SKLEP
Višje sodišče v Ljubljani je v senatu, ki so ga sestavljali višji sodnici in višji  
sodnik Bojan Breznik kot predsednik, Blanka Javorac Završek kot poročevalka  
in Metoda Orehar Ivanc kot članica, 
v  pravdni  zadevi  tožeče  stranke:  N.  N.,  ...,  ki  jo  zastopa  ...,  odvetnica  v  
Ljubljani, zoper toženo stranko: M. M., ..., Nemčija, 
zaradi določitve preživnine in stikov, 
o pritožbi tožeče stranke zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani P 82/2019-
IV z 28. 1. 2019, 
na seji 14. marca 2019
1
IV Cp 495/2019
SKLENILO: 
Pritožba se zavrne in se izpodbijani sklep potrdi. 
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom prekinilo postopek. 
2. Zoper  sklep se pritožuje  tožeča  stranka iz  pritožbenega  razloga  zmotne  
uporabe materialnega prava. Predlaga, da višje sodišče pritožbi ugodi in  
izpodbijani sklep spremeni, podredno pa, da ga razveljavi ter vrne zadevo v  
novo  odločanje  prvostopenjskemu  sodišču.  Navaja,  da  je  sodišče  prve  
stopnje pri prekinitvi postopka izhajalo le iz drugega odstavka 19. člena  
Uredbe Bruselj II a. Meni, da bi moralo sodišče v skladu s 73. členom  
Zakona o mednarodnem zasebnem pravu in postopku (ZMZPP) upoštevati  
izključno pristojnost slovenskega sodišča. Od 6. 9. 2018 dalje je Občinsko  
sodišče v Frankurtu na Maini nepristojno za odločanje o vprašanjih, ki jih je 
treba urediti v tem postopku. Poleg tega je sodišče prezrlo določilo 15.  
člena Uredbe Bruselj II bis, ki bi jo moralo uporabiti. Mladoletna A. A. ima  
skupaj  s  svojo  mamo  prebivališče  v  Republiki  Sloveniji,  zato  je  treba  
prenesti  pristojnost  na  slovensko  sodišče,  ki  je  bolj  primerno,  saj  je  
mladoletna A. A. s tem sodiščem bolj povezana, sojenje pred slovenskim  
sodiščem  pa  je  tudi  v  korist  otroka.  Sodišče  bi  moralo  podati  zahtevo  
sodišču v Frankfurtu na Maini za prenos pristojnosti na slovensko sodišče. 
Glede na dejstvo, da postopki pred sodiščem v Frankfurtu na Maini tečejo  
izredno  počasi  in  da  je  bil  že  podan  ugovor  nepristojnosti,  odvetnica  
nasprotne stranke pa poslala tožnici odgovor, iz katerega izhaja, da se na  
sodišče v Frankfurtu ne zgodi nič pravočasno, je to dejstvo pomembno, saj  
mora  sodišče  postopek  rešiti  hitro  zaradi  koristi  otroka.  Ker  je  sodišče 
izpodbijano  odločbo  oprlo  na  19.  člen  Bruseljske  uredbe  in  prekinilo  
postopek, to ni v korist mladoletne A. A., saj se ne ve, kako dolgo bo  
postopek trajal.
Nobena  od  strank  postopka  pred  sodiščem  v  Nemčiji  nima  nemškega  
državljanstva,  saj  je dekličin  oče  finski  državljan,  A. A. in  mati  imata  
2
slovensko državljanstvo in prebivališče v Republiki Sloveniji. A. A. je bila  
v Nemčiji le 1 mesec in od septembra 2018 živi v  Sloveniji, kjer ima mati  
službo za nedoločen čas in ima namen v Sloveniji tudi ostati. A. A. nima z  
Nemčijo nobene zveze. 
3. Pritožba ni utemeljena. 
4. Odločitev  prvostopenjskega  sodišča  je pravilna.  To  je  navedlo  tudi  vse  
razloge,  ki  tako  odločitev  utemeljujejo  in  pri  tem  pravilno  uporabilo  
materialno  pravo  ter  v  razlogih  izpodbijanega  sklepa  to  tudi  ustrezno  
pojasnilo. 
5. Sodišče je ugotovilo, da pred sodišči dveh različnih držav članic EU tečeta  
postopka v zvezi s starševsko odgovornostjo za istega otroka. Zato je po  
uradni  dolžnosti  prekinilo  postopek  dokler  se  ne  ugotovi  pristojnost  
sodišča, ki je prvo začelo postopek. Pri tem se je oprlo na drugi odstavek  
19. člena Uredbe Sveta (ES) 2201/2003 s 27. 11. 2003 o pristojnosti in  
priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v  
zvezi  s  starševsko  odgovornostjo  ter  razveljavitvi  uredbe  (ES)  št.  
1347/2000 (Uredba Bruselj II a oziroma Bruselj II bis). 
6. Iz tožbenih navedb tožeče stranke izhaja, da glede starševske odgovornosti  
mladoletne hčerke pravdnih strank A. A. že teče postopek pred Občinskim  
družinskim sodiščem v Frankfurtu na Maini in je to sodišče, ki je prvo  
začelo  postopek in 13. 9. 2018 že izdalo začasno odredbo za določitev  
stikov in preživnine za mladoletno A. A.. Tožnica je v tem postopku vložila  
tožbo 11. 1. 2019. Da ne bi prišlo do situacije, ko o isti zadevi med istima  
pravdnima strankama hkrati tečeta dva postopka, mora sodišče v skladu z  
določilom drugega odstavka 19. člena Uredbe Bruselj II a v primeru, ko  
postopek teče o istem otroku glede iste zadeve, prekiniti postopek. Ker je v  
obravnavani zadevi slovensko sodišče drugo začelo postopek, je ravnalo  
pravilno, ko ga je prekinilo. 
7. Neutemeljene so pritožbene navedbe tožeče stranke o izključni pristojnosti  
slovenskega sodišča in sklicevanje na drugi odstavek 73. člena ZMZPP. Po  
citiranem določilo je v sporih o varstvu in vzgoji otrok izključno pristojno  
sodišče Republike Slovenije, če sta toženec in otrok slovenska državljana in 
če imata oba stalno prebivališče v Republiki Sloveniji. V obravnavanem  
3
primeru toženec po navedbah same tožeče stranke ni slovenski državljan,  
ampak finski, niti tožnica ne navaja, da bi imel toženec stalno prebivališče  
v Republiki Sloveniji, zato že iz tega razloga citirano določilo ne pride v  
poštev. Pa tudi sicer je treba uporabiti pravno podlago, ki jo daje Bruseljska  
uredba. 
8. Tožeča stranka se prav tako neutemeljeno sklicuje na določilo 15. člena  
Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003, po kateri lahko izjemoma sodišče države  
članice, ki je po vsebini pristojno za zadevo, prekine obravnavo zadeve ter  
pozove stranke, naj začnejo postopek pri sodišču te druge države članice ali  
zaprosi sodišče druge države članice, naj prevzame pristojnost, če meni, da  
bi  bilo  drugo  sodišče  druge  države  članice,  s  katero  je  otrok  posebej  
povezan, primernejše za obravnavo zadeve ali njenega dela in če je to v  
korist otroka.
9. V  obravnavanem  primeru  je  pričelo  postopek  najprej  nemško  sodišče  
(izvorno  sodišče).  Sodišče,  ki  je  prvo  začelo  postopek,  lahko  prekine  
obravnavo zadeve, če oceni, da bi bilo drugo (slovensko) sodišče tisto, s  
katerim je otrok bolj povezan in primernejše za obravnavo zadeve oziroma  
bi bilo to v korist otroka. Iz podatkov spisa izhaja (list. št. 15), da bo  
prvostopenjsko sodišče po pravnomočnosti izpodbijanega sklepa z dopisom  
obvestilo izvorno sodišče o začetku postopka pred slovenskim sodiščem in  
ga pozvalo, naj ga obvesti o tem, če bo zaprosilo za prevzem pristojnosti.
10. Ostale pritožbene navedbe so take narave, da niso odločilnega pomena, zato 
pritožbeno sodišče nanje ne odgovarja (prvi odstavek 360. člena Zakona o  
pravdnem postopku; ZPP). 
11. Uveljavljani  pritožbeni  razlogi  tako  niso podani,  prav  tako  niso  podani  
pritožbeni razlogi na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti.  
Pritožbo je bilo zato treba zavrniti in izpodbijani sklep potrditi (2. točka  
365. člena ZPP). 
  
    Ljubljana, 14. marec 2019
                       Predsednik senata: 
Bojan Breznik l.r. 
4