Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES TAMARAS ČAPETAS [TAMARA ĆAPETA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 12. martā (1)
Lieta C‑660/24
Eiropas Komisija
pret
Ungāriju
Dalībvalsts pienākuma neizpilde – LESD 258. pants – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Direktīva 2013/48/ES – Tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā – 3. panta 3. punkta b) apakšpunkts – Tiesības uz advokāta līdzdalību nopratināšanas laikā – 3. panta 6. punkta b) apakšpunkts – Pagaidu atkāpes pieļaušana, lai novērstu ievērojama apdraudējuma nodarīšanu kriminālprocesam – 9. pants – Atteikšanās no tiesībām – Valsts tiesību akti, kas paredz aizdomās turēto vai apsūdzēto nopratināšanu bez advokāta, ja advokāts neierodas noteiktā laikposmā – Nepareiza transponēšana
I.      Ievads
1.        Šajā lietā Eiropas Komisija ir sākusi pārkāpuma procedūru pret Ungāriju saskaņā ar LESD 258. pantu par to, ka tā nav izpildījusi Savienības tiesībās noteiktos pienākumus pareizi transponēt atsevišķas
Direktīvas 2013/48/ES (2) normas, kas attiecas uz tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā.
2.        Šīs lietas pamatā galvenokārt ir būtiskas domstarpības starp Komisiju un Ungāriju, kā arī Čehijas Republiku, kas iestājās šajā tiesvedībā, par to, kā jāsaprot Direktīvas 2013/48 3. panta 3. un 6. punktā noteiktās tiesības uz advokāta palīdzību un paredzētās atkāpes no šīm tiesībām.
3.        Līdzīgs jautājums Tiesā tiek
izskatīts arī lietā C‑681/24 Komisija/Čehijas Republika, kurā mani secinājumi ir sniegti šajā pašā dienā.
4.        Otrs iebildums šajā lietā attiecas uz Direktīvas 2013/48 9. panta normas – par atteikšanos no tiesībām uz advokāta palīdzību – nepareizu transponēšanu.
II.    Atbilstošais tiesiskais regulējums
A.      Savienības tiesības
5.        Direktīvas 2013/48 3. pantā “Tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā” noteikts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz advokāta palīdzību tādā laikā un tādā veidā, lai attiecīgās personas varētu praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību.
[..]
3.      Tiesības uz advokāta palīdzību ietver to, ka:
a)      dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības privāti tikties un sazināties ar advokātu, kas viņu pārstāv, tostarp pirms policijas vai citas tiesību aizsardzības vai tiesu iestādes veiktas nopratināšanas;
b)      dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz advokāta klātbūtni un efektīvu līdzdalību, kad viņus nopratina. Šādai līdzdalībai jāatbilst valstu tiesību aktos paredzētajām procedūrām ar noteikumu, ka šādas procedūras neskar attiecīgo tiesību efektīvu īstenošanu un būtību. Ja advokāts piedalās nopratināšanā, šādas līdzdalības faktu fiksē, izmantojot protokolēšanas procedūru saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem;
[..]
6.      Ārkārtas apstākļos un tikai pirmstiesas stadijā dalībvalstis var uz laiku atkāpties no 3. punktā paredzēto tiesību piemērošanas, ciktāl tas ir pamatoti, ņemot vērā lietas konkrētos apstākļus, pamatojoties uz vienu vai vairākiem šādiem pārliecinošiem iemesliem:
a)      ja pastāv steidzama nepieciešamība novērst smagas negatīvas sekas kādas personas dzīvībai, brīvībai vai fiziskajai neaizskaramībai;
b)      ja ir absolūti nepieciešama izmeklēšanas iestāžu tūlītēja rīcība, lai novērstu ievērojama apdraudējuma nodarīšanu kriminālprocesam.”
6.        Direktīvas 2013/48 9. pantā “Atteikšanās no tiesībām” noteikts:
“1.      Neskarot valsts tiesību aktus, kuros prasīta advokāta obligāta klātbūtne vai palīdzība, dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz jebkuru atteikšanos no tiesībām, kas minētas 3. un 10. pantā:
a)      aizdomās turētajam vai apsūdzētajam vienkāršā un saprotamā valodā, mutiski vai rakstiski ir sniegta skaidra un pietiekama informācija par attiecīgo tiesību saturu un iespējamām sekām, ja no tām atsakās; un
b)      atteikšanās tiek pausta brīvprātīgi un nepārprotami.
2.      Atteikšanos no tiesībām, ko var paust rakstiski vai mutiski, kā arī apstākļus, kuros tā pausta, fiksē, izmantojot protokolēšanas procedūru saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem.
3.      Dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētie vai apsūdzētie atteikšanos var vēlāk jebkurā kriminālprocesa brīdī atsaukt un ka viņi ir informēti par minēto iespēju. Šāds atsaukums stājas spēkā no brīža, kad tas ir izdarīts.”
B.      Ungārijas tiesības
7.        Büntetőeljárásról szóló 2017. évi XC. törvény (2017. gada Likums Nr. XC, ar ko izveido Kriminālprocesa kodeksu; turpmāk tekstā – “Kriminālprocesa kodekss”) 387. panta 3. punktā noteikts:
“Ja aizdomās turētais vai persona, ko pamatoti tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, vēlas izmantot advokāta palīdzību vai ja izmeklēšanas iestāde vai prokuratūra ieceļ advokātu, izmeklēšanas iestāde vai prokuratūra nekavējoties informē advokātu un atliek aizdomās turētā nopratināšanu līdz advokāta ierašanās brīdim –
vismaz uz divām stundām. Ja šajā laikposmā:
a)      advokāts neierodas vai
b)      aizdomās turētais vai persona, ko pamatoti tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, pēc apspriešanās ar savu advokātu piekrīt sākt nopratināšanu,
izmeklēšanas iestāde vai prokuratūra sāk nopratināt aizdomās turēto.”
III. Pirmstiesas procedūra un tiesvedība Tiesā
8.        Komisija 2021. gada 12. novembrī saskaņā ar LESD 258. pantu nosūtīja Ungārijai oficiālu paziņojuma vēstuli, jo uzskatīja, ka atsevišķas
Direktīvas 2013/48 normas, tostarp 3. panta 6. punkta b) apakšpunkts un 9. pants, ir nepareizi transponētas, un aicināja šo dalībvalsti divu mēnešu laikā iesniegt apsvērumus.
9.        Ungārija 2022. gada 12. janvārī iesniedza atbildes vēstuli, kurā apstrīdēja Komisijas argumentus.
10.      Komisija 2023. gada 14. jūlijā nosūtīja Ungārijai argumentētu atzinumu, kurā norādīja, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunkts un 9. pants joprojām nav pareizi transponēti, un aicināja Ungāriju izpildīt šajā argumentētajā atzinumā minētās prasības divu mēnešu laikā pēc tā saņemšanas.
11.      Ungārija 2023. gada 13. septembrī iesniegtajā atbildē uz argumentēto atzinumu atkārtoti apgalvoja, ka ir pareizi transponējusi Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunktu un 9. pantu.
12.      Attiecīgi Komisija 2024. gada 10. oktobrī saskaņā ar LESD 258. pantu cēla šo prasību Tiesā. Tās prasījumi Tiesai ir šādi:
–        atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā kopsakarā ar 3. panta 3. punktu un šīs direktīvas 9. pantā, jo nav pareizi transponējusi minētās normas, un
–        piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
13.      Ungārijas 2024. gada 23. decembrī iesniegtajā iebildumu rakstā prasījumi Tiesai ir šādi:
–        noraidīt šo prasību kā nepamatotu un
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
14.      Komisija un Ungārija iesniedza arī repliku un atbildes rakstu uz repliku attiecīgi 2025. gada 17. februārī un 28. martā.
15.      Tiesas priekšsēdētājs 2025. gada 7. februārī atļāva Čehijas Republikai iestāties šajā lietā Ungārijas prasījumu atbalstam.
16.      Ņemot vērā šīs lietas līdzību ar lietu C‑681/24 Komisija/Čehijas Republika, Tiesa saskaņā ar tās Reglamenta 77. pantu organizēja šīm divām lietām kopīgu tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai. Šī tiesas sēde notika 2025. gada 10. decembrī, un tajā mutvārdu apsvērumus sniedza Komisija, Ungārija un Čehijas Republika.
IV.    Juridiskā analīze
17.      Mana analīze ir strukturēta trīs pamatdaļās. Pirmkārt, šķiet lietderīgi sniegt dažus ievada apsvērumus par Direktīvu 2013/48 un tās vietu brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (turpmāk tekstā – “BDTT”) (A). Otrkārt, pārbaudīšu, vai ir pamatots pirmais iebildums, kas attiecas uz Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar tās 3. panta 3. punktu pārkāpumu
(B). Treškārt, pārbaudīšu, vai ir pamatots otrais iebildums, kas attiecas uz Direktīvas 2013/48 9. panta pārkāpumu
(C).
18.      Pamatojoties uz šo analīzi, esmu nonākusi pie secinājuma, ka abi iebildumi ir pamatoti.
A.      Ievada apsvērumi par Direktīvu 2013/48 un BDTT
19.      Iesākumā, kā norādīju savos iepriekšējos secinājumos (3), norādīšu, ka
Eiropas Savienība ir pieņēmusi vairākas direktīvas, pamatojoties uz LESD 82. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēto Eiropas Savienības kompetenci pieņemt minimālos noteikumus par personu tiesībām kriminālprocesā. Šo sešu direktīvu kopumā ir arī Direktīva 2013/48 (4).
20.      Dažkārt šīs direktīvas
tiek sauktas par “ceļveža” direktīvām, jo tās izrietēja no Padomes 2009. gada Rezolūcijas par ceļvedi aizdomās turētu vai apsūdzētu personu procesuālo tiesību stiprināšanai kriminālprocesā (5). Šī rezolūcija tika apstiprināta Eiropadomes Stokholmas programmā, kura attiecās uz BDTT (6) un kurā apstiprināts, ka “aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesību aizsardzība kriminālprocesā ir Savienības pamatvērtība, kas ir svarīga, lai saglabātu dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos un sabiedrības paļāvību uz Savienību” (7).
21.      Proti, no Direktīvas 2013/48 apsvērumiem (8) izriet, ka kopēju minimālo noteikumu par personu procesuālajām tiesībām krimināllietās noteikšanu šajā direktīvās pamato nepieciešamība stiprināt savstarpēju uzticēšanos dalībvalstu krimināltiesību sistēmām, jo tā ir “savstarpējas atzīšanas pamatā un pati ir uzskatāma par brīvības, drošības un tiesiskuma telpas stūrakmeni” (9). Šādu noteikumu mērķis ir arī novērst šķēršļus pilsoņu pārvietošanās brīvībai Eiropas Savienībā un balstīties uz standartiem, kas attiecas uz tiesībām uz taisnīgu tiesu un tiesībām uz aizstāvību, kuras garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā un 48. panta 2. punktā, kā arī salīdzināmajās normās – Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantā (10).
22.      Direktīvā 2013/48 ir paredzēti kopējie minimālie noteikumi par aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesībām uz advokāta palīdzību visos kriminālprocesa posmos (11). Šīs tiesības ir pamattiesības uz taisnīgu tiesu (12) un palīdz nodrošināt citu kriminālprocesa tiesību ievērošanu (13).
23.      Tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā ir izklāstītas Direktīvas 2013/48 3. pantā.
24.      Direktīvas 2013/48 3. panta 1. punktā ir noteikts “pamatprincips”, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz advokāta palīdzību tādā laikā un tādā veidā, lai attiecīgās personas varētu praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību (14).
25.      Šis princips ir precizēts Direktīvas 2013/48 3. panta 2. punktā attiecībā uz brīdi, no kura šīs tiesības ir jāpiešķir, tostarp arī saistībā ar iestāžu veiktu nopratināšanu (15).
26.      Šis princips ir plašāk precizēts arī Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punktā, kurā ir noteikts tiesību uz advokāta palīdzību saturs. It īpaši 3. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteikts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības privāti tikties un sazināties ar advokātu, kas viņu pārstāv, tostarp pirms nopratināšanas (16), savukārt 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā noteikts, ka šīm personām ir tiesības uz advokāta klātbūtni un efektīvu līdzdalību, kad viņus nopratina (17).
27.      Saskaņā ar Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktu “ārkārtas apstākļos un tikai pirmstiesas stadijā” dalībvalstis var uz laiku atkāpties no 3. panta 3. punktā paredzēto tiesību piemērošanas, ja tas ir pamatoti “lietas konkrētos” apstākļos un balstoties
uz “pārliecinošiem iemesliem”: a) “ja pastāv steidzama nepieciešamība novērst smagas negatīvas sekas kādas personas dzīvībai, brīvībai vai fiziskajai neaizskaramībai” vai b) “ja ir absolūti nepieciešama izmeklēšanas iestāžu tūlītēja rīcība, lai novērstu ievērojama apdraudējuma nodarīšanu kriminālprocesam”. Jebkādai Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktā paredzētajai pagaidu atkāpei ir jāatbilst arī šīs direktīvas 8. pantā izklāstītajiem vispārējiem nosacījumiem (18).
28.      Direktīvas 2013/48 9. pantā, kas arī tiek aplūkots šajā lietā, ir paredzētas īpašas prasības, kas jāizpilda, lai aizdomās turētie un apsūdzētie varētu atteikties no savām tiesībām uz advokāta palīdzību (19). Šīs direktīvas 9. panta 1. punktā būtībā ir paredzēti divi nosacījumi (20), proti, pirmkārt, ka šīs personas ir saņēmušas skaidru un pietiekamu informāciju par tiesību uz advokāta palīdzību saturu un iespējamām sekām, ja no tām atsakās, un, otrkārt, ka atteikšanās tiek pausta brīvprātīgi un nepārprotami. Direktīvas 2013/48 9. panta 2. punktā turklāt ir precizēts, ka atteikšanās ir jāieprotokolē, savukārt šīs direktīvas 9. panta 3. punktā ir paredzēts, ka šīs personas var vēlāk jebkurā kriminālprocesa brīdī atsaukt atteikšanos un ka viņi ir jāinformē par minēto iespēju.
29.      Šīs lietas būtība ir tāda, ka Komisija, no vienas puses, un Ungārija un Čehijas Republika, no otras puses, atšķirīgi saprot
tiesību uz advokāta palīdzību būtību un iespējamās atkāpes no šīm tiesībām.
30.      Īsumā – pirms sīkāk skaidroju pušu nostāju – Komisijas ieskatā Direktīvā 2013/48 paredzēto tiesību uz advokāta palīdzību būtība interpretējama tādējādi, ka advokātam vienmēr ir jāpiedalās nopratināšanā un ka vienīgie izņēmumi no šā noteikuma (proti, kad aizdomās turētie vai apsūdzētie var tikt nopratināti bez advokāta klātbūtnes) ir situācijas, kas izklāstītas šīs direktīvas 3. panta 6. punktā. Turklāt šīs personas var atteikties no advokāta klātbūtnes saskaņā ar tās 9. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Savukārt Ungārija un Čehijas Republika apgalvo, ka tiesības uz advokāta palīdzību ir ievērotas tad, ja šīm personām tiek piedāvāta iespēja izmantot advokāta palīdzību. Šā iemesla dēļ nopratināšanas gadījumā, kad advokāts neierodas noteiktajā laikā, neesot
atkāpe no tiesībām uz advokāta palīdzību. Turklāt, kā paskaidrošu saistībā ar otro iebildumu, Ungārija norāda, ka tās tiesību sistēmā nav iespēju atteikties no tiesībām uz advokāta palīdzību – tādā nozīmē, kā Ungārija tās saprot –, tāpēc tā uzskata, ka Direktīvas 2013/48 9. pants nebija jātransponē valsts tiesībās.
B.      Par pirmo iebildumu attiecībā uz Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar tās 3. panta 3. punktu pārkāpumu
1.      Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
31.      Ar pirmo iebildumu Komisija apgalvo, ka Ungārija ir nepareizi transponējusi Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunktu kopsakarā ar 3. panta 3. punktu, jo Kriminālprocesa kodeksa (turpmāk tekstā – “strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums”) 387. panta 3. punkts vispārīgi
ļauj tiesu iestādēm nopratināt aizdomās turētos vai apsūdzētos bez advokāta klātbūtnes, ja advokāts neierodas noteiktajā laikā. Šāds tiesiskais regulējums ir pretrunā minētās direktīvas 3. panta 3. punktam – saskaņā ar kuru ir jānodrošina šo personu tiesības uz advokāta palīdzību – un vienlaikus neatbilst direktīvas 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā paredzētajam nosacījumam, ka atkāpe no šīm tiesībām pieļaujama, ja jānovērš ievērojama apdraudējuma nodarīšana kriminālprocesam (21).
32.      Komisija apgalvo, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktā attiecīgi paredzētas aizdomās turēto un apsūdzēto
beznosacījuma tiesības sazināties ar advokātu pirms nopratināšanas un tikt nopratinātiem sava advokāta klātbūtnē un ka tās 3. panta 6. punktā ir atļautas tādas pagaidu atkāpes no šīm tiesībām, kas piemērojamas tikai konkrētas lietas ārkārtas apstākļos. Tādējādi iespēja, ka pēc strīdīgajā
Ungārijas tiesiskajā regulējumā noteiktā laika tiek veikta nopratināšana bez advokāta klātbūtnes, esot
tāda atkāpe no tiesībām uz advokāta palīdzību, kura neatbilst nevienai no direktīvas 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā minētajām prasībām, ko Savienības likumdevējs ir paredzējis kā šauru izņēmumu no vispārējā principa, saskaņā ar kuru aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem ir tiesības uz advokāta palīdzību pirms nopratināšanas un tās laikā. Komisija tiesas sēdē norādīja, ka neatkarīgi no tā, vai strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums tiktu uzskatīts par atbilstošu Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) judikatūrai, Direktīva 2013/48 joprojām ir pārkāpta.
33.      Komisija inter alia uzsver, ka dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktu ir jānodrošina advokāta klātbūtne nopratināšanā, ja vien nav izpildītas šīs direktīvas 3. panta 6. punkta prasības vai persona neatsakās no tiesībām uz advokāta palīdzību saskaņā ar minētās direktīvas 9. pantu. Direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāsaprot kā advokāta fiziska klātbūtne, un strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums nepārprotami ietver tādu izņēmumu no tiesībām uz advokāta palīdzību, kas vispārīgi attiecas uz visām situācijām, kurās advokāts neierodas noteiktajā laikā, un nopietni apdraud šo tiesību praktisku un efektīvu īstenošanu. Atsauce uz valsts tiesību aktiem 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā neattiecoties uz advokāta klātbūtni, bet tikai uz advokāta līdzdalības veidu, un valsts iestādēm esot
citi līdzekļi, kā izvairīties no iespējamas kavēšanās un ļaunprātīgas izmantošanas, piemēram, tās var norīkot personai advokātu, ja uzskata, ka ir svarīgi veikt nopratināšanu.
34.      Ungārija apgalvo, ka strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums atbilst Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punktam un nav uzskatāms par atkāpi šīs direktīvas 3. panta 6. punkta izpratnē. Minētās direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā neesot
noteikts, ka advokātam vienmēr jābūt klātesošam nopratināšanā, bet gan tikai tas, ka aizdomās turētie vai apsūdzētie, ja vēlas, var saņemt advokāta palīdzību. No Direktīvas 2013/48 normām izrietot, ka šīm personām ir jānodrošina iespēja saņemt advokāta palīdzību, bet no tās neizriet, ka tad, ja tās nevēlas izmantot šādu palīdzību, nopratināšana nevar notikt bez advokāta klātbūtnes.
35.      Ungārija uzskata, ka atkāpe no Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā paredzētajām tiesībām ir tad, ja persona nevar izvēlēties advokātu vai izmantot tiesības uz advokāta palīdzību; savukārt tad, ja tai ir tikusi dota iespēja izmantot advokāta palīdzību un atļauta advokāta klātbūtne, tad advokāta neierašanās nopratināšanas laikā – neatkarīgi no iemesla – neesot
atkāpe saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 6. punktu. Gluži pretēji, šī tiesību norma attiecas uz situāciju, kad tiesas iestādēm ir jāsāk personas nopratināšana, pat ja advokāts vispār nav ticis informēts. Tādējādi strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums nav atkāpe saskaņā ar 3. panta 6. punktu, jo tas neatbrīvo tiesas iestādes no pienākuma informēt advokātu un neierobežo personu iespēju pilnvarot izvēlēto advokātu vai lūgt advokāta iecelšanu jebkurā procesa stadijā. Ungārija tiesas sēdē uzsvēra, ka šis tiesiskais regulējums izņēmuma kārtā ļauj nopratināt aizdomās turētos, ja advokāts nav ieradies divu stundu laikā, un šā laikposma beigšanās nenozīmējot nopratināšanas sākumu, jo persona var atteikties sniegt liecību pēc tam, kad ir tikusi informēta par savām tiesībām.
36.      Ungārija inter alia uzsver, ka no Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunkta formulējuma (“ja advokāts piedalās nopratināšanā”) skaidri izriet, ka advokāts ne vienmēr piedalās nopratināšanā un ka atsauce uz valsts tiesību aktiem šajā tiesību normā attiecas uz advokāta klātbūtni un līdzdalību. Komisijas interpretācija praktiski novestu pie tā, ka advokāta klātbūtne – ja vien persona no tās neatsakās – būtu obligāts nosacījums personas nopratināšanas laikā. Tas negatīvi ietekmētu kriminālprocesu, jo advokāta neierašanās varētu kavēt šādu procesu un daudzos gadījumos aizdomās turētie nonāktu neizdevīgā situācijā. Ungārija tiesas sēdē norādīja, ka paziņošanai par turēšanu aizdomās un aizdomās turēto nopratināšanai ir jānotiek 24 stundu laikā no aizturēšanas
sākuma, tāpēc, ja advokāta neierašanās radītu kavēšanos, tas izraisītu termiņa neievērošanu, procesa apturēšanu un noziedznieku atbrīvošanu, un ECT judikatūrā nav noteikta absolūta prasība par klātbūtni.
37.      Čehijas Republika piebilst, ka tas, ka advokātam ne vienmēr ir jāpiedalās nopratināšanā, atbilst ECT judikatūrai (22), saskaņā ar kuru izšķiroša nozīme ir nevis advokāta klātbūtnei nopratināšanas laikā, bet gan tam, vai aizdomās turētais vai apsūdzētais varēja efektīvi īstenot tiesības uz advokāta palīdzību. Čehijas Republika tiesas sēdē uzsvēra, ka Direktīvā 2013/48 esot
tikai noteikts dalībvalstu pienākums nodrošināt pietiekamu iespēju saņemt advokāta palīdzību un ka aizdomās turēto vai apsūdzēto nopratināšanu bez advokāta klātbūtnes neliedzot nedz tās formulējums, nedz izstrādāšanas vēsture, nedz salīdzinājums ar Direktīvu 2016/800 attiecībā uz bērniem, un ka Direktīva 2013/48 nepārsniedzot ECT judikatūrā prasīto, jo tās normas atbilstot šai judikatūrai un izstrādāšanas dokumentos neesot
šādu norāžu.
2.      Izvērtējums
38.      Kā īsumā paskaidroju iepriekš (skat. šo secinājumu 29. un 30. punktu), lietas dalībnieku argumenti atklāj, ka pirmo
iebildumu izraisa atšķirīga Direktīvas 2013/48 normu izpratne. Tādējādi strīds ir par Direktīvas 2013/48 3. panta 3. un 6. punkta normu interpretāciju un to, kā būtu jāsaprot šīs direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā noteiktās tiesības uz advokāta palīdzību nopratināšanas laikā. Šos jautājumus Tiesa vēl nav tieši izskatījusi.
39.      Uzskatu, ka, pamatojoties uz Direktīvas 2013/48 formulējumu, izstrādāšanas vēsturi, kontekstu un mērķiem, kā arī ECT judikatūru, ir jāatbalsta Komisijas interpretācija par Direktīvas 2013/48 3. panta 3. un 6. punkta nozīmi un savstarpējo saikni.
a)      Formulējums
40.      Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir skaidri noteikts, ka viens no 3. panta 3. punktā paredzēto tiesību uz advokāta palīdzību īstenošanas komponentiem
ir dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai
aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem būtu “tiesības uz advokāta klātbūtni un efektīvu līdzdalību, kad viņus nopratina” (23).
41.      Direktīvas 2013/48 25. apsvērumā ir norādīts: “Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz to, ka viņu advokāts ir klāt un efektīvi piedalās, kad tos nopratina policija vai citas tiesību aizsardzības vai tiesu iestādes, tostarp tiesas sēžu laikā.” (24)
42.      Manuprāt, kā norādījusi arī Komisija, klātbūtne nozīmē fizisku klātbūtni, t.i., aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz to, lai
tad, kad tos nopratina tiesas iestādes, viņu advokāts būtu ieradies personiski (25).
43.      No tā izriet, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir paredzētas aizdomās turēto vai apsūdzēto vispārējas tiesības uz advokāta klātbūtni, kad tiesas iestādes tās nopratina. Tomēr šīs tiesības nav absolūtas un tātad, kā tas ir paredzēts šajā direktīvā, uz tām var attiekties pagaidu atkāpes saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 6. punktu vai atteikšanās no šīm tiesībām saskaņā ar tās 9. pantu.
44.      Tiesa ir nospriedusi, ka Direktīvā 2013/48 paredzētās pagaidu atkāpes ir izsmeļošas (26).
45.      Šīs lietas dalībnieki neapstrīd, ka strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums neatbilst visiem Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā un 8. pantā paredzētajiem nosacījumiem par iespējamu pagaidu atkāpi, kura – kā paskaidroja Komisija – ir tā šajā direktīvā paredzētā pagaidu atkāpe, ko, iespējams, varētu piemērot. Proti, kā to pamato Komisija, ir skaidrs, ka šajā tiesiskajā regulējumā paredzētais noteikums ir vispārēji piemērojams situācijās, kad advokāts neierodas noteiktajā (vismaz) divu stundu laikā, un tādējādi tas neattiecas tikai uz atsevišķiem gadījumiem (“ciktāl tas ir pamatoti, ņemot vērā lietas konkrētos apstākļus”), kā tas ir prasīts 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā, un ka šajā ziņā nav arī jāpierāda “pārliecinoši iemesli”, ka ir “absolūti nepieciešama izmeklēšanas iestāžu tūlītēja rīcība, lai novērstu ievērojama apdraudējuma nodarīšanu kriminālprocesam”.
46.      Tāpēc, manuprāt, strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums, kas vispārēji ļauj aizdomās turētos vai apsūdzētos nopratināt bez viņu advokāta klātbūtnes tikai tāpēc, ka advokāts nav varējis ierasties vismaz divu stundu laikā, ir pretrunā Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktam kopsakarā ar tās 3. panta 6. punkta b) apakšpunktu (27).
47.      Turklāt, kā norādījusi Komisija un pretēji Ungārijas izvirzītajiem argumentiem, jāuzsver, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētā atsauce uz valsts tiesību aktiem attiecas uz advokāta faktisku līdzdalību, nevis uz viņa klātbūtni. Tas izriet no šīs tiesību normas formulējuma (“Šādai līdzdalībai jāatbilst valstu tiesību aktos paredzētajām procedūrām”) un 25. apsvēruma formulējuma (“Šādai līdzdalībai vajadzētu būt saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētām procedūrām, kuras regulē advokāta līdzdalību [..] nopratināšanas laikā”).
48.      Manuprāt, tas nav pretrunā apsvērumam, ka Direktīvas 2013/48
3. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir prasīta gan klātbūtne, gan faktiska līdzdalība;
drīzāk tas nozīmē, ka, lai gan Direktīva 2013/48 piešķir dalībvalstīm zināmu rīcības brīvību attiecībā uz valsts noteikumiem, kas reglamentē noteiktus advokāta efektīvas līdzdalības veidus (ar nosacījumu, ka šie noteikumi “neskar attiecīgo tiesību efektīvu īstenošanu un būtību”), šādas rīcības brīvības nav attiecībā uz klātbūtni, jo saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunktu aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem vienmēr ir tiesības uz advokāta palīdzību nopratināšanas laikā. Klātbūtne nozīmē klātbūtni – advokāts vai nu ir ieradies, vai nav.
49.      Nebūtu jāuzskata, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētā norāde par “[viņu] advokāta” klātbūtni vienmēr nozīmētu aizdomās turēto vai apsūdzēto pašu izraudzītu advokātu. Kā norādīja Komisija, šis formulējums neliedz dalībvalstu iestādēm risināt jautājumu par tiesību uz advokāta palīdzību iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu, kas var radīt šķēršļus kriminālprocesa norisei, un paredzēt kārtību, ka personām, kuru izraudzītais advokāts nevar ierasties, tiek tā vietā norīkots cits advokāts, kas palīdz nopratināšanas laikā. Tad norīkotais advokāts kļūst par “[viņu] advokātu”.
b)      Izstrādāšanas vēsture
50.      Čehijas Republika tiesas sēdē apgalvoja, ka Direktīvā 2013/48 ir reglamentētas tiesības uz advokāta palīdzību, nevis advokāta obligāta klātbūtne un ka šīs direktīvas izstrādāšanas vēsture liecinot, ka alternatīvi tika ierosinātas normas par advokāta obligātu klātbūtni, bet galu galā tās netika izvēlētas. Tās ieskatā tiesību normu par advokāta obligātu klātbūtni noraidīšana nozīmē, ka Direktīvā 2013/48 nav prasīts, lai
advokāts vienmēr būtu klāt nopratināšanā.
51.      Manuprāt, šīs Čehijas Republikas argumentācijas pamatā ir prasības par advokāta obligātu klātbūtni kļūdaina izpratne.
52.      Ir taisnība, ka Direktīvas 2013/48 izstrādāšanas laikā (28) Komisijas ietekmes novērtējumā tika piedāvāts
politikas risinājums, kas paredzēja noteikumus par vispārēju obligātu aizsardzību visos gadījumos. Tas nozīmētu, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem vienmēr būtu jāsaņem advokāta palīdzība un ka atteikšanās no šīm tiesībām nebūtu nepieļaujama. Citiem vārdiem, aizstāvības obligātums nozīmē, ka nav iespējams atteikties no tiesībām. Tomēr priekšroka tika dota iespējai atteikties no tiesībām uz advokāta palīdzību, ievērojot kopējos minimālos noteikumus.
53.      Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo Čehijas Republika, advokāta obligātās klātbūtnes jēdziens jānošķir no vispārējām tiesībām uz advokāta palīdzību.
54.      No Direktīvas 2013/48 normām izriet (29), ka advokāta obligāta klātbūtne nozīmē, ka aizdomās turētais vai apsūdzētais nevar atteikties no tiesībām uz advokāta palīdzību un tam vienmēr ir jāizmanto advokāta pakalpojumi, savukārt šīs direktīvas 3. panta 3. punktā paredzētās tiesības uz advokāta palīdzību nozīmē, ka aizdomās turētajam vai apsūdzētajam ir vispārējas tiesības uz advokāta palīdzību, jo īpaši tiesības uz advokāta klātbūtni nopratināšanas laikā saskaņā ar 3. panta 3. punkta b) apakšpunktu, bet šī persona var atteikties no savām tiesībām, ja ir izpildītas 9. panta prasības (vai var būt pagaidu atkāpe saskaņā ar 3. panta 6. punktu). Citiem vārdiem, tas, ka 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā nav noteikta prasība par advokāta obligātu klātbūtni, neietekmē aizdomās turēto vai apsūdzēto personu vispārējās tiesības lūgt advokāta palīdzību nopratināšanas laikā, ja vien šīs personas nav atteikušās no savām tiesībām saskaņā ar 9. pantu.
55.      Varētu piebilst, ka jautājums par nopratināšanas nesākšanu līdz brīdim, kad ierodas advokāts, faktiski tika izvirzīts Padomē un tika iesniegti priekšlikumi tā risināšanai direktīvas tekstā, atsaucoties uz dalībvalstu tiesību sistēmām (30). Tomēr šīs ierosinātās normas tika svītrotas, jo sarunas ar Eiropas Parlamentu bija noslēgušās (31).
56.      Pat ja izstrādāšanas vēsture nav noteicoša, tai nav pretrunā interpretācija, saskaņā ar kuru likumdevēja nodoms ir nodrošināt aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem tiesības uz advokāta klātbūtni nopratināšanas laikā.
c)      Konteksts
57.      Citas Direktīvas 2013/48 un citu “ceļveža” direktīvu normas, šķiet, vēl vairāk atbalsta Komisijas izvirzīto minētās direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar 3. panta 6. punkta b) apakšpunktu
interpretāciju.
58.      It īpaši, kā izklāstīts šo secinājumu 24. punktā, Direktīvas 2013/48 3. panta 1. punktā ir skaidri noteikts vispārējs princips, ka dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt iespēju aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem īstenot tiesības uz advokāta palīdzību “tādā laikā un tādā veidā, lai attiecīgās personas varētu praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību”. Kopsakarā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktu tas nozīmē, ka dalībvalstīm bez izņēmuma jānodrošina, ka šīs tiesības tiek “praktiski un efektīvi” īstenotas visās kriminālprocesa stadijās. Manuprāt un kā norādījusi Komisija, tas, ka tiesas iestādes aizdomās turēto vai apsūdzēto var nopratināt bez advokāta klātbūtnes tikai tāpēc, ka advokāts neierodas noteiktajā laikā, var nopietni apdraudēt šīs personas tiesību uz aizstāvību praktisku un efektīvu īstenošanu.
59.      Čehijas Republika tiesas sēdē apgalvoja, ka papildu apstiprinājumu faktam, ka Direktīva 2013/48 neparedz, ka advokātam vienmēr jāpiedalās nopratināšanā, sniedzot salīdzinājums ar Direktīvu 2016/800 attiecībā uz bērniem, kuri ir aizdomās turētie vai apsūdzētie kriminālprocesā (skat. šo secinājumu 19. punktu). Čehijas Republika norāda, ka saskaņā ar Direktīvas 2016/800 6. panta 2. punktu dalībvalstis nodrošina, ka bērniem tiek sniegta advokāta palīdzība, un saskaņā ar šīs direktīvas 6. panta 4. punkta b) apakšpunktu dalībvalstis nodrošina, ka bērniem nopratināšanas laikā tiek sniegta advokāta palīdzība. Tās ieskatā tas, ka no šīm tiesību normām skaidri izriet, ka nopratināšanā ir obligāta advokāta klātbūtne, un ka šīs normas ir iekļautas Direktīvā 2016/800 bērnu neaizsargātības dēļ, liecina, ka tā ir atkāpe no Direktīvā 2013/48 noteiktā vispārējā režīma; loģiski secināms: ja Direktīvā 2013/48 būtu noteikta advokāta obligāta klātbūtne, šis pienākums Direktīvā 2016/800 nebūtu jānosaka tikai attiecībā uz noteiktiem aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem.
60.      Arī šīs argumentācijas pamatā, manuprāt, ir kļūdaina izpratne par advokāta obligātās klātbūtnes prasību.
61.      Taisnība, ka atšķirībā no Direktīvas 2013/48 Direktīvā 2016/800 ir paredzēta advokāta obligāta klātbūtne nopratināšanas laikā, ņemot vērā bērnu īpašo situāciju, jo viņi ir neaizsargāti un ne vienmēr spēj saprast un pilnībā sekot līdzi kriminālprocesam (32). Tomēr, kā norādīts iepriekš, advokāta obligāta klātbūtne nopratināšanas laikā nozīmē, ka atteikšanās nav atļauta, – tādējādi tā nav pielīdzināma vispārējām tiesībām uz advokāta klātbūtni nopratināšanā, jo šajā gadījumā atteikšanās ir atļauta.
d)      Mērķi
62.      Kā minēts šo secinājumu IV daļas A sadaļā, Direktīva 2013/48 veicina BDTT izveidi, jo tā nosaka kopēju minimālo noteikumu kopumu par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā, lai veicinātu dalībvalstu savstarpējo uzticēšanos krimināltiesību sistēmām un Savienības pilsoņu paļāvību, pārvietojoties Eiropas Savienībā. Stokholmas programmas kontekstā – šīs direktīvas mērķis ir ne tikai kodificēt, bet arī stiprināt tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā visās dalībvalstīs.
63.      Ņemot to vērā, tāda Direktīvas 2013/48 interpretācija, kas ļautu dalībvalstij nopratināt aizdomās turētos vai apsūdzētos, nenodrošinot viņiem tiesības uz viņu advokāta klātbūtni tikai tādēļ, ka advokāts nav ieradies vismaz divu stundu laikā, manuprāt, apdraud Direktīvas 2013/48 mērķus nodrošināt aizdomās turēto vai apsūdzēto tiesību uz taisnīgu tiesu vienotu līmeni visā Savienībā.
e)      ECT judikatūra
64.      Ungārija un Čehijas Republika savas nostājas pamatošanai atsaucās uz ECT judikatūru, un Čehijas Republika tiesas sēdē it īpaši apgalvoja, ka Direktīva 2013/48 atbilst ECT judikatūras prasībām.
65.      Jāuzsver, ka pirmā
iebilduma pamatā ir Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta un 6. punkta b) apakšpunkta normu iespējams pārkāpums. Tādējādi jautājums par to, vai strīdīgais
Ungārijas tiesiskais regulējums ir jāuzskata par atbilstošu ECPAK 6. pantam, kā tas interpretēts ECT judikatūrā, nav dispozitīvs.
66.      Šajā ziņā, kā paskaidroju iepriekšējos secinājumos (33), pienākums interpretēt “ceļveža” direktīvas saskaņā ar pamattiesībām nozīmē, ka konkrētajā direktīvā ietvertās tiesības nedrīkst nodrošināt mazāku aizsardzību par to, kas garantēta Hartā un ECPAK, bet tas nenozīmē, ka Savienības likumdevējs nevar piešķirt plašākas tiesības. Citiem vārdiem, tā kā ECPAK nodrošina minimālo aizsardzības līmeni saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu (34), jebkurai konkrētās direktīvas interpretācijai jānodrošina aizsardzība vismaz šīs konvencijas līmenī, bet Eiropas Savienības nodrošinātā aizsardzība var būt augstāka.
67.      Tādējādi šajā lietā neatkarīgi no tā, kāda ir ECT judikatūras interpretācija, tas nenozīmē, ka Direktīvas 2013/48 normas nevarētu tikt interpretētas kā tādas, kas nosaka vēl augstāku aizsardzības līmeni.
68.      Tomēr – pretēji Ungārijas un Čehijas Republikas argumentiem – ECT judikatūra, šķiet, liecina, ka prasība par advokāta fizisku klātbūtni ir noteikta arī saskaņā ar ECT.
69.      ECT ir atzinusi, ka ikvienai personai, kas apsūdzēta noziedzīgā nodarījumā, ir tiesības uz efektīvu advokāta aizstāvību, kā to garantē ECPAK 6. panta 3. punkta c) apakšpunkts, un šīs tiesības ir viena no taisnīgas tiesas pamatiezīmēm kriminālprocesā (35).
70.      It īpaši, lietā Beuze pret Beļģiju (36) ECT
ir uzsvērusi, ka, ņemot vērā šo tiesību mērķus, advokāta palīdzība pirmstiesas procesa stadijā veicina tiesu kļūdu novēršanu un, galvenokārt, ECPAK 6. panta mērķu sasniegšanu, jo īpaši tiesas iestāžu un apsūdzētā procesuālo tiesību vienlīdzību; tūlītēja advokāta palīdzība ir svarīgs līdzsvara elements, kas kompensē aizdomās turēto personu neaizsargātību policijas aizturēšanas laikā, un tai ir arī preventīva nozīme, jo tā nodrošina būtisku aizsardzību pret policijas spiedienu un cietsirdīgu izturēšanos pret aizdomās turētajiem. Turklāt viens no galvenajiem advokāta uzdevumiem aizturēšanas un izmeklēšanas stadijā ir nodrošināt, ka tiek ievērotas apsūdzētā tiesības neliecināt pret sevi un tiesības klusēt, kas tādējādi papildina tiesības uz juridisko palīdzību.
71.      Turklāt attiecībā uz tiesību uz advokāta palīdzību saturu ECT ir uzskatījusi, ka ECPAK 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā nav precizēts, kā īstenot tiesības uz advokāta palīdzību vai kāds ir šo tiesību saturs. Lai gan valstīm ir atstāta izvēle, kā nodrošināt šo tiesību ievērošanu savās tiesu sistēmās, šo tiesību tvērums un saturs ir jānosaka saskaņā ar ECPAK mērķi, proti, garantēt praktiskas un efektīvas tiesības (37).
72.      Lai tiesības uz taisnīgu tiesu paliktu pietiekami praktiskas un efektīvas, ECPAK 6. panta 1. punktā ir noteikts, ka advokāta palīdzība vienmēr ir jānodrošina, sākot no aizdomās turētā pirmās nopratināšanas policijā (38).
73.      Advokāta norīkošana pati par sevi negarantē tā sniegtās palīdzības efektivitāti apsūdzētajam, tāpēc ir jāievēro noteiktas minimālās prasības (39). Pirmkārt, aizdomās turētajiem ir jābūt iespējai sazināties ar advokātu no brīža, kad viņi tiek aizturēti; tādēļ pirms nopratināšanas viņiem ir jābūt iespējai konsultēties ar savu advokātu (40). Otrkārt, vairākās lietās ECT ir konstatējusi, ka “aizdomās turētajiem ir tiesības uz advokāta fizisku klātbūtni sākotnējās policijas nopratināšanas laikā un ikreiz, kad viņi tiek nopratināti turpmākajā pirmstiesas procedūrā [..]. Šāda fiziska klātbūtne ļauj advokātam sniegt efektīvu un praktisku, nevis tikai abstraktu palīdzību [..], jo īpaši nodrošināt, ka netiek aizskartas nopratinātā aizdomās turētā tiesības uz aizstāvību” (41).
74.      Šie spriedumā Beuze pret Beļģiju minētie konstatējumi tika apstiprināti turpmākajā judikatūrā (42).
75.      Turklāt spriedumā Soytemiz pret Turciju (43) ECT uzsvēra, ka advokāta klātbūtne izmeklēšanas darbību laikā, tostarp policijas nopratināšanā, ir ECPAK 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzēto garantiju neatņemama daļa, jo ir grūti iztēloties, kā konkrētos
pakalpojumus, kas saistīti ar 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto “juridisko palīdzību”, varētu sniegt bez advokāta klātbūtnes. Tādējādi tiesības uz advokāta palīdzību nozīmē ne tikai atļauju advokātam piedalīties klātienē, bet arī atļauju viņam aktīvi palīdzēt aizdomās turētajam, inter alia policijas nopratināšanas laikā, un iejaukties, lai nodrošinātu aizdomās turētā tiesību ievērošanu, ņemot vērā, ka noziedzīga nodarījuma izdarīšanā apsūdzētajam vajadzētu būt iespējai izmantot visus pakalpojumus, kas konkrēti saistīti ar juridisko palīdzību, ne tikai tiesas procesā, bet arī pirmstiesas stadijā, ņemot vērā tās īpašo nozīmi kriminālprocesa sagatavošanā. Turklāt tiesības uz advokāta palīdzību ir spēkā visā policijas nopratināšanas laikā un līdz tās beigām: “Advokāta klātbūtne un aktīva palīdzība policijas nopratināšanas laikā ir svarīga procesuālā garantija, kuras mērķis citstarp ir novērst pierādījumu vākšanu, izmantojot piespiešanas vai apspiešanas līdzekļus, neievērojot aizdomās turētā gribu, un aizsargāt aizdomās turētā brīvību izvēlēties runāt vai klusēt policijas nopratināšanas laikā” (44).
76.      ECT arī atgādināja, ka policijai tad, ja aizdomās turētais ir atsaucies uz tiesībām uz advokāta palīdzību nopratināšanas laikā, principā ir pienākums atturēties no nopratināšanas vai to atlikt
līdz brīdim, kad ierodas advokāts un spēj palīdzēt aizdomās turētajam. Tādi paši apsvērumi attiecas arī uz gadījumu, kad advokātam ir jādodas prom vai viņš tiek lūgts aiziet pirms policijas veiktas nopratināšanas beigām un pirms nopratināšanas protokola nolasīšanas un parakstīšanas (45).
77.      Tādējādi, kā redzams iepriekš minētajā ECT judikatūrā, tiek uzsvērts, ka aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem jābūt iespējai izmantot tiesības uz advokāta fizisku klātbūtni nopratināšanas laikā, kā to garantē tiesības uz advokāta palīdzību saskaņā ar ECPAK 6. panta 1. punktu un 3. punkta c) apakšpunktu (46). Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo Ungārija un Čehijas Republika, šī judikatūra liecina, ka advokāta fiziska klātbūtne principā ir nepieciešama, ja vien šo tiesību ierobežojums nav pienācīgi pamatots.
78.      Varētu piebilst, ka konkrētā ECT judikatūra, uz kuru atsaucas Ungārija un Čehijas Republika, šķiet nepiemērota. Spriedumā Yoldaş pret Turciju (47) ECT nosprieda, ka situācijā, kad pieteikuma iesniedzējs bija atteicies no tiesībām uz advokāta palīdzību, nav noticis ECPAK 6. panta 1. punkta un 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpums, jo tika atzīts, ka tas atbilst nepieciešamajiem standartiem. Lietā Hovanesian pret Bulgāriju (48) ECT konstatēja, ka situācijā, kad pieteikuma iesniedzēja tiesības uz advokāta palīdzību bija ierobežotas pirmajās 24 stundās pēc viņa aizturēšanas policijas iestādē, nav ECPAK 6. panta 1. punkta un 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpuma, jo tika secināts, ka lietas konkrētajos apstākļos tas bija pamatoti, ņemot vērā procesa taisnīgu norisi kopumā. Šīs lietas pirmajā iebildumā nav apstrīdēta nedz atteikšanās no vispārējām tiesībām uz advokāta palīdzību, nedz izņēmumu piemērošana. Katrā ziņā abās šajās lietās attiecīgi ir uzsvērts, cik svarīgi ir noteikt pietiekamas prasības attiecībā uz atteikšanos no tiesībām uz advokāta palīdzību, kas ir otrā iebilduma priekšmets šajā lietā, un Direktīvā 2013/48 paredzētais stingrais režīms attiecībā uz pagaidu atkāpēm.
79.      Ņemot vērā minētos iemeslus, pirmais Komisijas izvirzītais iebildums ir pamatots.
C.      Par otro iebildumu attiecībā uz Direktīvas 2013/48 9. panta pārkāpumu
1.      Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
80.      Ar otro iebildumu Komisija apgalvo, ka Ungārija ir nepareizi transponējusi Direktīvas 2013/48 9. pantu, jo nevienā Ungārijas tiesību normā nav ieviestas šīs tiesību normas konkrētās
prasības. Tā kā Ungārijas tiesības ļauj aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem atturēties no tiesību uz advokāta palīdzību īstenošanas, šāda izvēle rada tādas pašas sekas kā formāla atteikšanās un tādēļ ir piemērojamas Direktīvas 2013/48 9. panta prasības. Šajā tiesību normā lietotais termins “atteikšanās” attiecas gan uz oficiālu, gan neoficiālu atteikšanos, un tādējādi Ungārijas sistēmā tas attiecas uz neatņemamām tiesībām, kuras aizdomās turētais vai apsūdzētais var brīvi īstenot vai neīstenot. Ar Direktīvu 2013/48 piešķirtās tiesības ir jānodrošina konkrēti un efektīvi, tāpēc aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir jāspēj pieņemt uz informāciju balstītu
lēmumu. Dalībvalstīm tas ir jāgarantē, paredzot pietiekamas garantijas gadījumā, ja tiek pieņemts lēmums neizmantot neatņemamās tiesības un ja šo tiesību neizmantošana rada situāciju, ka personai tiek liegta efektīva advokāta aizsardzība.
81.      Komisija piebilst, ka Kriminālprocesa kodeksa jaunajā 387./A pantā nav sniegta skaidra un pietiekama informācija Direktīvas 2013/48 9. panta izpratnē par to tiesību saturu, no kurām persona atsakās, vai par atteikšanās iespējamām sekām. Gluži pretēji – informējot aizdomās turētos vai apsūdzētos, ka nopratināšana var sākties bez advokāta klātbūtnes, šīs personas tiek maldinātas, ka tām nav tiesību uz advokāta klātbūtni un ka tām ir tiesības klusēt tikai tad, ja nav advokāta klātbūtnes. Katrā ziņā šis tiesiskais regulējums stājās spēkā 2024. gada 4. decembrī pēc Komisijas argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām, un tādējādi saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesa to nevar ņemt vērā.
82.      Ungārija skaidro, ka tiesības uz advokāta palīdzību Ungārijas tiesībās ir neatņemamas tiesības, no kurām nevar atteikties. Ja pārstāvība tiesā ir obligāta, tiesas iestādes aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem norīko advokātu, savukārt, ja pārstāvība tiesā nav obligāta, šīs personas var brīvi izlemt, vai tās vēlas vai nevēlas izmantot advokātu vai lūgt norīkot advokātu; proti, šis lēmums nav uzskatāms par atteikšanos no tiesībām uz advokāta palīdzību, jo tas vienkārši nozīmē, ka persona nevēlas izmantot šīs tiesības, nevis atsakās no šīm tiesībām. Tādējādi Direktīvas 2013/48 9. pants nav jātransponē Ungārijas tiesībās, jo nepastāv situācija, kurā aizdomās turētie vai apsūdzētie varētu likumīgi atteikties no tiesībām uz advokāta palīdzību un tātad arī nevarētu tikt informēti par šo iespēju.
83.      Ungārija apgalvo, ka Kriminālprocesa kodeksa normas jau ļauj aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem saņemt pilnīgu informāciju par viņu tiesībām uz aizstāvību, bet šā kodeksa jaunajā 387./A pantā ir precizēts sniegtās informācijas tvērums. Tiesas sēdē Ungārija norādīja, ka šīs personas tiek informētas, ka tās var atteikties sniegt liecību un jebkurā brīdī var lūgt advokāta klātbūtni, un minētajā normā ir papildināts, ka šīs personas ir jāinformē par to, ka pat advokāta neierašanās gadījumā tām nav pienākuma sniegt liecību. Ja attiecīgā persona paziņo, ka nevēlas sniegt liecību, nopratināšana tiek pārtraukta; ja šī persona bez advokāta klātbūtnes sniedz liecību pēc tam, kad tikusi informēta, un nolemj atbildēt uz jautājumiem, tiek uzskatīts, ka persona to dara, pilnībā pārzinādama faktiskos apstākļus, un ka tā atsakās no advokāta klātbūtnes un tādējādi no tiesībām atbildēt uz jautājumiem tikai advokāta klātbūtnē.
2.      Izvērtējums
84.      Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru direktīvas noteikumi ir jāīsteno ar neapstrīdami saistošu spēku un ar prasīto specifiskumu, precizitāti un skaidrību, lai izpildītu tiesiskās drošības prasības, kas prasa, lai gadījumā, ja ar šo direktīvu privātpersonām ir paredzēts piešķirt tiesības, šo tiesību ieguvējiem būtu zināms viņiem piešķirto tiesību apjoms (49).
85.      Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka direktīvā paredzētas konkrētas darbības neesība noteiktā dalībvalstī nevar šo valsti atbrīvot no pienākuma pieņemt normatīvus vai administratīvus aktus, lai nodrošinātu adekvātu visu šīs direktīvas tiesību normu transponēšanu. Tiesiskās drošības princips un nepieciešamība nodrošināt pilnīgu direktīvu piemērošanu juridiski, nevis tikai faktiski, prasa, lai visas dalībvalstis pārņemtu attiecīgās direktīvas prasības ar skaidru, precīzu un pārskatāmu tiesisko regulējumu, paredzot saistošas normas jomā, uz kuru tā attiecas. Dalībvalstīm ir šāds pienākums, lai novērstu jebkādas konkrētā brīdī esošās situācijas izmaiņas tajās un nodrošinātu, ka ikviens tiesību subjekts Savienībā, ietverot dalībvalstis, kurās noteikta direktīvā minēta darbība nepastāv, jebkuros apstākļos skaidri un precīzi zinātu savas tiesības un pienākumus (50).
86.      No pastāvīgās judikatūras arī izriet, ka prasībā, kas celta saskaņā ar LESD 258. pantu, jautājums par to, vai dalībvalsts nav izpildījusi savus pienākumus, tiek noteikts, atsaucoties uz situāciju, kāda tā ir šajā dalībvalstī, beidzoties argumentētajā atzinumā noteiktajam termiņam, un Tiesa nevar ņemt vērā turpmākas izmaiņas (51).
87.      Šajā lietā Komisija ir pietiekami pierādījusi, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumu pareizi transponēt Direktīvas 2013/48 9. pantu.
88.      Kā norādīts šo secinājumu 28. punktā, Direktīvas 2013/48 9. panta normās ir paredzētas vairākas prasības, lai nodrošinātu, ka aizdomās turētie vai apsūdzētie pietiekami saprot, ko nozīmē atteikšanās no tiesībām uz advokāta palīdzību un tās sekas, kā arī iespēju jebkurā brīdī atsaukt šo atteikšanos. Šo prasību ievērošana ir ārkārtīgi svarīga viņu tiesību aizsardzībai (52).
89.      Kā norādījusi Komisija – un Ungārija turklāt to nav apstrīdējusi –, šī dalībvalsts valsts tiesībās nav transponējusi Direktīvas 2013/48 9. pantā paredzētās konkrētās prasības.
90.      Komisija arī ir norādījusi – un arī to Ungārija nav apstrīdējusi –, lai gan tiesības uz advokāta palīdzību Ungārijas tiesībās ir uzskatāmas par neatņemamām tiesībām, Ungārijas tiesību akti ļauj aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem neizmantot šīs tiesības.
91.      Šādos apstākļos piekrītu Komisijai, ka tas būtībā rada tādu pašu praktisku rezultātu kā atteikšanās no tiesībām Direktīvas 2013/48 9. panta izpratnē.
92.      Ņemot vērā šo secinājumu 85. punktā izklāstīto judikatūru, tas, ka Ungārijā var formāli neatzīt juridisku jēdzienu – in casu atteikšanos no tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā –, neatbrīvo šo dalībvalsti no pienākuma izpildīt Savienības tiesībās paredzētos pienākumus pietiekami un pilnībā transponēt Direktīvas 2013/48 9. panta normas.
93.      Turklāt jāņem vērā, kā to norādījusi Komisija, ka Kriminālprocesa kodeksa 387./A pants (53) ir nepietiekams un tam nav nozīmes. No otras puses, ir acīmredzams, ka ar šo tiesisko regulējumu nav pietiekami transponētas Direktīvas 2013/48 9. pantā noteiktās prasības, proti, tajā nav normu, kas nodrošinātu, ka personas mutvārdos vai rakstveidā saņem skaidru un pietiekamu informāciju par tiesību saturu un iespējamām sekām, ja no tām atsakās; ka atteikšanās tiek pausta brīvprātīgi un nepārprotami; ka atteikšanos fiksē, izmantojot protokolēšanas procedūru saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem; ka personas tiek informētas par iespēju, ka tās var vēlāk jebkurā kriminālprocesa brīdī atsaukt atteikšanos un šāds atsaukums stājas spēkā no brīža, kad tas ir izdarīts. Turklāt šis tiesiskais regulējums stājās spēkā 2024. gadā pēc argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigām (skat. šo secinājumu 10. punktu), un tādējādi Tiesa to nevar ņemt vērā.
94.      Ņemot vērā minētos iemeslus, Komisijas izvirzītais otrais iebildums ir pamatots.
V.      Par tiesāšanās izdevumiem
95.      Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, sedz tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar minētā reglamenta 140. panta 1. punktu dalībvalstis, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Ungārijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā [ierosinu noteikt, ka] šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, [būtu jāpiespriež]
Ungārijai segt savus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus. Čehijas Republikai pašai jāsedz savi tiesāšanas izdevumi.
VI.    Secinājumi
96.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai:
1)      atzīt, ka Ungārija nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/48 (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm, 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā kopsakarā ar 3. panta 3. punktu un šīs direktīvas 9. pantā, jo tā nav pareizi transponējusi minētās tiesību normas;
2)      piespriest Ungārijai segt savus un atlīdzināt Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus un
3)      piespriest Čehijas Republikai pašai segt savus tiesāšanas izdevumus.
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm (OV 2013, L 294, 1. lpp.).
3      Skat. manus secinājumus lietā BK (Noziedzīga nodarījuma pārkvalificēšana) (C‑175/22, EU:C:2023:436, it īpaši 22. un 23. punkts), kā arī manus secinājumus lietā M.S. u.c. (Nepilngadīgas personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:157, it īpaši 26.–31. punkts).
4      Papildus Direktīvai 2013/48 ir šādas direktīvas: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā (OV 2010, L 280, 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/1919 (2016. gada 26. oktobris) par juridisko palīdzību aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem kriminālprocesā un pieprasītajām personām Eiropas apcietināšanas ordera procesā (OV 2016, L 297, 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/800 (2016. gada 11. maijs) par procesuālajām garantijām bērniem, kuri ir aizdomās turētie vai apsūdzētie kriminālprocesā (OV 2016, L 132, 1. lpp.).
5      Padomes 2009. gada 30. novembra Rezolūcija (OV 2009, C 295, 1. lpp.).
6      Šajā ziņā skat. Direktīvas 2013/48 9. un 10. apsvērumu.
7      Eiropadome, Stokholmas programma – atvērta un droša Eiropa pilsoņu un viņu aizsardzības labā (2010 OV, C 115, 1. lpp.), 2.4. punkts.
8      Skat. īpaši Direktīvas 2013/48 1.–8. un 12. apsvērumu.
9      Ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumi lietā
Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:305, 30. punkts). Skat. arī, piemēram, Eiropas Komisijas
ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par to, kā īstenota [Direktīva 2013/48], (COM(2019) 560 final), 2019. gada 26. septembris, 1.1. punkts.
10      Kā atzinusi Tiesa, tiesību efektīvas tiesību aizsardzības tiesā pamatprincips, kas atkārtoti apstiprināts Hartas 47. pantā, un ECPAK 6. pantā minētais jēdziens “lietas taisnīga izskatīšana” sastāv no dažādiem elementiem, tostarp tiesību uz aizstāvību ievērošanas un tiesībām uz konsultāciju, aizstāvību un pārstāvību. Tāpat tiesību uz aizstāvību ievērošana jebkurā procesā, kura rezultātā var tikt noteiktas sankcijas, ir Savienības tiesību pamatprincips, kas ietverts Hartas 48. panta 2. punktā. Skat., piemēram, spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem) (C‑791/19, EU:C:2021:596, 203. un 204. punkts).
11      Skat. īpaši Direktīvas 2013/48 1. un 2. pantu un 8., 12. un 57. apsvērumu.
12      Šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta M. Bobeka [M. Bobek] secinājumus lietā VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2019:940, 2. punkts), kā arī manus secinājumus lietā M.S. u.c. (Nepilngadīgas
personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 63. punkts).
13      Šajā ziņā tiesības uz advokāta palīdzību tikušas uzskatītas, piemēram, par “vārteju” (skat. Sayers, D., “Article 48 (Criminal Law)”, no: Peers, S., Hervey, T., Kenner, J., un Ward, A. (red.), EU Charter of Fundamental Rights:
A Commentary, Second Edition, Hart Publishing, Oksforda, 2021, 1413. lpp., it īpaši 1450. lpp.) vai kriminālprocesa tiesību “stūrakmeni” (skat. Mitsilegas, V., EU Criminal Law, Second Edition, Hart Publishing, Oksforda, 2022, 265. lpp.), jo tās ļauj īstenot citas tiesības un palīdz tās padarīt reālas un efektīvas.
14      Skat., piemēram, spriedumus, 2020. gada 12. marts, VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31. punkts), un 2025. gada 8. maijs, Barało (C‑530/23, EU:C:2025:322, 59. punkts).
15      Skat., piemēram, spriedumus, 2020. gada 12. marts, VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31. punkts), un 2024. gada 14. maijs, Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 48. punkts).
16      Skat. arī Direktīvas 2013/48 23. apsvērumu.
17      Skat. arī Direktīvas 2013/48 25. apsvērumu.
18      Skat. arī Direktīvas 2013/48 38. apsvērumu.
19      Skat. arī Direktīvas 2013/48 39.–41. apsvērumu.
20      Skat. spriedumu, 2024. gada 14. maijs, Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 55. punkts).
21      Komisija tiesas sēdē norādīja, ka pirmais
iebildums ir pamatots ar apgalvotu
Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta – kopsakarā ar 3. panta 6. punktu – pārkāpumu un ka strīdīgo
Ungārijas tiesisko regulējumu, iespējams, varētu izvērtēt, ņemot vērā 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā paredzēto atkāpi, savukārt lietā C‑681/24 aplūkoto Čehijas tiesisko regulējumu varētu izvērtēt, ņemot vērā vai nu 3. panta 6. punkta a) apakšpunktā, vai b) apakšpunktā paredzēto atkāpi. Tas izskaidrotu, kāpēc Komisija abās lietās iebildumus formulēja atšķirīgi, tomēr noteicošais ir tas, ka katrs no šiem valsts tiesiskajiem regulējumiem
ievērojami pārsniedz šajā direktīvā paredzētās iespējamās atkāpes.
22      Čehijas Republika īpaši atsaucas uz ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102); ECT spriedumu, 2010. gada 23. februāris, Yoldaş pret Turciju CE:ECHR:2010:0223JUD002750304); ECT spriedumu, 2010. gada 21. decembris, Hovanesian pret Bulgāriju (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910).
23      Mans izcēlums.
24      Mans izcēlums.
25      Kā tika apspriests tiesas sēdē – lai gan tas nav tieši attiecināms uz šo lietu – tehnoloģiju attīstība varētu ļaut advokāta “digitālu” klātbūtni uzskatīt par fizisku klātbūtni ar nosacījumu, ka šāda klātbūtne ir salīdzināma ar advokāta “miesisku” klātbūtni. Šajā ziņā Komisija tiesas sēdē norādīja, ka advokāta klātbūtne, izmantojot videokonferenci, noteiktās situācijās var būt saderīga ar Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktu, taču tā būtu jāuzskata par izņēmumu, nevis alternatīvu advokāta fiziskai klātbūtnei, ja vien ir izpildīti šīs direktīvas nosacījumi. It īpaši, Komisija uzsvēra, ka advokāta klātbūtnei un līdzdalībai, izmantojot videokonferenci, jābūt iespējamai tikai tad, ja persona spēj praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 1. punktu; klātbūtnei un līdzdalībai ir jāsaņem apzināta personas piekrišana; un jāņem vērā neaizsargātu personu vajadzības un praktiskie aspekti. Ungārija arī uzskatīja, ka šāda advokāta klātbūtne ir iespējama, jo attālināta nopratināšana ir instruments, kas kopš Covid‑19 pandēmijas tiek plaši izmantots kriminālprocesos un pats par sevi nav pretrunā tiesībām uz taisnīgu tiesu. Tomēr Čehijas Republika uzskatīja, ka šis jautājums ir de lege ferenda un tas būtu jārisina Savienības likumdošanas procesā, ja videokonferences izmantošana tiktu uzskatīta par nepieciešamu tiesību uz taisnīgu tiesu stiprināšanai.
26      Skat. spriedumu, 2020. gada 12. marts, VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 42.–45. punkts), kurā Tiesa secināja, ka pagaidu atkāpes, ko dalībvalstis var paredzēt attiecībā uz tiesībām uz advokāta palīdzību, Direktīvas 2013/48 3. panta 5. un 6. punktā ir uzskaitītas izsmeļoši. Tiesa uzskatīja, ka Direktīvas 2013/48 3. panta interpretācija, saskaņā ar kuru
tas papildus šajā pantā izsmeļoši uzskaitītajiem gadījumiem ļauj dalībvalstīm paredzēt arī citas atkāpes, būtu pretrunā šīs normas formulējumam, kā arī šīs direktīvas mērķiem un sistēmai, un tas zaudētu savu lietderīgo iedarbību.
27      Šāda nostāja atbalstīta arī zinātnieku un ekspertu ziņojumos. Šajā nozīmē skat. Ogorodova, A., un Spronken, T., “Legal advice in police custody: from Europe to a local police station”, Erasmus Law Review, 7. sēj., 2014, 191. lpp., jo īpaši 199. lpp.; Hodgson, J., “Criminal procedure in Europe’s area of freedom, security and justice: The rights of the suspect”, no: Mitsilegas, V., Bergström, M., un Quintel, T. (red.), Research Handbook on EU Criminal Law, Second Edition, Cheltenham, Edward Elgar
Publishing, Cheltenham,
2024, 135. lpp., jo īpaši 155. lpp.; European Union Agency for Fundamental Rights, Rights in practice: access to a lawyer and procedural rights in criminal and European arrest warrant proceedings, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga,
2019, FRA ierosinātais 3. atzinums un 3.3.4. punkts.
28      Skat. Komisijas dienestu darba dokumentu – “Ietekmes novērtējums, Pavaddokuments priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par tiesībām piekļūt advokātam kriminālprocesa ietvaros un tiesībām sazināties pēc aizturēšanas” (SEC(2011) 686,
galīgā redakcija), 2011. gada 8. jūnijs, jo īpaši 5.3. un 6. punkts.
29      Šajā ziņā skat. Direktīvas 2013/48 3. panta 4. punkta otro daļu, 9. pantu un 19., 28. un 39.–41. apsvērumu.
30      Skat., piemēram, Padomes 2012. gada 9. marta dokumentu 7337/12, 7. punkts un ierosinātais 19.a apsvērums; Padomes 2012. gada 16. maija dokumentu 10064/12, ierosinātais 20. apsvērums.
31      Skat., piemēram, Padomes 2013. gada 31. maija
dokumentu 10190/13.
32      Skat. Direktīvas 2016/800 6. panta 4. punkta b) apakšpunktu un 25. un 27. apsvērumu. Skat. arī spriedumu, 2024. gada 5. septembris, M.S. u.c. (Nepilngadīgas personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:685, 106. punkts), un manus secinājumus šajā lietā (C‑603/22, EU:C:2024:157, 67.–71. punkts).
33      Skat. manus secinājumus lietā BK (Noziedzīga nodarījuma pārkvalificēšana) (C‑175/22, EU:C:2023:436, 53.–76. punkts) un manus secinājumus lietā M.S. u.c. (Nepilngadīgas
personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 62. punkts).
34      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru un Hartas 52. panta 3. punktu Hartā ietvertajām tiesībām ir tāda pati nozīme un tvērums kā attiecīgajām tiesībām, ko garantē ECPAK, taču tas neliedz Savienības tiesībās paredzēt plašāku aizsardzību. Tādējādi, interpretējot Hartas 47. panta otrajā daļā un 48. panta 2. punktā garantētās tiesības, Tiesai kā minimālais aizsardzības slieksnis jāņem vērā atbilstošās tiesības, kas garantētas ECPAK 6. pantā, kā to interpretējusi ECT. Skat. piemēram, spriedumu, 2023. gada 22. jūnijs, K.B. un F.S.  (Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes krimināllietā) (C‑660/21, EU:C:2023:498, 41. punkts).
35      Skat., piemēram, ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 51. punkts) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 123. punkts).
36      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 125.–129. punkts).
37      Skat. ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 51. punkts) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131. punkts).
38      Skat. ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 55. punkts) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 137. punkts).
39      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131. un 132. punkts).
40      ECT spriedums, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 133. punkts).
41      ECT spriedums, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 134. punkts) (mans izcēlums).
42      Skat., piemēram, ECT spriedumu, 2019. gada 23. maijs, Doyle pret Īriju (CE:ECHR:2019:0523JUD005197917, 74. punkts), kurā ECT pat atsaucās uz Direktīvas 2013/48 3. panta 1.–3. punkta normām kā daļu no attiecīgajiem materiāliem; skat. arī ECT spriedumu, 2019. gada 4. jūnijs, Farrugia pret Maltu (CE:ECHR:2019:0604JUD006304113, 97. punkts) un ECT spriedumu, 2022. gada 18. janvāris, Atristain Gorosabel pret Spāniju (CE:ECHR:2022:0118JUD001550815, 49. punkts).
43      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 27. novembris (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 43. un 44. punkts).
44      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 27. novembris, Soytemiz pret Turciju (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 45. punkts)
(mans izcēlums).
45      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 27. novembris, Soytemiz pret Turciju (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 46. punkts).
46      Šajā ziņā skat. Giannoulopoulos, D., “Strasbourg jurisprudence, law reform and comparative law: A tale of the right to custodial legal assistance in five countries”, Human Rights Law Review, 16. sēj., 2016, 103. lpp.
47      Skat. ECT spriedumu, 2010. gada 23. februāris (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304, 51.–55. punkts).
48      Skat. ECT spriedumu, 2010. gada 21. decembris (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403, 32.–44. punkts).
49      Skat., piemēram, spriedumus, 2020. gada 17. decembris, Komisija/Ungārija (Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšana) (C‑808/18, EU:C:2020:1029, 288. punkts), un 2025. gada 6. marts, Komisija/Ungārija (Trauksmes cēlēju direktīva) (C‑155/23, EU:C:2025:151, 42. punkts).
50      Šajā ziņā skat. spriedumus, 2010. gada 14. janvāris, Komisija/Čehijas Republika (C‑343/08, EU:C:2010:14, 39.–41. punkts), un 2025. gada 1. augusts, Komisija/Spānija (Darba un privātās dzīves līdzsvara direktīva) (C‑70/24, EU:C:2025:615, 64. punkts).
51      Skat., piemēram, spriedumus, 2023. gada 5. jūnijs, Komisija/Polija (Tiesnešu neatkarība un privātā dzīve) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 82. punkts) un 2025. gada 6. marts, Komisija/Ungārija (Trauksmes cēlēju direktīva) (C‑155/23, EU:C:2025:151, 35. punkts).
52      Šajā ziņā ECT ir konsekventi atzinusi: “nedz Konvencijas 6. panta burts, nedz gars neliedz personai pēc savas gribas skaidri vai klusējot atteikties no garantētajām tiesībām uz taisnīgu tiesu. Tas attiecas arī uz tiesībām uz juridisko palīdzību [..]. Tomēr, lai šāda atteikšanās būtu efektīva Konvencijas mērķu sasniegšanai, tai jābūt nepārprotami izteiktai un saistītai ar minimālajām garantijām, kas atbilst tās nozīmīgumam.” Skat., piemēram, ECT spriedumu, 2017. gada 12. maijs, Simeonovi pret Bulgāriju (CE:ECHR:2017:0512JUD002198004, 115. punkts), un ECT spriedumu, 2025. gada 12. jūnijs, Krpelík pret Čehijas Republiku (CE:ECHR:2025:0612JUD002396321, 76. punkts). Skat. arī ECT spriedumu, 2009. gada 24. septembris, Pishchalnikov pret Krieviju (CE:ECHR:2009:0924JUD000702504, 78. punkts), kurā ECT uzsvēra: “tiesības uz advokāta palīdzību, kas ir vienas no pamattiesībām, kuras veido taisnīgas tiesas jēdzienu, un kas nodrošina pārējo Konvencijas 6. pantā paredzēto garantiju efektivitāti, ir viens no galvenajiem tādu tiesību piemēriem, kurām nepieciešama īpaša aizsardzība, pamatojoties uz apzinātas un saprātīgas atteikšanās standartu. Nav izslēgts, ka pēc tam, kad apsūdzētais ir sākotnēji informēts par savām tiesībām, viņš pats var likumīgi atteikties no savām tiesībām un atbildēt uz jautājumiem. Tomēr Tiesa stingri norāda, ka ir nepieciešamas papildu garantijas, ja apsūdzētais lūdz advokātu, jo, ja apsūdzētajam nav advokāta, viņam ir mazākas izredzes tikt informētam par savām tiesībām un tādējādi arī mazākas izredzes, ka tās tiks ievērotas.”
53      Kriminālprocesa kodeksa 387./A pantā noteikts: “Ja advokāts nav klāt procesuālajā darbībā, pat ja viņš ir ticis informēts vai ir veikts pasākums saskaņā ar 387. pantu, aizdomās turēto vai personu, ko pamatoti tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, informē par to, ka advokāta klātbūtnes neesība neliedz veikt procesuālo darbību, bet viņš var atteikties sniegt liecību saskaņā ar 185. panta 1. punkta a) apakšpunktu, tostarp pamatojoties uz advokāta klātbūtnes neesību. Ja aizdomās turētais nolemj, ka, ņemot vērā advokāta klātbūtnes neesību, viņš nevēlas sniegt liecību, viņš tiek informēts, ka viņš vēlāk jebkurā laikā drīkst nolemt sniegt liecību
advokāta klātbūtnē vai bez tās.”