62023CJ0063
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (пети състав)
12 септември 2024 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Политика относно имиграцията — Право на събиране на семейството — Директива 2003/86/ЕО — Член 16, параграф 3 — Отказ да се поднови разрешението за пребиваване на кандидата за събиране на семейството — Последици — Отказ да се поднови разрешението за пребиваване на членовете на неговото семейство — Независеща от тях причина — Наличие на ненавършили пълнолетие деца — Член 15, параграф 3 — Условия за предоставяне на самостоятелно разрешение за пребиваване — Понятие за особено затруднено положение — Обхват — Член 17 — Индивидуална проверка — Право на изслушване“
По дело C‑63/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 5 de Barcelona (Административен съд № 5 Барселона, Испания) с акт от 9 януари 2023 г., постъпил в Съда на 6 февруари 2023 г., в рамките на производство по дело
Sagrario,
Joaquín,
Prudencio
срещу
Subdelegación del Gobierno en Barcelona,
СЪДЪТ (пети състав),
състоящ се от: E. Regan (докладчик), председател на състава, I. Jarukaitis и D. Gratsias, съдии,
генерален адвокат: J. Richard de la Tour,
секретар: L. Carrasco Marco, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 17 януари 2024 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за г‑жа Sagrario и двете ѝ ненавършили пълнолетие деца, от E. Leiva Vojkovic, abogado,
–
за испанското правителство, от I. Herranz Elizalde, в качеството на представител,
–
за Европейската комисия, от I. Galindo Martín и J. Hottiaux, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 7 март 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 15, параграф 3 и член 17 от Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството (ОВ L 251, 2003 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164), както и на членове 7 и 24, член 33, параграф 1 и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между майка и двете ѝ ненавършили пълнолетие деца, които са граждани на трета страна, и Subdelegación del Gobierno en Barcelona (представителство на централната власт в Барселона, Испания) (наричано по-нататък „компетентният национален орган“) относно отказа да бъде подновено разрешението им за пребиваване с цел събиране на семейството.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2003/86
3
Съображения 2, 4, 6 и 15 от Директива 2003/86 гласят:
„(2)
Мерките относно събирането на разделени семейства следва да се вземат в съответствие със задължението за защита на семейството и зачитане на семейния живот, което е основно в редица актове на международното право. Настоящата директива зачита основните права и спазва принципите, които са признати, по-специално, в член 8 от Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи[, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“] и в [Хартата].
[…]
(4)
Събирането на семейства е необходимото средство, за да се направи възможен семейният живот. То способства за създаване на социокултурна стабилност, улесняваща интегрирането на гражданите на трети страни в държавата членка, а това служи, между другото, за насърчаване на икономическото и социалното сближаване, което е и основна цел на [Европейската общност], изложена в Договора.
[…]
(6)
За да се защити семейството и да се запази или създаде семеен живот, следва да се определят на основата на общи критерии материалните условия за упражняване на правото на събиране на семейства.
[…]
(15)
Необходимо е да се насърчи интегрирането на членовете на семейството. За тази цел те трябва да придобият статут, който да бъде независим от този на кандидата за събиране на семейството, по-специално в случаите на разтрогване на брака или партньорството и да имат достъп до образование, работа и професионално обучение на същото основание, както и лицето, с което са събрани отново, при съответните условия“.
4
Съгласно член 1 от тази директива, който се съдържа в глава I от нея, озаглавена „Общи разпоредби“:
„Настоящата директива има за цел да определи условията за упражняване на правото на събиране на семейството от граждани на трети страни, пребиваващи законно на територията на държавите членки“.
5
Член 2 от посочената директива, който се съдържа в същата глава, предвижда:
„За целите на настоящата директива:
[…]
в)
„кандидат за събиране на семейството“ означава гражданин на трета страна, пребиваващ законно в държава членка и кандидатстващ или членовете на семейството на който кандидатстват за събиране на семейството, за да се присъединят към него;
г)
„събиране на семейство“ означава влизане и пребиваване в държава членка на членове на семейството на гражданин на трета страна, пребиваващ законно в тази държава членка, с цел да се съхрани единството на семейството, независимо дали семейните връзки са възникнали преди или след влизането на това лице.
[…]“.
6
Член 15 от посочената директива се съдържа в глава VI от нея, озаглавена „Влизане и пребиваване на членове на семейството“, и гласи следното:
„1.   Най-късно след пет години пребиваване и при условие че членът на семейството не е получил разрешение за пребиваване по причини, нямащи отношение към събирането на семейството, съпругът или несключилият брак партньор и дете, достигнало пълнолетие, имат право, ако е необходимо — след подаване на съответно заявление, на самостоятелно разрешение за пребиваване, независимо от това на кандидата.
Държавите членки могат да ограничат предоставянето на визираното в първата алинея разрешение за пребиваване само до брачния или несключилия брак партньор в случай на прекъсване на семейната връзка.
2.   Държавите членки могат да издават самостоятелни разрешения за пребиваване на пълнолетни деца и родственици по права възходяща линия, спрямо които се прилага член 4, параграф 2.
3.   В случай на овдовяване, развод, физическа раздяла или смърт на родственици от първа степен по пряка възходяща или низходяща линия може да се издаде самостоятелно разрешение за пребиваване, ако е необходимо — след подаване на съответно заявление, на лица, които са влезли с цел събиране на семейството. Държавите членки създават разпоредби, осигуряващи предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване в случай на особено затруднено положение.
4.   Условията, приложими спрямо предоставянето и срока на самостоятелното разрешение за пребиваване, се уреждат от националното право“.
7
Член 16 се съдържа в глава VII от Директива 2003/86, озаглавена „Санкции и обжалване“, и параграф 3 от него предвижда:
„Държавите членки могат да оттеглят или да откажат да подновят разрешението за пребиваване на член на семейството, когато изтече срокът на пребиваването на кандидата, а членът на семейството все още не се ползва с автономно право на пребиваване по смисъла на член 15“.
8
Член 17 от тази директива, който се съдържа в същата глава, гласи:
„Държавите членки надлежно държат сметка за характера и солидността на семейните връзки на лицето и продължителността на пребиваването му в държавата членка, както и за съществуването на семейни, културни и социални връзки със страната му на произход, в случай на отхвърляне на заявление, оттегляне или отказ за подновяване на разрешение за пребиваване, а също и в случай на постановяване на мярка за принудително отвеждане на кандидата или на членовете на неговото семейство“.
Директива 2004/38/ЕО
9
Член 13 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56) е озаглавен „Запазване на правото на пребиваване на членове на семейството в случай на развод, анулиране на брака или прекратяване на регистрирано съжителство“ и параграф 2 от него предвижда:
„Без да се засяга втора алинея, разводът, анулирането на брака или прекратяването на регистрираното съжителство така, както то е определено в член 2, точка 2, буква б), не водят до загуба на правото на пребиваване на членовете на семейството на гражданин на Съюза, които не са граждани на държава членка, когато:
[…]
в)
това е оправдано с оглед на особено трудни обстоятелства, като например, лицето е било жертва на домашно насилие, когато бракът или регистрираното съжителство са били още в сила; […]
[…]“.
Насоките за прилагане на Директива 2003/86
10
Точка 5.3 от Съобщение на Комисията до Съвета и Европейския парламент от 3 април 2014 година относно насоки за прилагане на Директива 2003/86/ЕО относно правото на събиране на семейството (COM(2014) 210 final) е озаглавена „Достъп до самостоятелно разрешение за пребиваване“ и гласи следното:
„Член 15, параграф 1 гласи, че най-късно след пет години пребиваване и при условие че разрешение за пребиваване не е издадено по други причини, държавата членка, след подаване на съответно заявление, трябва да издаде на съпруга или несключилия брак партньор и дете, достигнало пълнолетие, самостоятелно разрешение за пребиваване, независимо от това на кандидата. Това пребиваване следва да се разбира като законно пребиваване и [Европейската комисия] подчертава, че държавите членки имат право да издадат разрешението по-рано. В случай на прекъсване на връзката правото на самостоятелно разрешение за пребиваване трябва при всички случаи да се предостави на съпруга или несключилия брак партньор, но държавите членки имат право да изключат дете, достигнало пълнолетие. Докато в член 15, параграф 4 се посочва, че условията се уреждат от националното право, в член 15, параграф 3 се посочва, че прекъсване на връзката може да означава овдовяване, физическа раздяла, развод, смърт и др.
Съгласно член 15, параграф 2 и параграф 3, първо изречение държавите членки могат по всяко време да издават самостоятелни разрешения за пребиваване на пълнолетни деца и родственици от първа степен по възходяща линия, спрямо които се прилага член 4, параграф 2, и — след подаване на съответното заявление — на лица, които са влезли с цел събиране на семейството, в случай на овдовяване, развод, физическа раздяла или смърт на родственици от първа степен по възходяща или низходяща линия.
Член 15, параграф 3, второ изречение гласи, че държавите членки трябва да издадат самостоятелно разрешение за пребиваване в случай на особено затруднено положение на всеки член от семейството, който е влязъл с цел събиране на семейството. От държавите членки се изисква да създадат разпоредби в националното законодателство за тази цел. Особено затрудненото положение трябва да е причинено от семейната връзка или нейното прекъсване, а не от затруднения с други причини. Примери за особено затруднено положение могат да бъдат случаи на домашно насилие над жени или деца, някои случаи на насилствени бракове, риск от генитално осакатяване на жени или случаи, в които лицето ще бъде в особено трудно семейно положение, ако бъде принудено да се завърне в държавата на произход“.
Испанското право
11
Член 19 от Ley Orgánica 4/2000, sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social (Устройствен закон 4/2000 за правата и свободите на чужденците в Испания и тяхната социална интеграция) от 11 януари 2000 г. (BOE, бр. 10 от 12 януари 2000 г., стр. 1139), в редакцията му, приложима за спора в главното производство, гласи:
„1.   Разрешението за пребиваване с цел събиране на семейството, издадено на събралите се съпруг/съпруга и деца — когато достигнат възраст за приемане на работа, им дава право да полагат труд, без да е необходимо извършването на други административни постъпки.
2.   Съпругът/съпругата, получил/а разрешение за събиране на семейството, може да получи самостоятелно разрешение за пребиваване, когато разполага с достатъчно финансови средства, за да се издържа.
В случай че съпругата, получила разрешение за събиране на семейството, е жертва на насилие, основано на пола, тя може да получи самостоятелно разрешение за пребиваване и за работа, без да е необходимо посоченото в предходния параграф условие да бъде изпълнено, при положение че в нейна полза е издадена съдебна заповед за защита или ако няма такава, е изготвен доклад от Ministerio Fiscal [Прокуратура, Испания], в който се указва наличието на косвени доказателства за насилие, основано на пола.
3.   Децата, получили разрешение за събиране на семейството, могат да получат самостоятелно разрешение за пребиваване, когато навършат пълнолетие и разполагат с достатъчно финансови средства, за да се издържат.
4.   Формата и размерът на финансовите средства, считани за достатъчни, за да позволят на членовете на събраното семейство да получат самостоятелно разрешение, се определят с подзаконов нормативен акт.
5.   При смърт на кандидата за събиране на семейството членовете на събраното семейство могат да получат самостоятелно разрешение за пребиваване при условия, които следва да се определят“.
12
Член 59 от Real Decreto 557/2011 por el que se aprueba el Reglamento de la Ley Orgánica 4/2000, tras su reforma por Ley Orgánica 2/2009 (Кралски декрет 557/2011 за приемане на Правилник за прилагане на Устройствен закон 4/2000, след изменението с Устройствен закон 2/2009) от20 април 2011 г. (BOE, бр. 103 от 30 април 2011 г., стр. 43821) (наричан по-нататък „Кралски декрет 557/2011“) е озаглавен „Пребиваване на членовете на събраното семейство, независимо от това на кандидата за събиране на семейството“ и предвижда:
„1.   Съпругът/съпругата или партньорът, получил разрешение за събиране на семейството, може да получи самостоятелно разрешение за пребиваване и за работа, ако отговаря на едно от изложените по-долу условия и няма задължения към данъчните органи или органите на социалното осигуряване:
a)
разполага с достатъчно финансови средства, за да му бъде предоставено разрешение за временно пребиваване, без да извършва дейност, от която получава доходи;
b)
страна е по един или повече трудови договори от момента на подаването на заявлението, които предвиждат възнаграждение, не по-ниско от минималната месечна междубраншова заплата, съотнесена със законоустановения работен ден, или от произтичащата от приложимия колективен трудов договор заплата;
в)
отговаря на условията за предоставяне на разрешение за временно пребиваване и за работа като самостоятелно заето лице.
[…]
2.   Освен това съпругът/съпругата или партньорът, получил разрешение за събиране на семейството, може да получи самостоятелно разрешение за пребиваване и за работа в следните случаи:
a)
когато брачното правоотношение, което е било основание за пребиваването, е разтрогнато поради законна раздяла, развод или отмяна на регистрацията или поради преустановяване на семейния живот, при условие че бъде доказано не по-малко от двегодишно съжителство в Испания със съпруга/съпругата или с партньора — кандидат за събиране на семейството;
b)
когато жената е жертва на насилие, основано на пола, от момента на постановяването в нейна полза на съдебна заповед за защита или при липсата на такава — на изготвен от прокуратурата доклад, в който се указва наличието на данни за насилие, основано на пола. Това се прилага и в случай че съпругът/съпругата или партньорът е пострадал от противоправни действия на домашно насилие, при положение че в полза на пострадалото лице е издадена съдебна заповед за защита или при липсата на такава заповед — доклад на прокуратурата, указващ наличието на прояви на насилие в семейството;
Исканията, подадени на основание на настоящия параграф, се разглеждат с предимство и срокът на самостоятелното разрешение за пребиваване и за работа е пет години.
в)
при смърт на кандидата за събиране на семейството.
3.   В случаите по предходния параграф, когато освен съпруга/съпругата или партньора разрешение за събиране на семейството са получили и други членове на семейството, те запазват предоставеното разрешение за пребиваване и подновяването на разрешението им за пребиваване с цел събиране на семейството зависи от члена на семейството, с когото живеят.
4.   Децата и ненавършилите пълнолетие лица, чийто законен представител е кандидатът за събиране на семейството, получават самостоятелно разрешение за пребиваване, когато навършат пълнолетие и могат да докажат, че се намират в една от хипотезите, описани в параграф 1 от този член, или когато са навършили пълнолетие и са пребивавали в Испания пет години.
[…]“.
13
Член 61 от Кралски декрет 557/2011 е озаглавен „Подновяване на разрешенията за пребиваване с цел събиране на семейството“ и параграф 3 от него гласи:
„За подновяването на разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството трябва да бъдат изпълнени следните условия:
a)
Що се отнася до лицето, получило разрешение за събиране на семейството:
1)
то трябва да притежава валидно разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството или от изтичането на срока на това разрешение да са изминали не повече от 90 календарни дни;
2)
семейната или родствената връзка или фактическият съюз, въз основа на които е предоставено разрешението за подновяване, трябва да продължават да съществуват.
[…]
b)
Що се отнася до кандидата за събиране на семейството:
1)
той трябва да притежава валидно разрешение за пребиваване или от изтичането на срока на това разрешение да са изминали не повече от 90 календарни дни;
[…]“.
14
Съгласно параграф 4 от първата допълнителна разпоредба от Кралски декрет 557/2011:
„По предложение на началника на Secretaría de Estado de Inmigración y Emigración [Държавен секретариат по имиграцията и емиграцията, Испания], след като вземе предвид доклада на началника на Secretaría de Estado de Seguridad [Държавен секретариат по сигурността, Испания] и евентуално на началниците на Subsecretarías de Asuntos Exteriores y de Cooperación y de Política Territorial y Administración Pública [Подсекретариати на външните работи, на сътрудничеството и на териториалната политика и на публичната администрация, Испания], когато обстоятелства от икономически, социален или професионален характер налагат това и в неуредени случаи, представляващи особен интерес, след като информира и се допита до Comisión Laboral Tripartita de Inmigración [Тристранна работна комисия по имиграцията, Испания], Consejo de Ministros [Министерски съвет, Испания] може да издаде указания за целите на предоставяне на временни разрешения за пребиваване и/или за работа, които може да бъдат свързани с период, със заетост или с място според условията [на тези] указания, или на разрешения за пребиваване […] Също така, въз основа на доклад на началника на Държавния секретариат по сигурността, началникът на Държавния секретариат по имиграцията и емиграцията може да предоставя индивидуални разрешения за временно пребиваване при наличието на извънредни обстоятелства, непредвидени в този правилник“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
15
Тримата жалбоподатели в главното производство, майка и двете ѝ ненавършили пълнолетие деца, притежават разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството, като кандидат за събиране на семейството е съответно съпругът и баща на двете деца.
16
На 22 април 2021 г. четиримата членове на семейството подават заявление за издаване на разрешение за дългосрочно пребиваване.
17
С решение от 27 май 2021 г. компетентният национален орган отхвърля заявлението на кандидата за събиране на семейството поради наличието на предходно осъждане.
18
С решение от 22 юни 2021 г. този национален орган отхвърля и заявленията, подадени от жалбоподателите в главното производство с цел събиране на семейството, с мотива, че кандидатът за събиране на семейството не притежава разрешение за работа и/или за пребиваване в нарушение на условието, предвидено в член 61, параграф 3, буква b), точка 1 от Кралски декрет 557/2011.
19
Сезирана от жалбоподателите в главното производство с жалба за отмяна на това решение, запитващата юрисдикция, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 5 de Barcelona (Административен съд № 5 Барселона, Испания), отбелязва, че посоченото решение е прието, без компетентният национален орган да е извършил преценка в съответствие с член 17 от Директива 2003/86 на характера и солидността на семейните връзки на съответните лица, на продължителността на пребиваването им, както и на наличието на семейни, културни и социални връзки със страната, в която пребивават, и с тяхната страна на произход.
20
Според тази юрисдикция, след като член 15, параграф 3 от Директива 2003/86 не уточнява случаите на „особено затруднено положение“, които обосновават предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване на членовете на семейството на кандидат за събиране на семейството, не може да се изключи възможността това понятие да обхваща хипотезата, в която последните по независещи от тях причини вече нямат разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството, особено в случаите на ненавършили пълнолетие деца и лица, намиращи се в положение на структурна дискриминация в страната си на произход, като жените с произход от някои трети страни, в които лицата от женски пол са лишени от каквато и да е защита.
21
От една страна обаче, запитващата юрисдикция посочва, че в испанското законодателство не е предвидена процедура, позволяваща на заинтересованите лица да изтъкнат лични обстоятелства, нито провеждането на предварително изслушване на ненавършилите пълнолетие лица, така че компетентните национални органи се произнасят, без да отчитат личното положение на членовете на семейството, получили разрешение за събирането му. Поради това последните веднага попадат в хипотезата на незаконно пребиваване. От практиката на Съда, установена с решения от 27 юни 2006 г., Парламент/Съвет (C‑540/03, EU:C:2006:429, т. 62—64), и от 14 март 2019 г., Y. Z. и др. (Измама при събирането на семейството) (C‑557/17, EU:C:2019:203, т. 51—55), обаче следва, че преди да приемат решение относно събирането на семейството, тези национални органи трябва да преценят всички особени обстоятелства в конкретния случай, като е изключено каквото и да било автоматично решение.
22
От друга страна, запитващата юрисдикция отбелязва, че въпреки императивния характер на текста на член 15, параграф 3 от Директива 2003/86, в член 59 от Кралски декрет 557/2011 не са посочени случаите на „особено затруднено положение“, предвидени в първата разпоредба. Освен това според тази юрисдикция, макар параграф 4 от първата допълнителна разпоредба от този кралски декрет да предвижда предоставянето на разрешение за пребиваване в извънредни случаи, които не са предвидени в правната уредба, този параграф не изглежда в съответствие с Директива 2003/86. Всъщност посочената юрисдикция отбелязва, че правомощието за издаване на такова разрешение за пребиваване не е предоставено на периферните административни органи на държавата, компетентни да предоставят разрешения за пребиваване, а на централната публична администрация, и че тя има право на преценка при издаването, като това не предотвратява автоматизма при приемането на решения по разрешенията за пребиваване.
23
При тези обстоятелства Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n.o 5 de Barcelona (Административен съд № 5 Барселона) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли да се счита, че посоченото в член 15, параграф 3[, второ изречение] и член 17 от Директива [2003/86] „особено затруднено положение“ обхваща автоматично всяко положение, което засяга ненавършило пълнолетие лице и/или което е [аналогично на] положенията, предвидени в същия член 15?
2)
Съвместима ли е с член 15, параграф 3[, второ изречение] и член 17 от Директива [2003/86] национална правна уредба, която не предвижда предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване, което да гарантира на членовете на събраното семейство, че няма да попаднат в хипотеза на неуреден административен статут в случаите, когато е налице посоченото особено затруднено положение?
3)
Може ли член 15, параграф 3[, второ изречение] и член 17 от Директива [2003/86] да се тълкуват в смисъл, че посоченото право на самостоятелно разрешение e налице, когато събраното семейство остане без разрешение за пребиваване по независещи от него причини?
4)
Съвместима ли е с член 15, параграф 3 и член 17 от [Директива 2003/86] национална правна уредба, която не предвижда необходимата и задължителна преценка на обстоятелствата по член 17 от Директива [2003/86], преди да се откаже подновяване на разрешението за пребиваване на членовете на събраното семейство?
5)
Съвместима ли е с член 15, параграф 3 и член 17 от Директива [2003/86], с член 6, параграф 1 и член 8, параграфи 1 и 2 от [ЕКПЧ], както и с членове 47, 24, 7 и член 33, параграф 1 от [Хартата] национална правна уредба, която в случаите, когато на кандидата за събиране на семейство е отказано издаване или подновяване на разрешение за пребиваване, не предвижда като действие, предхождащо отказа да се издаде или поднови разрешение за пребиваване на член на събрано семейство, специална процедура по изслушване на ненавършилите пълнолетие лица?
6)
Съвместима ли е с член 15, параграф 3 и член 17 от Директива [2003/86], с член 6, параграф 1 и член 8, параграфи 1 и 2 [ЕКПЧ], както и с членове 47, 24, 7 и член 33, параграф 1 [Хартата] национална правна уредба, която в случаите, когато на кандидата за събиране на семейство е отказано издаване или подновяване на разрешението за пребиваване, не предвижда процедура, предхождаща отказа да се издаде или поднови разрешение за пребиваване на неговия съпруг, в рамките на която този съпруг да може да се позове на обстоятелствата, посочени в член 17 от Директива [2003/86], за да поиска да му бъде предоставена възможност да запази статута си на пребиваващ без прекъсване по отношение на предходния му статут на пребиваване?“.
По преюдициалните въпроси
По първия, втория и третия въпрос
24
С първия, втория и третия въпрос, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която не предвижда, че компетентният национален орган е длъжен, като се основе на наличието на „особено затруднено положение“ по смисъла тази разпоредба, да издаде самостоятелно разрешение за пребиваване на членове на семейството на кандидат за събиране на семейството, когато те вече нямат разрешение за пребиваване по независещи от тях причини или сред тях има ненавършили пълнолетие деца.
25
С оглед на разглеждането на тези въпроси като начало следва да се припомни, че съгласно член 16, параграф 3 от тази директива държавите членки могат да оттеглят или да откажат да подновят разрешението за пребиваване на член на семейството на кандидат за събиране на семейството, когато изтече срокът на пребиваването на кандидата за събиране на семейството и съответният член на семейството все още не се ползва с автономно право на пребиваване по смисъла на член 15 от посочената директива.
26
В това отношение, най-напред, от член 15, параграф 1, първа алинея от Директива 2003/86 следва, че съпругът или несключилият брак партньор и дете, навършило пълнолетие, на кандидат за събиране на семейството имат право на самостоятелно разрешение за пребиваване, независимо от това на кандидата, най-късно след пет години пребиваване, стига да не са получили разрешение за пребиваване по причини, нямащи отношение към събирането на семейството, като държавите членки все пак имат възможност съгласно втората алинея от тази разпоредба да ограничат предоставянето на такова самостоятелно разрешение за пребиваване само до брачния или несключилия брак партньор в случай на прекъсване на семейната връзка. Съгласно член 15, параграф 2 държавите членки могат да издават самостоятелно разрешение за пребиваване и на пълнолетните деца и родствениците по пряка възходяща линия на кандидата за събиране на семейството.
27
На следващо място, съгласно член 15, параграф 3, първо изречение от тази директива, дори преди изтичането на петгодишния период на пребиваване, предвиден в член 15, параграф 1, на лицата, влезли с цел събиране на семейството, може да се издаде самостоятелно разрешение за пребиваване в случай на овдовяване, развод, физическа раздяла или смърт на родственици от първа степен по пряка възходяща или низходяща линия. От своя страна член 15, параграф 3, второ изречение предвижда, че държавите членки създават разпоредби, осигуряващи предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване в случай на „особено затруднено положение“.
28
На последно място, съгласно член 15, параграф 4 от посочената директива условията, приложими спрямо предоставянето и срока на самостоятелното разрешение за пребиваване, се уреждат от националното право.
29
Обхватът на член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86, до който се отнасят първите три въпроса, трябва да бъде уточнен именно с оглед на тези предварителни съображения.
30
Като начало следва да се констатира, че нито тази разпоредба, нито която и да е друга разпоредба от тази директива не определя понятието „особено затруднено положение“ или дава пример за такова положение.
31
От това обаче не следва, противно на изтъкнатото от испанското правителство в съдебното заседание, че обхватът на това понятие би могъл да бъде определен едностранно от държавите членки, така че те да разполагат с неограничена свобода на действие, за да го определят във вътрешното си право.
32
Всъщност следва да се констатира, както прави генералният адвокат в точка 40 от заключението си, че член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 признава право на посочените в тази разпоредба членове на семейството, като изисква от държавите членки да приемат разпоредби, гарантиращи предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване в случай на „особено затруднено положение“, и в това отношение закрепва основно материалноправно условие за предоставянето на такова разрешение за пребиваване, без изобщо да препраща към правото на държавите членки.
33
Безспорно, като се има предвид, че в член 15, параграф 4 от тази директива се уточнява, че условията, приложими спрямо предоставянето и срока на това самостоятелно разрешение за пребиваване, се уреждат от националното право, Съдът е постановил, че правото на преценка, признато на държавите членки в рамките на посочената директива, трябва да се счита за широко, що се отнася до условията за предоставяне на основание член 15, параграф 3, второ изречение от същата директива на самостоятелно разрешение за пребиваване на гражданин на трета страна, влязъл на територията на съответната държава членка с цел събиране на семейството, когато се намира в „особено затруднено положение“ по смисъла на последната разпоредба (вж. в този смисъл решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 85 и 86).
34
Съответно обстоятелството, че в член 15, параграф 4 от Директива 2003/86 законодателят на Съюза препраща към националното право, показва волята му всяка държава членка свободно да определя при какви условия да се предоставя самостоятелно разрешение за пребиваване на гражданин на трета страна, влязъл на територията ѝ с цел събиране на семейството, когато той се намира в такова положение (вж. в този смисъл решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 87 и цитираната съдебна практика).
35
Въпреки това съгласно постоянната съдебна практика признатото на държавите членки право на преценка не трябва да бъде използвано от тях по начин, който би засегнал полезното действие или целта на тази директива или би нарушил принципа на пропорционалност (вж. в този смисъл решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 88 и цитираната съдебна практика). Съответно дадена държава членка не може да установява условия, които да са толкова строги, че да съставляват трудно преодолима пречка, която на практика да възпрепятства предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване (вж. в този смисъл решение от 7 ноември 2018 г., С и A, C‑257/17, EU:C:2018:876, т. 52 и цитираната съдебна практика).
36
От това следва, че държавите членки не могат да разполагат с неограничена свобода на преценка, за да определят обстоятелствата, характеризиращи „особено затруднено положение“, тъй като в противен случай биха застрашили полезното действие или целта на задължението си по член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 да приемат разпоредби, гарантиращи на съответния член на семейството правото да получи самостоятелно разрешение за пребиваване при наличие на такова положение.
37
В това отношение следва да се припомни, че съгласно практиката на Съда, при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид нейният текст, контекстът, в който тя се вписва, и целите на правната уредба, от която тя е част (решение от 18 април 2024 г., Girelli Alcool, C‑509/22, EU:C:2024:341, т. 77). Генезисът на тази разпоредба също може да разкрие обстоятелства, които са релевантни за тълкуването ѝ (вж. в този смисъл решение от 7 септември 2022 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Характер на правото на пребиваване по член 20 ДФЕС), C‑624/20, EU:C:2022:639, т. 28 и цитираната съдебна практика).
38
На първо място, що се отнася до текста на член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86, следва да се констатира, че с оглед на значението си в общоупотребимия език изразът „особено затруднено положение“ предполага, както генералният адвокат отбелязва в точка 49 от заключението си, наличието на обстоятелства, които по естеството си са много тежки или нетърпими за съответния член на семейството или го поставят в много несигурно или уязвимо положение, надхвърлящо обичайните рискове от нормалния семеен живот.
39
На второ място, това тълкуване е в съответствие с целта, преследвана с тази разпоредба, както и с правната уредба на Съюза, от която тя е част.
40
Всъщност следва да се припомни, че както следва от съображения 2, 4 и 6 от Директива 2003/86, нейната цел като цяло е да се осигури защитата на семейството, както и да се улесни интегрирането на гражданите на трети страни в държавите членки, като се позволи семеен живот и се допринесе за създаването на социалнокултурна стабилност чрез събиране на семейството (вж. в този смисъл по-специално решения от 21 април 2016 г., Khachab, C‑558/14, EU:C:2016:285, т. 26, от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 83, и от 1 август 2022 г., Bundesrepublik Deutschland (Събиране на семейството с малолетен или непълнолетен бежанец), C‑273/20 и C‑355/20, EU:C:2022:617, т. 58).
41
Освен това съгласно постоянната съдебна практика мерките относно събирането на семейството трябва да зачитат основните права, и по-специално правото на зачитане на личния и семейния живот, гарантирано от член 7 и член 24, параграфи 2 и 3 от Хартата, които възлагат на държавите членки да разглеждат заявленията за събиране на семейства в интерес на съответните деца и с грижата да се благоприятства семейният живот (вж. в този смисъл по-специално решения от 13 март 2019 г., E., C‑635/17, EU:C:2019:192, т. 56 и цитираната съдебна практика, и от 1 август 2022 г., Bundesrepublik Deutschland (Събиране на семейството с малолетен или непълнолетен бежанец), C‑273/20 и C‑355/20, EU:C:2022:617, т. 59).
42
Както следва от съображение 15 от Директива 2003/86, член 15 от нея се вписва изцяло в рамките на тази цел за закрила на семейството, като позволява на членовете на семейството на кандидат за събиране на семейството, които са получили разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството, да получат достъп до независим от кандидата статут, за да се насърчи интеграцията им, като се улесни достъпът им до образование, заетост и професионално обучение.
43
В този контекст член 15, параграф 3, второ изречение от тази директива преследва специфичната цел да защити членовете на семейството на кандидат за събиране на семейството, като им предостави статут, независим от последния, още преди да е изтекъл петгодишният срок на пребиваване, който съгласно член 15, параграф 1, първа алинея дава право на такъв статут, като гарантира на членовете на семейството право на пребиваване в приемащата държава членка, което не произтича от тяхната зависимост от кандидата, когато тази зависимост поражда особени затруднения, произтичащи от семейното положение, което, както посочва генералният адвокат в точка 46 от заключението си, поражда за тях реална нужда от защита чрез предоставяне на самостоятелно разрешение за пребиваване.
44
От тази гледна точка следва да се отбележи, че противно на изтъкнатото от испанското правителство, е без значение, че предоставянето по силата на член 15, параграф 3, второ изречение от посочената директива на самостоятелно разрешение за пребиваване на съответните членове на семейството би могло да има за последица разделянето на това семейство, доколкото кандидатът за събиране на семейството, след като вече няма разрешение за пребиваване в приемащата държава членка, може да бъде принуден да се завърне в третата страна по произход, докато членовете на семейството биха могли да продължат да пребивават в тази държава членка.
45
Всъщност, както следва от точки 40—42 от настоящото решение, целта, преследвана с член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86, не съвпада непременно с по-общата цел на тази директива. Докато целта на тази директива като цяло е да защити семейството чрез събирането му, от своя страна член 15, параграф 3, второ изречение от тази директива цели да защити семейството чрез предоставяне, в контекста на вече осъществено събиране на семейството, на независим статут на съответните членове на семейството, който в някои случаи може да улесни отделянето им от кандидата за събиране на семейството и следователно да доведе до раздяла между някои членове на семейството.
46
Съответно Съдът отбелязва, че член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 цели по-специално чрез предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване да защити гражданина на трета страна, влязъл на територията на приемащата държава членка с цел събиране на семейството, който е бил жертва на домашно насилие, извършено от кандидата за събиране на семейството по време на брака (вж. в този смисъл решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 69, 70, 85 и 89).
47
В подкрепа на това тълкуване на понятието „особено затруднено положение“ по смисъла на член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 е обяснителният меморандум към Предложението за директива на Съвета относно правото на събиране на семейството, представено от Комисията на 1 декември 1999 г. (COM(1999) 638 окончателен, стр. 22), съгласно което тази разпоредба цели по-специално да защити жените, жертви на насилие в своите семейства, които не могат да бъдат санкционирани с отнемането на разрешението им за пребиваване, ако решат да напуснат дома си, както и положението на жените, вдовици, разведени или изгонени, които биха изпаднали в особено тежки положения, ако бъдат принудени да се завърнат в страната си на произход.
48
Тези примери впрочем съвпадат с посочените в точка 5.3 от Насоките за прилагане на Директива 2003/86, където като примери за „особено затруднено положение“ по смисъла на член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 се посочват не само случаите на домашно насилие над жени и деца, както и случаите, в които лицето ще бъде в особено трудно семейно положение, ако бъде принудено да се завърне в държавата на произход, но и някои случаи на насилствени бракове или риск от генитално осакатяване на жени (вж. в този смисъл решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 64).
49
На трето място, в подкрепа на посоченото по-горе тълкуване е контекстът, в който се вписва член 15, параграф 3 от Директива 2003/86, както следва, първо, от съвместното тълкуване на двете изречения, от които се състои тази разпоредба.
50
Всъщност съгласно член 15, параграф 3, първо изречение от Директива 2003/86 в случай на овдовяване, развод, физическа раздяла или смърт на родственици от първа степен по пряка възходяща или низходяща линия компетентните национални органи имат — както следва от употребата на думата „може“ — само възможност да предоставят самостоятелно разрешение за пребиваване на лицата, които са влезли с цел събиране на семейството, като упражнят правото си на преценка в това отношение, макар подобни положения сами по себе си вече да могат да се считат за такива, пораждащи значителни затруднения за съответните лица.
51
За сметка на това, както бе посочено в точки 32 и 36 от настоящото решение, член 15, параграф 3, второ изречение от тази директива задължава държавите членки да приемат разпоредби, гарантиращи предоставянето на такова самостоятелно разрешение за пребиваване в случай на „особено затруднено положение“ по смисъла на тази разпоредба.
52
Подобна градация в системата на член 15, параграф 3 показва, че второто изречение от него се отнася до семейни положения, които са още по-сериозни от вече уредените в първото изречение от него, що се отнася до несигурността или уязвимостта на съответния член на семейството, така че тези положения трябва да надхвърлят обичайните рискове на нормалния семеен живот.
53
Въпреки това, противно на поддържаното от испанското правителство, от предходното не може да се направи извод, че съществува връзка между двете изречения на член 15, параграф 3 в смисъл, че „особено затрудненото положение“ по второто изречение от тази разпоредба непременно трябва да е било предизвикано от прекъсването на брачната връзка вследствие на случаите на смърт, развод или раздяла, посочени в първото изречение от тази разпоредба.
54
Всъщност, тъй като в противен случай член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 би бил лишен от всякакво полезно действие и би била застрашена преследваната с тази разпоредба цел, а именно на съответните членове на семейството да се предостави статут, независим от този на кандидата за събиране на семейството, положенията, попадащи в обхвата на тази разпоредба, не могат да бъдат сведени само до затрудненията, произтичащи от прекъсването на семейната връзка, тъй като сериозността на затрудненията, с които може да се сблъска членът на семейството на кандидат за събиране на семейството, може да няма връзка с подобно прекъсване и да произтича, напротив, от запазването на брачната връзка, по-специално в случай на домашно насилие, насилствени бракове или риск от генитално осакатяване на жени, по-специално когато в случай на загуба на правото на пребиваване кандидатът за събиране на семейството би могъл да бъде принуден да се върне в страната си на произход.
55
От това следва, както правилно изтъква Комисията, че „особено затрудненото положение“, посочено в член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86, трябва да произтича от семейното положение на съответните граждани на трети страни в широк смисъл, без значение дали това положение е свързано с прекъсването на семейната връзка.
56
Второ, в подкрепа на това тълкуване е член 13, параграф 2, първа алинея, буква в) от Директива 2004/38, който, що се отнася до членовете на семейството на граждани на Съюза, споделя с член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 целта да се осигури защита на членовете на семейството, които са жертви на домашно насилие (вж. в този смисъл решение от 2 септември 2021 г., État belge (Право на пребиваване в случай на домашно насилие), C‑930/19, EU:C:2021:657, т. 70 и 89).
57
Всъщност член 13, параграф 2, първа алинея, буква в) от Директива 2004/38 предвижда също, че разводът, анулирането на брака или прекратяването на регистрирано съжителство не водят до загуба на правото на пребиваване на членовете на семейството на граждани на Съюза, когато това се налага поради особено трудни обстоятелства, като изрично посочва като пример за такива обстоятелствата лицето да е било жертва на домашно насилие, „когато бракът или регистрираното съжителство са били още в сила“, като по този начин изрично показва, че такива обстоятелства могат да настъпят при липсата на каквото и да е прекъсване на брачната връзка.
58
От всички тези съображения следва, че наличието на „особено затруднено положение“ по смисъла на член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 изисква да се докаже, че гражданинът на трета страна, който пребивава на територията на приемащата държава членка на основание събиране на семейството, е изправен пред произтичащи от семейното положение обстоятелства, които по естеството си са много тежки или нетърпими или го поставят в много несигурно или уязвимо положение, създавайки за него реална нужда от защита, гарантирана с издаването на самостоятелно разрешение за пребиваване, без значение дали брачната връзка е била прекъсната или не.
59
От това следва, че само присъствието на ненавършили пълнолетие деца сред членовете на семейството на кандидата за събиране на семейството или фактът, че последните вече нямат разрешение за пребиваване поради свързани с кандидата за събиране на семейството обстоятелства, като например извършването на престъпление от негова страна, не са достатъчни, за да обосноват издаването на самостоятелно разрешение за пребиваване въз основа на наличието на „особено затруднено положение“ по смисъла на член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86.
60
По-специално, що се отнася до второто обстоятелство, следва да се подчертае, че фактът, че членовете на семейството вече нямат разрешение за пребиваване поради независещи от тях обстоятелства, отразява принципа, че в съответствие с преследваните с Директива 2003/86 цели, припомнени в точки 40 и 41 от настоящото решение, докато съответните членове на семейството не са придобили самостоятелно право на пребиваване въз основа на член 15 от цитираната директива, правото им на пребиваване е производно от правото на съответния кандидат, предназначено да насърчи интеграцията на последния (вж. в този смисъл решение от 14 март 2019 г., Y. Z. и др. (Измама при събиране на семейството), C‑557/17, EU:C:2019:203, т. 47).
61
В това отношение следва да се припомни, че с оглед на основополагащата значимост на кандидата в системата, въведена с Директива 2003/86, в съответствие с целите на тази директива и с логиката в нейната основа е обстоятелството, че когато кандидатът вече няма разрешение за пребиваване или разрешението му не е било подновено по свързани с него причини, това по принцип се отразява на процеса по събиране на семейството, и по-специално на разрешенията за пребиваване, издадени на членовете на семейството на този кандидат (вж. по аналогия решение от 14 март 2019 г., Y. Z. и др. (Измама при събиране на семейството), C‑557/17, EU:C:2019:203, т. 46).
62
Също така, тъй като съгласно член 1 от Директива 2003/86 тя има за цел да определи условията за упражняване на правото на събиране на семейството от граждани на трети страни, пребиваващи законно на територията на държавите членки, това право е запазено за такива граждани, което се потвърждава от определението на понятията „кандидат за събиране на семейството“ и „събиране на семейството“, съдържащо се в член 2, букви в) и г) от тази директива. Кандидат за събиране на семейството, чието разрешение за пребиваване е било оттеглено, обаче вече не може да се разглежда като пребиваващ законно на територията на държава членка. Ето защо е a priori оправдано разрешенията за пребиваване, предоставени на членовете на семейството му на основание на Директива 2003/86, също да може да бъдат оттеглени или да не бъдат подновени, без членовете на семейството да могат да се позоват на „особено затруднено положение“ по смисъла на член 15, параграф 3, второ изречение от тази директива само защото оттеглянето е настъпило по независещи от тях причини (вж. по аналогия решение от 14 март 2019 г., Y. Z. и др. (Измама при събиране на семейството), C‑557/17, EU:C:2019:203, т. 48).
63
Ето защо на първия, втория и третия въпрос следва да се отговори, че член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска правна уредба на държава членка, която не предвижда, че компетентният национален орган е длъжен, като се основе на наличието на „особено затруднено положение“ по смисъла тази разпоредба, да издаде самостоятелно разрешение за пребиваване на членове на семейството на кандидат за събиране на семейството, когато те вече нямат разрешение за пребиваване по независещи от тях причини или сред тях има ненавършили пълнолетие деца.
По четвъртия, петия и шестия въпрос
По допустимостта
64
Испанското правителство твърди, че петият въпрос е недопустим, тъй като не се отнася до тълкуването на правото на Съюза. Всъщност нито член 15, параграф 3, нито член 17 от Директива 2003/86 предвиждали правила относно изслушването на лица, различни от лицето, подало заявление за събиране на семейството, и правото на Съюза не съдържало никаква разпоредба относно процесуалната дееспособност на ненавършилите пълнолетие деца в административното производство.
65
Освен това този въпрос изглеждал хипотетичен, доколкото в акта за преюдициално запитване, от една страна, не се съдържали никакви данни относно възрастта на разглежданите в главното производство ненавършили пълнолетие деца и от друга страна, се посочвало, че всички засегнати членове на семейството са подали заявление за издаване на разрешение за дългосрочно пребиваване с цел събиране на семейството, което показвало, че всички тези членове на семейството са участвали съвместно в административното производство. Освен това посоченият въпрос се основавал на „нереалистичната постановка“, че ненавършилите пълнолетие деца биха могли да се позовават на право на пребиваване извън семейната единица. Във всеки случай, от акта за преюдициално запитване не следвало, че майката на тези деца е поискала те да бъдат изслушани, и нямало никакви данни за положение на конфликт на интереси между тях.
66
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическа рамка, която той определя съгласно своите собствени правомощия и проверката на чиято точност не е задача на Съда, се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по отправено от национална юрисдикция запитване, само ако е очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решение от 11 април 2024 г., Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, т. 29 и цитираната съдебна практика).
67
В случая обаче следва, на първо място, да се констатира, че въпросът дали по силата на правото на Съюза ненавършилите пълнолетие деца имат право да бъдат изслушани, преди да бъде прието решение за отказ да бъде подновено разрешението им за пребиваване с цел събиране на семейството, е свързан с отговора на поставения въпрос по същество, а не с неговата допустимост.
68
На второ място, този въпрос не може да се счита за хипотетичен, тъй като съгласно изричния текст на акта за преюдициално запитване делото в главното производство се отнася до законосъобразността на решение, с което компетентният национален орган е отказал на двете ненавършили пълнолетие деца, разглеждани в главното производство, които са имали разрешение за пребиваване с цел събиране на семейството, да поднови това разрешение вследствие на обстоятелството, че кандидатът за събиране на семейството вече няма разрешение за пребиваване.
69
В това отношение е без значение, че в акта за преюдициално запитване не се посочва точната възраст на тези две ненавършили пълнолетие деца. Всъщност липсата на такива данни във връзка с фактите по главното производство, които следва да бъдат установени единствено от запитващата юрисдикция, по никакъв начин не засяга допустимостта на поставения въпрос, тъй като не може да попречи на Съда да бъде полезен на запитващата юрисдикция с отговора на този въпрос, като даде исканото тълкуване на правото на Съюза.
70
Също така, що се отнася до твърдените от испанското правителство обстоятелства, че в случая посочените две ненавършили пълнолетие деца са подали заявление заедно с другите членове на семейството, майка им не поискала те да бъдат изслушани и не се твърди наличието на какъвто и да било признак за конфликт на интереси, следва да се констатира, че те също се отнасят до фактически обстоятелства, които единствено запитващата юрисдикция следва да прецени, за да разреши спора в главното производство. Следователно тези обстоятелства са без значение за допустимостта на петия въпрос.
71
Поради това следва да се приеме, че този въпрос е допустим.
По същество
72
С четвъртия, петия и шестия въпрос, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 17 от Директива 2003/86 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която позволява на компетентния национален орган да приеме решение за отказ да бъде подновено разрешението за пребиваване, издадено на членове на семейството на кандидат за събиране на семейството, без преди това да е извършил индивидуална проверка на положението им и без да ги е изслушал, и при утвърдителен отговор, дали, когато това решение се отнася до ненавършило пълнолетие дете, последното също трябва да бъде изслушано.
73
Що се отнася, на първо място, до обхвата на проверката, която трябва да извърши компетентният национален орган, следва да се припомни, че съгласно изричния текст на член 17 от Директива 2003/86 в случай на отхвърляне на заявление, оттегляне или отказ за подновяване на разрешение за пребиваване държавите членки трябва надлежно да държат сметка за характера и солидността на семейните връзки на съответното лице и за продължителността на пребиваването му в приемащата държава членка, както и за съществуването на семейни, културни и социални връзки със страната му на произход.
74
Следователно при прилагането на Директива 2003/86 компетентният национален орган следва да извършва, по-специално, индивидуална преценка на положението на съответния член на семейството, при която да бъдат отчетени всички релевантни фактори в конкретния случай и която евентуално да отделя специално внимание на интересите на съответните деца и на стремежа да се облагодетелства семейният живот. По-специално, обстоятелства като възрастта на съответните деца, положението им в тяхната държава на произход и степента им на зависимост по отношение на родителите могат да повлияят върху обхвата и интензивността на необходимата проверка (вж. в този смисъл решение от 13 март 2019 г., E., C‑635/17, EU:C:2019:192, т. 58 и 59 и цитираната съдебна практика).
75
Тази проверка трябва да се осъществи с оглед на целите, преследвани с тази директива (решение от 1 август 2022 г., Bundesrepublik Deutschland (Събиране на семейството с малолетен или непълнолетен бежанец), C‑273/20 и C‑355/20, EU:C:2022:617, т. 61), като се извърши премерена и разумна преценка на всички засегнати интереси (решение от 21 април 2016 г., Khachab, C‑558/14, EU:C:2016:285, т. 43 и цитираната съдебна практика).
76
Следователно отказът да се издаде разрешение за пребиваване, не може да бъде приет автоматично (вж. в този смисъл по-специално решения от 14 март 2019 г., Y. Z. и др. (Измама при събирането на семейството), C‑557/17, EU:C:2019:203, т. 51, и от 12 декември 2019 г., G.S. и V.G. (Заплаха за обществения ред), C‑381/18 и C‑382/18, EU:C:2019:1072, т. 65).
77
От това следва, че решение за отказ да бъде подновено разрешението за пребиваване, предоставено на членове на семейството на кандидат за събиране на семейството, може да бъде прието само след индивидуална проверка, при която се вземат предвид всички релевантни обстоятелства относно положението на тези членове на семейството, и по-специално обстоятелствата, позволяващи на компетентния национален орган да прецени дали за тях са налице мотиви за предоставяне по силата на член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86 на самостоятелно разрешение за пребиваване поради наличието на „особено затруднено положение“ по смисъла на тази разпоредба.
78
В това отношение несъмнено обстоятелството, че съответните членове на семейството вече нямат разрешение за пребиваване по независещи от тях причини или че сред тях има ненавършили пълнолетие деца, само по себе си не може да удостовери, както следва от точки 59—63 от настоящото решение, наличието на такова „особено затруднено положение“. При все това не може да се изключи възможността в съчетание с други факти относно семейния живот на съответните лица, каквито обаче, изглежда, не са били изтъкнати в главното производство, посочените обстоятелства да могат да обосноват предоставянето на самостоятелно разрешение за пребиваване съгласно член 15, параграф 3, второ изречение (вж. по аналогия решение от 14 март 2019 г., Y. Z. и др. (Измама при събирането на семейството), C‑557/17, EU:C:2019:203, т. 54 и 55).
79
На второ място, във връзка с правото на изслушване следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика това основно право, което трябва да се зачита дори когато приложимата правна уредба не го предвижда изрично (вж. по-специално решение от 11 декември 2014 г., Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, т. 39 и цитираната съдебна практика), гарантира на всяко лице възможността да изрази надлежно и ефективно становището си в хода на административното производство и преди приемането на всяко решение, което може да засегне неблагоприятно интересите му (вж. в този смисъл по-специално решения от 12 май 2022 г., Boshab/Съвет, C‑242/21 P, EU:C:2022:375, т. 57 и 58, и от 29 септември 2022 г., HIM/Комисия, C‑500/21 P, EU:C:2022:741, т. 42 и 43), с уточнението, че това право не предполага непременно задължението на заинтересованото лице да бъде дадена възможност да се изкаже устно (определение от 21 май 2019 г., Le Pen/Парламент, C‑525/18 P, EU:C:2019:435, т. 66 и цитираната съдебна практика).
80
Освен това, видно от практиката на Съда, правото на изслушване налага на компетентния национален орган да отдели цялото необходимо внимание на така представеното становище на заинтересованото лице, като разгледа внимателно и безпристрастно всички релевантни за случая обстоятелства и като мотивира подробно решението си, като по този начин задължението за излагане в решението на мотиви, които са достатъчно специфични и конкретни, за да позволят на заинтересованото лице да разбере причините за отхвърляне на молбата му, произтича от принципа на зачитане на правото на защита (решение от 11 декември 2014 г., Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, т. 38 и цитираната съдебна практика).
81
В случая следва да се констатира, както прави Комисията, че решението за отказ да бъде подновено разрешението за пребиваване, предоставено на членовете на семейството на кандидат за събиране на семейството, очевидно е от естество да засегне неблагоприятно интересите на последните, поради което те трябва да бъдат изслушани от компетентния национален орган преди приемането на такова решение.
82
Що се отнася до въпроса дали ненавършилите пълнолетие деца също трябва да бъдат изслушани от този орган, следва да се припомни, че член 24, параграф 1 от Хартата изисква децата да изразяват свободно своето мнение и то да се взема под внимание по въпросите, които ги засягат, в зависимост от възрастта и зрелостта им.
83
Освен това член 24, параграф 2 от Хартата задължава компетентния национален орган при всички действия, които се предприемат по отношение на децата, да взема предвид висшия интерес на детето.
84
Съгласно постоянната съдебна практика последната разпоредба изисква при всички действия, които се предприемат от държавите членки при прилагане на Директива 2003/86 по отношение на децата, висшият интерес на детето да бъде от първостепенно значение (вж. в този смисъл решение от 1 август 2022 г., Bundesrepublik Deutschland (Събиране на семейството с малолетен или непълнолетен бежанец), C‑273/20 и C‑355/20, EU:C:2022:617, т. 42 и цитираната съдебна практика).
85
Съответно целесъобразността на изслушването, което не се изисква непременно от висшия интерес на детето, трябва да се преценява в зависимост от изискванията на този висш интерес във всеки отделен случай (вж. в този смисъл решение от 22 декември 2010 г., Aguirre Zarraga, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, т. 63 и 64).
86
От това следва, че разпоредбите на член 24 от Хартата не изискват самото изслушване на детето, а възможността то да бъде изслушано (вж. в този смисъл решение от 22 декември 2010 г., Aguirre Zarraga, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, т. 62).
87
Следователно правото на детето да бъде изслушано, не изисква задължително провеждането на изслушване, а създава задължението да се осигурят на това дете законовите производства и условия, които ще му позволят да изрази свободно мнението си и то да бъде записано.
88
Следователно, когато решението за отказ да бъде подновено разрешение за пребиваване, се отнася до ненавършило пълнолетие дете, държавите членки трябва да вземат всички подходящи мерки, за да му предоставят реална и ефективна възможност да бъде изслушано в зависимост от своята възраст или степен на зрялост.
89
Ето защо на четвъртия, петия и шестия въпрос следва да се отговори, че член 17 от Директива 2003/86 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска правна уредба на държава членка, която позволява на компетентния национален орган да приеме решение за отказ да бъде подновено разрешението за пребиваване, издадено на членове на семейството на кандидат за събиране на семейството, без преди това да е извършил индивидуална проверка на положението им и без да ги е изслушал. Когато това решение се отнася до ненавършило пълнолетие дете, държавите членки трябва да вземат всички подходящи мерки, за да му предоставят реална и ефективна възможност да бъде изслушано в зависимост от своята възраст или степен на зрялост.
По съдебните разноски
90
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:
1)
Член 15, параграф 3, второ изречение от Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството
трябва да се тълкува в смисъл, че
допуска правна уредба на държава членка, която не предвижда, че компетентният национален орган е длъжен, като се основе на наличието на „особено затруднено положение“ по смисъла тази разпоредба, да издаде самостоятелно разрешение за пребиваване на членове на семейството на кандидат за събиране на семейството, когато те вече нямат разрешение за пребиваване по независещи от тях причини или сред тях има ненавършили пълнолетие деца.
2)
Член 17 от Директива 2003/86
трябва да се тълкува в смисъл, че
не допуска правна уредба на държава членка, която позволява на компетентния национален орган да приеме решение за отказ да бъде подновено разрешението за пребиваване, издадено на членове на семейството на кандидат за събиране на семейството, без преди това да е извършил индивидуална проверка на положението им и без да ги е изслушал. Когато това решение се отнася до ненавършило пълнолетие дете, държавите членки трябва да вземат всички подходящи мерки, за да му предоставят реална и ефективна възможност да бъде изслушано в зависимост от своята възраст или степен на зрялост.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.