62024CJ0391
PRESUDA SUDA (deseto vijeće)
2. listopada 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2008/947/PUP – Uzajamno priznavanje presuda i probacijskih odluka – Članak 1. – Područje primjene – Otpust pod nadzorom uz obvezu stacionarnog medicinskog liječenja u ustanovi zatvorenog tipa – Mjera oduzimanja slobode – Obveza priznavanja i izvršenja”
U predmetu C‑391/24 [Nolgers] (
i
).,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Sud za izvršenje kazne Prvostupanjskog suda na nizozemskom jeziku u Bruxellesu, Belgija), odlukom od 3. lipnja 2024., koju je Sud zaprimio 4. lipnja 2024., u kaznenom postupku protiv
LZ,
SUD (deseto vijeće),
u sastavu: D. Gratsias, predsjednik vijeća, E. Regan (izvjestitelj) i B. Smulders, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: M. A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za belgijsku vladu, L. Jans, C. Pochet i M. Van Regemorter, u svojstvu agenata,
–
za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman i J. Langer, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, T. Franchoo, H. Leupold i J. Vondung, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje Okvirne odluke Vijeća 2008/947/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija (SL 2008., L 337, str. 102.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 148.).
2
Zahtjev je upućen u okviru postupka povodom zahtjeva za otpust pod nadzorom koji je podnio LZ.
Pravni okvir
Pravo Unije
Okvirna odluka 2008/909/PUP
3
Članak 1. Okvirne odluke Vijeća 2008/909 od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.) naslovljen „Definicije”, određuje:
„Za potrebe ove Okvirne odluke:
(a)
‚presuda’ znači pravomoćna odluka ili nalog suda države izdavateljice naloga kojom se izriče kazna za fizičku osobu;
(b)
‚kazna’ znači svaka kazna zatvora ili druga mjera koja uključuje oduzimanje slobode koja je izrečena na određeno ili neodređeno razdoblje zbog počinjenja kaznenog djela utvrđenog u kaznenom postupku;
[…]”
4
Članak 3. te okvirne odluke naslovljen „Svrha i područje primjene”, u stavku 1. određuje:
„Svrha ove Okvirne odluke je utvrđivanje pravila na temelju kojih država članica, kako bi poboljšala socijalnu rehabilitaciju osuđene osobe, priznaje presudu te izvršava kaznu.”
5
Članak 8. navedene okvirne odluke naslovljen „Priznavanje presude i izvršenje kazne”, u stavku 3. predviđa:
„Kada kazna zbog svoje vrste nije u skladu s pravom države članice izvršiteljice naloga, nadležno tijelo države članice izvršiteljice naloga može donijeti odluku o promjeni kazne s obzirom na kaznu ili mjeru predviđenu na temelju nacionalnog prava za slična kaznena djela. Takva kazna ili mjera u najvećoj mogućoj mjeri odgovara kazni izrečenoj u državi članici izdavateljici naloga te se stoga kazna ne smije pretvoriti u novčanu kaznu.”
6
Članak 9. te okvirne odluke naslovljen „Osnove za nepriznavanje i neizvršavanje”, u stavku 1. određuje:
„Nadležno tijelo države članice izvršiteljice naloga može odbiti priznavanje presude i izvršavanje kazne u sljedećim slučajevima:
[…]
(k)
izrečena kazna uključuje mjeru psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja ili drugu mjeru koja uključuje oduzimanje slobode koju, ne dovodeći u pitanj[e] članak 8. stavak 3., država članica izvršiteljica naloga ne može izvršiti sukladno svom pravnom ili zdravstvenom sustavu;
[…]”
Okvirna odluka 2008/947
7
U skladu s uvodnom izjavom 3. Okvirne odluke 2008/947:
„Okvirna odluka [2008/909] odnosi se na uzajamno priznavanje i izvršenje kazni zatvora ili mjera koje uključuju oduzimanje slobode. Potrebna su dodatna zajednička pravila, posebno kada je osobi, koja u državi članici u kojoj je presuda donesena nema zakonito i uobičajeno boravište, izrečena kazna koja nije kazna zatvora, a uključuje nadzor probacijskih mjera ili alternativnih sankcija.”
8
Članak 1. te okvirne odluke naslovljen „Ciljevi i područje primjene”, u stavcima 1. do 3. određuje:
„1.   Cilj je ove Okvirne odluke olakšati društvenu rehabilitaciju osuđenih osoba, poboljšati zaštitu žrtava i javnosti te olakšati primjenu odgovarajućih probacijskih mjera i alternativnih sankcija u slučaju počinitelja kaznenih djela koji ne žive u državi članici u kojoj je presuda izrečena. U svrhu ostvarivanja tih ciljeva, ovom Okvirnom odlukom utvrđuju se pravila prema kojima država članica, koja nije država članica u kojoj je dotičnoj osobi izrečena kazna, priznaje presude i, prema potrebi, probacijske odluke te nadzire probacijske mjere izrečene na temelju presude, ili alternativne sankcije koje su sadržane u takvoj presudi, te donosi sve druge odluke koje se odnose na tu presudu, osim ako je drukčije predviđeno u ovoj Okvirnoj odluci.
2.   Ova se Okvirna odluka primjenjuje samo na:
(a)
priznavanje presuda i, prema potrebi, probacijskih odluka;
(b)
prijenos odgovornosti za nadzor probacijskih mjera i alternativnih sankcija;
(c)
sve druge odluke povezane s odlukama iz točaka (a) i (b);
kako je opisano i predviđeno ovom Okvirnom odlukom.
3.   Ova se Okvirna odluka ne primjenjuje na:
(a)
izvršenje presuda u kaznenim stvarima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode koje su u području primjene Okvirne odluke [2008/909];
[…]”
9
Na temelju članka 2. navedene okvirne odluke naslovljenog „Definicije”:
„Za potrebe ove Okvirne odluke:
1.
‚presuda’ znači pravomoćna odluka ili nalog suda države izdavanja kojom se utvrđuje da je fizička osoba počinila kazneno djelo te izriče:
(a)
kazna zatvora ili mjera koja uključuje oduzimanje slobode, ako je odobren uvjetni otpust na osnovi te presude ili naknadne probacijske odluke;
(b)
uvjetna osuda;
(c)
pridržaj izricanja kazne;
(d)
alternativna sankcija;
2.
‚uvjetna osuda’ znači kazna zatvora ili mjera koja uključuje oduzimanje slobode čije je izvršenje prilikom izricanja u cijelosti ili djelomično uvjetno odgođeno izricanjem jedne ili više probacijskih mjera. Takve se probacijske mjere mogu uključiti u samu presudu ili utvrditi u posebnoj probacijskoj odluci koju donosi nadležno tijelo;
3.
‚pridržaj izricanja kazne’ znači presuda kojom je izricanje kazne uvjetno odgođeno izricanjem jedne ili više probacijskih mjera ili kojom su izrečene jedna ili više probacijskih mjera umjesto kazne zatvora ili mjere koja uključuje oduzimanje slobode. Takve se probacijske mjere mogu uključiti u samu presudu ili utvrditi u posebnoj probacijskoj odluci koju donosi nadležno tijelo;
4.
‚alternativna sankcija’ znači sankcija kojom se izriče obveza ili nalog, a nije kazna zatvora, mjera koja uključuje oduzimanje slobode ili novčana kazna;
5.
‚probacijska odluka’ znači presuda ili konačna odluka nadležnog tijela države izdavanja donesena na temelju takve presude kojom se:
(a)
odobrava uvjetni otpust; ili
(b)
izriču probacijske mjere;
6.
‚uvjetni otpust’ znači konačna odluka, koju donosi nadležno tijelo ili koja proizlazi iz nacionalnog prava, o prijevremenom otpustu osuđene osobe nakon odsluženja dijela kazne zatvora ili mjere koja uključuje oduzimanje slobode uz izricanje jedne ili više probacijskih mjera;
7.
‚probacijske mjere’ znači obveze i nalozi koje fizičkoj osobi izriče nadležno tijelo, u skladu s nacionalnim pravom države izdavanja, u vezi s uvjetnom osudom, pridržajem izricanja kazne ili uvjetnim otpustom;
[…]”
10
Članak 4. te okvirne odluke naslovljen „Vrste probacijskih mjera i alternativnih sankcija”, u stavku 1. određuje:
„Ova se Okvirna odluka primjenjuje na sljedeće probacijske mjere ili alternativne sankcije:
[…]
(k) obvezu podvrgavanja terapijskom postupku […]”
11
Članak 9. Okvirne odluke 2008/947 naslovljen „Prilagodba probacijskih mjera ili alternativnih sankcija”, u stavcima 1. i 3. određuje:
„1.   Kada vrsta ili trajanje relevantne probacijske mjere ili alternativne sankcije ili trajanje probacijskog razdoblja nisu u skladu s pravom države izvršenja, nadležno tijelo te države može ih prilagoditi s obzirom na vrstu i trajanje probacijskih mjera i alternativnih sankcija ili trajanje probacijskog razdoblja koji se primjenjuju na temelju prava države izvršenja na istovjetna kaznena djela. Takva prilagođena probacijska mjera, alternativna sankcija ili trajanje probacijskog razdoblja u najvećoj mogućoj mjeri odgovara onima izrečenima u državi izdavanja.
[…]
3.   Prilagođena probacijska mjera, alternativna sankcija ili probacijsko razdoblje ne smiju s obzirom na vrstu ili trajanje biti stroži od prvotno izrečene probacijske mjere, alternativne sankcije ili probacijskog razdoblja.”
12
Članak 11. te okvirne odluke naslovljen „Osnove za odbijanje priznavanja i nadzora”, u stavku 1. predviđa:
„Nadležno tijelo države izvršenja može odbiti priznavanje presude ili, prema potrebi, probacijske odluke te preuzimanje obveze nadzora probacijskih mjera ili alternativnih sankcija ako:
[…]
(i)
presuda ili, prema potrebi, probacijska odluka predviđa medicinski/terapijski postupak koji, neovisno o članku 9., država izvršenja ne može nadzirati zbog svojeg pravnog ili zdravstvenog sustava;
[…]”
Belgijsko pravo
13
Člankom 34.bis Strafwetboeka (Kazneni zakon) određuje se:
„Stavljanje na raspolaganje sudu za izvršenje kazni dodatna je kazna koja se mora ili može izreći, u slučajevima predviđenima zakonom, kako bi se društvo zaštitilo od osoba koje su počinile određena teška djela kojima se povređuje integritet osoba. Ta dodatna kazna nastupa po isteku glavne kazne zatvora.”
14
Člankom 56. weta betreffende de Van rechtspositie van de veroordeelden tot een vrijheidsstraf en de aan het slachtoffer toegekende rechten in het raam van de strafuitvoeringsmodaliteiten (Zakon o vanjskopravnom statusu osoba osuđenih na kaznu oduzimanja slobode i pravima koja se žrtvi priznaju u okviru načina izvršenja kazne) od 17. svibnja 2006. (Belgisch Staatsblad, 15. lipnja 2006., str. 30455.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: WERV), predviđa se:
§ 1   Sud za izvršenje kazni može osuđeniku odrediti posebne, individualizirane uvjete koji omogućuju provedbu plana socijalne rehabilitacije, koji omogućuju da se uzmu u obzir pokazatelji rizika iz članka 47. § 1., ili koji se pokažu nužnima u interesu žrtava.
[…]”
15
Članak 95/2. WERV‑a glasi:
„§ 1 Stavljanje osuđenika na raspolaganje sudu za izvršenje kazni, izrečeno u skladu s člancima 34.bis do 34.quater Kaznenog zakona, počinje teći istekom glavne kazne.
§ 2 Sud za izvršenje kazni odlučuje, prije odsluženja glavne kazne i u skladu s postupkom utvrđenim u odjeljku 2., o oduzimanju slobode ili o puštanju osuđenika stavljenog na raspolaganje pod nadzor.
Nakon ispitivanja koje provodi sud za izvršenje kazni u skladu sa stavkom 1., osuđeniku kojem je po isteku vremena provjeravanja odobren uvjetni otpust određuje se otpust pod nadzorom, po potrebi uz uvjete predviđene člankom 95/7. točkom 2.
§ 3 Osuđeniku stavljenom na raspolaganje oduzima se sloboda ako za njega postoji rizik da će počiniti teška kaznena djela koja ugrožavaju tjelesni ili psihički integritet trećih osoba, a kojeg nije moguće umanjiti nametanjem posebnih uvjeta u okviru otpusta pod nadzorom.”
16
U skladu s člankom 95/7. WERV‑a:
„[…]
§ 2 Ako sud za izvršenje kazni odobri otpust pod nadzorom, utvrđuje da osuđenik stavljen na raspolaganje podliježe općim uvjetima iz članka 55.
Sud za izvršenje kazni može osuđenika stavljenog na raspolaganje podvrgnuti posebnim, individualiziranim uvjetima koji umanjuju rizik da će počiniti teška kaznena djela koja mogu ugroziti tjelesni ili psihički integritet osoba ili koji se pokažu nužnima u interesu žrtava.
U slučaju kada je osuđenik stavljen na raspolaganje sudu za izvršenje kazni za jedno od djela iz članaka 371./1., 371./2., 372., 373. stavaka 2. i 3., članka 375., članka 376. stavaka 2. i 3. ili članka 377. stavaka 1., 2., 4. i 6. Kaznenog zakona, sud za izvršenje kazni može otpust pod nadzorom uvjetovati obvezom pohađanja savjetovanja ili liječenjem u službi specijaliziranoj za savjetovanje ili liječenje počinitelja seksualnih kaznenih djela. Sud za izvršenje kazni određuje trajanje razdoblja tijekom kojeg je osuđenik dužan pohađati to savjetovanje ili liječiti se.
[…]”
17
Člankom 95/21. WERV‑a predviđa se:
„Nakon oduzimanja slobode u trajanju od jedne godine, koje se temelji isključivo na odluci donesenoj nakon stavljanja na raspolaganje sudu za izvršenje kazni, sud za izvršenje kazni po službenoj dužnosti ispituje mogućnost odobravanja otpusta pod nadzorom. Mjera oduzimanja slobode osuđeniku stavljenom na raspolaganje ostaje na snazi ako postoji rizik da će počiniti teška kaznena djela koja ugrožavaju tjelesni ili psihički integritet trećih osoba, a taj rizik nije moguće umanjiti nametanjem posebnih uvjeta u okviru otpusta pod nadzorom.
Direktor daje mišljenje četiri mjeseca prije roka iz stavka 1. Primjenjuje se članak 95/3. § 2.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
18
Rechtbank van eerste aanleg van Antwerpen (Prvostupanjski sud u Antwerpenu, Belgija) osudio je 2. prosinca 2011. LZ‑a, nizozemskog državljanina, na kaznu zatvora u trajanju od osam godina zbog silovanja svoje maloljetne kćeri uz uporabu nasilja, koja je u vrijeme počinjenja djela imala manje od četrnaest godina, pri čemu je otegotna okolnost bila to što joj je bio izravni srodnik u uzlaznoj liniji, kao i zbog bludnih radnji počinjenih nad njegovom maloljetnom kćeri i jednom njezinom prijateljicom, zbog posjedovanja i distribucije dječje pornografije te zbog upućivanja prijetnji. Također mu je izrečena kazna stavljanja na raspolaganje sudu za izvršenje kazni na razdoblje od deset godina, i to na temelju, među ostalim, članka 34.bis Kaznenog zakona.
19
LZ je 26. studenoga 2013. podnio zahtjev za premještaj u zatvorsku ustanovu u Nizozemskoj kako bi ondje nastavio izvršenje svoje kazne. Nizozemska tijela odbila su njegov zahtjev uz obrazloženje da LZ nije imao dovoljnu vezu s Nizozemskom, niti je bio naveden na popisima osnovne općinske uprave te države članice.
20
LZ je 27. kolovoza 2015. podnio isti zahtjev, navodeći da želi osigurati svoju rehabilitaciju u Nizozemskoj. U svojem odgovoru nizozemska su tijela navela da su spremna priznati kaznu zatvora, ali ne i kaznu stavljanja na raspolaganje sudu za izvršenje kazni, uz obrazloženje da ta mjera nema ekvivalent u nizozemskom pravu. U praksi bi premještaj u Nizozemsku doveo do puštanja LZ‑a na slobodu po isteku izrečene kazne zatvora, zbog čega se takav premještaj nije mogao provesti.
21
Dana 3. srpnja 2019. kazna zatvora u trajanju od osam godina na koju je LZ bio osuđen istekla je, te je počelo izvršenje kazne stavljanja na raspolaganje sudu za izvršenje kazni.
22
U tom kontekstu, strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Sud za izvršenje kazne Prvostupanjskog suda na nizozemskom jeziku u Bruxellesu, Belgija), koji je sud koji je uputio zahtjev, mora odlučiti o „otpustu pod nadzorom” osobe LZ ili o nastavku oduzimanja njezine slobode, u skladu s člancima 95./2. do 95./30. WERV‑a.
23
Taj sud pojašnjava da, u skladu s člankom 95./21. WERV‑a, oduzimanje slobode osuđeniku koji je stavljen na raspolaganje ostaje na snazi ako postoji rizik da će počiniti teška kaznena djela koja ugrožavaju tjelesni ili psihički integritet trećih osoba, a taj rizik nije moguće umanjiti nametanjem posebnih uvjeta u okviru otpusta pod nadzorom.
24
U ovom slučaju, uzimajući u obzir, među ostalim, izvješće koje je sastavila psihosocijalna služba zatvora u kojem se nalazi LZ, navedeni je sud zaključio da postoji visok rizik da bi potonji mogao počiniti teška kaznena djela koja ugrožavaju psihički ili tjelesni integritet trećih osoba te da je, radi sprečavanja takvog rizika, apsolutno nužno dugotrajno „stacionarno liječenje” njegovih psihičkih poremećaja.
25
Međutim, sud koji je uputio zahtjev ističe da u Belgiji nije bilo moguće provesti takvo „stacionarno liječenje” jer LZ, nizozemski državljanin, ondje nema pravo boravka, i nije pokriven zdravstvenim osiguranjem, iako je oduvijek boravio u Belgiji gdje je rođen.
26
U okviru kontakata uspostavljenih s nizozemskim tijelima, radi razmatranja mogućnosti da se, u skladu sa željama LZ‑a, potonji podvrgne navedenom „stacionarnom liječenju” u Nizozemskoj u ustanovi zatvorenog tipa, ta su tijela 29. siječnja 2024. navela da ta mjera predstavlja kaznu oduzimanja slobode koja ne može biti predmet priznanja i izvršenja na temelju Okvirne odluke 2008/947.
27
Stoga se sud koji je uputio zahtjev pita može li se na temelju Okvirne odluke 2008/947 zahtijevati priznavanje i izvršenje presude kojom će se izreći otpust pod nadzorom, uz poseban uvjet da se osoba o kojoj je riječ podvrgne dugotrajnom „stacionarnom liječenju” u ustanovi zatvorenog tipa. Taj sud, međutim, u tom pogledu pojašnjava da se ne bavi pitanjem dosega Okvirne odluke 2008/909, s obzirom na to da ona, prema njegovu mišljenju, nije relevantna.
28
Budući da se otpust pod nadzorom koji je LZ zatražio nije mogao provesti u trenutku kada je navedeni sud morao odlučiti, taj je sud odbio zahtjev, i odlučio da će ga preispitati nakon što Sud odgovori na njegova pitanja.
29
U tim je okolnostima strafuitvoeringsrechtbank van de Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Sud za izvršenje kazne Prvostupanjskog suda na nizozemskom jeziku u Bruxellesu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li Okvirnu odluku 2008/947 tumačiti na način da, u slučaju kad [Kraljevina] Belgija u okviru stavljanja na raspolaganje donese pod posebnim uvjetima presudu kojom se osuđenoj osobi odobrava otpust pod nadzorom i nadležno belgijsko tijelo proslijedi tu presudu zajedno s potvrdom iz [te] okvirne odluke nadležnom nizozemskom tijelu, [Kraljevina] Nizozemska [treba] priznati i izvršiti tu presudu, osobito osiguravajući pravilnu primjenu posebnih uvjeta, uzimajući u obzir da osuđena osoba ima nizozemsko državljanstvo i da se želi vratiti u Nizozemsku?
Vrijedi li to i ako se kao poseban uvjet odredi da se osuđenik treba podvrgnuti stacionarnom liječenju svojih seksualnih poremećaja u Nizozemskoj te kada ga je potrebno premjestiti iz zatvora kako bi bio smješten u ustanovu zatvorenog tipa?”
Postupak pred Sudom
30
Sud koji je uputio zahtjev zatražio je da se o ovom predmetu odluči u hitnom prethodnom postupku, predviđenom u članku 23.a Statuta Suda Europske unije i članku 107. Poslovnika Suda.
31
Sud je 18. lipnja 2024., na prijedlog suca izvjestitelja, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, odlučio ne prihvatiti taj zahtjev jer nisu ispunjeni uvjeti hitnosti predviđeni u tom članku 107.
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
32
Ne ističući formalno prigovor nedopuštenosti, nizozemska vlada izražava sumnje u pogledu postojanja veze između tumačenja prava Unije, zatraženog prethodnim pitanjem, i stvarnog stanja ili predmeta glavnog postupka. Naime, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je zahtjev za otpust pod nadzorom, koji je LZ podnio sudu koji je uputio zahtjev, odbijen. Stoga pred tim sudom više nije u tijeku postupak u vezi s podnesenim zahtjevom, s obzirom na to da je navedeni sud uputio prethodno pitanje Sudu u očekivanju naknadnog ispitivanja tog zahtjeva.
33
Kao što to proizlazi iz ustaljene sudske prakse, postupak utvrđen člankom 267. UFEU‑a predstavlja instrument suradnje između Suda i nacionalnih sudova zahvaljujući kojem Sud nacionalnim sudovima daje elemente za tumačenje prava Unije koji su im potrebni za rješavanje spora koji se pred njima vodi. Smisao zahtjeva za prethodnu odluku nije oblikovanje savjetodavnih mišljenja o općim ili hipotetskim pitanjima, nego njegova nužnost za stvarno rješenje spora. Kao što to proizlazi iz samog teksta članka 267. UFEU‑a, zahtijevana prethodna odluka treba biti „nužna” kako bi sudu koji je uputio zahtjev omogućila „[da] don[ese] presudu” u predmetu o kojem odlučuje (presuda od 8. svibnja 2025., Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, t. 25. i navedena sudska praksa).
34
Tako je Sud više puta podsjetio na to da iz izričaja i strukture članka 267. UFEU‑a proizlazi da je pretpostavka za odlučivanje u prethodnom postupku, među ostalim, činjenica da je pred nacionalnim sudovima uistinu u tijeku postupak u okviru kojeg ti sudovi trebaju donijeti odluku kojom se može uzeti u obzir presuda kojom se odlučuje o prethodnom pitanju (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2025., Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, t. 26. i navedenu sudsku praksu).
35
Stoga Sud može po službenoj dužnosti provjeriti postojanje glavnog postupka (vidjeti u tom smislu presudu od 8. svibnja 2025., Zimir, C‑662/23, EU:C:2025:326, t. 27. i navedenu sudsku praksu).
36
U tom pogledu, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je sud koji je uputio zahtjev, iako je odbio LZ‑ov zahtjev za otpust pod nadzorom, odlučio taj zahtjev preispitati nakon što primi odgovor na prethodno pitanje upućeno Sudu.
37
Stoga valja smatrati da je glavni postupak još uvijek u tijeku pred tim sudom i da se odgovor Suda na postavljeno pitanje može uzeti u obzir radi donošenja odluke u tom postupku.
38
U tim je okolnostima zahtjev za prethodnu odluku dopušten.
O prethodnom pitanju
39
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li Okvirnu odluku 2008/947 tumačiti na način da je nadležno tijelo države izvršenja, na temelju te okvirne odluke, dužno priznati i izvršiti presudu koju mu je dostavilo nadležno tijelo države izdavanja, kojom se osobi koja izdržava kaznu oduzimanja slobode određuje otpust pod nadzorom, uz poseban uvjet da se ta osoba podvrgne „stacionarnom liječenju” svojih psihičkih problema u ustanovi zatvorenog tipa.
40
Kako bi se na to pitanje odgovorilo, valja provjeriti je li takva presuda obuhvaćena područjem primjene navedene okvirne odluke.
41
Članak 1. Okvirne odluke 2008/947, u skladu sa svojim naslovom, odnosi se na ciljeve i područje primjene te okvirne odluke. Kako proizlazi iz stavka 1. članka 1., tom se okvirnom odlukom, osobito, utvrđuju pravila prema kojima država članica, koja nije država članica u kojoj je dotičnoj osobi izrečena kazna, priznaje presude i, prema potrebi, probacijske odluke te nadzire probacijske mjere izrečene na temelju presude, ili alternativne sankcije koje su sadržane u takvoj presudi.
42
Na temelju članka 1. stavka 2. navedene okvirne odluke, ona se primjenjuje samo na priznavanje presuda i, prema potrebi, probacijskih odluka, kako je predviđeno u tom stavku točki (a), na prijenos odgovornosti za nadzor probacijskih mjera i alternativnih sankcija iz tog stavka točke (b) i, u skladu s istim stavkom točkom (c), na sve druge odluke povezane s odlukama iz tog članka 1. stavka 2. točaka (a) i (b), kako je opisano i predviđeno tom okvirnom odlukom.
43
Članak 2. Okvirne odluke 2008/947, u točki 1. podtočki (a), za potrebe te odluke definira pojam „presuda” koji obuhvaća pravomoćnu odluku ili nalog suda države izdavanja kojom se utvrđuje da je fizička osoba počinila kazneno djelo te izriče, kao prvo, kazna zatvora ili mjera koja uključuje oduzimanje slobode ako je odobren uvjetni otpust na temelju te presude ili naknadne probacijske odluke, kao drugo, uvjetna osuda, kao treće, pridržaj izricanja kazne ili, kao četvrto, alternativna sankcija. U skladu s točkom 5. članka 2., „probacijska odluka” znači presuda ili konačna odluka nadležnog tijela države izdavanja donesena na temelju takve presude kojom se odobrava uvjetni otpust ili izriču probacijske mjere, pri čemu se te mjere, u skladu s točkom 7. tog članka, sastoje od obveza i naloga koje fizičkoj osobi izriče nadležno tijelo, u skladu s nacionalnim pravom države izdavanja, u vezi s uvjetnom osudom, pridržajem izricanja kazne ili uvjetnim otpustom. Osim toga, s obzirom na okolnosti u glavnom postupku, valja naglasiti da se, u skladu s točkom 6. istog članka, izraz „uvjetni otpust” odnosi na konačnu odluku, koju donosi nadležno tijelo ili koja proizlazi iz nacionalnog prava, o prijevremenom otpustu osuđene osobe nakon odsluženja dijela kazne zatvora ili mjeru koja uključuje oduzimanje slobode uz izricanje jedne ili više probacijskih mjera.
44
Iz definicija navedenih u prethodnoj točki, kao i onih koje se odnose na pojmove „uvjetna osuda”, „pridržaj izricanja kazne” i „alternativna sankcija” iz članka 2. točaka 2., 3. i 4. Okvirne odluke 2008/947, proizlazi da njezino područje primjene, na temelju članka 1. stavka 2., obuhvaća priznavanje i izvršenje presuda kojima se osobe za koje je utvrđeno da su počinile kazneno djelo podvrgavaju izvršenju kazni ili mjera kojima im se ne oduzima sloboda.
45
Takvo tumačenje potvrđuje članak 1. stavak 3. točka (a), koji pojašnjava da se Okvirna odluka 2008/947 ne primjenjuje na izvršenje presuda u kaznenim stvarima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode koje su u području primjene Okvirne odluke 2008/909. Naime, kako je Sud presudio, a što proizlazi iz te odredbe, područja primjene tih dviju okvirnih odluka međusobno se isključuju (vidjeti u tom smislu presudu od 5. listopada 2023., QS (Opoziv odgode izvršenja presude), C‑219/22, EU:C:2023:732, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
46
U tom pogledu, članak 3. Okvirne odluke 2008/909 koji, u skladu sa svojim naslovom, definira svrhu i područje primjene, u stavku 1. propisuje da je njezina svrha utvrđivanje pravila na temelju kojih država članica, kako bi poboljšala društvenu rehabilitaciju osuđene osobe, priznaje presudu te izvršava kaznu, pri čemu su pojmovi „presuda” i „kazna” definirani u članku 1. točkama (a) i (b), navedene okvirne odluke kao, s jedne strane, pravomoćna odluka ili nalog suda države izdavanja kojom se izriče kazna za fizičku osobu i, s druge strane, svaka kazna zatvora ili druga mjera koja uključuje oduzimanje slobode koja je izrečena na određeno ili neodređeno razdoblje zbog počinjenja kaznenog djela utvrđenog u kaznenom postupku.
47
Stoga, u skladu s člankom 1. stavkom 1. Okvirne odluke 2008/947, u vezi sa stavkom 3. točkom (a) članka 1. i s obzirom na uvodnu izjavu 3. te okvirne odluke, ona se odnosi na uzajamno priznavanje i izvršenje kazni ili mjera koje ne uključuju oduzimanje slobode, dok su uzajamno priznavanje i izvršenje kazni ili mjera koje uključuju oduzimanje slobode obuhvaćeni Okvirnom odlukom 2008/909.
48
Takvo tumačenje o području primjene okvirnih odluka 2008/909 i 2008/947 dodatno je potkrijepljeno odredbama tih odluka koje se, konkretnije, odnose na medicinske mjere.
49
Što se tiče Okvirne odluke 2008/947, njezin članak 4. stavak 1. točka (k) navodi da se ta odluka primjenjuje, među ostalim, na probacijske mjere ili alternativne sankcije koje se sastoje od obveze podvrgavanja terapijskom postupku. Osim toga, među razlozima za odbijanje priznanja ili nadzora na koje se može pozvati nadležno tijelo države izvršenja, članak 11. stavak 1. točka (i) te odluke odnosi se na presudu ili, prema potrebi, probacijsku odluku koja predviđa medicinsko‑terapijski postupak koji, neovisno o članku 9. te okvirne odluke, država izvršenja ne može nadzirati zbog svojeg pravnog ili zdravstvenog sustava.
50
Glede Okvirne odluke 2008/909, razlozi za nepriznavanje i neizvršenje iz njezina članka 9., u skladu sa stavkom 1. točkom (k) tog članka, odnose se na situaciju u kojoj izrečena kazna uključuje mjeru psihijatrijskog ili zdravstvenog liječenja ili drugu mjeru koja uključuje oduzimanje slobode koju, ne dovodeći u pitanje članak 8. stavak 3. te okvirne odluke, država članica izvršenja ne može izvršiti u skladu sa svojim pravnim ili zdravstvenim sustavom. Iz toga proizlazi da se mjere liječenja, predviđene tom odredbom, sastoje od mjera oduzimanja slobode.
51
Iz tih odredbi proizlazi da su presude kojima se izriče mjera medicinske naravi obuhvaćene ili područjem primjene Okvirne odluke 2008/947, ako se njome ne oduzima sloboda, ili područjem primjene Okvirne odluke 2008/909, ako se njome, naprotiv, oduzima sloboda.
52
Slijedom toga, presuda kojom se, u skladu s pravom države članice izdavanja, izriče otpust pod nadzorom može biti predmet zahtjeva za priznavanje i izvršenje na temelju Okvirne odluke 2008/947, pod uvjetom da uvjet iz te presude ne predstavlja mjeru oduzimanja slobode; u tom slučaju takva je presuda obuhvaćena područjem primjene Okvirne odluke 2008/909.
53
Valja istaknuti da, s obzirom na informacije koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev o razmatranoj mjeri, kao i na razmatranja iznesena u točki 46. ove presude, mjera otpusta pod nadzorom osobe koja izdržava kaznu oduzimanja slobode, donesena u okviru kazne stavljanja na raspolaganje sudu za izvršenje kazni izrečene toj osobi, ako je popraćena posebnim uvjetom kojim se od navedene osobe zahtijeva podvrgavanje „stacionarnom liječenju” njezinih psihičkih poremećaja u ustanovi zatvorenog tipa, predstavlja mjeru izrečenu zbog kaznenog djela koja, zbog prirode tog uvjeta, ima za posljedicu oduzimanje slobode toj osobi.
54
Slijedom navedenog, priznavanje i izvršenje presude kojom se izriče takva mjera ne spada u područje primjene Okvirne odluke 2008/947, nego u područje primjene Okvirne odluke 2008/909.
55
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da Okvirnu odluku 2008/947 treba tumačiti na način da priznavanje i izvršenje presude kojom se osobi koja izdržava kaznu oduzimanja slobode izriče otpust pod nadzorom, uz poseban uvjet kojim se zahtijeva da se ta osoba podvrgne „stacionarnom liječenju” njezinih psihičkih poremećaja u ustanovi zatvorenog tipa, nije obuhvaćeno područjem primjene te okvirne odluke, tako da nadležno tijelo države izvršenja ne može biti dužno priznati i izvršiti takvu presudu na temelju te odluke.
Troškovi
56
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:
Okvirnu odluku Vijeća 2008/947/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija
treba tumačiti na način da:
priznavanje i izvršenje presude kojom se osobi koja izdržava kaznu oduzimanja slobode izriče otpust pod nadzorom, uz poseban uvjet kojim se zahtijeva da se ta osoba podvrgne „stacionarnom liječenju” njezinih psihičkih poremećaja u ustanovi zatvorenog tipa, nije obuhvaćeno područjem primjene te okvirne odluke, tako da nadležno tijelo države izvršenja ne može biti dužno priznati i izvršiti takvu presudu na temelju te odluke.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski
(
i
)	. Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.