62022CJ0133
SODBA SODIŠČA (tretji senat)
z dne 28. septembra 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 2011/83/EU – Člen 2, točka 14 – Direktiva (EU) 2019/771 – Člen 2, točka 12 – Tržna garancija – Specifikacije ali kateri koli drugi elementi, ki niso povezani s skladnostjo prodanega blaga, iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa – Zaveza garanta, ki se nanaša na zadovoljstvo zadevnega potrošnika s kupljenim blagom – Preverjanje neobstoja zadovoljstva tega potrošnika“
V zadevi C‑133/22,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) z odločbo z dne 10. februarja 2022, ki je na Sodišče prispela 28. februarja 2022, v postopku
LACD GmbH
proti
BB Sport GmbH & Co. KG,
SODIŠČE (tretji senat),
v sestavi K. Jürimäe, predsednica senata, M. Safjan, N. Piçarra (poročevalec), N. Jääskinen in M. Gavalec, sodniki,
generalni pravobranilec: P. Pikamäe,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za LACD GmbH S. Kuhn, Rechtsanwalt,
–
za BB Sport GmbH & Co. KG C. Rohnke, Rechtsanwalt,
–
za Evropsko komisijo M. Noll-Ehlers, I. Rubene in N. Ruiz García, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 9. marca 2023
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 2, točka 14, Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 304, str. 64) ter člena 2, točka 12, Direktive (EU) 2019/771 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. maja 2019 o nekaterih vidikih pogodb za prodajo blaga, spremembi Uredbe (EU) 2017/2394 in Direktive 2009/22/ES ter razveljavitvi Direktive 1999/44/ES (UL 2019, L 136, str. 28).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama LACD GmbH in BB Sport GmbH & Co. KG v zvezi z zakonitostjo izjave, priložene proizvodom, ki jih trži družba LACD.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2011/83
3
V uvodnih izjavah 4, 5 in 7 Direktive 2011/83 je navedeno:
„(4)
[…] Uskladitev določenih vidikov potrošniških pogodb, sklenjenih na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, je nujna za spodbujanje dejanskega potrošniškega notranjega trga, na katerem bi vladalo pravo ravnovesje med visoko ravnjo varstva potrošnikov in konkurenčnostjo podjetij, obenem pa bi bilo zagotovljeno spoštovanje načela subsidiarnosti.
(5)
[…] [P]opolna uskladitev [harmonizacija] nekaterih vidikov informiranja potrošnikov in pravice do odstopa pri pogodbah, sklenjenih na daljavo in pogodbah, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov, [bo] prispevala k visoki ravni varstva potrošnikov in boljšemu delovanju notranjega trga za poslovanje med podjetji in potrošniki.
[…]
(7)
Popolna uskladitev [harmonizacija] nekaterih ključnih zakonodajnih vidikov bi morala znatno povečati pravno varnost potrošnikov in trgovcev. […]“
4
V skladu s členom 1 te direktive je njen namen „z doseganjem visoke ravni varstva potrošnikov prispevati k pravilnemu delovanju notranjega trga, in sicer s približevanjem nekaterih vidikov zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi s pogodbami, sklenjenimi med potrošniki in trgovci“.
5
V členu 2, točka 14, navedene direktive je opredeljen pojem „tržna garancija“, in sicer tako, da „pomeni katero koli zavezo trgovca ali proizvajalca (‚garanta‘) potrošniku – poleg njegovih zakonskih obveznosti v zvezi z jamstvom o skladnosti – da bo na kateri koli način povrnil plačano ceno ali zamenjal, popravil ali servisiral blago, če ne izpolnjuje specifikacij ali katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane s skladnostjo[,] iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa, ki je na voljo ob sklenitvi pogodbe ali pred tem“.
6
Člen 6 iste direktive, naslovljen „Obveznosti glede informacij v zvezi s pogodbami, sklenjenimi na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov“, v odstavku 1 določa:
„Preden pogodba, sklenjena na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, ali kaka druga podobna ponudba, potrošnika zavezuje, trgovec potrošniku na jasen in razumljiv način zagotovi naslednje informacije:
[…]
(m)
kadar je to primerno, obstoj in pogoje poprodajne pomoči potrošnikom, poprodajnih storitev in tržnih garancij;
[…]“
Direktiva 2019/771
7
V skladu s členom 1 Direktive 2019/771 je „namen te direktive […] prispevati k pravilnemu delovanju notranjega trga in hkrati zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov […]“.
8
V členu 2, točka 12, navedene direktive je opredeljen pojem „tržna garancija“, in sicer tako, da „pomeni vsako zavezo prodajalca ali proizvajalca (garanta) potrošniku – poleg zakonskih obveznosti prodajalca v zvezi z jamstvom o skladnosti – da bo na kateri koli način povrnil plačano kupnino ali zamenjal, popravil ali servisiral blago, če ne izpolnjuje specifikacij ali katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane s skladnostjo, iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa, ki je na voljo ob sklenitvi pogodbe ali pred tem“.
9
Člen 24 iste direktive v odstavku 2 določa, da se njene določbe ne uporabljajo za pogodbe, sklenjene pred 1. januarjem 2022.
Nemško pravo
10
V skladu s členom 443(1) Bürgerliches Gesetzbuch (civilni zakonik), v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: civilni zakonik), gre za garancijo, če se prodajalec, proizvajalec ali druga tretja oseba v izjavi ali ustreznem oglasu, ki je na voljo ob sklenitvi prodajne pogodbe ali pred tem, poleg svojih zakonskih obveznosti v zvezi z jamstvom o skladnosti zlasti zaveže, da bo vrnil kupnino ali zamenjal, popravil ali z njim povezano servisiral blago, če ne izpolnjuje specifikacij ali katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane s skladnostjo, iz te garancijske izjave ali tega oglasa.
11
V členu 479(1) tega zakonika je na eni strani določeno, da mora biti garancijska izjava v smislu člena 443 navedenega zakonika sestavljena v jasnem in razumljivem jeziku, na drugi strani pa so v njem našteti elementi, ki jih mora ta izjava vsebovati.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
12
Družba LACD prek trgovcev na drobno in spletnih trgovcev distribuira izdelke za šport in fitnes pod znamko LACD. Vsaj do leta 2013 je na svoje majice obešala viseče etikete (Hang-Tags) s tem besedilom (v nadaljevanju: izjava LACD):
„Garancija LACD
Vsak izdelek družbe LACD ima našo lastno doživljenjsko garancijo. Če niste v celoti zadovoljni s katerim od naših izdelkov, ga vrnite trgovcu, pri katerem ste ga kupili. Izdelek lahko vrnete tudi neposredno družbi ‚LACD‘, vendar ne pozabite navesti, kje in kdaj ste ga kupili.“
13
Družba BB Sport, ki prodaja izdelke za šport in fitnes, je avgusta 2018 prek testne kupke (Testkäuferin) na spletu kupila dve majici znamke LACD, na katerih je bila obešena viseča etiketa z izjavo LACD.
14
Družba BB Sport je menila, da informacije na tej etiketi ne izpolnjujejo zakonskih zahtev, ki veljajo za garancijsko izjavo v smislu členov 443 in 479 civilnega zakonika, zato je pri Landgericht München I (deželno sodišče v Münchnu I, Nemčija) vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se družbi LACD naloži, da na svoja oblačila preneha nameščati navedeno visečo etiketo. Ker je to sodišče to tožbo zavrnilo, je družba BB Sport vložila pritožbo pri Oberlandesgericht München (višje deželno sodišče v Münchnu, Nemčija), ki je tej pritožbi ugodilo.
15
Družba LACD je nato vložila revizijo pri Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija), ki je predložitveno sodišče in ki meni, da je rešitev spora odvisna tako od razlage člena 2, točka 14, Direktive 2011/83 kot tudi člena 2, točka 12, Direktive 2019/771, ker je mogoče zahtevku za opustitev nelojalne poslovne prakse, ki temelji na tveganju ponovne kršitve, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ugoditi le, če je ravnanje, ki se očita toženi stranki iz postopka v glavni stvari, v nasprotju s konkurenčnim pravom, veljavnim ne le ob njihovi storitvi, ampak tudi ob izdaji odločbe, s katero se odloči o reviziji.
16
To sodišče najprej navaja, da je za to, da bi se ugotovilo, da je družba LACD kršila obveznosti glede informacij, ki so določene v členu 479(1) civilnega zakonika, predpogoj, da zaveza, da se prodano oblačilo v primeru neobstoja zadovoljstva potrošnika vzame nazaj, ki jo vsebuje izjava LACD, pomeni „garancijo“ v smislu člena 443(1) tega zakonika, pri katerem gre za določbo, s katero je bil v nemško pravo prenesen pojem „garancija“ iz Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o nekaterih vidikih prodaje potrošniškega blaga in z njim povezanih garancij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 4, str. 223) in ki od 1. januarja 2022 temelji na členu 2, točka 12, Direktive 2019/771.
17
Predložitveno sodišče meni, da bi lahko „zadovoljstvo potrošnika s kupljenim izdelkom“, tudi če ne spada med „specifikacije prodanega blaga“, spadalo med „katere koli druge zahteve, ki niso povezane s skladnostjo“, v smislu člena 443(1) civilnega zakonika. Pojasnjuje, da je bilo to drugo merilo v to določbo dodano z učinkom od 13. junija 2014, da se je v nemško pravo prenesel pojem „tržna garancija“ iz člena 2, točka 14, Direktive 2011/83.
18
Po mnenju tega sodišča niti glede na besedilo niti glede na kontekst tega člena 2, točka 14, ali člena 2, točka 12, Direktive 2019/771 ni mogoče nedvoumno sklepati, da gre pri neobstoju „zadovoljstva potrošnika s kupljenim izdelkom“ za „katero koli zahtevo, ki ni povezana s skladnostjo, iz garancijske izjave“ v smislu teh določb, katerega dokaz lahko povzroči vračilo kupnine, zamenjavo ali popravilo tega izdelka ali nudenje katere koli druge storitve v zvezi z navedenim izdelkom, ne da bi moral tak neobstoj zadovoljstva izhajati iz stanja ali lastnosti navedenega izdelka.
19
Ker pa cilj zagotavljanja visoke ravni varstva potrošnikov, ki se dosega z direktivama 2011/83 in 2019/771, govori v prid taki razlagi, se navedeno sodišče sprašuje, kako je treba dokazati ta neobstoj „zadovoljstva potrošnika s kupljenim izdelkom“ za uveljavljanje „tržne garancije“ v smislu člena 2, točka 14, Direktive 2011/83 in člena 2, točka 12, Direktive 2019/771.
20
V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali gre lahko za katero koli drugo zahtevo, ki ni povezana s skladnostjo, v smislu člena 2, točka 14, Direktive [2011/83] in katero koli drugo zahtevo, ki ni povezana s skladnostjo, v smislu člena 2, točka 12, Direktive [2019/771], če je obveznost garanta odvisna od okoliščin, povezanih s potrošnikom, zlasti od njegovega subjektivnega stališča o kupljeni stvari (v obravnavanem primeru: zadovoljstvo s kupljeno stvarjo po volji potrošnika), ne da bi morale biti te osebne okoliščine povezane s stanjem ali značilnostmi kupljene stvari?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
Ali mora biti mogoče neobstoj zahtev, ki temeljijo na okoliščinah, povezanih s potrošnikom (v obravnavanem primeru: njegovo zadovoljstvo s kupljenim blagom), ugotoviti na podlagi objektivnih okoliščin?“
Predlog za ponovno odprtje ustnega dela postopka
21
Družba LACD je po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca 9. marca 2023 z vlogo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča 6. aprila 2023, na podlagi člena 83 Poslovnika Sodišča predlagala ponovno odprtje ustnega postopka. Družba LACD v utemeljitev tega predloga na eni strani trdi, da generalni pravobranilec ni upošteval dejstva, da ta družba ne upravlja spletne trgovine. Na drugi strani LACD vztraja pri upoštevnosti razlage člena 2, točka 12, Direktive 2019/771, za katero je zaprosilo predložitveno sodišče.
22
Opozoriti je treba, da je v skladu s členom 252, drugi odstavek, PDEU dolžnost generalnega pravobranilca, da popolnoma nepristransko in neodvisno javno predstavi obrazložene sklepne predloge o zadevah, pri katerih je v skladu s Statutom Sodišča Evropske unije zahtevano njegovo sodelovanje. Sodišča ne zavezujejo niti ti predlogi niti obrazložitev, ki generalnega pravobranilca pripelje do njih. Poleg tega niti Statut Sodišča Evropske unije niti Poslovnik ne določata možnosti, da bi stranke predložile stališča v odgovor na sklepne predloge, ki jih je predstavil generalni pravobranilec. Zato nestrinjanje zainteresiranega subjekta s sklepnimi predlogi generalnega pravobranilca samo po sebi ne more biti razlog, ki bi upravičeval ponovno odprtje ustnega dela postopka (sodba z dne 21. oktobra 2021, Beeren-, Wild-, Feinfrucht, C‑825/19, EU:C:2021:869, točke od 24 do 26 in navedena sodna praksa).
23
Ker v obravnavanem primeru, kot je navedeno v točki 21 te sodbe, družba LACD zgolj izpodbija nekatere odlomke sklepnih predlogov generalnega pravobranilca in podaja stališča o njihovi vsebini, se ponovno odprtje ustnega dela postopka ne odredi.
Vprašanji za predhodno odločanje
24
Najprej, v delu, v katerem predložitveno sodišče prosi za razlago člena 2, točka 12, Direktive 2019/771, je treba ugotoviti, da se ta direktiva v skladu s svojim členom 24(2) ne uporablja za pogodbe, sklenjene pred 1. januarjem 2022. Iz predložitvene odločbe pa je razvidno, da je bila pogodba o prodaji majic iz postopka v glavni stvari sklenjena avgusta 2018.
25
V teh okoliščinah je treba skupaj preučiti vprašanji, s katerima predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2, točka 14, Direktive 2011/83 razlagati tako, da je s pojmom „tržna garancija“ v okviru „katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane s skladnostjo[,] iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa, ki je na voljo ob sklenitvi pogodbe ali pred tem“, zajeta zaveza, ki jo sprejme garant v razmerju do zadevnega potrošnika in ki se nanaša na okoliščine, ki so neločljivo povezane z osebo tega potrošnika, kot je njegovo zadovoljstvo s kupljenim blagom, ki je prepuščeno njegovi lastni presoji, in če je tako, kako je treba te okoliščine dokazati za uveljavljanje te tržne garancije.
26
V členu 2, točka 14, Direktive 2011/83 je opredeljen pojem „tržna garancija“, in sicer tako, da „pomeni katero koli zavezo trgovca ali proizvajalca (‚garanta‘) potrošniku – poleg njegovih zakonskih obveznosti v zvezi z jamstvom o skladnosti – da bo na kateri koli način povrnil plačano ceno ali zamenjal, popravil ali servisiral blago, če ne izpolnjuje specifikacij ali katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane s skladnostjo[,] iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa, ki je na voljo ob sklenitvi pogodbe ali pred tem“.
27
V zvezi s tem je treba najprej navesti, da besedilo člena 2, točka 14, Direktive 2011/83 ne vsebuje nobenega elementa, na podlagi katerega bi bilo mogoče s področja uporabe tega člena izključiti zavezo garanta, ki se nanaša na „zadovoljstvo potrošnika s kupljenim izdelkom“, ki je prepuščeno subjektivni presoji tega potrošnika.
28
Po eni strani se namreč ta določba sklicuje na „katero koli zavezo“ garanta zadevnemu potrošniku „poleg njegovih zakonskih obveznosti v zvezi z jamstvom o skladnosti“. Po drugi strani, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 30 sklepnih predlogov, lahko nevtralni in splošni izraz „katere koli druge zahteve“ zajema neizpolnitev subjektivnih pričakovanj tega potrošnika glede kupljenega blaga, neodvisno od vsakega objektivnega preudarka, povezanega z značilnostmi ali lastnostmi tega blaga.
29
Dalje, kot je razvidno zlasti iz člena 6(1)(m) Direktive 2011/83, zagotovitev informacij o „tržni garanciji“ spada med obveznosti iz te direktive, katerih namen je, da se zagotovi predpogodbeno informiranje zadevnega potrošnika. Tako je s tem členom 6 vsakemu trgovcu naloženo, da temu potrošniku, preden ga pogodba, sklenjena na daljavo, pogodba zunaj poslovnih prostorov ali kaka druga podobna ponudba zavezuje, na jasen in razumljiv način zagotovi informacije o, kadar je to primerno, obstoju in pogojih tržnih garancij.
30
Razlaga člena 2, točka 14, Direktive 2011/83, glede na katero pojem „tržna garancija“ zajema zavezo trgovca, ki se nanaša na „zadovoljstvo potrošnika s kupljenim izdelkom“, pa je v skladu s ciljem, ki mu sledi ta direktiva, da se zagotovi visoka raven varstva potrošnikov z zagotovitvijo njihove obveščenosti in varnosti pri transakcijah s trgovci, kot je določen v členu 1 navedene direktive v povezavi z njenimi uvodnimi izjavami 4, 5 in 7. Ta razlaga namreč temu potrošniku na eni strani omogoča, da se seznani z navedeno zavezo tega trgovca in da se vnaprej bolje seznani s pogoji pogodbe, ki jo namerava skleniti, da bi sprejel informirano odločitev, ali bo sklenil tako pogodbo ali ne, ter na drugi strani, da od trgovca dobi vračilo kupnine zgolj z izjavo o nezadovoljstvu, kar povečuje njegovo raven varstva v razmerju do tega trgovca.
31
Poleg tega je zaveza trgovca, da kupljeno blago vzame nazaj, če zadevni potrošnik ni zadovoljen, izraz svobode gospodarske pobude tega trgovca, določene v členu 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki jo je treba glede na cilj, naveden v njeni uvodni izjavi 4, in sicer zagotoviti pravično ravnovesje med visoko ravnjo varstva potrošnikov in konkurenčnostjo podjetij, prav tako spoštovati pri razlagi Direktive 2011/83 (glej v tem smislu sodbo z dne 5. maja 2022, Victorinox, C‑179/21, EU:C:2022:353, točka 39 in navedena sodna praksa).
32
Nazadnje, na vprašanje, ali je treba morebiten neobstoj zadovoljstva zadevnega potrošnika s kupljenim blagom objektivno dokazati, je mogoče odgovoriti le nikalno, kot je to generalni pravobranilec navedel v točki 48 sklepnih predlogov. Neizpolnjevanja subjektivnih pričakovanj tega potrošnika glede takega blaga namreč po definiciji ni mogoče objektivno preveriti. Zato je treba šteti, da zadostuje zgolj trditev navedenega potrošnika v tem smislu.
33
Glede na zgoraj navedene razloge je treba na zastavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba člen 2, točka 14, Direktive 2011/83 razlagati tako, da je s pojmom „tržna garancija“ v okviru „katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane s skladnostjo[,] iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa, ki je na voljo ob sklenitvi pogodbe ali pred tem“, zajeta zaveza, ki jo sprejme garant v razmerju do zadevnega potrošnika in ki se nanaša na okoliščine, ki so neločljivo povezane z osebo tega potrošnika, kot je njegovo zadovoljstvo s kupljenim blagom, ki je prepuščeno njegovi lastni presoji, ne da bi bilo treba za uveljavljanje te tržne garancije obstoj teh okoliščin objektivno preveriti.
34
Glede na to, da predložitveno sodišče, kot je bilo ugotovljeno v točki 15 te sodbe, navaja, da bo moralo pri preučitvi zakonitosti izjave LACD upoštevati tudi člen 2, točka 12, Direktive 2019/771, je treba dodati, da razlaga člena 2, točka 14, Direktive 2011/83, podana v prejšnji točki, velja za razlago člena 2, točka 12, Direktive 2019/771, ker je pojem „tržna garancija“ v teh dveh določbah opredeljen skoraj enako in ker je tako kot pri Direktivi 2011/83 namen Direktive 2019/771, kot je razvidno iz njenega člena 1, zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov.
Stroški
35
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člen 2, točka 14, Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta
je treba razlagati tako, da
je s pojmom „tržna garancija“ v okviru „katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane s skladnostjo[,] iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa, ki je na voljo ob sklenitvi pogodbe ali pred tem“, zajeta zaveza, ki jo sprejme garant v razmerju do zadevnega potrošnika in ki se nanaša na okoliščine, ki so neločljivo povezane z osebo tega potrošnika, kot je njegovo zadovoljstvo s kupljenim blagom, ki je prepuščeno njegovi lastni presoji, ne da bi bilo treba za uveljavljanje te tržne garancije obstoj teh okoliščin objektivno preveriti.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.