62024CJ0168
TIESAS SPRIEDUMS (trešā palāta)
2025. gada 18. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Preču zīmes – Direktīva 2008/95/EK – 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts – Direktīva (ES) 2015/2436 – 20. panta b) punkts – Preču zīmes atcelšanas pamati – Sabiedrības maldināšanas risks preču zīmes izmantošanas dēļ – Preču zīme, kas atbilst modes dizainera vārdam – Preču zīmes nodošana – Tāda preču zīmes izmantošana, kas sabiedrībai faktiski liek domāt, ka dizainers joprojām piedalās ar preču zīmi apzīmēto preču izstrādē – Kļūdaina pārliecība
Lietā C‑168/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Francija) iesniegusi ar 2024. gada 28. februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts tajā pašā dienā, tiesvedībā
PMJC SAS
pret
[W] [X],
[M] [X],
[X] Créative SAS,
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], tiesneši O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei], S. Rodins [S. Rodin] (referents), N. Pisarra [N. Piçarra] un N. Fengers [N. Fenger],
ģenerāladvokāts: N. Emiliu [N. Emiliou],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
PMJC SAS vārdā – M. Le Guerer, advokāts,
–
[W] [X], [M] [X], [X] Créative SAS vārdā – E. Fortunet, advokāts,
–
Francijas valdības vārdā – R. Bénard un E. Timmermans, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – C. Auvret un P. Němečková, pārstāves,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 27. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2008, L 299, 25. lpp.), 12. panta 2. punkta b) apakšpunktu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 2015, L 336, 1. lpp.; labojums – OV 2016, L 110, 5. lpp.), 20. panta b) punktu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp PMJC SAS, no vienas puses, un [W] [X], [M] [X] un [X] Créative SAS, no otras puses, par pirmās minētās sabiedrības tiesību uz divām preču zīmēm, kuras atbilst modes dizainera uzvārdam, daļēju atcelšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2008/95
3
Direktīvas 2008/95 12. panta “Iemesli atcelšanai” 2. punktā paredzēts:
“[..] preču zīme ir atceļama, ja pēc dienas, kurā tā reģistrēta:
[..]
b)
preču zīmes īpašnieka lietošanas vai lietošanas ar viņa piekrišanu rezultātā attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kam tā reģistrēta, tā var maldināt sabiedrību, jo īpaši attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu īpašībām, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi.”
Direktīva 2015/2436
4
Šīs direktīvas 20. pants “Preču zīmes kļūšana par sugas vārdu vai maldinošu norādi kā atcelšanas pamats” izteikts šādā redakcijā:
“Preču zīme ir atceļama, ja pēc tās reģistrācijas dienas:
[..]
b)
preču zīmes īpašnieka lietošanas vai lietošanas ar īpašnieka piekrišanu rezultātā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā reģistrēta, tā var maldināt sabiedrību, jo īpaši attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu īpašībām, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi.”
5
Minētās direktīvas 54. panta “Transponēšana” 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu 3. līdz 6. panta, 8. līdz 14. panta, 16., 17. un 18. panta, 22. līdz 39. panta, 41., 43. un 44., un 46. līdz 50. panta prasības vēlākais līdz 2019. gada 14. janvārim. [..]
[..]”
6
Direktīvas 2015/2436 55. pantā “Atcelšana” paredzēts:
“Direktīvu [2008/95] atceļ no 2019. gada 15. janvāra [..].
Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu [..].”
7
Direktīvas 2015/2436 56. pants “Stāšanās spēkā” izteikts šādā redakcijā:
“Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Direktīvas 1., 7., 15., 19., 20. un 21. pantu piemēro no 2019. gada 15. janvāra.”
Francijas tiesības
8
Code de la propriété intellectuelle (Intelektuālā īpašuma kodekss), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, L.714‑6. pantā noteikts:
“Tiek atceltas tādas preču zīmes īpašnieka tiesības, kura tā rīcības dēļ ir kļuvusi par:
[..]
b)
maldinošu, jo īpaši attiecībā uz preču vai pakalpojumu īpašībām, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
9
No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka sabiedrībai [W] [X], ko 1978. gadā [W] [X] nodibināja, lai tirgotu modes apģērbus un aksesuārus, tika piemērota maksātnespējas procedūra, kuras noslēgumā PMJC iesniedza piedāvājumu pārņemt visus šīs sabiedrības aktīvus; šis piedāvājums tika pieņemts ar 2011. gada 13. septembra spriedumu, kam sekoja 2012. gada 3. februāra materiālo un nemateriālo aktīvu nodošanas akts, tostarp attiecībā uz Francijas vārdiskajām preču zīmēm “[W] [X]”, no kurām vienu bija pieteicis un pēc tam 1999. gadā sabiedrībai [W] [X] nodevis [W] [X] un otru 2002. gadā bija pieteikusi sabiedrība [W] [X].
10
Saskaņā ar 2011. gada 21. jūlijā noslēgto līgumu par pakalpojumu sniegšanu [W] [X] turpināja sadarbību ar PMJC līdz līgumā paredzētā termiņa beigām, proti, 2015. gada 31. decembrim.
11
2018. gada 21. jūnijāPMJC cēla prasību pret [W] [X] par šā sprieduma 9. punktā minēto preču zīmju pārkāpumu, kā arī negodīgu un parazītisku konkurenci, norādot, ka [W] [X], ar [X] Créative starpniecību īstenodams profesionālo un māksliniecisko darbību, veic negodīgas konkurences darbības un pārkāpj tās preču zīmju tiesības.
12
Iesniedzot pretprasību, [W] [X] lūdza atcelt PMJC tiesības uz šīm preču zīmēm maldinošā rakstura dēļ, pamatojoties uz to, ka pēdējā minētā no 2017. gada beigām līdz 2019. gada sākumam tās esot izmantojusi maldinoši. Konkrēti, PMJC esot izmantojusi minētās preču zīmes tādā veidā, lai sabiedrībai liktu domāt, ka [W] [X] ir to preču autors, uz kurām ir izvietotas šīs preču zīmes.
13
Ar 2022. gada 12. oktobra spriedumu cour d’appel de Paris (Parīzes apelācijas tiesa, Francija) PMJC tiesības uz preču zīmēm, kuras ir šā sprieduma 9. punktā minētā 2012. gada 3. februāra nodošanas akta priekšmets, pasludināja par daļēji atceltām.
14
Tā tostarp uzskatīja, ka Savienības tiesības neliedz pasludināt preču zīmes, kas atbilst kāda autora uzvārdam, atcelšanu, ja šīs preču zīmes pārņēmējs ar savām darbībām sabiedrībai faktiski liek domāt, ka šis autors joprojām piedalās preču izstrādē, vai rada pietiekami nopietnu šādas maldināšanas risku.
15
Tas tā esot pamatlietā, jo PMJC ir divreiz bijusi notiesāta par [W] [X] autortiesību pārkāpšanu attiecībā uz jaunākiem viņa darbiem, kas nav nodoti PMJC. Tā kā šie notiesājošie spriedumi bija kļuvuši par galīgiem, cour d’appel de Paris (Parīzes apelācijas tiesa) no tā secināja, ka, tā kā attiecīgās preču zīmes ir izvietotas uz precēm ar dekoratīviem elementiem, kas veido [W] [X] autortiesību pārkāpumu un kas tiek pasniegtas kā viņa radīti oriģināldarbi, attiecīgās preču zīmes ir kļuvušas maldinošas.
16
PMJC par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Cour de cassation (Kasācijas tiesa, Francija), kas ir iesniedzējtiesa.
17
Tajā PMJC tostarp apgalvo – ievērojot, ka 2006. gada 30. marta spriedums Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215), pirmkārt, nekādi neizslēdz iespēju preču zīmi, kas atbilst kāda autora vārdam, pasludināt par atceltu, ja tās īpašnieks to izmanto maldinošā veidā, un, otrkārt, atstāj autoram iespēju mēģināt pierādīt, ka tās izmantošana, ko veic tās īpašnieks, ir krāpnieciska, cour d’appel de Paris (Parīzes apelācijas tiesa) ir pārkāpusi Intelektuālā īpašuma kodeksa, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, L.714‑6. panta b) punktu, kurš jāinterpretē, ņemot vērā Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunktu.
18
Proti, PMJC uzskata, ka, ņemot vērā šo spriedumu, tās iespējamās darbības, kuru mērķis ir likt patērētājam ticēt, ka [W] [X] joprojām piedalās ar viņa vārdu apzīmēto preču radīšanā, nevar ietekmēt pašu preču zīmi, pat ja šīs darbības tiktu uzskatītas par maldinošām.
19
Šajā ziņā iesniedzējtiesa vispirms norāda, ka 2006. gada 30. marta sprieduma Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215), kas attiecas uz uzvārda preču zīmi, 47.–49. punktā Tiesa, atgādinājusi, ka reģistrācijas atteikuma preču zīmes maldinošā rakstura dēļ gadījumu priekšnosacījums ir tas, ka var konstatēt faktisku patērētāja maldināšanu vai pietiekami nopietnu maldināšanas risku, nosprieda – apstāklis, ka vidusmēra patērētājs var tikt ietekmēts savā iepirkšanās procesā, jo iedomājas, ka autors, kura vārds atbilst attiecīgajai preču zīmei, ir piedalījies ar šo preču zīmi apzīmētās preces radīšanā, pats par sevi nevar maldināt sabiedrību par šīs preces raksturu, kvalitāti vai izcelsmi.
20
Pēc tam Cour de cassation (Kasācijas tiesa) norāda – minētā sprieduma 50. punktā Tiesa ir izklāstījusi, ka tad, ja preču zīmes noformējumā var saskatīt uzņēmuma centienus likt patērētājam domāt, ka autors vēl joprojām rada ar šo preču zīmi aptvertās preces vai ka viņš piedalās to radīšanā, runa ir par darbību, ko var atzīt par krāpšanu, bet ko nevar aplūkot kā maldināšanu, kura varētu skart pašu preču zīmi un līdz ar to – tās reģistrācijas iespēju.
21
Visbeidzot iesniedzējtiesa norāda, ka minētā sprieduma 53. punktā Tiesa pēc tam, kad tā bija uzskatījusi, ka preču zīmes atcelšanas maldinošā rakstura dēļ nosacījumi ir identiski reģistrācijas atteikuma nosacījumiem, nosprieda, ka preču zīmes, kas atbilst ar šo preču zīmi apzīmēto preču autora un pirmā ražotāja vārdam, īpašnieka tiesības šīs īpatnības dēļ nevar atcelt tikai tāpēc, ka minētā preču zīme var radīt sabiedrībai maldīgu priekšstatu, it īpaši, ja ar šo preču zīmi saistītā uzņēmuma nemateriālā vērtība ir tikusi nodota kopā ar uzņēmumu, kas ražo ar to apzīmētās preces.
22
Tomēr cour d’appel de Paris (Parīzes apelācijas tiesa) 2022. gada 12. oktobra spriedumā esot uzskatījusi, ka 2006. gada 30. marta sprieduma Emanuel (C‑259/04, EU:C:2006:215) 50. punktā izdarītais konstatējums, saskaņā ar kuru preču zīmi, kas atbilst kāda autora uzvārdam, nevar uzskatīt par maldinošu tikai tāpēc, ka autors vairs nepiedalās ar preču zīmēm, ko veido viņa uzvārds, apzīmēto preču izstrādē, uz Padomes Pirmās direktīvas 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta interpretāciju neattiecas tieši. Cour d’appel de Paris (Parīzes apelācijas tiesa) tātad esot secinājusi, ka šī tiesību norma jāinterpretē tādējādi, ka tā neliedz pasludināt preču zīmi par atceltu, pamatojoties uz to, ka tā tiek izmantota ar tādiem nosacījumiem, kas sabiedrībai faktiski liek domāt, ka autors joprojām piedalās to preču radīšanā, kas apzīmētas ar preču zīmēm, kuru pamatā ir viņa vārds, lai gan tas tā vairs nav.
23
Cour de cassation (Kasācijas tiesa) vēl norāda, ka Eiropas Savienības Vispārējā tiesa 2009. gada 14. maija spriedumā Fiorucci/ITSB – Edwin (“ELIO FIORUCCI”) (T‑165/06, EU:T:2009:157, 37. punkts) pieteikumu par atcelšanu, kas pamatots ar maldinošu preču zīmes, kuras pamatā ir kāda autora uzvārds, izmantošanu pēc tās reģistrācijas noraidīja nevis tāpēc, ka būtu izslēgts, ka šāda maldinoša preču zīmes izmantošana varētu izraisīt preču zīmes atcelšanu maldinošā rakstura dēļ, bet gan tāpēc, ka netika iesniegts neviens pierādījums par preču zīmes izmantošanu pēc tās reģistrācijas.
24
Šajos apstākļos Cour de cassation (Kasācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [2008/95] 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un [Direktīvas 2015/2436] 20. panta b) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj preču zīmes, kuras pamatā ir kāda autora uzvārds, atcelšanu sakarā ar tās izmantošanu pēc nodošanas tādā veidā, kas sabiedrībai faktiski liek domāt, ka autors joprojām piedalās ar šo preču zīmi apzīmēto preču radīšanā, lai gan tas tā vairs nav?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ievada apsvērumi
25
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa lūdz interpretēt gan Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunktu, gan Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punktu.
26
Jautājumam par to, kura no abām šīm direktīvām pamatlietā ir piemērojama ratione temporis, nav nozīmes, jo Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkta noteikumi būtībā ir identiski.
27
Šajā ziņā nav nozīmes apstāklim, ka Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta franču valodas versijā bija noteikts, ka preču zīmes īpašnieka tiesības var atcelt, ja preču zīme “est propre [..] à induire le public en erreur” [“var maldināt sabiedrību”], savukārt Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punktā tās pašas valodas versijā ir paredzēts, ka tiesību atcelšanu var pasludināt, ja preču zīme “risque [..] d’induire le public en erreur” [rada risku, ka “tā var maldināt sabiedrību”].
28
Pirmkārt, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 62. punktā, no Tiesas judikatūras izriet, ka izteiciens “est propre à” [var jeb tā ir piemērota] jau nozīmēja, ka var tikt atzīts tas, ka “patērētājam var būt faktiska maldīšanās iespēja vai pietiekami nopietna maldīšanās iespēja [risks]” (spriedums, 2006. gada 30. marts, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Otrkārt, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 64. punktā, Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkta formulējums – runājot par varbūtības pakāpi, ka sabiedrība tiks maldināta, – salīdzinājumā ar Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta formulējumu visās pārējās valodu versijās būtībā ir palicis nemainīgs; tajās, izņemot ungāru un somu valodas versijas, jau bija izmantots formulējums, kas norāda vienīgi uz šādu risku, neatkarīgi no tā, vai tas īstenojas vai neīstenojas.
30
Līdz ar to saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, atbilstoši kurai Savienības tiesību normas ir jāinterpretē un jāpiemēro vienveidīgi, ņemot vērā visu Eiropas Savienības valodu versijas (spriedums, 2025. gada 13. februāris, Verbraucherzentrale Berlin (Jēdziens pirmais saistību posms), C‑612/23, EU:C:2025:82, 31. punkts un tajā minētā judikatūra), nevar uzskatīt, ka šā sprieduma 27. punktā izklāstītais Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkta franču valodas versijā izdarītais grozījums ir norāde uz Savienības likumdevēja nodomu grozīt kritēriju par varbūtības pakāpi, ka sabiedrība tiks maldināta.
31
Tātad saistībā ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkts ir jāinterpretē kopā un identiski.
Par jautājumu
32
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj pasludināt preču zīmi, kuru veido kāda modes dizainera uzvārds, par atceltu tā iemesla dēļ, ka šīs preču zīmes izmantošana, ko veic tās īpašnieks vai kas tiek veikta ar tā piekrišanu, sabiedrībai faktiski liek domāt, ka šis dizainers joprojām piedalās ar šo preču zīmi apzīmēto preču radīšanā, lai gan tas tā vairs nav.
33
Saskaņā ar šīm tiesību normām preču zīmes īpašnieka tiesības var atcelt, ja preču zīme pēc tās reģistrācijas dienas rada risku, ka īpašnieka veiktas šīs preču zīmes “lietošanas vai lietošanas ar īpašnieka piekrišanu” rezultātā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā reģistrēta, tā var maldināt sabiedrību, “jo īpaši” attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu “īpašībām, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi”.
34
Vispirms jānorāda, ka no minēto tiesību normu formulējuma, un konkrēti – no vārdkopas “jo īpaši” lietojuma, izriet, ka to preču vai pakalpojumu īpašību uzskaitījums, uz kuriem varētu attiekties maldināšana, nav izsmeļošs, līdz ar to nevar izslēgt, ka preču zīme tiek pasludināta par atceltu tāpēc, ka pastāv maldināšanas iespēja attiecībā uz personu, kura izstrādājusi ar preču zīmi apzīmētās preces vai ir piedalījusies to izstrādē.
35
Turpinot, tāpat kā ģeogrāfiskā izcelsme, kas ir tieši norādīta šā sprieduma 32. punktā minētajās tiesību normās, preces stilistiskā autorība attiecīgajā gadījumā var būt šī produkta īpašība, kas sabiedrībai rada īpašas cerības. Tādējādi šī autorība ir viens no elementiem, saistībā ar kuriem sabiedrība var tikt “maldināta” Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkta izpratnē.
36
Tomēr, kā ģenerāladvokāts būtībā ir norādījis secinājumu 35. punktā, apstāklis, ka preču zīmi, ko veido modes dizainera uzvārds, izmanto uzņēmums, ar kuru šis dizainers vairs nav saistīts, pats par sevi nav pietiekams, lai pamatotu tās atcelšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 30. marts, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, 53. punkts). Proti, samērā informēts, uzmanīgs un apdomīgs vidusmēra patērētājs apzinās to, ka dizainers ne jau noteikti ir izstrādājis visas preces, kas apzīmētas ar preču zīmi, kura atbilst šā dizainera vārdam.
37
Līdz ar to atcelšanas saskaņā ar tiesību normām, kuru interpretācija tiek lūgta, priekšnosacījums ir tas, ka, pamatojoties uz lietas apstākļiem, ir konstatēta faktiska sabiedrības maldināšana vai pietiekami nopietns maldināšanas risks (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2017. gada 8. jūnijs, W. F. Gözze Frottierweberei un Gözze, C‑689/15, EU:C:2017:434, 54. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38
Visbeidzot no Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkta formulējuma izriet, ka preču zīmes maldinošā rakstura vērtējums atcelšanas procesā nozīmē, ka tiek ņemta vērā šīs preču zīmes izmantošana, ko veicis tās īpašnieks vai kas veikta ar tā piekrišanu.
39
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka tādas preču zīmes gadījumā, ko veido modes dizainera uzvārds, faktiska maldināšana vai pietiekami nopietns maldināšanas risks Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkta izpratnē, kā tie ir interpretēti šā sprieduma 37. punktā atgādinātajā judikatūrā, attiecīgā gadījumā var izrietēt no tādas sabiedrības kļūdīšanās attiecībā uz preču, kas apzīmētas ar minēto preču zīmi, stilistisko autorību, kuras pamatā ir šīs preču zīmes izmantošana, ko veicis tās īpašnieks vai kas veikta ar viņa piekrišanu.
40
Jautājums, vai preču zīmes izmantošana var maldināt sabiedrību, ir jāizvērtē, ņemot vērā visus nozīmīgos lietas apstākļus. Šā sprieduma 15. punktā minētais apstāklis, proti, tas, ka uz precēm, kas aptvertas ar preču zīmēm, kuras veido modes dizainera uzvārds, ir norādīti dekoratīvi elementi, kuri ietilpst šā dizainera īpašajā radošajā visumā un ar kuriem tiek pārkāptas tā autortiesības, var – kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 95. punktā – būt šāds nozīmīgs apstāklis, jo tas palielina risku, ka sabiedrība kļūdaini uztvers ar šīm preču zīmēm aptverto preču stilistisko autorību.
41
Šī interpretācija atbilst patērētāju aizsardzības mērķim, kas ir Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkta un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkta pamatā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2006. gada 30. marts, Emanuel, C‑259/04, EU:C:2006:215, 46. punkts). Ņemot vērā šo mērķi, patērētājam ir jāspēj apzināti izvēlēties no vairākām konkurējošām precēm vai pakalpojumiem.
42
Minēto interpretāciju apstiprina arī Savienības tiesību normu preču zīmju jomā vispārējais mērķis, proti, saglabāt neizkropļotu konkurenci Savienībā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 12. septembris, Koton Mağazacilik Tekstil Sanayi ve Ticaret/EUIPO, C‑104/18 P, EU:C:2019:724, 45. punkts un tajā minētā judikatūra). Ņemot vērā šo mērķi, nevar pieļaut, ka preču zīme tās izmantošanas rezultātā kļūst par negodīgu līdzekli, kā piesaistīt klientus.
43
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Direktīvas 2015/2436 20. panta b) punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie neliedz pasludināt preču zīmi, kuru veido kāda modes dizainera uzvārds, par atceltu tā iemesla dēļ, ka, ņemot vērā visus nozīmīgos apstākļus, šīs preču zīmes izmantošana, ko veic tās īpašnieks vai kas tiek veikta ar tā piekrišanu, var izraisīt to, ka šī preču zīme samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam vidusmēra patērētājam liek kļūdaini domāt, ka šis dizainers ir piedalījies ar minēto preču zīmi apzīmēto preču izstādē.
Par tiesāšanās izdevumiem
44
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (2008. gada 22. oktobris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 12. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2436 (2015. gada 16. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 20. panta b) punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tie neliedz pasludināt preču zīmi, kuru veido kāda modes dizainera uzvārds, par atceltu tā iemesla dēļ, ka, ņemot vērā visus nozīmīgos apstākļus, šīs preču zīmes izmantošana, ko veic tās īpašnieks vai kas tiek veikta ar tā piekrišanu, var izraisīt to, ka šī preču zīme samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam vidusmēra patērētājam liek kļūdaini domāt, ka šis dizainers ir piedalījies ar minēto preču zīmi apzīmēto preču izstādē.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.