62002CJ0288_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑288/02
par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam,
ko 2002. gada 9. augustā cēla
Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv K. Simonsons [ K. Simonsson ] un M. Patakja [ M. Patakia ], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
pret
Grieķijas Republiku, ko pārstāv E. M. Mamuna [ E.‑M. Mamouna ], pārstāve, kas norādīja adresi Luksemburgā,
atbildētāja.
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ] (referents), tiesneši K. Gulmans [ C. Gulmann ], R. Šintgens [ R. Schintgen ],
ģenerāladvokāts A. Ticano [ A. Tizzano ],
sekretāre L. Hjūleta [ L. Hewlett ], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un tiesas sēdi 2004. gada 25. martā,
izvērtējusi lietas dalībnieku sniegtos apsvērumus,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 19. maijā,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Ar savu prasību Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka,
– piešķirot tiesības vienīgi Grieķijas pasažieru kuģiem pārvadāt pasažierus starp Grieķijas kontinentālajām ostām, kā arī tiesības veikt kruīzus starp Grieķijas salām ar pasažieru kuģiem, kuru tonnāža pārsniedz 650 bruto tonnas,
– pieprasot Kopienu kuģiem, kuri reģistrēti citas valsts kuģu reģistrā vai starptautiskā reģistrā, karoga valsts iestādes izsniegtu apliecību, kas apliecina, ka minētais kuģis ir tiesīgs sniegt kabotāžas pakalpojumus,
– uzskatot Peloponēsu par salu,
– piemērojot tankkuģiem, kravu kuģiem, pasažieru kuģiem un tūrisma kuģiem, kā arī Kopienu pasažieru laineriem, kas veic kabotāžas jūras pārvadājumus, savas kā kuģa komandas valsts tiesību aktus un uzliekot par pienākumu kuģu īpašniekiem iesniegt lūgumu Tirdzniecības kuģu kontroles direkcijai ( DEEP ) noteikt kuģa kopējo tilpumu, lai Grieķijas iestādes novērtētu kuģa komandas sastāvu,
Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1., 3. un 6. pants Padomes 1992. gada 7. decembra Regulā (EEK) Nr. 3577/92/EEK, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža) (OV L 364, 7. lpp, turpmāk tekstā – "Regula").
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
2. Regulas 1. panta 1. punkts paredz:
"No 1993. gada 1. janvāra uz Kopienas kuģu īpašniekiem, kuru kuģi ir reģistrēti dalībvalstī un peld ar dalībvalsts karogu, attiecas jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvība dalībvalstī (jūras kabotāža), ja šie kuģi atbilst visiem kabotāžas veikšanas nosacījumiem šajā dalībvalstī, ieskaitot kuģus, kas ir reģistrēti " Euros ", kad Padome būs apstiprinājusi šo reģistru."
3. Regulas 2. pants paredz:
"Šajā Regulā:
1) "Jūras transporta pakalpojumi dalībvalstī (jūras kabotāža)" ir pakalpojumi, kurus parasti sniedz par atlīdzību un kuri jo īpaši ietver:
a) kontinentālo kabotāžu: pasažieru vai kravu pārvadāšanu pa jūru starp ostām, kas atrodas kontinentā vai vienas un tās pašas dalībvalsts teritorijā, neiegriežoties salās;
[..]
c) salu kabotāžu: pasažieru vai kravu pārvadāšanu pa jūru starp:
– ostām, kas atrodas vienas un tās pašas dalībvalsts kontinentālajā daļā un uz vienas vai vairākām salām,
– ostām, kas atrodas uz vienas un tās pašas dalībvalsts salām;
Seūtu un Meliļu pielīdzina salu ostām;
[..]."
4. Saskaņā ar Regulas 3. pantu:
"1. Attiecībā uz kuģiem, kas veic kontinentālo kabotāžu, un pasažieru laineriem atbildību par visiem jautājumiem saistībā ar kuģa komandas komplektēšanu uzņemas dalībvalsts, kurā kuģis ir reģistrēts (karoga valsts), izņemot kuģus, kuru tonnāža nepārsniedz 650 bruto tonnas, kuriem var piemērot pakalpojumu sniegšanas valsts nosacījumus.
2. Attiecībā uz kuģiem, kas veic salu kabotāžu, atbildību par visiem jautājumiem saistībā ar kuģa komandas komplektēšanu uzņemas valsts, kurā kuģis veic jūras transporta pakalpojumu (pakalpojumu sniegšanas valsts).
[..]"
5. Regulas 6. pants paredz:
"1. Izņēmuma kārtā no šīs regulas īstenošanas uz laiku izslēdz šādus jūras transporta pakalpojumus, ko veic Vidusjūrā un gar Spānijas, Portugāles un Francijas krastiem:
– kruīzu pakalpojumus līdz 1995. gada 1. janvārim,
– stratēģisku kravu (naftas, naftas produktu un dzeramā ūdens) pārvadājumus līdz 1997. gada 1. janvārim,
– kuģu, kuru tonnāža nepārsniedz 650 bruto tonnas, reisus līdz 1998. gada 1. janvārim,
– regulārus pasažieru pārvadājumus un prāmju satiksmi līdz 1999. gada 1. janvārim.
2. Izņēmuma kārtā no šīs regulas īstenošanas uz laiku līdz 1999. gada 1. janvārim izslēdz salu kabotāžu Vidusjūrā un kabotāžu attiecībā uz Kanāriju salu, Azoru salu un Madeiras arhipelāgiem, Seūtu un Meliļu, Francijas salām gar Atlantijas okeāna piekrasti un Francijas aizjūras departamentiem.
3. Sociālekonomiskās kohēzijas dēļ 2. punktā paredzēto izņēmumu attiecībā uz regulāriem pasažieru pārvadājumiem un prāmju satiksmi, kā arī uz kuģu, kuru tonnāža nepārsniedz 650 bruto tonnas, reisiem Grieķijai pagarina līdz 2004. gada 1. janvārim."
6. Saskaņā ar Regulas 9. pantu:
"Pirms šīs regulas īstenošanai vajadzīgo normatīvo un administratīvo aktu pieņemšanas dalībvalstis apspriežas ar Komisiju. Dalībvalstis informē Komisiju par šādi pieņemtiem aktiem."
7. Regulas 10. pants paredz:
"Komisija līdz 1995. gada 1. janvārim un pēc tam reizi divos gados iesniedz Padomei ziņojumu par šīs regulas īstenošanu un, attiecīgā gadījumā, iesniedz arī priekšlikumus, ko tā uzskata par vajadzīgiem."
Valsts tiesiskais regulējums
8. Ypourgeio Emporikis Naftilias
(Tirdzniecības flotes ministrija) 1998. gada augustā un decembrī ir publicējusi trīs apkārtrakstus, kas adresēti valsts ostu iestādēm.
9. 1998. gada 4. augusta apkārtraksts Nr. 1151.65/1/98 ar nosaukumu "Kravas kuģu un tankkuģu, kas peld ar Kopienu karogu, darbības, veicot jūras kabotāžu" norāda, ka Regula veido Grieķijas tiesiskā regulējuma neatņemamu daļu un tai ir augstāks juridisks spēks par visiem pretrunā esošiem noteikumiem. Turklāt minētā apkārtraksta 2.1.1. pants Peloponēsas ostas ierindo salu ostu skaitā.
10. Saskaņā ar šī apkārtraksta 2.1.2. pantu, lai varētu nodarboties ar kabotāžu Grieķijas ūdeņos, operatoram, kas izmanto citas valsts kuģu reģistrā vai starptautiskā reģistrā reģistrētus kuģus, ir jāsniedz pierādījums, ka attiecīgais kuģis var nodrošināt pārvadājumus karoga izcelsmes valstī.
11. 1998. gada 18. decembra apkārtraksts Nr. 1151.65/2/98 ar nosaukumu "Pasažieru, tūrisma un kruīzu kuģu, kas peld ar Kopienu karogu, darbības, veicot tūrisma maršrutus Grieķijas ūdeņos (kruīzus)" saskan ar iepriekšējā apkārtraksta noteikumiem attiecībā uz Peloponēsu. Tā 2.4.1. pants paredz:
"Grieķijas tiesiskais regulējums (pakalpojumu sniegšanas valsts tiesību akti) tiek vispārīgi piemērots komandas sastāvam uz Kopienas pasažieru, tūrisma, kruīzu kuģiem, kam ir tiesības veikt kruīzus starp kontinentālajām un salu ostām vai starp valsts salu ostām, turpretim karoga valsts tiesību akti attiecas uz kruīziem starp kontinentālajām ostām."
12. 1998. gada 21. decembra apkārtraksts Nr. 2311.10/10/98 ar nosaukumu "Kuģa komanda uz kravas kuģiem, tankkuģiem un kruīza kuģiem, kas peld ar Kopienu karogu, veicot jūras kabotāžu" attiecībā uz kuģa komandu paredz piemērot Grieķijas jūras tiesības.
Pirmstiesas procedūra
13. Pēc pirmās sarakstes par Regulas piemērošanu Grieķijas Republikai laikā pēc 1999. gada 1. janvāra un ievērojot, ka tā nav izpildījusi visus no minētās regulas izrietošos pienākumus, Komisija 2000. gada 3. maijā tai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, uz kuru Grieķijas Republika atbildēja ar 2000. gada 28. jūlija vēstuli.
14. Sniegto atbildi un 2001. gada 16. februārī organizētās darba sanāksmes laikā saņemtās ziņas novērtējot neapmierinoši, Komisija 2001. gada 18. jūlijā nosūtīja argumentētu atzinumu Grieķijas Republikai, uz kuru tā atbildēja ar 2001. gada 12. oktobra vēstuli.
15. Uzskatot, ka Grieķijas iestādes nav veikušas vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu Regulā paredzētos pienākumus, Komisija nolēma celt šo prasību.
Par lietas būtību
16. Ievērojot atsevišķus Grieķijas valdības sniegtos paskaidrojumus, Komisija gan savā replikā, gan tiesas sēdes laikā atteicās no ceturtā iebilduma otrās daļas un pirmā iebilduma.
17. Ievērojot šo atteikšanos, tiks pārbaudīti tikai Komisijas izteiktie otrais un trešais iebildums, kā arī ceturtā iebilduma pirmā daļa.
Par otro iebildumu
Lietas dalībnieku argumenti
18. Komisija uzskata, ka, pieprasot Kopienu kuģiem, kuri reģistrēti citas valsts kuģu reģistrā vai starptautiskā reģistrā, karoga valsts iestādes izsniegtu apliecību, kas apliecina, ka minētais kuģis ir tiesīgs sniegt kabotāžas pakalpojumus, Grieķijas iestādes rada šķērsli pakalpojumu sniegšanas brīvībai.
19. Pat pieņemot, ka šo šķērsli pamato primāras vispārējas intereses, tas, pēc Komisijas domām, ir nesamērīgs pasākums, kas pārsniedz noteiktā mērķa sasniegšanai nepieciešamā robežas.
20. To pašu rezultātu varētu sasniegt ar mazāk ierobežojošiem līdzekļiem, piemēram, nosakot pienākumu uzrādīt dalībvalsts tiesību akta kopiju, kas ļauj starptautiskos reģistros reģistrētiem kuģiem veikt iekšējos pārvadājumus, vai valsts iestādēm veicot ikgadēju informācijas apmaiņu ar attiecīgām citu dalībvalstu iestādēm par tiesiskā režīma attīstību jūras tiesību nozarē. Šaubu gadījumā Grieķijas iestādes šajā sakarā varētu vērsties pie Komisijas.
21. Turklāt saskaņā ar Regulas 10. pantu reizi divos gados Komisijas publicētie ziņojumi dalībvalstu ievērībai ir noderīgs līdzeklis, lai pārbaudītu tiesisko prasību ievērošanu, veicot kabotāžas pakalpojumus karoga valstī.
22. Bez tam to iedarbība tiks pastiprināta, Komisijai uzņemoties saistības regulāri informēt par izmaiņām dalībvalstu tiesību aktos attiecībā uz citu valstu kuģu reģistriem, tādējādi iekļaujot tās, kas izdarītas laika posmā starp ziņojumiem, ja Komisija par šādām izmaiņām ir informēta atbilstoši Regulas 9. pantam.
23. Grieķijas valdība skaidro, ka atsevišķās dalībvalstīs pastāv reģistri, ko sauc par citu valstu kuģu reģistriem vai starptautiskiem reģistriem, kuros reģistrē kuģus, kas ne vienmēr ir pielaisti pie kabotāžas šo dalībvalstu teritorijā. Tādējādi, lai pareizi piemērotu Regulas 1. pantu, pakalpojumu sniegšanas valstij jānodrošina, lai kuģis, kas vēlas nodarboties ar kabotāžu, atbilst kabotāžas veikšanas prasībām valstī, ar kuras karogu tas peld.
24. Attiecībā uz šiem kuģiem tā apstrīd, ka pastāv pasākumi, kuri pakalpojumu sniegšanas brīvību ierobežo mazāk nekā pienākums uzrādīt karoga valsts iestādes izsniegtu apliecību, kas apliecina, ka minētais kuģis atbilst kabotāžas veikšanas prasībām šajā valstī.
25. Kas attiecas uz Regulas 9. pantu, Grieķijas valdība atzīmē, ka šis noteikums attiecas drīzāk uz informāciju, ko Komisijai sniedz dalībvalstis, nevis otrādi. Šis noteikums neparedz, ka Komisijai pastāvīgi jāsniedz informācija dalībvalstīm.
26. Attiecībā uz Regulas 10. pantā paredzēto ziņojumu Grieķijas valdība atzīmē, ka tas tiek publicēts vairāk nekā gadu pēc tai noteiktā divu gadu perioda beigām. No minētā izriet, ka citām dalībvalstīm par attiecīgā laika posmā dalībvalstī veiktām izmaiņ ām tiesību aktos, kas dara iespējamu kabotāžu tās iekšējā teritorijā, ar šo ziņojumu tika paziņots ar ievērojamu nokavēšanos.
27. Tādējādi tās apliecību sistēma vairāk atbilst pakalpojumu sniegšanas brīvībai, sniedzot tūlītējas ziņas par veiktajām izmaiņām citas dalībvalsts tiesību aktos.
28. Turklāt Komisijas piedāvātais risinājums, kas paredz uzrādīt dalībvalsts tiesību akta kopiju, kas starptautiskos reģistros reģistrētiem kuģiem ļauj veikt kabotāžu šajā dalībvalstī, nav samērīgs ar noteikto mērķi. Šis risinājums, tieši pretēji, ir sarežģītāks, jo oficiālai iestādei tiesību akta teksts būtu pilnībā jāpārtulko un jāiesniedz pakalpojumu sniegšanas valsts ostu iestādēm.
Tiesas vērtējums
29. Jāatgādina, ka Regulas 1. pants skaidri nosaka jūras kabotāžas pakalpojumu sniegšanas brīvības principu Kopienā (2001. gada 20. februāra spriedums lietā C‑205/99 Analir
u.c., Recueil 2001, I‑1271. lpp., 20. punkts).
30. Valsts pasākums, ar ko pieprasa Kopienu kuģiem, kuri reģistrēti citas valsts kuģu reģistrā vai starptautiskā reģistrā, karoga valsts iestādes izsniegtu apliecību, kas apliecina, ka minētais kuģis ir tiesīgs sniegt kabotāžas pakalpojumus, ir kavējošs vai padara pakalpojumu sniegšanu mazāk pievilcīgu un tādējādi rada pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumu (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Analir
u.c., 22. punkts).
31. Attiecībā uz šī ierobežojuma pieļaujamību, pirmkārt, ir jānorāda, ka Regulas 1. panta 1. punkta redakcija nesniedz atbildi uz jautājumu, vai drīkst pieprasīt šādu apliecību nolūkā pārliecināties, kā arī to paredz šis noteikums, vai kuģis atbilst visiem kabotāžas veikšanas nosacījumiem valstī, ar kuras karogu tas peld (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Analir
u.c., 24. punkts).
32. Otrkārt, ir svarīgi atgādināt, ka pakalpojumu sniegšanas brīvību kā EK līguma pamatprincipu var ierobežot ar tiesību aktiem, ko pamato primāras vispārējas intereses un ko piemēro visām personām vai uzņēmumiem, kas darbojas dalībvalsts teritorijā, kur tiek sniegti pakalpojumi. Turklāt, lai tie būtu tādējādi pamatoti, attiecīgie valsts tiesību akti jāpiemēro tā, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, nepārsniedzot tā sasniegšanai nepieciešamās robežas (iepriekš minētais spriedums lietā Analir
u.c., 25. punkts, un tajā minētā judikatūra).
33. Komisijas otrais iebildums atbilst kontekstam par attiecīgo valsts tiesību aktu samērīgumu. Faktiski tā vaino Grieķijas Republiku par to, ka šī dalībvalsts, lai pārliecinātos, vai kuģis atbilst visām šajā valstī izvirzītajām kabotāžas prasībām, pieprasa Kopienu kuģiem karoga valsts izsniegtu apliecību, lai gan šī mērķa sasniegšanai pastāv pakalpojumu sniegšanas brīvību mazāk ierobežojoši pasākumi.
34. Taču, kā savu secinājumu 27. līdz 37. punktā skaidro ģenerāladvokāts, Komisijas piedāvātie alternatīvie risinājumi neļauj pilnībā sasniegt izvirzīto mērķi vai arī praksē izrādās sarežģītāki un pakalpojumu sniegšanas brīvību vairāk ierobežojoši nekā pašlaik pastāvošais apliecību režīms.
35. Šajos apstākļos Komisija, kam pienākumu neizpildes procesā ir pierādīšanas pienākums (skat. jo īpaši 1997. gada 23. oktobra spriedumu lietā C‑159/94 Komisija/Francija, Recueil 1997, I‑5815. lpp., 102. punkts, un tajā minēto judikatūru), nav pierādījusi, ka Grieķijas Republika, pieprasot minēto apliecību, nav izpildījusi no Regulas izrietošos pienākumus.
36. No minētā izriet, ka otrais iebildums ir jānoraida.
Par trešo iebildumu
Lietas dalībnieku argumenti
37. Komisija uzskata – atsaucoties vienīgi uz vārda etimoloģiju, Grieķijas iestādes kļūdaini norāda, ka Peloponēsa ir sala, tādējādi Regulas 6. panta 3. punktā paredzēto izņēmumu mākslīgi attiecinot uz jūras kabotāžas pakalpojumiem starp Peloponēsas ostām, kā arī starp kontinentālajām un Peloponēsas ostām.
38. Šajā sakarā Komisija atsaucas uz to, ka Peloponēsa vēsturiski bijusi saistīta ar kontinentālo Grieķiju, no kuras atdalīta ar mākslīgi izveidotu kanālu. Turklāt sakarus starp Peloponēsu un kontinentālo Grieķiju nodrošina dzelzceļa līnija un autoceļš, kas šķērso Korintas kanālu.
39. Grieķijas valdība uzsver, ka Regula izmanto citus kritērijus nolūkā atzīt ostas par salu ostām, nevis nosaka, ka sauszemei jābūt jūras ieskautai. Šajā sakarā tā atsaucas uz Seūtu un Meliļu, kas Regulas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā pielīdzinātas salu ostām, lai gan, ievērojot to atrašanās vietu Āfrikas kontinenta krastā, tās viennozīmīgi ir kontinentālas ostas.
40. Turklāt, atsaucoties uz 2000. gada 19. oktobra spriedumu apvienotajās lietās C‑15/98 un C‑105/99 Itālija un Sardegna Lines /Komisija, Recueil 2000, I‑8855. lpp., Grieķijas valdība uzskata – nosakot, vai ģeogrāfiska teritorija veido salu vai ne, par noteicošo kritēriju jāpieņem statistikas dati par savstarpējiem sakariem, kas veikti, šķērsojot jūru.
41. Nobeigumā, ievērojot iecietību un izpratni saistībā ar noteiktām Kopienas ekonomikas sistēmām, kam raksturīgas īpatnības, uz ko norāda Regulas ievads, kā arī tās 6. panta 3. punkts, kas paredz Grieķijai izņēmumu sociālekonomiskās kohēzijas dēļ, šī atkāpe līdzīgi ir jāpiemēro arī Peloponēsai.
Tiesas vērtējums
42. Tā kā Regula neietver jēdziena "sala" definīciju, ir jāņem vērā šī jēdziena vispārīgā nozīme, atbilstoši kurai jūras tiesību kontekstā salu var definēt kā sauszemes platību, kas ilgstoši atklājas jūras ūdeņos.
43. Tomēr, kā atzīmē ģenerāladvokāts savu secinājumu 44. punktā, nav apstrīdams, ka Peloponēsa ģeogrāfiski ir pussala. Tā ir atdalīta no pārējās Grieķijas tikai ar mākslīgu kanālu dažu desmitu metru platumā. Šādos apstākļos to nevar kvalificēt kā salu Regulas izpratnē.
44. Fakts, ka Regulas 2. pants Seūtas un Meliļas ostas pielīdzina salu ostām, neiestājas pret šādu interpretāciju.
45. Tiešām, šīs divas ostas veido salu ostas vienīgi tādēļ, ka ar Regulas 2. pantu tās tiek pielīdzinātas šādām ostām. Tās nav salu ostas pēc savas būtības. Tādējādi salīdzinājums starp Seūtas un Meliļas un Peloponēsas ostām, kas ar Regulas 2. pantu nav pielīdzinātas salu ostām, drīzāk vājina, nevis stiprina Grieķijas valdības argumentu, ar ko tā Peloponēsu pielīdzina salai.
46. Cita starpā, kā to atzīmē ģenerāladvokāts savu secinājumu 45. punktā, lai gan salīdzinot ar Āfrikas kontinentu, šo pilsētu ostas ir kontinentālas ostas, tad tomēr attiecībā uz Eiropas kontinentu un jo īpaši Ibērijas pussalu šīs ostas ir pielīdzināmas salu ostām tāpēc, ka sauszeme tās nesaista ar Spāniju.
47. Attiecībā uz iepriekš minēto spriedumu Itālija un Sardegna Lines /Komisija, uz ko atsaucas Grieķijas valdība, pietiek konstatēt, ka šajā spriedumā Tiesa nav ieņēmusi nostāju jautājumā par jēdzienu "sala".
48. Visbeidzot, Grieķijas valdības piedāvātā Regulas 6. panta 3. punkta paplašinātā interpretācija ir pretrunā faktam, ka šis noteikums kā izņēmums no Regulā paredzētajiem vispārīgajiem noteikumiem attiecībā uz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstī ir jāinterpretē sašaurināti.
49. No minētā izriet, ka Komisijas trešais iebildums ir pamatots.
Par ceturtā iebilduma pirmo daļu
Lietas dalībnieku argumenti
50. Tiesas sēdes laikā Komisija precizēja – ceturtā iebilduma pirmā daļa attiecas vienīgi uz faktu, ka, atbilstoši apkārtraksta Nr. 1151.65/2/98 2.4.1. punktam, Grieķijas tiesību akti kuģu komandai tiek piemēroti, veicot salu kabotāžu Kopienu pasažieru laineriem ar tonnāžu virs 650 bruto tonnām.
51. Tā uzsver, ka iepriekš minētais apkārtraksta noteikums ir pretrunā Regulas 3. panta 1. punktam, kas paredz, ka atbildību par visiem jautājumiem saistībā ar kuģa komandas komplektēšanu uzņemas karoga valsts, izņemot kuģus, kuru tonnāža nepārsniedz 650 bruto tonnas un kuriem var piemērot pakalpojumu sniegšanas valsts nosacījumus. Saskaņā ar Komisijas viedokli, no iepriekš minētās normas redakcijas izriet, ka tā jāpiemēro visiem pasažieru laineriem, kas veic kontinentālo vai salu kabotāžu.
52. Grieķijas valdība uzskata, ka, saskaņā ar Regulas 3. panta 2. punktu, atbildību par visiem jautājumiem, kas saistīti ar kuģa komandu, attiecībā uz visu kategoriju kuģiem, kas veic salu kabotāžu, ieskaitot pasažieru lainerus, uzņemas pakalpojumu sniegšanas valsts.
Tiesas vērtējums
53. Kā izriet no Regulas 3. panta 1. punkta formulējuma, tas tiek piemērots kuģiem, kas veic kontinentālo kabotāžu, un pasažieru laineriem. Savukārt 3. panta 2. punkts tiek piemērots kuģiem, kas veic salu kabotāžu.
54. Tā kā Regulas 3. panta 1. punktā nav precizēts termins "pasažieru laineris", šo noteikumu piemēro visiem pasažieru laineriem neatkarīgi no to veiktās kabotāžas veida.
55. Šāda interpretācija, kā to atzīmē ģenerāladvokāts savu secinājumu 54. punktā, saskan ar faktu, ka tad, ja uz pasažieru laineriem, kas veic salu kabotāžu, attiektos Regulas 3. panta 2. punkts, tad atsaucei uz pasažieru laineriem 1. punktā nebūtu nozīmes, jo termins "kuģi, kas veic kontinentālo kabotāžu" jau ietver pasažieru lainerus, kas veic minēto kabotāžu.
56. Tādējādi, runājot par kuģiem ar tonnāžu virs 650 bruto tonnām, kuri veic salu kabotāžu, atbildību par visiem jautājumiem, kas saistīti ar kuģa komandu, uzņemas valsts, ar kuras karogu peld kuģis. Tā kā apkārtraksta Nr. 1151.65/2/98 2.4.1. punkts nosaka pretējo, Grieķijas Republika nav izpildījusi no Regulas izrietošos pienākumus.
57. No minētā izriet, ka ceturtā iebilduma pirmā daļa ir pamatota.
Par tiesāšanās izdevumiem
58. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr saskaņā ar Reglamenta 69. panta 3. punkta pirmo daļu, ja abiem lietas dalībniekiem spiedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa var nolemt, ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā Komisijai un Grieķijas Republikai spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1) uzskatot Peloponēsu par salu un piemērojot savus kā pakalpojumu sniegšanas valsts tiesību aktus kuģu komandai Kopienu pasažieru laineriem ar tonnāžu virs 650 bruto tonnām, kas veic salu kabotāžu, Grieķijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek 1., 3. un 6. pants Padomes 1992. gada 7. decembra Regulā (EEK) Nr. 3577/92/EEK, ar ko piemēro principu, kurš paredz jūras transporta pakalpojumu sniegšanas brīvību dalībvalstīs (jūras kabotāža);
2) pārējā daļā prasību noraidīt;
3) katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.