Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA
DĪNA ŠPĪLMANA [DEAN SPIELMANN] SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 16. oktobrī (1)
Lieta C‑484/24
NTH Haustechnik GmbH
pret
EM
(Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Lejassaksijas federālās zemes Darba lietu tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personas datu aizsardzība – Tādas datu apstrādes
likumīgums, kura
veikta saistībā ar tiesvedību prasībā, kas izriet no darba tiesiskajām attiecībām – Dati, ko darba devējs ievāc, lai pierādītu nopietnus pārkāpumus darbinieka pienākumu izpildē – Rīcība ar nelikumīgi iegūtiem pierādījumiem – Glabāšanas ierobežojuma princips – Dalībvalstu procesuālā autonomija
Ievads
1.        Prejudiciālais jautājums, kuram šajos secinājumos pēc Tiesas lūguma uzmanība tiek pievērsta galvenokārt, ir par to, kā jāinterpretē Regulas (ES) 2016/679 (2) 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts. Tiesai būtībā jāizskata jautājums par to, vai un cik lielā mērā valsts tiesa drīkst likumīgi apstrādāt personas datus, kas iesniegti kā pierādījumi tajā notiekošā tiesvedībā un iegūti, izmantojot citus personas datus, kuri sākotnēji tikuši ievākti vai glabāti, neievērojot glabāšanas ierobežojuma principu.
2.        Lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedza Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Lejassaksijas federālās zemes Darba lietu tiesa, Vācija) tiesvedībā starp NTH Haustechnik GmbH (turpmāk tekstā – “NTH”) un tās bijušo darbinieci (turpmāk tekstā – “atbildētāja”) prasībā par zaudējumu atlīdzību, kura celta, lai gūtu atlīdzinājumu par kaitējumu, kas saistīts ar atbildētājas veiktu NTH piederošās mantas neatļautu pārdošanu tiešsaistē.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3.        VDAR 5. panta “Personas datu apstrādes principi” 1. punkts noteic:
“1.      Personas dati:
a)      tiek apstrādāti likumīgi, godprātīgi un datu subjektam pārredzamā veidā (“likumīgums, godprātība un pārredzamība”);
[..]
e)      tiek glabāti veidā, kas pieļauj datu subjektu identifikāciju, ne ilgāk kā nepieciešams nolūkiem, kādos attiecīgos personas datus apstrādā; personas datus var glabāt ilgāk, ciktāl personas datus apstrādās tikai arhivēšanas nolūkos sabiedrības interesēs, zinātniskās vai vēstures pētniecības nolūkos, vai statistikas nolūkos saskaņā ar 89. panta 1. punktu, ar noteikumu, ka tiek īstenoti atbilstoši tehniski un organizatoriski pasākumi, kas šajā regulā paredzēti, lai aizsargātu datu subjekta tiesības un brīvības (“glabāšanas ierobežojums”);
[..]”
4.        VDAR 6. pants “Apstrādes likumīgums” noteic:
“1.      Apstrāde ir likumīga tikai tādā apmērā un tikai tad, ja ir piemērojams vismaz viens no turpmāk minētajiem pamatojumiem:
[..]
e)      apstrāde ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras;
[..].
2.      Dalībvalstis var paturēt spēkā vai ieviest konkrētākus noteikumus, lai šīs regulas noteikumu piemērošanu pielāgotu attiecībā uz apstrādi, ko veic, lai ievērotu 1. punkta c) un e) apakšpunktu, nosakot precīzāk konkrētas prasības apstrādei un citus pasākumus, ar ko nodrošina likumīgu un godprātīgu apstrādi, tostarp citās konkrētās apstrādes situācijās, kas paredzētas IX nodaļā.
3.      Šā panta 1. punkta c) un e) apakšpunktā minēto apstrādes pamatu nosaka ar:
a)      Savienības tiesību aktiem; vai
b)      dalībvalsts tiesību aktiem, kas piemērojami pārzinim.
Apstrādes nolūku nosaka minētajā juridiskajā pamatā vai – attiecībā uz 1. punkta e) apakšpunktā minēto apstrādi – tas ir vajadzīgs, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras. Minētajā juridiskajā pamatā var būt ietverti konkrēti noteikumi, lai pielāgotu šīs regulas noteikumu piemērošanu, cita starpā vispārēji nosacījumi, kas reglamentē pārziņa īstenotu apstrādes likumību; apstrādājamo datu veidi; attiecīgie datu subjekti; vienības, kurām personas dati var tikt izpausti, un mērķi, kādiem tie var tikt izpausti; apstrādes nolūka ierobežojumi; glabāšanas termiņi; un apstrādes darbības un apstrādes procedūras, tostarp pasākumi, lai nodrošinātu likumīgu un godprātīgu apstrādi, piemēram, citās konkrētās datu apstrādes situācijās, kas paredzētas IX nodaļā. Savienības vai dalībvalsts tiesību akti atbilst sabiedrības interešu mērķim un ir samērīgi ar izvirzīto leģitīmo mērķi.
[..]”
5.        VDAR 23. pants “Ierobežojumi” noteic:
“1.      Saskaņā ar Savienības vai dalībvalsts tiesību aktiem, kas piemērojami datu pārzinim vai apstrādātājam, ar leģislatīvu pasākumu var ierobežot to pienākumu un tiesību darbības jomu, kas paredzēti 12.–22. pantā un 34. pantā, kā arī 5. pantā, ciktāl tā noteikumi atbilst 12.–22. pantā paredzētajām tiesībām un pienākumiem, – ja ar šādu ierobežojumu tiek ievērota pamattiesību un pamatbrīvību būtība un tas demokrātiskā sabiedrībā ir nepieciešams un samērīgs, lai garantētu:
[..]
j)      civilprasību izpildi.
[..]”
Vācijas tiesības
Civilprocesa kodekss
6.        1877. gada 30. janvāra Zivilprozessordnung (Civilprocesa kodekss) (3) 138. pants “Pienākums sniegt ziņas par faktiem; patiesības paušanas pienākums”, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, noteic:
“(1)      Ziņas par faktiskajiem apstākļiem lietas dalībniekiem jāsniedz pilnīgi un atbilstoši patiesībai.
(2)      Katram lietas dalībniekam jāsniedz paskaidrojumi par pretējās puses apgalvotajiem faktiem.
(3)      Fakti, kas nav tieši apstrīdēti, tiek uzskatīti par atzītiem, ja vien nodoms tos apstrīdēt neizriet no citiem lietas dalībnieka paziņojumiem.
(4)      Uz nezināšanu pieļaujams atsaukties tikai attiecībā uz darbībām, kuras lietas dalībnieks pats nav darījis un kas tam nav bijušas uztveramas.”
Federālais datu aizsardzības likums
7.        2017. gada 30. jūnija Bundesdatenschutzgesetz (Federālais datu aizsardzības likums) (4) 3. pants “Personas datu apstrāde, ko veic publisko tiesību subjekti”, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, noteic:
“Personas datu apstrāde, ko veic publisko tiesību subjekts, ir atļauta, ja tā ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, kas ir pārziņa kompetencē, vai īstenotu tam likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras.”
Pamatlieta, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
8.        NTH ir sabiedrība, kas vada apkures un gaisa kondicionēšanas iekārtu uzņēmumu. Atbildētāja bija šīs sabiedrības darbiniece un bija precējusies ar tās vadītāju. Arī atbildētājas un NTH vadītāja dēls ir šīs sabiedrības darbinieks.
9.        Darba attiecības starp NTH un atbildētāju beidzās 2019. gada 31. oktobrī, un laulātie izšķīrās 2022. gada 26. jūnijā. Tomēr līdz laulības šķiršanai atbildētājai joprojām bija iespēja iekļūt sabiedrības telpās un izmantot tajās esošos datorus. Jautājums par to, vai tas tika darīts vienīgi privātām vajadzībām vai arī viņa joprojām veica darbu
NTH labā, ir strīdīgs.
10.      Uzreiz pēc laulāto šķiršanās NTH konstatēja, ka atbildētāja ar tiešsaistes tirdzniecības platformas eBay starpniecību savā vārdā ir pārdevusi šīs sabiedrības apgrozāmos līdzekļus, un tāpēc pieprasa tai atlīdzināt kaitējumu.
11.      Iesniedzējtiesa norāda, ka par atbildētājas veiktajiem pārdošanas darījumiem NTH uzzinājusi, pateicoties datorizētai piekļuvei atbildētājas privātajam eBay kontam. Lai to izdarītu, atbildētājas un NTH vadītāja dēls esot izmantojis atbildētājas eBay konta lietotājvārdu un paroli. Jautājums par to, kā viņš šo informāciju uzzināja, ir strīdīgs.
12.      Šajā ziņā NTH apgalvo, ka informāciju par to, kā atbildētāja izmanto eBay tiešsaistes tirdzniecības platformu, tā esot ieguvusi, aplūkojot pārlūkprogrammas vēsturi atbildētājas lietotajā uzņēmuma datorā, savukārt paroli tā esot ieguvusi, aplūkojot NTH serverī izveidoto tā saukto “Ģimenes lietu mapi”, kurā šī parole esot bijusi saglabāta. Savukārt atbildētāja apgalvo, ka neesot saglabājusi savu eBay lietotājas paroli uzņēmuma datu krātuvēs, un apgalvo, ka NTH esot izmantojusi uz šīs sabiedrības vārda reģistrēto, taču atbildētājas lietoto mobilo tālruni, lai eBay platformā nomainītu atbildētājas privātā konta paroli un piekļūtu šim kontam.
13.      Iesniedzējtiesa uzskata, ka datu vākšana un glabāšana, ko veikusi NTH un ar kuras palīdzību tā uzzinājusi par atbildētājas tiešsaistes tirdzniecības platformā eBay veiktajiem pārdošanas darījumiem, iespējams, ir veiktas nelikumīgi. Turklāt minētā tiesa uzskata, ka tās pašas ar lietu izspriešanu saistītā darbība un NTH ievākto datu varbūtējā izmantošana lietas izspriešanai ir datu apstrāde VDAR izpratnē. Tāpēc iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, kādi nosacījumi jāparedz valsts tiesiskajā regulējumā attiecībā uz datu apstrādes darbībām, kas veiktas, veicot ar lietu izspriešanu saistīto darbību, kā arī par šo apstrādes darbību juridiskajiem pamatiem un materiāltiesiskajiem kritērijiem, pēc kuriem tajās jāvadās.
14.      Šādos apstākļos Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Lejassaksijas federālās zemes Darba lietu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai tādas patstāvīgas datu apstrādes gadījumā, kas veikta saistībā ar lietu izspriešanu un saskaņā ar [VDAR] 6. panta 1. punkta e) apakšpunktu un 3. punktu, noteikumi, kas paredzēti
Grundgesetz (Pamatlikums) 92. pantā un Civilprocesa kodeksa 138., 286., 355. un turpmākajos pantos, atbilst no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas [(5)] 8. panta 2. punkta un 52. panta 1. punkta, kā arī [VDAR] 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta
izrietošajam noteiktības principam, ja attiecīgā ar lietu izspriešanu saistītā apstrāde
rada kāda lietas dalībnieka vai trešās personas pamattiesību aizskārumu?
2)      a)      Vai valsts tiesa, apstrādājot datus – it īpaši personas datus –, var atsaukties uz to, ka tai ir ļauts veikt šo apstrādi saskaņā ar VDAR 17. panta 3. punkta e) apakšpunktu, vai arī VDAR 6. un 9. pants ir vienīgais pamats datu apstrādei
saistībā ar lietu izspriešanu?
b)      Tad, ja VDAR 17. panta 3. punkta e) apakšpunkts principā var būt juridiskais pamats datu apstrādei
saistībā ar lietu izspriešanu:
aa)      Vai tā tas ir arī gadījumos, kad kāda lietas dalībnieka vai trešās personas veiktā šo datu sākotnējā ievākšana nav notikusi likumīgi?
bb)      Vai saskaņā ar vispārpiemērojamo principu, ka dati jāapstrādā godprātīgi (VDAR 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts), tādu datu apstrāde, kas sākotnēji ir ievākti nelikumīgi, saskaņā ar atvasināto tiesību aktiem liek ierobežot ar lietu izspriešanu saistīto
apstrādi tādējādi, ka VDAR 17. panta 3. punkta e) apakšpunkts ir piemērojams tikai konkrētu nosacījumu gadījumā vai noteiktās robežās?
cc)      Vai VDAR 17. panta 3. punkta e) apakšpunkta norma jāinterpretē tādējādi, ka aizliegumu tiesā izmantot sākotnēji nelikumīgi iegūtus datus nepiemēro – un tātad tiesai šie dati vienmēr jāizmanto – visos gadījumos, kad sākotnējā datu vākšana nav notikusi slepus un ir izmantota, lai pierādītu tīšu pienākumu neizpildi?
3)      Neatkarīgi no tā, vai ar lietu izspriešanu saistītajai datu apstrādei piemērojami VDAR 17. panta 3. punkta e) apakšpunkts vai VDAR 6. panta 1. punkta c) vai attiecīgi e) apakšpunkts, 3. punkts, 9. pants vai citas Savienības tiesību normas:
a)      Vai no [Hartas] 52. panta 1. punkta otrajā teikumā un VDAR 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā datu aizsardzības tiesībās nostiprinātajiem nepieciešamības un datu minimizēšanas principiem – it īpaši tādu datu apstrādes gadījumā, kas sākotnēji ir ievākti vai glabāti nelikumīgi, – ir secināma vajadzība tiesai veikt visaptverošu samērīguma pārbaudi un samērošanu?
b)      Kā VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts – kas noteic, ka personas dati drīkst tikt glabāti ne ilgāk kā nepieciešams nolūkiem, kādos tos apstrādā, – ietekmē turpmākās datu apstrādes darbības, kas tiek veiktas saistībā ar lietu izspriešanu, it īpaši gadījumos, kad:
–        sākotnējā datu vākšana ir notikusi citos nolūkos, vai
–        sākotnējā nelikumīgā datu vākšana ir notikusi sen, vai
–        nelikumīgā glabāšana ir turpinājusies ilgi, vai
–        nelikumīgā datu vākšana attiecas uz datiem, kas saglabāti ļoti izsenis un, iespējams, arī nelikumīgi, vai
–        iestāde vai persona, kas apstrādā vai vāc datus, ir vienpusēji vai saskaņā ar individuāli noslēgtu līgumu vai koplīgumu apņēmusies noteiktā laikposmā dzēst datus, tomēr nav tos izdzēsusi?
c)      Vai no Savienības tiesībām, it īpaši [Hartas] 8. panta, VDAR 6. panta 1. punkta c) vai attiecīgi e) apakšpunkta, 3. punkta un 9. panta izriet, ka valsts tiesa pierādījumus, kas iegūti, aizskarot personības tiesības, var izmantot tikai tad, ja lietas dalībniekam, kuram ir pierādīšanas pienākums, ir aizsargājama interese, kas ir nozīmīgāka
par gluži vienkāršu interesi iesniegt pierādījumus, vai arī no Savienības tiesībām šajā ziņā neizriet nekādas prasības un tāpēc to reglamentēt ir valsts tiesību sistēmas ziņā?
d)      Vai no [Hartas] 47. panta otrās daļas, kas garantē tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un it īpaši uz taisnīgu tiesu – saskaņā ar kurām civilprocesā lietas dalībniekiem principā jāspēj pietiekami pamatot un pierādīt savu tiesiskās aizsardzības mērķi – izriet, ka darba devēja nelikumīgi iegūto prasītāja darbinieka personas datu apstrāde
saistībā ar lietu izspriešanu
var būt kvalificējama kā nepiemērota un nesamērīga šaurākā nozīmē tikai apstākļos, kad saskaņā ar Savienības tiesībām attiecīgā datu vākšana izrādītos esam nopietns [Hartas] 7. un 8. panta pārkāpums un citas iespējamās sankcijas darba devējam (piemēram, kompensācija saskaņā ar VDAR 82. pantu un administratīvo naudas sodu piemērošana saskaņā ar VDAR 83. pantu) nebūtu gluži pietiekamas, vai arī šādu nepiemērotība un nesamērīgumu
var konstatēt jau sākotnējās datu vākšanas laikā izdarītu citu, mazāk nopietnu datu aizsardzības pārkāpumu gadījumā?
e)      Vai tiesai – spriežot par to, vai tā savā ar lietu izspriešanu saistītajā datu apstrādē izmanto datus, kurus sākotnēji ir ievācis kāds no lietas dalībniekiem vai trešā persona – jāņem vērā, vai šos datus ievākusī persona atbilstoši VDAR 13. pantam ir izpildījusi savu pienākumu sniegt informāciju? Tad, ja tas tā ir: kādu nosacījumu gadījumā un atbilstoši kādiem kritērijiem tiesai tas jāņem vērā?
f)      Vai tiesas pienākums, veicot personas datu apstrādi, ņemt vērā VDAR un [Hartu] attiecas arī uz trešo personu personas datiem? Kādā veidā datu aizsardzības tiesību pārkāpums attiecībā uz trešām personām, kas iespējami izdarīts sākotnējās datu vākšanas laikā, ietekmē šo datu turpmāko apstrādi, ko veic tiesa, strīdā starp diviem lietas dalībniekiem? Vai lietas dalībnieks var atsaukties uz pārkāpumu – ar kuru aizskartas nevis viņa, bet gan kādas trešās personas tiesības – vai arī tam šādas iespējas nav?”
15.      Rakstveida apsvērumus iesniedza Eiropas Komisija, Vācijas, Ungārijas un Somijas valdības. Komisija un Vācijas valdība sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 2. jūlijā.
Juridiskā analīze
Ievadapsvērumi
16.      Ar trešā prejudiciālā jautājuma b) daļu, kurai šajos secinājumos uzmanība tiek pievērsta galvenokārt, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, kā datu apstrāde, kas ir pretrunā VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunktā noteiktajam glabāšanas ierobežojuma principam, ietekmē to, cik likumīgas ir saistībā ar lietu izspriešanu veiktās “turpmākās” tādu datu “apstrādes darbības”(6), kurus varēja iegūt, tikai izmantojot šos pirmos datus.
17.      Lai labāk izprastu šo lietu, man šķiet lietderīgi precizēt, ka savstarpēji jānošķir divu veidu personas dati, par kuriem ir runa šajā lietā. No vienas puses, atbildētājas dati, kas glabāti NTH serverī un atbildētājas lietotā sabiedrības datora pārlūkprogrammas vēsturē vai pat atbildētājas rīcībā nodotā sabiedrības tālruņa pārlūkprogrammas vēsturē, ļāva NTH izgūt atbildētājas paroli un eBay lietotājvārdu, lai piekļūtu viņas privātajam kontam tiešsaistes tirdzniecības platformā eBay. Ērtības labad šajos secinājumos tos dēvēšu par “sākotnējiem datiem”. No otras puses, dati par sabiedrības apgrozāmo līdzekļu pārdošanu, kas iegūti no eBay tīmekļvietnes un bija pamats prasībai, kuru NTH bija cēlusi pret atbildētāju, tiks saukti par “ar pārdošanu saistītajiem datiem”.
18.      Pirmkārt, attiecībā uz sākotnējiem datiem iesniedzējtiesa ir norādījusi –
jautājums par to, kā atbildētājas un NTH vadītāja dēls uzzināja atbildētājas paroli un eBay lietotājvārdu, ir strīdīgs. Tomēr trešā prejudiciālā jautājuma b) daļas kontekstā iesniedzējtiesa šķiet balstāmies uz pieņēmumu, ka šie dati ir ievākti un glabāti, pārkāpjot VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunktā noteikto glabāšanas ierobežojuma principu, saskaņā ar kuru personas dati jāglabā “ne ilgāk kā nepieciešams nolūkiem, kādos attiecīgos personas datus apstrādā”.
19.      Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, ka “sākotnējā datu vākšana ir notikusi citos nolūkos”. Tā min arī nelikumīgu vākšanu, kas “notikusi sen”, nelikumīgu glabāšanu, kas notikusi “ļoti izsenis” vai “turpinājusies ilgi”, kā arī to, ka nav izpildīts līgumiskais pienākums ievāktos datus “noteiktā laikposmā”
dzēst. Saprotu, ka šādi ir gribēts norādīt, ka sākotnējie dati ir
ievākti citos nolūkos, nevis tālab, lai ļautu sabiedrībai vēlāk vākt citus datus, proti, ar pārdošanu saistītos datus, lai celtu prasību pret atbildētāju, un ka sākotnējo datu glabāšanas ilgums ir
pārsniedzis laiku, kas nepieciešams, lai īstenotu nolūkus, kādos šie dati sākotnēji tika ievākti un glabāti (7).
20.      Otrkārt, ar pārdošanu saistīto datu gadījumā, manuprāt, nav izdarāmi pieņēmumi, ka šie dati būtu sākotnēji ievākti “citos nolūkos”, kā arī glabāšana būtu notikusi izsenis un turpinājusies ilgi, vai būtu veikta, neizpildot līgumisku dzēšanas pienākumu. Proti, no lietas materiāliem nekādi neizriet, ka NTH šos datus būtu glabājusi ilgu laiku vai ka NTH tos būtu ievākusi kādā citā nolūkā, nevis tālab, lai celtu prasību tiesā pret atbildētāju. Nav arīdzan jāizvērtē, vai tiešsaistes tirdzniecības datus, iespējams, nelikumīgi būtu ievākusi vai glabājusi eBay.
21.      Lai kā arī būtu, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, manuprāt, izriet, ka iesniedzējtiesa balstās uz pieņēmumu, ka, ciktāl NTH faktiski nav ievērojusi VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunktā noteikto principu attiecībā uz sākotnējiem datiem, šo datu vēlāka izmantošana, lai piekļūtu atbildētājas privātajam eBay kontam, un līdz ar to arī NTH veiktā ar pārdošanu saistīto datu vākšana ir nelikumīgas (8).
22.      Tādējādi šīs lietas uzmanības centrā ir tas, vai ir likumīga ar pārdošanu saistīto datu apstrāde, ko iesniedzējtiesa veic saistībā ar lietu izspriešanu, jo VDAR ir piemērojama visām apstrādes darbībām, ko veic tādas tiesu iestādes kā iesniedzējtiesa (9). No tā izriet, ka iesniedzējtiesai sniedzamajā atbildē jāņem vērā VDAR 6. pantā noteiktie personas datu apstrādes likumīguma nosacījumi.
23.      Tāpēc šīs lietas vajadzībām ierosinu Tiesai pārformulēt trešā prejudiciālā jautājuma b) daļu tādējādi, lai Tiesa izvērtētu, vai VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 6. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka šajā tiesību normā paredzētais “glabāšanas ierobežojuma” princips liedz valsts tiesai saistībā ar lietu izspriešanu apstrādāt datus, kas iegūti, izmantojot citus datus, kuru sākotnējā ievākšana vai glabāšana ir veikta, pārkāpjot minēto principu, vai pat valsts tiesai noteic īpašas prasības attiecībā uz šo personas datu izmantošanas kārtību.
Par trešā jautājuma b) daļu
24.      Jāatgādina, ka ikvienā personas datu apstrādē, tostarp tajā, ko veic tādi publisko tiesību subjekti kā tiesas, jāievēro VDAR II nodaļā izklāstītie personas datu apstrādes principi un III nodaļā izklāstītās datu subjekta tiesības. Konkrēti – šādai apstrādei jāatbilst šīs regulas 5. pantā noteiktajiem principiem, un, ievērojot šā panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikto apstrādes likumīguma principu, jāatbilst minētās regulas 6. pantā uzskaitītajiem likumīguma nosacījumiem (10). Šīs nupat minētās normas 1. punktā ir veikts izsmeļošs un ierobežojošs to gadījumu uzskaitījums, kuros personas datu apstrādi var uzskatīt par likumīgu. Tādējādi, lai apstrādi varētu uzskatīt par likumīgu, uz to jāattiecas kādai no šajās tiesību normās paredzētajām hipotēzēm (11).
25.      Konkrēti – uz pamatlietā aplūkojamo personas datu apstrādi, proti, to izmantošanu, ko veic iesniedzējtiesa tiesvedībā, var attiekties VDAR 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts, saskaņā ar kuru apstrāde ir likumīga, ja un ciktāl tā ir “vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras”; turklāt šī tiesību norma atbilst Bundesdatenschutzgesetz (Federālais datu aizsardzības likums) 3. pantam (12).
26.      Kā norādīts šo secinājumu 16.–22. punktā, pamatlietā rodas jautājums par to, kā dažādie NTH izdarītie VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunktā noteiktā glabāšanas ierobežojuma principa pārkāpumi attiecībā uz sākotnējiem datiem ietekmē iesniedzējtiesas veikto ar pārdošanu saistīto datu pieļaujamību un izmantošanu savā ar lietu izspriešanu saistītajā darbībā.
27.      Šajā ziņā jāatgādina pastāvīgās judikatūras atziņa, ka, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās formulējums, bet arī konteksts, kā arī šo normu ietverošā tiesību akta mērķi un nolūks (13).
28.      Attiecībā uz VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunktu Tiesa jau ir norādījusi, ka no šā panta formulējuma ir nepārprotami redzams, ka “glabāšanas ierobežojuma” princips prasa, lai pārzinis spētu pierādīt, ka personas datus glabā vienīgi tik ilgi, cik nepieciešams, lai īstenotu nolūkus, kādiem tie ir ievākti vai vēlāk apstrādāti. Tādējādi pat tādu datu apstrāde, kas sākotnēji bijusi likumīga, laika gaitā var kļūt nesaderīga ar VDAR, ja attiecīgie dati vairs nav nepieciešami šo nolūku īstenošanai (14).
29.      No kontekstuālā viedokļa jāteic, ka VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts noteic vienu no šīs regulas 5. pantā noteiktajiem datu apstrādes principiem un ir samērīguma principa izpausme. Šis princips liek izvērtēt apstrādes samērīgumu saistībā ar tās nolūku, ņemot vērā pagājušā laika ilgumu. Tādējādi VDAR 39. apsvērumā ir skaidri teikts, ka datu glabāšanas laikposmam jābūt “stingri ierobežot[am] līdz minimumam” un ka, “lai nodrošinātu, ka personas datus neglabā ilgāk nekā nepieciešams, pārzinim būtu jānosaka termiņi, kad dati ir jādzēš vai periodiski jāpārskata”(15).
30.      Savukārt VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunkta mērķis, kā izriet no šīs regulas 10. apsvēruma, ir nodrošināt augsta līmeņa aizsardzību fiziskām personām Savienībā attiecībā uz viņu personas datu apstrādi (16).
31.      Tādējādi VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts attiecas vienīgi uz prasībām, kurām jāatbilst personas datu glabāšanai (17), un līdz ar to neļauj sniegt precīzu atbildi uz jautājumu par to, kā tas, ka pirmais pārzinis neievēro personas datu glabāšanas ierobežojuma principu, ietekmē personas datu apstrādi, ko valsts tiesa veic savā ar lietu izspriešanu saistītajā darbībā. Šāda atbilde, manuprāt, neizriet arīdzan ne no vienas citas šīs regulas normas.
32.      Nedz VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts, nedz šīs regulas 6. panta 1. punkta e) apakšpunkts vispārīgi un absolūti neaizliedz tādam publisko tiesību subjektam kā, piemēram, tiesa, būt tiesīgam ņemt vērā datus, ko kāds no lietas dalībniekiem ieguvis, izmantojot citus personas datus, kuru apstrāde, ko veicis šis lietas dalībnieks, būtu pretrunā glabāšanas ierobežojuma principam.
33.      Savukārt, ja attiecīgajā jomā nav Savienības noteikumu, katras dalībvalsts tiesību sistēmā saskaņā ar dalībvalstu procesuālās autonomijas principu jānosaka tiesvedību procesuālā kārtība, kam jānodrošina to tiesību aizsardzība, kuras privātpersonām piešķirtas Savienības tiesībās, tomēr ar nosacījumu, ka šī kārtība nedrīkst būt mazāk labvēlīga par to, kas attiecas uz līdzīgām valsts tiesībās reglamentētām situācijām (līdzvērtības princips), un nedrīkst padarīt praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību īstenošanu, kuras piešķirtas Savienības tiesību sistēmā (efektivitātes princips) (18). Turklāt dalībvalstīm, izmantojot savu rīcības brīvību, jāievēro VDAR noteiktie ierobežojumi un nosacījumi un tādējādi likumdošanas darbībā jārīkojas tā, lai neapdraudētu šīs regulas saturu un mērķus (19).
34.      Konkrētāk, saskaņā ar VDAR 6. panta 3. punktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 10. (20), 20. (21) un 45. (22) apsvērumu, minētās regulas 6. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētās apstrādes juridiskajam pamatam – neatkarīgi no tā, vai tas noteikts Savienības tiesību aktos vai pārzinim piemērojamajos dalībvalsts tiesību aktos – jāatbilst sabiedrības interešu mērķim un jābūt samērīgam ar izvirzīto leģitīmo mērķi. Minētajā juridiskajā pamatā var būt ietverti konkrēti noteikumi, lai pielāgotu VDAR noteikumu piemērošanu, piemēram, vispārēji nosacījumi, kas reglamentē pārziņa īstenotu apstrādes vai apstrādes darbību un apstrādes procedūru likumīgumu, tostarp pasākumi, kuru mērķis ir nodrošināt likumīgu un godprātīgu apstrādi, tāpat kā citās konkrētās apstrādes situācijās, kas minētas VDAR IX nodaļā (23). Tādējādi dalībvalstis – kā noteic minētās regulas 6. panta 2. punkts – ir tiesīgas paturēt spēkā vai ieviest valsts tiesību normas, kuru mērķis ir sīkāk precizēt šīs regulas noteikumu piemērošanu.
35.      Turklāt VDAR noteic, ka dalībvalstis drīkst atkāpties tostarp no šīs regulas 5. panta, ja tas ir nepieciešams, lai aizsargātu dažus svarīgus vispārējo sabiedrības interešu mērķus, tostarp – šajā lietā interesējošo – “civilprasību izpildi”. Proti, VDAR 23. panta 1. punkta j) apakšpunkts (24) noteic, ka saskaņā ar Savienības vai dalībvalsts tiesību aktiem ar leģislatīvu pasākumu var ierobežot šajā regulā noteikto pienākumu un tiesību tvērumu, ja ar šādu ierobežojumu tiek ievērota pamattiesību un pamatbrīvību būtība un tas demokrātiskā sabiedrībā ir nepieciešams un samērīgs, lai garantētu tādus konkrētus svarīgus vispārējo sabiedrības interešu mērķus kā, piemēram, iepriekš minētais mērķis (25).
36.      Visbeidzot jāatgādina, ka pamattiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību – kā norādīts VDAR 4. apsvērumā – nav absolūtas prerogatīvas, bet ir ņemamas vērā saistībā ar to funkciju sabiedrībā un līdzsvarojamas ar citām pamattiesībām, piemēram, tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas garantētas Hartas 47. pantā (26).
37.      Tādējādi var tikt noteikti ierobežojumi, ja vien atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktam tie ir paredzēti tiesību aktos un tajos tiek respektēta pamattiesību būtība, kā arī samērīguma princips. Saskaņā ar šo nupat minēto principu ierobežojumus drīkst noteikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst vispārējo interešu mērķiem, ko atzinusi Savienība, vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības. Tajos jānorāda, kādos apstākļos un saskaņā ar kādiem nosacījumiem šādu datu apstrādi paredzošs pasākums var tikt veikts, tādējādi garantējot, ka šāda iejaukšanās notiek tikai stingri nepieciešamajā apmērā. Turklāt iejaukšanos paredzošajā tiesiskajā regulējumā jānosaka skaidri un precīzi noteikumi par attiecīgā pasākuma tvērumu un piemērošanu (27) un jāparedz minimālās prasības tā, lai personām, kuru personas dati tiek skarti, būtu pietiekamas garantijas, kas ļautu šos datus efektīvi aizsargāt pret ļaunprātīgas izmantošanas risku (28).
38.      Jāpiebilst, ka Savienības tiesībās nav reglamentēts jautājums par pierādījumu pieņemamību valstu tiesās notiekošajās tiesvedībās, jo saskaņā ar dalībvalstu procesuālās autonomijas principu tas ir valsts tiesību jautājums, ar nosacījumu, ka tiek ievēroti tostarp līdzvērtības un efektivitātes principi, kā norādīts šo secinājumu 33. punktā (29). Arīdzan Eiropas Cilvēktiesību tiesa (30) neuzskata, ka tai būtu jālemj par nelikumīgi iegūtu pierādījumu pieņemamību, jo šis jautājums ir galvenokārt valsts tiesību ziņā. No ECT judikatūras par Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (31) 6. pantu būtībā izriet, ka ECT kompetencē ir izvērtēt, vai process, tostarp veids, kādā iegūti pierādījumi, kopumā ir taisnīgs. Tas nozīmē, ka jāpārbauda attiecīgais “prettiesiskums” un gadījumā, ja runa ir par citu šajā konvencijā aizsargātu tiesību pārkāpumu, – par šā pārkāpuma iedabu (32).
39.      Tāpat Tiesa jau ir atzinusi, ka vienīgi valsts tiesību ziņā ir paredzēt noteikumus par informācijas un pierādījumu – kas iegūti, veicot datu glabāšanu pretrunā Savienības tiesībām, – pieļaujamību un izvērtēšanu kriminālprocesā, kas uzsākts pret personām, kuras tiek turētas aizdomās par smaga nozieguma izdarīšanu. Tādā gadījumā valsts noteikumos par tādu pierādījumu pieļaujamību, izslēgšanu vai izmantošanu, kas ietver personas datus, jāievēro arīdzan sacīkstes princips, kā arī tiesības uz taisnīgu tiesu (33). Civillietā notiekošas tiesvedības gadījumā tas nevar būt citādi.
40.      No iepriekš minētā izriet, ka, tā kā Savienības tiesībās netiek reglamentēti jautājumi par to, vai valsts tiesā ar lietu izspriešanu saistītā darbībā ir pieļaujami personas dati un kā tie tajā izmantojami, t.sk. situācijā, kad šos datus netieši skar apstrāde, kas veikta pretrunā principam par šo datu iegūšanai izmantoto citu personas datu glabāšanas ierobežošanu, šo jautājumu regulējuma juridiskajam pamatam jābūt dalībvalsts tiesību aktos, kas piemērojami pārzinim VDAR 6. panta 3. punkta b) apakšpunkta, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 23. panta 1. punktu, izpratnē.
41.      Savukārt no lietas materiāliem izriet, ka viens no juridiskajiem pamatiem, lai datus par sabiedrības apgrozāmo līdzekļu pārdošanu iesniegtu kā pierādījumus tiesvedībā, ir Civilprocesa kodeksa 138. pants, kas lietas dalībniekiem noteic pienākumu sniegt ziņas par faktiem. Federālā datu aizsardzības likuma 3. pants paredz iespēju publisko tiesību subjektam veikt personas datu apstrādi, kas vajadzīga tā kompetencē esoša uzdevuma izpildei (34).
42.      Turklāt iesniedzējtiesa ir norādījusi, ka nedz Federālajā datu aizsardzības likumā, nedz Civilprocesa kodeksā nekas nav teikts par nosacījumiem, kas jāizpilda, vai par kritērijiem, kas savstarpēji jāizsver, lai varētu noteikt, vai tiesai ir pienākums, iespējams vai atļauts ņemt vērā lietas dalībnieka norādītos faktiskos apstākļus vai pieņemt izvērtēšanai lietas dalībnieka sniegtos pierādījumus. It īpaši tajos nav paredzēti nekādi noteikumi gadījumiem, kad lietas dalībnieks ir nelikumīgi ieguvis informāciju, uz kuru tas atsaucas, vai gadījumiem, kad tas pamatojas uz nelikumīgi iegūtiem pierādījumiem. Vācijas civilprocesā un līdz ar to arīdzan tiesvedībās no darba tiesiskajām attiecībām izrietošajās lietās, datu izmantošanas aizliegumi tiek piemēroti tikai uz judikatūras pamata.
43.      No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu arī izriet, pirmkārt, ka saskaņā ar Bundesverfassungsgericht (Federālā konstitucionālā tiesa, Vācija) pastāvīgo judikatūru valsts tiesām, lai noskaidrotu patiesību, principā jāņem vērā lietas dalībnieku sniegtie pierādīšanas līdzekļi, ja un ciktāl apgalvojumam par faktiem ir nozīme lietas izspriešanā (attiecināmība) un šis apgalvojums jāpierāda, jo tas tiek apstrīdēts (35).
44.      Otrkārt, Bundesarbeitsgericht (Federālā darba lietu tiesa, Vācija) būtībā esot uzskatījusi, ka tiesai ir iespējams apstrādāt
personas datus pat tad, ja šo datu vākšana, ko lietas dalībnieks veicis pirmstiesas posmā vai ārpustiesas kārtībā, izrādās esam nelikumīga saskaņā ar VDAR vai valsts datu aizsardzības tiesību aktiem. Tomēr, ja lietas dalībnieks veic datu vākšanu, kas aizskar datu subjekta vispārīgās personības tiesības, ar šā lietas dalībnieka atsaukšanos uz vispārējām pierādīšanas interesēm nav pietiekami. Tādā gadījumā valsts tiesai būtu jāņem vērā citi elementi, no kuriem izriet, ka interese iegūt pierādījumus ir aizsargājama, neraugoties uz personības tiesību aizskārumu (36).
45.      No tā secinu, ka valsts tiesībās pastāv juridiskais pamats, kas noteic gan nosacījumus personas datu pieļaujamībai, gan kārtību, kādā šie dati izmantojami tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā.
46.      Proti, Tiesa jau ir precizējusi, ka nav nozīmes tam, vai personas datu apstrāde ir balstīta uz valsts materiālo vai procesuālo tiesību normu (37). Tā ir arī piebildusi, ka jēdziens “dalībvalsts tiesību akti, kas piemērojami pārzinim” VDAR 6. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē
vai šīs regulas 23. pantā izdarītā atsauce uz “leģislatīvu pasākumu”
nozīmē nevis to, ka obligāti būtu vajadzīgs parlamenta pieņemts leģislatīvs akts, bet gan to, ka tie aptver arīdzan valsts tiesu judikatūru, ja vien tā ir skaidra un precīza un tās piemērošana ir paredzama privātpersonām saskaņā ar Tiesas, kā arī ECT judikatūru (38).
47.      Līdz ar to iesniedzējtiesai jāidentificē konkrētās dalībvalsts attiecināmās valsts tiesību normas, kā arī judikatūra, tās jāpiemēro un jāpārbauda, pirmkārt, vai tās ir saskanīgas ar līdzvērtības un efektivitātes principiem un atbilst sabiedrības interešu mērķim un, otrkārt, vai tās ir nepieciešamas minētajam mērķim un samērīgas ar to, un tādējādi var būt kvalificējams par vienu no tiem personas datu apstrādes gadījumiem, kas tiek uzskatīti par likumīgiem saskaņā ar VDAR 6. panta 3. punkta b) apakšpunktu, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 23. panta 1. punktu (39).
48.      Līdz ar to noteikt, vai pierādījumi, kas ietver personas datus, ir pieļaujami un kādā kārtībā šie pierādījumi – atkarībā no lietas apstākļiem un attiecīgās tiesvedības veida – ir izmantojami, ir iesniedzējtiesas ziņā, jo tikai tās kompetencē ir interpretēt valsts tiesības un valsts judikatūru.
Secinājumi
49.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Landesarbeitsgericht Niedersachsen (Lejassaksijas federālās zemes Darba lietu tiesa, Vācija) trešā prejudiciālā jautājuma b) daļu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) 5. panta 1. punkta e) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 6. pantu,
jāinterpretē tādējādi, ka
šajā tiesību normā paredzētajam “glabāšanas ierobežojuma” principam nav pretrunā tas, ka valsts tiesa saistībā ar lietu izspriešanu apstrādā datus, kas iegūti, izmantojot citus datus, kuru sākotnējā ievākšana vai glabāšana ir veikta, pārkāpjot minēto principu.
Valsts tiesai jānodrošina, lai kārtība, kādā šie personas dati tiek izmantoti ar lietu izspriešanu saistītajā darbībā, būtu pamatota ar piemērojamajām valsts tiesībām, būtu saskanīga ar līdzvērtības un efektivitātes principiem, atbilstu sabiedrības interešu mērķim un būtu nepieciešama šim mērķim un samērīga ar to.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “VDAR”).
3      BGBl. 2005 I, 3202. lpp.
4      BGBl. 2017 IS., 2097. lpp.
5      Turpmāk tekstā –
”Harta”.
6      Manuprāt, ar “turpmākām apstrādes darbībām”, kas veiktas saistībā ar lietu izspriešanu, iesniedzējtiesa domā gan to personas datu
pieļaujamību, kuri
iesniegti kā pierādījumi strīdā, gan to izmantošanu tiesvedībā, lai pamatotu savu nolēmumu.
7      Tomēr iesniedzējtiesas norādes uz ilgstošiem laikposmiem vai izsenis notikušo man rada zināmas šaubas. Proti, no lietas materiāliem izriet, ka ir strīds jautājumā par to, vai laikposmā no atbildētājas darba attiecību izbeigšanas ar NTH (2019. gada 31. oktobrī) līdz dienai, kad laulātie izšķīrās (2022. gada 26. jūnijā), atbildētāja sabiedrības telpās joprojām iekļuva un tajās esošos datorus joprojām lietoja profesionāliem vai vienīgi privātiem mērķiem. Lai arī par šo aspektu spriest galu galā ir iesniedzējtiesas ziņā, šajos secinājumos, ņemot vērā trešā prejudiciālā jautājuma b) daļas formulējumu, balstīšos uz pieņēmumu, ka sākotnējo datu vākšana un saglabāšana ir veiktas, pārkāpjot datu glabāšanas ierobežojuma principu.
8      Šajā ziņā jāteic – kā būtībā norādīts ģenerāladvokātes T. Čapetas [T. Ćapeta] secinājumos lietā Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2022:755, 20. punkts) –, ka, ciktāl pirmā personas datu apstrāde jāatzīst par nelikumīgu saskaņā ar VDAR, šo pašu datu turpmāka apstrāde citā nolūkā līdz ar to arī var tikt uzskatīta par nelikumīgu.
9      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 24. marts, Autoriteit Persoonsgegevens (C‑245/20, EU:C:2022:216, 25. un 34. punkts).
10      Skat. spriedumus, 2022. gada 20. oktobris, Digi (C‑77/21, EU:C:2022:805, turpmāk tekstā – “spriedums Digi”, 49. punkts un tajā minētā judikatūra); 2023. gada 2. marts, Norra Stockholm Bygg (C‑268/21, EU:C:2023:145, turpmāk tekstā – “spriedums Norra Stockholm Bygg”, 29. punkts), un 2023. gada 4. maijs, Bundesrepublik Deutschland (Tiesu elektroniskā pastkaste) (C‑60/22, EU:C:2023:373, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
11      Skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Koninklijke Nederlandse Lawn Tennisbond (C‑621/22, EU:C:2024:858, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
12      Jāteic, ka – lai gan Somijas valdība apgalvo, ka datu apstrādes darbības, kas veiktas saistībā ar lietu izspriešanu, ir apstrāde, uz kuru attiecas VDAR 6. panta 1. punkta c) apakšpunkts, un lai gan iesniedzējtiesa šo tiesību normu min lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu – no lietas materiāliem tomēr neizriet, ka pamatlietā aplūkojamā datu apstrāde būtu nepieciešama, lai izpildītu minētajai tiesai likumiski noteiktu pienākumu.
13      Skat. spriedumu Digi (23. punkts un tajā minētā judikatūra).
14      Skat. spriedumu Digi (53. un 54. punkts).
15      Skat. ģenerāladvokāta P. Pikamēes [P. Pikamäe] secinājumus lietā Digi (C‑77/21, EU:C:2022:248, 29., 30., 62. un 64. punkts).
16      Skat. spriedumu, 2009. gada 7. maijs, Rijkeboer (C‑553/07, EU:C:2009:293, 33. un 35. punkts), kas attiecās uz 6. panta 1. punkta e) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.), kura normatīvais regulējums ir pārņemts VDAR 5. panta 1. punkta e) apakšpunktā; skat. arī spriedumu Digi (59. punkts).
17      Skat. spriedumu, 2019. gada 11. decembris, Asociaţia de Proprietari bloc M5A‑ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, 29. punkts).
18      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 2. marts, Prokuratuur (Piekļuves elektronisko komunikāciju datiem nosacījumi) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 42. punkts).
19      Skat. spriedumu, 2025. gada 3. aprīlis, Ministerstvo zdravotnictví (Juridiskas personas pārstāvja dati) (C‑710/23, EU:C:2025:231, 40. punkts).
20      “[..] Attiecībā uz personas datu apstrādi, kuru veic, lai izpildītu juridisku pienākumu, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot pārzinim likumīgi piešķirtas oficiālas pilnvaras, būtu jāļauj dalībvalstīm saglabāt vai ieviest valsts noteikumus, ar ko vēl vairāk precizē šīs regulas noteikumu piemērošanu. [..]”
21      “Kaut arī šī regula cita starpā ir piemērojama tiesu un citu tiesu iestāžu darbībai, Savienības vai dalībvalstu tiesību aktos varētu precizēt apstrādes darbības un apstrādes procedūras attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic tiesas un citas tiesu iestādes. [..]”
22      “Ja apstrādi veic saskaņā ar uz pārzini attiecināmu juridisku pienākumu, vai ja apstrāde ir nepieciešama, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot oficiālas pilnvaras, apstrādes pamatam vajadzētu būt noteiktam Savienības vai dalībvalsts tiesību aktos. [..]”
23      Skat. spriedumus Norra Stockholm Bygg (32. punkts), un 2025. gada 3. aprīlis, Ministerstvo zdravotnictví (Juridiskas personas pārstāvja dati) (C‑710/23, EU:C:2025:231, 37. punkts).
24      Vācijas valdība piebilst, ka uz personas datu apstrādi, ko veic iesniedzējtiesa, var būt attiecināms arī VDAR 23. panta 1. punkta f) apakšpunktā noteiktais tiesu neatkarības un tiesvedības aizsardzības mērķis.
25      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 24. februāris, Valsts ieņēmumu dienests (Personas datu apstrāde nodokļu administrēšanas vajadzībām) (C‑175/20, turpmāk tekstā – “spriedums Valsts ieņēmumu dienests”, EU:C:2022:124, 51. punkts); ģenerāladvokāta P. Pikamēes secinājumus lietā I. (Datu bāzes pārdošana) (C‑693/22, EU:C:2024:162, 85.–88. punkts).
26      Skat. spriedumu, Norra Stockholm Bygg (49. punkts). Konkrētāk par to, kā tiesības uz personas datu aizsardzību ir samērojamas ar tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, tiek vaicāts trešā prejudiciālā jautājuma d) daļā, kas šajos secinājumos gan iztirzāta netiek.
27      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. jūnijs, Latvijas Republikas Saeima (Pārkāpumu uzskaites punkti) (C‑439/19, EU:C:2021:504, 105. punkts un tajā minētā judikatūra).
28      Šajā nozīmē skat. spriedumu Valsts ieņēmumu dienests (83. punkts un tajā minētā judikatūra), kurā tostarp bija runa par VDAR 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā formulētās samērīguma prasības ievērošanu. Šajā ziņā jāteic, ka uz samērīguma pārbaudi konkrētāk attiecas trešā prejudiciālā jautājuma a) daļa, kas šajos secinājumos gan iztirzāta netiek.
29      Skat. spriedumus, 2021. gada 2. marts, Prokuratuur (Piekļuves elektronisko komunikāciju datiem nosacījumi) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 41.–44. punkts), un 2022. gada 5. aprīlis, Commissioner of An Garda Síochána u.c. (C‑140/20, EU:C:2022:258, 127. punkts).
30      Turpmāk tekstā – “ECT”.
31      Parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī.
32      Skat. ETC spriedumu, 2000. gada 12. maijs, Khan pret Apvienoto Karalisti (CE:ECHR:2000:0512JUD003539497, 34. punkts un tajā minētā judikatūra), un ETC spriedumu, 2009. gada 10. marts, Bykov pret Krieviju (CE:ECHR:2009:0310JUD000437802, 88. un 89. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Skat. arī ECT spriedumu, 2015. gada 15. janvāris, Dragojević pret Horvātiju (CE:ECHR:2015:0115JUD006895511, 129. punkts), un ECT spriedumu, 2021. gada 16. februāris, Budak pret Turciju (CE:ECHR:2021:0216JUD006976212, 71. punkts), kuros ECT piebilda, ka, lai noskaidrotu, vai process kopumā ir bijis taisnīgs, jāpārbauda, vai ir ievērotas tiesības uz aizstāvību; un tālab ir jāpārbauda arī, vai prasītājam ir bijusi iespēja apstrīdēt pierādījumu autentiskumu un iebilst pret šo pierādījumu izmantošanu, kā arī jāņem vērā pierādījumu kvalitāte, it īpaši tad, ja apstākļi, kādos tie ir iegūti, rada šaubas par to ticamību vai patiesīgumu.
33      Skat. spriedumu, 2020. gada 6. oktobris, La Quadrature du Net u.c. (C‑511/18, C‑512/18 un C‑520/18, EU:C:2020:791, 221., 222., 225.–227. punkts), kurā tostarp tika spriests par to, vai Savienības tiesībām ir pretrunā, ka kriminālprocesā tiek izmantota tāda informācija un tādi pierādījumi, kas iegūti, neievērojot prasības, kas izriet no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV 2002, L 201, 37. lpp.).
34      Vācijas valdība piebilst, ka Civilprocesa kodeksa 138., 286., 355. un nākamie panti kopumā attiecas uz to faktu konstatēšanu, kuriem ir nozīme lietas izspriešanā, un ka šā kodeksa 286. pants kopsakarā ar Pamatlikuma 103. panta 1. punktu nozīmē, ka tiesām principā jāņem vērā lietas dalībnieku sniegtās ziņas par faktiem un sniegtie pierādījumi.
35      Skat. Bundesverfassungsgericht (Federālā konstitucionālā tiesa) nolēmumu, 2002. gada 9. oktobris (1 BVR 1611/96, BVerfGE 106, 28‑51, DE:BVerfG:2002:rs20021009.1bvr161196, 60. punkts).
36      Tādējādi Bundesarbeitsgericht (Federālā darba lietu tiesa) 2. senāts 2023. gada 29. jūnija spriedumā (2 AZR 297/22, DE:BAG:2023:290623.U.2AZR297.22.0) esot atzinis, ka šāds secinājums gluži skaidri izriet no VDAR 17. panta. Šādu minētā sprieduma izpratni apstiprina arī Vācijas valdība. Tā būtībā piebilst, ka saskaņā ar šo judikatūru tiesai var nākties arī noraidīt noteiktus pierādīšanas līdzekļus, ja to izmantošanas rezultātā tiktu smagi aizskartas kāda lietas dalībnieka pamattiesības. Šajā ziņā jānorāda, ka par iespēju privātpersonai aizstāvēt savas tiesības, ja pastāv leģitīma interese iesniegt pierādījumus, konkrētāk tiek vaicāts trešā prejudiciālā jautājuma c) daļā, kas šajos secinājumos gan iztirzāta netiek.
37      Skat. spriedumu
Norra Stockholm Bygg (40. punkts).
38      Skat. VDAR 41. apsvērumu, kā arī šajā nozīmē spriedumus, Valsts ieņēmumu dienests (52. un 56. punkts), un 2024. gada 12. septembris, HTB Neunte Immobilien Portfolio un Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV (C‑17/22 un C‑18/22, EU:C:2024:738, 71. punkts).
39      Tādējādi Tiesa jau ir atzinusi, ka valsts tiesību normas, kas noteic pienākumu iesniegt dokumentu kā pierādījumu, var būt kvalificējamas
par vienu no tādiem personas datu apstrādes gadījumiem, kas tiek uzskatīti par likumīgiem saskaņā ar VDAR 6. panta 3. un 4. punktu, lasot tos kopsakarā ar šīs regulas 23. panta 1. punkta f) un j) apakšpunktu (skat. spriedumu Norra Stockholm Bygg (45. punkts)), un pat to, ka gadījumā, ja tiesa īsteno tai valsts tiesību aktos piešķirtās tiesu varas īstenošanas pilnvaras, personas datu apstrāde, kas šai tiesai jāveic, uzskatāma par nepieciešamu minētās regulas 6. panta 1. punkta pirmās daļas e) apakšpunktā noteiktajā nolūkā (skat. spriedumu, 2023. gada 4. maijs, Bundesrepublik Deutschland (Tiesu elektroniskā pastkaste) (C‑60/22, EU:C:2023:373, 73. punkts)).