62024CJ0528
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
23. travnja 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Sporazum o trgovini i suradnji između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, s jedne strane, i Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, s druge strane – Predaja osobe Ujedinjenoj Kraljevini u svrhu kaznenog progona – Članak 524. stavak 2. – Članak 604. točka (c) – Stvarna opasnost za zaštitu temeljnih prava – Članak 625. – Pravilo specijalnosti – Članak 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na djelotvoran pravni lijek”
U predmetu C‑528/24 [Boothnesse] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Supreme Court (Vrhovni sud, Irska), odlukom od 31. srpnja 2024., koju je Sud zaprimio 31. srpnja 2024., u postupku za izvršenje uhidbenih naloga izdanih protiv osoba
LQ,
NT,
RM,
uz sudjelovanje:
Minister for Justice and Equality
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos (izvjestitelj), predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei, S. Rodin, N. Piçarra i N. Fenger, suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: C. Strömholm, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 11. rujna 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobu LQ, M. Lynn, SC, J. Mulrean, BL, N. Eustace i P. Hannon, solicitors,
–
za osobe NT i RM, M. Lynam, SC, R. Prendergast, BL, i J. Boyle, solicitor,
–
za Minister for Justice and Equality i Irsku, M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan, A. Joyce i A. Shanley, u svojstvu agenata, uz asistenciju S. Clarkea, SC, i L. Dockeryja, BL,
–
za Europsku komisiju, S. Grünheid, H. Leupold, F. Ronkes Agerbeek i J. Vondung, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 4. prosinca 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 625. Sporazuma o trgovini i suradnji između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, s jedne strane, i Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, s druge strane (SL 2021., L 149, str. 10.; u daljnjem tekstu: Sporazum o trgovini i suradnji), u vezi s člancima 47. do 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru izvršenja uhidbenih naloga u Irskoj koje su protiv osoba LQ, NT i RM izdala pravosudna tijela Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske radi provođenja kaznenog progona.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Uvodna izjava 23. Sporazuma o trgovini i suradnji sročena je kako slijedi:
„[Uzimajući u obzir] da će se suradnjom između Ujedinjene Kraljevine i [Europske] [u]nije u području sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela i izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje, omogućiti jačanje sigurnosti Ujedinjene Kraljevine i Unije”.
4
Člankom 1. Sporazuma o trgovini i suradnji predviđa se:
„Ovim se Sporazumom uspostavlja temelj za širok odnos između stranaka u području blagostanja i dobrosusjedskih odnosa obilježenih bliskim i miroljubivim odnosima koji se temelje na suradnji, uz poštovanje autonomije i suvereniteta stranaka.”
5
Člankom 524. Sporazuma o trgovini i suradnji određuje se:
„1.   Suradnja predviđena ovim dijelom temelji se na dugogodišnjem poštovanju demokracije i vladavine prava te zaštiti temeljnih prava i sloboda pojedinaca u strankama i državama članicama, među ostalim kako je utvrđeno u Općoj deklaraciji o ljudskim pravima i u [EKLJP‑u], te na važnosti provedbe prava i sloboda iz te konvencije u strankama i državama članicama.
2.   Ništa u ovom dijelu ne mijenja obvezu poštovanja temeljnih prava i pravnih načela kako su osobito sadržana u Europskoj konvenciji o ljudskim pravima i, u slučaju Unije i njezinih država članica, u [Povelji].”
6
Članak 596. Sporazuma o trgovini i suradnji glasi kako slijedi:
„Cilj je ove glave osigurati da se sustav izručenja između država članica, s jedne strane, i Ujedinjene Kraljevine, s druge strane, temelji na mehanizmu predaje na temelju uhidbenog naloga u skladu s odredbama ove glave.”
7
U člancima 600. i 601. Sporazuma o trgovini i suradnji navode se razlozi za obvezno neizvršenje uhidbenog naloga i ostali razlozi za neizvršenje uhidbenog naloga.
8
Člankom 604. točkom (c) Sporazuma o trgovini i suradnji predviđa se:
„Izvršenje uhidbenog naloga, koje obavlja pravosudno tijelo izvršenja, može, u skladu s pravom države izvršenja, biti podložno sljedećim jamstvima:
[…]
(c)
ako postoje opravdani razlozi za pretpostavku da postoji stvarna opasnost za zaštitu temeljnih prava tražene osobe, pravosudno tijelo izvršenja može prije donošenja odluke o izvršenju uhidbenog naloga, ovisno o slučaju, zahtijevati dodatna jamstva u pogledu postupanja s traženom osobom nakon njezine predaje.”
9
U članku 606. stavku 1. Sporazuma o trgovini i suradnji navode se informacije koje mora sadržavati uhidbeni nalog izdan na temelju tog sporazuma.
10
Na temelju članka 611. stavka 1. Sporazuma o trgovini i suradnji:
„Ako uhićena osoba izjavi da pristaje na predaju, njezin pristanak i, ako je to primjereno, izričito odricanje od prava na pravilo specijalnosti iz članka 625. stavka 2. [(u daljnjem tekstu: pravilo specijalnosti)], izjavljuje se pred pravosudnim tijelom izvršenja, u skladu s domaćim pravom države izvršenja.”
11
Člankom 625. Sporazuma o trgovini i suradnji predviđa se:
„1.   Ujedinjena Kraljevina i Unija, djelujući u ime bilo koje od svojih država članica, mogu pojedinačno obavijestiti Posebni odbor za suradnju u izvršavanju zakonodavstva i pravosudnu suradnju da se, u odnosima s drugim državama na koje se odnosi ista obavijest, smatra da postoji pristanak na kazneni progon, izricanje presude ili zadržavanje u svrhe izvršavanja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode osobe zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije predaje te osobe, a razlikuje se od onog zbog kojeg je ta osoba predana, osim ako u konkretnom slučaju pravosudno tijelo izvršenja odluči drukčije u svojoj odluci o predaji.
2.   Osim u slučajevima iz stavaka 1. i 3., protiv predane osobe ne može se voditi kazneni progon i ne može joj se izreći presuda ili na drugi način oduzeti sloboda zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije njezine predaje, a razlikuje se od onog zbog kojeg je predana.
3.   Stavak 2. ovog članka ne primjenjuje se u sljedećim slučajevima:
[…]
(e)
ako je osoba pristala na predaju, ako je to primjereno, u trenutku kad se odrekla pravila specijalnosti, u skladu s člankom 611.;
[…]
(g)
ako je pravosudno tijelo izvršenja, koje je predalo traženu osobu, dalo pristanak u skladu sa stavkom 4. ovog članka.
4.   Zahtjev za pristanak podnosi se pravosudnom tijelu izvršenja, popraćen informacijama iz članka 606. stavka 1. i prijevodom kako je navedeno u članku 606. stavku 2. Pristanak se daje ako je kazneno djelo zbog kojeg se traži pristanak i samo uvjetovano predajom u skladu s odredbama ove glave. Pristanak se odbija na temelju razloga iz članka 600., a osim toga može se odbiti samo na temelju razloga iz članka 601. ili članka 602. stavka 2. i članka 603. stavka 2. Odluka se donosi najkasnije 30 dana od dana primitka zahtjeva. Za situacije utvrđene u članku 604. država koja izdaje uhidbeni nalog mora dati jamstva koja su tim člankom predviđena.”
Irsko pravo
12
Izvršenje u Irskoj uhidbenih naloga izdanih na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji uređeno je European Arrest Warrant Actom 2003 (Zakon o europskom uhidbenom nalogu iz 2003.).
13
Člankom 22. tog zakona određuje se:
„1.   U ovom članku, osim ako nije drukčije određeno, ‚kazneno djelo’ znači, u vezi s osobom na koju se relevantan uhidbeni nalog primjenjuje, kazneno djelo (osim kaznenog djela navedenog u relevantnom uhidbenom nalogu zbog kojeg je u skladu s ovim zakonom naložena predaja osobe) u skladu s pravom države koja izdaje uhidbeni nalog koje je počinjeno prije predaje osobe, ali ne uključuje kazneno djelo koje u cijelosti čine radnje ili propusti od kojih se u cijelosti ili djelomično sastoji kazneno djelo navedeno u europskom uhidbenom nalogu.
2.   U skladu s ovim člankom, High Court (Visoki sud, Irska) odbija predati osobu na temelju ovog zakona ako utvrdi:
(a)
da se pravom države koja izdaje uhidbeni nalog ne određuje da se, zbog kaznenog djela, protiv osobe koja joj se predaje u skladu s relevantnim uhidbenim nalogom neće voditi kazneni progon niti će joj se izreći presuda ili oduzeti sloboda u svrhu izvršenja kazne ili mjere oduzimanja slobode ili na drugi način ograničiti osobna sloboda i
(b)
da će se, zbog kaznenog djela, protiv osobe voditi kazneni progon ili će joj se izreći presuda ili oduzeti sloboda u svrhu izvršenja kazne ili mjere oduzimanja slobode ili na drugi način ograničiti osobna sloboda.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
14
Osobe LQ, NT i RM u Ujedinjenoj Kraljevini kazneno se progone za prijevare koje su navodno počinile u svojstvu suvlasnikâ i direktorâ društva.
15
U ožujku 2021. Reading Crown Court (Kraljevski sud u Readingu, Ujedinjena Kraljevina) naložio je mjere zamrzavanja imovine tog društva te osoba LQ, NT i RM. Taj je sud 5. kolovoza 2021. presudio da osobe LQ, NT i RM nisu postupile u skladu s tim mjerama te je, slijedom toga, svakoj od tih osoba izrekao kaznu zatvora od šest mjeseci zbog nepoštovanja suda.
16
Pravosudno tijelo koje zasjeda pri Portsmouth Magistrates Courtu (Magistratski sud u Portsmouthu, Ujedinjena Kraljevina) izdalo je 6. prosinca 2022. na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji tri uhidbena naloga radi predaje osoba LQ, NT i RM u svrhu njihova kaznenog progona za kaznena djela prijevare. To je pravosudno tijelo u tim uhidbenim nalozima pojasnilo da utvrđenje Reading Crown Courta (Kraljevski sud u Readingu) prema kojem su osobe LQ, NT i RM povrijedile odluku o zamrzavanju imovine i u skladu s kojim su krive za nepoštovanje suda ne predstavlja kaznenu osudu jer povreda mjera zamrzavanja imovine nije kazneno djelo na temelju prava Ujedinjene Kraljevine. Stoga, prema mišljenju navedenog pravosudnog tijela, treba smatrati da su navedeni uhidbeni nalozi izdani isključivo u svrhu kaznenog progona.
17
Osobe LQ, NT i RM uhićene su i izvedene pred High Court (Visoki sud, Irska). Presudom od 8. travnja 2024. taj je sud odbio prigovor na predaju koji su podnijele osobe LQ, NT i RM, a koji se temeljio na opasnosti od povrede pravila specijalnosti u slučaju predaje Ujedinjenoj Kraljevini, te je rješenjima od istog dana naložio njihovu predaju Ujedinjenoj Kraljevini.
18
Osobama LQ, NT i RM dopušteno je 5. lipnja 2024. podnijeti žalbu Supreme Courtu (Vrhovni sud, Irska), sudu koji je uputio zahtjev.
19
Osobe LQ, NT i RM pred tim sudom tvrde da njihovu predaju Ujedinjenoj Kraljevini treba odbiti. U tom pogledu tvrde da bi ih takva predaja izložila izdržavanju kazne zatvora u trajanju od šest mjeseci za kazneno djelo na koje se ne odnose uhidbeni nalozi izdani protiv njih, tako da bi ta predaja podrazumijevala povredu pravila specijalnosti iz članka 22. stavka 2. Zakona o europskom uhidbenom nalogu iz 2003. i članka 625. Sporazuma o trgovini i suradnji.
20
Stoga LQ, NT i RM tvrde da pojam „kazneno djelo” iz tog članka 625. treba tumačiti autonomno na temelju, među ostalim, sudske prakse Europskog suda za ljudska prava koja se odnosi na pojam „optužnica za kazneno djelo”. Suprotno tomu, irska tijela smatraju, kao i High Court (Visoki sud), da se pojam „kazneno djelo” u smislu navedenog članka 625. odnosi samo na kaznena djela za koja se na temelju prava države koja izdaje uhidbeni nalog smatra da su kaznene prirode.
21
Sud koji je uputio zahtjev nastoji doznati zabranjuje li se člankom 625. stavkom 2. Sporazuma o trgovini i suradnji predaja osoba LQ, NT i RM Ujedinjenoj Kraljevini jer bi im se mogla oduzeti sloboda zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije te predaje, a razlikuje se od onog zbog kojeg su te osobe predane. U tom ga pogledu osobito zanimaju kriteriji koje treba primijeniti kako bi se definiralo „kazneno djelo” u smislu te odredbe.
22
Osim toga, taj sud pojašnjava da su u okviru postupaka koji se odnose na mjere zamrzavanja imovine osobe LQ, NT i RM imale sva postupovna prava iz članaka 6. i 13. EKLJP‑a.
23
U tim je okolnostima Supreme Court (Vrhovni sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Primjenjuju li se odredbe glave VII. [Sporazuma o trgovini i suradnji] koje se odnose na ‚predaju’ samo na kazneni progon i/ili kazne zatvora/mjere oduzimanja slobode koje su izrečene zbog kaznenih djela?
2.
Znači li ‚kazneno djelo’ iz članka 625. stavka 2. [Sporazuma o trgovini i suradnji], kojim se određuje da se, osim u slučajevima obuhvaćenima st[avcima] 1. i 3. članka 625., ‚protiv predane osobe ne može voditi kazneni progon i ne može joj se izreći presuda ili na drugi način oduzeti sloboda zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije njezine predaje, a razlikuje se od onog zbog kojeg je predana’, [kao prvo,] kazneno djelo kako je utvrđeno pravom države koja izdaje uhidbeni nalog ili [kao drugo,] kazneno djelo kako je utvrđeno pravom države izvršenja ili [kao treće,] ima autonomno značenje u pravu Europske unije?
3.
Ako ‚kazneno djelo’ iz članka 625. stavka 2. [Sporazuma o trgovini i suradnji] ima takvo autonomno značenje, na temelju kojih se kriterija određuje što čini takvo ‚kazneno djelo’?
4.
Jesu li u tom kontekstu relevantni član[ci] 47. [do] 50. [Povelje] (koji se odnose na ‚djelotvoran pravni lijek/pošteno suđenje’ (članak 47.), ‚optuženika’ (članak 48.), ‚kazneno djelo’ (članak 49.) i ‚kazneni postupak za kazneno djelo’ (članak 50.)) ili članak 6. i članak 13. [EKLJP‑a] (koji se odnose na ‚optužnicu za kazneno djelo’ i ‚djelotvoran pravni lijek’)?
5.
Protivi li se članku 625. stavku 2. [Sporazuma o trgovini i suradnji] predaja u situaciji u kojoj je osobi zbog nepoštovanja suda izrečena kazna oduzimanja slobode u trajanju od šest mjeseci, ali se predaja ne traži u svrhu služenja te kazne jer se u pravu države koja izdaje uhidbeni nalog nepoštovanje suda klasificira kao odbijanje poštovanja sudskog postupka, odnosno ne smatra ga se kaznenim djelom ili kaznenom stvari?”
O prethodnim pitanjima
24
Svojim pitanjima, koja valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 625. Sporazuma o trgovini i suradnji tumačiti na način da okolnost da je osoba na koju se odnosi uhidbeni nalog, izdan na temelju tog sporazuma radi vođenja progona za kazneno djelo, u državi koja izdaje uhidbeni nalog osuđena na kaznu oduzimanja slobode u trajanju od šest mjeseci za drugo kažnjivo djelo, za koje se u pravu te države smatra da je građanskopravne prirode, i stoga nije obuhvaćeno tim uhidbenim nalogom, nalaže ili omogućuje pravosudnom tijelu izvršenja da odbije izvršenje navedenog uhidbenog naloga.
25
Najprije valja naglasiti da iz sudske prakse Suda proizlazi da je pravosudno tijelo izvršenja u načelu obvezno izvršiti uhidbeni nalog koji je Ujedinjena Kraljevina izdala na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji i da može odbiti izvršenje takvog uhidbenog naloga samo zbog razloga koji proizlaze iz tog sporazuma (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 46. i 48.).
26
Kako bi se utvrdilo predviđa li se člankom 625. Sporazuma o trgovini i suradnji takav razlog, valja, u skladu sa zahtjevima članka 31. Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora od 23. svibnja 1969. (Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 1155., str. 331.), koji odražavaju pravila međunarodnog običajnog prava, taj članak 625. tumačiti u dobroj vjeri prema uobičajenom smislu izraza iz tog članka u njihovu kontekstu i s obzirom na njegov predmet i svrhu, uzimajući u obzir sva relevantna pravila međunarodnog prava primjenjiva na odnose između stranaka Sporazuma o trgovini i suradnji (vidjeti po analogiji presude od 25. veljače 2010., Brita, C‑386/08, EU:C:2010:91, t. 42. i 43. te od 21. siječnja 2025., Conti 11.Container Schiffahrt II, C‑188/23, EU:C:2025:26, t. 47.).
27
Kad je riječ, kao prvo, o tekstu članka 625. Sporazuma o trgovini i suradnji, valja utvrditi da iz njega ni na koji način ne proizlazi da bi pravosudno tijelo izvršenja imalo obvezu ili mogućnost odbiti izvršenje uhidbenog naloga ako raspolaže elementima koji dokazuju da u slučaju predaje tijela države koja izdaje uhidbeni nalog neće poštovati pravilo specijalnosti.
28
Isto tako, iz teksta tog članka 625. ne proizlazi da je na pravosudnom tijelu izvršenja da prije donošenja odluke o predaji tražene osobe provjeri jesu li tijela države koja izdaje uhidbeni nalog dužna poštovati pravilo specijalnosti odnosno poštuju li zaista ta tijela u praksi to pravilo.
29
Kao prvo, člankom 625. stavkom 1. Sporazuma o trgovini i suradnji samo se predviđa mogućnost da stranka tog sporazuma dostavi obavijest kojom će se smatrati da je pristala odstupiti od pravila specijalnosti. Štoviše, ta se odredba odnosi na situaciju u kojoj je predaja već izvršena jer se izričito odnosi na kazneno djelo koje se „razlikuje […] od onog zbog kojeg je [dotična] osoba predana”.
30
Stoga, iako se tim člankom 625. stavkom 1. predviđa mogućnost da pravosudno tijelo izvršenja zauzme stajalište o pravilu specijalnosti u „odluci o predaji”, svrha takvog zauzimanja stajališta nije odbiti predaju kako bi se spriječila povreda tog pravila, nego odlučiti da će se navedeno pravilo iznimno primjenjivati u određenom predmetu, odstupajući od prethodne odluke države izvršenja da općenito pristane odstupiti od istog pravila.
31
Kao drugo, u članku 625. stavcima 2. i 3. Sporazuma o trgovini i suradnji navode se pravila koja nisu upućena pravosudnom tijelu izvršenja, nego tijelima države koja izdaje uhidbeni nalog. S jedne strane, taj članak 625. stavak 2. izričito upućuje na slučaj „predane osobe”. S druge strane, ta se pravila odnose samo na represivne mjere koje se mogu ili ne mogu donijeti protiv tražene osobe nakon njezine predaje.
32
Na pravosudno tijelo izvršenja članak 625. stavak 3. točke (e) i (g) Sporazuma o trgovini i suradnji primjenjuje se samo uzgredno, u dijelu u kojem to tijelo može primiti odricanje tražene osobe od prava na pravilo specijalnosti, u skladu s člankom 611. stavkom 1. tog sporazuma, ili u dijelu u kojem navedeno tijelo nakon predaje te osobe sâmo može pristati odstupiti od tog pravila, u skladu s člankom 625. stavkom 4. navedenog sporazuma.
33
Kao treće, iako se u članku 625. stavku 4. Sporazuma o trgovini i suradnji navode pravila koja se u biti primjenjuju na pravosudno tijelo izvršenja, ta se pravila odnose isključivo na uvjete u kojima to tijelo mora pristati na to da se protiv prethodno predane osobe može voditi kazneni progon, da joj se može izreći presuda ili na drugi način oduzeti sloboda zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije njezine predaje, a razlikuje se od onog zbog kojeg je predana, kao što se to predviđa člankom 625. stavkom 3. točkom (g) Sporazuma o trgovini i suradnji.
34
U tom pogledu najprije valja naglasiti da se tim člankom 625. stavkom 3. točkom (g) izričito predviđa da taj pristanak daje „pravosudno tijelo izvršenja, koje je predalo traženu osobu”.
35
Nadalje, iz prve rečenice članka 625. stavka 4. Sporazuma o trgovini i suradnji proizlazi da je zahtjev za pristanak podnesen pravosudnom tijelu izvršenja u načelu odvojen od uhidbenog naloga, tako da nije obuhvaćen postupkom predaje. Naime, u toj se rečenici pojašnjava da taj zahtjev obvezno treba biti „popraćen informacijama iz članka 606. stavka 1. [Sporazuma o trgovini i suradnji]”, odnosno informacijama koje mora sadržavati uhidbeni nalog, što je zahtjev koji bi bio bespredmetan da je navedeni zahtjev podnesen u okviru uhidbenog naloga.
36
Naposljetku, Sud je u kontekstu Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.) pojasnio da je takav pristanak potreban tek od trenutka u kojem kazneni postupak koji se vodi u državi koja izdaje uhidbeni nalog za kazneno djelo različito od onog zbog kojeg je osoba predana dovede do primjene mjere kojom se ograničava sloboda osobe (vidjeti u tom smislu presudu od 1. prosinca 2008., Leymann i Pustovarov, C‑388/08 PPU, EU:C:2008:669, t. 73. i 74.).
37
Iz elemenata navedenih u točkama 34. do 36. ove presude proizlazi da se pristanak iz članka 625. stavka 3. točke (g) i članka 625. stavka 4. Sporazuma o trgovini i suradnji u načelu traži nakon predaje tražene osobe, što upućuje na to da pravosudno tijelo izvršenja ne treba ispitati poštuje li se pravilo specijalnosti prije predaje i da nepoštovanje tog pravila stoga ne može biti razlog za odbijanje predaje.
38
Kad je riječ, kao drugo, o kontekstu članka 625. Sporazuma o trgovini i suradnji, člancima 600. i 601. tog sporazuma, u kojima se predviđaju slučajevi u kojima se izvršenje uhidbenog naloga izdanog na temelju navedenog sporazuma mora ili može odbiti (presuda od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 44.), ne predviđaju se razlozi za odbijanje izvršenja uhidbenog naloga koji se temelje na povredi pravila specijalnosti koju su počinila tijela države koja izdaje uhidbeni nalog ni, općenitije, na povredi pravila tog sporazuma koju su počinila ta tijela. Osim toga, ti članci 600. i 601. ne sadržavaju nikakvo upućivanje na članak 625. Sporazuma o trgovini i suradnji.
39
Kao treće, kad je riječ o ciljevima Sporazuma o trgovini i suradnji, valja podsjetiti na to da se člankom 1. tog sporazuma određuje da se njime uspostavlja temelj za širok odnos između Unije i Ujedinjene Kraljevine u području blagostanja i dobrosusjedskih odnosa obilježenih bliskim i miroljubivim odnosima koji se temelje na suradnji, uz poštovanje autonomije i suvereniteta stranaka.
40
Zato je cilj Sporazuma o trgovini i suradnji, kao što to proizlazi iz njegove uvodne izjave 23., među ostalim, da se suradnjom između Ujedinjene Kraljevine i Unije u području sprečavanja, otkrivanja, istrage ili progona kaznenih djela i izvršavanja kaznenih sankcija, uključujući zaštitu od prijetnji javnoj sigurnosti i njihovo sprečavanje, omogući jačanje sigurnosti u Uniji i Ujedinjenoj Kraljevini (presuda od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 40.).
41
U okviru te suradnje, cilj je glave VII. trećeg dijela Sporazuma o trgovini i suradnji, u skladu s člankom 596. tog sporazuma, osigurati da se sustav izručenja između država članica, s jedne strane, i Ujedinjene Kraljevine, s druge strane, temelji na mehanizmu predaje na temelju uhidbenog naloga u skladu s odredbama te glave (presuda od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 43.).
42
Pritom bi učinkovitost tog mehanizma predaje bila ugrožena ako bi pravosudno tijelo izvršenja trebalo općenito provjeriti, prije odlučivanja o izvršenju uhidbenog naloga izdanog na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji, jesu li odredbe tog sporazuma koje se odnose na taj mehanizam u praksi u potpunosti poštovane u državi koja izdaje uhidbeni nalog.
43
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da se članak 625. Sporazuma o trgovini i suradnji ne može tumačiti na način da se njime uvodi razlog za odbijanje izvršenja uhidbenog naloga izdanog na temelju tog sporazuma.
44
Međutim, člankom 524. stavkom 2. Sporazuma o trgovini i suradnji pojašnjava se da ništa u trećem dijelu ne mijenja obvezu poštovanja temeljnih prava i pravnih načela kako su osobito sadržana u EKLJP‑u i, u slučaju Unije i njezinih država članica, u Povelji.
45
Države članice obvezne su poštovati Povelju, kako se na to podsjeća u tom članku 524. stavku 2., kad odlučuju o predaji neke osobe Ujedinjenoj Kraljevini, s obzirom na to da odluka o takvoj predaji predstavlja provedbu prava Unije u smislu članka 51. stavka 1. Povelje. Pravosudna tijela izvršenja država članica stoga su prilikom donošenja te odluke dužna osigurati poštovanje temeljnih prava koja se Poveljom priznaju osobi protiv koje je izdan uhidbeni nalog na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji, pri čemu činjenica da se Povelja ne primjenjuje na Ujedinjenu Kraljevinu nije relevantna u tom pogledu (presuda od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 49.).
46
Konkretno, u skladu s člankom 524. stavkom 2. i člankom 604. točkom (c) Sporazuma o trgovini i suradnji, pravosudno tijelo izvršenja od kojeg se traži da odluči o uhidbenom nalogu izdanom na temelju tog sporazuma ne može naložiti predaju tražene osobe ako nakon konkretnog i preciznog ispitivanja situacije te osobe zaključi da postoje opravdani razlozi koji upućuju na to da bi navedena osoba u slučaju predaje Ujedinjenoj Kraljevini bila izložena stvarnoj opasnosti za zaštitu vlastitih temeljnih prava (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 78.).
47
Stoga, ako se osoba protiv koje je uhidbeni nalog izdan na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji pred tim pravosudnim tijelom izvršenja poziva na opasnost od povrede jednog ili više njezinih temeljnih prava u slučaju njezine predaje Ujedinjenoj Kraljevini, to pravosudno tijelo izvršenja ne može, a da pritom ne povrijedi obvezu poštovanja temeljnih prava iz članka 524. stavka 2. tog sporazuma, naložiti tu predaju a da nakon odgovarajuće provjere nije konkretno utvrdilo postoje li opravdani razlozi koji upućuju na to da je navedena osoba izložena stvarnoj opasnosti od takve povrede (vidjeti u tom smislu presudu od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 79.).
48
U tom pogledu valja istaknuti da pravilo specijalnosti nije navedeno u Povelji i da se ne može smatrati da proizlazi izravno iz jednog od prava zajamčenih Poveljom ili općim načelom prava Unije.
49
Usto, iz Sporazuma o trgovini i suradnji ne proizlazi da su njegovi autori zahtjevu poštovanja pravila specijalnosti namjeravali dodijeliti vrijednost jednaku onoj temeljnog prava u svrhu, među ostalim, primjene članka 524. stavka 2. i članka 604. točke (c) tog sporazuma.
50
Naime, iz članka 625. navedenog sporazuma proizlazi da su njegovi autori predvidjeli da država članica izvršenja prije predaje može, a nakon predaje, u načelu, mora pristati na odstupanje od pravila specijalnosti, pri čemu takvo odstupanje nije potrebno opravdati niti se zahtijeva da tražena osoba pristane na to odstupanje.
51
Stoga se, s jedne strane, člankom 625. stavkom 1. Sporazuma o trgovini i suradnji predviđa, kao što je to istaknuto u točki 29. ove presude, da Ujedinjena Kraljevina ili Unija, djelujući u ime bilo koje od svojih država članica, mogu pojedinačno obavijestiti Posebni odbor za suradnju u izvršavanju zakonodavstva i pravosudnu suradnju da se, u odnosima među državama na koje se odnosi ista obavijest, smatra da postoji pristanak na kazneni progon, izricanje presude ili zadržavanje u svrhe izvršavanja kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode osobe zbog kaznenog djela koje je počinjeno prije predaje te osobe, a razlikuje se od onog zbog kojeg je ta osoba predana, osim ako u konkretnom slučaju pravosudno tijelo izvršenja odluči drukčije u svojoj odluci o predaji.
52
Primjena takve mogućnosti stoga u praksi dopušta Ujedinjenoj Kraljevini ili svakoj državi članici da iz prava na pravilo specijalnosti općenito isključi osobe koje predaje na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji.
53
S druge strane, iz članka 625. stavka 4. Sporazuma o trgovini i suradnji proizlazi da je pravosudno tijelo izvršenja dužno, nakon predaje tražene osobe, pristati na odstupanje od pravila specijalnosti u situacijama u kojima bi bilo obvezno provesti tu predaju u slučaju izdavanja uhidbenog naloga koji se odnosi na kazneno djelo o kojem je riječ.
54
Iz prethodno navedenog proizlazi da zahtjev poštovanja pravila specijalnosti nije temeljno pravo i da eventualno postojanje opasnosti od povrede tog pravila nije dovoljno samo po sebi da bi se opravdala primjena članka 524. stavka 2. i članka 604. točke (c) Sporazuma o trgovini i suradnji.
55
Međutim, postojanje takve opasnosti može biti relevantno, uz druge elemente, za ocjenu postojanja stvarne opasnosti za zaštitu temeljnih prava u smislu potonje odredbe.
56
Tako se, kao prvo, člankom 524. stavkom 2. i člankom 604. točkom (c) Sporazuma o trgovini i suradnji nalaže odbijanje izvršenja uhidbenog naloga izdanog na temelju tog sporazuma u situaciji u kojoj bi predvidljiva povreda pravila specijalnosti dovela do stvarne opasnosti od naknadne povrede temeljnih prava tražene osobe, primjerice kada je kazna koja će se primijeniti protivno tom pravilu toj osobi izrečena povredom njezinih prava obrane i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.
57
Međutim, sud koji je uputio zahtjev nije naveo nikakvu opasnost te vrste te je, naprotiv, izričito pojasnio da su postupci koji su doveli do osude traženih osoba za nepoštovanje suda provedeni uz puno poštovanje njihovih temeljnih prava, tako da nije na Sudu da u ovom slučaju razmatra takav slučaj primjene članka 524. stavka 2. i članka 604. točke (c) Sporazuma o trgovini i suradnji.
58
Kao drugo, valja naglasiti da se među temeljnim pravima čija stvarna opasnost od povrede podrazumijeva, u skladu s člankom 524. stavkom 2. i člankom 604. točkom (c) Sporazuma o trgovini i suradnji, odbijanje izvršenja uhidbenog naloga izdanog na temelju tog sporazuma nalazi i ono zajamčeno u članku 47. stavku 1. Povelje, kojim se predviđa da svatko čija su prava i slobode zajamčeni pravom Unije povrijeđeni ima pravo na djelotvoran pravni lijek pred sudom (vidjeti po analogiji presudu od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr., C‑158/21, EU:C:2023:57, t. 97.).
59
Naime, iako zahtjev poštovanja pravila specijalnosti nije temeljno pravo, to pravilo ipak uspostavlja, u granicama svojeg područja primjene, postupovno jamstvo koje se pruža traženoj osobi, a koje ona mora moći stvarno uživati, osim ako ga se odrekla, pod uvjetima predviđenima u članku 611. Sporazuma o trgovini i suradnji, ili ako je država izvršenja pristala na odstupanje od navedenog pravila. Člankom 625. tog sporazuma stoga se uvodi „prav[o] […] zajamčen[o] pravom Unije” u smislu članka 47. stavka 1. Povelje.
60
Iz toga slijedi da bi taj članak 47. stavak 1. bio povrijeđen ako tražena osoba u državi koja izdaje uhidbeni nalog ne bi raspolagala nikakvim pravnim sredstvom koje bi joj omogućilo da zaštiti to pravo, pozivajući se, nakon predaje, na navodnu povredu pravila specijalnosti, kako bi spriječila da se protiv nje vodi kazneni progon, da joj se izrekne osuđujuća presuda ili da joj se na drugi način oduzme sloboda u situaciji u kojoj članak 625. Sporazuma o trgovini i suradnji isključuje takav progon, takvo izricanje osuđujuće presude ili takvo oduzimanje slobode.
61
Uostalom, u okviru logike svojstvene mehanizmu predaje uspostavljenom Sporazumom o trgovini i suradnji, nenadležnost pravosudnog tijela izvršenja da samo primijeni pravilo specijalnosti upravo je logična posljedica tereta koji je na sudovima države koja izdaje uhidbeni nalog da zajamče poštovanje tog pravila.
62
Valja naglasiti da u ovom slučaju iz navoda koje je Irska pružila na raspravi proizlazi da osoba predana Ujedinjenoj Kraljevini raspolaže, pred sudovima te zemlje, djelotvornim pravnim sredstvima koja joj omogućuju da se pozove na navodnu povredu pravila specijalnosti i da ishodi da sud preispita osnovanost prigovora istaknutog u tom pogledu.
63
Ako takva pravna sredstva postoje, što je, ovisno o slučaju, na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, to je dovoljno da se isključi postojanje stvarne opasnosti od povrede članka 47. stavka 1. Povelje u slučaju predaje i stoga primjena članka 524. stavka 2. i članka 604. točke (c) Sporazuma o trgovini i suradnji.
64
U slučaju dvojbe u tom pogledu, pravosudno tijelo izvršenja u svakom slučaju može odbiti izvršiti uhidbeni nalog izdan na temelju Sporazuma o trgovini i suradnji tek nakon što je, s jedne strane, od pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog zatražilo informacije o pravnim sredstvima dostupnima u Ujedinjenoj Kraljevini i, s druge strane, zatražilo dodjelu dodatnih jamstava (vidjeti po analogiji presudu od 29. srpnja 2024., Alchaster, C‑202/24, EU:C:2024:649, t. 89. do 91.).
65
Slijedom toga, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da članak 625. Sporazuma o trgovini i suradnji treba tumačiti na način da okolnost da je osoba na koju se odnosi uhidbeni nalog, izdan na temelju tog sporazuma radi vođenja progona za kazneno djelo, u državi koja izdaje uhidbeni nalog osuđena na kaznu oduzimanja slobode u trajanju od šest mjeseci za drugo kažnjivo djelo, za koje se u pravu te države smatra da je građanskopravne prirode i stoga nije obuhvaćeno tim uhidbenim nalogom, ne omogućuje, sama po sebi, pravosudnom tijelu izvršenja da odbije izvršenje navedenog uhidbenog naloga.
Troškovi
66
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Članak 625. Sporazuma o trgovini i suradnji između Europske unije i Europske zajednice za atomsku energiju, s jedne strane, i Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske, s druge strane,
treba tumačiti na način da:
okolnost da je osoba na koju se odnosi uhidbeni nalog, izdan na temelju tog sporazuma radi vođenja progona za kazneno djelo, u državi koja izdaje uhidbeni nalog osuđena na kaznu oduzimanja slobode u trajanju od šest mjeseci za drugo kažnjivo djelo, za koje se u pravu te države smatra da je građanskopravne prirode i stoga nije obuhvaćeno tim uhidbenim nalogom, ne omogućuje, sama po sebi, nadležnom pravosudnom tijelu da odbije izvršenje navedenog uhidbenog naloga.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.