Pagaidu versija
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (ceturtā palāta)
2026. gada 20. aprīlī (*)
Civildienests – Pagaidu darbinieki – Eiropas Parlamenta politiskās grupas paziņojuma presei publicēšana – Vispārējās tiesas kompetence – Atbildība – Mantiskais un morālais kaitējums – Acīmredzami juridiski nepamatota prasība
Lietā T‑374/25
EO, ko pārstāv L. Levi, advokāte,
prasītājs,
pret
Eiropas Parlamentu, ko pārstāv S. Seyr un R. Schiano, pārstāvji,
atbildētājs,
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs G. De Bāre [G. De Baere], tiesneši J. Svenningsens [J. Svenningsen] (referents) un K. Makiokī [C. Mac Eochaidh],
sekretārs: V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu, it īpaši:
–        prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2025. gada 6. jūnijā,
–        Parlamenta iebildi par nepieņemamību un kompetences neesību (turpmāk – sākotnējais iebildums), kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegta 2025. gada 15. septembrī,
–        prasītāja apsvērumus par sākotnējo iebildumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2025. gada 27. oktobrī,
–        2025. gada 17. decembra procesuālo rīkojumu un Parlamenta un prasītāja atbildes, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegtas attiecīgi 2026. gada 8. janvārī un 2026. gada 11. februārī,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1        Ar prasību, kas pamatota ar LESD 270. pantu, prasītājs EO lūdz atcelt Eiropas Parlamenta politiskās grupas – Sociālistu un demokrātu progresīvās alianses (turpmāk – S&D grupa) – priekšsēdētājas 2024. gada 12. jūlija lēmumu (turpmāk – pirmais apstrīdētais lēmums) un S&D grupas biroja 2025. gada 6. marta lēmumu (turpmāk – otrais apstrīdētais lēmums), ar kuriem abos gadījumos ir noraidīts viņa lūgums par kompensāciju. Saskaņā ar to pašu normu viņš arī lūdz izmaksāt kompensāciju par mantisko un morālo kaitējumu, ko viņš esot cietis S&D grupas biroja publicētā paziņojuma presei “Nulles tolerance pret korupciju” (turpmāk – paziņojums presei) dēļ.
Tiesvedības priekšvēsture
2        Prasītājs ir S&D grupas bijušais pagaidu darbinieks Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības (turpmāk – PDNK) 2. panta c) punkta izpratnē. Viņa darba līgums bija noslēgts ar Parlamentu.
3        Pildot S&D grupas politiskā padomnieka pienākumus, prasītājs tostarp bija iesaistīts Eiropas Parlamenta 2022. gada 24. novembra rezolūcijas par cilvēktiesību stāvokli saistībā ar FIFA Pasaules kausa izcīņu Katarā izstrādē (OV 2023, C 167, 99. lpp.).
4        Turpmākajās dienās pēc 2022. gada 24. novembra rezolūcijas pieņemšanas S&D grupas akreditēts deputāta palīgs uzaicināja prasītāju uz futbola Pasaules kausa izcīņas spēli Katarā. Šo dāvanu veidoja divas biļetes uz ceturtdaļfināla spēli starp Argentīnas un Nīderlandes komandām un divu personu ceļa un izmitināšanas izdevumu segšana.
5        Prasītājs kopā ar partneri no 2022. gada 8. līdz 11. decembrim devās uz Kataru.
6        Beļģijas iestādes 2022. gada 9. decembrī uzsāka izmeklēšanu par iespējamām nelikumīgām Kataras lobēšanas darbībām (turpmāk –
Kataras izmeklēšana). Tās tostarp veica kratīšanu Parlamenta birojos un arestēja vairākas personas, arī šā rīkojuma 4. punktā minēto akreditēto deputāta palīgu.
7        2022. gada 16. decembrī prasītājs par uzturēšanos Katarā informēja nodaļas vadītāju. Kopā viņi informēja S&D grupas ģenerālsekretāru.
8        2022. gada 20. decembrī pēc prasītāja uzklausīšanas S&D grupas priekšsēdētāja kā institūcija, kura ir pilnvarota noslēgt darba līgumus (turpmāk – IPNL), atstādināja viņu no amata pienākumu pildīšanas uz nenoteiktu laiku, veicot ieturējumus no viņa atalgojuma saskaņā ar Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk – Civildienesta noteikumi) IX pielikuma 23. un 24. pantu.
9        Pēc vairākiem administratīviem pasākumiem Parlaments 2023. gada 15. septembrī izbeidza prasītāja pagaidu darbinieka līgumu, pamatojoties uz PDNK 47. panta c) punkta i) apakšpunktu. Prasītājs lūdza atcelt šo lēmumu, kā arī atlīdzināt nodarīto mantisko un morālo kaitējumu. Šī prasība tika noraidīta ar 2025. gada 11. jūnija spriedumu EO/Parlaments (T‑368/24, pārsūdzēts apelācijā, EU:T:2025:583).
10      2022. gada 20. decembrī, tajā pašā dienā, kad S&D grupas priekšsēdētāja atstādināja prasītāju no amata, S&D grupas birojs izdeva paziņojumu presei, publicējot to S&D grupas tīmekļvietnē.
11      Paziņojumā presei S&D grupas birojs norādīja, ka, ņemot vērā iepriekšējā nedēļā pieņemto lēmumu izslēgt no grupas Parlamenta priekšsēdētājas vietnieku un atbrīvot no pienākumiem citus Eiropas Parlamenta deputātus, kas saistīti ar Kataras izmeklēšanu, tas ir apņēmies veikt turpmākus konkrētus pasākumus, lai apkarotu korupciju un ārēju iejaukšanos. Tajā tika norādīts arī, ka S&D grupas birojs ir sašutis par korupcijas apsūdzībām un ir apņēmies atbalstīt rūpīgu izmeklēšanu. Tika paskaidrots, ka tas ir noteicis iekšējās izmeklēšanas vadlīnijas un apstiprinājis grafiku S&D grupas kandidāta ievēlēšanai Parlamenta priekšsēdētājas vietnieka amatā.
12      Paziņojuma presei piektajā no sešām rindkopām tika atzīmēts, ka “birojs pilnībā atbalsta darbinieka atstādināšanu no amata nopietna pārkāpuma dēļ, kas saistīts ar notiekošo tiesas izmeklēšanu”.
13      Pēc tam prasītāja profils tika dzēsts no organizācijas shēmas S&D grupas tīmekļvietnē, lai gan, kā norāda Parlaments, viņa personvārds palika Parlamenta vispārējā direktorijā.
14      Veicot izmeklēšanu, žurnālists nonāca pie secinājuma, ka prasītājs ir S&D grupas darbinieks, kas minēts paziņojumā presei, un 2022. gada 22. decembrī šis žurnālists publicēja rakstu presē par prasītāja atstādināšanu, nosaucot viņa personvārdu saistībā ar S&D grupas iekšējo izmeklēšanu.
15      2024. gada 14. martā prasītājs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu iesniedza prasību atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts paziņojuma presei dēļ.
16      Ar pirmo apstrīdēto lēmumu S&D grupas priekšsēdētāja noraidīja prasītāja lūgumu par kompensāciju. Viņasprāt, paziņojuma presei publicēšana nav uzskatāma par nevainīguma prezumpcijas principa, rūpības pienākuma, tiesību uz labu pārvaldību vai tiesību uz privātās dzīves un personas datu aizsardzību pārkāpumu. Pēc viņas domām, nebija izpildīts pirmais no trim kumulatīvajiem nosacījumiem, kas nepieciešami, lai prasība par kompensāciju, pamatojoties uz Eiropas Savienības ārpuslīgumisko atbildību, tiktu apmierināta (nosacījums par prettiesisku iestādes rīcību).
17      2024. gada 10. oktobrī prasītājs saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu iesniedza sūdzību par pirmo apstrīdēto lēmumu. Viņš atkārtoja argumentus, kuru mērķis bija pierādīt savas prasības par kompensāciju pamatotību.
18      Ar otro apstrīdēto lēmumu, ko S&D grupas priekšsēdētāja parakstīja “biroja vārdā”, prasītāja sūdzība tika noraidīta. Ar to tika secināts, ka politiskās grupas darbības Parlamenta ārpuslīgumisko atbildību var radīt tikai tad, ja tās var attiecināt uz Parlamentu. Paziņojuma presei sniegšana bija darbība, kas attiecās vienīgi uz S&D grupas politiskajām darbībām un neietilpa S&D grupas kā IPNL darbības jomā. Turklāt saskaņā ar otro apstrīdēto lēmumu Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktā paredzētā procedūra prasītājam “nebija pieejama”, jo “strīdu starp ierēdni un viņa iestādi [..] var izskatīt saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantu tikai tad, ja tas izriet no attiecīgās personas un iestādes darba attiecībām”.
Lietas dalībnieku prasījumi
19      Prasības pieteikumā un apsvērumos par Parlamenta izvirzīto sākotnējo iebildumu prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atzīt prasību par pieņemamu;
–        atcelt pirmo apstrīdēto lēmumu;
–        vajadzības gadījumā atcelt otro apstrīdēto lēmumu;
–        piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt nodarīto mantisko un morālo kaitējumu; un
–        piespriest Eiropas Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
20      Saskaņā ar Reglamenta 130. panta 1. punktu iesniegtajā sākotnējā iebildumā Parlamenta prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        noraidīt prasību kā iesniegtu tiesā, kurai nav kompetences; un
–        piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
21      Saskaņā ar Reglamenta 130. panta 1. un 7. punktu, ja atbildētājs lūdz, Vispārējā tiesa var lemt par sākotnējo iebildumu, nelemjot par lietas būtību. Atbilstoši Reglamenta 126. pantam gadījumā, ja prasība ir acīmredzami juridiski nepamatota, Vispārējā tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma jebkurā brīdī var lemt ar motivētu rīkojumu, neveicot turpmākas procesuālas darbības.
22      Šajā lietā Vispārējā tiesa uzskata, ka tās rīcībā ir pietiekama informācija no lietas materiāliem, un saskaņā ar Reglamenta 130. panta 7. punktu un 126. pantu nolemj pieņemt lēmumu, neveicot turpmākas procesuālās darbības.
Kompetence
23      Parlaments būtībā apgalvo, ka Vispārējās tiesas kompetencē neesot izskatīt šo prasību, jo lēmumi publicēt paziņojumu presei un izņemt prasītāja profilu no organizācijas shēmas S&D grupas tīmekļvietnē ir S&D grupas biroja – kas ir struktūra, kura atbild par S&D grupas politisko darbību koordinēšanu, – politiskā rīcība.
24      Prasītājs apgalvo, ka Vispārējai tiesai esot kompetence saskaņā ar LESD 270. pantu.
25      LESD 270. pantā ir noteikta Eiropas Savienības Tiesas īpašā jurisdikcija civildienesta lietās. Šajā pantā civildienesta lietas ir nošķirtas no citām lietām, kas ietilpst šīs Tiesas kompetencē, kā, piemēram, strīdi “starp Savienību un tās darbiniekiem”, un tajā ir atsauce uz Civildienesta noteikumiem kā instrumentu, kas reglamentē šādas īpašās jurisdikcijas ierobežojumus un nosacījumus.
26      Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktā ir noteikts, ka Eiropas Savienības Tiesas jurisdikcijā ir jebkurš strīds starp Savienību un “jebkuru personu, uz kuru attiecas [..] Civildienesta noteikumi”, attiecībā uz tādu tiesību aktu likumību, kas nelabvēlīgi ietekmē šādu personu šo noteikumu 90. panta 2. punkta izpratnē. Saskaņā ar pēdējo minēto tiesību normu “ikviena persona, uz kuru attiecas [..] Civildienesta noteikumi”, var iesniegt iecēlējinstitūcijai sūdzību par tai nelabvēlīgu aktu.
27      Netiek apstrīdēts, ka lietas faktisko apstākļu rašanās laikā prasītājs bija S&D grupas pagaidu darbinieks PDNK 2. panta c) punkta izpratnē. PDNK 46. pantā ir paredzēts, ka Civildienesta noteikumu VII sadaļa, kurā ir ietverts 90. un 91. pants, ir piemērojama pēc analoģijas. Tātad prasītājs ir persona, uz kuru attiecas Civildienesta noteikumi un kura ir iesniegusi IPNL sūdzību par sev nelabvēlīgu aktu.
28      No tā izriet, ka Vispārējās tiesas kompetencē ir izskatīt šo prasību par apstrīdētajiem lēmumiem, ar kuriem noraidīta prasība par kaitējuma novēršanu.
29      Iebildē par nepieņemamību Parlaments atsaucas uz 1990. gada 22. marta spriedumu Le Pen (C‑201/89, EU:C:1990:133), lai apgalvotu, ka nepastāv Savienības tiesību norma, no kuras varētu secināt, ka politiskās grupas rīcība varētu tikt attiecināta uz Parlamentu, un tas, ka politiskā grupa izplata publikāciju, kas var tikt uzskatīta par godu un cieņu aizskarošu, nerada Savienības ārpuslīgumisko atbildību.
30      Tomēr pretēji tam, ko būtībā apgalvo Parlaments, tiesību princips, kas izklāstīts 1990. gada 22. marta spriedumā Le Pen (C‑201/89, EU:C:1990:133, 15. punkts un 16. punkta b) apakšpunkts), neierobežo Vispārējās tiesas īpašo jurisdikciju civildienesta lietās, kas noteikta LESD 270. pantā, bet vienīgi ierobežo iespēju celt prasību par zaudējumu atlīdzību konkrētās situācijās, un tas ir jāizvērtē minētajai tiesai.
31      Turklāt atsaukšanās uz 1990. gada 22. novembra sprieduma Mommer/Parlaments (T‑162/89, EU:T:1990:72) 21. un 22. punktu, saskaņā ar kuriem nodarbinātības nosacījumi, uz kuriem neattiecas Civildienesta noteikumi vai PDNK, neietilpst Eiropas Savienības Tiesas kompetencē, ir nepamatota, jo šie punkti ir obiter dicta, kas nav piemērojami šajā lietā. Arguments, kas balstīts uz 2019. gada 16. decembra rīkojuma Kipper/Komisija (T‑394/18, nav publicēts, EU:T:2019:863) 20. punktu, nav pamatots, jo šī lieta attiecās uz ļoti atšķirīgu faktu kopumu.
32      Līdz ar to Parlamenta izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.
Par lietas būtību
33      Šajā prasības pieteikumā prasītājs apgalvo, ka, publicējot paziņojumu presei, Parlaments esot rīkojies prettiesiski un nolaidīgi, pārkāpjot nevainīguma prezumpcijas principu, rūpības pienākumu un tiesības uz labu pārvaldību, kā arī tiesības uz privātās dzīves un personas datu aizsardzību. Prasītājs uzskata, ka viņa veselība un reputācija ir cietusi tieši paziņojuma presei publicēšanas dēļ. Viņš apgalvo, ka tādējādi ir izpildīti visi nosacījumi, lai prasība par kompensāciju tiktu apmierināta.
34      Ar otro un trešo prasījumu prasītājs lūdz atcelt pirmo un otro apstrīdēto lēmumu.
35      Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atcelšanas prasība, kas formāli vērsta pret lēmumu par sūdzības noraidīšanu, rada sekas, ka Vispārējā tiesā tiek izskatīts akts, par kuru ir iesniegta sūdzība, ja šai prasībai kā tādai trūkst patstāvīga rakstura (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1989. gada 17. janvāris, Vainker/Parlaments, 293/87, EU:C:1989:8, 8. punkts, un 2025. gada 16. jūlijs, ET/EIB, T‑417/24, nav publicēts, EU:T:2025:728, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
36      Tomēr tiešs lēmums par sūdzības noraidīšanu, ņemot vērā tā saturu, nevar būt prasītāja apstrīdētā akta apstiprinājums. Tas tā ir gadījumā, kad lēmumā par sūdzības noraidīšanu ir pārskatīta prasītāja situācija, ņemot vērā jaunus tiesiskos un faktiskos apstākļus, vai kad ar to ir grozīts vai papildināts sākotnējais lēmums. Šādos gadījumos sūdzības noraidījums ir akts, kas ir pakļauts pārbaudei tiesā, kura to ņem vērā, izvērtējot apstrīdētā akta tiesiskumu, vai pat uzskata to par nelabvēlīgu aktu, ar ko tiek aizstāts apstrīdētais akts (spriedumi, 2014. gada 21. maijs, Mocová/Komisija, T‑347/12 P, EU:T:2014:268, 34. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2023. gada 5. jūlijs, SE/Komisija, T‑223/21, EU:T:2023:375, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
37      Šajā lietā otrais apstrīdētais lēmums, ar ko noraidīta prasītāja sūdzība saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu, groza pirmo apstrīdēto lēmumu tik būtiski, ka tas tiek ar to aizstāts (skat. šā rīkojuma 16. un 18. punktu).
38      Līdz ar to ir jāsāk ar prasījumu atcelt otro apstrīdēto lēmumu.
39      Pirmkārt, jāatzīmē, ka prasītājs neizvirza argumentus pēc būtības, ar kuriem apstrīdētu otro apstrīdēto lēmumu, lūdzot to atcelt tikai “vajadzības gadījumā” trešā prasījuma ietvaros. Proti, prasītājs, nepamatojot šo apgalvojumu, tikai apgalvo, ka, pieņemdama lēmumu publicēt paziņojumu presei, S&D grupa “noteikti – kā tāda vai vismaz arī – rīkojās kā IPNL”.
40      Otrkārt, nav nevienas Savienības tiesību normas, no kuras varētu secināt, ka politiskas grupas rīcība varētu tikt attiecināta uz Parlamentu kā Savienības iestādi (spriedums, 1990. gada 22. marts, Le Pen, C‑201/89, EU:C:1990:133, 14. punkts).
41      Politiskās grupas aktus par Parlamenta aktiem var uzskatīt tikai tad, ja šī iestāde tos ir skaidri atļāvusi vai apstiprinājusi, piemēram, ar Parlamenta rezolūciju vai ar lēmumu, ko pieņēmusi kāda no tā pārstāvības struktūrām, kura rīkojas savu pilnvaru ietvaros (šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa [F. G. Jacobs] secinājumus lietā Le Pen, C‑201/89, EU:C:1990:63, 19. punkts).
42      Šajā sakarā no paša paziņojuma presei teksta skaidri izriet, ka to izdevis
S&D grupas birojs saistībā ar savu politiku korupcijas un ārējas iejaukšanās apkarošanai, lai veicinātu sabiedrības informētību par savām saistībām šajā jomā, ņemot vērā Kataras izmeklēšanu (skat. šā rīkojuma 11. un 12. punktu).
43      Treškārt, prasītājs nav pierādījis, ka paziņojuma presei publicēšanu un prasītāja profila izņemšanu no organizācijas shēmas S&D grupas tīmekļvietnē Parlaments jebkādā veidā būtu atļāvis vai apstiprinājis.
44      Ir taisnība, ka PDNK 1. pantā, 2. panta c) punktā un 6. pantā ir paredzēts juridiskais pamats IPNL funkciju attiecināšanai uz politiskajām grupām. Turklāt Parlamenta Prezidija 2014. gada 13. janvāra lēmuma par iecēlējinstitūcijas un IPNL pilnvaru deleģēšanu 4. pantā ir paredzēts katras politiskās grupas izraudzītajai iestādei deleģēt IPNL piešķirtās pilnvaras attiecībā uz pagaidu darbiniekiem. Tomēr politiskās grupas rīcība, publicējot paziņojumu presei un dzēšot profilu no organizācijas shēmas tās tīmekļvietnē, ar šiem juridiskajiem instrumentiem netiek regulēta.
45      No tā izriet, ka otrajā apstrīdētajā lēmumā pareizi norādīts, ka lēmumi publicēt paziņojumu presei un dzēst prasītāja profilu no organizācijas shēmas S&D grupas tīmekļvietnē nerada Savienības ārpuslīgumisko atbildību.
46      Turklāt, pat ja otrajā apstrīdētajā lēmumā ir kļūdaini norādīts, ka Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktā paredzētā procedūra prasītājam “nebija pieejama”, tas nemaina faktu, ka ar šo lēmumu ir pamatoti noraidīta prasītāja prasība par kaitējuma novēršanu pret Parlamentu.
47      Līdz ar to prasījums atcelt otro apstrīdēto lēmumu ir jānoraida kā acīmredzami juridiski nepamatots.
48      Attiecībā uz prasījumu par kaitējuma atlīdzību saskaņā ar pastāvīgo judikatūru civildienesta jomā prasījumi par kaitējuma atlīdzināšanu ir jānoraida, ja tie ir cieši saistīti ar atcelšanas prasījumiem, kuri paši ir noraidīti kā nepieņemami vai nepamatoti (skat. spriedumu, 2023. gada 19. aprīlis, PP u.c./Parlaments, T‑39/21, EU:T:2023:204, 130. punkts un tajā minētā judikatūra).
49      Tā kā prasījums atcelt otro apstrīdēto lēmumu un prasījums atlīdzināt kaitējumu ir cieši saistīti, arī pēdējais ir jānoraida kā acīmredzami juridiski nepamatots.
50      Arī prasījums atcelt pirmo apstrīdēto lēmumu ir jānoraida kā acīmredzami juridiski nepamatots. Šajā ziņā argumenti, ar kuriem pamatots šis prasījums, ir neefektīvi, ņemot vērā pirmā apstrīdētā lēmuma aizstāšanu ar otro apstrīdēto lēmumu (skat. šā rīkojuma 37. punktu) un to, ka prasījums atcelt otro apstrīdēto lēmumu ir noraidīts (skat. šā rīkojuma 47. punktu). Turklāt un jebkurā gadījumā, ņemot vērā to, ka paziņojuma presei publicēšanu un prasītāja profila izņemšanu no organizācijas shēmas S&D grupas tīmekļvietnē nevar attiecināt uz Parlamentu, nav izpildīts pirmais no kumulatīvajiem nosacījumiem, kuri nepieciešami, lai tiktu apmierināta prasība par kaitējuma novēršanu, pamatojoties uz Eiropas Savienības ārpuslīgumisko atbildību.
51      No tā izriet, ka prasība kopumā saskaņā ar Reglamenta 126. pantu ir jānoraida kā acīmredzami juridiski nepamatota.
Par tiesāšanās izdevumiem
52      Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
53      Tā kā prasītājam spriedums ir nelabvēlīgs, viņam jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt Parlamenta tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Parlamenta prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
izdod rīkojumu:
1)      Prasība tiek noraidīta.
2)      EO atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Luksemburgā, 2026. gada 20. aprīlī
V. Di Bucci
G. De Baere
Sekretārs
Priekšsēdētājs
*      Tiesvedības valoda – angļu.