62023CJ0562
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 27. februārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušana – Harmonizēts radiofrekvenču spektrs – Individuālās izmantošanas tiesības uz ierobežotu laiku – Šo tiesību pagarināšana – Direktīva 2002/20/EK – 5. panta 2. punkts – Direktīva 2002/20, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2009/140/EK – 5. panta 2. punkts – Eiropas Elektronisko sakaru kodekss – Direktīva (ES) 2018/1972 – 49. panta 1. un 2. punkts – Piemērojamība laikā
Lietā C‑562/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Upravno sodišče (Administratīvā tiesa, Slovēnija) iesniegusi ar 2023. gada 24. augusta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 11. septembrī, tiesvedībā
T ‑ 2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d.o.o.
pret
Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētāja vietnieks T. fon Danvics [T. von Danwitz] (referents), kas pilda sestās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši A. Kumins [A. Kumin] un I. Ziemele,
ģenerāladvokāts: P. Pikamēe [P. Pikamäe],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Slovēnijas valdības vārdā – V. Klemenc, pārstāve,
–
Spānijas valdības vārdā – L. Aguilera Ruiz, pārstāvis,
–
Polijas valdības vārdā – B. Majczyna, pārstāvis,
–
Eiropas Komisijas vārdā – O. Gariazzo, L. Malferrari un B. Rous Demiri, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (OV 2002, L 108, 21. lpp.) 5. panta 2. punktu un Direktīvas 2002/20, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/140/EK (OV 2009, L 337, 37. lpp.) (turpmāk tekstā – “grozītā Direktīva 2002/20”), 5. panta 2. punkta ceturto daļu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/1972 (2018. gada 11. decembris) par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi (OV 2018, L 321, 36. lpp.) 49. panta 1. un 2. punktu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp saskaņā ar Slovēnijas tiesībām dibinātu sabiedrību T ‑ 2 družba za ustvarjanje, razvoj in trženje elektronskih komunikacij in opreme d.o.o (turpmāk tekstā – “T‑2”) un Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije (Slovēnijas Republikas Komunikāciju tīklu un pakalpojumu aģentūra; turpmāk tekstā – “aģentūra”) par pēdējās minētās atteikumu pagarināt spēkā esamību lēmumam, ar kuru tā individuālas radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesības piešķīra T‑2.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2002/20
3
Direktīvas 2002/20 5. panta “Radio frekvenču un numuru izmantošanas tiesības” 2. punkta otrajā daļā bija noteikts:
“[..] Ja dalībvalstis piešķir izmantošanas tiesības ierobežotam laikposmam, ilgums ir atbilstīgs attiecīgajam pakalpojumam.”
4
Grozītās Direktīvas 2002/20 5. panta “Radio frekvenču un numuru izmantošanas tiesības” 2. punkta ceturtajā daļā bija noteikts:
“Ja dalībvalstis piešķir izmantošanas tiesības uz ierobežotu laikposmu, tā ilgums ir atbilstīgs attiecīgajam pakalpojumam izvirzītā mērķa ziņā, pienācīgi ņemot vērā vajadzību noteikt atbilstīgu laikposmu ieguldījuma amortizācijai.”
5
Direktīva 2002/20 tika atcelta un aizstāta ar Direktīvu 2018/1972.
Direktīva 2018/1972
6
Direktīvas 2018/1972 1., 131. un 323. apsvērumā noteikts:
“(1)
[..] direktīvas [..] 2002/20/EK [..] ir būtiski grozītas. Ir jāizdara vēl citi grozījumi, tādēļ minētās direktīvas skaidrības labad būtu jāpārstrādā.
[..]
(131)
Efektīvu radiofrekvenču spektra pārvaldību var nodrošināt, atvieglinot jau piešķirta radiofrekvenču spektra nepārtrauktu lietderīgu izmantošanu. Lai nodrošinātu juridisko noteiktību tiesību subjektiem, iespēja atjaunot lietošanas tiesības būtu izskatāma piemērotā laika sprīdī pirms attiecīgo tiesību izbeigšanās, piemēram, vismaz divus gadus pirms tiesību izbeigšanās, ja tās bijušas piešķirtas uz 15 gadiem vai uz ilgāku laiku, ja vien tiesību piešķiršanas laikā atjaunošanas iespēja netika nepārprotami izslēgta. [..]
[..]
(323)
Ņemot vērā, ka šīs direktīvas mērķi, proti, izveidot saskaņotu un vienkāršotu satvaru elektronisko sakaru tīklu, elektronisko sakaru pakalpojumu, saistītu iekārtu un saistītu pakalpojumu, tīklu un pakalpojumu atļauju piešķiršanas nosacījumu, radiofrekvenču spektra lietošanas [..] regulēšanai nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet rīcības mēroga un ietekmes dēļ to var labāk sasniegt [Eiropas] Savienības līmenī [..]”
7
Direktīvas 2018/1972 1. panta “Priekšmets, darbības joma un mērķi” 1. punktā noteikts:
“Šī direktīva izveido saskaņotu satvaru elektronisko sakaru tīklu, elektronisko sakaru pakalpojumu, saistīto iekārtu un saistīto pakalpojumu, kā arī konkrētu galiekārtu aspektu regulēšanai. Tā nosaka valsts regulatīvo iestāžu un attiecīgā gadījumā citu kompetento iestāžu uzdevumus un izveido procedūru kopumu, lai nodrošinātu tiesiskā regulējuma saskaņotu piemērošanu visā Savienībā.”
8
Šīs direktīvas 2. pantā “Definīcijas” noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
25)
“harmonizēts radiofrekvenču spektrs” ir radiofrekvenču spektrs, kuram ar tehniskiem īstenošanas pasākumiem saskaņā ar [Eiropas Parlamenta un Padomes] Lēmuma Nr. 676/2002/EK [(2002. gada 7. marts) par normatīvo bāzi radiofrekvenču spektra politikai Eiropas Kopienā (OV 2002, L 108, 1. lpp.)] 4. pantu ir noteikti harmonizēti nosacījumi attiecībā uz tā pieejamību un lietderīgu izmantošanu;
[..].”
9
Direktīvas 2018/1972 47. panta “Individuālajām radiofrekvenču spektra lietošanas tiesībām piesaistītie nosacījumi” 1. punktā noteikts:
“Kompetentās iestādes piesaista nosacījumus individuālajām tiesībām lietot radiofrekvenču spektru saskaņā ar 13. panta 1. punktu tā, lai nodrošinātu radiofrekvenču spektra lietošanu optimālā un pašā efektīvākajā un lietderīgākajā veidā. Lai nodrošinātu minēto nosacījumu īstenošanu saskaņā ar 30. pantu, tās pirms šādu tiesību piešķiršanas vai atjaunošanas skaidri nosaka jebkādus šādus nosacījumus, tostarp prasīto lietojuma apmēru un iespēju minēto prasību īstenot ar tirdzniecību vai iznomāšanu. Radiofrekvenču spektra lietošanas tiesību atjaunošanai piesaistīti nosacījumi esošajiem minēto tiesību subjektiem nedod nepelnītas priekšrocības.
[..]
Kompetentās iestādes laikus un pārredzamā veidā apspriežas ar ieinteresētajām personām un tās informē par individuālajām lietošanas tiesībām piesaistītajiem nosacījumiem pirms to uzlikšanas. Tās iepriekš nosaka šo nosacījumu izpildes novērtēšanas kritērijus un par minētajiem nosacījumiem pārredzami informē ieinteresētās personas.”
10
Šīs direktīvas 49. panta “Tiesību ilgums” 1. un 2. punktā paredzēts:
“1.   Ja dalībvalstis radiofrekvenču spektru lietot atļauj ar individuālām laikā ierobežotām lietošanas tiesībām, tās nodrošina, lai lietošanas tiesības tiktu piešķirtas uz laiku, kas ir piemērots, ņemot vērā saskaņā ar 55. panta 2. punktu izvirzītos mērķus, pienācīgi ņemot vērā vajadzību nodrošināt konkurenci, kā arī jo īpaši efektīvu un lietderīgu radiofrekvenču spektra lietošanu un veicināt inovāciju un produktīvus ieguldījumus, arī dodot pietiekamu laiku ieguldījuma amortizācijai.
2.   Kad dalībvalstis uz ierobežotu laikposmu piešķir individuālās radiofrekvenču spektra lietošanas tiesības, attiecībā uz kurām saskaņā ar Lēmumu Nr. 676/2002/EK ar tehniskiem īstenošanas pasākumiem ir noteikti harmonizēti nosacījumi, lai ļautu to lietot bezvadu platjoslas elektronisko sakaru pakalpojumos (“bezvadu platjoslas pakalpojumi”), tās nodrošina regulējuma paredzamību tiesību subjektiem vismaz 20 gadus attiecībā uz nosacījumiem ieguldījumiem infrastruktūrā, kas balstās uz šādu radiofrekvenču spektra lietošanu, ņemot vērā šā panta 1. punktā minētās prasības. Vajadzības gadījumā uz šo pantu attiecas jebkāds grozījums minētajām lietošanas tiesībām piesaistītajos nosacījumos saskaņā ar 18. pantu.
Šādā nolūkā dalībvalstis nodrošina, kas šādas tiesības ir derīgas vismaz 15 gadus un vajadzības gadījumā ietver piemērotu to pagarinājumu atbilstīgi pirmajai daļai, ievērojot šajā punktā noteiktos nosacījumus.
Dalībvalstis vispārējos kritērijus lietošanas tiesību ilguma pagarinājumam pārredzamā veidā dara pieejamus visām ieinteresētajām pusēm pirms lietošanas tiesību piešķiršanas, kā daļu no 55. panta 3. un 6. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Šādi vispārēji kritēriji attiecas uz:
a)
nepieciešamību nodrošināt attiecīgā radiofrekvenču spektra efektīvu un lietderīgu lietošanu, panākt 45. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktos mērķus vai nepieciešamību sasniegt vispārējo interešu mērķus saistībā ar cilvēka dzīvības, sabiedriskās kārtība, sabiedrības drošības vai aizsardzības nodrošināšanu; un
b)
nepieciešamību nodrošināt neizkropļotu konkurenci.
Vēlākais divus gadus pirms individuālo lietošanas tiesību sākotnējā termiņa beigām kompetentā iestāde veic objektīvu un tālredzīgu to vispārējo kritēriju novērtējumu, kas noteikti minēto lietošanas tiesību ilguma pagarinājumam, ņemot vērā 45. panta 2. punkta c) apakšpunktu. Ja kompetentā iestāde nav sākusi piespiedu pasākumu par 30. pantā paredzēto lietošanas tiesību nosacījumu neievērošanu, tā piešķir lietošanas tiesību ilguma pagarinājumu, izņemot, ja tā secina, ka šāds pagarinājums neatbilstu vispārējiem kritērijiem, kas noteikti šā punkta trešās daļas a) vai b) punktā.
Pamatojoties uz minēto novērtējumu, kompetentā iestāde paziņo tiesību subjektam, vai tiks piešķirts lietošanas tiesību ilguma pagarinājums.
Ja šāds pagarinājums piešķirts netiks, kompetentā iestāde piemēro 48. pantu, lai piešķirtu lietošanas tiesības šādai konkrētai radiofrekvenču spektra joslai.
Visi pasākumi saskaņā ar šo punktu ir samērīgi, nediskriminējoši, pārredzami un pamatoti.
Atkāpjoties no 23. panta, ieinteresētajām personām ir iespēja komentēt jebkuru pasākuma projektu saskaņā ar šā punkta trešo un ceturto daļu vismaz trīs mēnešus ilgā laikposmā.
Šis punkts neskar 19. panta [par tiesību ierobežošanu vai atsaukšanu] un 30. panta [par vispārējās atļaujas vai radiofrekvenču spektra un numerācijas resursu lietošanas tiesību nosacījumu ievērošanu un īpašo pienākumu izpildi] piemērošanu.
Nosakot lietošanas tiesību maksu, dalībvalstis ņem vērā šajā punktā paredzēto mehānismu.”
11
Direktīvas 2018/1972 124. panta “Transponēšana” 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis līdz 2020. gada 21. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības.[..]
Dalībvalstis minētos pasākumus piemēro no 2020. gada 21. decembra.
Kad dalībvalstis pieņem minētos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu [..].”
12
Šīs direktīvas 125. pantā “Atcelšana” noteikts:
“Direktīvas [..] [2002/20] [..], kas uzskaitītas XII pielikuma A daļā, atceļ no 2020. gada 21. decembra [..].
[..]”
13
Direktīvas 2018/1972 126. pantā “Stāšanās spēkā” paredzēts:
“Šī direktīva stājas spēkā trešajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.”
Lēmums Nr. 676/2002
14
Lēmuma Nr. 676/2002 1. panta “Mērķis un piemērošanas joma” 1. punktā noteikts:
“Šā lēmuma mērķis ir radīt Kopienā politiku un tiesisko regulējumu, lai nodrošinātu politisko pieeju koordināciju, un, vajadzības gadījumā, saskaņotus nosacījumus, ņemot vērā tā radiofrekvenču spektra pieejamību un efektīvu izmantojumu, kas nepieciešams, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību tajās jomās, uz ko attiecas Kopienas politika, piemēram, elektronisko sakaru, transporta un pētniecības un attīstības (R & D) jomā.”
15
Šī lēmuma 2. pantā “Definīcijas” paredzēts:
“Šajā lēmumā “radiofrekvenču spektrs” ir radioviļņi ar frekvenci no 9 kHz līdz 3000 GHz; radioviļņi ir elektromagnētiskie viļņi, kas izplatās telpā bez mākslīga virzītāja.”
Slovēnijas tiesības
16
Saskaņā ar Ustava Republike Slovenije (Slovēnijas Republikas Konstitūcija) 155. pantu:
“Tiesību aktiem, citiem noteikumiem un vispārējiem tiesību aktiem nevar būt atpakaļejošs spēks. Tikai likumā var noteikt, ka dažiem tā noteikumiem ir atpakaļejošs spēks, ja to prasa sabiedrības intereses un tas neietekmē iegūtās tiesības.”
17
Zakon o elektronskih komunikacijah (Elektronisko komunikāciju likums; Uradni list RS, Nr. 43/04; turpmāk tekstā – “Zekom”) 50. panta 1. punktā bija noteikts:
“Aģentūra pieņem lēmumu piešķirt radiofrekvences uz noteiktu laiku, proti, uz laiku, kas nepārsniedz 15 gadus, izņemot radiofrekvenču piešķiršanu aeronavigācijas un jūras mobilajiem pakalpojumiem.”
18
Zekom 51. pantā bija paredzēts:
“Lēmuma par radiofrekvenču piešķiršanu derīguma termiņu var pagarināt pēc tā adresāta lūguma, ja pēc tā derīguma termiņa beigām ir izpildīti visi šo radiofrekvenču izmantošanas nosacījumi.”
19
Saskaņā ar Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom‑1) (Elektronisko sakaru likums (ZEKom‑1); Uradni list RS, Nr. 109/12; turpmāk tekstā – “ZEKom‑1”), ar ko aizstāts Zekom un kas bija piemērojams no 2013. gada 15. janvāra līdz 2022. gada 9. novembrim, 53. panta 1. punktu:
“Lēmumu par radiofrekvenču spektra tiesību piešķiršanu aģentūra pieņem uz noteiktu laiku, ievērojot atbilstošu laikposmu, kas nepieciešams ieguldījumu amortizācijai, proti, ne ilgāku par 15 gadiem, izņemot attiecībā uz radiofrekvenču spektra piešķiršanu aeronavigācijas vai jūras mobilajiem pakalpojumiem.”
20
ZEKom‑1 54. panta 1. punktā bija noteikts:
“Lēmuma par radiofrekvenču piešķiršanu spēkā esamība, izņemot lēmumus par radiofrekvenču piešķiršanu publisko komunikāciju pakalpojumu sniegšanai galalietotājiem, var tikt pagarināta pēc tā adresāta lūguma, ja ir ievēroti visi nosacījumi, kas paredzēti šo radiofrekvenču izmantošanai pēc tā spēkā esamības beigām, un ar nosacījumu, ka tiek ievēroti šī likuma 194., 195., 196. un 197. pantā paredzētie mērķi.”
21
Atbilstoši Zekom‑1 240. pantam lēmumi, kas pieņemti, pamatojoties uz Zekom, varēja tikt grozīti, atcelti vai izbeigti saskaņā ar Zekom‑1 paredzētajiem nosacījumiem un noteikumiem.
22
Saskaņā ar Zakon o elektronskih komunikacijah (ZEKom‑2) (Elektronisko komunikāciju likums (ZEKom‑2); Uradni list RS, Nr. 130/22; turpmāk tekstā – “ZEKom‑2”), ar kuru aizstāts ZEKom‑1 un Slovēnijas tiesībās transponēta Direktīva 2018/1972, kas piemērojama no 2022. gada 10. novembra, 307. panta 1. punktu lēmumi, kuri pieņemti, pamatojoties uz ZEKom‑1, un ir saistīti ar termiņiem, kas šī likuma spēkā stāšanās brīdī vēl nav beigušies, tiek grozīti vai atcelti saskaņā ar ZEKom‑2 paredzētajiem nosacījumiem un noteikumiem.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
23
Ar 2006. gada 21. septembra lēmumu aģentūra T‑2 piešķīra individuālas radiofrekvenču izmantošanas tiesības uz 15 gadiem, lai nodrošinātu publisko komunikāciju pakalpojumus galapatērētājiem. Paziņojumā par līgumu, uz kura pamata pieņemts šis lēmums, nebija paredzēta iespēja pagarināt šo laikposmu.
24
2021. gada 20. augustāT‑2 lūdza pagarināt šī lēmuma spēkā esamību uz pieciem gadiem attiecībā uz daļu no šīm radiofrekvencēm, atsaucoties it īpaši uz Direktīvas 2018/1972 49. pantu.
25
2021. gada 1. oktobrī aģentūra noraidīja šo pieteikumu, pamatojoties uz to, ka, pirmkārt, saskaņā ar ZEKom‑1 minētā lēmuma spēkā esamības termiņš nevar tikt pagarināts ilgāk par 15 gadiem un, otrkārt, ka šādu pagarinājumu nevar piešķirt arī, pamatojoties uz Direktīvas 2018/1972 49. pantu.
26
Attiecībā uz šo tiesību normu aģentūra precizēja, ka radiofrekvenču spektra individuālo izmantošanas tiesību termiņa pagarināšana saskaņā ar Direktīvas 2018/1972 49. panta 2. punkta otro daļu pirmo reizi ir paredzēta šajā direktīvā, lai nodrošinātu regulējuma paredzamību 20 gadu laikā, un ka tādējādi šis mērķis nevarēja būt zināms 2006. gadā, kad aģentūra izmantošanas tiesības piešķīra T‑2.
27
T‑2 par lēmumu, ar kuru noraidīts tās pieteikums, cēla prasību Upravno sodišče (Administratīvā tiesa, Slovēnija).
28
Šajā tiesā T‑2 apgalvo, ka ZEKom‑1 ir pretrunā Direktīvai 2018/1972 un ka tās 49. panta 2. punktam ir tieša iedarbība. Šī tiesību norma esot piemērojama radiofrekvenču individuālas izmantošanas tiesībām, kas piešķirtas pirms šīs direktīvas pieņemšanas un kas nav beigušās tās spēkā stāšanās datumā. No tā izrietot, ka aģentūrai 2006. gadā T‑2 piešķirto individuālo izmantošanas tiesību pagarināšanas procedūra bija jāveic ne vēlāk kā divus gadus pirms to beigu termiņa un ka, sākot no 2020. gada 21. decembra, kas ir minētās direktīvas transponēšanas termiņa beigu datums, aģentūrai esot bijis jāatļauj, lai individuālās izmantošanas tiesības, kuras piešķirtas uz laiku, kas mazāks par 20 gadiem, būtu derīgas 20 gadus.
29
Savai aizstāvībai aģentūra atbild, ka Direktīvas 2018/1972 49. panta 2. punktā nav paredzēta pirms šīs direktīvas pieņemšanas piešķirto individuālo izmantošanas tiesību automātiska pagarināšana, bet dalībvalstīm šajā ziņā ir atstāta rīcības brīvība. Turklāt šajā tiesību normā paredzētie individuālo izmantošanas tiesību pagarināšanas nosacījumi un it īpaši regulējuma paredzamības 20 gadu laikposmā nepieciešamība 2006. gadā nevarēja būt zināmi tad, kad tika piešķirtas pamatlietā aplūkotās izmantošanas tiesības.
30
Savukārt iesniedzējtiesa norāda, ka minētās direktīvas 124. pantā nav paredzēti šīm tiesībām piemērojami pārejas noteikumi un ka šīs pašas direktīvas 49. panta 1. un 2. punkts, šķiet, nav piemērojams ar atpakaļejošu spēku, jo šajā tiesību normā paredzēts, ka vispārējiem kritērijiem individuālu izmantošanas tiesību termiņa pagarināšanai jābūt zināmiem pat pirms šo tiesību piešķiršanas.
31
Attiecībā uz valsts tiesībām iesniedzējtiesa uzsver, ka Direktīvas 2018/1972 īstenošanai paredzētais pārejas režīms, kas ietverts 2022. gada 28. septembrī pieņemtajā ZEKom‑2, ir piemērojams no tā stāšanās spēkā 2022. gada 10. novembrī tikai tiesībām, kas bija spēkā šajā datumā, bez atpakaļejoša spēka iespējas.
32
Šī tiesa piebilst, ka, lai gan dienā, kad T‑2 tika piešķirtas izmantošanas tiesības, saskaņā ar Zekom bija iespējams pagarinājums, tas tā vairs nebija brīdī, kad tās beidzās 2021. gada 21. septembrī, jo ZEKom‑1 izslēdza jebkādu šādu tiesību pagarināšanu ilgāk par 15 gadiem.
33
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa uzskata, ka pamatlietas iznākums ir atkarīgs no tā, vai radiofrekvenču spektra individuālās lietošanas tiesības, kas T‑2 piešķirtas pirms Direktīvas 2018/1972 stāšanās spēkā datuma, jāpagarina par pieciem gadiem, piemērojot šīs direktīvas 49. panta 1. un 2. punktu, un vai šai tiesību normai ir tieša iedarbība pamatlietā, jo tā Slovēnijas tiesībās nav transponēta minētajā direktīvā paredzētajā termiņā. Apstiprinošas atbildes gadījumā šī tiesa uzskata, ka Tiesai jāprecizē paredzēto tiesību pagarināšanas vispārējie kritēriji minētajā tiesību normā.
34
Turklāt gadījumā, ja Tiesa uzskatītu, ka Direktīvas 2018/1972 49. panta 1. un 2. punkts nav piemērojams individuālo izmantošanas tiesību pagarināšanai, kas piešķirtas pirms tās stāšanās spēkā datuma, minētā tiesa šaubās, vai tieši jāpiemēro Direktīvas 2002/20 5. panta 2. punkts vai grozītās Direktīvas 2002/20 5. panta 2. punkts un – attiecīgā gadījumā –, kādi būtu kritēriji, kas ļautu novērtēt individuālo izmantošanas tiesību piešķiršanas ilguma piemērotību un pienākumu to pagarināt atbilstoši šīm tiesību normām.
35
Šajos apstākļos Upravno sodišče (Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 2018/1972] 49. panta 1. un 2. punkts ir skaidri, beznosacījuma un pietiekami precīzi, lai ļautu personām uz tiem atsaukties procesos valstu administratīvajās iestādēs un valstu tiesās?
2)
Vai [Direktīvas 2018/1972] 49. panta 1. un 2. punkts jāpiemēro arī to radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību pagarināšanai, kas piešķirtas pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā, un kādi ir vispārīgie kritēriji, kas šādā gadījumā jāpiemēro, lai noteiktu, vai individuālās tiesības jāpagarina?
3)
Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša, [Upravno sodišče (Administratīvā tiesa)] vēlas noskaidrot, vai, lai izvērtētu atbilstošu to radiofrekvenču spektra individuālās lietošanas tiesību ilguma termiņu, kas piešķirtas [Direktīvas 2002/20] spēkā esamības laikā, un tātad saistībā ar iespēju tās pagarināt, jāpiemēro šīs direktīvas 5. panta 2. punkts vai [grozītās Direktīvas 2002/20] 5. panta 2. punkta ceturtā daļa, un vai minētās tiesību normas šajā ziņā ir pietiekami skaidras, beznosacījuma un precīzas, lai uz to pamata varētu izvērtēt radiofrekvenču spektra individuālās lietošanas tiesību ilguma atbilstību?
4)
Ja atbilde uz trešo jautājumu ir apstiprinoša, kādi kritēriji jāpiemēro, lai izvērtētu radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību ilguma atbilstību un to pagarināšanas pienākumu?
5)
Vai – ja atbilde uz pirmo, otro un trešo jautājumu ir apstiprinoša – lemjot par pagarināšanu, jāņem vērā fakts, ka iespēja pagarināt tiesības vairāk nekā par 15 gadiem bija konkrēti izslēgta no valsts tiesību normām, kas bija spēkā minēto lietošanas tiesību izbeigšanās brīdī?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par otro jautājumu
36
Ar otro jautājumu, kas jāizskata pirmais, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2018/1972 49. panta 1. un 2. punkts ir piemērojams to radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību termiņa pagarināšanai, kas piešķirtas pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā, bet kas beidzas pēc šī datuma. Vajadzības gadījumā tā lūdz Tiesu precizēt nosacījumus, ar kādiem šis termiņš tiek pagarināts, piemērojot šo tiesību normu.
37
Vispirms jāatgādina, ka ar Direktīvu 2018/1972 izveidots Elektronisko sakaru kodekss. No tās 1. un 323. apsvēruma, kā arī no šīs direktīvas 1. panta 1. punkta izriet, ka ar to pārstrādā vairākas direktīvas, tostarp Direktīvu 2002/20, un izveido saskaņotu un vienkāršotu sistēmu elektronisko komunikāciju tīklu, elektronisko komunikāciju pakalpojumu un saistīto iekārtu un pakalpojumu reglamentēšanai. Ar minēto direktīvu nav tikai kodificēti Savienības tiesību akti, kurus ar to groza vai aizstāj, bet ar to tiek ieviestas izmaiņas tiesiskajā regulējumā, kas bija spēkā pirms tās pieņemšanas, lai ņemtu vērā tehnoloģiju un tirgus attīstību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2024. gada 14. marts, Komisijas/Polija (Eiropas Elektronisko sakaru kodekss), C‑452/22, EU:C:2024:232, 84. punkts, un 2024. gada 14. marts, Komisija/Slovēnija (Eiropas Elektrisko sakaru kodekss), C‑457/22, EU:C:2024:237, 74. punkts).
38
Saskaņā ar Direktīvas 2018/1972 124. panta 1. punktu dalībvalstis līdz 2020. gada 21. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un minētos aktus piemēro no šīs dienas. Tomēr minētajā direktīvā nav ietverts pārejas režīms attiecībā uz radiofrekvenču spektra individuālām lietošanas tiesībām, kas pastāvēja minētajā datumā.
39
Šādos apstākļos jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jauna tiesību norma ir piemērojama, sākot no tiesību akta, ar ko tā ieviesta, stāšanās spēkā datuma un ka, lai gan tā nav piemērojama juridiskajām situācijām, kuras radušās un galīgi izveidojušās pirms šī datuma, tā nekavējoties piemērojama attiecībā uz agrākā tiesību akta spēkā esamības laikā radušās situācijas sekām nākotnē, kā arī jaunām juridiskajām situācijām. Ievērojot tiesību aktu atpakaļejoša spēka aizlieguma principu, citādi var būt tikai tad, ja jaunajai tiesību normai ir pievienoti īpaši noteikumi, kas īpaši paredz nosacījumus par tās piemērošanu laikā (spriedums, 2020. gada 15. maijs, Azienda Municipale Ambiente, C‑15/19, EU:C:2020:371, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Turklāt parasti tiek uzskatīts, ka procesuālo tiesību normas ir piemērojamas dienā, kad tās stājas spēkā, atšķirībā no materiālo tiesību normām, kas parasti tiek interpretētas kā tādas, kas uz situācijām, kuras ir nostabilizējušās pirms to stāšanās spēkā, attiecas tikai, ciktāl no to noteikumiem, mērķa vai struktūras skaidri izriet, ka tām ir piešķirama šāda iedarbība (spriedums, 2021. gada 15. jūnijs, Facebook Ireland u.c., C‑645/19, EU:C:2021:4837, 100. punkts un tajā minētā judikatūra).
41
Lai noteiktu, vai Direktīvas 2018/1972 49. panta 1. un 2. punkts ir piemērojami tādu individuālu izmantošanas tiesību pagarināšanai kā tās, kas piešķirtas T‑2, vispirms jāatgādina, ka šo tiesību piešķiršanas dienā, proti, 2006. gada 21. septembrī, Direktīvas 2002/20 5. panta 2. punktā bija paredzēts, ka tad, “ja dalībvalstis piešķir izmantošanas tiesības uz ierobežotu laiku, to pielāgo attiecīgajam pakalpojumam”. Direktīvas 2002/20, redakcijā, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2009/140, 5. panta 2. punktā bija pārņemts šis formulējums, piebilstot, ka ilguma pielāgošana attiecīgajam pakalpojumam tiek veikta, “izvirzītā mērķa ziņā, pienācīgi ņemot vērā vajadzību noteikt atbilstīgu laikposmu ieguldījuma amortizācijai”. Tātad šajos noteikumos nebija noteikts ne precīzs individuālo izmantošanas tiesību ilgums, ne arī nosacījumi to pagarināšanai.
42
Par 49. panta 1. un 2. punktu jānorāda, ka tie ir par attiecīgi radiofrekvenču spektra individuālām lietošanas tiesībām un lietošanas tiesībām, kurām saskaņā ar Lēmumu Nr. 676/2002 ar tehniskiem īstenošanas pasākumiem ir noteikti saskaņoti nosacījumi, lai to varētu izmantot bezvadu platjoslas elektronisko sakaru pakalpojumos. Šajā gadījumā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka, neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, pamatlietā aplūkotās tiesības ietilpst vienīgi minētā 2. punkta piemērošanas jomā.
43
Šīs tiesību normas pirmajā daļā paredzēts, ka dalībvalstīm jānodrošina “regulējuma paredzamība tiesību subjektiem vismaz 20 gadus” attiecībā uz nosacījumiem par ieguldījumiem infrastruktūrā, ņemot vērā šā panta 1. punktā minētās prasības, un otrajā daļā paredzēts, ka “šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka šādas tiesības ir derīgas vismaz 15 gadus, un vajadzības gadījumā ietver piemērotu to pagarinājumu atbilstīgi pirmajai daļai, ievērojot šajā punktā noteiktos nosacījumus”.
44
Tādējādi minētā tiesību norma ir pamatnorma, kas saskaņā ar šī sprieduma 39. punktā atgādināto judikatūru ir piemērojama tiesiskajām situācijām, kuras radušās un galīgi izveidojušās pirms tās stāšanās spēkā, tikai tiktāl, cik no tās teksta, mērķa vai struktūras skaidri izriet, ka tai jāpiešķir šāda iedarbība.
45
Pirmām kārtām, izmantošanas tiesību piešķiršana T‑2 uz 15 gadiem ir radusies un galīgi izveidojusies tiesiskā situācija, atgādinot, pirmkārt, ka piešķiršanas lēmumā pagarinājums pēc šī termiņa beigām nebija paredzēts un, otrkārt, ka šāds pagarinājums nebija paredzēts arī Direktīvā 2002/20 vai grozītajā Direktīvā 2002/20, kas bija piemērojamas pirms Direktīvas 2018/1972 stāšanās spēkā. Turklāt no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka aģentūra pamatlietā aplūkoto tiesību piešķiršanai izsludināja iepirkumu 2020. gada 17. decembrī, tas ir, pirms Direktīvas 2018/1972 transponēšanas termiņa beigām, un tā noslēgumā tiesības tika piešķirtas nevis T‑2, bet citam uzņēmumam. Turpinājumā no šiem pašiem lietas materiāliem neizriet, ka T‑2 būtu ieguvusi tiesības uz pagarinājumu vai saņēmusi garantijas, kas tai šajā ziņā varētu radīt tiesisko paļāvību, bet tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
46
Otrām kārtām, no Direktīvas 2018/1972 49. panta 2. punkta formulējuma izriet, ka šo tiesību normu nav paredzēts piemērot ar atpakaļejošu spēku. Proti, tā trešajā daļā paredzēts, ka vispārējie kritēriji individuālo izmantošanas tiesību termiņa pagarināšanai jādara pieejami ieinteresētajām personām “pirms šādu tiesību piešķiršanas”. Turklāt tā ceturtajā daļā noteikts, ka “vēlākais divus gadus pirms [šo tiesību] sākotnējā termiņa beigām kompetentā iestāde veic objektīvu un tālredzīgu to vispārējo kritēriju novērtējumu” un piebilst, ka individuālo izmantošanas tiesību termiņa pagarināšana ir atkarīga no to ievērošanas.
47
Šīs direktīvas 47. panta 1. punkta formulējums, kas attiecas uz radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību nosacījumiem, apstiprina iepriekš minēto konstatējumu. Proti, šīs tiesību normas pirmajā daļā ir paredzēts, ka kompetentās iestādes visus šos nosacījumus skaidri nosaka “pirms” šo tiesību piešķiršanas vai pagarināšanas, un tās trešajā daļā paredzēts, ka kompetentās iestādes “savlaicīgi un pārredzami” apspriežas ar ieinteresētajām personām un informē tās par nosacījumiem, kas saistīti ar minētajām tiesībām, “pirms to uzlikšanas”.
48
Tā kā nav skaidru norāžu, arī Direktīvas 2018/1972 49. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzēto izmantošanas tiesību termiņa mērķis, kas ir nodrošināt regulējuma paredzamību vismaz 20 gadus no individuālo izmantošanas tiesību piešķiršanas, ņemot vērā ieguldījumus ieviešamajā infrastruktūrā, kuri ir jāveic, nevar pamatot interpretāciju ar atpakaļejošu spēku, vēl jo vairāk tāpēc, ka grozītās Direktīvas 2002/20, kas bija piemērojama šīs direktīvas spēkā stāšanās brīdī, 5. panta 2. punktā bija atsauce vienīgi uz “vajadzību paredzēt atbilstošu laikposmu ieguldījumu amortizācijai”.
49
Visbeidzot jāpiebilst, ka Direktīvā 2018/1972 ir atsauce uz termiņiem, ko ir grūti ievērot attiecībā uz tām tiesībām piemērojamo pagarināšanas procedūru – kā tas ir pamatlietā –, kuras jau ir piešķirtas pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā datuma. Minētās direktīvas 131. apsvērumā noteikts, ka, lai nodrošinātu juridisko noteiktību tiesību subjektiem, iespēja atjaunot lietošanas tiesības būtu izskatāma piemērotā laika sprīdī pirms attiecīgo tiesību izbeigšanās, piemēram, vismaz divus gadus pirms tiesību izbeigšanās, ja tās bijušas piešķirtas uz 15 gadiem vai uz ilgāku laiku, ja vien tiesību piešķiršanas laikā atjaunošanas iespēja nav nepārprotami izslēgta.
50
Tāpēc, tā kā Direktīvas 2018/1972 49. panta 2. punktu ratione temporis nav paredzēts piemērot tādai tiesiskajai situācijai kā pamatlietā aplūkotā, kas radusies un galīgi nostabilizējusies pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā, arī šī panta 1. punkta normas, uz kurām ir atsauce pirmajā minētajā tiesību normā, tai nav piemērojamas.
51
Tādējādi nav jāpārbauda, ar kādiem nosacījumiem tādas individuālas izmantošanas tiesības, kādas piešķirtas T‑2 pirms minētās direktīvas stāšanās spēkā datuma, var tikt pagarinātas, piemērojot šīs tiesību normas.
52
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2018/1972 49. panta 1. un 2. punkts nav piemērojams tādu radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību termiņa pagarināšanai, uz kurām attiecas minētais 2. punkts un kuras ir piešķirtas pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā datuma, bet kuru termiņš beidzas pēc šī datuma.
Par pirmo, trešo, ceturto un piekto jautājumu
53
Ar pirmo, trešo, ceturto un piekto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā lūdz precizēt, vai apstiprinošas atbildes uz otro jautājumu gadījumā Direktīvas 2018/1972 49. panta 1. un 2. punktam ir tieša iedarbība. Noliedzošas atbildes uz otro jautājumu gadījumā šī tiesa jautā Tiesai, vai pamatlietā ir tieši jāpiemēro Direktīvas 2002/20 5. panta 2. punkts vai grozītās Direktīvas 2002/20 5. panta 2. punkts, lai novērtētu radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību ilguma piemērotību, kā arī attiecīgā gadījumā – šī novērtējuma kritērijus. Iesniedzējtiesa arī lūdz Tiesu vienā vai otrā gadījumā precizēt, vai jāņem vērā apstāklis, ka valsts tiesiskajā regulējumā, kas bija piemērojams tiesību izbeigšanās brīdī, bija izslēgta jebkāda pagarināšana uz laiku, kas pārsniedz 15 gadus.
54
Ņemot vērā uz otro jautājumu sniegto atbildi, nav jālemj par to, vai Direktīvas 2018/1972 49. panta 1. un 2. punktam ir tieša iedarbība.
55
Jautājumam, vai Direktīvas 2002/20 5. panta 2. punktu vai grozītās Direktīvas 2002/20 5. panta 2. punktu var tieši piemērot pamatlietā, šķiet, nav nozīmes, jo šķiet, ka nav strīda par to, ka šīs tiesību normas Slovēnijas tiesībās ir transponētas pareizi.
56
Tāpēc nav arī jāprecizē, vai šo jautājumu analīzē ir nozīme apstāklim, ka valsts tiesiskajā regulējumā, kas bija piemērojams tiesību izbeigšanās brīdī, bija izslēgta jebkāda pagarināšana uz laiku, kas pārsniedz 15 gadus.
Par tiesāšanās izdevumiem
57
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/1972 (2018. gada 11. decembris) par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi 49. panta 1. un 2. punkts nav piemērojams tādu radiofrekvenču spektra individuālo lietošanas tiesību termiņa pagarināšanai, uz kurām attiecas minētais 2. punkts un kuras ir piešķirtas pirms šīs direktīvas stāšanās spēkā datuma, bet kuru termiņš beidzas pēc šī datuma.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – slovēņu.