62022TJ0793_RES
Lieta T‑793/22
TU
pret
Eiropas Parlamentu
[Vispārējās tiesas] (ceturtā palāta paplašinātā sastāvā) 2024. gada 11. septembra spriedums
Civildienests – Akreditēti deputātu palīgi – Dienesta attiecību izbeigšana – Uz noteiktu laiku noslēgts darba līgums – Nepagarināšana – Ziņojošās personas statuss – Civildienesta noteikumu 22.a–22.c pants – Aizsardzības pasākumi – Konfidencialitāte – Morālais kaitējums
Tiesvedība – Pierādījumu iesniegšana – Nelikumīgi iegūti pierādījumi – Pieļaujamība – Nosacījumi – Pārbaudes tiesā nodrošināšanai nepieciešamie pierādījumi
(Vispārējās tiesas Reglamenta 85. pants)
(skat. 64. un 69. punktu)
Tiesvedība – Procesa organizatoriskie pasākumi – Lietas dalībniekiem uzdotie rakstveida jautājumi – Vispārējās tiesas veikts neatkarīgs faktu un pierādījumu elementu vērtējums
(Vispārējās tiesas Reglamenta 88. pants un 89. panta 1. punkts)
(skat. 73. un 74. punktu)
Ierēdņi – Tiesības un pienākumi – Ziņojums par faktiem, kas rada aizdomas par prettiesiskas darbības vai pienākumu būtiskas neizpildes esamību – Sekas administrācijai – Pienākums aizsargāt darbinieku, kurš ziņojis par šiem faktiem – Apjoms – Nepieciešamība pieņemt lēmumu, ar ko apstiprināta ziņojošās personas statusa atzīšana – Neesamība
(Civildienesta noteikumu 22.a panta 1.3. punkts; Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 127. pants)
(skat. 78.–84. punktu)
Ierēdņi – Tiesības un pienākumi – Ziņojums par faktiem, kas rada aizdomas par prettiesiskas darbības vai pienākumu būtiskas neizpildes esamību – Sekas administrācijai – Pienākums informēt darbinieku, kurš ziņojis par šiem faktiem – Apjoms – Saņemšanas apstiprinājuma neesamība un neinformēšana par paredzēto rīcību – Pārkāpums – Ziņojums, kas nosūtīts arī [Eiropas] Birojam krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Ietekmes neesamība
(Civildienesta noteikumu 22.a un 22.b pants; Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 127. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2013 5. panta 3. punkts)
(skat. 91.–102. punktu)
Ierēdņi – Tiesības un pienākumi – Ziņojums par faktiem, kas rada aizdomas par prettiesiskas darbības vai pienākumu būtiskas neizpildes esamību – Sekas administrācijai – Pienākums aizsargāt darbinieku, kurš ziņojis par šiem faktiem – Apjoms – Pietiekamu aizsardzības pasākumu pieņemšana, ja pastāv ticami netiešie pierādījumi par kaitējumu – Novērtējuma brīvība – Robežas – Pierādīšanas pienākums
(Civildienesta noteikumu 22.a panta 3. punkts, 22.b pants un 22.c pants; Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 127. pants)
(skat. 105., 112.–117., 128., 136., 138., 140.–144., 158. punktu)
Iestāžu akti – Direktīvas – Direktīva 2019/1937 par to personu aizsardzību, kuras ziņo par Savienības tiesību aktu pārkāpumiem – Tieša pienākumu noteikšana Savienības iestāžu attiecībās ar personālu – Izslēgšana – Atsaukšanās iespēja – Apjoms
(LESD 288. panta trešā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2019/1937 21. panta 5. punkts)
(skat. 106.–111. punktu)
Ierēdņi – Tiesības un pienākumi – Ziņojums par faktiem, kas rada aizdomas par prettiesiskas darbības vai pienākumu būtiskas neizpildes esamību – Sekas administrācijai – Pienākums aizsargāt darbinieku, kurš ziņojis par šiem faktiem – Apjoms – Akreditēta parlamenta deputāta palīga līguma parlamentārajā grupā pagarināšana, ja šī grupa nav to lūgusi – Izslēgšana – Vienlīdzīgas attieksmes principa un rūpības pienākuma pārkāpums – Neesamība
(Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 127. pants un 130. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta Lēmuma par Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma pieņemšanu 21. panta 1. punkts; Parlamenta Prezidija lēmuma par Eiropas Parlamenta deputātu nolikuma piemērošanas pasākumiem 18. panta 3. punkts)
(skat. 129.–135., 193., 196.–200. un 202. punktu)
Ierēdņi – Tiesības un pienākumi – Ziņojums par faktiem, kas rada aizdomas par prettiesiskas darbības vai pienākumu būtiskas neizpildes esamību – Sekas administrācijai – Pienākums aizsargāt darbinieku, kurš ziņojis par šiem faktiem – Apjoms – Konfidencialitātes pienākums – Darbinieka kā ziņojošās personas statusa un viņa atbrīvošanas no amata sakarā ar viņa ziņojumiem izpaušana trešai personai – Pārkāpums
(Civildienesta noteikumu 22.a un 22.b pants; Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 127. pants)
(skat. 173., 176.–180. punktu)
Rezumējums
Daļēji apmierinot TU – bijušā Eiropas Parlamenta akreditētā deputāta palīga (turpmāk tekstā – “ADP”) – celto prasību, Vispārējā tiesa, izskatīdama lietu paplašinātā sastāvā, lemj par līdz šim nebijušu jautājumu: par aizsardzību, kāda šai iestādei jāsniedz ADP viņa kā trauksmes cēlēja statusā.
Prasītājs tika pieņemts darbā par deputātu grupas ADP, lai palīdzētu deputātei, uz laikposmu no 2019. gada augusta līdz 2022. gada februārim. 2021. gada jūlijā viņš iesniedza lūgumu sniegt palīdzību un aizsardzību saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 24. pantu saistībā ar vardarbību, kādu pret viņu īstenojusi attiecīgā deputāte. Elektroniskā pasta vēstulē prasītājs arī bija norādījis, ka vēlas aizsargāt Savienības finanšu intereses, minētajā lūgumā sniedzot informāciju par finanšu pārkāpumiem, ko, iespējams, izdarījusi tā pati deputāte. Turklāt viņš ziņoja par šiem pārkāpumiem Eiropas Birojam krāpšanas apkarošanai (OLAF).
Tajā pašā mēnesī Parlaments pieņēma pagaidu aizsardzības pasākumu, kura mērķis bija nodot prasītāju delegācijas priekšsēdētāja, kas bija arī tās grupas loceklis, kurā ietilpa šī deputāte, pārziņā. Vēlāk, pēc iespējamām represijām no šīs delegācijas vadības puses, prasītājs pēc sava lūguma tika atbrīvots no amata šajā delegācijā līdz viņa līguma beigām.
Prasītājs arī lūdza pārcelt viņu uz jebkuru citu amata vietu Parlamentā un lūdza Parlamentu paredzēt iespēju pagarināt viņa līgumu, lai viņš varētu sadarboties ar šo iestādi un ar OLAF notiekošajās izmeklēšanās, vienlaikus saņemdams pilnīgu aizsardzību. Visbeidzot viņš iesniedza vairākus lūgumus pagarināt viņa līgumu.
Tā kā šie lūgumi tika noraidīti, prasītājs vērsās Vispārējā tiesā ar prasību, pirmkārt, atcelt Parlamenta lēmumu nepagarināt viņa ADP līgumu un atcelt netiešo lēmumu, ar kuru ir atteikts atzīt viņa kā ziņojošās personas statusu, un papildus atbrīvošanas no amata pasākumam veikt citus aizsardzības pasākumus, kā arī, otrkārt, atlīdzināt nodarīto kaitējumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Iesākumā Vispārējā tiesa konstatē, ka Parlamentam nebija jāpieņem lēmums, ar kuru tas atzīst, ka prasītājs ir saņēmis ziņojošās personas statusu. Proti, Civildienesta noteikumu 22.a panta 3. punktā paredzētā aizsardzība bez jebkādām formalitātēm ierēdņiem, kuri ir snieguši informāciju par faktiem, kas rada aizdomas par prettiesiskas darbības esamību, tiek piešķirta, pamatojoties vienīgi uz minētās informācijas sniegšanas faktu.
Tomēr šis konstatējums neskar iestādes nepieciešamību ievērot tiesības, kas izriet no attiecīgās personas kā ziņojošās personas statusa.
Šajā ziņā, pirmām kārtām, neatkarīgi no OLAF informēšanas pienākumiem attiecībā pret prasītāju, arī Parlamentam – kas ir kompetentā iestāde, kurai jānodrošina to šīs iestādes darbinieku aizsardzība, kas atbilstoši Civildienesta noteikumu 22.a un 22.b pantam ir ziņojuši par smagiem pārkāpumiem –, tiklīdz tam ir darīti zināmi Civildienesta noteikumu 22.a pantā minētie fakti, pirmkārt, ir jāapstiprina šī ziņojuma saņemšana un tad, otrkārt, jāinformē darbinieks par rīcību, kāda bijusi saistībā ar viņa ziņojumiem, atbilstoši savam rūpības pienākumam un saskaņā ar iekšējiem noteikumiem par Civildienesta noteikumu 22.c panta īstenošanu.
Otrām kārtām, attiecībā uz pienākumu pierādīt aizsardzības pasākumu pietiekamo raksturu tādā situācijā, kāda ir šajā lietā, kad prasītājs sniedz ticamus netiešos pierādījumus, saskaņā ar kuriem viņam ir nodarīts kaitējums pārcelšanas pasākuma pieņemšanas rezultātā, un kad viņa ziņojumi par delegācijas vadības pieņemtām iespējamām represijām turklāt joprojām tiek izskatīti, Parlamentam ir jāpierāda, ka tas ir izpildījis pienākumu aizsargāt ziņojošo personu, šajā ziņā pieņemdams pietiekamus pasākumus.
Proti, situācijā, kad iestādei ir jāīsteno Civildienesta noteikumu 22.a–22.c pantā paredzētās normas, kuru mērķis it īpaši ir nodrošināt ziņojošām personām aizsardzību pret iespējamiem represīvajiem pasākumiem, šī iestāde nevar paredzēt noteikumus, kas ir mazāk aizsargājoši par tiem, kādus šajā ziņā ir īpaši pieņēmis Savienības likumdevējs attiecībā uz ziņojošo personu aizsardzību no dalībvalstu puses (
1
).
Trešām kārtām, attiecībā uz iestādes pienākuma aizsargāt ziņojošās personas apjomu Vispārējā tiesa norāda, ka no Civildienesta noteikumu 22.a panta 3. punkta izriet, ka iestādei ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu šīm personām līdzsvarotu un efektīvu aizsardzību pret jebkāda veida represijām, tostarp pret represiju draudiem un mēģinājumiem.
Protams, tā kā nav viena vai vairāku grupas deputātu skaidri izteikta lūguma, Parlamentam nav iespējas pagarināt ADP līgumu. Proti, ierosme pagarināt ADP līgumu ir tikai viena vai vairāku deputātu ziņā; deputātiem nevar likt sadarboties vai turpināt sadarboties ar tādiem ADP, kurus viņi nav brīvi izvēlējušies. ADP ar deputātu vai deputātiem, kam viņš palīdz, uztur darba attiecības, kurām raksturīga uzticības saikne.
Tāpat rūpības pienākums nevar nozīmēt, ka Parlaments, neievērodams Deputātu nolikuma 21. pantā ietverto noteikumu, saskaņā ar kuru deputāti brīvi izvēlas savus personīgos līdzstrādniekus, pagarina ADP līgumu, pat ja šis ADP ir ieguvis ziņojošās personas statusu.
Tomēr šis konstatējums neietekmē Parlamentam noteikto pienākumu veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu prasītājam līdzsvarotu un efektīvu aizsardzību pret jebkāda veida represijām.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzskata, ka, aprobežodamies tikai ar prasītāja informēšanu par to, ka atbrīvošanas no amata pasākums ir vienīgais paredzamais aizsardzības pasākums, Parlaments nav pierādījis, ka tas būtu veicis visus nepieciešamos pasākumus, lai pārliecinātos, ka iestāde nenodara prasītājam nekādu kaitējumu viņa kā ziņojošās personas statusa dēļ atbilstoši Civildienesta noteikumu 22.a panta 3. punktam. Ņemot vērā prasītāja kā ziņojošās personas statusu un saskaņā ar Civildienesta noteikumu 22.a panta 3. punktu, papildus atbrīvošanas no amata pasākumam Parlamentam būtu vajadzējis sniegt prasītājam atbalstu, mēģinot palīdzēt viņam rast risinājumu.
Turklāt, tikai norādīdams prasītājam, ka, lai aizsargātu viņu saistībā ar viņa ziņojošās personas statusu, nav paredzami nekādi citi aizsardzības pasākumi, izņemot atbrīvošanu no amata, un ka viņa līguma pagarināšana nav šajā saistībā paredzams pasākums, Parlaments nav pierādījis, ka būtu sniedzis viņam konsultācijas un palīdzību, kas tam bija prasītājam jāsniedz.
Visbeidzot, informēdams delegācijas priekšsēdētāju par to, ka prasītājs tiks atbrīvots no pienākumiem pret viņu prasītāja lūguma sniegt palīdzību dēļ, bet informēdams arī par prasītāja kā ziņojošās personas statusu, lai gan prasītājs nebija atļāvis izpaust šo statusu, Parlaments ir pārkāpis konfidencialitātes pienākumu un pienākumu aizsargāt prasītāja kā ziņojošās personas identitāti.
Tādēļ Vispārējā tiesa secina, ka prasītājam ir nodarīts morālais kaitējums, kas nevar tikt atlīdzināts, tikai atceļot netiešo lēmumu, jo ar pēdējo minēto lēmumu Parlaments atteicās, atbildot uz prasītāja lūgumu, noteikt viņam citu aizsardzības pasākumu, izņemot atbrīvošanu no amata. Šādos apstākļos Vispārējā tiesa atceļ minēto lēmumu, daļēji apmierina prasījumus par kaitējuma atlīdzību par summu 10000 EUR apmērā un pārējā daļā prasību noraida.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/1937 (2019. gada 23. oktobris) par to personu aizsardzību, kuras ziņo par Savienības tiesību aktu pārkāpumiem (OV 2019, L 305, 17. lpp.).