62021CO0649
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA VIETNIEKA RĪKOJUMS
2022. gada 22. februārī (
*1
)
[Teksts labots ar 2022. gada 23. marta rīkojumu]
Apelācijas sūdzība – Iestāšanās lietā – Konkurence – Koncentrācija – Lēmums, ar kuru koncentrāciju atzīst par saderīgu ar iekšējo tirgu un Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu darbību, ja tiek ievērotas konkrētas saistības – Uzņēmums, kas darbojas tirgos, uz kuriem attiecas koncentrācija – Interese par lietas iznākumu – Pieņemšana
Lietā C‑649/21 P(I)
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 57. panta otrajai daļai, ko 2021. gada 25. oktobrī iesniedza
Fastweb SpA
, Milāna (Itālija), ko pārstāv E. Cerchi, M. Merola un F. Caliento, avvocati,
apelācijas sūdzības iesniedzējs,
pārējās lietas dalībnieces:
Iliad Italia SpA
, Milāna (Itālija), ko pārstāv D. Fosselard un D. Waelbroeck, advokāti,
prasītāja pirmajā instancē,
Eiropas Komisija, ko pārstāv G. Conte, un J. Szczodrowski, kā arī C. Sjödin, pārstāvji,
atbildētāja pirmajā instancē,
[labots ar 2022. gada 23. marta rīkojumu]
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA VIETNIEKS,
uzklausījis ģenerāladvokātu M. Špunaru [M. Szpunar],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Ar apelācijas sūdzību Fastweb SpA lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 27. septembra rīkojumu Iliad Italia/Komisija (T‑692/20, nav publicēts, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais rīkojums”, EU:T:2021:686), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja tā pieteikumu par iestāšanos lietā prasītājas pirmajā instancē lietā T‑692/20 Iliad Italia SpA prasījumu atbalstam.
Tiesiskais regulējums
2
Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004 (2004. gada 20. janvāris) par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (OV 2004, L 24, 1. lpp.) 2. panta 3. punktā ir noteikts:
“Koncentrāciju, kas būtiski kaitē efektīvai konkurencei kopējā tirgū vai nozīmīgā tā daļā, jo īpaši dominējoša stāvokļa radīšanas vai stiprināšanas rezultātā, uzskata par neatbilstošu kopējam tirgum.”
3
Šīs regulas 8. panta 3. punktā paredzēts:
“Ja Komisija konstatē, ka koncentrācija atbilst 2. panta 3. punktā minētajiem kritērijiem, [..] tā pieņem lēmumu, kas atzīst koncentrāciju par neatbilstošu kopējam tirgum.”
Tiesvedības priekšvēsture
4
Tiesvedības priekšvēsture ir izklāstīta pārsūdzētā rīkojuma 1.–8. punktā. To šīs tiesvedības vajadzībām var apkopot šādi.
5
2020. gada 17. janvārī Eiropas Komisija saņēma paziņojumu par koncentrācijas projektu (turpmāk tekstā – “paziņotais darījums”), kurā bija pausts Vodafone Europe BV un Telecom Italia SpA nodoms apvienot savas pasīvās infrastruktūras apsaimniekošanas darbības Itālijā jaunizveidotā kopuzņēmumā Infrastrutture Wireless Italiane SpA (turpmāk tekstā – “INWIT”).
6
2020. gada 6. martā Komisija atbilstoši Regulai Nr. 139/2004 pieņēma Lēmumu C(2020) 1573 final, ar ko paziņotais darījums ir atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu un Līgumu par EEZ (Lieta COMP/M.9674 – Vodafone ITALIA/TIM/INWIT JV) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
7
Strīdīgajā lēmumā Komisija vispirms izvērtēja paziņotā darījuma iespējamās sekas. Šajā ziņā Komisija, pirmkārt, uzskatīja, ka paziņotais darījums rada nopietnas šaubas par tā saderību ar iekšējo tirgu nekoordinētas vertikālas ietekmes dēļ mobilo telekomunikāciju pakalpojumu sniegšanas mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības tirgos. Otrkārt, Komisija neizslēdza, ka paziņotais darījums var radīt nopietnas šaubas par tā saderību ar iekšējo tirgu – no vienas puses, nekoordinētas vertikālas ietekmes dēļ, kas kaitē mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības fiksēto bezvadu komunikāciju pakalpojumu sniedzējiem, kuri izmanto fiksētās bezvadu piekļuves tehnoloģijas fixed wireless access, un, no otras puses, nekoordinētās horizontālās ietekmes dēļ, kas saistīta ar mitināšanas pakalpojumu sniegšanu pasīvajā infrastruktūrā mobilo tīklu operatoriem, piegādātājiem, kuri izmanto fixed wireless access tehnoloģijas, un klientiem, kuri nav televīzijas un radio raidorganizācijas.
8
Pēc tam Komisija uzskatīja, ka saistības, ko uzņēmās Vodafone Europe un Telecom Italia, varēja padarīt paziņoto darījumu par saderīgu ar iekšējo tirgu un ar 1992. gada 2. maija Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) (OV 1994, L 1, 3. lpp.). Komisija no tā secināja, ka paziņotais darījums, kas grozīts pēc turpmākajām koncentrācijas dalībnieku sniegtajām saistībām, būtiski nekaitējot efektīvai konkurencei tajos tirgos, kuros identificētas konkurences problēmas.
9
Tādējādi strīdīgajā lēmumā noteikts, ka paziņotais darījums ir saderīgs ar iekšējo tirgu un Līgumu par EEZ ar nosacījumu, ka koncentrācijas dalībnieki ievēro šim lēmumam pievienotajās saistībās minētos nosacījumus un pienākumus.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais rīkojums
10
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2020. gada 18. novembrī, Iliad Italia cēla prasību atcelt strīdīgo lēmumu.
11
Ar Vispārējās tiesas kancelejā 2021. gada 11. martā iesniegtu pieteikumu Fastweb lūdza atļauju iestāties lietā T‑692/20 Iliad Italia prasījumu atbalstam.
12
Ar pārsūdzēto rīkojumu Vispārējā tiesa noraidīja šo pieteikumu par iestāšanos lietā.
13
Vispārējā tiesa šī rīkojuma 24. punktā konstatēja, pirmkārt, ka Fastweb nav strīdīgā lēmuma adresāts.
14
Otrkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā rīkojuma 33. punktā atzina, ka Fastweb nav sniedzis pierādījumu, ka tam bija vai faktiski būtu bijis jāpiesakās uz savu pārraides iekārtu mitināšanas pakalpojumiem no INWIT, un ka tādējādi tas nav izpildījis tam uzlikto pierādīšanas pienākumu. Šajā ziņā Vispārējā tiesa it īpaši šī rīkojuma 26., 29. un 31. punktā norādīja, ka no strīdīgā lēmuma, kā arī Komisijas apsvērumiem izriet, ka Fastweb izmanto INWIT pasīvās infrastruktūras alternatīvas un nav pierādījis, ka šīs alternatīvas varētu izrādīties nepietiekamas tā vajadzību apmierināšanai vai varētu tikt apšaubītas starp Fastweb un citiem operatoriem izveidotās partnerības un sadarbības neveiksmes dēļ.
15
Vispārējā tiesa minētā rīkojuma 34. punktā precizēja, ka, lai gan Fastweb apsvērumi ir jāsaprot tādējādi, ka šīs partnerības vai sadarbības neveiksmes gadījumā tam būtu vajadzīgi INWIT mitināšanas pakalpojumi, katrā ziņā šāda neveiksme ir nākotnes un hipotētisks notikums, kas nav tāds, kas varētu radīt tiešu un pastāvošu interesi par lietas iznākumu.
16
Treškārt, pārsūdzētā rīkojuma 36. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka Fastweb nav pierādījis, ka koncentrācijas dalībniekiem uzliktie nosacījumi un pienākumi ir radījuši citādu ietekmi uz tā stāvokli nekā tā, kas izriet no tā partnerības un sadarbības ar citiem operatoriem, vai papildu ietekmi tai, kas izriet no šīs partnerības un sadarbības.
Lietas dalībnieku prasījumi
17
Apelācijas sūdzībā Fastweb lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto rīkojumu;
–
apmierināt tā pieteikumu par iestāšanos lietā T‑692/20 Iliad Italia prasījumu atbalstam un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību.
18
Komisija lūdz Tiesu:
–
noraidīt apelācijas sūdzību un
–
piespriest Fastweb atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saistībā ar apelācijas tiesvedību.
Par apelācijas sūdzību
19
Lai pamatotu apelācijas sūdzību, Fastweb izvirza divus pamatus, no kuriem pirmais saistīts ar kļūdainu pamatojumu un faktu sagrozīšanu un otrais – ar tiesību kļūdām saistībā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta piemērošanu.
Par pirmo pamatu
Argumentācija
20
Ar pirmo pamatu Fastweb apgalvo, ka pārsūdzētais rīkojums ir kļūdaini pamatots un tajā ir sagrozīti fakti, jo Vispārējā tiesa ar šo rīkojumu ir noliegusi Fastweb interesi par lietas iznākumu tikai tāpēc, ka tas pašlaik izmanto INWIT pasīvās infrastruktūras alternatīvu.
21
Tomēr vienīgais būtiskais jautājums ir par to, vai Fastweb tiesiskais stāvoklis vai ekonomiskā situācija mainītos vai varētu mainīties, ja tiktu apmierināti Iliad Italia prasījumi atcelt strīdīgo lēmumu. Tāpēc Vispārējai tiesai par pieteikumu iestāties lietā bija jālemj, izvērtējot strīdīgā lēmuma atcelšanas sekas attiecībā uz Fastweb komercdarbību. Šajā kontekstā tā nevarēja izvairīties no paļaušanās uz “pieņēmumiem” par koncentrācijas sekām, jo jebkura ieinteresētība attiecībā uz koncentrācijas lietas iznākumu noteikti balstītos uz šādiem “pieņēmumiem”.
22
Šajā gadījumā Fastweb interese iestāties lietā esot pierādīta, jo strīdīgā lēmuma atcelšana ļautu tam iegūt labākus konkurences apstākļus, piedāvājot tam piekļuvi INWIT mitināšanas pakalpojumiem papildus vai to vietā, kas iegūti tā partnerības vai sadarbības ietvaros. Šā lēmuma daļēja atcelšana savukārt nodrošinātu Fastweb piekļuvi plašākam INWIT vietņu klāstam, kā arī lielāku skaidrību par šo vietņu īpašībām un piekļuves procedūrām minētajām vietnēm.
23
Tādējādi Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā būtiskus tiesvedības elementus, it īpaši apstākli, ka jebkādas alternatīvas neesamība tirgū attiecībā uz vietnēm, ko pašlaik izmanto INWIT, atņemtu tam sarunu iespējas ar tā partneriem un ierobežotu konkurenci tirgū.
24
Fastweb arī apgalvo, ka ir jāņem vērā vairāki papildu faktiskie elementi, proti, tā dalība administratīvajā procedūrā Komisijā, tā kā tirgus tīkla jaunpienācēja operatora statuss, informācijas sniegšana Komisijai par kaitējumu, kas tam nodarīts piekļuves INWIT tīmekļvietnēm neesamības dēļ, kā arī tā un Iliad Italia stāvokļa līdzība.
25
Komisija apgalvo, ka pirmais pamats ir nepieņemams, un norāda, ka Fastweb, no vienas puses, apšauba Vispārējās tiesas konstatētos faktus, neapgalvojot un nepierādot faktu sagrozīšanu, un, no otras puses, izvirza faktus, kas netika izvirzīti Vispārējā tiesā.
Novērtējums
26
Vispirms jāizvērtē Komisijas argumenti, kurus tā izmanto, lai apstrīdētu pirmā apelācijas pamata pieņemamību.
27
Šajā ziņā jāatgādina, pirmām kārtām, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru atbilstoši LESD 256. panta 1. punkta otrajai daļai un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 58. panta pirmajai daļai apelācijas sūdzība attiecas tikai uz tiesību jautājumiem, izslēdzot jebkādu faktu vērtējumu. Tādējādi vienīgi Vispārējās tiesas kompetencē ir izvērtēt pierādījumus. Tāpēc šo elementu vērtējums, izņemot to izkropļojuma gadījumā, nav tiesību jautājums, ko Tiesa var pārskatīt apelācijas sūdzībā (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2016. gada 21. jūnijs, Bundesverband der Pharmazeutischen Industrie/Allergopharma, C‑157/16 P(I), nav publicēts, EU:C:2016:476, 9. punkts un tajā minētā judikatūra).
28
Lai gan Fastweb pirmā apelācijas pamata pamatošanai izvirzīto argumentu atsevišķu aspektu izklāsts, protams, varētu likt uzskatīt, ka tā mērķis ir daļēji apšaubīt Vispārējās tiesas veikto faktu novērtējumu, tomēr faktiski ar šo pamatu Fastweb būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa tā intereses par lietas iznākumu esamību ir novērtējusi, pamatojoties uz kļūdainu kritēriju par to, ka nav faktiskas vai paredzamas iespējas izmantot strīdīgās koncentrācijas dalībnieku pakalpojumus, lai gan tai bija jānosaka tikai tas, vai tās tiesiskais stāvoklis vai ekonomiskais stāvoklis, ņemot vērā šīs koncentrācijas paredzamo ietekmi uz konkurences apstākļiem, kas ietekmē šo uzņēmumu, varētu tikt mainīts, atceļot strīdīgo lēmumu.
29
Šāds iebildums ir apelācijas tiesas kompetencē, ciktāl tas attiecas uz tiesību kļūdu, ko esot pieļāvusi Vispārējā tiesa, tādējādi pirmais pamats ir uzskatāms par pieņemamu, ciktāl tas attiecas uz šo iebildumu.
30
Otrām kārtām, no Tiesas judikatūras izriet, ka ļaut lietas dalībniekam pirmo reizi Tiesā izvirzīt pamatu, ko tas nav izvirzījis Vispārējā tiesā, nozīmētu ļaut tam iesniegt Tiesā, kurai ir ierobežota kompetence izskatīt apelācijas sūdzības, strīdu, kas ir plašāks par to, kas bija jāizskata Vispārējai tiesai. Tādējādi apelācijas tiesvedības kontekstā Tiesas kompetencē ir izvērtēt tikai to, kāds juridisks risinājums tika sniegts pirmajās tiesās apspriestajiem pamatiem (Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2019. gada 13. novembris, EDP España/Komisija, C‑536/19 P(I), nav publicēts, EU:C:2019:965, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
31
Tomēr, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa pieļāvusi kļūdu, neņemot vērā šī rīkojuma 24. punktā minētos faktus, kas faktiski netika izvirzīti pirmajā instancē, Fastweb reāli izvirza Tiesai pamatu, kas netika izvirzīts Vispārējā tiesā, proti, ka tā pieteikums par iestāšanos lietā bija jāapmierina, pamatojoties uz šiem faktiem. Tādēļ argumenti, kas balstīti uz šiem faktiem, ir jānoraida kā nepieņemami.
32
Turpretī pretēji tam, ko apgalvo Komisija, šā rīkojuma 22. un 23. punktā apkopotie Fastweb argumenti jāuzskata par tādiem, kas tikai paskaidro šā uzņēmuma ekonomiskā stāvokļa izklāsta, kā tas izklāstīts Vispārējā tiesā iesniegtā pieteikuma par iestāšanos lietā 7. punktā, nozīmi, lai novērtētu tā interesi par lietas iznākumu, un tādēļ šos argumentus nevar noraidīt kā nepieņemamus.
33
Par pirmā apelācijas pamata būtības pārbaudi ir svarīgi norādīt, kā izriet no pārsūdzētā rīkojuma 25.–34. punkta, ka Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Fastweb pieteikums par iestāšanos lietā bija jāapmierina tikai, ciktāl Fastweb, ņemot vērā tā pašreizējās darbības organizāciju, bija pierādījis, ka tam pašlaik vai nākotnē ir nepieciešama piekļuve INWIT pasīvajai infrastruktūrai un ka līdz ar to tam bija jāslēdz vai faktiski būtu jāslēdz līgums par mitināšanas pakalpojumiem ar INWIT.
34
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otro daļu ikviena persona var iestāties lietās, ko izskata Savienības tiesas, ja tā var pierādīt interesi par lietas, ko izskata kāda no tām, iznākumu.
35
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru jēdziens “ieinteresētība attiecībā uz [..] lietas iznākumu” 40. panta otrās daļas izpratnē jādefinē saskaņā ar pašu lietas priekšmetu un jāsaprot kā tieša un pastāvoša ieinteresētība par pašiem prasījumiem, nevis kā interese par izvirzītajiem pamatiem vai argumentiem. Patiešām, vārdkopa “lietas iznākums” attiecas uz prasīto galalēmumu pasludināmā sprieduma rezolutīvajā daļā (Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2021. gada 24. jūnijs, ratiopharm u.c./Komisija, C‑220/21 P(I), nav publicēts, EU:C:2021:521, 18. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
36
It īpaši jāpārbauda, vai pieteikuma par iestāšanos lietā iesniedzēju tieši ietekmē pārsūdzētais akts un vai viņa interese par lietas iznākumu ir noteikta. Principā interesi par lietas iznākumu var uzskatīt par pietiekami tiešu tikai, ciktāl šis iznākums var mainīt pieteikuma par iestāšanos lietā iesniedzēja tiesisko stāvokli (Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2021. gada 24. jūnijs, ratiopharm u.c./Komisija, C‑220/21 P(I), nav publicēts, EU:C:2021:521, 19. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
37
Turklāt ir jānošķir pieteikuma par iestāšanos lietā iesniedzēji, kuriem ir tieša interese par lietas dalībnieku iesniegto prasījumu iznākumu lietā, kurā viņi vēlas iestāties, un tie, kuriem ir tikai netieša interese par lietas iznākumu, jo viņu un viena lietas dalībnieka situācija ir līdzīga (Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2021. gada 24. jūnijs, ratiopharm u.c./Komisija, C‑220/21 P(I), nav publicēts, EU:C:2021:521, 20. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38
Konkrētāk, attiecībā uz šādas ieinteresētības pastāvēšanu konkurences tiesību jomā ir svarīgi uzsvērt, ka LESD noteikumos, kas attiecas uz konkurenci, ir nostiprinātas tiesības tai netikt kropļotai ar pasākumiem, kuri ir pretrunā LESD 101., 102. un 107. pantam (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2018. gada 6. novembris, Scuola Elementare Maria Montessori/Komisija, Komisija/Scuola Elementare Maria Montessori un Komisija/Ferracci, no C‑622/16 P līdz C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 43. punkts, kā arī 2019. gada 5. novembris, ECB u.c./Trasta Komercbanka u.c., C‑663/17 P, C‑665/17 P un C‑669/17 P, EU:C:2019:923, 112. punkts).
39
Tādējādi varēja uzskatīt, ka pieteikuma par iestāšanos lietā iesniedzējs būtu jāatzīst par ieinteresētu attiecībā uz lietas iznākumu, ja attiecīgajai valsts atbalsta shēmai, par ko ir strīds, var būt tieša un pastāvoša ietekme uz tā ekonomisko stāvokli, it īpaši, ja nevar izslēgt, ka projekts, ko finansē, izmantojot šādu shēmu, piedāvā alternatīvu minētā pieteikuma iesniedzēja piedāvātajiem pakalpojumiem un tādējādi var ietekmēt tā darbību (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2019. gada 22. oktobris, Scandlines Danmark un Scandlines Deutschland/Komisija, C‑174/19 P, nav publicēts, EU:C:2019:1096, 9., 22. un 40. punkts).
40
Tāpat uzņēmuma, kuram ar Komisijas lēmumu tika piedēvēta dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē, konkurenti, kuru ekonomiskais stāvoklis ir mainījies attiecīgās rīcības dēļ, varēja panākt, ka tiek atzīta viņu ieinteresētība iestāties lietā to prasījumu atbalstam, ar kuriem tika lūgts noraidīt prasību atcelt Komisijas lēmumu (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja rīkojumus, 2008. gada 21. februāris, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland/Komisija, C‑385/07 P, nav publicēts, EU:C:2008:114, 9. un 10. punkts, kā arī 2012. gada 8. jūnijs, Schenker/Deutsche Lufthansa u.c., C‑602/11 P(I), nav publicēts, EU:C:2012:337, 11. un 12. punkts).
41
Tomēr no Regulas Nr. 139/2004 2. panta 3. punkta un 8. panta 3. punkta izriet, ka Komisijai par nesaderīgām ar iekšējo tirgu ir jāatzīst koncentrācijas, kas būtiski kaitē efektīvai konkurencei šajā tirgū vai nozīmīgā tā daļā, it īpaši dominējoša stāvokļa radīšanas vai nostiprināšanas rezultātā.
42
Ņemot vērā šos faktorus, uzņēmums, kas darbojas vienā vai vairākos tirgos, kurus Komisija ir identificējusi kā tādus, kurus var ietekmēt koncentrācijas iespējamā pret konkurenci vērstā ietekme, principā ir jāuzskata par tādu, kam ir tieša un pastāvoša ieinteresētība par prasījumiem pārsūdzībā par lēmumu, ar kuru atļauj šo koncentrāciju, ciktāl pārskatīšanas procedūras sākotnējā posmā nevar izslēgt, ka minētās koncentrācijas atļauja un attiecīgā gadījumā nosacījumi, kā arī pienākumi, kas attiecas uz šo atļauju, varētu ietekmēt šā uzņēmuma darbību.
43
Tas, ka šāds uzņēmums pašlaik izmanto cita uzņēmēja pakalpojumus, kas nav attiecīgās koncentrācijas dalībnieki, nevar tikt izmantots, lai izslēgtu šādu interešu pastāvēšanu, jo, kā apgalvo Fastweb, konkurences situācijas izmaiņas, kas izriet no paziņotā darījuma, pat šādā gadījumā var ietekmēt šī uzņēmuma pieejamās ekonomiskās izvēles iespējas un tā pārrunu spējas, kuras tam ir, organizējot šos darījumus.
44
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, uzskatot, ka Fastweb, lai pierādītu savu interesi par lietas T‑692/20 iznākumu, bija jāpierāda, ka tas nevar turpināt savu darbību, izmantojot infrastruktūru, kurai tam tobrīd bija piekļuve, pamatojoties uz partnerību un sadarbību ar citiem operatoriem, un ka tādējādi tam bija vai būtu faktiski jāslēdz līgums par INWIT iekārtu mitināšanas un pārraides pakalpojumiem.
45
Tāpēc pirmais pamats ir jāapmierina.
46
Tā kā pārsūdzētā rīkojuma rezolutīvā daļa ir balstīta arī uz strīdīgajā lēmumā noteikto nosacījumu un pienākumu salīdzināšanas pamatu, ir jāizskata otrais pamats, kura mērķis ir apstrīdēt šo pamatu.
Par otro pamatu
Argumentācija
47
Ar otro apelācijas pamatu Fastweb apgalvo, ka pārsūdzētā rīkojuma 36. punktā Vispārējā tiesa esot pieļāvusi divas tiesību kļūdas.
48
Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otro daļu, jo esot novērtējusi interesi par lietas iznākumu nevis saistībā ar Iliad Italia iesniegtajiem apsvērumiem, bet gan pamatojoties uz Komisijas strīdīgajā lēmumā veikto analīzi. Tādējādi Vispārējā tiesa nevarēja lemt, pamatojoties uz šajā lēmumā ietvertajiem it kā kļūdainajiem vērtējumiem.
49
Otrkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini salīdzinājusi Fastweb situāciju ar citu fizisko un juridisko personu situāciju, pieprasot, lai tas pierāda, ka strīdīgajā lēmumā noteiktie nosacījumi un pienākumi tam ir radījuši īpašas sekas.
50
Komisija apgalvo, ka otrais pamats ir balstīts uz kļūdainu pārsūdzētā rīkojuma interpretāciju, jo Vispārējā tiesa faktiski izvērtēja Fastweb interesi par lietas iznākumu, pamatojoties uz kritērijiem, kas izriet no Savienības tiesu pastāvīgās judikatūras.
Vērtējums
51
Pretēji tam, ko Vispārējā tiesa ir atzinusi pārsūdzētā rīkojuma 36. punktā, no uzņēmuma, kurš darbojas vienā vai vairākos tirgos, ko Komisija ir identificējusi kā tādus, kurus var skart iespējamas koncentrācijas darījuma pret konkurenci vērstas sekas, nevar prasīt, lai tas pierāda, ka koncentrācijas dalībniekiem noteikto nosacījumu un pienākumu ietekme uz tā stāvokli atšķiras no ietekmes, kas izriet no tā pašreizējām attiecībām ar citiem operatoriem.
52
Patiešām, kā apgalvo Fastweb, tā kā viens no mērķiem, izskatot atcelšanas prasību, kas celta par lēmumu, ar kuru ir atļauta koncentrācija, ir novērtēt, cik lielā mērā šajā lēmumā paredzētie nosacījumi un pienākumi ir pietiekami, lai izslēgtu pret konkurenci vērstu seku rašanos šīs koncentrācijas īstenošanas gadījumā, nevar gaidīt, ka pieteikuma par iestāšanos lietā iesniedzējs sākotnējā procedūras posmā pierāda, ka šie nosacījumi un pienākumi nav pietiekami, lai izvairītos no šādām sekām.
53
Turklāt, kā izriet no šī rīkojuma 42. un 43. punkta, uzņēmuma ieinteresētība atcelt lēmumu, ar kuru ir atļauta koncentrācija, jāizvērtē, nepiešķirot izšķirošu nozīmi apstāklim, ka šis uzņēmums patlaban saņem piegādes no citiem operatoriem, kas nav koncentrācijas dalībnieki, un jebkāds ar šiem operatoriem noslēgto līgumu un šajā lēmumā noteikto nosacījumu un pienākumu ietekmes iespējamais salīdzinājums nekādā ziņā nevar būt izšķirošs šā vērtējuma veikšanai.
54
No tā izriet, ka otrais pamats ir jāapmierina un tāpēc pārsūdzētais rīkojums ir jāatceļ.
Par Vispārējā tiesā iesniegto pieteikumu par iestāšanos lietā
55
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmo daļu Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanas gadījumā Tiesa var pati pieņemt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma pieņemšanai Vispārējā tiesā.
56
Šajā gadījumā Tiesas rīcībā ir elementi, kas nepieciešami, lai pieņemtu galīgo spriedumu par Fastweb pieteikumu par iestāšanos lietā.
57
Pieteikumā par iestāšanos lietā Fastweb apgalvo, ka tas kā mobilo un fiksēto pakalpojumu mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības pakalpojumu sniedzējs ir viens no operatoriem, kas pērk mitināšanas pakalpojumus pasīvā tīkla infrastruktūrā. Tāpēc tas apgalvo, ka tam ir vajadzīga piekļuve INWIT vietnēm un ka tas no tādiem operatoriem kā INWIT pērk makrotīmekļvietņu mitināšanas pakalpojumus. Tādēļ tas uzskata, ka strīdīgā lēmuma atcelšana būtiski ietekmētu tā situāciju.
58
Kā izriet no šī rīkojuma 42. punkta, šādi elementi, kuru patiesums apstiprināts strīdīgajā lēmumā un kurus Komisija nekādā veidā neapstrīd, ir pietiekami, lai konstatētu, ka Fastweb ir tieša un aktuāla interese par tās lietas iznākumu, kurā skata Iliad Italia iesniegtos prasījumus par strīdīgā lēmuma atcelšanu, ciktāl tie neapšaubāmi pierāda, ka Fastweb darbojas vienā vai vairākos tirgos, kurus Komisija ir identificējusi kā tādus, kurus varētu ietekmēt paziņotā darījuma iespējamās pret konkurenci vērstās sekas.
59
Šādos apstākļos un pretēji Komisijas apgalvojumam no Fastweb nevar gaidīt, lai tas sīkāk izklāstītu, kā paziņotais darījums mainītu tā fiksēto mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības pakalpojumu sniedzēja stāvokli.
60
Turklāt Komisijas argumenti, ar kuriem tā noliedza Fastweb interesi iestāties lietā, pamatojot ar to, ka tas nav pierādījis, ka partnerība un sadarbība, kurā Fastweb pašlaik ir iesaistīts, varētu tikt apdraudēta vai ka tas faktiski pirka vai pirks mitināšanas pakalpojumus no INWIT, nevar atspēkot šo prasījumu šā rīkojuma 43. punktā izklāstīto iemeslu dēļ.
61
Tādēļ Fastweb pieteikums par iestāšanos lietā T‑692/20 ir jāapmierina.
Par tiesāšanās izdevumiem
62
Attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem šajā apelācijas tiesvedībā atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem, ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu. Atbilstoši tā paša reglamenta 138. panta 1. punktam, kas saskaņā ar tā 184. panta 1. punktu ir piemērojams apelācijas tiesvedībai, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
63
Tā kā Fastweb ir prasījis piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs, ir jāpiespriež Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt Fastweb tiesāšanās izdevumus, kas tam radušies šajā apelācijas tiesvedībā.
64
Attiecībā uz tiesāšanās izdevumiem saistībā ar pieteikumu par iestāšanos lietā atbilstoši Tiesas Reglamenta 137. pantam, kas saskaņā ar tā 184. panta 1. punktu ir piemērojams apelācijas tiesvedībai, lēmumu par tiesāšanās izdevumiem ietver galīgajā spriedumā vai rīkojumā par tiesvedības izbeigšanu.
65
Tā kā šajā lietā Fastweb pieteikums par iestāšanos lietā ir apmierināts, lēmuma par tiesāšanās izdevumiem, kas saistīti ar tā iestāšanos lietā, pieņemšana ir jāatliek.
Ar šādu pamatojumu Tiesas priekšsēdētāja vietnieks izdod rīkojumu:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2021. gada 27. septembra rīkojumu Iliad Italia/Komisija (T‑692/20, nav publicēts, EU:T:2021:686).
2)
Fastweb SpA tiek atļauts iestāties lietā T‑692/20 Iliad Italia SpA prasījumu atbalstam.
3)
Eiropas Komisija sedz savus, kā arī atlīdzina Fastweb SpA tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar tiesvedību apelācijas instancē.
4)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem, kas saistīti ar Fastweb SpA iestāšanos lietā, pieņemšanu atlikt.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.