лекарско предписание, с изключение на една подкатегория от тях, каквато е разглежданата в главното производство национална правна уредба, не може да се квалифицира като „условие“ за доставката на дребно на лекарствени продукти по смисъла на член 85в, параграф 2 от същата директива.
22      Всъщност такава правна уредба разрешава само частично предлагането за продажба от разстояние на потребителите чрез услугите на информационното общество на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание. Условията по член 85в, параграф 2 от Директива 2001/83 обаче не могат да водят до обезсмисляне на задължението на държавите членки по член 85, параграф 1 — да гарантират, че лекарствените продукти, поне всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, се предлагат за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество при спазване на определените в последната разпоредба условия (вж. в този смисъл решение от 29 февруари 2024 г., Doctipharma, C‑606/21, EU:C:2024:179, т. 55 и 56).
23      Това тълкуване се потвърждава както от генезиса на член 85в от Директива 2001/83, така и от преследваните с тази директива цели.
24      Що се отнася, на първо място, до този генезис, следва да се припомни, че с Директива 2011/62 в Директива 2001/83 е включен дял VIIa, озаглавен „Продажба на потребителите от разстояние“, от който по-специално е част член 85в.
25      От съображение 24 от Директива 2011/62, в светлината на което трябва да се тълкува член 85в, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/83, следва, че държавите членки следва да могат да налагат оправдани с оглед закрилата на общественото здраве условия за продажбата на дребно на лекарствени продукти, предлагани за продажба от разстояние посредством услугите на информационното общество, като тези условия не следва да водят до неоправдани ограничения на функционирането на вътрешния пазар. Както обаче отбелязва генералният адвокат по същество в точка 35 от заключението си, такава пречка би могла да възникне, ако обхватът на задължението за разрешаване на онлайн продажбата на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, бъде оспорен едностранно  от дадена държава членка.
26      В този контекст следва да се припомни, че в точки 76 и 124 от решението си от 11 декември 2003 г., Deutscher Apothekerverband (C‑322/01, EU:C:2003:664), Съдът квалифицира забраната за продажба на лекарствени продукти по пощата, в случая по интернет, предвидена в национална правна уредба, като „мярка с равностоен ефект“ на количествено ограничение върху вноса по смисъла на член 28 от Договора за ЕО, понастоящем член 34 ДФЕС. Съдът приема също, че макар подобна мярка да може да бъде обоснована с оглед на закрилата на здравето, посочена в член 30 от Договора за ЕО, понастоящем член 36 ДФЕС, доколкото се отнася до лекарствените продукти, за които се изисква лекарско предписание, последният член не може да бъде изтъкван, за да се обоснове абсолютна забрана за продажба по пощата на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание в съответната държава членка.
27      От това следва, че при приемането на член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83 законодателят на Съюза е искал да вземе предвид изводите, изведени от практиката на Съда относно онлайн търговията с лекарствени продукти. Всъщност с тази разпоредба законодателят на Съюза допълнително е ограничил признатата на държавите членки свобода на преценка в тази област, като е въвел задължението за предлагане на всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество.
28      От това следва, че държавите членки не могат да се позоват на член 85в, параграф 2 от Директива 2001/83, за да налагат условия, обосновани от съображения за закрила на общественото здраве, що се отнася до доставката на дребно на тяхна територия на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, предлагани за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество, когато такива условия лишават от полезно действие задължението, посочено в член 85в, параграф 1.
29      Що се отнася, на второ място, до преследваните с Директива 2001/83 цели, от съображение 2 от тази директива следва, че тя има за цел опазването на общественото здраве, по-специално чрез борба с незаконната продажба на лекарствени продукти на потребителите чрез интернет, както е посочено в съображение 21 от Директива 2011/62. Както обаче следва от съображение 3 от Директива 2001/83, тази цел за опазване на общественото здраве трябва да бъде постигната, без да се възпрепятства търговията с лекарствени продукти в рамките на Съюза.
30      От тази гледна точка член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83 задължава държавите членки да разрешат продажбата на потребителите от разстояние на всички лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, чрез услугите на информационното общество. В рамките на целта за закрила на общественото здраве и като се има предвид решение от 19 май 2009 г., Apothekerkammer des Saarlandes и др. (C‑171/07 и C‑172/07, EU:C:2009:316), цитирано като бележка под линия в съображения 22 и 23 от Директива 2011/62, с което Съдът признава на държавите членки възможността да определят равнището на закрила на общественото здраве, тази разпоредба установява в букви а)—г) условията относно лицата, лекарствените продукти и уебсайтовете, на които е подчинена продажбата на потребителите от разстояние на лекарствени продукти чрез услугите на информационното общество. В това отношение, в съответствие с тази съдебна практика посочената разпоредба запазва за държавите членки компетентността да определят изискванията, на които тези лица трябва да отговарят.
31      От това следва, както отбелязва генералният адвокат в точка 20 от заключението си, че когато са изпълнени условията, предвидени в член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83, държава членка не може да забрани предлагането за продажба на потребителите от разстояние чрез услуга на информационното общество на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание.
32      Следователно, макар несъмнено член 85в, параграф 2 от тази директива да позволява на държавите членки по съображения за закрила на общественото здраве да налагат условия относно доставката на дребно на тяхна територия на лекарствени продукти, предлагани за продажба на потребителите от разстояние чрез услугите на информационното общество, „условие“ по смисъла на тази разпоредба все пак не може да се тълкува в смисъл, че позволява на държавите членки да въвеждат по такива съображения забрана да се предлагат за продажба от разстояние на потребителите чрез такива услуги лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, с изключение на една подкатегория от тях, при положение че подобна забрана би застрашила преследваните с посочената директива цели, лишавайки от полезно действие член 85в, параграф 1 от нея.
33      Така, след като условията, посочени в член 85в, параграф 2 от Директива 2001/83, не могат да имат отражение нито върху обхвата на задължението, определено в член 85в, параграф 1 от тази директива, нито върху условията, посочени в букви а)—г) от последната разпоредба, признатата на държавите членки компетентност да определят съдържанието на „условия, обосновани от съображения за закрила на общественото здраве и свързани с доставките на дребно“ по смисъла на този параграф 2 по необходимост е ограничена, доколкото може да се отнася само до реда и условията за продажба на тези лекарствени продукти на потребителите, а именно условията, свързани с действията, извършвани с цел продажба на дребно на посочените лекарствени продукти на тяхна територия.
34      Тези условия, които трябва да бъдат обосновани със съображения за закрила на общественото здраве, могат да се прилагат към мерки, предназначени да намалят рисковете, свързани с онлайн продажбата на лекарствените продукти. Както предлага жалбоподателят в главното производство, те биха могли да се състоят например във въвеждането на ефективни механизми за контрол върху употребата на лекарствените продукти, като например установяването на горна граница за поръчка от потребител или създаването на онлайн система за идентифициране и регистриране на данните за здравето на потребителя, за да се води борба с полифармацията.
35      В този контекст не е изключено държавите членки да наложат такива условия за специфична категория лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, например поради особените им терапевтични характеристики, стига тези условия да не поставят под въпрос възможността тези лекарствени продукти да се предлагат за такава продажба, както следва от член 85в, параграф 1 от Директива 2001/83.
36      С оглед на всички изложени по-горе съображения на първия и втория преюдициален въпрос следва да се отговори, че член 85в, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/83 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която по съображения за закрила на общественото здраве забранява продажбата от разстояние на потребителите от онлайн аптеки, използващи услугите на информационното общество, на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, с изключение на една подкатегория от тях.
По третия и четвъртия въпрос
37      Предвид отговора, даден на първия и втория въпрос, на третия и четвъртия въпрос не следва да се отговаря.
По съдебните разноски
38      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
Член 85в, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 ноември 2001 година за утвърждаване на кодекс на Общността относно лекарствени продукти за хуманна употреба, изменена с Директива 2011/62/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г.,
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска национална правна уредба, която по съображения за закрила на общественото здраве забранява продажбата от разстояние на потребителите от онлайн аптеки, използващи услугите на информационното общество, на лекарствени продукти, за които не се изисква лекарско предписание, с изключение на една подкатегория от тях.
Подписи
*      Език на производството: гръцки.