62019TJ0825_RES
Apvienotās lietas T‑825/19 un T‑826/19
Tazzetti SpA
un
Tazzetti SA
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (pirmā palāta paplašinātā sastāvā) 2023. gada 22. marta spriedums
Vide – Regula (ES) Nr. 517/2014 – Fluorētas siltumnīcefekta gāzes – Elektroniskais reģistrs fluorogļūdeņražu laišanai tirgū paredzētajām kvotām – Uzņēmumi ar vienu un to pašu faktisko īpašnieku – Viens ražotājs vai importētājs – Nelabvēlīgs akts – Interese celt prasību – Pieņemamība – Lūgums pielāgot prasības pieteikumu – Nepieņemamība – Iebilde par prettiesiskumu – Īstenošanas regulas interpretācija atbilstoši pamatregulai – Komisijas īstenošanas pilnvaras
Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Interese celt prasību – Radušās un pastāvošas intereses nepieciešamība – Novērtēšana prasības celšanas brīdī – Prasība, kas prasītājam var dot labumu
(LESD 263. panta ceturtā daļa)
(skat. 45., 49.–53. un 111.–122. punktu)
Atcelšanas prasība – Pārsūdzami tiesību akti – Sagatavojoši akti – Izslēgšana – Komisijas lēmums, ar ko sabiedrībai ir piešķirtas tiesības saņemt fluorogļūdeņražu kvotas un ar ko šīs tiesības ir atteiktas citai sabiedrībai ar to pašu faktisko īpašnieku – Tiesību akts, kas rada autonomas tiesiskās sekas – Iekļaušana
(LESD 263. panta pirmā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 517/2014)
(skat. 75., 76., 87.–92., 96.–99., 104. un 108. punktu)
Vide – Gaisa piesārņojums – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas samazināšana – Regula Nr. 517/2014 – Kvotu piešķiršana fluorogļūdeņražu laišanai tirgū – Piešķiršanas mehānisms, kas balstīts uz atsauces vērtību noteikšanu – Atsauces vērtību pārrēķināšanas procedūra – Komisijas īstenošanas regula, ar ko uzņēmumi ar to pašu faktisko īpašnieku šīs pārrēķināšanas nolūkā tiek kvalificēti kā viens ražotājs vai importētājs – Piemērošanas joma
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 517/2014 16. panta 2. un 3. punkts; Komisijas Regulas 2019/661 7. panta 1. punkts)
(skat. 138.–141. punktu)
Vide – Gaisa piesārņojums – Siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas samazināšana – Regula Nr. 517/2014 – Kvotu piešķiršana fluorogļūdeņražu laišanai tirgū – Komisijai piešķirtās īstenošanas pilnvaras – Tvērums – Tādas īstenošanas regulas pieņemšana, ar ko groza uzņēmumu tiesības saņemt kvotas un nodot minētās kvotas – Kompetences neesamība
(LESD 291. panta 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 517/2014 16. panta 3. punkts, 17. panta 2. punkts un 18. panta 1. punkts, un VI pielikuma 1. punkts; Komisijas Regulas 2019/661 7. panta 1. punkts)
(skat. 154.–161., 165., 166., 184.–207., 210. un 211. punktu)
Rezumējums
Saistībā ar cīņu pret siltumnīcefekta gāzu emisijām Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome pieņēma Regulu Nr. 517/2014 par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm (
1
), kuras mērķis ir ierobežot Eiropas Savienības tirgū laistus fluorūdeņražu (HFC) daudzumus. Saskaņā ar minēto regulu Eiropas Komisijai ir jānosaka maksimālais HFC daudzums, ko drīkst laist tirgū katru gadu, un jāpiešķir kvotas ražotājiem un importētājiem saskaņā ar kvotu piešķiršanas mehānismu, kurš it īpaši ir balstīts uz atsauces vērtību noteikšanu. Šajā ziņā regulā ir precizēts, ka atsauces vērtības sākotnēji tiek piešķirtas ražotājiem un importētājiem, kas ir paziņojuši par HFC laišanu tirgū laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam. Sākot no 2017. gada un pēc tam ik pēc trim gadiem Komisija pārrēķina šīs atsauces vērtības, pamatojoties uz gada vidējo HFC daudzumu, kas likumīgi ir laists tirgū no 2015. gada 1. janvāra.
Saskaņā ar Regulu Nr. 517/2014 Komisijai ir uzdots arī izveidot kvotu elektronisko reģistru HFC laišanai tirgū paredzētajām kvotām (turpmāk tekstā – “HFC reģistrs”). Lai nodrošinātu minētā reģistra pienācīgu darbību, Komisija pieņēma Īstenošanas regulu 2019/661 (
2
).
Lai novērstu jebkādu apiešanu vai ļaunprātīgu rīcību HFC kvotu piešķiršanā, Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, lai pārrēķinātu atsauces vērtības saskaņā ar Regulu Nr. 517/2014, visi uzņēmumi ar to pašu faktisko īpašnieku/tiem pašiem faktiskajiem īpašniekiem tiek uzskatīti par vienu importētāju vai ražotāju.
2008. gadā atbilstoši Itālijas tiesībām dibināta sabiedrība Tazzetti SpA, kas HFC laiž Savienības tirgū, iegādājās atbilstoši Spānijas tiesībām dibinātu sabiedrību, kura arī laiž tirgū HFC. Komisija pēdējo minēto un Tazzetti SpA informēja ar 2019. gada 27. un 30. septembra, kā arī ar 2019. gada 20. novembra vēstulēm (turpmāk tekstā kopā – “apstrīdētie lēmumi”), ka, tā kā abiem šiem uzņēmumiem ir viens un tas pats faktiskais īpašnieks, tikai Tazzetti SpA turpmāk var saņemt HFC kvotas saskaņā ar Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punktu.
Uzskatīdama, ka Komisija ir pārsniegusi savas pilnvaras, pieņemot Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punktu, Tazzetti SpA un nopirktā sabiedrība vērsās Vispārējā tiesā ar divām prasībām atcelt apstrīdētos lēmumus. Šo prasību pamatojumam prasītājas norāda – lai gan Komisijas īstenošanas pilnvaras ir ierobežotas ar HFC reģistra darbību, ar iepriekš minēto 7. panta 1. punktu esot grozīta pati ar Regulu Nr. 517/2014 ieviestā HFC kvotu mehānisma darbība.
Vispārējās tiesas pirmā palāta paplašinātā sastāvā šīs prasības apmierināja, un tā šajā ziņā precizē Komisijas īstenošanas pilnvaru apjomu HFC kvotu piešķiršanas sistēmā, kas ir ieviesta ar Regulu Nr. 517/2014.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispārējā tiesa vispirms konstatē, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītājas, no Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punkta formulējuma skaidri un nepārprotami izriet, ka šī tiesību norma ir piemērojama visiem ražotājiem un importētājiem, uz kuriem attiecas atsauces vērtību pārrēķināšanas procedūra, un ka vēsturiskajiem uzņēmumiem, proti, tiem, kuri tāpat kā prasītājas ir paziņojuši par HFC laišanu tirgū laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam, nav paredzēta nekāda atkāpe.
Pēc šī precizējuma izdarīšanas Vispārējā tiesa pārbauda, vai, pieņemdama Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punktu, Komisija ir pārsniegusi īstenošanas pilnvaras, kas tai ir piešķirtas ar Regulu Nr. 517/2014 un LESD 291. pantu (
3
). Šajā ziņā Vispārējā tiesa analizē prasītāju argumentus, ka Komisija esot papildinājusi vai grozījusi Regulu Nr. 517/2014 saistībā, pirmkārt, ar uzņēmumu tiesībām saņemt HFC kvotas un, otrkārt, uzņēmumu tiesībām nodot HFC kvotas.
Vispirms Vispārējā tiesa atgādina, pirmām kārtām, ka no Regulas Nr. 517/2014 17. panta 2. punkta izriet, ka Komisijas īstenošanas pilnvaras ir ierobežotas ar HFC reģistra, kas ir instruments kvotu pārvaldībai, HFC laišanai tirgū un ziņošanai par tām, tostarp ziņošanai par tirgū laistām iekārtām, darbību. Otrām kārtām, ja īstenošanas pilnvaras ir piešķirtas Komisijai, pamatojoties uz LESD 291. panta 2. punktu, tās pieņemtā īstenošanas akta tiesību normām ir jāatbilst leģislatīvā akta būtiskajiem vispārīgajiem mērķiem un ir jābūt vajadzīgām vai lietderīgām tā īstenošanai, ne papildinot, ne grozot to pat nebūtiskos aspektos.
Runājot par uzņēmumu tiesībām saņemt HFC kvotas, Vispārējā tiesa pēc tam norāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 517/2014 16. panta 3. punktu ikvienam uzņēmumam, ar ko saprot atsevišķu fizisku vai juridisku personu, kura no 2015. gada 1. janvāra likumīgi ir laidusi tirgū HFC un kura ir sniegusi tajā paredzēto paziņojumu, ir tiesības uz atsauces vērtību, ja ik pēc trim gadiem tiek pārrēķinātas atsauces vērtības. Paredzot, ka vairāki uzņēmumi ar to pašu faktisko īpašnieku ar zināmiem nosacījumiem atbilstoši Regulai Nr. 517/2014 ir jāuzskata par vienu uzņēmumu, ar Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punktu tika grozīts šis režīms, kas izveidots ar tās pamatregulu, pievienojot nosacījumus, kas tajā nav paredzēti, lai noteiktu uzņēmumu ar to pašu faktisko īpašnieku tiesības iegūt atsauces vērtības.
Šādi rīkojoties, Komisija ir grozījusi arī ar Regulu Nr. 517/2014 (
4
) izveidoto HFC kvotu piešķiršanas režīmu, jo vienam ražotājam vai importētājam Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punkta izpratnē atbilstoši vienotajai atsauces vērtībai tiek piešķirtas ne vien HFC kvotas, kas atbilst HFC daudzumiem, kurus tas laidis tirgū iepriekš, bet arī kvotas, kas atbilst HFC daudzumiem, kurus tirgū laiduši citi uzņēmumi ar to pašu faktisko īpašnieku, lai gan pēdējiem minētajiem nav tiesību uz savu atsauces vērtību un ar to saistītajām kvotām.
Līdz ar to šiem pēdējiem minētajiem uzņēmumiem, visbeidzot, ir arī atņemtas tiesības nodot HFC kvotas kopš Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punkta stāšanās spēkā, jo saskaņā ar Regulu Nr. 517/2014 (
5
) šīs tiesības ir rezervētas tiem uzņēmumiem, kas ir saņēmuši kvotu atbilstoši atsauces vērtībai.
No tā izriet, ka, pieņemdama Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punktu, Komisija ir grozījusi tiesības, kas attiecīgajiem uzņēmumiem izriet no Regulas Nr. 517/2014 attiecībā uz atsauces vērtības saņemšanu, iespēju saņemt pašiem savas HFC kvotas, kā arī iespēju nodot minētās kvotas, tādējādi pārveidojot pašu HFC kvotu sistēmas darbību.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, Vispārējā tiesa secina, ka Komisijai nebija pilnvaru pieņemt Īstenošanas regulas 2019/661 7. panta 1. punktu, un līdz ar to atceļ apstrīdētos lēmumus, kas pieņemti, pamatojoties uz minēto regulu.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 517/2014 (2014. gada 16. aprīlis) par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 842/2006 (OV 2014, L 150, 195. lpp.).
(
2
)	Komisijas Īstenošanas regula (ES) 2019/661 (2019. gada 25. aprīlis), ar ko nodrošina netraucētu elektroniskā reģistra darbību attiecībā uz fluorogļūdeņražu laišanai tirgū piemērojamajām kvotām (OV 2019, L 112, 11. lpp.).
(
3
)	Saskaņā ar LESD 291. panta 2. punktu, “ja ir nepieciešami vienādi nosacījumi juridiski saistošo Savienības aktu īstenošanai, šie akti piešķir Komisijai [..] īstenošanas pilnvaras”.
(
4
)	Regulas Nr. 517/2014 VI pielikuma 1. punkts.
(
5
)	Regulas Nr. 517/2014 18. panta 1. punkts.