62024CJ0021
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2025. gada 4. septembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 101. pants – Efektivitātes princips – Zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem – Noilguma termiņš – “Dies a quo” noteikšana – Zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgās informācijas iegūšana – Lēmuma, ar kuru valsts konkurences iestāde konstatējusi konkurences tiesību pārkāpumu, publicēšana tās tīmekļvietnē – Tāda valsts konkurences iestādes lēmuma saistošais spēks, kurš vēl nav kļuvis galīgs – Noilguma termiņa apturēšana vai pārtraukšana – Tiesvedības apturēšana tiesā, kurā celta zaudējumu atlīdzināšanas prasība – Direktīva 2014/104/ES – 10. pants – Piemērošana laikā
Lietā C‑21/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Juzgado de lo Mercantil no 1 de Zaragoza (Saragosas Komerclietu tiesa Nr. 1, Spānija) iesniegusi ar 2024. gada 10. janvāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 12. janvārī, tiesvedībā
CP
pret
Nissan Iberia SA,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], Tiesas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], kas pilda ceturtās palātas tiesneša pienākumus, tiesneši M. Gavalecs [M. Gavalec], A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev] (referents) un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretāre: L. Karasko Marko [L. Carrasco Marco], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 16. janvāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
CP vārdā – M. Porto Corredoira un J. Suderow Rodríguez, abogados,
–
Nissan Iberia SA vārdā – J. Alonso Menjón, O. Guardiola Bas, I. Torras Balcell un J. Zuloaga González, abogados,
–
Spānijas valdības vārdā – P. Pérez Zapico un A. Pérez‑Zurita
Gutiérrez, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – S. Baches Opi un C. Zois, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 3. aprīļa tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par LESD 101. panta interpretāciju, lasot to efektivitātes principa gaismā.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp CP un Nissan Iberia SA (turpmāk tekstā – “Nissan”) par tā kaitējuma atlīdzināšanu, kas iespējami nodarīts vairāku uzņēmumu, tostarp Nissan, izdarīta konkurences tiesību pārkāpuma dēļ un konstatēts Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia (Valsts tirgus un konkurences komisija, Spānija; turpmāk tekstā – “CNMC”) lēmumā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula (EK) Nr. 1/2003
3
Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101. un 102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 16. panta “Vienāda Kopienas konkurences tiesību aktu piemērošana” 1. punktā noteikts:
“Ja valstu tiesas atbilstoši [LESD 101. vai 102.] pantam lemj par līgumiem, lēmumiem vai darbībām, uz kurām jau attiecas Komisijas lēmums, tās nevar pieņemt lēmumus, kuri ir pretrunā ar Komisijas pieņemto lēmumu. Tām arī jāizvairās no to lēmumu pieņemšanas, kas var būt pretrunā ar lēmumu, kuru iecerējusi Komisija tādu lietu izskatīšanā, ko tā uzsākusi. Lai to panāktu, valstu tiesa var izvērtēt, vai jāaptur tās tiesas procesi. Šis pienākums neierobežo tiesības un pienākumus, ko paredz [LESD 267.] pants.”
Direktīva 2014/104/ES
4
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem (OV 2014, L 349, 1. lpp.), 10. panta “Noilguma termiņi” redakcija ir šāda:
“1.   Dalībvalstis saskaņā ar šo pantu paredz noteikumus, kas piemērojami noilguma termiņiem zaudējumu atlīdzināšanas prasību celšanai. Minētajos noteikumos paredz, kad sāk skaitīt noilguma termiņu, kāds ir tā ilgums un kādos apstākļos tas tiek pārtraukts vai apturēts.
2.   Noilguma termiņus nesāk skaitīt, pirms konkurences tiesību aktu pārkāpums nav beidzies un prasītājs zina vai var pamatoti uzskatīt, ka tas zina:
a)
par rīcību un to, ka tas ir konkurences tiesību pārkāpums;
b)
to, ka konkurences tiesību pārkāpuma rezultātā tam ir nodarīts kaitējums; un
c)
pārkāpēja identitāti.
3.   Dalībvalstis nodrošina, ka noilguma termiņi zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai ir vismaz pieci gadi.
4.   Dalībvalstis nodrošina, ka noilguma termiņa skaitīšanu aptur vai atkarībā no valsts tiesību aktiem pārtrauc, ja konkurences iestāde attiecībā uz konkurences tiesību aktu pārkāpumu, uz kuru attiecas zaudējumu atlīdzināšanas prasība, veic izmeklēšanas vai procesuālu darbību. Apturējums beidzas agrākais vienu gadu pēc tam, kad nolēmums par pārkāpumu ir kļuvis galīgs, vai pēc tam, kad procedūra izbeigta citā veidā.”
5
Šīs direktīvas 21. panta ar nosaukumu “Transponēšana” 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2016. gada 27. decembrim. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto noteikumu tekstus.
[..]”
6
Minētās direktīvas 22. panta “Piemērošana laikā” 1. punktā paredzēts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka valsts pasākumi, kas pieņemti, ievērojot 21. pantu, lai izpildītu šīs direktīvas materiālos noteikumus, netiek piemēroti ar atpakaļejošu spēku.”
Spānijas tiesības
7
Código Civil (Civilprocesa kodekss) 1902. pantā noteikts:
“Ikvienam, kurš ar savu darbību vai bezdarbību rada zaudējumus citam, izdarot pārkāpumu vai pieļaujot nolaidību, ir pienākums atlīdzināt radītos zaudējumus.”
8
Šī kodeksa 1968. pantā paredzēts:
“Viena gada noilguma termiņš ir piemērojams:
[..]
2.
Civiltiesiskās atbildības prasībai sakarā ar aizvainošanu vai neslavas celšanu, vai, balstoties uz pienākumiem, kas izriet no pārkāpuma vai nolaidības atbilstoši 1902. pantam, sākot no brīža, kad cietusī persona par to uzzinājusi.”
9
Minētā kodeksa 1973. pantā noteikts:
“Prasību noilguma termiņu pārtrauc prasības celšana tiesā, kreditora ārpustiesas pretenzija un jebkurš cits akts, kurā parādnieks atzīst parādu.”
10
2007. gada 3. jūlijaLey 15/2007 de Defensa de la Competencia (Likums 15/2007 par konkurences aizsardzību) (2007. gada 4. jūlijaBOE Nr. 159, 28848. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar 2017. gada 26. maijaReal Decreto‑ley 9/2017, por el que se transponen directivas de la Unión Europea en los ámbitos financiero, mercantil y sanitario, y sobre el desplazamiento de trabajadores (Karaļa dekrētlikums 9/2017 par Eiropas Savienības direktīvu finanšu, tirdzniecības un veselības, kā arī darba ņēmēju norīkošanas darbā jomā transponēšanu) (2017. gada 27. maijaBOE Nr. 126, 42820. lpp.), 74. panta redakcija ir šāda:
“1.   Prasības sakarā ar atbildību par kaitējumu, kas radies konkurences tiesību pārkāpuma rezultātā, noilguma termiņš ir pieci gadi.
2.   Noilguma termiņu nesāk skaitīt, pirms konkurences tiesību pārkāpums nav beidzies un prasītājs zina vai var pamatoti uzskatīt, ka tas zina:
a)
par rīcību un to, ka tas ir konkurences tiesību pārkāpums;
b)
minētā pārkāpuma dēļ nodarīto kaitējumu; un
c)
pārkāpēja identitāti.
3.   Termiņš tiek pārtraukts, ja konkurences iestāde sāk izmeklēšanu vai sankciju procedūru attiecībā uz konkurences tiesību pārkāpumu, uz kuru attiecas zaudējumu atlīdzināšanas prasība. Pārtraukums beidzas vienu gadu pēc tam, kad konkurences iestādes lēmums ir kļuvis galīgs, vai pēc tam, kad procedūra izbeigta citā veidā.
4.   Tāpat termiņš tiek pārtraukts, ja ir uzsākta procedūra, lai vienošanās ceļā izšķirtu ar prasību atlīdzināt nodarīto kaitējumu saistītos strīdus. Pārtraukums skar vienīgi puses, kuras ir vai bija iesaistītas šajā procedūrā vai bija tajā pārstāvētas.”
11
Likuma 15/2007, kurā grozījumi izdarīti ar Karaļa dekrētlikumu 9/2017, 75. panta 1. punktā paredzēts:
“Konkurences tiesību pārkāpums, kas konstatēts ar galīgu Spānijas konkurences iestādes vai Spānijas pārskatīšanas struktūras lēmumu, ir uzskatāms par neapstrīdami pierādītu, ceļot Spānijas tiesā zaudējumu atlīdzināšanas prasību.”
12
Karaļa dekrētlikuma 9/2017, ar kuru Spānijas tiesībās transponēta Direktīva 2014/104, pirmajā pārejas noteikumā “Pārejas noteikumi attiecībā uz zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem” noteikts:
“1. Šī karaļa dekrētlikuma 3. panta noteikumus nepiemēro ar atpakaļejošu spēku.
2. Šī karaļa dekrētlikuma 4. panta noteikumus piemēro tikai pēc šī dekrēta stāšanās spēkā uzsāktajām procedūrām.”
13
2015. gada 1. oktobraLey 39/2015 del Procedimiento Administrativo Común de las Administraciones Públicas (Likums 39/2015 par valsts pārvaldes iestāžu vispārīgo administratīvo procesu) (2015. gada 2. oktobraBOE Nr. 236, 89343. lpp.), kas saskaņā ar Likuma 15/2007 45. pantu piemērojams konkurences tiesībām, 90. panta 3. punktā paredzēts:
“Lēmums, ar kuru izbeidz procedūru, ir izpildāms, ja to nevar pārsūdzēt parastā administratīvā tiesvedībā, lai gan tajā var būt noteikti pagaidu pasākumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu tā efektivitāti, kamēr tas nav kļuvis izpildāms, un kas var būt arī jau veikto aizsardzības pasākumu, ja tādi ir, saglabāšana.
Lēmuma izpildāmības gadījumā to var apturēt uz laiku, ja attiecīgā persona ir informējusi administrāciju par nodomu iesniegt administratīvu sūdzību par šo galīgo administratīvo lēmumu. Šis pagaidu apturējums beidzas, ja:
a)
attiecīgā persona, beidzoties likumā noteiktajam termiņam, nav iesniegusi administratīvu sūdzību;
b)
lai gan attiecīgā persona ir iesniegusi administratīvu sūdzību, tomēr:
1.   ar šo prasību tā nav lūgusi uz laiku apturēt apstrīdētā lēmuma piemērošanu;
2.   tiesa lemj par lūgumu par pagaidu apturēšanu atbilstoši tajā paredzētajam.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
14
2015. gada 23. jūlijāCNMC pieņēma lēmumu, kurā konstatēja, ka vairāki uzņēmumi, tostarp Nissan, ir pārkāpuši LESD 101. pantu un Likuma 15/2007 1. pantu. Inkriminētā pretkonkurences rīcība, kas izpaudās kā apmaiņa ar komerciāli sensitīvu informāciju starp šiem uzņēmumiem, beidzās 2013. gadā.
15
2015. gada 28. jūlijāCNMC savā tīmekļvietnē publicēja paziņojumu presei par šo lēmumu.
16
Minētais lēmums šajā tīmekļvietnē pilnībā tika publicēts 2015. gada 15. septembrī.
17
Apgalvotā pārkāpuma izdarītāji, tostarp Nissan, cēla par šo lēmumu vairākas atcelšanas prasības, taču 2021. gadā Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija) apstiprināja šo lēmumu daļā, kurā tas attiecās uz Nissan.
18
2023. gada martā CP cēla iesniedzējtiesā zaudējumu atlīdzināšanas prasību saistībā ar CNMC lēmumu (follow‑on damages action), lūdzot piespriest Nissan atlīdzināt kaitējumu, kas viņam nodarīts, iegādājoties transportlīdzekli, kura cenu bija ietekmējis šajā lēmumā konstatētais pārkāpums.
19
Aizstāvībā Nissan būtībā apgalvoja, ka šai zaudējumu atlīdzināšanas prasībai ir iestājies noilgums. Šī uzņēmuma ieskatā no Civilkodeksā paredzētajiem noilguma noteikumiem izriet, ka šādai prasībai piemērojamais viena gada noilguma termiņš sākas no brīža, kad cietusī persona ir uzzinājusi par attiecīgo konkurences tiesību pārkāpumu. Šajā lietā, ņemot vērā to, ka, pirmkārt, CNMC lēmums šīs iestādes tīmekļvietnē pilnībā tika publicēts 2015. gada 15. septembrī, otrkārt, ka CNMC šajā ziņā bija publicējusi attiecīgu paziņojumu presei un, treškārt, ka lieta, kurā pieņemts šis lēmums, tika plaši atspoguļota valsts plašsaziņas līdzekļos, CP nevarot apgalvot, ka dienā, kad šis lēmums tika publicēts CNMC tīmekļvietnē, viņam nebija zināma minētās zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgā informācija. Tādējādi Nissan skatījumā, tā kā, lai sāktos noilguma termiņš, nav nepieciešams, lai šis lēmums būtu kļuvis galīgs, var uzskatīt, ka šis termiņš sākās 2015. gada 15. septembrī.
20
Iesniedzējtiesas ieskatā noilguma termiņi, kas piemērojami zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem, nevar sākties, kamēr attiecīgais pārkāpums nav beidzies un cietušajai personai nebija zināma vai pamatoti varēja uzskatīt, ka tai nevarēja būt zināma zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgā informācija.
21
Tad, ja šis pārkāpums ir konstatēts ar valsts konkurences iestādes lēmumu, šīs tiesas skatījumā var uzskatīt, ka cietušajām personām šī informācija kļuva zināma brīdī, kad šis lēmums tika publicēts minētās iestādes tīmekļvietnē. Proti, pateicoties tieši šādai publikācijai, kļūst zināms par attiecīgo pārkāpumu, tiek precīzi identificēti šī pārkāpuma izdarītāji, norādīts prettiesiskās rīcības ilgums un var tikt konstatēts kaitējuma rašanās fakts. Minētās tiesas skatījumā, tā kā nevienā tiesību normā nav paredzēts, ka šādam lēmumam jābūt galīgam, lai varētu rasties tiesības uz attiecīgā pārkāpuma rezultātā nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu, šī lēmuma pārsūdzēšana tiesā nevar ietekmēt tā noilguma termiņa aprēķinu, kas piemērojams zaudējumu atlīdzināšanas prasībai, kuras mērķis ir panākt attiecīgā pārkāpuma rezultātā nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu.
22
Iesniedzējtiesa, nenoliedzami, uzskata, ka tiesai, kas izskata zaudējumu atlīdzināšanas prasību saistībā ar tādu konkurences iestādes lēmumu, par kuru ir celta atcelšanas prasība, šajā lēmumā ietvertais pārkāpuma konstatējums var būt saistošs vienīgi tad, ja minētais lēmums ir kļuvis galīgs. Tomēr iesniedzējtiesa atbilstoši piemērojamajām procesuālajām tiesībām varētu apturēt tajā notiekošo tiesvedību līdz brīdim, kad minētais lēmums kļūs galīgs. Tāpat tad, ja tiktu celta zaudējumu atlīdzināšanas prasība par tādu konkurences tiesību pārkāpumu, kuru vienlaikus izmeklē arī konkurences iestāde, minētā tiesa varētu apturēt tiesvedību līdz brīdim, kad šī iestāde pieņems lēmumu un tas kļūs galīgs.
23
Šajā lietā iesniedzējtiesas skatījumā visu zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgo informāciju CP varēja uzzināt pēc tam, kad CNMC tīmekļvietnē tika pilnībā publicēts šīs iestādes lēmums un attiecīgais paziņojums presei, kurā cietušās personas bija tieši aicinātas celt zaudējumu atlīdzināšanas prasību par attiecīgā pārkāpuma rezultātā nodarīto kaitējumu, kā arī valsts plašsaziņas līdzekļos tika plaši atspoguļota lieta, kurā bija pieņemts minētais lēmums.
24
Šajā ziņā šī tiesa piebilst, ka atšķirībā no CNMC lēmumiem, kas tiek publicēti šīs iestādes tīmekļvietnē, kā arī no paziņojuma presei, kurš arī tiek publicēts šajā tīmekļvietnē, Spānijas tiesu spriedumi, ar kuriem šīs iestādes lēmums attiecīgā gadījumā tiek atzīts par galīgu, netiek publicēti nedz kā paziņojums presei, nedz arī Boletín Oficial del Estado (Spānijas Oficiālais Vēstnesis). Turklāt tīmekļvietne, kurā publicēti Spānijas tiesu spriedumi, sabiedrībai neesot viegli pieejama.
25
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa tomēr norāda, ka pretēji tam, kā tā interpretē noteikumus, kas regulē zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem piemērojamā noilguma termiņa dies a quo, pastāv arī tāds valsts judikatūras virziens, atbilstoši kuram noilguma termiņš, kas piemērojams šādām zaudējumu atlīdzināšanas prasībām, kuras celtas saistībā ar CNMC lēmumu, par kuru kompetentajās tiesās celta atcelšanas prasība, sākas tikai no brīža, kad šis lēmums ir kļuvis galīgs pēc tiesā veiktās pārbaudes. Saskaņā ar šo judikatūras virzienu cietusī persona nevar uzzināt zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgo informāciju, balstoties tikai uz CNMC lēmuma pilnās versijas un attiecīga paziņojuma presei publikāciju tās tīmekļvietnē, kā arī uz konkrētās lietas atspoguļojumu valsts plašsaziņas līdzekļos. Tādējādi esot uzskatāms, ka noilguma termiņš sākas tikai tad, kad likumīgā spēkā stājies pēdējās instances spriedums. Katrā ziņā būtu nelietderīgi celt zaudējumu atlīdzināšanas prasību, pamatojoties uz CNMC lēmumu, un pēc tam lūgt apturēt tiesvedību, lai noskaidrotu, vai var atsaukties uz šo lēmumu šīs zaudējumu atlīdzināšanas prasības pamatošanai.
26
Šīs tiesas ieskatā minētajā judikatūras virzienā, šķiet, kļūdaini ir nošķirta iespēja un pienākums celt prasību. Minētā tiesa uzskata – ja attiecīgajam prasītājam ir zināma zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgā informācija, viņam ir jāceļ prasība šim nolūkam noteiktajā termiņā.
27
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa Juzgado de lo Mercantil no 1
de Zaragoza (Saragosas Komerclietu tiesa Nr. 1, Spānija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Savienības tiesībās pastāv juridisks pamats, lai nošķirtu iespēju un pienākumu celt zaudējumu atlīdzināšanas prasību par konkurences tiesību pārkāpumu, vai, gluži pretēji, cietušajai personai ir jāceļ šāda prasība, tiklīdz tā ir uzzinājusi vai var pamatoti uzskatīt, ka tā ir zinājusi gan par to, ka tai ir nodarīts kaitējums šī pārkāpuma dēļ, gan par pārkāpuma izdarītāja identitāti, un tad sākas arī noilguma termiņš?
2)
Vai, lai varētu celt zaudējumu atlīdzināšanas prasību tiesu iestādē, ir jāsagaida brīdis, kad sods ir stājies likumīgā spēkā, vai, gluži pretēji, ja [CNMC] pilnībā publicētajā lēmumā ir norādīti attiecīgā pārkāpuma izdarītāji, precīzs pārkāpuma ilgums un preces, uz kurām attiecas šis pārkāpums, ir uzskatāms, ka tiesā var tikt celta zaudējumu atlīdzināšanas prasība un sākas noilguma termiņš?
3)
Vai pilna apmēra soda publicēšana CNMC oficiālajā un publiski pieejamajā tīmekļvietnē noilguma termiņa sākšanās mērķiem ir pielīdzināma Eiropas Komisijas lēmuma kopsavilkuma publicēšanai Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, ņemot vērā, ka CNMC lēmumi tiek publicēti tikai oficiālajā tīmekļvietnē?”
Par lūgumiem atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu un prasīt iesniedzējtiesai sniegt paskaidrojumus
28
Ar dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2025. gada 17. aprīlī, Nissan galvenokārt lūdza Tiesu, pamatojoties uz Tiesas Reglamenta 83. pantu, atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu. Pakārtoti Nissan aicināja Tiesu nosūtīt iesniedzējtiesai lūgumu sniegt paskaidrojumus saskaņā ar Reglamenta 101. pantu.
29
Šo lūgumu pamatojumam Nissan būtībā apgalvoja, pirmkārt, ka ģenerāladvokāte secinājumos ir balstījusies uz faktiskiem un tiesiskiem apstākļiem, kurus CP norādīja tiesas sēdē mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai un kuri šajā tiesas sēdē nebija apspriesti sacīkstes veidā, un, otrkārt, ka Tiesai nav pietiekamas informācijas par faktiskiem un valsts tiesību jautājumiem. Pirmām kārtām, it īpaši būtu jānoskaidro, kā pārtraucams zaudējumu atlīdzināšanas prasībām piemērojamais noilguma termiņš, un konkrētāk jānoskaidro ārpustiesas pārsūdzību ietekme uz šī termiņa pārtraukšanu. Šajā lietā esot jālūdz iesniedzējtiesai precizēt, vai CP ir iesniedzis ārpustiesas pārsūdzību, un, ja tā, tad konkretizēt tās saturu, kā arī ar tās iesniegšanu saistītos izdevumus. Otrām kārtām, būtu lietderīgi precizēt to CNMC lēmumu par sodiem skaitu, kuri tika atcelti pēc šo lēmumu pārbaudes tiesā. Trešām kārtām, būtu jālūdz iesniedzējtiesai precizēt dažus Spānijas tiesību aspektus, kas citstarp skar CNMC lēmumu izpildāmību, atšķirības starp valsts tiesību normām, kuras regulē CNMC lēmumu un Spānijas tiesu spriedumu publicēšanu, kā arī ar noilguma termiņu pārtraukšanu saistītos izdevumus.
30
Šajā ziņā, pirmkārt, saistībā ar lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu jāatgādina, ka atbilstoši LESD 252. panta otrajai daļai ģenerāladvokāts, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē sniedz pamatotus secinājumus lietās, kurās saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem ir vajadzīga ģenerāladvokāta piedalīšanās. Tiesai nav saistoši nedz šie secinājumi, nedz šo secinājumu pamatojums (spriedums, 2020. gada 19. marts, Sánchez Ruiz u.c., C‑103/18 un C‑429/18, EU:C:2020:219, 42. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
31
Šajā kontekstā jānorāda arī, ka Eiropas Savienības Tiesas statūtos un Tiesas Reglamentā nav paredzēta iespēja šo statūtu 23. pantā minētajiem lietas dalībniekiem vai ieinteresētajām personām sniegt apsvērumus, atbildot uz ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem. Tādējādi viena lietas dalībnieka vai šādas ieinteresētās personas nepiekrišana ģenerāladvokāta secinājumiem neatkarīgi no jautājumiem, ko viņš tajos ir izvērtējis, pati par sevi nevar būt tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu pamatojošs iemesls (spriedums, 2020. gada 19. marts, Sánchez Ruiz u.c., C‑103/18 un C‑429/18, EU:C:2020:219, 43. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
32
No tā izriet – tā kā Nissan lūguma atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu mērķis ir ļaut tam atbildēt uz ģenerāladvokātes ieņemto nostāju secinājumos, tas nav apmierināms.
33
Paturot to prātā, Tiesa atbilstoši Reglamenta 83. pantam, uzklausījusi ģenerāladvokātu, jebkurā brīdī var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas iesniedz ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu, vai arī ja lieta ir jāizskata, pamatojoties uz argumentu, kuru lietas dalībnieki vai Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23. pantā minētie lietas dalībnieki vai ieinteresētās personas nav apsprieduši.
34
Šajā lietā Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokāti, uzskata, ka tās rīcībā ir visa vajadzīgā informācija, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem, un ka šī lieta nav jāizlemj, balstoties uz tādu argumentu, kuru ieinteresētās personas nav apspriedušas. Turklāt lūgumā par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu nav norādīts neviens jauns fakts, kam varētu būt izšķiroša ietekme uz šajā lietā pieņemamo Tiesas nolēmumu.
35
Tādēļ rīkojums par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu nav jāizdod.
36
Otrkārt, saistībā ar pakārtoti pausto lūgumu, ar kuru Nissan aicina Tiesu prasīt iesniedzējtiesai sniegt paskaidrojumus, pietiek atgādināt, ka Tiesas iespēja lūgt iesniedzējtiesai paskaidrojumus atbilstoši tās Reglamenta 101. pantam ir tikai iespēja, kuras izmantošanu Tiesa izvērtē diskrecionāri katrā konkrētā gadījumā (spriedums, 2015. gada 3. decembris, Banif Plus Bank, C‑312/14, EU:C:2015:794, 32. punkts). Kā norādīts šī sprieduma 34. punktā, Tiesas rīcībā ir visa vajadzīgā informācija, lai lemtu par šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. No tā izriet, ka arī iepriekš minētais lūgums ir jānoraida.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
37
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības starp valstu tiesām un Tiesu procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu. No šāda viedokļa raugoties, Tiesai attiecīgā gadījumā ir jāpārformulē tai uzdotie jautājumi. Turklāt Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma formulējumā nav atsaukusies (spriedums, 2023. gada 12. janvāris, RegioJet, C‑57/21, EU:C:2023:6, 92. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas un tostarp no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu motīvu daļas ir tiesības nošķirt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (spriedums, 2022. gada 22. jūnijs, Volvo un DAF Truck, C‑267/20, EU:C:2022:494, 28. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38
Šajā lietā, ņemot vērā visu iesniedzējtiesas sniegto informāciju, prejudiciālie jautājumi ir jāpārformulē, lai varētu sniegt šai tiesai noderīgu atbildi, kas ļautu izlemt tās izskatīšanā esošo strīdu.
39
Proti, no iepriekš minētās informācijas izriet, ka iesniedzējtiesa citstarp vēlas noskaidrot, vai CP – kurš apgalvo, ka viņam nodarīts kaitējums tāda konkurences tiesību pārkāpuma rezultātā, kas konstatēts CNMC lēmumā, kurš publicēts šīs iestādes tīmekļvietnē 2015. gada 15. septembrī un kļuvis galīgs pēc tam, kad 2021. gadā tika pasludināts Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) spriedums – var prasīt atlīdzību par viņam nodarīto kaitējumu vai arī attiecībā uz viņa 2023. gada martā celto zaudējumu atlīdzināšanas prasību ir iestājies noilgums.
40
Šajā ziņā no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka Karaļa dekrētlikums 9/2017, ar kuru transponēta Direktīva 2014/104, stājās spēkā 2017. gada 27. maijā, proti, aptuveni piecus mēnešus pēc šīs direktīvas 21. pantā paredzētā transponēšanas termiņa. Iesniedzējtiesa norāda, ka pirms stājās spēkā dekrētlikums, ar kuru Spānijas tiesībās transponēta minētā direktīva, zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem piemērojamais noilguma termiņš bija regulēts vispārējā ārpuslīgumiskās civiltiesiskās atbildības regulējumā un ka saskaņā ar Civilkodeksa 1968. panta 2. punktu šis viena gada noilguma termiņš sākās tikai brīdī, kad persona, kura apgalvo, ka tai nodarīts kaitējums, uzzināja par notikumiem, kas rada atbildību. Šī tiesa precizē, ka pēc 2007. gadā izdarītajiem tiesību aktu grozījumiem valsts tiesību aktos vairs nav paredzēts, ka valsts konkurences iestādes lēmumam jābūt galīgam, lai varētu rasties tiesības uz attiecīgā pārkāpuma rezultātā nodarītā kaitējuma atlīdzību. Tādēļ iesniedzējtiesa uzskata, ka CP zaudējumu atlīdzināšanas prasībai piemērojamā noilguma termiņa sākums sakrīt ar CNMC lēmuma publicēšanas tās tīmekļvietnē dienu, proti, 2015. gada 15. septembri, nevis ar dienu, kad tika publicēts Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) spriedums, pēc kura šis lēmums 2021. gadā kļuva galīgs.
41
Šajā kontekstā, un citstarp ņemot vērā to, ka noilgumu regulējošie Civilkodeksa noteikumi bija piemērojami vēl aptuveni piecus mēnešus pēc Direktīvas 2014/104 transponēšanas termiņa, no iesniedzējtiesas sniegtās informācijas skaidri redzams, ka tā vēlas noskaidrot, vai noilguma noteikumi, kas bija spēkā pirms minētās direktīvas transponēšanas, ir saderīgi ar LESD 101. pantu, lasot to efektivitātes principa gaismā, un attiecīgā gadījumā ar minētās direktīvas 10. pantu, it īpaši saistībā ar noilguma termiņa dies a quo noteikšanu.
42
Šādos apstākļos jāsecina, ka ar jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LESD 101. pants, lasot to efektivitātes principa gaismā, un attiecīgā gadījumā Direktīvas 2014/104 10. panta 2. punkts, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru – kā to interpretējušas kompetentās valsts tiesas –, nosakot brīdi, no kura sākas noilguma termiņš, kas piemērojams zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem, kuras celtas pēc tam, kad pieņemts valsts konkurences iestādes lēmums, ar ko konstatēts šo tiesību pārkāpums, var uzskatīt, ka personai, kura apgalvo, ka tai nodarīts kaitējums, zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgā informācija bija zināma, pirms šis lēmums kļuva galīgs.
43
Šajā ziņā, lai atbildētu uz uzdotajiem jautājumiem, vispirms jāizvērtē Direktīvas 2014/104 10. panta – kurā noteiktas dažas prasības attiecībā uz zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem piemērojamo noilguma termiņu – piemērošana laikā, it īpaši nosakot šī termiņa minimālo ilgumu un agrāko tā sākšanās brīdi, kā arī apstākļus, kādos šis noilguma termiņš jāaptur vai jāpārtrauc.
44
Attiecīgi jāatgādina, ka Direktīvas 2014/104 10. pants ir materiāla tiesību norma šīs direktīvas 22. panta 1. punkta izpratnē. Saskaņā ar šo tiesību normu dalībvalstīm jānodrošina, ka valsts pasākumi, kas veikti, piemērojot minētās direktīvas 21. pantu, lai izpildītu šīs direktīvas materiālās tiesību normas, netiek piemēroti ar atpakaļejošu spēku (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 47. punkts).
45
Tomēr, sākot no direktīvas transponēšanas termiņa beigām valsts tiesības jāinterpretē atbilstoši visām tās normām (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 48. punkts).
46
Tādēļ, nosakot Direktīvas 2014/104 10. panta piemērošanu laikā, jāpārbauda, vai pamatlietā aplūkotā situācija ir radusies pirms šīs direktīvas transponēšanas termiņa beigām vai arī tā turpināja radīt sekas arī pēc šī termiņa beigām (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 49. punkts).
47
Šajā nolūkā, ņemot vērā noilguma noteikumu īpatnības, to raksturu, kā arī darbības mehānismu, it īpaši saistībā ar zaudējumu atlīdzināšanas prasību par konkurences tiesību pārkāpumu, jānoskaidro, vai Direktīvas 2014/104 transponēšanas termiņa beigu datumā, tas ir, 2016. gada 27. decembrī, bija beidzies valsts tiesībās noteiktais noilguma termiņš, kas bija piemērojams pamatlietā aplūkotajai situācijai līdz minētajam datumam, un tas nozīmē, ka jānosaka brīdis, kurā šo noilguma termiņu sāka skaitīt atbilstoši šīm tiesībām (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 50. punkts).
48
Tā kā līdz Direktīvas 2014/104 transponēšanas termiņa beigām nebija Savienības tiesiskā regulējuma attiecīgajā jomā, katras dalībvalsts tiesību sistēmā bija jāparedz kārtība, kādā īstenojamas tiesības pieprasīt atlīdzinājumu par kaitējumu, kas radies LESD 101. un 102. panta pārkāpuma dēļ, tostarp noteikumi par noilguma termiņiem, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus, jo efektivitātes princips prasa, lai noteikumi, kas piemērojami prasībām, kuras paredzētas, lai aizsargātu tiesības, kādas attiecīgajām personām izriet no Savienības tiesību tiešās iedarbības, nepadarītu praktiski neiespējamu vai pārmērīgi neapgrūtinātu to tiesību izmantošanu, kas piešķirtas ar Savienības tiesību sistēmu (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
49
Šajā ziņā no pēdējā minētā principa izriet, ka pat pirms Direktīvas 2014/104 transponēšanas termiņa beigām valsts tiesiskais regulējums, kurā noteikts datums, no kura sākas noilguma termiņš, tā ilgums un apturēšanas vai pārtraukšanas noteikumi jāpielāgo konkurences tiesību īpatnībām un mērķiem, ko attiecīgās personas ar šīm tiesībām īsteno, lai neatņemtu LESD 101. un 102. pantam pilnīgu efektivitāti (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
Šajā kontekstā jāatgādina, ka LESD 101. panta 1. punktam un 102. pantam ir tieša iedarbība attiecībās starp privātpersonām un tas attiecīgajiem tiesību subjektiem rada tiesības, kuras valstu tiesām ir jāaizsargā (spriedums, 2014. gada 5. jūnijs, Kone u.c., C‑557/12, EU:C:2014:1317, 20. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
51
LESD 101. panta pilnīga efektivitāte un it īpaši tā 1. punktā noteiktā aizlieguma lietderīgā iedarbība būtu apdraudēta, ja neviena persona nevarētu prasīt atlīdzinājumu par zaudējumiem, kas tai radušies konkurences tiesību pārkāpuma dēļ (spriedumi, 2014. gada 5. jūnijs, Kone u.c., C‑557/12, EU:C:2014:1317, 21. punkts, kā arī 2025. gada 28. janvāris, ASG 2, C‑253/23, EU:C:2025:40, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
52
Tādējādi ikviens var prasīt atlīdzinājumu par kaitējumu, ja pastāv cēloņsakarība starp attiecīgo kaitējumu un aizliegto vienošanos vai darbību, kas aizliegta LESD 101. pantā (spriedums, 2014. gada 5. jūnijs, Kone u.c., C‑557/12, EU:C:2014:1317, 22. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
53
Ikvienas personas tiesības prasīt šāda kaitējuma atlīdzināšanu stiprina Savienības konkurences tiesību normu iedarbīgumu un var atturēt no rīcības, kas var ierobežot vai izkropļot konkurenci, un tādējādi veicina efektīvas konkurences saglabāšanu Savienībā (spriedums, 2025. gada 28. janvāris, ASG 2, C‑253/23, EU:C:2025:40, 63. punkts).
54
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru šīs tiesības dod iespēju ikvienai cietušajai personai prasīt atlīdzināt zaudējumus, ko radījusi rīcība, kura var traucēt, ierobežot vai izkropļot konkurenci (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2001. gada 20. septembris, Courage un Crehan, C‑453/99, EU:C:2001:465, 25. punkts; 2006. gada 13. jūlijs, Manfredi u.c., no C‑295/04 līdz C‑298/04, EU:C:2006:461, 60. punkts, kā arī 2023. gada 21. decembris, International Skating Union/Komisija, C‑124/21 P, EU:C:2023:1012, 201. punkts).
55
Šajā ziņā minētajām tiesībām piemērojamo noilguma termiņu uzdevums principā ir, pirmkārt, nodrošināt cietušās personas tiesību aizsardzību, jo tai ir jābūt pietiekamam laikam, lai iegūtu atbilstošu informāciju iespējamas prasības celšanai, un, otrkārt, novērst to, ka cietusī persona var bezgalīgi novilcināt savu tiesību uz zaudējumu atlīdzību izmantošanu, kaitējot par zaudējumiem atbildīgajai personai. Tādējādi noilguma termiņi galu galā aizsargā gan cietušo personu, gan par zaudējumiem atbildīgo personu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. jūnijs, Volvo un DAF Truck, C‑267/20, EU:C:2022:494, 45. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
56
Tāpat jāatgādina, ka tiesību prasīt atlīdzību par konkurences tiesību pārkāpuma rezultātā nodarīto kaitējumu īstenošana būtu padarīta praktiski neiespējama vai pārmērīgi grūta, ja noilguma termiņi, kas piemērojami zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem, sāktos, pirms pārkāpums ir beidzies un cietusī persona zināja vai pamatoti var uzskatīt, ka tai bija zināma informācija, kas vajadzīga tās zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
57
Šajā lietā, runājot par šī sprieduma iepriekšējā punktā minēto pirmo nosacījumu par pārkāpuma izbeigšanu, ir vispārzināms, ka pārkāpums tika izbeigts 2013. gadā.
58
Attiecībā uz otro minētajā punktā norādīto nosacījumu, proti, ka cietušajai personai ir zināma informācija, kas vajadzīga tās zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka šī informācija ietver konkurences tiesību pārkāpuma un kaitējuma esību, cēloņsakarību starp šo kaitējumu un pārkāpumu, kā arī pārkāpuma izdarītāja identitāti (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
59
Ja šādas informācijas nav, cietušajai personai ir ārkārtīgi grūti vai pat neiespējami saņemt atlīdzinājumu par kaitējumu, kas tai nodarīts ar šo pārkāpumu (spriedums, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 65. punkts).
60
Šajā ziņā valsts tiesai, kas izskata zaudējumu atlīdzināšanas prasību, jānosaka brīdis, sākot no kura var pamatoti uzskatīt, ka cietušajai personai bija zināma minētā informācija. Tikai valsts tiesas kompetencē ir konstatēt un izvērtēt pamatlietas faktus. Tomēr Tiesa, lemjot par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, var sniegt precizējumus, pēc kuriem valsts tiesai vadīties šajā vērtējumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 18. aprīlis, Heureka Group (Cenu salīdzināšanas vietnes), C‑605/21, EU:C:2024:324, 66. punkts un tajā minētā judikatūra).
61
No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu konkurences tiesību pārkāpuma izdarītāja atbildība principā var iestāties, vai nu cietušajai personai ceļot zaudējumu atlīdzināšanas prasību kompetentajā valsts tiesā, ja šāds pārkāpums nav konstatēts valsts konkurences iestādes lēmumā, vai arī ceļot šādu prasību pēc tam, kad minētā iestāde ir pieņēmusi šādu lēmumu.
62
Tomēr iesniedzējtiesa norāda, ka nevienā tiesību normā nav paredzēts, ka šādam lēmumam jābūt galīgam, lai varētu rasties tiesības uz attiecīgā pārkāpuma rezultātā nodarītā kaitējuma atlīdzināšanu.
63
Paturot to prātā, šī tiesa precizē, ka atbilstoši valsts tiesiskajam regulējumam tiesai, kura izskata zaudējumu atlīdzināšanas prasību, kas celta pēc valsts konkurences iestādes lēmuma, ar kuru konstatēts pārkāpums un par kuru celta atcelšanas prasība, šī pārkāpuma konstatējums var būt saistošs vienīgi tad, ja šis lēmums ir kļuvis galīgs.
64
Attiecīgi jākonstatē, ka atšķirībā no Komisijas lēmumiem, ar kuriem tiek lemts par nolīgumiem, lēmumiem vai darbībām, uz ko attiecas LESD 101. vai 102. pants, un kuri saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 16. panta 1. punktu ir saistoši valstu tiesām un tādēļ šīs tiesas nevar pieņemt nolēmumus, kas būtu pretrunā šiem lēmumiem, šajā lietā valsts konkurences iestādes lēmumam, ar kuru konstatēts konkurences tiesību pārkāpums un kura spēkā esība ir apstrīdēta tiesā, nav šāda rakstura. No tā izriet, ka šāda lēmuma pārsūdzēšanas gadījumā tiesas, kurā pēc šāda lēmuma tiek celta zaudējumu atlīdzināšanas prasība, rīcībā ir informācija, kas nav galīga.
65
Tādējādi gadījumos, kad iespējamais tāda Savienības konkurences tiesību pārkāpuma izdarītājs, kas konstatēts valsts konkurences iestādes lēmumā, ceļot atcelšanas prasību, apstrīd šīs iestādes konstatējumus par šī pārkāpuma raksturu, materiālo, personisko, laika un teritoriālo tvērumu un tādēļ tiesai, kas izskata zaudējumu atlīdzināšanas prasību saistībā ar minēto pārkāpumu, šie konstatējumi nav saistoši, nevar uzskatīt, ka cietusī persona šajā tiesā varētu efektīvi balstīties uz minēto lēmumu, lai pamatotu pret iespējamo pārkāpuma izdarītāju celto prasību.
66
Šādā gadījumā tiktu apdraudēta cietušās personas iespēja celt zaudējumu atlīdzināšanas prasību pēc valsts konkurences iestādes lēmuma (follow‑on damages action) un šai personai būtu pārmērīgi grūti īstenot savas tiesības uz zaudējumu atlīdzinājumu.
67
Šādos apstākļos jāsecina – tā kā tiesai, kas izskata zaudējumu atlīdzināšanas prasību, attiecīgā pārkāpuma konstatējums ir saistošs tikai tad, ja valsts konkurences iestādes lēmums ir kļuvis galīgs, nevar pamatoti uzskatīt, ka cietušajai personai, balstoties uz šo lēmumu, bija zināma zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgā informācija, un tādēļ noilguma termiņš nevar sākties, kamēr minētais lēmums nav kļuvis galīgs.
68
Jāprecizē, ka šajā lietā šo interpretāciju neatspēko nedz noilguma termiņa apturēšanas un/vai pārtraukšanas noteikumi, nedz noteikumi par tiesvedības apturēšanu tiesā, kas izskata zaudējumu atlīdzināšanas prasību, veidā, kādā šie noteikumi izriet no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem.
69
Pirmkārt, attiecībā uz iespējamo noilguma termiņa apturēšanu no minētajiem lietas materiāliem neizriet, ka par šādu apturēšanu varētu lemt, pamatojoties uz to, ka kompetentajās tiesās ir celta prasība atcelt attiecīgo CNMC lēmumu, nedz arī, ka šāds apturējums noteikti turpinās līdz pat tā sprieduma publicēšanas dienai, pēc kura šis lēmums kļuvis galīgs.
70
Otrkārt, attiecībā uz noilguma termiņa pārtraukšanu no lietas materiāliem izriet, ka noilguma termiņu var pārtraukt cietušās personas ārpustiesas pārsūdzība, ar kuru iespējamā pārkāpuma izdarītājs tiek aicināts atlīdzināt šai personai zaudējumus, uzsākot izlīguma procedūru, vai lūgums veikt pagaidu pasākumus, lai iegūtu informāciju un/vai dokumentus, kas ir būtiski zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai.
71
Ņemot vērā iepriekš minēto, jākonstatē, ka šie pārtraukšanas pamati nav atkarīgi no tā, vai kompetentajās tiesās ir celta prasība atcelt attiecīgo CNMC lēmumu. Tādēļ jāatzīst, ka neviens no šiem pārtraukšanas pamatiem neļauj pietiekami efektīvi nodrošināt, ka valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais viena gada noilguma termiņš nebeigsies, pirms nebūs beigusies tiesvedība, kuras noslēgumā attiecīgais lēmums kļūs galīgs.
72
Treškārt, attiecībā uz tiesas, kura izskata zaudējumu atlīdzināšanas prasību, iespēju apturēt tajā notiekošo tiesvedību, ja šī prasība ir celta pēc tam, kad pieņemts konkurences iestādes lēmums, par kuru ir tikusi celta atcelšanas prasība, – līdz brīdim, kad minētais lēmums kļūs galīgs, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka šāds apturējums nav automātisks, jo tiesai, kura izskata lietu, šajā ziņā ir zināma rīcības brīvība.
73
Katrā ziņā, kā ģenerāladvokāte būtībā norādījusi secinājumu 83. punktā, pieteikumu par tiesvedības apturēšanu var iesniegt tikai pēc zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanas, kas nozīmē, ka šī prasība ir jāceļ pirms noilguma termiņa beigām. Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka iespēja lūgt apturēt tiesvedību atbilst LESD 101. panta un efektivitātes principa prasībām.
74
Pēc šī precizējuma jānorāda, ka nosacījums par to, ka jābūt zināmai informācijai, kas vajadzīga, lai celtu zaudējumu atlīdzināšanas prasību pēc tam, kad ir pieņemts valsts konkurences iestādes lēmums, paredz ne tikai to, ka šim lēmumam jābūt galīgam, bet arī to, ka informācijai, kas izriet no galīgā lēmuma, jābūt atbilstoši publiskotai.
75
Šajā ziņā, lai varētu pamatoti uzskatīt, ka cietušās personas rīcībā, sākot no dienas, kad publicēts spriedums, ar kuru galīgi apstiprināts attiecīgais valsts konkurences iestādes lēmums, ir informācija, kas vajadzīga tās zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai, šim spriedumam jābūt oficiāli publicētam, brīvi pieejamam sabiedrībai un tajā jābūt skaidri norādītam tā publicēšanas datumam.
76
Šajā lietā CP zaudējumu atlīdzināšanas prasību cēla 2023. gada martā – pēc CNMC2015. gada 23. jūlijā pieņemtā lēmuma, kurš šīs iestādes tīmekļvietnē tika publicēts 2015. gada 15. septembrī un attiecībā uz Nissan kļuva galīgs pēc Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) 2021. gadā pasludinātā sprieduma.
77
Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka tīmekļvietne, kurā publicēti Spānijas tiesu spriedumi, ir Consejo General del Poder Judicial (Tiesu ģenerālpadome, Spānija) Centro de Documentación Judicial (Cendoj) (Tiesas dokumentācijas centrs) vietne, kas būtībā ir judikatūras datubāze, kura ir brīvi pieejama sabiedrībai.
78
Tādēļ, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, var pamatoti uzskatīt, ka dienā, kad tika publicēts Tribunal Supremo (Augstākā tiesa) spriedums, pēc kura CNMC lēmums kļuva galīgs 2021. gadā, CP bija zināma visa informācija, kas vajadzīga zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai.
79
No tā izriet – kā redzams no šī sprieduma 76.–78. punkta –, ka dienā, kad beidzās Direktīvas 2014/104 transponēšanas termiņš, proti, 2016. gada 27. decembrī, noilguma termiņš ne tikai vēl nebija beidzies, bet vēl pat nebija sācies.
80
Tādējādi pamatlietā aplūkotā situācija nav radusies pirms šīs direktīvas transponēšanas termiņa beigām, tādēļ šīs direktīvas 10. pants ir ratione temporis piemērojams šajā lietā un attiecībā uz CP zaudējumu atlīdzināšanas prasību nav iestājies noilgums.
81
Šajā ziņā, tā kā Direktīvas 2014/104 10. panta 2. punkta saturs attiecībā uz noilguma termiņa sākuma brīža noteikšanu būtībā atspoguļo Tiesas judikatūru par LESD 101. un 102. pantu, kā arī efektivitātes principu, šajā spriedumā paustie apsvērumi par brīdi, no kura sākas noilguma termiņš, kas piemērojams zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem, kas celtas pēc tam, kad pieņemts valsts konkurences iestādes lēmums, ar kuru konstatēts pārkāpums, ir piemērojami arī Direktīvas 2014/104 10. panta 2. punkta interpretācijai.
82
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem jāatbild, ka LESD 101. pants, lasot to efektivitātes principa gaismā, un Direktīvas 2014/104 10. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru – kā to interpretējušas kompetentās valsts tiesas –, nosakot brīdi, no kura sākas noilguma termiņš, kas piemērojams zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem, kuras celtas pēc tam, kad pieņemts valsts konkurences iestādes lēmums, ar ko konstatēts šo tiesību pārkāpums, var uzskatīt, ka personai, kura apgalvo, ka tai nodarīts kaitējums, zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgā informācija bija zināma, pirms šis lēmums kļuva galīgs.
Par tiesāšanās izdevumiem
83
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
LESD 101. pants, lasot to efektivitātes principa gaismā, un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/104/ES (2014. gada 26. novembris) par atsevišķiem noteikumiem, kuri valstu tiesībās reglamentē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par dalībvalstu un Eiropas Savienības konkurences tiesību pārkāpumiem, 10. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tie nepieļauj valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru – kā to interpretējušas kompetentās valsts tiesas –, nosakot brīdi, no kura sākas noilguma termiņš, kas piemērojams zaudējumu atlīdzināšanas prasībām par konkurences tiesību pārkāpumiem, kuras celtas pēc tam, kad pieņemts valsts konkurences iestādes lēmums, ar ko konstatēts šo tiesību pārkāpums, var uzskatīt, ka personai, kura apgalvo, ka tai nodarīts kaitējums, zaudējumu atlīdzināšanas prasības celšanai vajadzīgā informācija bija zināma, pirms šis lēmums kļuva galīgs.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – spāņu.