62020TO0160
SKLEP SPLOŠNEGA SODIŠČA (osmi senat)
z dne 17. marca 2021 (
*1
)
„Ničnostna tožba – REACH – Identifikacija perfluorobutanske sulfonske kisline (PFBS) in njenih soli kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost – Vključitev na seznam snovi, ki bodo morda vključene v Prilogo XIV k Uredbi (ES) št. 1907/2006 – Rok za vložitev tožbe – Člen 59(10) Uredbe št. 1907/2006 – Člen 59 Poslovnika – Nedopustnost“
V zadevi T‑160/20,
3M Belgium s sedežem v Diegemu (Belgija), ki jo zastopata J.-P. Montfort in T. Delille, odvetnika,
tožeča stranka,
proti
Evropski agenciji za kemikalije (ECHA), ki jo zastopajo M. Heikkilä, W. Broere in T. Zbihlej, agenti,
tožena stranka,
zaradi predloga na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti Sklepa ECHA ECHA/01/2020 z dne 16. januarja 2020 v zvezi z vključitvijo perfluorobutanske sulfonske kisline (PFBS) in njenih soli na seznam snovi, ki bodo morda vključene v Prilogo XIV k Uredbi (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL 2006, L 396, str. 1, in popravek v UL 2007, L 396, str. 3),
SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi J. Svenningsen, predsednik, C. Mac Eochaidh in J. Laitenberger (poročevalec), sodnika,
sodni tajnik: E. Coulon,
sprejema naslednji
Sklep
Dejansko stanje
1
Tožeča stranka, 3M Belgium, je edini zastopnik v smislu člena 8 Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije ter spremembi Direktive 1999/45/ES ter razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL 2006, L 396, str. 1, in popravek v UL 2007, L 136, str. 3) družbe 3M za vse uvoze zaviralca gorenja 3MTM Flame Retardant Additive FR-2025. Ta zaviralec, ki ga proizvajajo pravni subjekti družbe 3M, ki nimajo sedeža v Evropski uniji, je zmes, sestavljena iz od 95- do 99‑odstotnega masnega deleža snovi 1_1_2_2_3_3_4_4_4-nonafluorobutan-1-kalijev sulfonat. Ta snov je ena od soli perfluorobutanske sulfonske kisline (v nadaljevanju: PFBS).
2
Pristojni norveški organ je 5. avgusta 2019 predložil dokumentacijo, pripravljeno v skladu s Prilogo XV k Uredbi št. 1907/2006, s predlogom za identifikacijo PFBS in njenih soli kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, na podlagi člena 57(f) Uredbe št. 1907/2006.
3
Evropska agencija za kemikalije (ECHA) je 3. septembra 2019 na podlagi člena 59(4) Uredbe št. 1907/2006 zainteresirane strani povabila, naj do 18. oktobra 2019 predložijo pripombe glede dokumentacije, pripravljene v skladu s Prilogo XV k navedeni uredbi. Tožeča stranka je pripombe predložila 18. oktobra 2019.
4
Potem ko je ECHA prejela pripombe glede identifikacije PFBS in njenih soli v okviru javnega posvetovanja, organiziranega na podlagi člena 59(4) Uredbe št. 1907/2006, je na podlagi člena 59(7) te uredbe dokumentacijo poslala Odboru držav članic.
5
Odbor držav članic je na seji 11. decembra 2019 dosegel soglasje o identifikaciji PFBS in njenih soli kot snovi, ki izpolnjuje merila iz člena 57(f) Uredbe št. 1907/2006, in sicer snovi, za katere je znanstveno dokazano, da imajo lahko resne učinke na zdravje ljudi ali okolje, ki so enakovredni učinkom snovi iz člena 57, od (a) do (e), Uredbe št. 1907/2006.
6
ECHA je 16. januarja 2020 sprejela Sklep ECHA/01/2020 (v nadaljevanju: izpodbijani sklep), s katerim je PFBS in njene soli identificirala kot snov, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, in jih vpisala na seznam snovi, ki bodo morda vključene v Prilogo XIV k Uredbi št. 1907/2006, kot je določeno v členu 59(1) navedene uredbe (v nadaljevanju: seznam kandidatnih snovi).
7
Izpodbijani sklep vsebuje naslednjo pripombo v zvezi z identifikacijo PFBS in njenih soli kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost:
„Kombinirane intrinzične lastnosti, ki utemeljujejo vključitev kot snovi, za katero je znanstveno dokazano, da ima lahko resne učinke na zdravje ljudi ali okolje, ki vzbujajo enako zaskrbljenost, so naslednje: zelo visoka obstojnost, velika mobilnost v vodi in tleh, visoka zmožnost prenosa na dolge razdalje, težave pri sanaciji in očiščevanju voda ter zmerno kopičenje v organizmu pri ljudeh. Opaženi so naslednji verjetni resni učinki na zdravje ljudi in okolje: motnje ščitničnih hormonov in strupenost za razmnoževanje pri glodavcih, učinki na jetra, ledvice in hematološki sistem pri podganah, hormonske motnje in učinki na razmnoževanje pri morskih medakah ter učinki na izražanje hormonskih receptorjev pri paglavcih. Vsi ti elementi skupaj vodijo k zelo visokemu možnemu tveganju za nepovratne učinke.“
Postopek in predlogi strank
8
Tožeča stranka je 27. marca 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo. Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijani sklep razglasi za ničen v zvezi z vnosom PFBS in njenih soli, to je identifikacijo PFBS in njenih soli kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, ter v zvezi s pripombo v tem sklepu, ki se nanaša na to identifikacijo;
–
ECHA naloži plačilo stroškov tega postopka.
9
ECHA je 15. julija 2020 z ločeno vlogo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila ugovor nedopustnosti na podlagi člena 130(1) Poslovnika Splošnega sodišča. Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
ničnostno tožbo razglasi za nedopustno;
–
tožeči stranki naloži plačilo vseh stroškov.
10
Svet evropske kemijske industrije (CEFIC) je 23. julija 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil predlog za intervencijo v tem postopku v podporo predlogom tožeče stranke.
11
Tožeča stranka je 1. septembra 2020 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila stališče glede ugovora nedopustnosti in Splošnemu sodišču predlagala, naj:
–
podani ugovor nedopustnosti zavrne;
–
ničnostno tožbo razglasi za dopustno.
12
Splošno sodišče (osmi senat) je 21. oktobra 2020 na predlog sodnika poročevalca in v okviru ukrepov procesnega vodstva iz člena 89 Poslovnika Splošnega sodišča agenciji ECHA postavilo pisno vprašanje in jo pozvalo, naj nanj pisno odgovori.
13
ECHA je 29. oktobra 2020 predložila odgovor na vprašanje Splošnega sodišča.
14
Splošno sodišče je 3. novembra 2020 tožeči stranki določilo rok za predložitev stališča glede tega odgovora.
15
Tožeča stranka je stališče glede tega odgovora predložila 12. novembra 2020.
Pravo
16
Na podlagi člena 130(1) in (7) Poslovnika lahko Splošno sodišče na predlog tožene stranke odloči o nedopustnosti, ne da bi odločalo o zadevi po vsebini.
17
Ker je v obravnavanem primeru ECHA predlagala, naj se odloči o nedopustnosti, bo Splošno sodišče, ki meni, da je na podlagi listin iz spisa dejansko stanje dovolj razjasnjeno, odločilo o tožbi, ne da bi nadaljevalo postopek in, kljub predlogu tožeče stranke, ne da bi začelo ustni del postopka o ugovoru nedopustnosti.
18
ECHA v podporo ugovoru nedopustnosti trdi, da je bila tožba vložena prepozno. ECHA meni, da je treba dvomesečni rok za vložitev tožbe od objave akta, določen v členu 263, šesti odstavek, PDEU in podaljšan zaradi oddaljenosti za obdobje desetih dni v skladu s členom 60 Poslovnika, računati od datuma objave izpodbijanega sklepa, to je v obravnavani zadevi od 16. januarja 2020. Zato naj bi se ta rok iztekel 26. marca 2020, tožba, vložena 27. marca 2020, pa naj bi bila nedopustna zaradi prepozne vložitve.
19
Tožeča stranka nasprotno trdi, da je njena tožba dopustna.
Objava izpodbijanega sklepa
20
ECHA trdi, da je na svoji spletni strani 16. januarja 2020 objavila posodobljen seznam kandidatnih snovi, ki je vključeval PFBS, in kopijo izpodbijanega sklepa v skladu z obveznostjo, ki ji je naložena s členom 59(10) Uredbe št. 1907/2006. V podporo tej izjavi napotuje na svojo spletno stran, na kateri naj bi bil ta datum naveden kot datum vključitve te snovi na seznam kandidatnih snovi. Poleg tega se sklicuje na svoje sporočilo za javnost z istega dne, v katerem je bilo navedeno, da je posodobila seznam kandidatnih snovi zaradi, med drugim, vključitve PFBS in njenih soli ter da je bil sklep o vključitvi te snovi sprejet s sodelovanjem Odbora držav članic.
21
ECHA je v odgovor na vprašanje Splošnega sodišča poleg tega predložila dodatne dokaze, da je bilo sporočilo za javnost po elektronski pošti 16. januarja 2020 poslano 13.940 naslovnikom (od tega 13.890 uspešno), članek, tudi z dne 16. januarja 2020, v zvezi z vključitvijo, med drugim, PFBS in njenih soli na seznam kandidatnih snovi, objavljen na spletni strani ChemicalWatch, in metapodatke, shranjene v aplikaciji „Dissemination Platform“, ki jo ECHA uporablja za objavo informacij na svoji spletni strani. Ti metapodatki se po mnenju ECHA nanašajo na vnos v zvezi s PFBS in njenimi solmi ter prikazujejo objavo z dne 16. januarja 2020 in ena samo poznejšo objavo z dne 26. junija 2020, ki je po navedbah te agencije posledica posodobitve iz tehničnih razlogov.
22
Tožeča stranka trdi, da se je ECHA v podporo trditvi, da je bil izpodbijani sklep na njeni spletni strani objavljen 16. januarja 2020, sklicevala samo na, prvič, to spletno stran, na kateri je ta datum prikazan kot datum vključitve zadevne snovi na seznam kandidatnih snovi, in, drugič, sporočilo za javnost, tudi z dne 16. januarja 2020, v zvezi s posodobitvijo seznama kandidatnih snovi, ki pa ni vsebovalo izpodbijanega sklepa.
23
Po mnenju tožeče stranke datuma dejanske objave na spletni strani ECHA ni mogoče preveriti, čeprav seznam kandidatnih snovi na spletni strani ECHA vsebuje kopijo izpodbijanega sklepa z dne 16. januarja 2020 in navedbo, da je bila PFBS na ta seznam vključena istega dne. Pravila ali mehanizmi, ki bi zagotavljali verodostojnost, celovitost in nespremenljivost sklepov, objavljenih na spletni strani ECHA, kot so pravila, ki so za elektronsko izdajo Uradnega lista določena z Uredbo Sveta (EU) št. 216/2013 z dne 7. marca 2013 o elektronski izdaji Uradnega lista Evropske unije (UL 2013, L 69, str. 1), naj ne bi obstajali. Trdi, da razširjanje sporočila za javnost ali posodobitev seznama kandidatnih snovi ne more biti enakovredno objavi v ustrezni obliki v Uradnem listu. Po mnenju tožeče stranke predlog ECHA, naj Splošno sodišče zavrže tožbo kot nedopustno, tako ne vsebuje listin, navedenih v podporo temu predlogu, kar je v nasprotju z zahtevami, ki izhajajo iz člena 130(3) Poslovnika.
24
Poleg tega tožeča stranka meni, da se datum sprejetja sklepa o identifikaciji snovi kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, ne ujema vedno z datumom, ko je ta snov vpisana na seznam kandidatnih snovi, ali z datumom objave tega posodobljenega seznama. V zvezi s tem kot primer navaja identifikacijo 4-terc-butilfenola kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, v katerem se datum sprejetja zadevnega sklepa in datum objave tega sklepa nista ujemala.
25
Tožeča stranka meni tudi, da ker gre za predpis, bi moral biti izpodbijani sklep objavljen v Uradnem listu v skladu s členom 297 PDEU. Trdi, da pravnih aktov ni mogoče uporabiti proti posameznikom, če niso bili ustrezno objavljeni v Uradnem listu. Ob upoštevanju dejstva, da ECHA izpodbijanega sklepa ni objavila v Uradnem listu, naj rok za vložitev tožbe zoper ta sklep sploh ne bi začel teči in naj torej ne bi začel teči na domnevni datum objave izpodbijanega sklepa na spletni strani ECHA.
26
Tožeča stranka trdi, da zato dokazi, ki jih je predložila ECHA, ne dokazujejo, da je bil izpodbijani sklep dejansko objavljen 16. januarja 2020, ker je posodobitev seznama kandidatnih snovi na spletni strani ECHA dejanje, ki je ločeno od razširjanja izpodbijanega sklepa na tej spletni strani. Poleg tega naj metapodatki ne bi dokazovali niti, ob kateri posodobitvi so bili objavljeni kateri dokumenti, niti, med drugim, da je bil izpodbijani sklep objavljen 16. januarja 2020.
27
Splošno sodišče meni, da je primerno najprej preučiti trditve tožeče stranke v zvezi z veljavnostjo načina objave in nato trditve strank o datumu objave.
Veljavnost načina objave
28
V zvezi s trditvijo tožeče stranke, da bi moral biti izpodbijani sklep objavljen v Uradnem listu, je treba poudariti, da pojem „objava“ v členu 263, šesti odstavek, PDEU ne sme nujno in v vseh primerih ustrezati pojmu „objava“ iz člena 297 PDEU.
29
Na eni strani, to ugotovitev potrjuje dejstvo, da v nasprotju s tem, kar velja za člen 297 PDEU, iz besedila člena 263 PDEU ne izhaja, da se pojem „objava“ iz zadnjenavedene določbe nanaša samo na objavo v Uradnem listu (glej po analogiji sodbo z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA, C‑625/11 P, EU:C:2013:594, točka 30). Člen 263, šesti odstavek, PDEU je bil oblikovan tako, da se nanaša na objavo aktov na splošno (sodba z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA, C‑625/11 P, EU:C:2013:594, točka 31). Poleg tega je Splošno sodišče v sodbi z dne 10. septembra 2019, Poljska/Komisija (T‑883/16, v pritožbenem postopku, EU:T:2019:567, točka 37), že odločilo, da je rok za vložitev predloga na podlagi člena 263 PDEU za razglasitev ničnosti sklepa Evropske komisije v tej zadevi začel teči z dnem objave tega sklepa na spletni strani te institucije.
30
Na drugi strani, čeprav je Sodišče člena 263 in 297 PDEU res bralo skupaj, da bi razložilo šesti odstavek člena 263 PDEU (glej v tem smislu sodbe z dne 17. maja 2017, Portugalska/Komisija, C‑337/16 P, EU:C:2017:381, točka 36; z dne 17. maja 2017, Portugalska/Komisija, C‑338/16 P, EU:C:2017:382, točka 36, in z dne 17. maja 2017, Portugalska/Komisija, C‑339/16 P, EU:C:2017:384, točka 36), so se zadeve, v katerih so bile izdane te sodbe, nanašale na subsidiarnost merila objave glede na merilo uradnega obvestila naslovnika o aktu v smislu člena 263, šesti odstavek, PDEU, in ne, kot v obravnavani zadevi, na razlago samega merila objave. Sodišče v navedenih sodbah nikakor ni odločilo, da mora pojem „objava“ v zadnjenavedeni določbi nujno in v vseh primerih ustrezati pojmu „objava“ iz člena 297 PDEU.
31
Poleg tega trditve tožeče stranke o nepreverljivosti razširjanja na spletni strani ECHA v primerjavi z objavo v Uradnem listu odvzemajo uporabnost vsaki drugi obliki objave, ki ne bi izpolnjevala zahtev, ki veljajo za objavo v Uradnem listu. Vendar dejstvo, da je zakonodajalec Unije s sprejetjem Uredbe št. 216/2013 želel zakonsko urediti elektronsko izdajo Uradnega lista, ne pomeni, da morajo podobne zahteve urejati razširjanje na spletni strani ECHA, in poleg tega to ne izhaja niti iz člena 263, šesti odstavek, PDEU niti iz nobene druge določbe prava, ki se uporablja.
32
Ker se tožeča stranka v stališču glede odgovora agencije ECHA sklicuje na sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 22. januarja 1997, Opel Austria/Svet (T‑115/94, EU:T:1997:3, točka 124), v skladu s katero načelo pravne varnosti zahteva, da morajo biti vsi akti institucij, ki imajo pravne učinke, jasni in natančni, pri čemer mora biti zadevna oseba o njih obveščena tako, da lahko natančno ugotovi, kdaj akt začne veljati in od kdaj ima pravne učinke, je vsekakor dovolj ugotoviti, da je iz točke 4 izpodbijanega sklepa jasno razvidno, da je začel učinkovati 16. januarja 2020, iz seznama kandidatnih snovi pa, da so bile PFBS in njene soli na ta seznam vključene 16. januarja 2020, pri čemer začetek učinkovanja navedenega sklepa, ker nima naslovnika, ni bil odvisen od uradnega obvestila naslovnika o tem sklepu in tudi ne od uradnega obvestila tožeče stranke o njem.
33
Dalje, Splošno sodišče ugotavlja, da v nasprotju s členom 263, šesti odstavek, PDEU Uredba št. 1907/2006 določa poseben način objave. Člen 59(10) Uredbe št. 1907/2006 namreč določa, da ECHA objavi in posodobi seznam kandidatnih snovi na svoji spletni strani takoj, ko je odločitev o vključitvi snovi na ta seznam sprejeta.
34
V obravnavani zadevi ni treba odločiti, ali posodobitev seznama kandidatnih snovi na spletni strani ECHA pomeni upoštevno objavo, s katero se začne računati rok za vložitev tožbe zoper akt o identifikaciji snovi kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost (glej v tem smislu sodbo z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA, C‑626/11 P, EU:C:2013:595, točka 31 in naslednje), ali pa je, kot trdi tožeča stranka, izpodbijani sklep, ki ne vsebuje posebnega naslovnika, ločen od posodobitve seznama kandidatnih snovi in člen 59(10) Uredbe št. 1907/2006 predvideva objavo na spletni strani ECHA samo za ta seznam, s čimer namiguje, da je datum objave sklepa izvršnega direktorja ECHA odločilen za izračun začetka teka roka. Sklepi izvršnega direktorja ECHA, s katerimi se odredi posodobitev seznama kandidatnih snovi, se namreč objavijo samo na tem seznamu. Datum objave takega sklepa se tako ujema z datumom objave posodobljenega seznama kandidatnih snovi.
35
Iz zgornjih preudarkov izhaja, prvič, da je ECHA lahko izpodbijani sklep veljavno objavila na svoji spletni strani in, natančneje, v vnosu v zvezi s PFBS in njenimi solmi na seznamu kandidatnih snovi ter, drugič, da je s to objavo lahko začel teči dvomesečni rok za vložitev tožbe iz člena 263, šesti odstavek, PDEU. Zdaj je treba preučiti dokaze, ki jih je ECHA predložila za dokaz, da je do navedene objave prišlo 16. januarja 2020.
Datum objave izpodbijanega sklepa
36
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da tožeča stranka v stališču glede predloga agencije ECHA, naj se odloči o nedopustnosti tožbe, v bistvu trdi, da zaradi načina objave izpodbijanega sklepa datuma objave tega sklepa ni mogoče preveriti.
37
Splošno sodišče ugotavlja, da je ECHA predložila dokumente z metapodatki, vzetimi s platforme, ki jo uporablja za razširjanje informacij na svoji spletni strani. Iz teh metapodatkov je razvidno, da je ECHA na svoji spletni strani izvedla dve objavi v zvezi s PFBS in njenimi solmi, v tem primeru eno 16. januarja 2020 in drugo 26. junija 2020, tako da bi bil izpodbijani sklep lahko na tej spletni strani dan na voljo javnosti na vsakega od teh dveh datumov. Tožeča stranka pa ne zanika, da je lahko na navedeni spletni strani dostopala do tega sklepa na datum pred vložitvijo tožbe, in sicer 27. marca 2020, torej pred 26. junijem 2020. Iz tega izhaja, da je bil izpodbijani sklep nujno objavljen na spletni strani ECHA na prvega od navedenih datumov, in sicer 16. januarja 2020.
38
V nasprotju s tem, kar tožeča stranka zatrjuje v stališču glede odgovora ECHA na vprašanje Splošnega sodišča, se metapodatki, ki jih je predložila ECHA, nanašajo na vnos v zvezi s PFBS in njenimi solmi, ker je iz dokazov, ki jih je predložila ta agencija, razvidno, da se ti metapodatki nanašajo na identifikator „0b0236e183da8013“ in da ta identifikator ustreza PFBS in njenim solem. Poleg tega je navedeni identifikator naveden zlasti v internetnem naslovu vnosa v zvezi s PFBS in njenimi solmi na seznamu kandidatnih snovi (https://echa.europa.eu/sl/candidate-list-table/-/dislist/details/0b0236e183da8013).
39
Poleg tega sporočilo za javnost o vključitvi, med drugim, zadevne snovi na seznam kandidatnih snovi, pošiljanje tega sporočila 13.940 naslovnikom (od tega 13.890 uspešno) in članek, objavljen na spletni strani ChemicalWatch kot odziv na to objavo, vsi z dne 16. januarja 2020, potrjujejo tudi trditev ECHA, da so bile PFBS in njene soli vključene na seznam kandidatnih snovi, ki je bil posodobljen 16. januarja 2020.
40
Glede trditve tožeče stranke, da se datum sprejetja sklepa o identifikaciji snovi kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, ne ujema vedno z datumom izvedbenega akta, s katerim se ta snov vključi v seznam kandidatnih snovi, in datumom objave posodobljene različice tega seznama, ta okoliščina kot taka ne more vzbuditi dvoma o datumu objave posodobljene različice navedenega seznama in posledično o datumu objave sklepa, kot je izpodbijani sklep.
41
Sprejetje sklepa o identifikaciji, morebitno sprejetje povsem izvedbenega akta, s katerim se izvede sklep o identifikaciji, in objava posodobljene različice seznama kandidatnih snovi so trije ločeni dogodki, tako da dejstvo, da se datumi nastanka vsakega od teh dogodkov ne ujemajo, ne more upravičiti izpodbijanja resničnosti datuma nastanka enega od njih. Posebej v zvezi z vključitvijo 4-terc-butilfenola na seznam kandidatnih snovi je dovolj poudariti, prvič, da vnos te snovi na spletnem mestu ECHA vsebuje dva ločena akta, v tem primeru sklep o identifikaciji, ki ga je sprejela Komisija, in povsem izvedbeni akt, ki ga je sprejela ta agencija, in, drugič, da se „datum vključitve“, naveden v tem vnosu, in sicer 16. julij 2019, ujema z datumom, ki je v tem izvedbenem aktu določen za objavo posodobljene različice navedenega seznama. Vsekakor je treba poudariti, da se v zvezi s snovjo, obravnavano v tej zadevi, in sicer PFBS in njenimi solmi, datum sprejetja izpodbijanega sklepa ujema z datumom začetka veljavnosti tega sklepa in „datumom vključitve“, navedenim na spletni strani ECHA, ki je 16. januar 2020.
42
Ob upoštevanju elementov, ki jih je ECHA navedla v podporo predlogu, naj se odloči o nedopustnosti tožbe, in v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča, ter neobstoja kakršnega koli elementa, ki bi lahko vzbujal dvom o datumu objave izpodbijanega sklepa in posodobitve seznama kandidatnih snovi, Splošno sodišče ugotavlja, da je pravno zadostno dokazano, da sta bila ta sklep in vnos v zvezi s PFBS in njenimi solmi na tem seznamu objavljena 16. januarja 2020 na spletni strani ECHA.
43
Nazadnje, Splošno sodišče v zvezi z zahtevami, določenimi v členu 130(3) Poslovnika, na katere se sklicuje tožeča stranka, ugotavlja, da morajo biti v skladu s to določbo dokazila, predložena v podporo predlogu, naj se odloči o nedopustnosti tožbe, priložena temu predlogu, in ne predložena ločeno. Člena 130(3) Poslovnika vseeno ni mogoče razumeti, kot da zahteva predložitev nekaterih posebnih dokazil v podporo takemu predlogu. Nasprotno pa mora Splošno sodišče preučiti, ali trditve in dokazila, predložena v podporo takemu predlogu, pravno zadostno utemeljujejo nedopustnost tožbe.
44
Vsekakor te določbe ni mogoče razlagati tako, da bi Splošno sodišče moralo zgolj na podlagi dokazil, priloženih takemu predlogu, preveriti samo, ali je bil rok za vložitev tožbe iz člena 263, šesti odstavek, PDEU upoštevan. Taka razlaga ne bi bila skladna z ustaljeno sodno prakso, v skladu s katero je ta rok za vložitev tožbe zavezujoč, ker je bil določen za zagotovitev jasnosti in varnosti pravnih položajev ter za izognitev vsakršni diskriminaciji ali samovoljnemu ravnanju pri izvajanju sodne oblasti, in v skladu s katero mora sodišče Unije po uradni dolžnosti preveriti, ali je bil spoštovan (sodbi z dne 23. januarja 1997, Coen, C‑246/95, EU:C:1997:33, točka 21, in z dne 18. septembra 1997, Mutual Aid Administration Services/Komisija, T‑121/96 in T‑151/96, EU:T:1997:132, točki 38 in 39).
Izračun roka za vložitev tožbe in člen 59 Poslovnika
45
ECHA trdi, da se člen 59 Poslovnika, ki določa odlog začetka teka roka za vložitev tožbe za 14 dni, če začne rok za vložitev tožbe zoper akt institucije teči od objave tega akta v Uradnem listu, v obravnavani zadevi ne uporablja. Sodba z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), naj ne bi ovrgla te ugotovitve, saj naj bi se ta sodba nanašala na člen, ki je veljal pred sedanjem členom 59 Poslovnika, in sicer člen 102(1) Poslovnika Splošnega sodišča z dne 2. maja 1991, ki naj bi se v naslovu in besedilu bistveno razlikoval od zdaj veljavnega člena. Sodna praksa Splošnega sodišča po reformi Poslovnika naj bi sicer dokazovala, da se navedeni člen 59 ne uporablja za primere, kakršen je obravnavani, v katerih izpodbijani akti niso bili objavljeni v Uradnem listu.
46
Tožeča stranka trdi, da se dodatni 14-dnevni rok iz člena 59 Poslovnika uporablja v obravnavani zadevi, ker bi bodisi izpodbijani sklep moral biti objavljen v Uradnem listu bodisi se člen 59 Poslovnika uporablja za vse akte, ki se objavijo samo na spletu.
47
Tožeča stranka trdi, da se spoznanja iz sodbe z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), še vedno uporabljajo v obravnavani zadevi, čeprav se je ta sodba nanašala na člen 102(1) Poslovnika z dne 2. maja 1991, ki je bil med tem nadomeščen. Ker ne izključuje izrecno drugih oblik objave, naj besedilo sedanjega člena 59 Poslovnika njegovega področja uporabe ne bi omejevalo samo na akte, objavljene v Uradnem listu. Dalje, ratio legis dodatnega roka, odobrenega s členom 59 Poslovnika, naj bi veljal za vse objavljene akte – v nasprotju z vročenimi akti – in naj ne bi upravičeval neenakega obravnavanja aktov, objavljenih v Uradnem listu, in aktov, objavljenih izključno na spletu.
48
Poleg tega tožeča stranka trdi, da bi razlaga člena 59 Poslovnika, v skladu s katero se ta nanaša samo na akte, objavljene v Uradnem listu, pomenila neupravičeno diskriminacijo glede na akte, objavljene na spletu. Po mnenju tožeče stranke bi bila ta diskriminacija toliko hujša, ker obstajajo položaji, v katerih se sklep o identifikaciji snovi kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, objavi v Uradnem listu, zlasti kadar tak sklep sprejme Komisija brez soglasja Odbora držav članic o identifikaciji snovi kot snovi, ki vzbujajo veliko zaskrbljenost. Poleg tega tožeča stranka trdi, da je besedilo člena 50 Poslovnika Sodišča še vedno podobno besedilu člena 102 Poslovnika z dne 2. maja 1991 in da bi bila torej njegova razlaga lahko podobna razlagi, upoštevani v sodbi z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594). Zato naj bi razlaga člena 59 Poslovnika, ki jo priporoča ECHA, povzročila neupravičeno različno obravnavanje tožb, vloženih pri Sodišču, in tožb, vloženih pri Splošnem sodišču.
49
V zvezi s tem člen 59 Poslovnika, naslovljen „Tožba zoper akt institucije, objavljen v Uradnem listu Evropske unije“, določa:
„Če začne rok za vložitev tožbe zoper akt institucije teči od objave tega akta v Uradnem listu Evropske unije, se rok v smislu člena 58(1)(a) računa od izteka 14. dne po tej objavi.“
50
V nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, rok za vložitev te tožbe ni tekel od izteka 14. dne po objavi izpodbijanega sklepa. Člen 59 Poslovnika se namreč glede na njegov naslov in besedilo uporablja samo za akte, objavljene v Uradnem listu.
51
Trditev tožeče stranke, v skladu s katero ni objektivne razlike med akti, objavljenimi v Uradnem listu, in akti, objavljenimi samo na spletu, je treba zavrniti. Prvič, obstaja objektivna razlika med temi akti, in sicer oblika objave, na eni strani na spletnem mestu ECHA in na drugi strani v Uradnem listu. Splošno sodišče je lahko pravilno določilo posebna pravila o odlogu roka za vložitev tožbe samo za akte institucij, objavljene v Uradnem listu. Drugič, izpodbijani sklep je bil objavljen samo na spletni strani ECHA, tako da so vse morebitne tožeče stranke imele isti rok za vložitev tožbe. Tretjič, o objavi sklepa o identifikaciji snovi kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, v Uradnem listu ali na spletni strani ECHA ter posledično o uporabi ali neuporabi člena 59 Poslovnika ne odloča ECHA, ampak je to odvisno od tega, ali je tak sklep sprejela ta agencija ali Komisija, glede na primere, določene v členu 59 Uredbe št. 1907/2006.
52
Seveda je res, da je Sodišče v sodbi z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), odločilo, da se člen 102(1) Poslovnika z dne 2. maja 1991, ki je določal, da „[k]adar začne teči rok za vložitev tožbe proti aktu institucije z dnem objave akta, se rok za namene člena 101(1)(a) računa po izteku 14. dne po objavi akta v Uradnem listu Evropske unije“, uporablja tudi za objave ECHA na spletu.
53
Vendar je treba razlikovati med obravnavano zadevo in zadevo, v kateri je bila izdana sodba 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594). Prvič, poudariti je namreč treba, da čeprav je Sodišče v točki 31 te sodbe lahko ugotovilo, da se omembo Uradnega lista Evropske unije v drugem delu stavka člena 102 Poslovnika z dne 2. maja 1991 lahko pojasni s preprostim dejstvom, da je bila objava v njem edina, ki je bila v času, ko je bil sprejet ta poslovnik, sploh predvidljiva, ta preudarek ne more veljati za člen 59 Poslovnika, ki je bil sprejet 4. marca 2015, to je na datum, ko je bila objava na spletu – ločena od objave v Uradnem listu, naj gre za njegovo elektronsko ali tiskano izdajo – predvidljiva.
54
Drugič, naslov in besedilo člena 59 Poslovnika nista dvoumna in se sklicujeta izključno na objavo v Uradnem listu. Zato se v nasprotju s tem, kar je Sodišče v sodbi z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), lahko ugotovilo v zvezi z dvomom, ki bi ga lahko vzbujala ubeseditev člena 102(1) Poslovnika z dne 2. maja 1991, tožeča stranka ne more sklicevati na tak dvom v zvezi s členom 59 Poslovnika.
55
Poleg tega je bil člen 59 Poslovnika med procesom, ki je pripeljal do reforme navedenega poslovnika, spremenjen prav zato, da bi se omejilo področje uporabe dodatnega 14-dnevnega roka iz člena 102 Poslovnika z dne 2. maja 1991. Medtem ko je bila v osnutku Poslovnika Splošnega sodišča z dne 14. marca 2014 prvotno predvidena različica člena 59 naslovljena „Tožba zoper objavljeni akt institucije“ in je bilo besedilo te različice v tem osnutku skoraj enako besedilu člena 102(1) Poslovnika z dne 2. maja 1991, se namreč naslov in besedilo različice člena 59 Poslovnika, ki je bila nazadnje sprejeta, očitno razlikujeta od naslova in besedila prvotno predvidene različice.
56
Poleg tega in kot pravilno trdi ECHA, je Splošno sodišče že odločilo, da se člen 59 Poslovnika uporablja le v primerih, ko začne rok za vložitev tožbe zoper akt institucije teči od objave tega akta v Uradnem listu (glej v tem smislu sklep z dne 30. aprila 2019, Romunija/Komisija, T‑530/18, EU:T:2019:269, točka 33). Splošno sodišče je v zadevi, katere predmet je bil predlog za razglasitev ničnosti sklepa, objavljenega na spletni strani Komisije, prav tako računalo rok za vložitev tožbe od datuma te objave, in ne od izteka 14. dne po tem datumu (glej v tem smislu sodbo z dne 10. septembra 2019, Poljska/Komisija, T‑883/16, v pritožbenem postopku, EU:T:2019:567, točka 37).
57
Nazadnje, v nasprotju s tem, kar zatrjuje tožeča stranka, razlika med besedilom člena 59 Poslovnika Splošnega sodišča in besedilom člena 50 Poslovnika Sodišča ne pomeni neupravičene diskriminacije. V skladu s členom 63 Statuta Sodišča Evropske unije sta Poslovnik Splošnega sodišča in Poslovnik Sodišča različna akta, ki sta ju sprejeli različni sodišči, ki urejata različne postopke pred različnima sodiščema in ki torej nista – in niti ni nujno potrebno, da sta – enaka.
58
Iz tega sledi, da je v skladu s členom 58(1)(a) Poslovnika rok za vložitev tožbe tekel od 17. januarja 2020. Dvomesečni rok se je torej iztekel 16. marca 2020, ker se v skladu s členom 58(1)(b) Poslovnika rok, določen po mesecih, izteče s pretekom tistega dne v zadnjem mesecu, ki se po številki ujema z dnem, ko je nastopilo dejstvo ali je bilo opravljeno dejanje, od katerega je začel rok teči. Ob upoštevanju podaljšanja procesnih rokov za obdobje desetih dni zaradi oddaljenosti na podlagi člena 60 Poslovnika je treba ugotoviti, da se je rok za vložitev tožbe iztekel 26. marca 2020.
59
Zato ta tožba, vložena 27. marca 2020, ni bila vložena v rokih, določenih v Poslovniku.
Obstoj opravičljive zmote
60
ECHA trdi, da tožeča stranka ni dokazala, da je zamuda pri vložitvi tožbe utemeljena z obstojem opravičljive zmote ali nepredvidljivih okoliščin ali višje sile.
61
ECHA zlasti trdi, da se tožeča stranka ne more sklicevati na obstoj opravičljive zmote, da bi utemeljila odstopanje od pravil o rokih. V obravnavani zadevi naj niti ravnanje ECHA niti ravnanje Sodišča ne bi bili taki, da bi tožeča stranka verjela, da lahko to tožbo še vedno vloži 27. marca 2020. Zlasti sodba z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), naj ne bi mogla povzročiti take zmede, saj je ob vložitvi tožbe člen 59 Poslovnika, katerega besedilo določa, da se uporablja samo za tožbe, vložene zoper akte, objavljene v Uradnem listu, že veljal in bil javno dostopen več kot štiri leta.
62
Tožeča stranka meni, da tudi če bi Splošno sodišče ugotovilo, da je bila tožba vložena prepozno, bi bila taka zamuda posledica obstoja opravičljive zmote. Trdi, da je glede na sodbo z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), lahko štela, da se 14-dnevni rok iz člena 59 Poslovnika uporablja za ničnostno tožbo zoper akt, objavljen na spletu. Poleg tega navaja zmedo, ki obstaja glede datuma objave izpodbijanega sklepa zaradi prakse agencije ECHA. Po njenem mnenju taka zmeda ob neobstoju nujnih razlogov, ki bi utemeljevali nasprotno rešitev, ne more povzročiti prekluzije in ji torej odvzeti pravice do pravnega sredstva.
63
V zvezi s tem je treba takoj spomniti, da stroga uporaba procesnih pravil, vključno s pravili o rokih za vložitev tožbe, izpolnjuje zahtevo po pravni varnosti in potrebo po preprečevanju vsakršne diskriminacije ali samovoljne obravnave pri izvajanju sodne oblasti (glej v tem smislu sklep z dne 11. junija 2020, GMPO/Komisija, C‑575/19 P, neobjavljen, EU:C:2020:448, točka 38 in navedena sodna praksa).
64
Ker tožeča stranka trdi, da je storila opravičljivo zmoto pri presoji roka za vložitev tožbe, je treba spomniti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba v okviru predpisov Unije o rokih za vložitev tožbe pojem opravičljive zmote razlagati ozko in da se lahko nanaša le na izjemne okoliščine, zlasti ko so institucije ravnale tako, da je lahko njihovo ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri zadevni stranki, ki je ravnala v dobri veri in izkazala potrebno skrbnost, ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta (glej sklep z dne 11. junija 2020, GMPO/Komisija, C‑575/19 P, neobjavljen, EU:C:2020:448, točka 36 in navedena sodna praksa).
65
Z razlago člena 102(1) Poslovnika z dne 2. maja 1991, ki jo je Sodišče uporabilo v sodbi z dne 26. septembra 2013, PPG in SNF/ECHA (C‑625/11 P, EU:C:2013:594), pa ni mogoče dokazati opravičljive narave napake, ki jo je tožeča stranka storila v zvezi s členom 59 Poslovnika. Ta člen se namreč uporablja od 1. julija 2015, ko je začel veljati sedanji poslovnik. Kot pa je bilo pojasnjeno v točki 48 in naslednjih zgoraj, zlasti iz besedila in naslova navedenega člena izhaja, da se ta nanaša samo na akte, objavljene v Uradnem listu.
66
Ker se tožeča stranka sklicuje na zmedo glede datuma objave izpodbijanega sklepa zaradi prakse, ki jo uporablja ECHA, je treba poudariti, da je dolgoletna praksa te agencije prav objava sklepov o identifikaciji snovi kot snovi, ki vzbuja veliko zaskrbljenost, na spletni strani te agencije. Poleg tega razpoložljivi in dostopni podatki na spletni strani ECHA kažejo, da je do zadevne objave res prišlo 16. januarja 2020, zlasti „datum vključitve“, naveden pri vnosu v zvezi s PFBS in njenimi solmi, datum začetka učinkovanja, naveden v izpodbijanem sklepu, in datum sporočila za javnost.
67
Zato je treba ugotoviti, da tožeča stranka ni dokazala obstoja izjemnih okoliščin, v katerih bi zlasti ECHA ravnala tako, da bi lahko njeno ravnanje samo po sebi ali odločilno povzročilo sprejemljivo zmedo pri zadevni stranki, ki je ravnala v dobri veri in izkazala potrebno skrbnost, ki se zahteva od običajno obveščenega subjekta.
68
Poleg tega tožeča stranka ni niti zatrjevala niti dokazala obstoja nepredvidljivih okoliščin ali višje sile, ki bi Splošnemu sodišču omogočile, da odstopa od zadevnega roka na podlagi člena 45, drugi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije.
69
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba sprejeti ugovor nedopustnosti, ki ga je podala ECHA, in zato tožbo zavreči kot nedopustno, ker je bila vložena prepozno.
70
V skladu s členom 144(3) Poslovnika se, kadar tožena stranka vloži ugovor nedopustnosti ali nepristojnosti iz člena 130(1) navedenega poslovnika, o predlogu za intervencijo odloči šele po zavrnitvi ugovora ali po sprejetju odločitve, da se odločanje o ugovoru pridrži za končno odločbo. Poleg tega člen 142(2) Poslovnika določa, da intervencija postane brezpredmetna, če se tožba razglasi za nedopustno.
71
Ker je bil ugovor nedopustnosti, ki ga je podala ECHA, v obravnavani zadevi sprejet in se s tem sklepom posledično končuje postopek, ni več treba odločiti o predlogu za intervencijo, ki ga je vložil CEFIC.
Stroški
72
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker tožeča stranka ni uspela, se ji na predlog ECHA naloži, da poleg lastnih stroškov nosi tudi stroške, ki jih je priglasila ta agencija, razen stroškov, povezanih s predlogom za intervencijo.
73
Poleg tega člen 144(10) Poslovnika določa, da če se postopek v glavni stvari konča pred odločitvijo o predlogu za intervencijo, predlagatelj intervencije in glavne stranke nosijo vsak svoje stroške, povezane s predlogom za intervencijo. Zato CEFIC, tožeča stranka in ECHA nosijo vsak svoje stroške, povezane s predlogom za intervencijo.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (osmi senat)
sklenilo:
1.
Tožba se zavrže kot nedopustna.
2.
Postopek s predlogom za intervencijo Sveta evropske kemijske industrije (CEFIC) se ustavi.
3.
Družba 3M Belgium nosi svoje stroške in stroške Evropske agencije za kemikalije (ECHA), razen tistih, ki se nanašajo na predlog za intervencijo.
4.
Družba 3M Belgium, ECHA in CEFIC nosijo vsak svoje stroške v zvezi s predlogom za intervencijo.
V Luxembourgu, 17. marca 2021.
Sodni tajnik
E. Coulon
Predsednik
J. Svenningsen
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.