62025TJ0177
DELOVNI DOKUMENT
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (peti senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
z dne 28. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Carinska unija – Carinski zakonik Unije – Uvozni in izvozni postopki – Tarifne kvote – Izčrpanje kvote prvi dan njenega odprtja – Nevključitev številke kvote pod oznako TARIC – Naknadna sprememba carinske deklaracije, da bi se dosegla vključitev v kvoto – Pojem ‚sprememba, ki deklarantu omogoča, da izpolni svoje obveznosti v zvezi z dajanjem blaga v zadevni carinski postopek‘ – Člen 173(3) Uredbe (EU) št. 952/2013“
V zadevi T‑177/25,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče, Poljska) z odločbo z dne 30. decembra 2024, ki je na Sodišče prispela 24. februarja 2025, v postopku
C. sp. z o.o. sp.k.
proti
Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Gdańsku,
ob udeležbi
Prokurator Krajowy,
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov),
v sestavi M. Sampol Pucurull, predsednik, T. Pynnä, sodnica, J. Laitenberger (poročevalec), sodnik, M. Stancu, sodnica, in W. Valasidis, sodnik,
generalni pravobranilec: J. Martín y Pérez de Nanclares,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi tega, da je Sodišče 12. marca 2025 na podlagi člena 50b, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije predlog za sprejetje predhodne odločbe preneslo na Splošno sodišče,
ob upoštevanju področja iz člena 50b, prvi odstavek, točka (c), Statuta Sodišča Evropske unije,
na podlagi pisnega dela postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za C. sp. z o.o. sp.k. G. Flisiak in P. Kubala, radcowie prawni,
–
za poljsko vlado B. Majczyna in D. Lutostańska, agenta,
–
za Evropsko komisijo B. Eggers in K. Herrmann, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče, Poljska), se nanaša na razlago člena 2 PEU ter člena 22(3), člena 120(1) in člena 173(3) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 269, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik Unije).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med C. sp. z o.o. sp. k., družbo poljskega prava, ki med drugim uvaža naravni med, in Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Gdańsku (direktor davčne uprave v Gdansku, Poljska, v nadaljevanju: carinski organ), ker je ta organ zavrnil uporabo nične carinske stopnje za blago, ki ga je družba C. uvozila iz Ukrajine v Evropsko unijo.
Pravni okvir
Carinski zakonik Unije
3
Člen 15 Carinskega zakonika Unije določa:
„[…]
2.   Oseba, ki vloži carinsko deklaracijo, deklaracijo za začasno hrambo, vstopno skupno deklaracijo, izstopno skupno deklaracijo, deklaracijo za ponovni izvoz ali obvestilo o ponovnem izvozu carinskim organom ali pa predloži zahtevek za dovoljenje ali katero drugo odločbo, je odgovorna za:
(a)
pravilnost in popolnost informacij, navedenih v deklaraciji, sporočilu ali zahtevku;
[…].“
4
Člen 22 Carinskega zakonika Unije določa:
„1.   Kadar oseba vloži zahtevek za odločbo v zvezi z uporabo carinske zakonodaje, mora oseba predložiti vse podatke, ki jih pristojni carinski organi potrebujejo, da bi lahko sprejeli navedeno odločbo.
Za odločbo lahko v skladu s pogoji, določenimi v carinski zakonodaji, zaprosi več oseb in se jo lahko tudi sprejme za več oseb.
Pristojni carinski organ, če ni določeno drugače, je organ v kraju, v katerem se vodi oziroma je dostopna glavna računovodska evidenca vložnika za carinske namene in v katerem se bo izvajal vsaj del dejavnosti, ki bodo zajete v odločbi.
[…]
3.   Pristojni carinski organi sprejmejo odločbo iz odstavka 1 ter o tem obvestijo vložnika takoj oziroma najkasneje v 120 dneh po sprejemu zahtevka, razen če ni določeno drugače.
Kadar carinski organi ne morejo upoštevati roka za sprejetje odločbe, o tem pred iztekom navedenega roka seznanijo vložnika ter navedejo razloge in dodaten rok, ki je po njihovem mnenju potreben za sprejetje odločbe. Razen če ni določeno drugače, ta dodatni rok ne presega 30 dni.
Brez poseganja v drugi pododstavek lahko carinski organi podaljšajo rok za sprejetje odločbe, kot je opredeljen v carinski zakonodaji, kadar vložnik zahteva podaljšanje, da bi izvedel prilagoditve, ki bi mu omogočile izpolniti pogoje in merila. Te prilagoditve in dodatni rok, ki je potreben za njihovo izvedbo, se sporočijo carinskim organom, ti pa odločijo o podaljšanju roka.
[…]“
5
Člen 120 carinskega zakonika Unije določa:
„1.   V drugih primerih, ki niso tisti iz drugega pododstavka člena 116(1) in členov 117, 118 in 119, se znesek uvozne ali izvozne dajatve povrne ali odpusti v interesu pravičnosti, kadar carinski dolg nastane v posebnih okoliščinah, v katerih dolžniku ni mogoče pripisati goljufivega ravnanja ali očitne malomarnosti.
2.   Šteje se, da posebne okoliščine iz odstavka 1 obstajajo, če je iz okoliščin primera razvidno, da je dolžnik v izjemnem položaju v primerjavi z drugimi subjekti, ki opravljajo enako dejavnost, in v primeru odsotnosti teh okoliščin ne bi utrpel poslabšanja položaja zaradi pobranega zneska uvozne ali izvozne dajatve.“
6
Člen 162 carinskega zakonika Unije določa:
„Standardne carinske deklaracije vsebujejo vse navedbe, potrebne za uporabo določb, ki urejajo carinski postopek, za katerega je blago prijavljeno.“
7
Člen 173 carinskega zakonika Unije določa:
„1.   Deklarantu se na podlagi zahtevka dovoli, da spremeni eno ali več navedb v carinski deklaraciji, potem ko carinski organi to deklaracijo že sprejmejo. Carinska deklaracija se zaradi spremembe ne more uporabiti za drugo blago kot tisto, ki ga je prvotno zajela.
2.   Takšna sprememba se ne dovoli, kadar se pred vložitvijo zahtevka zanjo zgodi kar koli od naslednjega:
(a)
carinski organi obvestijo deklaranta, da nameravajo pregledati blago;
(b)
carinski organi ugotovijo, da navedbe v carinski deklaraciji niso pravilne;
(c)
carinski organi prepustijo blago.
3.   Na podlagi zahtevka deklaranta se v treh letih po sprejemu carinske deklaracije lahko dovoli spremembo carinske deklaracije po prepustitvi blaga, da deklarant lahko izpolni svoje obveznosti v zvezi z dajanjem blaga v zadevni carinski postopek.“
Izvedbena uredba (EU) 2015/2447
8
Člen 49(1) Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb carinskega zakonika Unije (UL 2015, L 343, str. 558) določa:
„Tarifne kvote, odprte v skladu z zakonodajo Unije, ki se nanašajo na metodo uporabe v tem členu ter v členih 50 do 54 te uredbe, se upravljajo v skladu s kronološkim zaporedjem datumov sprejema carinskih deklaracij za sprostitev v prosti promet.“
9
Člen 50 Izvedbene uredbe 2015/2447 določa:
„1.   Carinski organi preverijo, ali je zahtevek za dodelitev tarifne kvote, ki ga deklarant vloži s carinsko deklaracijo za sprostitev v prosti promet, skladen z veljavno zakonodajo Unije o odprtju tarifne kvote.
2.   Če se carinska deklaracija za sprostitev v prosti promet, ki vsebuje veljaven zahtevek deklaranta za dodelitev tarifne kvote, sprejme in so bile carinskim organom predložene vse spremne listine, ki se zahtevajo za dodelitev tarifne kvote, carinski organi nemudoma pošljejo zahtevek Komisiji ter navedejo datum sprejema carinske deklaracije in natančen znesek, za katerega je vložen zahtevek.“
10
Člen 51(3) Izvedbene uredbe št. 2015/2447 določa:
„Komisija za vsako tarifno kvoto dodeli količine na podlagi prejetih zahtevkov za dodelitev te tarifne kvote po kronološkem redu datumov sprejema zadevnih carinskih deklaracij in v obsegu, v kakršnem to omogoča preostali del tarifne kvote.“
Uredba (EU) 2017/1566
11
Člen 1 Uredbe (EU) 2017/1566 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. septembra 2017 o uvedbi začasnih avtonomnih trgovinskih ukrepov za Ukrajino, ki dopolnjujejo trgovinske koncesije na voljo na podlagi Sporazuma o pridružitvi (UL 2017, L 254, str. 1), določa:
„1.   Poleg ničnih tarifnih kvot, določenih s Sporazumom o pridružitvi, se kmetijski proizvodi iz prilog I in II k tej uredbi lahko uvažajo iz Ukrajine v Unijo v okviru omejitev na podlagi ničnih tarifnih kvot Unije, kot so določene v navedenih prilogah. Z navedenimi ničnimi tarifnimi kvotami se upravlja na naslednje načine:
(a)
z ničnimi tarifnimi kvotami za kmetijske proizvode v Prilogi I k tej uredbi upravlja Komisija v skladu s členi 49 do 54 Izvedbene uredbe […] 2015/2447;
[…].“
12
Priloga I k Uredbi 2017/1566, naslovljena „Nične tarifne kvote za kmetijske proizvode iz točke (a) člena 1(1)“, določa:
„Ne glede na pravila za razlago kombinirane nomenklature (KN) se šteje, da ima besedilo poimenovanja teh proizvodov zgolj okvirno vrednost. Za namene te priloge se področje uporabe preferencialne sheme določi z oznakami KN, kot obstajajo 1. oktober 2017.“
13
Priloga I k Uredbi 2017/1566 vsebuje tabelo, v kateri je navedeno:
Zaporedna številka
Oznaka KN
Opis blaga
Obseg letne kvote
(v tonah neto mase, če ni določeno drugače)
09.6750
0409
Med, naravni
2500
[…]
[…]
[…]
[…]
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
14
Uredba 2017/1566, s katero je bil med drugim dovoljen uvoz čebeljega medu iz Ukrajine v Unijo v mejah ničnih tarifnih kvot Unije, ki so določene v Prilogi I k navedeni uredbi, je začela veljati 1. oktobra 2017. Vendar na ta dan, ki glede na to, da je bil nedelja, ni bil delovni dan, ustrezna številka kvote ni bila vključena v evropski sistem TARIC (integrirana tarifa Evropske unije) in poljski sistem ISZTAR (integriran sistem informacij o carinskih tarifah).
15
Poskus družbe C., da bi vložila carinsko deklaracijo za čebelji med iz Ukrajine skupaj z zahtevkom, ki bi ji omogočil dodelitev kvote št. 09.6750, odprte z Uredbo 2017/1566, tako da je izpolnila polje št. 39 carinske deklaracije, 1. oktobra 2017 ni uspel. Potem ko je bila 2. oktobra 2017 manjkajoča številka kvote vključena v sistema TARIC in ISZTAR, je družba C. predložila carinsko deklaracijo za zgoraj navedeno blago in zahtevala uporabo nične stopnje dajatve, tako da je v polje 39 carinske deklaracije vnesla številko kvote 09.6750.
16
Naczelnik Urzędu Celno-Skarbowego w Gdańsku (direktor carinskega in davčnega urada v Gdansku, Poljska) je po preverjanju carinske deklaracije ugotovil, da je kvota št. 09.6750 izčrpana prvi dan njene veljavnosti, to je 1. oktobra 2017, in z upravno odločbo z dne 27. marca 2018 določil dajatve, ki jih dolguje družba C., pri čemer je uporabil tarifni režim erga omnes v višini 17,3 %. Carinski organ je 29. avgusta 2018 po pritožbi to odločbo potrdil.
17
Družba C. je vložila tožbo pri Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (upravno sodišče vojvodstva v Gdansku, Poljska). To je s sodbo z dne 13. februarja 2019 odločbo carinskega organa razglasilo za nično, pri čemer mu je naložilo, naj predloži dodatne elemente in poda nove ugotovitve v zvezi z razlogi za nevključitev zadevne številke kvote v informacijska sistema, določitvijo trenutka, ko se je ta težava pojavila, in v zvezi z vprašanjem, ali je ta težava vplivala na vse uvoznike medu iz Ukrajine, ter v zvezi s tem, kako so drugi uvozniki predložili svoje carinske deklaracije, ki so pripeljale do izčrpanja kvote št. 09.6750. To sodišče je carinskemu organu naložilo tudi, naj te okoliščine oceni ob upoštevanju meril iz člena 120(1) carinskega zakonika Unije.
18
Carinski organ je v okviru postopka ponovne preučitve, začetega na podlagi sodbe z dne 13. februarja 2019, spis v zvezi s to zadevo dopolnil s pojasnili poljskega ministra za finance in Evropske komisije. Iz teh elementov je razvidno, da je 1. oktobra 2017 skupna količina zahtevkov presegla 2500 ton, ki so bile na voljo, in da so uvozniki ob vložitvi carinskih deklaracij na isti datum dejansko porabili kvoto št. 09.6750. Ti so namreč 1. oktobra 2017 zahtevali sprostitev blaga v prosti promet s carinsko dajatvijo najugodnejše države, nato pa so na podlagi člena 173(3) carinskega zakonika Unije spremenili svoje carinske deklaracije, in sicer tako, da so tem deklaracijam dodali številko kvote 09.6750. V zvezi s tem je bilo tako dokazano, da je 165 uvoznikov dejansko predložilo deklaracije 1. oktobra 2017.
19
Carinski organ je z odločbo z dne 31. avgusta 2020 vztrajal pri svojem stališču in ponovno potrdil odločbo direktorja carinskega in davčnega urada v Gdansku. Carinski organ je menil, da so bili glede na to, da sta bila sistema TARIC in ISZTAR posodobljena 2. oktobra 2017, vsi uvozniki v enakem položaju in so imeli možnost predložiti carinsko deklaracijo, s katero bi zahtevali dovoljenje za uvoz zadevnega blaga s carinsko dajatvijo erga omnes, ki bi ji sledil zahtevek za spremembo te deklaracije in uporabo nične stopnje dajatve v okviru kvote št. 09.6750. Carinski organ je na podlagi tega ugotovil, da okoliščine te zadeve izključujejo možnost priznanja obstoja razlogov za razveljavitev carinskih dajatev iz razlogov pravičnosti, kot je to določeno v členu 120(1) carinskega zakonika Unije, saj noben uvoznik 1. oktobra 2017 ni mogel vložiti carinske deklaracije tako, da bi zaprosil za dodelitev kvote št. 09.6750.
20
Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (upravno sodišče vojvodstva v Gdansku) je tožbo, ki jo je družba C. vložila zoper odločbo carinskega organa, s sodbo z dne 17. marca 2021 zavrnilo. To sodišče je v tej sodbi menilo, da člen 56(3) in člen 173(3) carinskega zakonika Unije upravičujeta predložitev carinske deklaracije po nepreferencialni tarifi 1. oktobra 2017 in spremembo te deklaracije po vključitvi številke zadevne kvote v sistem TARIC. Po mnenju tega sodišča je carinski organ izpolnil obveznosti, ki zanj izhajajo iz sodbe z dne 13. februarja 2019, in dopolnil spis v potrebnem obsegu. Poleg tega je to sodišče ocenilo, da družba C. ni bila obravnavana drugače kot drugi uvozniki, zato pogoji za uporabo člena 120(1) carinskega zakonika Unije niso bili izpolnjeni.
21
Družba C. je zoper sodbo vložila kasacijsko pritožbo pri Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče), ki je predložitveno sodišče.
22
Po mnenju predložitvenega sodišča obstajajo resni dvomi o možnosti gospodarskega subjekta, da spremeni svojo carinsko deklaracijo, da bi bil upravičen do preferencialne tarife, za katero se je zavestno odločil, da je ob vložitvi navedene deklaracije ne bo zahteval, pri čemer ni bilo nobene tehnične možnosti, da bi to storil, in je bila prvotna različica carinske deklaracije vložena le zato, da bi pridobil prednost pred drugimi uvozniki. Poudarja, da pravica zahtevati spremembo carinske deklaracije na podlagi člena 173(3) carinskega zakonika Unije pomeni izjemo od načela nepreklicnosti navedene deklaracije in da je njen glavni cilj izpolnjevanje veljavnih carinskih obveznosti. Kot tako naj bi bilo treba to pravico razlagati ozko in jo omejiti na odpravo napak in zatipkanj v carinski deklaraciji, kar naj bi izključevalo spremembo izjave volje uvoznika, ki je vključena v carinsko deklaracijo. Navedeno sodišče meni, da lahko carinska uprava v okviru zahteve za spremembo na podlagi člena 173(3) carinskega zakonika Unije prosto presoja njeno legitimnost ob upoštevanju merila dobre vere uvoznika.
23
Če bi bila možnost spremembe carinske deklaracije, da bi se dosegla upravičenost do tarifne kvote, dovoljena, se predložitveno sodišče sprašuje tudi, ali bi moral imeti zahtevek za spremembo z namenom pridobitve ugodnosti zadevne kvote retroaktivni učinek bodisi od datuma vložitve prvotne carinske deklaracije bodisi od datuma, ko je odločba o dovolitvi spremembe postala pravnomočna. V zvezi s tem navedeno sodišče navaja, da se za zahtevek za spremembo na podlagi člena 173(3) carinskega zakonika Unije zahteva, da carinska uprava sprejme odločbo o tem zahtevku v roku 120 dni v skladu s členom 22(3) carinskega zakonika Unije in da je ta odločba lahko predmet sodnega nadzora, preden postane pravnomočna.
24
Nazadnje in še vedno v primeru, da bi bila možnost spremembe carinske deklaracije, da bi se dosegla upravičenost do tarifne kvote, dovoljena, se predložitveno sodišče sprašuje o možnosti povračila ali odpusta carinskega dolga na podlagi člena 120 carinskega zakonika Unije.
25
V teh okoliščinah je Naczelny Sąd Administracyjny (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1. Ali je treba člen 2 PEU razlagati tako, da se z dajanjem prednosti pri uporabi [zadevne] kvote deklarantom, ki v skladu s členom 173(3) […] carinskega zakonika Unije […] vložijo carinsko deklaracijo z namenom njenega naknadne spremembe, pred deklaranti, ki v najkrajšem možnem roku vložijo pravilno carinsko deklaracijo, kršijo načela enakosti, pravičnosti in solidarnosti?
2. Ali je treba člen 173(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da dovoljuje spremembo carinske deklaracije zaradi ‚izpolnitve obveznosti, ki izhajajo iz dajanja blaga v zadevni carinski postopek‘, tako da se carinska deklaracija dopolni (npr. s številko kvote) in se v njej s preferencialno dajatvijo nadomesti dajatev erga omnes?
3. Ali je treba člen 22(3) v povezavi s členom 173(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da je dan vložitve zahtevka za uporabo kvote za deklaranta, ki je vložil nepopolno carinsko deklaracijo, dan prvotne vložitve ali dan, ko postane upravna odločba o soglasju carinskega organa z njenim popravkom pravnomočna, če se predpostavlja, da je rok za izdajo odločbe največ 120 dni?
4. Ali je treba člen 120(1) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da se pogoj posebnih okoliščin nastanka carinskega dolga, ‚v katerih dolžniku ni mogoče pripisati goljufivega ravnanja ali očitne malomarnosti‘, uporablja tudi, če dolg nastane, čeprav je bila carinska deklaracija s preferencialno carinsko stopnjo, ki izhaja iz kvote, pravilno vložena v najkrajšem možnem roku?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
26
Najprej je treba ugotoviti, da se predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je to, da se v carinsko deklaracijo, ki je bila prej vložena in sprejeta, pozneje s spremembo navedene deklaracije na podlagi člena 173(3) carinskega zakonika doda številka tarifne kvote, združljivo z načeli enakega obravnavanja, prepovedi diskriminacije in solidarnosti iz člena 2 PEU v primeru, da si želi deklarant s to spremembo zagotoviti prednost pri dodelitvi tarifne kvote. S tem vprašanjem se torej dejansko želijo razjasniti meje možnosti spremembe na podlagi člena 173(3) carinskega zakonika Unije, ki je predmet drugega vprašanja. S prvim vprašanjem se torej ne postavlja neodvisno vprašanje razlage člena 2 PEU v smislu člena 50b, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.
Prvo in drugo vprašanje
27
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je torej treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 173(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da gospodarskemu subjektu dovoljuje, da predhodno vloženi carinski deklaraciji doda številko posebne tarifne kvote, da bi v tej deklaraciji prvotno zahtevano dajatev erga omnes nadomestil s preferencialno dajatvijo.
28
Člen 173(3) carinskega zakonika Unije določa možnost, da carinski organi na zahtevo deklaranta v treh letih po sprejemu carinske deklaracije dovolijo spremembo carinske deklaracije po prepustitvi blaga, da deklarant lahko izpolni svoje obveznosti v zvezi z dajanjem blaga v zadevni carinski postopek.
29
Zato je treba za ugotovitev, ali se člen 173(3) carinskega zakonika Unije uporablja, če deklarant v carinski deklaraciji naknadno doda številko posebne tarifne kvote, da bi v njej prvotno zahtevano dajatev erga omnes nadomestil s preferencialno dajatvijo, razložiti pojem „sprememba, ki deklarantu [omogoča], da izpolni svoje obveznosti v zvezi z dajanjem blaga v zadevni carinski postopek“ v smislu člena 173(3) carinskega zakonika Unije.
30
Opozoriti je treba, da je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je (glej sodbo z dne 16. julija 2020, Pfeifer & Langen, C‑97/19, EU:C:2020:574, točka 34 in navedena sodna praksa).
31
Prvič, kar zadeva besedilo člena 173(3) carinskega zakonika Unije, je treba ugotoviti, da so v različnih jezikovnih različicah navedenega člena, in sicer v španski, francoski in poljski različici, uporabljeni izrazi „rectificación“, „rectification“ in „sprostowanie“. Ti izrazi kažejo na to, da navedena določba omogoča le popravek preprostih napak v carinski deklaraciji. Nasprotno pa so v drugih jezikovnih različicah uporabljeni širši izrazi, ki se približujejo pojmu „sprememba“ carinske deklaracije. V nemški in angleški različici sta na primer uporabljena izraza „Änderung“ oziroma „amendement“. Poudariti je treba, da čeprav tega, da se doda številka tarifne kvote v že sprejeto carinsko deklaracijo, ni mogoče opredeliti zgolj kot popravek napake v tej deklaraciji, bi bilo tako dodajanje vseeno mogoče opredeliti kot spremembo take deklaracije. Vendar je Sodišče že večkrat presodilo, da se formulacija določbe prava Unije, ki se uporablja v eni od jezikovnih različic, ne more uporabljati kot edina podlaga za razlago te določbe oziroma glede tega ne more imeti prednosti pred drugimi jezikovnimi različicami. Določbe prava Unije je treba namreč razlagati in uporabljati enotno, ob upoštevanju različic v vseh jezikih Unije. Če se med jezikovnimi različicami pravnega besedila prava Unije pojavijo razlike, je zadevno določbo treba razlagati glede na kontekst in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del je (glej sodbo z dne 18. septembra 2019, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, točka 37 in navedena sodna praksa).
32
Drugič, v zvezi s kontekstom, v katerega je umeščen člen 173(3) carinskega zakonika Unije, je treba opozoriti, da v skladu s sodno prakso Sodišča carinski zakonik Unije temelji na deklarativnem sistemu. Njegov namen je čim bolj omejiti carinske formalnosti in kontrole ter hkrati preprečiti goljufije in nepravilnosti, ki bi lahko škodljivo vplivale na proračun Unije. Zaradi pomena, ki ga imajo te predhodne deklaracije za pravilno delovanje carinske unije, carinski zakonik Unije v členu 15 določa, da morajo deklaranti predložiti pravilne in popolne informacije (glej sodbo z dne 9. julija 2020, Unipack, C‑391/19, EU:C:2020:547, točka 22 in navedena sodna praksa).
33
Ta obveznost, naložena deklarantom, da podajo pravilne in popolne informacije, kot korelat vključuje načelo nepreklicnosti že sprejete carinske deklaracije, izjeme od tega načela pa so strogo določene z ureditvijo Unije na tem področju (glej sodbo z dne 17. septembra 2014, Baltic Agro, C‑3/13, EU:C:2014:2227, točka 43 in navedena sodna praksa).
34
To načelo nepreklicnosti carinske deklaracije, ko je sprejeta, je v okviru carinskega zakonika Unije sicer omiljeno z možnostjo, določeno v členu 173 tega zakonika, da se carinska deklaracija spremeni, vendar ta možnost pomeni izjemo od tega načela, ki jo je treba razlagati ozko (sodba z dne 8. junija 2023, Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, točka 43).
35
Taka ozka razlaga poleg tega odraža voljo zakonodajalca Unije. To izhaja iz primerjave, ki jo je mogoče opraviti med določbami člena 173(3) carinskega zakonika Unije, kot jih je sprejel ta zakonodajalec, in besedilom, ki ga je v zvezi s tem predlagala Komisija v členu 149 predloga uredbe COM(2012) 64 final Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. februarja 2012 o carinskem zakoniku Unije. Zakonodajalec je namreč v člen 173 navedenega zakonika dodal pogoj, v skladu s katerim se lahko sprememba, kot je predpisana s to določbo, po prepustitvi blaga zahteva le zato, da bi deklarant lahko izpolnil svoje obveznosti v zvezi z dajanjem blaga v zadevni carinski postopek, s čimer je izrazil svojo voljo, da omeji možnosti za spremembo carinskih deklaracij (sodba z dne 8. junija 2023, Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, točka 44).
36
Tretjič, kar zadeva cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo iz zadeve v glavni stvari, je treba poudariti, da podpirajo razlago člena 173(3) carinskega zakonika Unije, ki izključuje možnost, da se s spremembo carinski deklaraciji doda številka posebne tarifne kvote po njenem sprejemu in prepustitvi blaga, da bi se v tej deklaraciji prvotno zahtevana dajatev erga omnes nadomestila s preferencialno dajatvijo.
37
Na eni strani, kot je razvidno iz točke 32 zgoraj, je namreč obveznost deklarantov, da v svojih deklaracijah navedejo pravilne in popolne informacije, bistvenega pomena za dobro delovanje carinskih kontrol ter boj proti goljufijam in nepravilnostim. Zato je z uresničevanjem tega cilja koherentno, da so možnosti spremembe carinskih deklaracij strogo omejene. Natančneje, s tem ciljem ni združljivo, da bi bilo mogoče carinsko deklaracijo po njenem sprejemu in prepustitvi blaga spremeniti zgolj zato, da bi se dosegla upravičenost do preferencialne dajatve namesto prvotno zahtevane dajatve erga omnes.
38
Glede tega je treba tudi poudariti, da je Sodišče v zvezi s ponovnim pregledom carinskih deklaracij po odobritvi prepustitve na podlagi člena 78 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307, v nadaljevanju: carinski zakonik Skupnosti), ki je veljal pred členom 173(3) carinskega zakonika Unije, razsodilo, da sistematika člena 78 carinskega zakonika Skupnosti zajema uskladitev carinskega postopka z dejanskim položajem (glej sodbo z dne 12. oktobra 2017, Tigers, C‑156/16, EU:C:2017:754, točka 31 in navedena sodna praksa). Sodišče je tako razsodilo, da se člen 78(3) carinskega zakonika Skupnosti, ki je določal možnost, da carinski organi sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja na podlagi novih elementov, uporablja zlasti v primeru nenamernih ali nenaklepnih napak ali opustitev v carinski deklaraciji (glej v tem smislu sodbi z dne 20. oktobra 2005, Overland Footwear, C‑468/03, EU:C:2005:624, točki 69 in 70, in z dne 10. julija 2019, CEVA Freight Holland, C‑249/18, EU:C:2019:587, točka 38).
39
Zdi pa se, da je vložitev carinske deklaracije, ne da bi ji bil priložen zahtevek za to, da se omogoči dodelitev tarifne kvote, odprte z zakonodajo Unije pred vključitvijo številke te kvote v sistema TARIC in ISZTAR, predmet prostovoljne izbire deklaranta, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Zato za poznejše dodajanje te številke ni mogoče šteti, da se nanaša na uskladitev carinskega postopka z dejanskim položajem v smislu sodne prakse, navedene v točki 38 zgoraj, ki ostaja upoštevna za razlago člena 173(3) carinskega zakonika Unije. Deklarant namreč s takim dodajanjem ne poskuša regularizirati svojega carinskega položaja, ampak si želi zagotoviti upravičenost do preferencialne dajatve, povezane z zadevno tarifno kvoto, tako da z njo nadomesti dajatev erga omnes, katere uporaba je bila zavestno zahtevana v prvotni carinski deklaraciji.
40
Na drugi strani je treba opozoriti, da je iz uvodne izjave 20 Izvedbene uredbe 2015/2447 razvidno, da je cilj pravil o upravljanju tarifnih kvot iz navedene uredbe zagotoviti pravilno in enotno uporabo teh kvot. Dodajanje zahtevka za dodelitev posebne tarifne kvote po sprejetju carinske deklaracije s spremembo na podlagi člena 173(3) carinskega zakonika Unije pa bi bilo v nasprotju s tem ciljem.
41
Iz povezanih členov 49(1), člena 50(2) in člena 51(3) Izvedbene uredbe 2015/2447 je namreč razvidno, da je treba zahtevek za dodelitev posebne tarifne kvote deklarantu vložiti istočasno kot prvotno carinsko deklaracijo, da se lahko z datumom sprejetja te deklaracije določi kronološki vrstni red dodelitve te kvote. Zdi pa se, da si želi deklarant z vložitvijo carinske deklaracije z uporabo dajatve erga omnes na dan začetka veljavnosti tarifne kvote, odprte z zakonodajo Unije, in s tem, da pozneje s spremembo doda številko tarifne kvote na dan vključitve navedene številke v sistema TARIC in ISZTAR, zagotoviti prednost pri dodelitvi te kvote pred uvozniki, ki so predložili carinsko deklaracijo skupaj z zahtevkom za to, da se jim omogoči dodelitev navedene kvote, v najkrajšem možnem času po vključitvi številke kvote v navedena sistema, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
42
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 173(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da gospodarskemu subjektu ne dovoljuje, da predhodno vloženi carinski deklaraciji doda številko posebne tarifne kvote, da bi v tej deklaraciji prvotno zahtevano dajatev erga omnes nadomestil s preferencialno dajatvijo.
Tretje in četrto vprašanje
43
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali ima to, da se s spremembo predhodno vložene carinske deklaracije kasneje doda zahtevek za dodelitev tarifne kvote deklarantu, retroaktivni učinek pri dodelitvi te kvote. To vprašanje torej temelji na predpostavki, da je treba člen 173(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da dopušča tako poznejše dodajanje številke kvote.
44
Nazadnje, predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem sprašuje o razlagi pogojev za povračilo ali odpust carinskega dolga, kot so določeni v členu 120 carinskega zakonika Unije. Natančneje, sprašuje se o uporabi tega člena za položaj, v katerem je carinski dolg nastal kljub dejstvu, da je bila carinska deklaracija skupaj z zahtevkom za upravičenost deklaranta do preferencialne dajatve, uvedene s tarifno kvoto, vložena čim prej po vključitvi številke kvote v sistema TARIC in ISZTAR. To vprašanje pa se v zadevi, kot je ta v postopku v glavni stvari, postavlja le, če je mogoče šteti, da so carinski organi upravičeni dodeliti tarifno kvoto na podlagi carinskih deklaracij, ki so bile zavestno vložene pred vključitvijo številke zadevne kvote v navedena sistema in so bile pozneje s spremembo dopolnjene z zahtevkom za dodelitev navedene kvote deklarantu. Tako tudi četrto vprašanje temelji na predpostavki, da je treba člen 173(3) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da dopušča tako spremembo.
45
Glede na prej navedeno in ker iz odgovora na drugo vprašanje izhaja, da člena 173(3) carinskega zakonika Unije ni mogoče razlagati tako, da gospodarskemu subjektu dovoljuje, da carinsko deklaracijo spremeni tako, da ji doda številko tarifne kvote, na tretje in četrto vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
46
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat, ki zaseda v sestavi petih sodnikov)
razsodilo:
Člen 173(3) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije
je treba razlagati tako, da
gospodarskemu subjektu ne dovoljuje, da predhodno vloženi carinski deklaraciji doda številko posebne tarifne kvote, da bi v tej deklaraciji prvotno zahtevano dajatev erga omnes nadomestil s preferencialno dajatvijo.
Sampol Pucurull
Pynnä
Laitenberger
Stancu
Valasidis
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 28. januarja 2026.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.