62020TJ0058
PRESUDA OPĆEG SUDA (sedmo prošireno vijeće)
13. studenoga 2024. (
*1
)
„Tržišno natjecanje – Koncentracije – Njemačka tržišta televizijskih i telekomunikacijskih usluga – Odluka kojom se koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u – Obveze – Ocjena horizontalnih, vertikalnih i konglomeratnih učinaka koncentracije na tržišno natjecanje – Odnos tržišnog natjecanja između sudionika koncentracije – Promjena specifična za koncentraciju – Očita pogreška u ocjeni”
U predmetu T‑58/20,
NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, sa sjedištem u Kölnu (Njemačka), koji zastupaju M. Geppert, P. Schmitz i J. Schulze zur Wiesche, odvjetnici,
tužitelj,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju G. Conte, A. Keidel i C. Vollrath, u svojstvu agenata,
tuženika,
koju podupire
Vodafone Group plc, sa sjedištem u Newburyju (Ujedinjena Kraljevina), koju zastupaju V. Vollmann, solicitor, C. Jeffs, A. Chadd i D. Seeliger, odvjetnici,
intervenijent,
OPĆI SUD (sedmo prošireno vijeće),
u sastavu: M. van der Woude, predsjednik, R. da Silva Passos (izvjestitelj), I. Reine, L. Truchot i M. Sampol Pucurull, suci,
tajnik: S. Jund, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
nakon rasprave održane 22. rujna 2023.,
donosi sljedeću
Presudu (
1
)
1
Svojom tužbom temeljenom na članku 263. UFEU‑a, tužitelj NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH traži poništenje Odluke Komisije C(2019) 5187 final od 18. srpnja 2019. kojom se spojivom s unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u proglašava koncentracija usmjerena na stjecanje određene imovine društva Liberty Global plc od strane društva Vodafone Group plc (predmet COMP/M.8864 – Vodafone/Certain Liberty Global Assets) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
[omissis]
I. Postupak i zahtjevi stranaka
[omissis]
47
Tužitelj od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
48
Komisija i Vodafone od Općeg suda zahtijevaju da:
–
odbije tužbu;
–
tužitelju naloži snošenje troškova.
II. O pravu
[omissis]
B.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni, povredi obveze obrazlaganja i obveze dužne pažnje koja proizlazi iz odbijanja utvrđivanja [znatne prepreke učinkovitom tržišnom natjecanju] (u daljnjem tekstu: ZPUTN) na tržištu višestambenih zgrada (u daljnjem tekstu: MDU tržište)
[omissis]
3. Prvi dio, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni koje je počinila Komisija time što je smatrala da sudionici koncentracije nisu izravni konkurenti
[omissis]
98
U tom pogledu valja pojasniti da izravno tržišno natjecanje među poduzetnicima postoji ako se oni natječu za iste korisnike.
99
U ovom slučaju nije sporno da se kabelske mreže sudionikâ koncentracije ne preklapaju i da, u stvarnosti, kada MDU korisnik želi sklopiti ugovor s pružateljem televizijskih signala, on u načelu ima samo mogućnost odabrati između sudionika koncentracije u kabelskom području u kojem se nalazi nekretnina koju treba priključiti i jednog od njegovih konkurenata, kao što je tužitelj. Je li MDU tržište, prije koncentracije, bilo nacionalno ili je bilo ograničeno na kabelsko područje sudionika koncentracije ne mijenja na stvari jer u obama slučajevima to utvrđenje vrijedi.
100
Iz toga proizlazi da proizvodi koje su sudionici koncentracije stavili na tržište, u praksi, nisu bili konkurenti te stoga Komisija nije počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je zaključila da ti sudionici nisu bili izravni konkurenti prije koncentracije.
101
Argumenti koje je istaknuo tužitelj ne dokazuju suprotno.
102
Kao prvo, valja istaknuti da su, kao što je to Komisija potvrdila pred Općim sudom, postojale ozbiljne indicije koje upućuju na to da je MDU tržište prije koncentracije bilo zemljopisno ograničeno na kabelsko područje svake od stranaka, ali da, zbog postojanja pružateljâ i korisnika koji su aktivni na nacionalnoj razini i zbog činjenice da eventualne razlike u cijenama unutar zemlje nisu bile povezane s tim područjima, nije mogla u potpunosti isključiti mogućnost da je MDU tržište nacionalnog opsega.
103
Stoga, okolnost da je Komisija razmatrala da tržište može biti nacionalnog opsega ne znači da je smatrala da su, na takvom hipotetskom tržištu, sudionici koncentracije sudjelovali u izravnom tržišnom natjecanju. Tek je nakon toga, u okviru ispitivanja učinaka koncentracije na MDU tržištu, Komisija ocijenila bi li koncentracija na mogućem nacionalnom tržištu, s obzirom na djelatnost stranaka, dovela do izravnog gubitka tržišnog natjecanja među njima. Stoga se na temelju okolnosti da je Komisija u pobijanoj odluci razmatrala da je MDU tržište već prije koncentracije moglo biti nacionalnog opsega ne dopušta zaključak da su sudionici koncentracije nužno bili stvarni konkurenti na takvom tržištu, kao što to tvrdi tužitelj. Naposljetku, nije isključeno da dva poduzetnika djeluju s drugim poduzetnicima na istom zemljopisnom tržištu, a da ta dva poduzetnika pritom ne traže iste korisnike, osobito zbog zemljopisnih granica svojih kabelskih mreža.
104
Što se tiče navodnog nedostatka u obrazloženju koji navodi tužitelj, uz obrazloženje da je Komisija propustila ispitati učinke koncentracije na MDU tržištu, određene na nacionalnoj razini, valja istaknuti da je Komisija u odjeljku VIII.2.4.2.3. pobijane odluke, odnosno u njezinim uvodnim izjavama 721. do 785., detaljno ispitala ima li koncentracija učinak uklanjanja stvarnog ili potencijalnog konkurentskog pritiska između sudionika koncentracije. Ta su utvrđenja vrijedila neovisno o tome je li MDU tržište bilo nacionalnog opsega ili je bilo ograničeno na odnosna kabelska područja društava Vodafone i Unitymedia.
105
Kao drugo, što se tiče prigovora koje je istaknuo tužitelj neovisno o zemljopisnom razgraničenju MDU tržišta, valja pojasniti da, iako ne postoji nikakvo preklapanje kabelskih mreža sudionikâ koncentracije, što tužitelj ne dovodi u pitanje, točno je da je Komisija u pobijanoj odluci utvrdila da ipak postoje određena preklapanja između njihovih djelatnosti s obzirom na to da su u tom slučaju ti operatori kupovali posredničke usluge prijenosa televizijskog signala od drugog sudionika ili od drugog mrežnog operatora 3. razine kako bi mogli doći do dotičnih MDU korisnika.
106
Valja, međutim, istaknuti da tužitelj, iako osporava njihovu zanemarivost, ne dovodi u pitanje brojke koje je Komisija kao takve otkrila tijekom postupka pred Općim sudom u vezi s ugovorima koje su sudionici koncentracije sklopili izvan svojih kabelskih područja i brojem dotičnih korisnika. U tom pogledu, valja utvrditi da te brojke pokazuju da su ti ugovori predstavljali vrlo ograničen broj MDU korisnika u pogledu priključenih kućanstava i tržišni udjel koji je, s obzirom na to da je bio manji od 1 %, tako zanemariv da nije mogao predstavljati preostalo tržišno natjecanje koje treba zaštititi. Takve su ugovore izvan svojih kabelskih područja, osim toga, sudionici koncentracije sklapali samo iznimno, što tužitelj ne osporava.
107
Osim toga, s obzirom na zanemarivost tržišnog udjela koji proizlazi iz ugovora koje su sudionici koncentracije sklopili izvan svojih kabelskih područja, bilo je malo vjerojatno da će ta koncentracija dovesti do jačanja vladajućeg položaja, tako da se ne može prihvatiti tužiteljev argument prema kojem je Komisija trebala utvrditi postojanje ZPUTN‑a, s obzirom na velike tržišne udjele sudionika koncentracije koje bi koncentracija dodatno ojačala.
108
U svakom slučaju, valja podsjetiti na to da se, u skladu s člankom 2. stavcima 2. i 3. Uredbe br. 139/2004, samo koncentracija koja bi bitno ograničavala učinkovito tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili njegovu značajnom dijelu, posebno zbog stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja, ocjenjuje nesukladnom s unutarnjim tržištem. Iz teksta tih odredbi proizlazi da je ključni kriterij za ispitivanje sukladnosti koncentracije s unutarnjim tržištem stvaranje ZPUTN‑a na tom tržištu. Upotreba priloga „osobito” upućuje na to da je stvaranje ili jačanje vladajućeg položaja jedan od scenarija u kojima se takva prepreka može utvrditi. Stoga, koncentracija koja stvara ili jača vladajući položaj ne dovodi automatski do ZPUTN‑a i ne postoji nikakav automatizam između kriterija vladajućeg položaja i onoga ZPUTN‑a, suprotno tvrdnjama tužitelja.
109
Nadalje, što se tiče tužiteljeve tvrdnje prema kojoj Komisija nije uzela u obzir više dokumenata kojima se dokazuje da je društvo Unitymedia namjeravalo priključiti MDU korisnike koji se nalaze u kabelskom području društva Vodafone, valja utvrditi da se takva tvrdnja odnosi na postojanje potencijalnog tržišnog natjecanja, a ne na navodno postojeće izravno tržišno natjecanje, što ga čini bespredmetnim u okviru prvog dijela ovog tužbenog razloga.
110
Naposljetku, što se tiče tužiteljeve tvrdnje prema kojoj je Komisija pogrešno marginalizirala izravno tržišno natjecanje koje postoji među sudionicima koncentracije zbog toga što se nije radilo o „aktivnom” tržišnom natjecanju, valja smatrati da je utvrđenje koje je Komisija iznijela u uvodnoj izjavi 768. pobijane odluke, prema kojem stranke nisu provodile „aktivno tržišno natjecanje”, imalo za jedini cilj objasniti da su sudionici u vrlo rijetkim prilikama sklapali ugovore o pružanju televizijskog signala na području drugog operatera. Kako bi odgovorile na takve zahtjeve, stranke su morale od drugog operatera nabaviti posredničke usluge prijenosa televizijskih signala. Pritom Komisija uopće nije smatrala da je u području kontrole koncentracija bilo potrebno ukloniti „aktivno” tržišno natjecanje kako bi se utvrdilo postojanje ZPUTN‑a.
111
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da tužitelj nije dokazao da je Komisija, očito pogrešno ili povredom svoje obveze obrazlaganja odnosno obveze dužne pažnje, u pobijanoj odluci smatrala da sudionici koncentracije nisu bili izravni konkurenti prije koncentracije. Stoga prvi dio ovog tužbenog razloga treba odbiti.
4. Drugi dio, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni koje je Komisija počinila time što je smatrala da sudionici koncentracije nisu potencijalni konkurenti
[omissis]
134
Što se tiče, kao prvo, tužiteljeve tvrdnje prema kojoj je predvidljivo da će stambena društva imati tendenciju da ih opslužuje samo jedan pružatelj s obzirom na snažnu konsolidaciju kroz koju stambeni sektor u Njemačkoj prolazi već nekoliko godina, valja utvrditi da postojanje volje nije dovoljno da bi se ocijenilo postoji li potencijalni konkurentski odnos između dvaju poduzetnika.
135
Naime, procjena postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja ima za cilj saznati postoje li, uzimajući u obzir strukturu tržišta te ekonomski i pravni kontekst koji uređuje njegovo funkcioniranje, stvarne i konkretne mogućnosti da se predmetni poduzetnici međusobno natječu, ili da novi konkurent može ući na predmetno tržište i konkurirati etabliranim poduzetnicima (vidjeti presudu od 4. srpnja 2006., easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, t. 116. i navedenu sudsku praksu). Iz toga proizlazi da takva ocjena, utemeljena na uvjetima ulaska potencijalnog novog ponuditelja na tržište, ponajprije ovisi o ispitivanju ponude, a ne potražnje, tako da se taj prvi prigovor ne može prihvatiti.
136
U svakom slučaju, sam tužitelj navodi da stambeni sektor u Njemačkoj već nekoliko godina prolazi kroz snažnu konsolidaciju. Ta konsolidacija koja je u tijeku već nekoliko godina ipak nije dovela do znatnog povećanja tržišnog udjela sudionika koncentracije izvan njihovih područja, koje bi proizlazilo iz sklapanja ugovora s velikim MDU korisnicima koji žele da ih opslužuje samo jedan operator, s obzirom na to da iz tablice br. 16 pobijane odluke proizlazi da društvo Vodafone i društvo Unitymedia imaju tržišni udio od [0 – 5 %] u području druge stranke.
137
Kao drugo, što se tiče rezultata istraživanja tržišta koje Komisija nije uzela u obzir, valja naglasiti da ih Komisija ima pravo uzeti u obzir, ali da oni ne mogu biti odlučujući za ocjenu postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja.
138
Naime, iako mišljenje konkurenata može predstavljati važan izvor informacija o predvidivom učinku koncentracije na tržište, ono ne može obvezivati Komisiju u njezinoj neovisnoj procjeni utjecaja koncentracije na to tržište (vidjeti u tom smislu presude od 25. ožujka 1999., Gencor/Komisija, T‑102/96, EU:T:1999:65, t. 290. i 291. i od 5. listopada 2020., HeidelbergCement i Schwenk Zement/Komisija, T‑380/17, EU:T:2020:471, t. 673. (neobjavljena)), tako da se taj drugi prigovor ne može prihvatiti.
139
U svakom slučaju, iz uvodnih izjava 727., 728., 752. i 753. pobijane odluke proizlazi da je Komisija doista uzela u obzir mišljenje konkurentskih operatora, jer iz tih uvodnih izjava proizlazi da je pokrenula temeljito ispitivanje postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja među strankama koncentracije osobito zbog primjedbi koje su oni iznijeli. Komisija stoga uopće nije zanijekala svaku dokaznu snagu rezultatima istraživanja tržišta te je, suprotno tužiteljevim tvrdnjama, kritički provjerila tvrdnje sudionika koncentracije u svjetlu tih rezultata.
140
Kao treće, što se tiče činjenice da je društvo Vodafone već posjedovalo određenu infrastrukturu u kabelskom području društva Unitymedia, valja utvrditi da ju je Komisija uzela u obzir u okviru svoje analize postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja među sudionicima koncentracije. Naime, iz uvodne izjave 740. pobijane odluke proizlazi da se projekcijama društva Vodafone koje je Komisija provjerila doista uzelo u obzir postojeću infrastrukturu tog operatora i uvođenje 5G‑a, što, međutim, nije učinilo udvostručavanje kabelske mreže dovoljno profitabilnim, tako da taj treći prigovor tužba valja odbiti.
141
Kao četvrto, što se tiče činjenice da izostanak prijašnjeg udvostručavanja kabelske mreže društva Unitymedia od strane društva Vodafone nije dokaz nepostojanja mogućeg tržišnog natjecanja među njima, suprotno tužiteljevim tvrdnjama, taj je element vrlo relevantan za ocjenu vjerojatnosti ulaska društva Vodafone u kabelsko područje društva Unitymedia. Naime, činjenica da taj operator nikada nije u prošlosti proveo takvo udvostručavanje, zajedno s činjenicom da nije imao namjeru to učiniti, potkrepljuje Komisijin zaključak prema kojem bi proširenje društva Vodafone u kabelsko područje društva Unitymedia bilo malo vjerojatno da nije bilo operacije, tako da se taj četvrti prigovor ne može prihvatiti. U svakom slučaju, kao što to proizlazi iz točaka 115. i 116. ove presude, također valja utvrditi da se Komisija u pobijanoj odluci nije oslonila samo na taj element (vidjeti uvodne izjave 731. do 746. pobijane odluke).
142
Kao peto, što se tiče tužiteljeve tvrdnje prema kojoj se Komisija, kako bi utvrdila nepostojanje isplativosti udvostručavanja kabelske mreže, oslonila na elemente koji se primjenjuju na sve vrste proširenja mreže, među kojima je proširenje na vlastito područje dotičnog operatora, valja istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 737. pobijane odluke utvrdila da udvostručavanje kabelske mreže općenito nije privlačno društvu Vodafone, „posebno u usporedbi s dodavanjem novih kućanstava u vlastito područje koje je uključivalo manja ulaganja u infrastrukturu i pružalo veće mogućnosti za prihode zbog nepostojanja već postojećeg gospodarskog subjekta”. Iz toga slijedi da je Komisija utvrdila da se udvostručavanje kabelske mreže izvan svojeg područja pokazalo manje isplativim nego proširenje kabelske mreže na vlastitom području, što tužitelj kao takvo ne osporava.
143
Osim toga, valja utvrditi da je u odlomku uvodne izjave 736. pobijane odluke, koji je Komisija objavila u skladu s rješenjem od 30. ožujka 2023., Komisija navela da je utvrdila da je tijekom posljednjih pet godina društvo Vodafone samo zanemarivo proširilo svoju mrežu unutar svojeg kabelskog područja ili u njegovoj blizini. To utvrđenje, koje tužitelj ne dovodi u pitanje u svojim očitovanjima od 2. lipnja 2023., potvrđuje Komisijin zaključak prema kojem bi proširenje društva Vodafone u kabelskom području društva Unitymedia bilo malo vjerojatno da nije bilo transakcije. Naime, iako je društvo Vodafone tek zanemarivo proširilo svoju kabelsku mrežu unutar vlastitog područja prije transakcije, doista je malo vjerojatno da će udvostručiti svoje područje u kabelskom području društva Unitymedia jer je takva transakcija bila manje profitabilna. Stoga valja odbiti peti tužiteljev prigovor.
144
Kao šesto, što se tiče kriterija ulaganja društva Vodafone i tužiteljeve tvrdnje da je Komisija pogriješila oslanjajući se uglavnom na te kriterije, a da ih nije dovoljno provjerila, valja istaknuti da, kako bi provjerila je li poduzetnik potencijalni konkurent na tržištu, Komisija mora provjeriti bi li bez predmetne koncentracije postojale stvarne i konkretne mogućnosti za ulazak na to tržište i natjecanje s poduzetnicima koji su na njemu etablirani. Takav se zaključak ne smije temeljiti na pukoj pretpostavci, nego se mora potkrijepiti činjeničnim elementima ili analizom struktura mjerodavnog tržišta. Stoga se poduzetnika ne može smatrati potencijalnim konkurentom ako njegov ulazak na tržište ne odgovara ekonomski održivoj strategiji (vidjeti po analogiji presudu od 29. lipnja 2012., E.ON Ruhrgas i E.ON/Komisija, T‑360/09, EU:T:2012:332, t. 86. i navedenu sudsku praksu).
145
Nadalje, gospodarska održivost strategije ulaska na tržište ne može se izjednačiti sa jednostavnom profitabilnošću takve strategije. Ako bi to bio slučaj, sama teoretska sposobnost ulaska na tržište mogla bi se smatrati dovoljnom za utvrđivanje postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja. Stoga Komisija može uzeti u obzir komercijalni ili gospodarski interes za ulazak na tržište poduzetnika čija se svojstva potencijalnog konkurenta analiziraju (vidjeti u tom smislu presude od 21. rujna 2005., EDP/Komisija, T‑87/05, EU:T:2005:333, t. 177., 185., 187., 188., 191. i 195 i od 4. srpnja 2006., easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, t. 123.) i, slijedom navedenog, oslanjati se na njegove kriterije ulaganja. Stoga Komisija ne može poduzetnika kvalificirati kao potencijalnog konkurenta na temelju općih i apstraktnih razmatranja a da pritom ne uzme u obzir komercijalne interese tog poduzetnika, njegovu kratkoročnu i srednjoročnu razvojnu strategiju i kriterije profitabilnosti koje je u tu svrhu odredio.
146
U tom pogledu valja primijetiti da se Komisija mora osloniti na skup elemenata kako bi ocijenila postoji li potencijalno tržišno natjecanje. U tom postupku ona ne može zanemariti investicijske strategije predmetnih poduzetnika. To osobito vrijedi za velike međunarodne grupacije kao što je Vodafone, koji mora biti u stanju arbitrirati između investicijskih projekata koji se odnose na nekoliko nacionalnih tržišta na temelju najboljih stopa povrata. Osim toga, valja utvrditi da dokazi koje je dostavio tužitelj nisu dovoljni za zaključak da je Komisija raspolagala indicijama o netočnosti brojki koje je iznijela stranka koja je prijavila transakciju.
147
Osim toga, valja naglasiti da su propisima koji se primjenjuju na kontrolu koncentracija predviđene različite mjere čiji je cilj obeshrabriti i kazniti prijenos netočnih ili obmanjujućih informacija. Naime, stranke koje prijavljuju koncentraciju podliježu, na temelju članka 4. stavka 1. i članka 6. stavka 2. Uredbe Komisije (EZ) br. 802/2004 od 7. travnja 2004. o provedbi Uredbe br. 139/2004 (SL 2004., L 133, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 95.), izričitoj obvezi da Komisiji istinito i potpuno dostave činjenice i okolnosti relevantne za odluku o sukladnosti, pri čemu je ta obveza sankcionirana člankom 14. Uredbe br. 139/2004. Osim toga, Komisija također može na temelju članka 6. stavka 3. točke (a) i članka 8. stavka 6. točke (a) Uredbe br. 139/2004 opozvati odluku o sukladnosti ako se ona temelji na netočnim podacima za koje je odgovoran jedan od predmetnih poduzetnika ili ako je dobivena prijevarom (presuda od 7. svibnja 2009., NVV i dr./Komisija, T‑151/05, EU:T:2009:144, t. 185.).
148
Naposljetku, valja utvrditi, s jedne strane, da osobito iz uvodne izjave 742. i bilješke na stranici 553. pobijane odluke proizlazi da je Komisija provjerila projekcije sudionika koncentracije, u okviru kojih su potonji ispitali profitabilnost, s obzirom na njihove kriterije ulaganja, nekoliko projekata uvođenja infrastrukture, te je smatrala da su njihovi rezultati bili dovoljno pouzdani i, s druge strane, da se Komisija nije oslonila samo na kriterije ulaganja sudionika koncentracije kako bi zaključila da među njima ne postoji potencijalno tržišno natjecanje, nego je osobito uzela u obzir činjenicu da, u praksi, ni društvo Vodafone ni društvo Unitymedia nikada nisu podvostručili kabelsku mrežu drugog sudionika i da su ti sudionici samo zanemarivo proširili svoju mrežu unutar vlastitog kabelskog područja, iako je takvo unutarnje proširenje bilo isplativije.
149
Što se tiče tvrdnje prema kojoj je sama Komisija utvrdila da je društvo Deutsche Telekom bilo spremno proširiti svoju mrežu, što za posljedicu ima, prema tužiteljevu mišljenju, to da je društvo Vodafone isto tako trebalo biti u mogućnosti to učiniti, valja utvrditi da je Komisija u pobijanoj odluci objasnila razloge zbog kojih te strategije nisu bile primjenjive na sudionike koncentracije.
150
Konkretnije, što se tiče slučaja društva Deutsche Telekom, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 744. točke (c) pobijane odluke i odgovora tog operatera koji se u njoj sam navodi, njegova se situacija uvelike razlikuje od situacije sudionika koncentracije, osobito zato što društvo Deutsche Telekom već posjeduje vrlo široku mrežu optičkih vlakana, i jer se tom mrežom koristi za pružanje usluga širokopojasnog pristupa putem digitalne pretplatničke tehnologije (Digital Subscriber Line, DSL). Stoga se društvo Deutsche Telekom, kako bi proširilo ponudu MDU korisnicima na nova područja, može osloniti na vlastite vodove optičkih vlakana ili postojeće kanale i općenito treba izgraditi samo kratke dijelove mreže 3. razine.
151
Stoga valja odbiti šesti tužiteljev prigovor.
152
Kao sedmo, što se tiče suradnje između društava Vodafone i Deutsche Glasfaser, tužitelj u tužbi sam navodi da mreža koja je uvedena u tom okviru omogućuje opskrbu poduzetnika optičkim vlaknima i stoga se ne odnosi na MDU tržište.
153
Plan ulaganja „Gigabit”, koji je podnio tužitelj, to samo potvrđuje jer iz njega proizlazi da se taj projekt odnosi, s jedne strane, na uvođenje mreže optičkih vlakana kako bi se poduzetnicima omogućio vrlo brz internet (100000 poduzetnika u otprilike 2000 područja gospodarskih djelatnosti, u iznosu između 1,4 i 1,6 milijardi eura), i kućanstvima u ruralnim područjima u suradnji s općinama i zahvaljujući njihovim subvencijama (1 milijun kućanstava u ruralnim područjima s nedovoljnom internetskom uslugom, u iznosu od 0,2 do 0,4 milijarde eura) i, s druge strane, nadogradnju kabelske infrastrukture društva Vodafone u skladu sa standardom DOCSIS 3.1. kako bi se „ukupno 12,6 milijuna kućanstava na koje se odnosi” omogućio brži internet (u iznosu od 0,2 milijarde eura).
154
Stoga valja utvrditi da se taj projekt odnosi na tržište pružanja usluga fiksnog pristupa internetu i da stoga nije relevantan u okviru ispitivanja postojanja mogućeg tržišnog natjecanja između stranaka koncentracije na MDU tržištu.
155
U svakom slučaju, također valja utvrditi da je glavni cilj tog projekta povezivanje (na vrlo brzi širokopojasni internet) poduzetnika i kućanstava u ruralnim područjima u područjima s nedovoljnom internetskom uslugom, stoga ne MDU korisnika, i, podredno, ažuriranje postojeće kabelske mreže društva Vodafone kako bi se poboljšala internetska veza postojećih korisnika tog operatora.
156
Valja dodati da iz plana ulaganja „Gigabit”, koji je podnio tužitelj, proizlazi da taj projekt ispunjava kriterije ulaganja društva Vodafone, kako su oni navedeni u pobijanoj odluci, što potvrđuje da, s jedne strane, taj operator osigurava da se ti kriteriji poštuju kada namjerava započeti infrastrukturni projekt i da se, s druge strane, Komisija mogla valjano osloniti na te kriterije kada je ispitala vjerojatnost da će društvo Vodafone raditi na podvostručavanju kabelske mreže u kabelskom području društva Unitymedia radi priključivanja MDU korisnika.
157
Naposljetku, činjenica da je društvo Vodafone 6. prosinca 2019. objavilo da će proširiti svoju suradnju s društvom Deutsche Glasfaser kako bi ugradilo vlakno namijenjeno pojedincima, osobito u kabelskim područjima društva Unitymedia, nije relevantna u okviru ispitivanja zakonitosti pobijane odluke jer je do te činjenice došlo nakon njezina donošenja. Naime, u okviru tužbe za poništenje, zakonitost pobijanog akta treba ocjenjivati s obzirom na činjenične i pravne elemente koji su postojali na dan donošenja akta (vidjeti presudu od 10. rujna 2019., HTTS/Vijeće, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, t. 37. i navedenu sudsku praksu; presuda od 17. rujna 2007., Microsoft/Komisija, T‑201/04, EU:T:2007:289, t. 260.) i informacije koje je institucija koja je donijela akt mogla imati u trenutku kada ga je donijela (presude od 9. rujna 2009., Brink's Security Luxembourg/Komisija, T‑437/05, EU:T:2009:318, t. 96. i od 12. travnja 2013., Du Pont de Nemours (Francuska) i dr./Komisija, T‑31/07, neobjavljena, EU:T:2013:167, t. 157.). Tužitelj se stoga pred sudom Unije ne može pozivati na činjenice nastale nakon akta čija se zakonitost osporava ili o kojima autor akta nije mogao imati saznanja prilikom njegova donošenja. U svakom slučaju, tužitelj nije dokazao da je ova suradnja imala za cilj povezivanje MDU korisnika.
158
Stoga valja odbiti sedmi tužiteljev prigovor.
159
Kao osmo, što se tiče tvrdnje prema kojoj bi MDU korisnicima bilo moguće pružati uslugu bez potrebe za uvođenjem kabelske mreže 3. razine, valja istaknuti da se Komisija nije ograničila na ispitivanje vjerojatnosti potencijalnog tržišnog natjecanja na temelju podvostručavanja kabelske mreže drugog sudionika u koncentraciji, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 745. pobijane odluke u pogledu društva Vodafone i uvodne izjave 763. navedene odluke u pogledu društva Unitymedia. Komisija je u tom okviru smatrala da je također malo vjerojatno da bi jedan sudionik ušao u kabelsko područje drugog sudionika sredstvima koja se ne temelje na infrastrukturi, poput, među ostalim, iznajmljenih vodova, satelitske infrastrukture ili mreža razine 4.
160
U tom pogledu valja također istaknuti da je Komisija u uvodnoj izjavi 820. pobijane odluke utvrdila da operatori razine 4. u potpunosti ovise o volji stranaka da nude usluge privremenog prijenosa televizijskih signala pod konkurentnim uvjetima, što tužitelj ne osporava. Nadalje, u uvodnoj izjavi 1479. pobijane odluke Komisija je istaknula da su operatori razine 4. sami objasnili da su aktivni u segmentu tržišne niše, dok su stambene udruge tvrdile da ti operatori često ne ispunjavaju zahtjeve koji se postavljaju u području razine usluge i da nisu bili u mogućnosti brinuti se o nadogradnji mreže razine 3., što tužitelj također ne osporava.
161
Osim toga, suprotno tužiteljevim tvrdnjama, činjenica da su sudionici koncentracije u zanemarivoj mjeri koristili tu tehničku mogućnost samo potvrđuje da ona nije zanimljiva sa stajališta tržišnog natjecanja i potvrđuje Komisijino utvrđenje prema kojem je malo vjerojatno da će sudionici koncentracije proširiti svoje djelatnosti u kabelskom području druge stranke oslanjajući se na sredstva koja se ne temelje na infrastrukturi.
162
Stoga valja odbiti osmi tužiteljev prigovor.
163
Kao deveto, kad je riječ o tužiteljevim pozivanjima, s jedne strane, na Komisijinu prijašnju praksu odlučivanja i, s druge strane, na odluku Saveznog ureda za zaštitu tržišnog natjecanja i presudu Oberlandesgerichta Düsseldorf (Visoki zemaljski sud u Düsseldorfu, Njemačka), valja istaknuti da Komisija njima nije vezana.
164
Naime, s jedne strane, valja najprije podsjetiti na to da kad Komisija odlučuje o spojivosti koncentracije sa zajedničkim tržištem na temelju prijave i spisa koji se odnose na tu koncentraciju, tužitelj nema pravo dovoditi u pitanje njezina utvrđenja jer se ona razlikuju od onih prethodno donesenih u drugom predmetu na temelju različite prijave i različitih spisa, čak i kad bi mjerodavna tržišta u dvama predmetima bila slična, odnosno istovjetna (presude od 14. prosinca 2005., General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, t. 118. i od 13. svibnja 2015., Niki Luftfahrt/Komisija, T‑162/10, EU:T:2015:283, t. 142.).
165
S druge strane, također treba napomenuti da, s obzirom na preciznu raspodjelu ovlasti na kojoj se temelji Uredba br. 139/2004, odluke nacionalnih tijela ne mogu obvezivati Komisiju u kontekstu postupaka kontrole koncentracija (vidjeti u tom smislu presude od 18. prosinca 2007., Cementbouw Handel & Industrie/Komisija, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, t. 56. i od 7. svibnja 2009., NVV i dr./Komisija, T‑151/05, EU:T:2009:144, t. 139.).
166
Stoga tužiteljev deveti prigovor valja odbiti.
167
Iz prethodno navedenog proizlazi da tužitelj nije uspio dokazati da je Komisija počinila očite pogreške u ocjeni time što je u pobijanoj odluci smatrala da sudionici koncentracije nisu potencijalni konkurenti na MDU tržištu i da stoga međusobno nisu izvršavali konkurentske pritiske.
5. Treći dio. koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni posljedica koncentracije na konkurentske pritiske koje izvršavaju konkurenti
[omissis]
b) Navodno nedostatna i netočna analiza predvidivih konkurentskih pritisaka koje su treće strane izvršavale nakon koncentracije
[omissis]
190
U tom je pogledu točno da situacija u kojoj bi se konkurentski pritisak konkurenata znatno smanjio zbog koncentracije može dovesti do ZPUTN‑a.
191
Osim toga, valja istaknuti da prilikom ocjene spojivosti koncentracije s unutarnjim tržištem Komisija uzima u obzir sve elemente kao što su struktura predmetnih tržišta, stvarno ili potencijalno tržišno natjecanje poduzetnika, položaj kao i gospodarska i financijska moć predmetnih poduzetnika, mogućnosti izbora dobavljača i korisnika, postojanje prepreka ulasku na tržište kao i razvoj ponude i potražnje (presuda od 15. veljače 2005., Komisija/Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, t. 125.). Stoga se samo na temelju utvrđenja povećanja financijske snage poduzetnika nastalog koncentracijom ne može zaključiti da postoji ZPUTN.
192
Osim toga, točno je da iz članka 2. stavka 1. točke (a) Uredbe br. 139/2004 proizlazi da pri ocjeni spojivosti transakcije s unutarnjim tržištem Komisija uzima u obzir potrebu očuvanja i razvoja učinkovitog tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, osobito s obzirom na strukturu svih relevantnih tržišta i stvarno ili potencijalno tržišno natjecanje poduzetnika smještenih unutar ili izvan Unije. Riječ je o zahtjevu koji je važan element u ocjeni koju Komisija mora donijeti (presuda od 6. studenoga 2012., Éditions Odile Jacob/Komisija, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, t. 68.).
193
Međutim, tim zahtjevom ne može se mijenjati pravilo definirano u stavku 2. tog članka prema kojem se koncentracija koja ne bi bitno ograničavala učinkovito tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili njegovu značajnom dijelu, posebno zbog stvaranja ili jačanja vladajućeg položaja, ocjenjuje sukladnom s unutarnjim tržištem (presuda od 6. studenoga 2012., Éditions Odile Jacob/Komisija, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, t. 68.).
194
Također treba naglasiti da Komisija može proglasiti koncentraciju nesukladnom s unutarnjim tržištem samo ako je ZPUTN njezina izravna i neposredna posljedica. Takvo ograničavanje koje bi proizlazilo iz budućih odluka novonastalog poduzetnika može se smatrati izravnom i neposrednom posljedicom koncentracije ako to buduće ponašanje postane moguće i gospodarski svrsishodno izmjenom značajki i strukture tržišta koja je uzrokovana koncentracijom (vidjeti presudu od 11. prosinca 2013., Cisco Systems i Messagenet/Komisija, T‑79/12, EU:T:2013:635, t. 118.).
195
Naposljetku, valja istaknuti da ocjena odnosa snage između različitih poduzetnika koji se natječu na tržištu u načelu ulazi u složenu gospodarsku ocjenu za koju Komisija raspolaže marginom prosudbe (vidjeti presudu od 14. prosinca 2005., General Electric/Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, t. 253. i navedenu sudsku praksu).
196
Što se tiče, kao prvo, tužiteljeva prigovora koji se temelji na navodnoj nedostatnosti Komisijina nadzora mogućih negativnih posljedica navodnog povećanja financijske snage poduzetnika nastalog koncentracijom na razvoj konkurenata na MDU tržištu, Komisijine ocjene o vjerojatnim učincima koncentracije na konkurentske pritiske koje izvršavaju konkurenti ne temelje se na površnim provjerama i pukim pretpostavkama, kao što to tvrdi tužitelj.
197
Naime, kao što to proizlazi iz točaka 179. do 182. ove presude, objašnjenja koja je Komisija pružila u uvodnim izjavama 821. do 831. pobijane odluke, u kojima se detaljno analiziraju vjerojatni učinci koncentracije na konkurentske pritiske koje konkurenti izvršavaju na MDU tržištu nakon koncentracije, odražavaju prospektivnu prirodu njezinih ocjena, standard dokazivanja koji ona zahtijeva kao i dokaze kojima je raspolagala, i to u okviru analize u pogledu koje je Komisija raspolagala marginom prosudbe, tako da se taj prvi prigovor, koji se temelji na nedostatnosti ispitivanja, ne može prihvatiti.
198
U svakom slučaju, valja podsjetiti na to da, čak i da je Komisija nakon te analize utvrdila povećanje financijske snage poduzetnika nastalog koncentracijom, takvo utvrđenje ne bi samo po sebi bilo dovoljno za utvrđivanje ZPUTN‑a, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 191. ove presude.
199
Slijedom navedenog, valja odbiti taj prvi tužiteljev prigovor.
[omissis]
215
Dakle, treći dio prvog tužbenog razloga, kao i prvi tužbeni razlog u cijelosti, valja odbiti.
[omissis]
E.
Četvrti tužbeni razlog, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni i povredi članaka 2. i 8. Uredbe br. 139/2004, obveze obrazlaganja i obveze dužne pažnje prilikom ocjene preuzimanja WCBA obveze
[omissis]
3. Drugi dio, koji se temelji na očitim pogreškama u ocjeni te manjkavom obrazloženju i istrazi jer WCBA obveza uzrokuje nove probleme u pogledu tržišnog natjecanja
[omissis]
a) Nedostatnost ispitivanja i obrazlaganja učinaka koncentracije u kombinaciji s WCBA obvezom na konkurente koji su aktivni na tržištu fiksnog pristupa internetu
[omissis]
340
U tom pogledu, kao prvo, valja utvrditi, što se tiče navodnog nepostojanja provjere da se preuzetom WCBA obvezom u potpunosti otklanjaju utvrđeni problemi tržišnog natjecanja, da je u uvodnoj izjavi 1895. pobijane odluke, u dijelu koji se odnosi na ispitivanje početnih obveza koje je podnijelo društvo Vodafone, točno da je Komisija objasnila da je, u skladu s načelima Uredbe br. 139/2004 koja se odnose na prihvatljivost obveza, ocijenila jesu li početne obveze bile prikladne i dostatne za uklanjanje problema tržišnog natjecanja i jesu li se mogle učinkovito provesti u kratkom roku. Stoga Komisija nije izričito navela da obveze moraju u potpunosti riješiti utvrđene probleme tržišnog natjecanja.
341
Međutim, Komisija je, u uvodnoj izjavi 1894. pobijane odluke, prethodno podsjetila na to da, kako bi bile prihvatljive, obveze moraju biti u stanju učiniti koncentraciju spojivom s unutarnjim tržištem, na način da sprječavaju pojavu ZPUTN‑a na svim mjerodavnim tržištima na kojima su utvrđeni problemi tržišnog natjecanja, pri čemu je dodala da su, u ovom slučaju, obveze trebale ukloniti utvrđene probleme tržišnog natjecanja, posebno na tržištima fiksnog pristupa internetu i 2P ponuda u paketu. Iz toga proizlazi da je Komisija u okviru svojeg ispitivanja obveze WCBA doista provjerila da će se njome u potpunosti ukloniti utvrđeni problemi tržišnog natjecanja, iako tu provjeru nije provela u određenom odjeljku, formalno odvojeno od ispitivanja pitanja je li ta obveza prikladna i dovoljna za uklanjanje navedenih problema i može li se ona učinkovito provesti u kratkom roku.
342
Osim toga, valja utvrditi da u uvodnoj izjavi 1953. pobijane odluke, u kojoj je Komisija iznijela svoj konačni zaključak u pogledu WCBA obveze, ona navodi da su opseg i učinkovitost tog lijeka dovoljni „kako bi se uklonili problemi tržišnog natjecanja” na tržištima fiksnog pristupa internetu i 2P ponuda u paketu, što potvrđuje da je Komisija doista provela tu provjeru.
343
Nadalje, kad je riječ o navodnom nedostatku u obrazloženju koje je počinila Komisija, s obzirom na to da se propustila uvjeriti da sama WCBA obveza neće prouzročiti ZPUTN, valja istaknuti da iz uvodnih izjava 1995. do 2005. pobijane odluke proizlazi da, kao odgovor na bojazni koje su izrazili sudionici na tržištu u okviru savjetovanja o posebice prvotnoj verziji WCBA obveze, Komisija je potvrdila da ta obveza neće imati negativne učinke, uključujući na ulaganja u optička vlakna ili maloprodajno tržište višeuslužnih ponuda, i detaljno navela razloge zbog kojih smatra da to ne bi bio slučaj. Stoga se Komisiji ne može prigovoriti da je nedovoljno ispitala i obrazložila svoj zaključak prema kojem koncentracija, u kombinaciji s WCBA obvezom, ne proizvodi negativne učinke na konkurente koji su aktivni na tržištu fiksnog pristupa internetu.
344
U svakom slučaju, tužitelj uopće ne objašnjava zašto objašnjenja koja je Komisija iznijela u uvodnim izjavama 1995. do 2005. pobijane odluke nisu dovoljno obrazložena da bi zainteresiranim osobama omogućila da se upoznaju s razlozima poduzimanja mjere, a Općem sudu da izvrši svoj nadzor.
345
Kao drugo, što se tiče tužiteljeve tvrdnje prema kojoj je upotreba izraza „prima facie” u naslovu koji prethodi analizi o nepostojanju problema tržišnog natjecanja koji proizlaze iz provedbe WCBA obveze, pokazatelj sažetosti navedene analize, koju je Komisija provela u pobijanoj odluci, valja utvrditi da taj dio pobijane odluke, iako se njegov naslov odnosi na analizu „na prvi pogled”, sadržava potpuno ispitivanje svih prigovora koje su sudionici na tržištu iznijeli tijekom savjetovanja o obvezama koje je društvo Vodafone prvotno iznijelo (vidjeti osobito uvodne izjave 1995. do 2005.). Slijedom toga, Komisijino ispitivanje mogućih negativnih učinaka WCBA obveze na konkurente ne može se kvalificirati kao sažeto, što je dovoljno da se odbije taj tužiteljev argument.
346
U svakom slučaju, kao što to ističe Komisija u okviru ovog postupka, upotreba izraza „prima facie” u naslovu tog ispitivanja proizlazi iz primjene točke 104. obavijesti o korektivnim mjerama, prema kojoj „kada će nastojati utvrditi postoji li opasnost od nastanka problema tržišnog natjecanja predloženog stjecatelja, Komisija će provesti procjenu na prvi pogled s obzirom na informacije kojima raspolaže u okviru postupka odobrenja stjecatelja”. Iako je točno da se to pitanje odnosi na odobrenje stjecatelja i kupoprodajni ugovor u okviru obveze prijenosa, valja utvrditi, s jedne strane, da iz točke 129. te obavijesti proizlazi da se više načela koja se odnose na izvršenje obveza prijenosa može primijeniti i na druge vrste obveza i, s druge strane, da ispitivanje rizika za tržišno natjecanje koji bi mogli proizaći iz odobrenja poduzetnika korisnika obveze kojom se predviđa pristup mreži slijedi logiku koja je slična onoj koja omogućava utvrđivanje toga riskira li stjecatelj koji je predložen u okviru obveze prijenosa stvaranje problema u pogledu tržišnog natjecanja, s tom posljedicom da Komisija može provesti sličnu analizu tih rizika ili tog rizika u te dvije situacije.
347
Iz prethodno navedenog proizlazi da tužitelj nije dokazao da je ispitivanje učinaka koncentracije u vezi s WCBA obvezom u pogledu konkurenata koji su aktivni na tržištu fiksnog pristupa internetu, koje je Komisija provela u pobijanoj odluci, bilo nedostatno ili nedovoljno obrazloženo, zbog čega taj prigovor treba odbiti.
b) Očita pogrešna ocjena, provedena „na prvi pogled”, učinaka WCBA obveze na tržišno natjecanje
[omissis]
358
Što se tiče osnovanosti drugih argumenata koje je istaknuo tužitelj, valja istaknuti da Komisija prilikom ispitivanja koncentracije, tijekom druge faze, mora s dovoljnom vjerojatnošću dokazati da ta koncentracija, kako je izmijenjena obvezama koje su predložili sudionici koncentracije, neće bitno ograničiti učinkovito tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili njegovu znatnom dijelu (vidjeti presudu od 23. svibnja 2019., KPN/Komisija, T‑370/17, EU:T:2019:354, t. 110. i navedenu sudsku praksu).
359
Jednako kao i ocjena učinaka koncentracije, pitanje stvara li preuzimanje obveze probleme u pogledu tržišnog natjecanja proizlazi iz ocjene vjerojatnosti, a ne iz obveze Komisije da bez razumne sumnje dokaže da predmetna obveza ne stvara probleme u pogledu tržišnog natjecanja (vidjeti po analogiji presudu od 11. prosinca 2013., Cisco Systems i Messagenet/Komisija, T‑79/12, EU:T:2013:635, t. 47.).
360
Osim toga, sudionici koji podnose prijavu nisu obvezni samo predložiti obveze čiji je cilj strogo ponovno uspostaviti stanje tržišnog natjecanja koje je prethodilo koncentraciji, kako bi Komisija mogla proglasiti tu koncentraciju spojivom s unutarnjim tržištem (vidjeti u tom smislu presudu od 23. veljače 2006., Cementbouw Handel & Industrie/Komisija, T‑282/02, EU:T:2006:64, t. 308.).
361
U ovom slučaju, što se tiče, kao prvo, tužiteljeve tvrdnje prema kojoj bi WCBA obveza naštetila tržištu i ojačala oligopolnu strukturu tog tržišta odobravanjem veleprodajnog pristupa pod povlaštenim uvjetima društvu Telefónica, valja istaknuti da je Komisija u pobijanoj odluci objasnila da bi to pravno sredstvo ojačalo tog operatera, ali da to ne bi dovelo do problema u pogledu tržišnog natjecanja jer društvo Telefónica nije bilo moćan konkurent na tržištima fiksnog pristupa internetu i 2P ponuda u paketu, koje je imalo ograničen tržišni udio od 5 do 6 %, i da je njegova stopa rasta bila negativna. Komisija je dodala da, iako obveza društva WCBA stvara privlačnije poslovne uvjete od onih koje nudi Deutsche Telekom, to ne bi imalo za učinak povećanje konkurentnosti društva Telefónica na način da bi samo po sebi stvorilo problem tržišnog natjecanja (vidjeti uvodne izjave 1993. i 1994. pobijane odluke).
362
Kako bi dokazao suprotno, tužitelj samo iznosi nejasne i općenite argumente koji ne mogu dovesti u pitanje te dokaze koje je iznijela Komisija.
363
Stoga, iako tužitelj tvrdi da je društvo Telefónica bilo veliki vertikalno integrirani paneuropski operator, on ne osporava ograničeni tržišni udio i negativnu stopu rasta tog operatora na mjerodavnim tržištima, odnosno tržištima fiksnog pristupa internetu i 2P ponuda u paketu, kako ih je Komisija utvrdila u pobijanoj odluci, to jest elemente koji su joj omogućili da zaključi da društvo Telefónica nije bilo konkurent sa značajnom tržišnom snagom na tim tržištima i da jačanje tog operatora, do kojeg je došlo WCBA obvezom, ne bi samo po sebi uzrokovalo probleme tržišnog natjecanja.
364
Osim toga, valja utvrditi da tužitelj nije dokazao da bi se, pod utjecajem WCBA obveze, položaj društva Telefónica na mjerodavnim tržištima promijenio na način da bi to sredstvo, u relativno bliskoj budućnosti, moglo samo po sebi prouzročiti probleme tržišnog natjecanja na štetu konkurenata male i srednje veličine.
365
Slijedom toga, tužitelj nije dokazao da je Komisija počinila očitu pogrešku u ocjeni time što je smatrala da WCBA obveza sama po sebi nema učinak stvaranja problema u pogledu tržišnog natjecanja.
[omissis]
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (sedmo prošireno vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Tužba se odbija.
2.
Društvu NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH nalaže se snošenje troškova.
van der Woude
da Silva Passos
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 13. studenoga 2024.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački
(
1
)	Navedene su samo one točke presude za koje Opći sud smatra da ih je korisno objaviti.