Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
JULIANE KOKOTT IŠVADA,
pateikta 2026 m. vasario 12 d.(1)
Byla C‑829/24
Europos Komisija
prieš
Vengriją
„ Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – SESV 49 straipsnis – Įsisteigimo laisvė – SESV56 straipsnis – Laisvė teikti paslaugas – SESV 63 straipsnis – Kapitalo judėjimo laisvė – Direktyva 2000/31/EB dėl elektroninės komercijos – 3 straipsnis – Direktyva 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje – 14, 16 ir 19 straipsniai – Reglamentas (ES) 2016/679 dėl bendros duomenų apsaugos – 5, 6, 9 ir 10 straipsniai – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 11 straipsnis – Teisė į saviraiškos laisvę – 12 straipsnis – Teisė į asociacijų laisvę – 7 straipsnis – Teisė į privataus gyvenimo gerbimą – 8 straipsnis – Teisė į asmens duomenų apsaugą – 47 straipsnis – Teisė į veiksmingą teisinės gynybos priemonę – 48 straipsnis – Teisė į advokato paslapties apsaugą – Teisė neduoti parodymų prieš save – Vengrijos įstatymas dėl nacionalinio suvereniteto apsaugos – Suvereniteto apsaugos biuro įsteigimas – Tyrimo, informacijos perdavimo, vertinimo ir siūlymo įgaliojimai – Metinių ataskaitų skelbimas – Interesų atstovavimo veikla – Manipuliavimo informacija ir dezinformavimo veikla – Veikla, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą bei valstybės ir visuomenės sprendimų priėmimo procesus – Grėsmė ar kenkimas nacionaliniam suverenitetui – Veikla, kuria siekiama paveikti rinkimų rezultatus ir rinkėjų valią pasitelkus paramą iš užsienio – ESS 4 straipsnio 2 dalis – Pagarba nacionaliniam savitumui ir saugumui – Viršesnis viešasis interesas“
Turinys
I.
Įvadas
II.
Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1.
Pirminė teisė
2.
Antrinė teisė
a)
Elektroninės komercijos direktyva
b)
Paslaugų direktyva
c)
BDAR
B.
Nacionalinė teisė
1.
Nacionalinio suvereniteto apsaugos įstatymas
2.
Kiti bylai reikšmingi teisės aktai
III.
Ikiteisminė procedūra
IV.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
V.
Vertinimas
A.
Dėl papildomų pagrindų priimtinumo
B.
Dėl prieštaravimų, grindžiamų Sąjungos kompetencijos ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos nebuvimu
1.
Dėl prieštaravimo, grindžiamo Sąjungos kompetencijos nebuvimu, kiek tai susiję su nacionalinio suvereniteto apsaugos taisyklėmis
2.
Dėl kompetencijos nebuvimu grindžiamo prieštaravimo, grindžiamo tuo, kad nėra poveikio Sąjungos teisės įgyvendinimui
3.
Dėl galbūt per ankstyvo ieškinio pobūdžio, nesant pakankamo teisinio poveikio
C.
Dėl esmės
1.
Laisvės teikti paslaugas, užtikrinamos Paslaugų direktyvos 16 straipsnyje, pažeidimas
a)
Taikymo sritis
b)
Ginčijamame įstatyme nustatyti reikalavimai
c)
Ginčijamame įstatyme nustatyti reikalavimai nėra bendri administraciniai suvaržymai
d)
Nediskriminavimas, būtinumas ir proporcingumas
1)
Dėl tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos buvimo (Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos a punktas)
2)
Dėl būtinybės ir pakankamai tikslaus teisinio pagrindo buvimo (Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos b punktas)
3)
Dėl [Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos c punkto] proporcingumo
i)
Tinkamumas teisėtam tikslui pasiekti
ii)
Būtinumas
iii)
Proporcingumas
iv)
Tarpinė išvada
2.
Paslaugų direktyvos 19 straipsnyje garantuojamos laisvės gauti paslaugas pažeidimas
3.
Įsisteigimo laisvės, užtikrinamos pagal Paslaugų direktyvos 14 straipsnį, pažeidimas
4.
Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsniu užtikrinamos informacinės visuomenės paslaugų judėjimo laisvės pažeidimas
5.
Laisvės teikti paslaugas ir įsisteigimo laisvės, užtikrinamų pagal SESV 49 ir 56 straipsnius, pažeidimas
6.
Kapitalo judėjimo laisvės, garantuojamos pagal SESV 63 straipsnį, pažeidimas
a)
Dėl apribojimo buvimo
b)
Dėl pateisinimo
7.
Chartijos nuostatos pažeidimai
a)
Priekaištai ir Chartijos nuostatų taikymas
b)
Dėl saviraiškos ir informacijos laisvės, garantuojamos pagal Chartijos 11 straipsnį, suvaržymo
c)
Chartijos 12 straipsnyje garantuojamos asociacijų laisvės ribojimas
d)
Chartijos 7 straipsnyje užtikrinamos teisės į asmens privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą suvaržymas
e)
Teisės į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, saviraiškos ir informacijos laisvės, taip pat asociacijų laisvės suvaržymų pateisinimas ir proporcingumas
f)
Pareigos saugoti advokato ir jo kliento profesinę paslaptį, kaip ji suprantama pagal Chartijos 7 straipsnį, siejamą su 47 straipsniu, pažeidimas
g)
Teisės neduoti parodymų prieš save, kaip tai suprantama pagal Chartijos 48 straipsnį, pažeidimas
8.
BDAR ir Chartijos 7 bei 8 straipsnių pažeidimas
a)
Asmens duomenų tvarkymas, kaip jis suprantamas pagal BDAR
b)
Asmens duomenų tvarkymo teisėtumas remiantis tinkamu teisiniu pagrindu
1)
Tinkamas duomenų tvarkymo teisinis pagrindas
2)
Ginčijamo įstatymo netikslumas
3)
Proporcingumas
9.
Tarpinė išvada
VI.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
VII.
Išvada
I.      Įvadas
1.        Šiuo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad 2023 m. gruodžio 12 d. priėmusi
2023. évi LXXXVIII. törvény a nemzeti szuverenitás védelméről(2) (2023 m. Įstatymas Nr. LXXXVIII dėl nacionalinio suvereniteto apsaugos) (toliau – ginčijamas įstatymas) Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę keliais aspektais.
2.        Ši byla susijusi su esminiu ir labai aktualiu klausimu, t. y. kaip ir kiek demokratinė visuomenė gali teisėtai saugotis nuo užsienio subjektų veiksmų, kuriais, pasitelkiant ir finansinę paramą,
daroma nederama įtaka vidaus demokratiniams sprendimų priėmimo procesams, įskaitant nacionalinius rinkimus, arba manipuliuojama šiais procesais, pavyzdžiui, skleidžiama dezinformacija(3). Būtent nurodydama tokį pateisinimą Vengrija priėmė ginčijamą įstatymą, kuriame
nustatytas ryšys tarp tokio neteisėto užsienio subjektų kišimosi ir grėsmių nacionaliniam suverenitetui. Remdamasi savo suverenitetu, nacionaliniu savitumu ir saugumu, kaip tai suprantama pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį, ji, be kita ko, teigia turinti išimtinę kompetenciją priimti ir įgyvendinti tokius teisės aktus. Kartu Vengrija neigia Sąjungos kompetenciją šioje srityje ir minėtų teisės aktų poveikį Sąjungos teisės įgyvendinimui ir laikymuisi.
3.        Ginčijamu įstatymu įsteigtas Suvereniteto apsaugos biuras (toliau – Biuras), kuri yra nepriklausoma institucija ir
kuriai pavesta nustatyti
veiklą, galinčią pakenkti šiam suverenitetui arba kelti jam grėsmę. Konkrečiai kalbant, jo paskirtis – nustatyti organizacijas ar asmenis, kurių veikla, be kita ko, dėl paramos iš užsienio, gali paveikti demokratinius procesus ir rinkėjų valią. Ši veikla apima keitimąsi pranešimais ir informacija, taip pat laisvą nuomonių reiškimą įvairiais lygmenimis vykstant demokratiniam procesui. Vykdydamas šios veiklos kontrolę ir ją vertindamas, Biuras turi plačią diskreciją ir tyrimo įgaliojimus atitinkamų organizacijų ir asmenų atžvilgiu, ir tam netaikoma jokios teisminės kontrolės. Be to, Biuras gali naudojantis tokiais įgaliojimais surinktą informaciją ir duomenis perduoti nacionalinėms institucijoms, kompetentingoms imtis kitų priemonių, prireikus – prievartos. Galiausiai Biuras įgaliojamas skelbti savo tyrimų rezultatus ir metines ataskaitas, atskleidžiančius veiklos, kurią jis laiko keliančia grėsmę arba kenkiančia nacionaliniam suverenitetui, vertinimą.
4.        Dauguma ginčijamame įstatyme pateikiamų teisinių sąvokų apibrėžčių, pavyzdžiui, sąvokos „veikla, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“(4), yra neaiškios ir jas
galima aiškinti plačiai. Būtent tokia plati taikymo sritis paskatino Komisiją ištirti šio įstatymo suderinamumą su Sąjungos teise ir pareikšti šį ieškinį. Jis iš esmės pareikštas dėl
Biuro įgaliojimų.
5.        Ieškinys iš esmės grindžiamas trimis pagrindų ar priekaištų grupėmis. Pirma, Komisija nurodo antrinės ir pirminės teisės nuostatų, reglamentuojančių pagrindines laisves, įskaitant laisvę teikti paslaugas, įsisteigimo laisvę ir laisvą kapitalo judėjimą, pažeidimą; antra, ji nurodo kelių Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) nuostatų pažeidimą ir, trečia, tam tikrų Bendrojo duomenų apsaugos reglamento (BDAR)(5) nuostatų, siejamų su Chartijos 8 straipsniu, pažeidimą.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
1.      Pirminė teisė
6.        Kalbant apie Sąjungos pirminę teisę, pažymėtina, jog ši byla susijusi su tuo, kad Vengrija galimai pažeidė SESV 49, 52, 56, 62, 63 ir 65 straipsniuose įtvirtintas pagrindines laisves, taip pat Chartijos 7 straipsnyje (Teisė į privatų ir šeimos gyvenimą), 8 straipsnyje (Asmens duomenų apsauga), 11 straipsnyje (Saviraiškos ir informacijos laisvė), 12 straipsnyje (Susirinkimų ir asociacijų laisvė), 47 straipsnyje (Teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą) ir 48 straipsnyje (Nekaltumo prezumpcija ir teisė į gynybą) garantuojamas pagrindines teises. Gindamasi Vengrija nurodo, be kita ko, savo nacionalinio savitumo ir nacionalinio saugumo, kaip tai suprantama pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį, apsaugą.
2.      Antrinė teisė
a)      Elektroninės komercijos direktyva
7.        Elektroninės komercijos direktyvos 2000/31/EB(6) 3 straipsnyje „Vidaus rinka“, be kita ko, nustatyta:
„<...>
2.      Valstybės narės negali dėl koordinuojamai sričiai priskiriamų priežasčių riboti laisvę teikti informacinės visuomenės paslaugas iš kitos valstybės narės.
<...>
4.      Valstybės narės gali imtis priemonių taikyti šio straipsnio 2 dalies išlygas konkrečiai informacinės visuomenės paslaugai, jei įvykdomos tokios sąlygos:
<...>
b)      prieš imdamasi šių priemonių ir nepažeisdama teisminių priemonių, įskaitant parengtinį nagrinėjimą ir baudžiamojo tyrimo metu atliktus veiksmus, valstybė narė:
–        paprašė šio straipsnio 1 dalyje nurodytos valstybės narės imtis priemonių, ir pastaroji tokių priemonių nesiėmė arba jos buvo nepakankamos,
–        pranešė Komisijai ir šio straipsnio 1 dalyje nurodytai valstybei narei apie savo ketinimą imtis tokių priemonių.
<...>“
b)      Paslaugų direktyva
8.        Direktyvos 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje (toliau – Paslaugų direktyva)(7) 16 straipsnio „Laisvė teikti paslaugas“ 1 dalies trečioje pastraipoje, be kita ko, nustatyta:
„Valstybės narės savo teritorijoje neapriboja teisės teikti paslaugas ar paslaugų teikimo veiklos vykdymo jokiais reikalavimais, kuriais būtų pažeidžiami šie principai:
a)      nediskriminavimas: reikalavimas neturi būti tiesiogiai ar netiesiogiai diskriminuojantis pagal pilietybę arba pagal valstybę narę, kurioje juridinis asmuo įsisteigęs;
b)      būtinybė: reikalavimas turi būti pagrįstas viešosios tvarkos, visuomenės saugumo, visuomenės sveikatos ar aplinkos apsaugos sumetimais;
c)      proporcingumas: reikalavimas turi būti tinkamas siekiamam tikslui įgyvendinti ir juo neturi būti reikalaujama daugiau, nei reikia tokiam tikslui.“
9.        Paslaugų direktyvos 19 straipsnyje „Draudžiami apribojimai“ nustatyta:
„Valstybės narės negali nustatyti gavėjams reikalavimų, kuriais ribojamas naudojimasis kitoje valstybėje narėje įsisteigusio teikėjo teikiama paslauga, ypač šių reikalavimų:
a)      reikalavimo gauti leidimą iš kompetentingų institucijų arba pateikti joms deklaraciją;
b)      teikiamo finansavimo diskriminacinio pobūdžio apribojimo dėl to, kad teikėjas yra įsisteigęs kitoje valstybėje narėje arba dėl vietos, kurioje paslauga teikiama.“
c)      BDAR
10.      BDAR 5 straipsnyje numatyti „[s]u asmens duomenų tvarkymu susiję principai“.
11.      BDAR 6 straipsnyje reglamentuotas „[duomenų] tvarkymo teisėtumas“.
B.      Nacionalinė teisė
1.      Nacionalinio suvereniteto apsaugos įstatymas
12.      Iš ginčijamo įstatymo preambulės matyti, kad „Vengrijos suverenitetas vis dažniau tampa neteisėtų išpuolių taikiniu“, ypač daugėja užsienio organizacijų ir asmenų, siekiančių ginti savo interesus, „akivaizdžių mėginimų kištis“, be kita ko, Vengrijos interesų nenaudai. Kaip pavyzdys nurodomas mėginimas paveikti 2022 m. rinkimų kampaniją teikiant tiesioginį užsienio finansavimą, nes susivienijusios opozicijos kandidatas į ministro pirmininko pareigas pats pareiškė, kad opozicija „gavo milijonus JAV dolerių iš Jungtinių Amerikos Valstijų“. Taigi 2022 m. pavasarį susivienijusi opozicija nepaisė draudimo politinėms partijoms priimti užsienio paramą „naudojant užsienio kilmės lėšas per politinę veiklą vykdančias pilietinės visuomenės organizacijas ir komercines bendroves“. Be to, jei politinė valdžia atitektų asmenims ar organizacijoms, priklausantiems nuo užsienio valdžios, organizacijos ar asmens, būtų pakenkta Vengrijos suverenitetui ir nacionaliniam saugumui. Taigi ginčijamo įstatymo tikslas yra „užtikrinti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo proceso skaidrumą, viešinti užsienio subjektų mėginimus kištis ir užkirsti kelią panašiems užsienio subjektų mėginimams tai daryti“. Dėl šios priežasties „būtina įsteigti nepriklausomą įstaigą, kuri tirtų tokius mėginimus ir taikytų baudžiamąsias sankcijas už užsienio paramos naudojimą rinkimuose“.
13.      Ginčijamo įstatymo 1 straipsnyje nustatyta:
„1.      Biuras yra savarankiška valstybės valdymo institucija, kuri įsteigta pagal Magyarország Alaptörvénye (Vengrijos pagrindinis įstatymas) R straipsnio 4 dalį, siekiant apsaugoti konstitucinį savitumą, ir kuri veikia šiame įstatyme nustatyta tvarka, vykdydama analitinę, vertinimo, pasiūlymų teikimo ir tyrimų veiklą.
2.      Biuras yra nepriklausomas, vadovaujasi tik teisės normomis, negauna nurodymų iš jokio kito asmens ar organizacijos ir vykdo savo užduotis nepriklausomai nuo visų kitų subjektų,
nepaklusdamas jokių kitų institucijų, subjektų, politinių partijų, bendrovių, asociacijų, juridinių ar fizinių asmenų įtakai. Užduotys Biurui nustatomos tik įstatymu.
<...>“
14.      Ginčijamo įstatymo 2 straipsnyje, be kita ko, numatyta:
„Vykdydamas analitinę, vertinimo ir pasiūlymų teikimo veiklą Biuras:
a)      rengia ir taiko grėsmių suverenitetui vertinimo metodiką;
b)      analizuoja, kaip gerbiamas nacionalinis suverenitetas, įvertindamas informaciją ir duomenis, gautus iš tiriamų organizacijų, valstybės įstaigų ir vietos valdžios institucijų, taip pat kitų su konkrečia byla susijusių organizacijų ar asmenų;
<...>
e)      rengia metinę nacionalinio suvereniteto ataskaitą;
<...>“
15.      Ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje, be kita ko, nurodyta:
„Vykdydamas tyrimo funkciją Biuras:
a)      tikrina naujausią informaciją ir tiria:
aa)      atstovavimo interesams veiklą, išskyrus diplomatinių ir užsienio atstovybių, taip pat profesinius interesus ginančių
organizacijų veiklą;
ab)      manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veiklą;
ac)      veiklą, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus, įskaitant veiklą, kuria siekiama daryti įtaką asmenų, atliekančių viešosios valdžios funkcijas, sprendimų priėmimo procesui,
vykdomą kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų, neatsižvelgiant į jų teisinį statusą, interesais,
jei tokia veikla gali paveikti Vengrijos suverenitetą arba kelti jam grėsmę;
b)      nustato ir tiria organizacijas, kurių veikla, vykdoma pasitelkus paramą iš užsienio, gali turėti įtakos rinkimų rezultatams;
c)      nustato ir tiria organizacijas, vykdančias veiklą, kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai pasitelkus paramą iš užsienio, arba remiančias tokią veiklą.“
16.      Ginčijamo įstatymo 6 straipsnyje nurodyta:
„1.      Vykdydamas 3 straipsnyje jam numatytas užduotis, Biuras tiria atskirtus atvejus
ir savo interneto svetainėje skelbia tyrimų rezultatus, nurodydamas
juos atliekant nustatytus faktus, dėl tų tyrimų padarytas išvadas
ir galutinę nuomonę.
2.      Vykdydamas 3 straipsnyje jam numatytas užduotis, Biuras rengia metinę nacionalinio suvereniteto ataskaitą;
joje pateikiama:
a)      su nacionaliniu suverenitetu susijusių teisės normų, jų taikymo veiksmingumo, problemų, kylančių jas įgyvendinant ir taikant, taip pat teisėkūros bei administracinės praktikos analizė;
b)      grėsmių suverenitetui vertinimas, pagrįstas grėsmių suverenitetui vertinimo metodika, kuriame įvardijamos spręstinos su nacionaliniu suverenitetu susijusios grėsmės ir problemos, jau turimos priemonės šioms grėsmėms ir problemoms spręsti, tokių grėsmių šalinimo ir problemų sprendimo trūkumai, taip pat jų šalinimo būdai apskritai;
c)      rekomendacijos kompetentingoms institucijoms, atsakingoms už užduočių vykdymą;
d)      vertinimas, kaip kompetentingos institucijos, atsakingos už užduočių vykdymą, atsižvelgė į ankstesnes ataskaitas ir rekomendacijas;
e)      Biuro praėjusių metų veiklos ir darbo apibendrinimas.
3.      Metinė praėjusių kalendorinių metų nacionalinio suvereniteto ataskaita viešai skelbiama Biuro interneto svetainėje ne vėliau kaip kiekvienų metų birželio 30 d.
4.      Skelbdamas metinę suvereniteto ataskaitą Biuras pateikia ją susipažinti Nacionalinės Asamblėjos Nuolatiniam nacionalinio saugumo komitetui ir vyriausybei.
5.      Per tris mėnesius nuo metinės nacionalinio suvereniteto ataskaitos paskelbimo vyriausybė savo atsakyme Biurui nurodo tolesnius veiksmus, kurių ketina imtis, atsižvelgdama į metinės nacionalinio suvereniteto ataskaitos išvadas.
6.      Biuro ataskaitoje, kuri skelbiama viešai pagal šio straipsnio 1 ir 3 dalis, neturi būti jokių asmens duomenų, įslaptintos informacijos, teisės aktais saugomų paslapčių ar su pareigų vykdymu susijusių paslapčių, išskyrus viešąjį interesą atitinkančius asmens duomenis.
7.      Pagal šio straipsnio 1 ir 3 dalis viešai paskelbta Biuro ataskaita neskundžiama.
8.      Prieš paskelbdamas 1 ir 3 dalyse nurodytą ataskaitą Biuras perduoda savo tyrimų išvadas organizacijoms, kurių veikla, remiantis atliktu tyrimu, pateisina šių organizacijų įtraukimą į Biuro viešą ataskaitą. Organizacija, dėl kurios atliekamas tyrimas, gali pateikti pastabas dėl Biuro išvadų per 15 dienų nuo pranešimo apie jas dienos. Biuras raštu atsako į pastabas per 30 dienų nuo jų gavimo. Biuras turi motyvuotai nurodyti priežastis, dėl kurių nesutinka atsižvelgti į pastabas.“
17.      Ginčijamo įstatymo 7 straipsnyje, esančiame jo 3 skyriuje „Biuro vykdomo tyrimo procedūra <...>“, be kita ko, numatyta:
„1.      Atlikdamas 3 straipsnyje numatytą tyrimą, Biuras gali prašyti organizacijos, dėl kurios atliekamas tyrimas, pateikti informaciją ir duomenis pagal 8 straipsnį.
2.      Atlikdamas tyrimus, Biuras gali prašyti informacijos ir duomenų iš bet kurios su nagrinėjamu atveju susijusios valstybės ar vietos valdžios institucijos ir bet kurios kitos su šia byla susijusios organizacijos ar asmens pagal 8 straipsnį.
3.      Organizacija, dėl kurios atliekamas tyrimas, taip pat valstybės arba vietos valdžios institucija, organizacija ar asmuo, kuriems skirtas Biuro prašymas (toliau kartu – asmenys, privalantys bendradarbiauti), privalo imtis veiksmų per Biuro nustatytą terminą. Terminas turi būti ne trumpesnis kaip 15 dienų nuo prašymo pateikimo dienos.
4.      Jei asmenys, privalantys bendradarbiauti, be pagrįstos priežasties neįvykdo arba pavėluotai įvykdo savo pareigą bendradarbiauti, Biuras tai užfiksuoja tyrimo medžiagoje ir konkrečiai nurodo šią aplinkybę savo metinėje ataskaitoje.
<...>“
18.      Ginčijamo įstatymo 8 straipsnyje numatyta:
1.      Vykdydamas tyrimo procedūrą, kaip
numatyta šiame skyriuje, Biuras, laikydamasis įstatymo reikalavimų, kaip su įrodomąją galią turinčiu dokumentu:
a)      gali susipažinti su visais duomenimis, kuriuos galima susieti su tyrimo dalyku ir
kuriuos valdo organizacija, dėl kurios atliekamas tyrimas, ir su konkrečia byla susijusi valstybės institucija arba atitinkami vietos valdžios subjektai, ir daryti jų kopijas, taip pat patikrinti visus tokio pobūdžio dokumentus, įskaitant elektroninėse laikmenose saugomus dokumentus, ir prašyti jų kopijų;
b)      gali prašyti organizacijos, dėl kurios atliekamas tyrimas, bet kurio jos darbuotojo arba valstybės ar vietos valdžios institucijų, susijusių su konkrečia byla, pateikti rašytinius arba žodinius paaiškinimus;
c)      gali prašyti bet kurios organizacijos ar asmens, kurie gali būti susiję su tyrimo dalyku, pateikti rašytinius arba žodinius paaiškinimus, taip pat gali prašyti visų duomenų ar dokumentų, įskaitant elektroninėse laikmenose saugomus dokumentus, kurie gali būti susiję su tyrimo dalyku, kopijų.
2.      Šiame skyriuje numatyta Biuro tyrimo procedūra nėra administracinės institucijos procedūra ir dėl jame numatytos
Biuro vykdomos veiklos negali būti pradėta jokių administracinių ginčų.“
19.      Ginčijamo įstatymo 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Biuras, vykdydamas 7 ir 8 straipsniuose nurodytą veiklą, tinkamai taiko Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (2011 m. Įstatymas Nr. CXI dėl pagrindinių teisių komisaro; toliau – Įstatymas dėl pagrindinių teisių komisaro) 27 straipsnio 1 ir 3 dalis.“
20.      Ginčijamo įstatymo 11 straipsnyje numatyta:
„Jei Biuras nustato faktų ar aplinkybių, dėl kurių gali būti pradėta arba vykdoma pažeidimo nagrinėjimo procedūra, baudžiamasis procesas, administracinis procesas ar kita procedūra, jis informuoja tokią procedūrą vykdyti įgaliotą instituciją apie jam žinomas faktines aplinkybes ir turimą informaciją.“
21.      Ginčijamo įstatymo 12 straipsnyje nustatyta:
„Biuro vadovas gali paprašyti Nacionalinės Asamblėjos Nuolatinio nacionalinio saugumo komiteto išnagrinėti 6 straipsnio 1 dalyje nurodytą ataskaitą ir išklausyti organizacijos, dėl kurios atliekamas tyrimas, vadovą šiais atvejais:
a)      organizacija, dėl kurios atliekamas tyrimas, per 7 straipsnio 3 dalyje nustatytą laikotarpį nepateikia informacijos; arba
b)      tai pateisinama dėl bylos pobūdžio ir sunkumo.“
22.      Ginčijamo įstatymo 32 straipsniu į Büntető Törvénykönyvről szóló 2012 C. törvény(8) (2012 m. Įstatymas Nr. C dėl Baudžiamojo kodekso; toliau – Baudžiamasis kodeksas) buvo įterptas 350/A straipsnis „Neteisėta įtaka rinkėjų valiai“ ir iš dalies pakeista Baudžiamojo kodekso 459 straipsnio 1 dalis, įtraukiant sąvokos „draudžiama užsienio parama“ apibrėžtį.
23.      Ginčijamo įstatymo 33 straipsniu buvo įterptos arba iš dalies pakeistos kelios A választási eljárásról szóló 2013. évi XXXVI. törvény(9) (2013 m. Įstatymas Nr. XXXVI dėl rinkimų tvarkos; toliau – Įstatymas dėl rinkimų tvarkos) nuostatos, įskaitant sąvokos „užsienio parama“ apibrėžtį.
2.      Kiti bylai reikšmingi teisės aktai
24.      Byla taip pat susijusi su A büntetőeljárásról szóló 2017. évi XC. törvény(10) (2017 m. Įstatymas Nr. XC dėl baudžiamojo proceso; toliau – Baudžiamojo proceso kodeksas) 167 straipsnio dėl laisvo įrodymų naudojimo, Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény(11) (2011 m. Įstatymas Nr. CXI dėl pagrindinių teisių komisaro; toliau – Įstatymas dėl pagrindinių teisių komisaro) 27 straipsnio 3 dalies, Az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény(12) (2011 m. Įstatymas Nr. CXII dėl apsisprendimo informacijos ir informacijos laisvės srityje; toliau – Informacijos įstatymas) 2 straipsnio 1 dalies, taip pat 2017 m.
Az ügyvédi tevékenységről szóló 2017. évi LXXVIII. törvény az ügyvédi(13) (2017 m. Įstatymas Nr. LXXVIII dėl advokato profesijos; toliau – Įstatymas dėl advokato profesijos) 9 ir 13 straipsnių įgyvendinimu.
III. Ikiteisminė procedūra
25.      2024 m. vasario 7 d. Komisija išsiuntė Vengrijai oficialų pranešimą, jame nurodė, kad ginčijamu įstatymu pažeidžiamos, be kita ko, Sąjungos vertybės (ESS 2 straipsnis), atstovaujamosios demokratijos principas (ESS 10 straipsnis), teisė balsuoti Europos Parlamento rinkimuose (ESS 14 straipsnio 3 dalis), teisė balsuoti vietos savivaldos rinkimuose (SESV 22 straipsnis), pagrindinės laisvės (SESV 49, 56 ir 63 straipsniai), teisė į privatų ir šeimos gyvenimą (Chartijos 7 straipsnis), asmens duomenų apsauga (Chartijos 8 straipsnis), saviraiškos ir informacijos laisvė (Chartijos 11 straipsnis), susirinkimų ir asociacijų laisvė (Chartijos 12 straipsnis), teisė balsuoti ir kandidatuoti Europos Parlamento rinkimuose (Chartijos 39 straipsnis), teisė balsuoti ir kandidatuoti vietos savivaldos rinkimuose (Chartijos 40 straipsnis), teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisė į advokato paslaptį (Chartijos 7 straipsnis, siejamas su 47 straipsniu), teisė neduoti parodymų prieš save (Chartijos 48 straipsnis), audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų laisvė (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos 2010/13/ES(14) 3 straipsnis), informacinės visuomenės paslaugų judėjimo laisvė (Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnis), laisvė teikti paslaugas ir įsisteigimo laisvė, užtikrinamos Paslaugų direktyvos 14, 16 ir 19 straipsniais, taip pat kelios BDAR nuostatos.
26.      2024 m. balandžio 11 d. Vengrija atsakė į oficialų pranešimą, savo atsakyme ji ginčijo pateiktų vertinimų pagrįstumą.
27.      2024 m. gegužės 23 d. Komisija pagal SESV 258 straipsnį išsiuntė Vengrijai pagrįstą nuomonę, joje iš esmės teigė, kad keliomis ginčijamo įstatymo nuostatomis, daugiausia susijusiomis su šiuo įstatymu įsteigto Biuro įgaliojimais, pažeidžiami SESV 49, 56 ir 63 straipsniai, Chartijos 7, 8, 11, 12, 47 ir 48 straipsniai, Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos 3 straipsnis, Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnis, Paslaugų direktyvos 14, 16 ir 19 straipsniai ir BDAR 5, 6, 9 ir 10 straipsniai. Vis dėlto Komisija galutinai atsisakė priekaištų Vengrijai dėl pažeistų Sąjungos vertybių, visų pirma demokratijos, teisės balsuoti ir teisės kandidatuoti (ESS 2 straipsnis, 10 straipsnis ir 14 straipsnio 3 dalis, SESV 22 straipsnis ir Chartijos 39 bei 40 straipsniai).
28.      2024 m. liepos 31 d. Vengrija atsakė į pagrįstą nuomonę, ginčydama joje pateiktų priekaištų pagrįstumą.
IV.    Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
29.      2024 m. gruodžio 4 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo
šį Komisijos ieškinį.
30.      Tą pačią dieną Teisingumo Teismo kanceliarija gavo
Komisijos prašymą, kad
Teisingumo Teismas išnagrinėtų bylą taikydamas pagreitintą procedūrą, numatytą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnyje ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 133 straipsnyje.
31.      2025 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi šią bylą buvo nuspręsta nagrinėti taikant pagreitintą procedūrą.
32.      Europos Parlamentui, Belgijos Karalystei, Čekijos Respublikai, Danijos Karalystei, Vokietijos Federacinei Respublikai, Estijos Respublikai, Airijai, Ispanijos Karalystei, Lietuvos Respublikai, Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei, Nyderlandų Karalystei, Lenkijos Respublikai, Portugalijos Respublikai, Suomijos Respublikai, Švedijos Karalystei ir Norvegijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
33.      Komisija, palaikoma įstojusių į bylą šalių, Teisingumo Teismo prašo:
–        pripažinti, kad priėmusi ginčijamą įstatymą Vengrija pažeidė SESV 49, 56 ir 63 straipsnius, Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnį, Paslaugų direktyvos 14, 16 ir 19 straipsnius, Chartijos 7, 8, 11, 12, 47 ir 48 straipsnius, taip pat BDAR 5, 6, 9 ir 10 straipsnius;
–        priteisti iš Vengrijos bylinėjimosi išlaidas.
34.      Vengrija prašo Teisingumo Teismo:
–        atmesti ieškinį ir
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
35.      2025 m. rugsėjo 16 d. įvyko teismo posėdis, per jį buvo išklausytos šalių ir įstojusių į bylą šalių žodinės pastabos ir jų atsakymai į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus.
V.      Vertinimas
36.      Kadangi kai kurios įstojusios į bylą šalys nurodė papildomus pagrindus, palyginti su Komisijos ieškinyje nurodytais pagrindais, pirmiausia reikia įvertinti jų priimtinumą (A dalis).
37.      Toliau reikia nuspręsti dėl prieštaravimų, grindžiamų Sąjungos kompetencijos nacionalinio suvereniteto apsaugos srityje, įskaitant Teisingumo Teismo jurisdikciją nagrinėti šį ieškinį, nebuvimu (išvados B dalis). Pirma, išnagrinėsiu Vengrijos pagrindinio ir horizontalaus argumento, kad Sąjungos kompetencijos nebuvimą lemia jos pareiga pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį gerbti, be kita ko, nacionalinį savitumą ir saugumą, pagrįstumą (1 podalis). Antra, įvertinsiu antrąjį horizontalų Vengrijos argumentą, kad ginčijamu įstatymu nereglamentuojama ekonominė veikla, vykdoma
naudojantis pagrindinėmis laisvėmis, todėl jis nepatenka į Sąjungos teisės taikymo sritį (2 podalis).
38.      Trečia, (D dalis) reikia nustatyti, ar pažeistos atitinkamos pirminės ir antrinės teisės nuostatos, kuriomis reglamentuotos pagrindinės laisvės (1–6 podaliai), Chartijos nuostatos (7 podalis) ir BDAR nuostatos, siejamos su Chartijos 8 straipsniu (8 podalis).
A.      Dėl papildomų pagrindų priimtinumo
39.      Pritardamas Komisijos reikalavimams ir pagrindams, Europos Parlamentas, palaikomas Lietuvos Respublikos, Belgijos Karalystės, Portugalijos Respublikos ir iš dalies Čekijos Respublikos, taip pat prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad priimdama ginčijamą įstatymą Vengrija pažeidė, be kita ko, Sąjungos vertybes (ESS 2 straipsnis) ir teisę į veiksmingą teisinę gynybą (Chartijos 47 straipsnis).
40.      Reikia pripažinti, kad prašymas nurodyti ir įvertinti, ar Vengrija galimai pažeidė Sąjungos vertybes, kaip tai suprantama pagal ESS 2 straipsnį(15), yra nepriimtinas. Kadangi ieškinyje šiuo klausimu nepateikta jokio priekaišto, toks pagrindas nėra ginčo dalykas ir Teisingumo Teismas negali jo nagrinėti savo iniciatyva. Kaip matyti iš šios išvados 25–33 punktų, Komisija nebepalaikė savo pradinės pozicijos, išdėstytos oficialiajame pranešime, kad Vengrija pažeidė ESS 2 straipsnį, nes pagrįstoje nuomonėje jos atsisakė. O ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo dalyko ribos iš esmės apibrėžiamos
pagrįstoje nuomonėje(16).
41.      Pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio ketvirtą pastraipą, siejamą su Procedūros reglamento 129 straipsnio 1 dalies pirmu sakiniu, prašyme įstoti į bylą nurodomi reikalavimai gali būti pateikiami tik vienos iš šalių reikalavimams palaikyti. Be to, pagal Procedūros reglamento 129 straipsnio 3 dalį įstojusi į bylą šalis pripažįsta ginčą byloje tokį, koks jis yra jos įstojimo į bylą metu. Todėl ji negali remtis naujais pagrindais, kurie skirtųsi nuo ieškovo nurodytų pagrindų(17).
42.      Šiuo klausimu Europos Parlamentas negali remtis 2023 m. birželio 5 d. Sprendimu Komisija / Lenkija (Teisėjų nepriklausomumas ir privatus gyvenimas)(18), kad pateisintų pagrindą, kuriuo Teisingumo Teismo prašoma išnagrinėti galimą ESS 2 straipsnio pažeidimą. Tame sprendime nebuvo sprendžiama dėl tokio atskiro pagrindo, o tik, greta kitų dalykų, aptartas ESS 2 straipsnio ir ESS 19 straipsnio ryšys tiek, kiek pastarajame straipsnyje sukonkretinama teisinės valstybės vertybė(19). Nagrinėjamu atveju Komisija nesiremia kitos ESS nuostatos, kuri turėtų panašų ryšį su ESS 2 straipsniu, pažeidimu.
43.      Ginčo dalykas taip pat neapima galimo atstovaujamosios demokratijos principo (ESS 10 straipsnis) ir nediskriminavimo dėl pilietybės principo (SESV 18 straipsnio pirma pastraipa) pažeidimo, kuriuos per teismo posėdį nurodė, be kita ko, Lietuvos vyriausybė, taip pat Sąjungos pilietybės ir teisės balsuoti bei teisės kandidatuoti (SESV 20 straipsnio 2 dalis ir 22 straipsnis) pažeidimo, kurį per teismo posėdį nurodė Vokietijos Federacinė Respublika. Taigi šie pagrindai taip pat turi būti pripažinti nepriimtinais.
44.      Vis dėlto tiek, kiek Europos Parlamentas, Čekijos Respublika ir Lietuvos Respublika teigia, kad pažeista Chartijos 47 straipsnyje įtvirtinta teisė į veiksmingą teisinę gynybą, šis priekaištas yra priimtinas, nes juo siekiama palaikyti Komisijos reikalavimus ir priekaištus. Toks pažeidimas aiškiai paminėtas ieškinio pirmojoje reikalavimų dalyje (žr. šios išvados 33 punktą) ir yra priekaišto, susijusio su advokato ir kliento profesinės paslapties pažeidimu (Chartijos 7 straipsnis, siejamas su jos 47 straipsniu), dalykas.
B.      Dėl prieštaravimų, grindžiamų Sąjungos kompetencijos ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos nebuvimu
45.      Vengrija ginčija visus Komisijos nurodytus pagrindus ir priekaištus, be kita ko, nurodydama savo nacionalinį savitumą ir saugumą, kaip tai suprantama pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį, taip pat savo išimtinę kompetenciją priimti teisės aktus, kuriais siekiama apsaugoti jos suverenitetą. Vengrijos teigimu, tuo remiantis darytina išvada, kad ginčijamas įstatymas nepatenka į Sąjungos teisės taikymo sritį ir nepriklauso Sąjungos kompetencijai. Vengrija mano, kad pagal šį įstatymą nustatytos apsaugos priemonės apima tik atitinkamų asmenų ar organizacijų vykdomą veiklą, galinčią kelti grėsmę arba pakenkti jos suverenitetui, o ne ekonominę veiklą, kurią jie gali teisėtai vykdyti remdamiesi pagrindinėmis laisvėmis ar atitinkama Sąjungos antrine teise.
46.      Pirmiausia įvertinsiu pagrindinį Vengrijos argumentą, kad jos suverenitetui taikoma plati apsauga nuo Sąjungos kišimosi, be kita ko, pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį. Pagal šią nuostatą nacionalinėms taisyklėms, kuriomis siekiama apsaugoti valstybių narių suverenitetą, netaikoma institucijų kontrolė ir Sąjungos taisyklės (1 podalis). Antra, išnagrinėsiu, ar, remiantis Komisijos nurodytais pagrindais ir priekaištais, be kita ko, ginčijamo įstatymo 3, 6, 7 ir 12 straipsniais (toliau taip pat – ginčijamos nuostatos), kurie susiję su veikla, galinčia būti Biuro tyrimo, vertinimo ir atskleidimo įgaliojimų objektu, gali būti daromas poveikis Sąjungos teisės normų įgyvendinimui (2 podalis). Trečia, įvertinsiu galbūt pirmalaikį šio ieškinio pobūdį (3 podalis).
1.      Dėl prieštaravimo, grindžiamo Sąjungos kompetencijos nebuvimu, kiek tai susiję su nacionalinio suvereniteto apsaugos taisyklėmis
47.      ESS 4 straipsnio 2 dalyje reikalaujama, kad Sąjunga gerbtų, be kita ko, valstybių narių nacionalinį savitumą ir saugumą.
48.      Kadangi šie elementai yra sudedamoji nacionalinio suvereniteto dalis, Vengrija iš esmės daro išvadą, pirma, kad pagal šią nuostatą valstybės narės apsaugomos nuo Sąjungos kišimosi į jų suverenitetą ir nustatomos jos kompetencijos įgyvendinimo ribos. Antra, Vengrija mano, kad pagal ESS 4 ir 5 straipsnius (juose, be kita ko, numatyti kompetencijos suteikimo ir subsidiarumo principai) valstybės narės turi išimtinę kompetenciją priimti teisės aktus savo nacionaliniam suverenitetui apsaugoti.
49.      Vis dėlto man atrodo akivaizdu, kad valstybė narė negali išvengti Sąjungos teisės taikymo ir laikymosi, kai remiasi tik
ESS 4 straipsnio 2 dalimi, kad apsaugotų savo nacionalinį savitumą, saugumą ar suverenitetą(20). Tai yra neįmanoma dar ir todėl, kad apsaugos priemonės, kurių ji ėmėsi, gali kirstis su Sąjungos teisės normų, priimtų remiantis Sąjungai suteikta kompetencija, net jeigu ji būtų tik pasidalijamoji, įgyvendinimu.
50.      Nagrinėjamu atveju, kaip teigia Komisija, ginčijamos nuostatos ir jomis remiantis priimtos priemonės gali pažeisti kelias Sąjungos teisės normas, kurioms priimti Sąjungai suteikta kompetencija kyla, be kita ko, pagal SESV 53 ir 62 straipsnius (direktyvos dėl teisės aktų, susijusių su įsisteigimo laisve ir laisve teikti paslaugas, koordinavimo), SESV 115 straipsnį (teisės aktų, turinčių tiesioginę įtaką vidaus rinkos sukūrimui ar veikimui, suderinimas) ir SESV 16 straipsnį (asmens duomenų apsauga).
51.      Šiuo klausimu Vengrija negali pagrįstai teigti, kad veikla, kuriai taikomas ginčijamas įstatymas, yra tik tokia, kuria siekiama kelti grėsmę nacionaliniam suverenitetui, todėl pagal Sąjungos teisę saugoma veikla a priori nepatenka į šio įstatymo taikymo sritį. Iš tiesų Biuras gali konstatuoti, kad tokio galimai neteisėto nagrinėjamos veiklos tikslo esama, tik atlikęs tyrimą. Taigi jis negali išvengti, kad būtų pradėtas ir ekonominės veiklos, vykdomos
naudojantis pagrindinėmis laisvėmis, tyrimas. Juo labiau kad šiuo tikslu atrodo neįmanoma aiškiai ir tiksliai atskirti teisėtos veiklos nuo neteisėtos, ypač kai ji yra vieno nedalomo elgesio dalis.
52.      Taigi Vengrijos daromas skirtumas tarp veiklos, kuria siekiama neteisėtų tikslų, kaip tai suprantama pagal ginčijamą įstatymą, ir veiklos, saugomos Sąjungos pagrindinių laisvių, yra neįmanomas.
53.      Vadinasi, kompetencijos nebuvimu grindžiamas prieštaravimas, pateiktas remiantis ESS 4 straipsnio 2 dalimi, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
2.      Dėl kompetencijos nebuvimu grindžiamo prieštaravimo, grindžiamo tuo, kad nėra poveikio Sąjungos teisės įgyvendinimui
54.      Vengrija mano, kad ginčijamos nuostatos ir jomis remiantis priimtos priemonės negali riboti pagrindinių laisvių ar turėti įtakos Sąjungos teisės normų įgyvendinimui. Pirma, šiomis nuostatomis ir priemonėmis siekiama ne reglamentuoti rinkos dalyvių ekonominės veiklos, o tik apsaugoti nacionalinį suverenitetą nuo neteisėto užsienio subjektų kišimosi(21). Antra, kadangi nėra teisiškai privalomos ir sankcijos pagal jas netaikomos, nagrinėjamos priemonės negalėtų pakenkti privatiems asmenims ar pažeisti jų teisių, užtikrinamų Sąjungos teisės sistemoje.
55.      Manau, kad tokiam prieštaravimui negalima pritarti.
56.      Žinoma, be kita ko, interesų atstovavimo, manipuliavimo informacija ir dezinformacijos, taip pat veiklos, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus sąvokos, kaip jos suprantamos pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnį, ir Biuro įgaliojimai pagal šio įstatymo 6, 7, 8 ir 12 straipsnius iš pirmo žvilgsnio labiau susijusios su politine, o ne ekonomine veikla.
57.      Vis dėlto šios nuostatos gali daryti poveikį tarpvalstybinei ekonominei veiklai, patenkančiai į pagrindinių laisvių taikymo sritį.
58.      Taip yra, be kita ko, dėl ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje vartojamų sąvokų „veikla“, vykdoma kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų interesais, dėl kurios gali būti pradėtas Biuro tyrimas, neapibrėžtumo. Biuras turi plačią diskreciją pradėti tyrimą šiuo klausimu, o šios diskrecijos įgyvendinimui netaikoma nei administracinė, nei teisminė kontrolė(22). Pagal ginčijamo įstatymo 7 ir 8 straipsnius Biurui leidžiama imtis tyrimo priemonių dėl daugelio organizacijų ir asmenų, jei įvairi jų veikla, įskaitant ekonominę, gali daryti poveikį Vengrijos suverenitetui arba kelti jam grėsmę. Šios organizacijos ar asmenys gali veikti įvairiuose sektoriuose, be kita ko, žiniasklaidos, informacijos ir komunikacijos sektoriuose, kurie bent iš dalies reglamentuojami Sąjungos teisės.
59.      Taigi galima „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veikla“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktį, gali būti informavimo ar komunikacijos paslaugų teikėjų už atlygį
teikiamos švietimo, kultūros, audiovizualinės ar žiniasklaidos paslaugos, todėl tokia veikla gali būti ekonominio pobūdžio(23).
Be to, bet kokia pozicija, pranešimas ar informacijos teikimas už užmokestį, siekiant prisidėti prie visuomenės diskusijų bendrojo intereso klausimais arba viešajame forume, kai jie susiję su demokratiniu diskursu, valstybės ir visuomenės sprendimų priėmimo procesais ar rinkimais, gali būti laikomi šio įstatymo 3 straipsnio a punkto ac papunktyje, b arba c punktuose nurodyta veikla („veikla, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“ ir „veikla, vykdoma pasitelkus paramą iš užsienio“, galinti „turėti įtakos rinkimų rezultatams“; arba „veikla, kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai“)(24).
60.      Atsižvelgiant į plačią sąvokos „veikla“, vykdoma kitų užsienio valstybių, subjektų, organizacijų ir fizinių asmenų interesais, kaip ji suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnį, sampratą, ji neabejotinai gali apimti tarpvalstybinius ekonominius sandorius.
61.      Taigi ginčijamos nuostatos gali daryti poveikį naudojimuisi pagrindinėmis laisvėmis.
62.      Vadinasi, turi būti atmestas Vengrijos argumentas, kad ginčijamas įstatymas nepatenka į pagrindinių laisvių taikymo sritį, nes juo siekiama apsaugoti nacionalinį suverenitetą tik nuo neekonominės veiklos.
3.      Dėl galbūt per ankstyvo ieškinio pobūdžio, nesant pakankamo teisinio poveikio
63.      Vengrija taip pat negali teigti, kad ginčijamas įstatymas ir, be kita ko, Biuro procedūros ir aktai negali sukelti teisiškai privalomų pasekmių, galinčių pažeisti Sąjungos teisės saugomas pagrindines laisves arba kad šios pasekmės yra nereikšmingos ir atsitiktinės(25). Biuro tyrimo įgaliojimais ir atitinkamomis suinteresuotųjų ekonominės veiklos vykdytojų bendradarbiavimo pareigomis siekiama būtent stebėti ir reguliuoti jų elgesį.
64.      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ginčijamo įstatymo 7 ir 8 straipsniuose numatytos tyrimo priemonės yra teisiškai privalomos atitinkamoms organizacijoms ir asmenims, visų pirma tiems, dėl kurių atliekamas tyrimas. To pakanka konstatuoti, kad šios priemonės gali pažeisti pagrindines laisves(26), ir net nebūtina, kad nagrinėjamuose teisės aktuose būtų numatytos sankcijos už pagal juos kylančių pareigų nevykdymą. Dėl šių priežasčių, priešingai, nei teigia Vengrija, Biuro įgaliojimai ir procedūros nėra panašūs į Europos ombudsmeno įgaliojimus pagal SESV 228 straipsnį ar juo labiau į Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) įgaliojimus pagal Reglamentą (ES, Euratomas) Nr. 883/2013(27). Europos ombudsmeno tyrimai skirti netinkamo administravimo atvejams Sąjungos institucijose, įstaigose ar organuose tirti(28) ir per juos nėra numatyta imtis teisiškai privalomų tyrimo priemonių prieš privačius asmenis.
65.      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Vengrija taip pat negali kritikuoti tariamai priešlaikinio šio ieškinio pobūdžio.
66.      Kai galimą valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymą lemia teisės aktų, kurių buvimas ir taikymas nėra ginčijami, priėmimas, Komisija įvykdo savo įrodinėjimo pareigą, kad įrodytų tokį įsipareigojimų neįvykdymą, atlikdama atitinkamų teisės aktų nuostatų teisinę analizę(29). Ši Komisijos analizė nagrinėjama toliau, kalbant apie ieškinio esmę.
67.      Taigi kompetencijos nebuvimu grindžiamus prieštaravimus reikėtų atmesti.
C.      Dėl esmės
68.      Pirmajame ieškinio pagrinde Komisija, palaikoma įstojusių į bylą šalių, teigia, kad ginčijamose nuostatose įtvirtinti reikalavimai prieštarauja, be kita ko, nediskriminavimo ir proporcingumo principams (Paslaugų direktyvos 14, 16 ir 19 straipsniai) ir kilmės šalies principui (Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 2 dalis).
1.      Laisvės teikti paslaugas, užtikrinamos Paslaugų direktyvos 16 straipsnyje, pažeidimas
a)      Taikymo sritis
69.      Pagal Paslaugų direktyvos 4 straipsnio 1 punktą, siejamą su jos 2 straipsnio 1 dalimi, ši direktyva taikoma bet kokiai savarankiškai ekonominei veiklai, kurią paprastai už atlygį vykdo valstybėje narėje įsisteigęs paslaugų teikėjas.
70.      Kadangi ginčijamame įstatyme aiškiai ir tiksliai neapibrėžta, kokio pobūdžio ar apimties veikla gali būti tiriama (žr. šios išvados 58 ir 59 punktus), Biuras galėtų tirti konsultavimo, interesų atstovavimo, lobizmo, viešųjų ryšių, žiniasklaidos (įskaitant tyrimus), reklamos, švietimo ar kultūros paslaugų teikėjų, kurie paprastai teikia savo paslaugas už atlygį, veiklą.
71.      Vien tai, kad ginčijamo įstatymo 3 straipsnis apima tam tikrą neatlygintiną veiklą, taigi ir ne pelno organizacijų, kuri nelaikoma paslaugų teikimu, nereiškia, kad visos ginčijamos nuostatos nepatenka į Paslaugų direktyvos taikymo sritį(30).
72.      Vadinasi, ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje nurodyta veikla gali patekti į Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos, siejamos su jos 2 straipsnio 1 dalimi ir 4 straipsnio 1 punktu, taikymo sritį.
b)      Ginčijamame įstatyme nustatyti reikalavimai
73.      Pagal Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą draudžiama nustatyti diskriminacinius ir neproporcingus reikalavimus paslaugų teikėjams iš kitų valstybių narių.
74.      Pagal šios direktyvos 4 straipsnio 7 punktą tokie reikalavimai apibrėžiami kaip „bet koks įpareigojimas, draudimas, sąlyga ar apribojimas, numatytas valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose“.
75.      Asmenims ar organizacijoms, dėl kurių atliekamas tyrimas, pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnį, siejamą su jo 8, 11 ir 12 straipsniais, nustatyta bendradarbiavimo pareiga turi būti laikoma tokiu reikalavimu.
76.      Pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 3 dalį „organizacija“ arba „asmuo“, kuriam Biuras pateikia prašymą pateikti informaciją, privalo jį patenkinti per nustatytą terminą, todėl joje aiškiai nurodyti „asmenys, privalantys bendradarbiauti“. Priešingai, nei teigia Vengrija, tokia pareiga teikti informaciją Biurui yra reikalavimas(31), net jeigu jos nesilaikymas nesukelia jokių tiesioginių neigiamų teisinių pasekmių ar už tai neskiriama sankcijų(32).
77.      Vykdydami bendradarbiavimo pareigą atitinkami juridiniai ar fiziniai asmenys pagal ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 1 dalies a punktą privalo pateikti Biurui patikrinti ne tik visus duomenis, kurie gali būti susieti su tyrimo dalyku, bet ir visus susijusius dokumentus, įskaitant saugomus elektroninėse laikmenose, ir pateikti jam jų kopijas. Be to, pagal to paties įstatymo 8 straipsnio 1 dalies b punktą Biuras turi teisę „prašyti rašytinių arba žodinių paaiškinimų iš bet kurio tiriamos organizacijos darbuotojo“. Pagal minėto įstatymo 8 straipsnio 1 dalies c punktą Biuras taip pat gali prašyti tokių paaiškinimų iš „bet kurios organizacijos ar asmens, kurie gali būti susiję su tyrimo dalyku“, t. y.
trečiųjų organizacijų ar asmenų, taip pat „prašyti jų pateikti visų duomenų ar dokumentų, įskaitant elektroninėse laikmenose saugomus dokumentus, kurie gali būti susieti su tyrimo dalyku, kopijas“.
78.      Beje, jeigu pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 3 dalį ir 8 straipsnio 1 dalį organizacija, kuriai skirtas Biuro prašymas pateikti informaciją, nepakankamai bendradarbiauja, Biuro vadovas pagal šio įstatymo 12 straipsnio a punktą gali kreiptis į parlamentinį nacionalinio saugumo komitetą, kad jis išklausytų „organizacijos, dėl kurios atliekamas tyrimas, vadovą“. Iš to kylanti pareiga atvykti į šį komitetą taip pat turi būti laikoma reikalavimu („sąlyga ar apribojimas“), kaip tai suprantama pagal Paslaugų direktyvos 4 straipsnio 7 punktą, atsižvelgiant į šio komiteto turimus įgaliojimus(33).
79.      Be to, vien galimybė kreiptis į parlamentinį nacionalinio saugumo komitetą gali paskatinti atitinkamą organizaciją įvykdyti savo pareigą bendradarbiauti su Biuru. Tas pats pasakytina apie tai, kad Biuras gali oficialiai užfiksuoti faktą, kad atsisakyta bendradarbiauti ar nepagrįstai delsta tai daryti,
ir jį
atskirai paminėti savo metinėje ataskaitoje pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 4 dalį, nes organizacija gali pasirinkti bendradarbiauti, kad jai nebūtų viešai papriekaištauta dėl nebendradarbiavimo.
80.      Galiausiai pagal ginčijamo įstatymo 11 straipsnį Biuras, naudodamasis jam suteiktais tyrimo įgaliojimais, įgaliojamas perduoti surinktus faktus ir informaciją, jeigu mano, kad dėl šių faktų ar informacijos gali būti pradėta, be kita ko, pažeidimo ar nusikaltimo tyrimo procedūra. Vis dėlto galimybė, kad Biuras atliktų tyrimą dėl paslaugų veiklos, kuri galėtų būti laikoma keliančia grėsmę Vengrijos suverenitetui, ir kad surinkti įrodymai būtų perduoti kompetentingai institucijai, kuriai leidžiama pradėti baudžiamąjį procesą, taip pat yra reikalavimas („sąlyga ar apribojimas“), kaip tai suprantama pagal Paslaugų direktyvos 4 straipsnio 7 punktą. Toks reikalavimas gali atgrasyti paslaugų teikėją nuo paslaugų teikimo Vengrijoje. Tas pats pasakytina apie skelbiamus Biuro tyrimo rezultatus, įskaitant pagal ginčijamo įstatymo 6 straipsnio 1 ir 3 dalis skelbiamą metinę ataskaitą, kurioje šiuo klausimu būtų nurodomi priekaištai paslaugų teikėjui.
81.      Taigi Biuro įgaliojimai pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnį, siejamą su 8, 11 ir 12 straipsniais, ir atitinkamos asmenų ar organizacijų, dėl kurių atliekamas tyrimas, bendradarbiavimo pareigos turi būti laikomi reikalavimais, kaip jie suprantami pagal Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, siejamą su jos 4 straipsnio 7 punktu. Šie reikalavimai gali trukdyti paslaugų teikėjo, įsisteigusio kitoje valstybėje narėje, kurioje jis teisėtai teikia analogiškas paslaugas, veiklai arba padaryti ją mažiau patrauklią.
c)      Ginčijamame įstatyme nustatyti reikalavimai nėra bendri administraciniai suvaržymai
82.      Šiuo klausimu Vengrija teigia, kad ginčijamos nuostatos konkrečiai nereglamentuoja paslaugų teikimo veiklos ar jos vykdymo ir nenustato reikalavimų, susijusių su
galimybe užsiimti tokia veikla, o tik taikomos veiksmams, kuriais gali būti pakenkta nacionaliniam suverenitetui.
83.      Kaip matyti iš Paslaugų direktyvos 9 konstatuojamosios dalies, be kita ko, ši direktyva „taikoma tik reikalavimams, kurie turi įtakos teisei teikti paslaugas ar paslaugų teikimo veiklos vykdymui“. Taigi „ji netaikoma tokiems reikalavimams <...> kurie konkrečiai nereglamentuoja arba neturi konkretaus poveikio [paslaugų teikimo] veiklai, tačiau kurių privalo laikytis [paslaugų] teikėjai, vykdydami savo ekonominę veiklą, taip, kaip asmenys, veikdami savo vardu“. Šis argumentas patvirtina, kad šia direktyva nesiekiama panaikinti bendrų administracinių suvaržymų, taikomų visiems asmenims, įskaitant tuos, kurie nevykdo ekonominės veiklos. Kitaip tariant, toks bendrai taikomas suvaržymas negali būti laikomas draudžiamu reikalavimu, kaip jis suprantamas pagal minėtos direktyvos 4 straipsnio 7 punktą(34).
84.      Vis dėlto manau, kad ginčijamose nuostatose įtvirtinti reikalavimai nėra tokie bendri administraciniai suvaržymai, kurie paslaugų teikėjams daro tokį patį poveikį kaip bet kuriam kitam privačiai veikiančiam asmeniui. Žinoma, ginčijamame įstatyme konkrečiai neapibrėžta dauguma atitinkamų veiklos rūšių, kad jas būtų galima vertinti bendrai, be kita ko, atsižvelgiant į jų galimai žalingas pasekmes nacionaliniam suverenitetui. Vis dėlto visa jo 3 straipsnyje nurodyta veikla gali sukelti tokių pasekmių būtent tada, kai ją vykdo asmenys ar organizacijos, nuolat veikiantys paslaugų sektoriuje, įskaitant informavimą ir komunikaciją. Iš tiesų mažiau tikėtina, kad privataus asmens pozicija, pavyzdžiui, socialinėje žiniasklaidoje, net jei būtų išreiškiama pakartotinai ar reguliariai, galėtų sukelti tokių pasekmių.
85.      Tas pats pasakytina apie ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a, ab ir ac punktuose nurodytą „manipuliavimą informacija ir dezinformaciją“ ir „veiklą, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“. Šiuo tikslu informavimo ir komunikacijos paslaugų teikėjas paprastai turi daugiau platinimo galimybių ir pasiekia platesnę visuomenės dalį ar didesnę auditoriją nei privatus asmuo. Taip, be kita ko, būtų kalbant apie tiriamosios žiniasklaidos paslaugų teikėjų tyrimus ir publikacijas, kurių tikslas – atskleisti ir kritikuoti netinkamo administravimo, neskaidrumo ar korupcijos atvejus politinėje ar valstybinėje aplinkoje. Atsižvelgiant į plačią Biuro diskreciją, kyla didesnė grėsmė, kad tokie tyrimai ir publikacijos gali būti laikomi veiksmais, kenkiančiais suverenitetui ar keliančiais jam grėsmę(35).
86.      Be to, veikla, patenkanti į ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktų taikymo sritį („veikla, vykdoma pasitelkus paramą iš užsienio“, galinti „turėti įtakos rinkimų rezultatams“, arba „veikla, kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai“), yra tik „organizacijų“, bet ne privačių asmenų veikla. Taip pat „atstovavimo interesams veikla“, kuriai taikomas šio įstatymo 3 straipsnio a punkto aa papunktis, praktiškai daugiausia yra asociacijų ar net „profesinius interesus ginančių
organizacijų“, o ne privačiai veikiančių privačių asmenų, veikla.
87.      Taigi, nors negalima atmesti galimybės, kad ginčijamas įstatymas daro poveikį ir asmenims, veikiantiems privačiai, ginčijamose nuostatose įtvirtinti reikalavimai, t. y.
Biuro turimi tyrimo ir atskleidimo įgaliojimai, iš esmės apima organizacijas, įskaitant paslaugų sektoriuje veikiančius ekonominės veiklos vykdytojus(36).
88.      Vadinasi, šie reikalavimai nėra bendri administraciniai suvaržymai, leidžiami pagal Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, siejamą su jos 9 konstatuojamąja dalimi.
89.      Taigi reikia patikrinti, ar šie reikalavimai yra nediskriminaciniai ir proporcingi, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos a–c punktus.
d)      Nediskriminavimas, būtinumas ir proporcingumas
1)      Dėl tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos buvimo (Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos a punktas)
90.      Pagal Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos a punktą valstybės narės negali savo teritorijoje teisei teikti paslaugas ar paslaugų teikimo veiklos vykdymui nustatyti reikalavimų, kuriais būtų tiesiogiai ar netiesiogiai diskriminuojama dėl pilietybės.
91.      Komisijos teigimu, ginčijamomis nuostatomis arba atvirai, arba netiesiogiai diskriminuojama dėl pilietybės. Vengrija atsikerta, kad Biuras gali atlikti tyrimą tik tuo atveju, jei nagrinėjama veikla kelia grėsmę jos suverenitetui arba jam kenkia, o tai yra sąlyga, taikoma neatsižvelgiant į atitinkamo paslaugų teikėjo įsisteigimo vietą.
92.      Mano nuomone, tiesioginės diskriminacijos negalima konstatuoti.
93.      Ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a–c punktuose atitinkamai nurodyta veikla, vykdoma „kitų valstybių <...> interesais“ arba „pasitelkus paramą iš užsienio“, įskaitant kitas valstybes nares. Taip šiame įstatyme ši veikla tiesiogiai nediferencijuojama pagal asmens pilietybės kriterijų arba ją vykdančios organizacijos įsisteigimo vietą. Taip pat apimama Vengrijos piliečių arba Vengrijoje įsisteigusių organizacijų veikla, jeigu jos veikia „kitų valstybių interesais“ arba pasitelkdamos finansinę paramą iš užsienio, įskaitant trečiąją valstybę.
94.      Taigi reikia išnagrinėti netiesioginės diskriminacijos buvimą.
95.      Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją nacionalinės teisės nuostata turi būti laikoma netiesiogiai diskriminuojančia, jeigu dėl savo pobūdžio gali labiau paveikti kitų valstybių narių piliečius (arba, remiantis Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos a punktu, kitose valstybėse narėse įsteigtus juridinius asmenis) nei savo piliečius (arba priimančioje valstybėje narėje įsisteigusius juridinius asmenis) ir dėl to pirmieji gali patekti į ypač nepalankią padėtį(37).
96.      Nors ginčijamo įstatymo 3 straipsnis, atsižvelgiant į jo atvirą formuluotę, skirtas ir Vengrijoje įsteigtiems arba Vengrijos pilietybę turintiems paslaugų teikėjams, vykdantiems, be kita ko, atstovavimo interesams, informavimo ar komunikacijos veiklą, šiuo įstatymu, atsižvelgiant į jo preambulėje nurodytą pagrindinį tikslą, siekiama paviešinti užsienio subjektų mėginimus kištis ir užkirsti tam kelią(38). Taigi minėto įstatymo 3 straipsnio b ir c punktuose aiškiai nurodytos organizacijos, kurių veikla, vykdoma „pasitelkus paramą
iš užsienio“, gali turėti įtakos rinkimams. Be to, kiekviena veikla, vykdoma „užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų“ interesais, kaip tai suprantama pagal to paties įstatymo 3 straipsnio a punktą, gali būti vykdoma užsienio paslaugų teikėjų, įskaitant įsisteigusius kitose valstybėse narėse. Taip pat akivaizdu, jog į sąvoką „parama iš užsienio“, kaip tai suprantama pagal to paties įstatymo 3 straipsnio b ir c punktus, labiau tikėtina, galėtų patekti paslaugų teikimo veikla, vykdoma iš kitos valstybės narės, o ne Vengrijoje įsisteigusio paslaugų teikėjo paslaugų teikimo veikla. Taigi didesnė rizika, kad Biuras atliks tyrimą, kyla atitinkamo užsienio paslaugų teikėjo, o ne Vengrijos paslaugų teikėjo, atveju.
97.      Tuo remiantis, darytina išvada, kad ginčijamos nuostatos netiesiogiai diskriminuoja kitose valstybėse narėse įsisteigusius paslaugų teikėjus.
2)      Dėl būtinybės ir pakankamai tikslaus teisinio pagrindo buvimo (Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos b punktas)
98.      Nacionalinės teisės normos, kuriose numatyti reikalavimai, kaip jie suprantami pagal Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, turi būti būtinos ir pateisinamos valstybės narės nurodytais viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo sumetimais. Tai reiškia, kad šios normos turi būti suformuluotos pakankamai aiškiai ir tiksliai. Tik tokiomis aplinkybėmis galima, pirma, užtikrinti nuoseklų ir sistemingą šių normų įgyvendinimą(39) arba užkirsti kelią neproporcingam ar savavališkam jų taikymui(40) ir, antra, patikrinti, ar jos yra būtinos jų tikslui pasiekti.
99.      Nagrinėjamu atveju Vengrija kaip viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo pagrindus nurodo būtinybę apsaugoti vidaus demokratinius procesus nuo neteisėto užsienio subjektų kišimosi, kiek tai susiję su visa ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje nurodyta veikla. Komisija iš esmės nurodo, kad šiame įstatyme nustatyti reikalavimai grindžiami principine ir nediferencijuota prezumpcija, kad visa ši veikla gali kelti grėsmę šiems procesams(41).
100. Valstybė narė turi suverenią teisę imtis tinkamų priemonių, kad užtikrintų, jog rinkimai ir vidaus sprendimų priėmimo procesai, kurie iš tiesų yra sudedamoji jos nacionalinio savitumo, kaip jis suprantamas pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį, dalis, būtų vykdomi sąžiningai ir sklandžiai. Tas pats pasakytina apie priemones, kuriomis siekiama padaryti skaidrią tam tikrų formų paramą, visų pirma finansinę paramą iš užsienio, teikiamą
siekiant daryti įtaką šiems rinkimams ir procesams, ir ją sustabdyti. Tai yra teisėtas bendrojo intereso tikslas, kuris gali pateisinti laisvės teikti paslaugas apribojimą(42).
101. Kaip teigia Vengrija, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tikslas padidinti fiziniams ar juridiniams asmenims teikiamos finansinės paramos skaidrumą gali būti privalomasis bendrojo intereso pagrindas, nes jis gali pagerinti piliečių informavimą šiuo klausimu ir leisti jiems geriau dalyvauti viešajame diskurse. Tai visų pirma susiję su tuo, kad kai kurios pilietinės visuomenės organizacijos, atsižvelgiant į jų siekiamus tikslus ir turimas priemones, gali daryti didelę įtaką viešajam gyvenimui ir viešajam diskursui(43).
102. Vis dėlto ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje „veikla“, vykdoma kitų užsienio valstybių, subjektų, organizacijų ir fizinių asmenų interesais, kai ji gali kelti grėsmę suverenitetui arba jį neigiamai paveikti, ir tokią veiklą vykdantys asmenys, t. y. „organizacijos“ ir „asmenys“, dėl kurių gali būti atliekamas Biuro tyrimas, apibrėžta plačiai. Į to straipsnio taikymo sritį patenka „interesų atstovavimo veikla“, „manipuliavimas informacija ir dezinformacija“, „veikla, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“, „veikla, kuria siekiama daryti įtaką asmenų, vykdančių viešosios valdžios funkcijas, sprendimų priėmimo procesui“, taip pat „veikla, kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai naudojantis užsienio parama“, ir visa ši veikla turi būti vykdoma „kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų interesais“.
103. Be to, ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje vienodai vertinamos Sąjungos organizacijos ir asmenys iš Sąjungos, kurie naudojasi laisve teikti paslaugas, ir trečiųjų valstybių organizacijos ir asmenys. Taigi tiek šio įstatymo preambulė(44), tiek įvairios Biuro ataskaitos ir pranešimai, pridėti prie Teisingumo Teismo bylos medžiagos arba paminėti šalių rašytiniuose dokumentuose ar per teismo posėdį, rodo galimai neteisėtą užsienio subjektų kišimąsi ir finansinę paramą, neatsižvelgiant į jų kilmę ar įsisteigimo vietą. Tai apima tarptautinių organizacijų, kaip antai Transparency International(45), ir Jungtinių Amerikos Valstijų organizacijų veiklą finansuojant žiniasklaidą, ir Sąjungoje įsteigtą tyrimo portalą(46). Be to, nurodomas ir Sąjungos arba Europos ekonominės erdvės (EEE) valstybių narių, kaip antai Norvegijos Karalystės, arba netgi pačios Sąjungos elgesys, be kita ko, kai Vengrijos nevyriausybinėms organizacijoms teikiama bendrai finansuojama parama iš Sąjungos struktūrinių fondų(47). Taigi minėtame įstatyme, taip, kaip jis taikomas dabar, neatsižvelgiama į būtinybę paisyti laisvės teikti paslaugas arba Sąjungos teisės apskritai.
104. Be to, ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto pabaigoje vartojama „poveikio“ ar „grėsmės“ Vengrijos suverenitetui sąvoka yra labai neaiški ir suteikia Biurui plačią diskreciją. Šią diskreciją sustiprina Vengrijos nurodytas Alkotmánybíróság (Konstitucinis Teismas, Vengrija) sprendimas, kuriuo patvirtintas šio įstatymo konstitucingumas. Tame sprendime minėtas teismas ne tik atsisakė priimti sprendimą dėl minėtame 3 straipsnyje nurodytos veiklos apimties ar tikslų, bet ir pripažino nacionalinio suvereniteto sąvoką sudėtinga tiek politiniu, tiek teisiniu požiūriu(48). Galiausiai, nepaisant šios plačios diskrecijos, Biuro vykdomai minėto įstatymo įgyvendinimo veiklai netaikoma nei administracinė, nei teisminė kontrolė(49).
105. Tuo remiantis, darytina išvada, kad ginčijamo įstatymo taikymo sritis ratione
materiae ir ratione personae yra labai plati, Biurui suteikiama plati diskrecija, dėl kurios kyla didelė grėsmė, kad, siekiant apsaugoti nacionalinį suverenitetą,
šis įstatymas bus taikomas savavališkai.
106. Taigi dėl labai plačios ginčijamo įstatymo nuostatų taikymo srities neužtikrinama, kad jos gali būti įgyvendinamos nuosekliai ir sistemingai, taip, kad atitiktų Sąjungos teisę. Veikiau dėl jų savavališko įgyvendinimo kyla didesnė rizika, kad gali būti nustatyti netinkami ar neproporcingi Paslaugų direktyvos 16 straipsnyje užtikrinamos laisvės teikti paslaugas apribojimai.
3)      Dėl [Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos c punkto] proporcingumo
107. Reikia išnagrinėti, ar ginčijame įstatyme nustatyt reikalavimai atitinka proporcingumo kriterijų, atsižvelgiant į [Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos c punktu] siekiamą bendrojo intereso tikslą.
108. Pagal proporcingumo principą valstybė narė turi užtikrinti, kad Sąjungos institucijų veiksmai būtų tinkami atitinkamais teisės aktais siekiamiems teisėtiems tikslams įgyvendinti ir neviršytų to, kas būtina jiems pasiekti, todėl, kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia pasirinkti mažiausiai varžančią, o atsiradusi našta neturi būti neproporcinga siekiamiems tikslams(50).
109. Reikėtų patikrinti, ar ginčijamame įstatyme numatyti reikalavimai, t. y. be kita ko, taikomi Biuro tyrimo įgaliojimams, yra priemonės, kuriomis įmanoma (i papunktis), kurios būtinos (ii papunktis) ir kurios tinkamos pasiekti teisėtą tikslą – apsaugoti vidaus demokratinius procesus nuo neteisėto užsienio subjektų kišimosi.
i)      Tinkamumas teisėtam tikslui pasiekti
110. Teisės aktai gali būti laikomi tinkamais užtikrinti, kad bus pasiektas užsibrėžtas teisėtas tikslas, tik jeigu jais šio tikslo siekiama nuosekliai ir sistemingai (žr. šios išvados 98 punktą). Taip yra tik tuo atveju, kai elgesys, kuriam taikomi šie teisės aktai, gali iš tikrųjų pakenkti šiam tikslui(51).
111. Taigi reikia išnagrinėti, ar kiekviena iš veiklos rūšių, kaip ji suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnį, kurią Biuras gali tirti, galėtų pakenkti tikslui apsaugoti vidaus demokratinius procesus, o jei taip, tai kiek ji gali pakenkti šiems procesams. Šiuo tikslu reikia aiškiai atskirti įvairią veiklą, dėl kurios Biuras gali atlikti tyrimus ar imtis ribojamųjų priemonių. Vis dėlto nereikia nagrinėti organizacijų veiklos, vykdomos „pasitelkus paramą iš užsienio“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktus, kiek ji skirta tiesiogiai ar netiesiogiai Vengrijos politinėms partijoms ar jų kandidatams rinkimuose finansuoti (žr. šios išvados 22 ir 23 punktus)(52). Komisija iš tiesų neginčija reikalavimų, kuriais siekiama sukliudyti tokiam finansavimui, jį atskleisti, padaryti skaidrų, uždrausti arba taikyti baudžiamąją atsakomybę už jį, įskaitant teikiamą per privačias organizacijas ar asociacijas, kaip antai paminėtas ginčijamo įstatymo preambulės ketvirtoje pastraipoje, teisėtumo Sąjungos teisės atžvilgiu(53). Taip atsižvelgiama į aplinkybę, kad valstybės narės iš esmės gali laisvai nuspręsti, kaip savo rinkimus ir rinkėjų valią apsaugoti nuo nederamo užsienio subjektų kišimosi ir apriboti nacionalinių politinių partijų finansavimą iš užsienio arba išvis jį uždrausti(54). Kadangi šiais reikalavimais siekiama tokių bendrojo intereso tikslų, jie nėra šios bylos dalykas.
112. Vis dėlto reikia įvertinti Biuro įgaliojimus reglamentuojančiose ginčijamose nuostatose įtvirtintų reikalavimų tinkamumą, palyginti su kita ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje nurodyta veikla, nesusijusia su minėtu kontekstu.
113. Pirma, atrodo, kad Biuro įgaliojimų įgyvendinimas yra tinkamas siekiant apsaugoti vidaus rinkimų ir sprendimų priėmimo procesų sąžiningumą ir sklandžią eigą, jeigu šie įgaliojimai susiję su „interesų atstovavimo veikla“ ir „veikla, kuria siekiama paveikti“ šį diskursą ir šiuos procesus, vykdoma kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų interesais, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto aa ir ac papunkčius. Skirtingai nuo tų kitų valstybių, užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų, iš esmės būtent atitinkamos valstybės vidaus veikėjai turi nustatyti joje vykstančius demokratinius ir sprendimų priėmimo procesus.
114. Tai pirmiausia pasakytina apie Biuro įgaliojimų tirti „veiklą, kuria siekiama daryti įtaką asmenų, vykdančių viešosios valdžios funkcijas“, kaip tai suprantama pagal tą pačią nuostatą, prilygstančią mėginimams vykdyti korupciją valstybės tarnautojų atžvilgiu, įgyvendinimą. Kadangi kova su korupcija yra viršesnis bendrojo intereso tikslas, leidimas Biurui tirti mėginimus daryti įtaką asmenų, vykdančių viešosios valdžios įgaliojimus, sprendimų priėmimui yra tinkama priemonė šiam tikslui pasiekti.
115. Antra, kadangi organizacijų veikla „pasitelkus paramą iš užsienio“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktus, yra šios bylos dalykas (žr. šios išvados 111 punktą dėl politinių partijų finansavimo), ji taip pat apima veiklos vykdytojų, veikiančių ryšių ir žiniasklaidos paslaugų sektoriuose, tarpvalstybinę atlygintiną veiklą. Vis dėlto tokia paslaugų veikla gali būti siekiama skleisti su bendruoju interesu susijusią informaciją ir politinio pobūdžio pozicijas, įskaitant atvejus, kai tai nesusiję su rinkimų procesu siaurąja prasme. Tokia parama, net jei nėra finansinė(55), arba tokios paslaugų veiklos finansavimas galėtų netgi būti reikšmingi prisidedant prie viešojo diskurso, mažumų grupių teisėtų interesų propagavimo ar gynimo(56), taip pat nevyriausybinių organizacijų puoselėjamų bendrojo intereso tikslų, kaip antai aplinkos apsaugos(57) ar kovos su korupcija(58). Kai tokia veikla apsiriboja su bendruoju interesu susijusios informacijos ar pranešimų teikimu už atlygį arba politinės nuomonės viešu reiškimu, ji negali kelti grėsmės demokratijai Vengrijoje. Atvirkščiai, kadangi šia veikla iš esmės teisėtai prisidedama prie demokratinio diskurso ir procesų, ji vienodai nusipelno apsaugos, atsižvelgiant į nurodomą tikslą. Negalima atmesti galimybės, kad toks teisėtas indėlis į demokratinį diskursą ir procesus būtų diskredituotas vien todėl, kad būtų daromas „kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų, neatsižvelgiant į jų teisinį statusą, interesais“(59). Taigi Biuro tyrimo įgaliojimų įgyvendinimas jų atžvilgiu neatrodo tinkamas demokratiniam diskursui ir vidaus demokratiniams procesams apsaugoti ir netgi gali turėti atvirkštinį poveikį šiuo klausimu.
116. Trečia, priešingai, Biuro naudojimasis tyrimo įgaliojimais, kiek tai susiję su „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veikla“, vykdoma „kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų <...> interesais“, kaip antai nurodyta ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktyje, vis dėlto atrodo bendrai tinkamas apsaugoti vidaus demokratinius procesus nuo neteisėto užsienio subjektų kišimosi. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad, atsižvelgiant į tikslą apsaugoti viešąją tvarką pliuralistinėse ir demokratinėse visuomenėse, tiek manipuliavimas faktine informacija, tiek dezinformacijos propagavimas ar stiprinimas yra veikla, už kurią paprastai baudžiama, atsižvelgiant į tikslą apsaugoti viešąją tvarką pliuralistinėse ir demokratinėse visuomenėse. Tokia veikla siekiama iškreipti viešąjį diskursą ir viešąją nuomonę, todėl ji nepateisina apsaugos, net jei pasireiškia tam tikros formos paslaugų teikimo veikla(60). Taigi valstybės narės iš esmės gali teisėtai nustatyti tinkamas priemones, kuriomis siekiama apsaugoti jų visuomenes nuo tokio pobūdžio manipuliatyvaus kišimosi(61). Be to, net pati Sąjunga ėmėsi priemonių, kad stebėtų tokią veiklą ir baustų už ją(62), tačiau
jų nesusiejo su kitų valstybių ar užsienio subjektų interesu.
117. Taigi reikia išnagrinėti, ar Biuro įgaliojimų tirti, pirma, „atstovavimo interesams veiklą“ ir „veiklą, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto aa ir ac punktus, ir, antra, „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veiklą“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktį, vykdomą kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų interesais, įgyvendinimas yra būtinas užsibrėžtam teisėtam tikslui pasiekti.
ii)    Būtinumas
118. Priemonė yra būtina, jei iškelto teisėto tikslo neįmanoma pasiekti taikant tokią pat tinkamą, bet mažiau varžančią priemonę. Taigi reikia išsiaiškinti, ar, siekiant apsaugoti vidaus demokratinius procesus nuo neteisėto užsienio subjektų kišimosi, nėra mažiau varžančių priemonių, nei Biuro įgaliojimai tirti šios išvados 117 punkte nurodytą veiklą.
119. Žinoma, visos šios sąvokos yra neapibrėžtos, todėl jų taikymo sritis gali būti plati. Vis dėlto, kalbant apie „atstovavimo interesams veiklą“ ir „veiklą, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“ kitų valstybių ar užsienio (fizinių ar juridinių) asmenų interesais, neatrodo, kad būtų galima ją detaliau
apibrėžti ir sudaryti sąlygas veiksmingai valstybės kontrolei, siekiant apsaugoti vidaus demokratinius procesus nuo neteisėto, be kita ko, kitų valstybių kišimosi. Tai juo labiau pasakytina apie sąvokas „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veikla“, kurios atitinka sąvokas, įtrauktas į priemones, kurių imtasi Sąjungos lygmeniu demokratinėms ir pliuralistinėms visuomenėms apsaugoti nuo tokios veiklos(63). Atsižvelgiant į tai, kad sunku sugalvoti tikslesnę ir mažiau varžančią apibrėžtį, ir į poreikį turėti galimybę veiksmingai užkirsti kelią visai tokio pobūdžio žalingai manipuliacinei veiklai, neatrodo, kad būtų netinkama nepriklausomai institucijai, kaip antai Biurui, suteikti tokios veiklos tyrimo įgaliojimus. Atvirkščiai, dėl papildomos sąlygos, kad tokia veikla turi būti vykdoma „kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų <...> interesais“, sąvokos „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veikla“ atrodo net dar tikslesnės už numatytąsias Sąjungos teisėje.
120. Taigi reikia patikrinti, ar Biuro tyrimo įgaliojimų įgyvendinimas šiuo klausimu yra proporcingas siaurąja prasme.
iii) Proporcingumas
121. Pagal proporcingumo kriterijų siaurąja prasme priemonės, tinkamos ir būtinos teisėtai siekiamiems tikslams įgyvendinti, neturi sukelti nepatogumų, neproporcingų siekiamiems tikslams. Taigi nagrinėjamu atveju reikia įsitikinti, kad Biuro įgyvendinamais įgaliojimais tirti, pirma, „atstovavimo interesams veiklą“ ir „veiklą, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto aa ir ac papunkčius, ir, antra, „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veiklą“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktį, neproporcingai ar pernelyg nekenkiama Paslaugų direktyvos 16 straipsnyje saugomai laisvei teikti paslaugas.
122. Tokių sąvokų „veikla“, vykdoma „kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų <...> interesais, neapibrėžtas pobūdis ir Biurui šiuo klausimu suteikta plati diskrecija (žr. šios išvados 104 punktą) vis dėlto reiškia, kad kyla didelė grėsmė, kad ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punktas bus aiškinamas nenuosekliai ir neproporcingai, atsižvelgiant į tikslą apsaugoti vidaus demokratinius procesus.
123. Vis dėlto tokia grėsmė yra mažesnė, kai kalbama apie demokratinio diskurso ir vidaus sprendimų priėmimo procesų sąžiningumo ir tinkamos eigos apsaugą, įskaitant „asmenų, vykdančių viešosios valdžios funkcijas“, sprendimų priėmimo proceso apsaugą. Su šiais procesais susijusi kišimosi veikla yra būtent tokia, kai skatinamas atstovavimas kitų valstybių, taip pat užsienio įstaigų, organizacijų ir fizinių asmenų interesams, ir valstybė turi turėti teisę nuo šios veiklos, kuri šiomis aplinkybėmis yra neteisėta, apsaugoti savo vidaus demokratinius (sprendimų priėmimo) procesus. Tas pats pasakytina apie veiklą, „kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“ šių užsienio subjektų interesais. Taigi nepriklausomos institucijos vykdoma kontrolė, kuria siekiama aiškiai nustatyti šiuos interesus, galimai žalingus tokiems procesams, negali būti laikoma neproporcinga arba pertekline.
124. Vis dėlto, palyginti su sąvoka „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veikla“, kaip ji suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktį, ši didelė nenuoseklaus ir neproporcingo ar net klaidingo aiškinimo grėsmė atrodo reali ir ją patvirtina Komisijos nurodyta Biuro praktika. Šis Biuras priekaištavo Transparency International vykdžius „dezinformavimo“ veiklą, kai ji kritikavo skaidrumo stoką ir korupciją įvairių šalių, įskaitant Vengriją, valdžios sektoriuje(64). Veikla, kuria siekiama didinti skaidrumą ir pažaboti korupciją, prisidedama prie vidaus demokratinių procesų apsaugos, o ne atvirkščiai. Taigi atrodytų prieštaringa laikyti tokią veiklą grėsmę suverenitetui keliančia „dezinformacija“.
125. Be to, reikia priminti, kad dėl to, kaip taikomas ginčijamo įstatymo 3 straipsnis, nevykdoma administracinė ar teisminė kontrolė(65). Taigi nėra jokios teisių gynimo priemonės ar nepriklausomos kontrolės institucijos, kuri galėtų užkirsti kelią tokiam pertekliniam sąvokos „dezinformacija“ aiškinimui arba neproporcingam Biuro tyrimo įgaliojimų įgyvendinimui arba tai ištaisyti. Vadinasi, bet kokie veiksmai, kurių Biuras imasi įgyvendindamas savo įgaliojimus, išvengia proporcingumo kontrolės, kuria užtikrinama, kad jie apsiribotų tinkamų ir mažiausiai ribojančių priemonių, skirtų nurodytiems tikslams pasiekti, nustatymu, ir kartu būtų atsižvelgiama į Paslaugų direktyvos 16 straipsniu saugomą laisvę teikti paslaugas.
126. Tokiomis aplinkybėmis ginčijamu įstatymu nustatyti reikalavimai, susiję su ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktyje nurodyta „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veikla“, negali būti laikomi proporcingais vidaus demokratinių procesų apsaugos tikslui pasiekti.
iv)    Tarpinė išvada
127. Vadinasi, kiek tai susiję su ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktyje ir b bei c punktuose nurodyta veikla, kiek ją apima šios bylos dalykas, nes ji susijusi su rinkimais (žr. šios išvados 111 punktą dėl tiesioginio ar netiesioginio politinių partijų ar rinkimų kandidatų finansavimo iš užsienio), tame įstatyme nustatyti reikalavimai nėra nei būtini, nei proporcingi nurodytiems bendrojo intereso tikslams pasiekti, kaip tai suprantama pagal Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos b ir c punktus. Vis dėlto to paties negalima pasakyti apie veiklą, kuria siekiama užtikrinti „interesų atstovavimą“ ir „paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“, įskaitant „asmenų, vykdančių viešosios valdžios funkcijas“, veiklą (žr. šios išvados 113 ir 123 punktus).
128. Taigi šiuo aspektu ieškinio pagrindą, grindžiamą Paslaugų direktyvos 16 straipsnio pažeidimu, reikia pripažinti pagrįstu.
2.      Paslaugų direktyvos 19 straipsnyje garantuojamos laisvės gauti paslaugas pažeidimas
129. Komisija teigia, kad ginčijamos nuostatos taip pat nesuderinamos su laisve gauti paslaugas pagal Paslaugų direktyvos 19 straipsnį. Pagal šią nuostatą valstybės narės negali nustatyti gavėjui reikalavimų, kurie ribotų naudojimąsi kitoje valstybėje narėje įsisteigusio paslaugų teikėjo teikiama paslauga.
130. Primenu, kad ginčijamose nuostatose nustatyti „reikalavimai“, kaip jie suprantami pagal Paslaugų direktyvos 4 straipsnio 7 punktą (žr. šios išvados 73–87 punktus). Tokie reikalavimai iš esmės draudžiami pagal šios direktyvos 19 straipsnį, nes jame numatytas reikalavimų sąrašas nėra baigtinis („ypač“).
131. Biuras gali pradėti ir atlikti tyrimą dėl paslaugų, teikiamų vykdant ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje nurodytą veiklą, gavėjų. Tai taip pat gali būti taikoma „paramos iš užsienio“ gavėjams, nes tokia parama teikiama už atlygį, pavyzdžiui, suteikiant paskolą lengvatinėmis sąlygomis. Pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 1–3 dalis, siejamas su jo 8 straipsnio 1 dalimi, šie gavėjai arba paramos gavėjai privalo bendradarbiauti su Biuru. Taigi jie galėtų būti atgrasomi nuo naudojimosi tokiomis paslaugomis, kad kuo labiau sumažintų tokio tyrimo ar paskelbimo, kaip tai suprantama pagal minėto įstatymo 7 straipsnio 4 dalį, siejamą su jo 6 straipsnio 3 ir 8 dalimis, riziką.
132. Dėl šios išvados 98 ir paskesniuose punktuose nurodytų priežasčių šie reikalavimai tik iš dalies pateisinami viršesniu bendruoju interesu.
133. Todėl ginčijamomis nuostatomis taip pat pažeidžiama laisvė gauti paslaugas, kaip tai suprantama pagal Paslaugų direktyvos 19 straipsnį.
134. Remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad pagrindai, grindžiami Paslaugų direktyvos 16 ir 19 straipsnių pažeidimu, yra pagrįsti ir turi būti pripažinti priimtinais.
3.      Įsisteigimo laisvės, užtikrinamos pagal Paslaugų direktyvos 14 straipsnį, pažeidimas
135. Pagal Paslaugų direktyvos 14 straipsnio 1 punktą, kuriame sukonkretinama SESV 49 straipsnyje įtvirtinta įsisteigimo laisvė(66), draudžiama, kad valstybės narės galimybę pradėti vykdyti veiklą ar ją vykdyti jų teritorijose sietų su sąlyga laikytis diskriminacinio reikalavimo, tiesiogiai ar netiesiogiai grindžiamo pilietybe arba, kiek tai susiję su bendrovėmis, registruotos buveinės vieta. 14 straipsnio 1 punkto a ir b papunkčiuose šiuo tikslu pateikiami tik pavyzdžiai („visų pirma įskaitant“)(67).
136. Kaip paaiškinta šios išvados 58 ir 59 bei paskesniuose punktuose, ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje minima įvairių rūšių veikla, įskaitant ekonominę veiklą. Taigi tai, kad kitoje valstybėje narėje buveinę turintis paslaugų teikėjas
Vengrijoje įsteigia
patronuojamąją bendrovę, galėtų būti laikoma veikla, vykdoma užsienio įstaigos, organizacijos ar fizinio asmens interesais arba pasitelkus paramą iš
užsienio.
137. Ginčijamos nuostatos, kiek jose numatyti, be kita ko, Biuro tyrimo įgaliojimai ir atitinkamos suinteresuotųjų organizacijų bei asmenų bendradarbiavimo pareigos, turi būti laikomos „reikalavimais“, kaip jie suprantami pagal Paslaugų direktyvos 4 straipsnio 7 punktą(68).
138. Šie reikalavimai yra netiesiogiai diskriminuojantys dėl paslaugų teikėjo pilietybės ar buveinės (žr. šios išvados 95–97 punktus). Taigi užsienio paslaugų teikėjai, siekiantys įsisteigti Vengrijoje, netiesiogiai diskriminuojami, nes toks įsisteigimas ir su juo susijusi veikla gali atitikti sąvoką „parama iš užsienio“ arba užsienio įstaigos, organizacijos ar fizinio asmens interesais vykdomos veiklos sąvoką. Taigi ginčijamose nuostatose numatyti reikalavimai gali labiau paveikti užsienio, o ne Vengrijos, paslaugų teikėjus.
139. Remiantis šios išvados 107–127 punktuose išdėstytais argumentais, šioje byloje tokia netiesioginė diskriminacija negali būti pateisinama, nes ji nėra nei būtina, nei tinkama demokratijai apsaugoti(69).
140. Vadinasi, pagrindas, grindžiamas Paslaugų direktyvos 14 straipsnio pažeidimu, yra pagrįstas ir jam reikia pritarti.
4.      Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsniu užtikrinamos informacinės visuomenės paslaugų judėjimo laisvės pažeidimas
141. Komisijos teigimu, ginčijamomis nuostatomis pažeidžiamas Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnis. Pagal šio straipsnio antrą pastraipą valstybės narės dėl koordinuojamai sričiai priskiriamų priežasčių negali riboti laisvo informacinės visuomenės paslaugų judėjimo iš kitos valstybės narės.
142. Vengrija nesutinka, kad taikoma Elektroninės komercijos direktyva, motyvuodama tuo, kad ginčijamame įstatyme nenustatyta jokių „reikalavimų“, susijusių su elektroninėmis priemonėmis teikiamomis paslaugomis. Bet kuriuo atveju galimas apribojimas nebūtų grindžiamas priežastimis, priskiriamomis prie „koordinuojamos srities“, kaip tai suprantama pagal Elektroninės komercijos direktyvos 2 straipsnio h punktą, nes šiuo įstatymu tik siekiama apsaugoti nacionalinį suverenitetą nuo jam grėsmę keliančios veiklos.
143. Pagal Elektroninės komercijos direktyvos 2 straipsnio a punktą, siejamą su Direktyvos (ES) 2015/1535(70) 1 straipsnio 1 dalies b punktu, informacinės visuomenės paslauga – tai „paprastai už atlyginimą per atstumą, elektroninėmis priemonėmis ir asmenišku paslaugų gavėjo prašymu teikiama paslauga“.
144. Kaip pažymėta šios išvados 58 ir 59 punktuose, ginčijamo įstatymo 3 straipsnis suformuluotas plačiai ir pagal jį šio įstatymo taikymo sritis ratione materiae ir ratione personae apima daug įvairios „veiklos“, įskaitant paslaugų teikimo veiklą, kurią gali teikti organizacijos ar įvairūs asmenys. Taigi ji neišvengiamai gali apimti asmenis, už atlygį teikiančius informavimo, kaip antai žiniasklaidos, ryšių ar reklamos, įskaitant politinio pobūdžio, paslaugas(71), kurios dažnai teikiamos nuotoliniu būdu arba elektroninėmis priemonėmis ir asmenišku jų gavėjo prašymu(72).
145. Tai patvirtina ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktis, nes jame nurodyta „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veikla“ gali būti vykdoma tokio paslaugų teikėjo(73). Nepaisant to, kad tame įstatyme nėra konkrečių normų, susijusių su informacinės visuomenės paslaugomis, tokia veikla gali patekti į Elektroninės komercijos direktyvos taikymo sritį.
146. Pagal Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, kuri grindžiama kilmės šalies principu, priimančioji valstybė narė turi tik prižiūrėti, kad jos teritorijoje paslaugų teikėjo teikiamos informacinės visuomenės paslaugos atitiktų kilmės valstybėje narėje taikomas nacionalines nuostatas, patenkančias į koordinuojamą sritį.
147. Minėtos direktyvos 2 straipsnio h punkto pradžioje koordinuojama sritis apibrėžta kaip „reikalavimai, nustatyti valstybių narių teisinėse sistemose, kurios taikomos informacinės visuomenės paslaugų teikėjams arba informacinės visuomenės paslaugoms,
neatsižvelgiant į tai, ar jie yra bendro pobūdžio, ar konkrečiai joms skirti“(74). Taigi atitinkamais nacionalinės teisės aktais neturi būti siekiama konkrečiai reglamentuoti informacinės visuomenės paslaugas ir aptariami reikalavimai gali būti bendro pobūdžio(75).
148. Tuo remiantis, darytina išvada, kad ginčijamo įstatymo 6–8, 11 ir 12 straipsnių nuostatose numatytos bendradarbiavimo sąlygos ir pareigos turi būti laikomos „reikalavimai[s] dėl paslaugų teikėjo elgesio, reikalavimai[s] dėl paslaugų kokybės arba turinio“, kaip tai suprantama pagal Elektroninės komercijos direktyvos 2 straipsnio h punkto i papunkčio antrą įtrauką (taip pat žr. šios išvados 73–81 punktus). Konkrečiai kalbant, internetinių paslaugų teikėjo teisinė prievolė pateikti nacionalinei institucijai tam tikrą informaciją apie savo veiklą reiškia, kad jis turi įvykdyti sąlygas, kurių nereikalaujama jo įsisteigimo valstybėje narėje(76). Tas pats pasakytina apie nuostatas, reglamentuojančias pasekmes, kurių kyla, jei paslaugų teikėjai nebendradarbiauja su Biuru vykstant tyrimui. Tai apima paskelbimą apie šį nebendradarbiavimą metinėje ataskaitoje pagal šio įstatymo 6 straipsnio 3 dalį, siejamą su jo 7 straipsnio 4 dalimi, ir galimą Biuro vadovo kreipimąsi į Nacionalinės asamblėjos Nuolatinį saugumo komitetą pagal šio įstatymo 12 straipsnio a punktą(77).
149. Taigi reikia konstatuoti, kad tokių paslaugų teikėjai, įsteigti kitoje valstybėje narėje ir norintys teikti šias paslaugas Vengrijoje, turi laikytis ginčijamame įstatyme nustatytų pareigų kaip koordinuojamai sričiai priskiriamų reikalavimų(78). Vis dėlto Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 2 dalyje priimančiajai valstybei narei draudžiama tokių paslaugų teikėjui nustatyti griežtesnius reikalavimus, nei numatytieji šio paslaugų teikėjo kilmės ar įsisteigimo valstybės narės materialinėje teisėje(79). Kaip nurodyta šios išvados 63 punkte, Vengrija negali šiuo klausimu teigti, kad ginčijamo įstatymo įtaka ekonominės veiklos vykdytojų elgesiui yra pernelyg nereikšminga ir atsitiktinė.
150. Galiausiai, kaip teigia Komisija, šioje byloje nereikia nagrinėti konstatuotų apribojimų galimai pateisinamojo pobūdžio. Žinoma, pagal Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 4 dalies a punkto i papunkčio pirmą ir trečią įtraukas valstybėms narėms leidžiama priimti laisvą informacinės visuomenės paslaugų judėjimą ribojančias priemones, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalį, be kita ko, viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sumetimais. Vis dėlto tuo atveju Vengrija turėjo iš anksto laikytis šios direktyvos 3 straipsnio 4 dalies b punkte numatytos procedūros ir paprašyti kilmės valstybės narės imtis priemonių, o jei priemonių nebūtų imtasi arba jos būtų nepakankamos, pranešti Komisijai ir šiai valstybei narei apie savo ketinimą imtis tokių priemonių(80), tačiau ji akivaizdžiai to nepadarė.
151. Taigi ginčijamos nuostatos turi būti pripažintos prieštaraujančiomis Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio 2 daliai ir iš esmės nereikia nagrinėti galimo jų pateisinimo. Be to, jis būtų iš dalies nesėkmingas, kaip matyti iš ginčijamų priemonių pateisinimo pagal Paslaugų direktyvą nagrinėjimo šios išvados 107 ir paskesniuose punktuose.
152. Taigi pagrindą, grindžiamą Elektroninės komercijos direktyvos 3 straipsnio pažeidimu, reikia pripažinti pagrįstu.
5.      Laisvės teikti paslaugas ir įsisteigimo laisvės, užtikrinamų pagal SESV 49 ir 56 straipsnius, pažeidimas
153. Komisija taip pat nurodo bendresnių SESV 49 ir 56 straipsnių nuostatų pažeidimą.
154. Vengrija iš esmės atsikerta, kad ginčijamas įstatymas negali būti tuo pat metu nagrinėjamas atsižvelgiant į kelias pirminės ir antrinės teisės nuostatas, susijusias su pagrindinėmis laisvėmis.
155. Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad, kai visas nacionalinės teisės aktas patenka į antrinės teisės, kuri išsamiai suderinta Sąjungos lygmeniu, taikymo sritį, šių teisės aktų kontrolė pagal pirminę teisę nebegalima(81).
156. Atsižvelgiant į plačią ginčijamo įstatymo 3 straipsnio taikymo sritį dėl jame numatytų, bet neapibrėžtų sąvokų „veikla“ (žr. šios išvados 58 ir 59 punktus), tos sąvokos, be abejo, gali apimti paslaugų teikimo veiklą, nepatenkančią į Elektroninės komercijos direktyvos ir Paslaugų direktyvos taikymo sritį. Taigi šiuo aspektu iš esmės išlieka taikytina atitinkama pirminė teisė.
157. Vis dėlto Komisija nenurodė priežasčių, dėl kurių, be Elektroninės komercijos direktyvos (3 straipsnis) ir Paslaugų direktyvos (14, 16 ir 19 straipsniai) galimų pažeidimų, ginčijamų nuostatų teisėtumas turėtų būti vertinamas kartu atsižvelgiant ir į SESV 49 ir 56 straipsnius, nes šiose direktyvose numatytas išsamus į jų taikymo sritį patenkančių paslaugų veiklos suderinimas Sąjungos lygmeniu.
158. Be to, šioje byloje nagrinėjamame ieškinyje Komisija atsisakė priekaištų Vengrijai dėl Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyvos(82) 3 straipsnio pažeidimo, kurį ji dar buvo nurodžiusi grįsdama pagrįstą nuomonę (žr. šios išvados 27 ir 33 punktus). Šiomis aplinkybėmis ji nebegali priekaištauti Vengrijai dėl to, kad ši apribojo audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų laisvę, remdamasi vien SESV 49 ar 56 straipsniais.
159. Taigi ginčijamas įstatymas neturi būti vertinamas atsižvelgiant į SESV 49 ar 56 straipsnius.
160. Taigi ieškinio pagrindus, grindžiamus tuo, kad kartu pažeisti minėti straipsniai, reikia atmesti kaip nepagrįstus.
161. Tai neturi įtakos SESV 63 straipsniu garantuojamai kapitalo judėjimo laisvei, kuri neminima Elektroninės komercijos direktyvoje ir Paslaugų direktyvoje(83). Ši laisvė nėra antrinė, kaip tai suprantama pagal Vengrijos nurodytą jurisprudenciją(84), palyginti su laisve teikti paslaugas ar įsisteigimo laisve, konkrečiai nurodytomis minėtų direktyvų nuostatose.
6.      Kapitalo judėjimo laisvės, garantuojamos pagal SESV 63 straipsnį, pažeidimas
162. Komisijos teigimu, ginčijamomis nuostatomis grindžiami apribojimai pažeidžia SESV 63 straipsnyje įtvirtintą laisvą kapitalo judėjimą.
a)      Dėl apribojimo buvimo
163. Pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį draudžiami visi kapitalo judėjimo tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių apribojimai.
164. SESV 63 straipsnyje įtvirtinta kapitalo judėjimo laisvės „apribojimo“ sąvoka apskritai apima bet kokią kapitalo judėjimo kliūtį tiek tarp valstybių narių, tiek tarp valstybių narių ir trečiųjų valstybių. Konkrečiai kalbant, ši sąvoka apima valstybės priemones, kurios yra diskriminacinės, nes tiesiogiai arba netiesiogiai nustato skirtingą požiūrį į kapitalo judėjimą savo valstybėje ir tarpvalstybinį kapitalo judėjimą, kuris neatitinka objektyvaus situacijų diferencijavimo, todėl gali atgrasyti kitų valstybių narių ar trečiųjų valstybių fizinius ar juridinius asmenis nuo tarpvalstybinio kapitalo judėjimo(85).
165. Pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktus Biuras turi įgaliojimus tirti organizacijas, vykdančias veiklą „pasitelkus paramą iš užsienio“, kuri „gali turėti įtakos rinkimų rezultatams“, arba „veiklą, kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai pasitelkus paramą iš užsienio, arba remiančias tokią veiklą“. Kitaip nei Baudžiamajame kodekse vartojama sąvoka „užsienio parama“(86), ginčijamame įstatyme sąvoka „parama“ neapibrėžta. Taigi ji gali apimti, be kita ko, finansinę paramą ar investicijas iš kitos valstybės narės ar trečiosios valstybės, skirtas daugeliui organizacijų ar asmenų(87).
166. Vis dėlto Biuro įgaliojimai ir atitinkamos bendradarbiavimo pareigos, nustatytos atitinkamiems asmenims ar organizacijoms, paprastai gali trukdyti teikti finansinę paramą ar tarpvalstybines investicijas arba padaryti jas mažiau patrauklias. Tas pats pasakytina apie Biuro įgaliojimus viešai skelbti informaciją apie šias organizacijas ar asmenis ir apie tokią finansinę paramą, o tai gali atgrasyti minėtas organizacijas ar asmenis nuo tokios paramos teikimo(88).
167. Be to, apskritai ginčijamose nuostatose
skirtingai vertinamos Vengrijoje įsteigtos organizacijos, gaunančios finansinę paramą iš kitų valstybių narių ar trečiųjų valstybių, palyginti su organizacijomis, gaunančiomis finansinę paramą iš Vengrijos šaltinių. Tai susiję su tuo, kad pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktus Biuro tyrimas gali būti pradėtas ir jo priemonės taikomos esant vien įtarimui dėl užsienio kilmės investicijų buvimo („parama iš užsienio“)(89). Taigi asmenims, teikiantiems tokią paramą šioms organizacijoms iš kitos valstybės narės ar trečiosios valstybės, gali būti taikomas griežtesnis persekiojimas ir jie būtų vertinami skirtingai nei tie, kurie tą darytų iš Vengrijoje esančios gyvenamosios vietos ar buveinės. Toks skirtingas požiūris, atsižvelgiant į finansinės paramos nacionalinę ar „užsienio“ kilmę, taigi ir į ją teikiančių fizinių ar juridinių asmenų gyvenamąją ar buveinės vietą, yra netiesioginė diskriminacija dėl pilietybės.
b)      Dėl pateisinimo
168. Pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies b punktą valstybėms narėms leidžiama apriboti laisvą kapitalo judėjimą viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sumetimais. Toks apribojimas gali būti leidžiamas, jeigu jis būtinas ir proporcingas privalomajam bendrojo intereso tikslui, kaip jis suprantamas pagal SESV 65 straipsnį, nuosekliai ir sistemiškai pasiekti(90).
169. Vengrijos teigimu, ginčijamos nuostatos atitinka Sąjungos teisės tikslus, be kita ko, kovos su pinigų plovimu ir terorizmo finansavimo ribojimo taisyklių tikslus, o tai iš esmės yra teisėtas viešosios tvarkos tikslas(91). Vis dėlto Vengrija neįrodė ryšio tarp ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktuose nurodytos veiklos („veikla, vykdoma pasitelkus paramą iš užsienio“, kuri „gali turėti įtakos rinkimų rezultatams“, ir veikla, „kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai pasitelkus paramą iš užsienio“) ir pinigų plovimo ar teroristų finansavimo. Vengrija tik neaiškiai nurodė šios srities Sąjungos teisės aktus.
170. Be to, reikėtų pažymėti, kad šiomis aplinkybėmis Vengrija kaip viešosios tvarkos tikslo nenurodo paties rinkimų proceso apsaugos uždraudžiant tiesioginę ar netiesioginę finansinę paramą kandidatams rinkimuose ar politinėms partijoms. Iš tikrųjų ši apsauga užtikrinama, be kita ko, šios išvados 22 ir 23 punktuose nurodytomis baudžiamosios teisės nuostatomis(92).
171. Komisija taip pat neginčija ginčijamu įstatymu nustatytų ar pakeistų finansinio skaidrumo reikalavimų ir baudžiamųjų nuostatų, konkrečiai susijusių
su tiesioginiu ar netiesioginiu politinių partijų ar jų kandidatų rinkimuose finansavimu. Taigi priemonės, kuriomis ribojamas laisvas kapitalo judėjimas ir kurias Biuras ar kitos kompetentingos institucijos, remdamiesi šiais reikalavimais ir nuostatomis, taiko organizacijoms, kaip jos suprantamos pagal to įstatymo 3 straipsnio b ir c punktus, nėra šios bylos dalykas. Bet kuriuo atveju tokios priemonės gali būti pateisinamos privalomuoju bendrojo intereso tikslu apsaugoti vidaus demokratinius procesus(93). Tas pats pasakytina apie atitinkamas Politinių partijų veiklos ir valdymo įstatymo nuostatas, kurių Komisija neginčija ir kuriomis draudžiama, taikant baudžiamąją teisę, užsienio finansinė parama, kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai, kai tai daro „skiriančioji institucija“(94).
172. Galiausiai, kiek Vengrija nurodo didesnį pilietinės visuomenės organizacijų finansavimo skaidrumą(95), dėl šios išvados 115 punkte nurodytų priežasčių pažymėtina, kad ginčijamame įstatyme nustatyti reikalavimai nėra tinkami tokiam tikslui pasiekti.
173. Vadinasi, ginčijamomis nuostatomis tiek, kiek jose nustatyti ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktuose nurodytos veiklos „pasitelkus paramą iš užsienio“ apribojimai, pažeidžiama SESV 63 straipsnyje įtvirtinta kapitalo judėjimo laisvė.
174. Taigi pagrindą, grindžiamą SESV 63 straipsnio pažeidimu, reikia pripažinti pagrįstu.
7.      Chartijos nuostatos pažeidimai
a)      Priekaištai ir Chartijos nuostatų taikymas
175. Komisija teigia, kad ginčijamu įstatymu pažeidžiama saviraiškos ir informacijos laisvė (Chartijos 11 straipsnis), susirinkimų ir asociacijų laisvė (Chartijos 12 straipsnis), teisė į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą (Chartijos 7 straipsnis), advokato ir kliento pareiga saugoti profesinę paslaptį (Chartijos 7 straipsnis, siejamas su Chartijos 47 straipsniu) ir teisė neduoti parodymų prieš save (Chartijos 48 straipsnis).
176. Pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį šios Chartijos nuostatos skirtos valstybėms narėms tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę.
177. Kaip matyti iš šios išvados 68 ir paskesniuose punktuose išdėstytų argumentų, ginčijamos nuostatos ir jų įgyvendinimas reiškia naudojimosi keliomis pagrindinėmis laisvėmis, kaip antai garantuojamomis pagal Sąjungos pirminę ir antrinę teisę, apribojimus.
178. Taigi, kiek tai susiję su ginčijamo įstatymo priėmimu ir įgyvendinimu, Vengrijai yra privalomos Chartijos nuostatos.
179. Priekaištus, susijusius su Chartijos 7 straipsnyje (Teisės į privataus ir šeimos gyvenimą gerbimas), 11 straipsnyje (Saviraiškos ir informacijos laisvė) ir 12 straipsnyje (Susirinkimų ir asociacijų laisvė) garantuojamų teisių pažeidimu, nagrinėsiu atskirai, kad pirmiausia patikrinčiau, ar šios teisės yra ribojamos (b–d punktai). Paskui kartu įvertinsiu, ar tokie apribojimai pateisinami privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais ir yra proporcingi (e punktas). Tada išnagrinėsiu Chartijos 7 straipsnyje, siejamame su 47 straipsniu (teisė į advokato ir kliento profesinę paslaptį), taip pat 48 straipsnyje (Nekaltumo prezumpcija ir teisė į gynybą, apimanti teisę neduoti parodymų prieš save) garantuojamų teisių suvaržymą ir galimus su tuo susijusius pateisinimus (g ir h punktai).
b)      Dėl saviraiškos ir informacijos laisvės, garantuojamos pagal Chartijos 11 straipsnį, suvaržymo
180. Reikia išnagrinėti, ar ginčijamomis nuostatomis varžoma Chartijos 11 straipsnio 1 dalyje užtikrinama saviraiškos ir informacijos laisvė tiek, kiek pagal jas Biurui suteikiami tyrimo ir skelbimo įgaliojimai, o atitinkamoms organizacijoms ar asmenims nustatomos atitinkamos bendradarbiavimo pareigos.
181. Komisija, palaikoma įstojusių į bylą šalių, mano, kad taip ir yra. Ginčijamo įstatymo 3 straipsnis visų pirma apima
veiklą, kuri dėl savo pobūdžio glaudžiai susijusi su informacijos teikimu ir nuomonių reiškimu, visų pirma keitimosi idėjomis viešojo intereso klausimais, demokratinio diskurso, politinio gyvenimo ir rinkimų proceso kontekstuose. Kadangi Biurui leidžiama plačiai stebėti tokią veiklą ir atitinkamai atskleisti rezultatus, kurie gali būti kaltinimai, ginčijamomis nuostatomis smarkiai pažeidžiama saviraiškos laisvė, be kita ko, spaudos, žiniasklaidos ir nevyriausybinių organizacijų laisvė.
182. Vengrija atsikerta, kad priemonės, kurių Biuras imasi remdamasis ginčijamomis nuostatomis, yra neutralios, nes susijusios ne su pranešimo ar nuomonės turiniu, o tik su jų kenksmingu pobūdžiu suverenitetui.
183. Chartijos 11 straipsnio 1 dalyje garantuojama saviraiškos ir informacijos laisvė apima laisvę gauti ir skleisti informaciją ir idėjas nesikišant valdžios institucijoms. Be to, kai situacija susijusi su žurnalistais ir (arba) spaudos leidėjais ir žiniasklaidos priemonėmis dėl straipsnio paskelbimo spaudoje, saviraiškos ir informacijos laisvė konkrečiai saugoma pagal Chartijos 11 straipsnio 2 dalį, pagal kurią turi būti gerbiama žiniasklaidos laisvė ir pliuralizmas(96).
184. Pagal Chartijos 52 straipsnio 3 dalį šių teisių taikymo sritis turi būti aiškinama atsižvelgiant į Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) jurisprudenciją dėl 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių konvencijos (toliau – EŽTK) 10 straipsnio, kuriame nustatytas minimalus apsaugos lygis šioje srityje(97), tačiau neužkertamas kelias Sąjungos teisėje numatyti didesnę apsaugą(98).
185. Nors ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje nėra pakankamai tiksliai nurodytas tam tikros kišimosi „veiklos“, vykdomos kitų valstybių ar užsienio juridinių ar fizinių asmenų interesais, pobūdis ir apimtis(99), pagrindinis šio įstatymo tikslas – nustatyti ir sustabdyti dėl jos kylančias grėsmes ar kenkimą nacionaliniam suverenitetui. Kad tas tikslas būtų įgyvendintas, tai neišvengiamai reiškia, kad Biuras turi tirti nuomonių ar pranešimų dalyką, apimtį ir turinį, įskaitant informaciją, kuri yra šios veiklos objektas, taip pat informaciją, „kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“, kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 3 straipsnio a punkto ac papunktį. Išankstinė analizė šiuo klausimu atrodo netgi būtina dar prieš pradedant tokį tyrimą.
186. Taigi Vengrijos daromas skirtumas tarp nuomonės reiškimo ar pranešimo, galinčių patekti į ginčijamo įstatymo 3 straipsnio taikymo sritį, turinio ir iš to kylančios grėsmės nacionaliniam suverenitetui ar kenkimo jam yra neįmanomas, nebent būtų pripažinta, kad bet koks nuomonės reiškimas ar pranešimas užsienio organizacijos ar asmens interesais savaime kelia potencialią grėsmę šiam suverenitetui, pateisinančią Biuro įsikišimą. Vis dėlto toks vertinimas dar labiau patvirtintų ginčijamo įstatymo 3 straipsnio nuostatų diskriminuojamąjį pobūdį. Taigi reikia atmesti ir Vengrijos argumentą, kad ginčijamas įstatymas iš esmės netaikomas žiniasklaidos priemonėms ir žurnalistams(100), kuriems taikoma plati saviraiškos laisvės apsauga, nes šis įstatymas apima tik neteisėtą užsienio subjektų įtaką rinkimams ir rinkėjų valiai.
187. Be to, pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto formuluotę Biurui leidžiama tirti bet kokią galimą kišimosi veiklą, vykdomą kitų valstybių ar užsienio juridinių ar fizinių asmenų interesais, galinčią daryti poveikį ar kelti grėsmę suverenitetui ir susijusią su viešomis diskusijomis, neatsižvelgiant į jos dalyką, apimtį, turinį ar kilmę(101). Toks neapibrėžtas ginčijamų nuostatų pobūdis savaime rodo, kad jomis gali būti varžoma saviraiškos ir informacijos laisvė arba kad dėl jų toks suvaržymas gali atsirasti.
188. Toks suvaržymas nereiškia, kad valstybė baudžia už konkretų nuomonės reiškimą dėl jos turinio. Ši laisvė taip pat saugo nuo valstybės priemonių, turinčių atgrasomąjį poveikį nuomonių reiškimui apskritai ir keliančių vidinės cenzūros grėsmę(102). Taigi siekiant konstatuoti tokį atgrasomąjį poveikį, pakanka, kad dėl nuomonės reiškimo galėtų būti pradėtas tyrimas pagal baudžiamąją teisę(103).
189. Vis dėlto nagrinėjamu atveju tokio baudžiamojo persekiojimo rizika, nepaisant to, ar jis būtų pateisinamas, ar ne, padidėja dėl Biuro tyrimo, atsižvelgiant į pagal ginčijamo įstatymo 11 straipsnį jam suteiktą leidimą, net jo pareigą, perduoti šio tyrimo rezultatus kompetentingoms valdžios institucijoms, įskaitant teisėsaugos institucijas(104). Be to, tokį atgrasomąjį poveikį ar vidinės cenzūros grėsmę kelia tai, kad Biuras gali pradėti tyrimą, taip pat jam suteiktas leidimas užbaigus tokį tyrimą pagal šio įstatymo 6 straipsnio 1 ir 3 dalis paskelbti jo rezultatus ir internete skelbti ataskaitas, kuriose gali būti pateikti kaltinimai arba stigmatizuojama. Taigi toks atgrasomasis poveikis ir vidinės cenzūros grėsmė kyla dėl Biurui suteiktų tyrimo įgaliojimų ir žiniasklaidos, spaudos ir komunikacijos sektoriuose veikiančioms organizacijoms ar asmenims nustatytų bendradarbiavimo pareigų. Dėl tokių organizacijų ar asmenų gali būti pradėtas tyrimas, motyvuojant tuo, kad jie vykdo vieną iš ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje nurodytų „veiklos rūšių“(105).
190. Be to, žurnalistų šaltinių apsauga yra viena iš svarbiausių spaudos laisvės sąlygų. Be šios apsaugos tie šaltiniai galėtų būti atgrasomi nuo pagalbos teikimo spaudai informuojant visuomenę bendrojo intereso klausimais(106). Vis dėlto laikydamasi bendradarbiavimo pareigos ir pateikdama visą Biuro prašomą informaciją organizacija ar spaudos arba žiniasklaidos atstovas rizikuoja atskleisti savo informacijos šaltinių tapatybę. Taigi matomas žurnalistų dalyvavimas identifikuojant anoniminius šaltinius visada turi slopinamąjį poveikį(107). Jeigu tokie galimi informacijos šaltiniai praras pasitikėjimą, kad jų tapatybė bus apsaugota, jie atsisakys bendrauti su tokiais žurnalistais ir pateikti jiems neskelbtiną informaciją. Dėl to žurnalistas taip pat galėtų apriboti ar nutraukti savo šiuo tikslu vykdomą tyrimo veiklą ar paramos gavimą iš užsienio arba taikyti vidinę cenzūrą, kad Biuras nepradėtų tyrimo.
191. Pagal ginčijamo įstatymo 6 straipsnį Biuras gali atskleisti savo vertinimą atlikęs tyrimą arba metinėje ataskaitoje, net jeigu jis nepalankus atitinkamai organizacijai ar asmeniui, ir jis jau tai padarė, kaip tai matyti iš paskelbtų ataskaitų ir pranešimų(108). Tokio pobūdžio vieši pareiškimai, pavyzdžiui, vieši valstybės valdžios institucijos įspėjimai, tikrai gali turėti atgrasomąjį poveikį nuomonių reiškimo laisvei(109). Taip juo labiau yra tuo atveju, kai tokiu viešu pareiškimu siekiama apkaltinti arba yra stigmatizuojama(110).
192. Taigi ginčijamomis nuostatomis ribojama Chartijos 11 straipsnio 1 dalyje garantuojama saviraiškos ir informacijos laisvė.
c)      Chartijos 12 straipsnyje garantuojamos asociacijų laisvės ribojimas
193. Pagal Chartijos 12 straipsnio 1 dalį kiekvienas asmuo turi teisę kartu su kitais jungtis į visų lygių asociacijas, ypač politinėje, profesinėje ir pilietinėje srityse. Ši teisė atitinka EŽTK 11 straipsnio 1 dalyje užtikrinamą teisę, taigi jos esmė ir taikymo sritis yra tokios pat,
kaip numatytos minėtoje EŽTK nuostatoje,
ir tai yra minimali apsaugos riba, kaip matyti iš Chartijos 52 straipsnio 3 dalies (žr. šios išvados 184 punktą).
194. Komisija teigia, kad dėl ginčijamų nuostatų asociacijoms ar organizacijoms tampa daug sunkiau veikti Vengrijoje. Netgi pats jų egzistavimas galėtų priklausyti nuo galimybės gauti tarpvalstybinę paramą, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnį, dėl kurios Biuras galėtų imtis veiksmų. Jis galėtų tirti esamą arba numatomą visų Vengrijoje įsteigtų pilietinės visuomenės organizacijų veiklą, įskaitant visuomenės informavimo veiklą, nuomonių sklaidą, interesų propagavimą ir dalyvavimą viešame ir demokratiniame diskurse.
195. Vengrija iš esmės atsikerta, kad, nesant sankcijų, Biuro tyrimai negali turėti įtakos asociacijų laisvei.
196. Teisė į asociacijų laisvę yra vienas iš esminių demokratinės ir pliuralistinės visuomenės pagrindų. Ši teisė leidžia veikti kartu bendro intereso srityse ir prisidėti prie gero viešojo gyvenimo veikimo(111). Ši teisė leidžia, be kita ko, asociacijai vykdyti savo veiklą ir veikti be nepagrįsto valstybės kišimosi(112). Taigi teisės aktai, dėl kurių asociacijų veiksmai arba veikla gerokai apsunkinami, be kita ko, apribojant jų galimybę gauti finansinių išteklių, įskaitant išteklius iš užsienio, kuriant neigiamą jų veiklos įvaizdį arba grasinant joms sankcijomis, reiškia teisės į asociacijų laisvę ribojimą(113).
197. Vadinasi, teisės aktai, kuriais nustatomi reikalavimai, galintys atgrasyti paramos teikėjus, reziduojančius kitose valstybėse narėse ar trečiosiose valstybėse, nuo dalyvavimo finansuojant pilietinės visuomenės organizacijas ir taip apsunkinti šių organizacijų veiklą bei jų siekiamų tikslų įgyvendinimą, pažeidžia šią laisvę. Tas pats pasakytina ir tuo atveju, kai dėl tokių reikalavimų gali būti kuriama visuotinė nepasitikėjimo šiomis organizacijomis atmosfera ir jos stigmatizuojamos(114).
198. Kaip matyti iš įvairių Biuro paskelbtų ataskaitų ir pranešimų(115), pilietinės visuomenės organizacijų veikla ir finansavimas iš užsienio patenka į ginčijamo įstatymo 3 straipsnio b ir c punktų taikymo sritį („veikla, vykdoma pasitelkus paramą iš užsienio“ ir „veikla, kuria siekiama daryti įtaką rinkėjų valiai pasitelkus paramą iš užsienio“) ir gali būti laikoma prieštaraujančia nacionaliniam suverenitetui. Taigi didesnė grėsmė, kad Biuras dėl jų pradės tyrimą, gali atgrasyti šias organizacijas ir asociacijas nuo veiklos tęsimo Vengrijoje ar paramos iš užsienio, įskaitant finansinę paramą, ieškojimo. Iš tikrųjų, kai vykdomi tokie tyrimai, atitinkamoms organizacijoms ir asociacijoms taikomos plataus masto bendradarbiavimo ir informacijos teikimo pareigos, įskaitant susijusias su jų finansiniais ištekliais. Dėl to jų veikla, finansavimas ir tikslų įgyvendinimas apsunkinami. Be to, po tokio tyrimo Biuro paskelbtose ataskaitose ir pranešimuose gali būti pateikti kaltinimai ar stigmatizuojantys šių organizacijų ar asociacijų veiklos vertinimai, kaip įrodo prie bylos pridėti pavyzdžiai, kuriais remiasi Komisija ir kelios į bylą įstojusios šalys(116).
199. Taigi pagal ginčijamas nuostatas suvaržoma Chartijos 12 straipsnio 1 dalyje garantuojama asociacijų laisvė arba jos gali lemti tokius
suvaržymus.
d)      Chartijos 7 straipsnyje užtikrinamos teisės į asmens privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą suvaržymas
200. Chartijos 7 straipsnyje kiekvienam asmeniui suteikiama teisė į jo privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, būsto neliečiamybę ir komunikacijos slaptumą.
201. Komisija teigia, kad ginčijamu įstatymu pažeidžiama teisė į privataus gyvenimo gerbimą, nes kenkiama bet kurio asmens, dėl kurio Biuras atlieka tyrimą, reputacijai. Šį poveikį dar labiau sustiprina privalomas atitinkamų asmenų tapatybės paskelbimas ir Biuro išvados jo interneto svetainėje. Vengrija atsikerta, kad Biuro ataskaitose paskelbti duomenys yra tik objektyvios išvados ir faktiniai duomenys, kurių atskleidimas savaime negali neigiamai paveikti asmens ar organizacijos teisės į privatų gyvenimą ar reputacijos.
202. Pagal Chartijos 7 straipsnį pirmiausia saugomi fiziniai asmenys, nors juo suteikiama apsauga gali pasinaudoti ir juridiniai asmenys.
203. Nuostatos, kuriomis apibrėžiama ginčijamo įstatymo taikymo sritis, ir nuostatos, kuriomis nustatomi Biuro įgaliojimai, gali būti susijusios su fiziniais asmenimis. Biuras gali atlikti tyrimą dėl tokių asmenų, be kita ko, kai jie vykdo atstovavimo interesams veiklą (3 straipsnio a punkto aa papunktis), manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veiklą (3 straipsnio a punkto ab papunktis) arba veiklą, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus (3 straipsnio a punkto ac papunktis). Be to, Biuras gali iš tokių asmenų
papašyti
pateikti informacijos (tai padaryti yra jų teisinė pareiga), kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 7 straipsnio 2 ir 3 dalis, siejamas su jo 8 straipsnio 1 dalimi. Pagal minėto įstatymo 6 straipsnio 1 ir 6 dalis su fiziniais asmenimis susiję duomenys taip pat gali būti atskleisti Biuro interneto svetainėje arba jo metinėje ataskaitoje. Galiausiai pagal to paties įstatymo 11 straipsnį Biuras turi teisę perduoti tokius duomenis kitoms kompetentingoms institucijoms.
204. Reikia išnagrinėti, ar šios nuostatos gali pažeisti atitinkamų fizinių asmenų teisę į privataus gyvenimo gerbimą, o jei gali, tai kokiu mastu.
205. Chartijos 7 straipsnyje įtvirtinta teisė į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą(117) apima, be kita ko, asmeninės informacijos apsaugą, kai asmuo gali pagrįstai tikėtis, kad ji nebus paskelbta be jo sutikimo, visų pirma reputacijos nuo tam tikro sunkumo išpuolių, vykdomų taip, kad būtų padaryta žala asmeniniam naudojimuisi šia teise, apsaugą(118).
206. Taigi pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją nacionalinės taisyklės, pagal kurias įpareigojama arba leidžiama pateikti viešosios valdžios institucijai asmens duomenis, kaip antai fizinių asmenų vardus ir pavardes, gyvenamąją vietą ar finansinius išteklius, arba platinti tokius duomenis be šių fizinių asmenų sutikimo, nesvarbu, kaip jie toliau naudojami, laikomos
kišimusi į jų privatų gyvenimą(119).
207. Kaip pažymėta šios išvados 203 punkte, tyrimo rezultatai, kurie gali būti perduoti kitoms institucijoms pagal ginčijamo įstatymo 11 straipsnį, gali apimti asmens duomenis, kaip antai fizinio asmens vardą ir pavardę, adresą, tai, kaip jis bendradarbiavo ar nebendradarbiavo su Biuru, arba su juo susijusią finansinę informaciją. Tai savaime reiškia kišimąsi į privatų gyvenimą.
208. Aišku, tiek tyrimo rezultatų atskleidimas Biuro interneto svetainėje pagal ginčijamo įstatymo 6 straipsnio 1 dalį, tiek jo metinė ataskaita, viešinama pagal šio įstatymo 6 straipsnio 3 ir 6 dalis, neturi apimti tokių duomenų, išskyrus „viešąjį interesą atitinkančius asmens duomenis“(120). Kaip Vengrija nurodė per teismo posėdį, ši sąvoka apima, be kita ko, duomenis iš įmonių registro, kaip antai informaciją apie tikrąjį naudos gavėją, įmonės vadovą ar savininką, valstybinių įmonių vadovų vardus ir pavardes, viešąją funkciją atliekančių institucijų ar asmenų pavadinimus arba vardus ir pavardes, duomenis apie viešųjų lėšų naudojimą, kurį vykdo jomis disponuojantys subjektai, taip pat konkrečią informaciją, susijusią su viešaisiais pirkimais. Taigi šios nuostatos iš esmės apsaugo nuo privataus gyvenimo suvaržymų, kurie galėtų būti susiję su tokiu atskleidimu ar paskelbimu. Be to, kadangi taikoma išimtis, susijusi su „viešąjį interesą atitinkančiais asmens duomenimis“, atrodo, kad jos taikymo sritis apima tik duomenis, kurie gali būti teisėtai skelbiami siekiant viršesnio viešojo intereso užtikrinti, be kita ko, komercinių sandorių skaidrumą. Vis dėlto Biurui paskelbus tokio pobūdžio duomenis gali būti pakenkta atitinkamo fizinio asmens reputacijai, kai jis susiejamas su neigiamais vertinimais arba kaltinimais, kuriais galima diskredituoti tokius asmenis. Pavyzdžiui, pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 4 dalį tokiam asmeniui galėtų būti priekaištaujama dėl to, kad jis deramai nebendradarbiavo su Biuru(121). Taigi šiuo aspektu atitinkamo fizinio asmens privatus gyvenimas gali būti ribojamas net kai Biuras paskelbia viešąjį interesą atitinkančius asmens duomenis.
209. Taigi nagrinėjamu atveju nebūtina pareikšti nuomonės dėl to, ar, atsižvelgiant į tokį paskelbimą, juridinis asmuo taip pat gali remtis Chartijos 7 straipsnyje užtikrinama apsauga, kaip tai buvo pripažinta konkurencijos srityje(122), be kita ko, siekdamas, kad būtų apsaugotas jo įvaizdis ar reputacija(123). Bet kuriuo atveju paskelbti stigmatizuojantys kaltinimai, siejami su juridiniu asmeniu, kaip antai nevyriausybine organizacija, kuriais siekiama paneigti jos tyrimo, informavimo ir leidybos veiklos objektyvumą ir patikimumą, taip pat gali pakenkti jos vadovų reputacijai(124).
210. Taigi ginčijamos nuostatos, kuriomis reglamentuojami Biuro tyrimo ir atskleidimo įgaliojimai, varžo 7 straipsnyje garantuojamas teises arba lemia jų suvaržymą.
e)      Teisės į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, saviraiškos ir informacijos laisvės, taip pat asociacijų laisvės suvaržymų pateisinimas ir proporcingumas
211. Taigi reikia patikrinti, ar konstatuoti Chartijos 7, 11 ir 12 straipsniuose garantuojamų teisių suvaržymai yra pateisinami tuo, kad siekiama privalomųjų bendrojo intereso tikslų, t. y. Vengrijos nurodyto politinio diskurso ir vidaus rinkimų apsaugos.
212. Pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį bet koks Chartijos garantuojamų teisių įgyvendinimo apribojimas, be kita ko, turi būti „numatytas įstatymo“, būtinas Sąjungos pripažintiems bendrojo intereso tikslams veiksmingai pasiekti ir jiems proporcingas.
213. Reikalavimas, kad bet koks pagrindinių teisių įgyvendinimo apribojimas būtų „numatytas įstatymo“, reiškia, kad suvaržymą numatanti priemonė turi būti pagrįsta vidaus teisėje numatytu teisiniu pagrindu, kuriame pakankamai aiškiai ir tiksliai apibrėžta naudojimosi atitinkama teise apribojimo apimtis, be kita ko, kad būtų galima numatyti šio teisinio pagrindo taikymą ir išvengti savivalės pavojaus. Vis dėlto šis reikalavimas nereiškia, kad nagrinėjamas apribojimas negali būti suformuluotas pakankamai atvirai, kad jį būtų galima pritaikyti prie skirtingų atvejų ir pasikeitusių situacijų(125).
214. Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje neapibrėžta, ką reiškia kišimosi kitų valstybių ar užsienio juridinių ar fizinių asmenų interesais „veikla“, galinti daryti poveikį Vengrijos suverenitetui arba kelti grėsmę jo įgyvendinimui, dėl to Biurui suteikiama plati diskrecija (žr. šios išvados 58 ir 59 punktus). Jis gali bet kada pradėti tyrimą ir imtis teisiškai privalomų tyrimo priemonių, taip pat perduoti ir atskleisti surinktą informaciją, ir jam netaikoma jokios administracinės ar teisminės kontrolės(126). Tai rodo didelį pavojų, kad nagrinėjama veikla gali būti aiškinama skirtingai, atsižvelgiant į konkretų atvejį(127) ir poreikį atlikti tyrimą pagal Biuro preferencijas. Biuras galėtų būti paskatintas teikti pirmenybę pozicijai, atitinkančiai, be kita ko, valdžios interesus, kurie laikomi sutampančiais su nacionalinio suvereniteto interesais, ir cenzūruoti svarbią informaciją. Tai pakenktų atstovavimui teisėtiems interesams, kurie yra būtini tinkamai veikti pliuralistinei ir demokratinei sistemai, pavyzdžiui, opozicijos, mažumų grupių ar nevyriausybinių organizacijų, siekiančių bendrojo intereso tikslų, interesams.
215. Galiausiai Vengrija negali remtis vieninteliu teisės aktuose nustatytu apribojimu, pagal kurį prieš bet kokį paskelbimą Biuras privalo pateikti savo išvadas organizacijai, dėl kurios atliekamas tyrimas, kad ji galėtų pateikti savo pastabas ir šiuo tikslu atsakyti raštu. Pagal ginčijamo įstatymo 6 straipsnio 8 dalį Biuras netgi neprivalo paminėti tokių pastabų paskelbtoje ataskaitoje.
216. Remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad konstatuoti Chartijos 7, 11 ir 12 straipsniuose garantuojamų teisės į privatų ir šeimos gyvenimą, saviraiškos ir informacijos laisvės bei asociacijų laisvės suvaržymai nėra pateisinami.
217. Taigi pagrindai, grindžiami Chartijos 7, 11 ir 12 straipsnių pažeidimu, yra pagrįsti ir jiems reikia pritarti.
f)      Pareigos saugoti advokato ir jo kliento profesinę paslaptį, kaip ji suprantama pagal Chartijos 7 straipsnį, siejamą su 47 straipsniu, pažeidimas
218. Komisija nurodo advokato ir jo kliento profesinės paslapties (toliau – advokato paslaptis), kaip tai suprantama pagal Chartijos 7 straipsnį, siejamą su jos 47 straipsniu, pažeidimą. Jos teigimu, žodžių junginys „bet kuri kita organizacija ar asmuo“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 2 ir 3 dalis, gali apimti advokatus, advokatų kontoras ar teisines konsultacijas teikiančias organizacijas ir jų klientus. Atsakant į Biuro prašymą pateikti informacijos, jiems gali tekti pateikti informaciją ar dokumentus, kuriems taikoma advokato paslapties apsauga. Vengrija iš esmės atsikerta, kad Įstatyme dėl advokato profesijos, visų pirma jo 9 straipsnyje ir 13 straipsnio 2 ir 3 dalyse, nustatytų garantijų pakanka advokato paslapčiai apsaugoti.
219. Teisingumo Teismas advokato paslaptį, be kita ko, sieja su privataus gyvenimo apsauga pagal Chartijos 7 straipsnį, kaip į minimalios apsaugos ribą
(Chartijos 52 straipsnio 3 dalis) atsižvelgdamas į EŽTT pateiktą atitinkamos garantijos, numatytos EŽTK 8 straipsnio 1 dalyje, aiškinimą(128). Šia garantija saugomas bet kokio asmenų tarpusavio susirašinėjimo slaptumas ir užtikrinama sustiprinta advokatų ir jų klientų tarpusavio bendravimo apsauga ne tik jiems ginant asmenį teisme, bet ir teikiant teisines konsultacijas. Taigi Chartijos 7 straipsniu užtikrinamas šių teisinių konsultacijų slaptumas, kiek tai susiję tiek su jų turiniu, tiek su jų egzistavimu(129).
220. Pagal ginčijamą įstatymą Biuras turi savarankiškus tyrimo, informacijos perdavimo, vertinimo, siūlymo ir atskleidimo įgaliojimus, kurie akivaizdžiai susiję su
viešosios valdžios įgaliojimų vykdymu, kuriam turi paklusti privatūs asmenys, be kita ko, tie, dėl kurių atliekamas tyrimas(130). Vis dėlto tame įstatyme tokiems privatiems asmenims nenumatytos pagrindinės procedūrinės garantijos, kaip antai advokato paslapties garantija, ir nenurodytos Įstatymo dėl advokato profesijos nuostatos. Atvirkščiai, iš ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalies matyti, kad Biuro vykdoma tyrimo procedūra „nėra administracinė <...> procedūra“ ir kad dėl tokios jo veiklos „negali būti pradėta jokių administracinių ginčų“.
221. Iš tikrųjų pagal Įstatymo dėl advokato profesijos 9 straipsnio 1 ir 2 dalis advokato paslaptis saugoma plačiai, apimant „visus faktus, informaciją ir duomenis, kuriuos sužino advokato profesija besiverčiantis asmuo“, vykdydamas savo veiklą, taip pat „bet kokį dokumentą ar kitą laikmeną, kurioje yra advokato paslapties saugomos informacijos“. Pagal šio įstatymo 9 straipsnio 3 dalį, siejamą su jo 13 straipsnio 1 dalimi, advokatas privalo bet kuriame administraciniame ar teismo procese atsisakyti pateikti informaciją ar dokumentus, kuriems taikoma advokato paslapties apsauga. Pagal šio įstatymo 13 straipsnio 1 dalį advokatas negali atskleisti dokumentų ir duomenų, kuriems taikoma advokato paslapties apsauga, kai vykdoma „administracinė kontrolė, patikrinimas ar tyrimas vietoje“, taip pat negali būti įpareigotas liudyti ar pateikti su šia paslaptimi susijusios informacijos, kartu neleidžiant jam trukdyti administracinei procedūrai.
222. Vis dėlto atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad Biuro tyrimo procedūros ir priemonės nėra administracinio pobūdžio, kaip aiškiai nurodyta ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalyje(131), nėra akivaizdu, kad jis iš tikrųjų būtų saistomas advokato paslapties ir negalėtų jos pažeisti.
223. Įstatymo dėl advokato profesijos 9 ir 13 straipsniai taikomi tik administracinėms ar teisminėms procedūroms ir patikrinimams arba tyrimams vietoje, per kuriuos advokatas gali „būti priverstas liudyti arba pateikti informaciją, susijusią su profesine paslaptimi“(132). Vis dėlto Biuro tyrimo procedūros nėra administracinio pobūdžio ir jomis nesiekiama atlikti patikrinimų ar tyrimų vietoje, nes ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 1 dalyje nenumatyta Biuro teisė patekti į atitinkamų organizacijų patalpas. Vis dėlto pagal šio įstatymo 7 straipsnio 3 dalį, siejamą su jo 8 straipsnio 1 dalimi, Biuras gali prašyti organizacijų ar asmenų, dėl kurių atliekamas tyrimas, bet kokios informacijos ar duomenų, susijusių su tyrimo dalyku, taikydamas teisiškai privalomas tyrimo priemones. Kaip advokatų klientai, šios organizacijos ir asmenys gali turėti informacijos, duomenų ir dokumentų, kuriems taikoma advokato paslaptis ir kuriuos jie gali būti priversti perduoti Biurui, laikydamiesi jiems taikomos bendradarbiavimo pareigos(133). Be to, negalima atmesti galimybės, kad per vėlesnę administracinę ar teisminę procedūrą, tam tikrais atvejais baudžiamąjį procesą, pradėtą po bylos medžiagos perdavimo kompetentingoms institucijoms pagal ginčijamo įstatymo 11 straipsnį, šios institucijos galės susipažinti su informacija, kurią Biuras surinko pažeisdamas advokato paslaptį, ar net panaudoti ją kaip įrodymus.
224. Galiausiai, net darant prielaidą, kad pagal Įstatymo dėl advokato profesijos 9 ir 13 straipsnius Biuras privalo paisyti advokato paslapties dėl to, kad pagal ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalį dėl jo tyrimo priemonių negalimi jokie administraciniai ginčai, nėra jokios pagal administracinę teisę numatytos teisių gynimo priemonės, kaip reikalaujama pagal Chartijos 47 straipsnį(134), kuri leistų teisės subjektui patikrinti, ar jos laikomasi pagal ginčijamo įstatymo 6–8 straipsnius vykdant ar užbaigus tyrimo procedūras.
225. Tuo remiantis, darytina išvada, kad ginčijamomis nuostatomis dėl Biuro tyrimo įgaliojimų ir jų įgyvendinimo suvaržoma advokato paslaptis, garantuojama pagal Chartijos 7 straipsnį, siejamą su 47 straipsniu.
226. Taigi reikia konstatuoti pareigos saugoti advokato ir jo kliento profesinę paslaptį, kaip ji suprantama pagal Chartijos 7 straipsnį, siejamą su 47 straipsniu, pažeidimą ir pritarti šiam ieškinio pagrindui.
g)      Teisės neduoti parodymų prieš save, kaip tai suprantama pagal Chartijos 48 straipsnį, pažeidimas
227. Komisija nurodo teisės neduoti parodymų prieš save (toliau taip pat – teisė tylėti), kaip ji suprantama pagal Chartijos 48 straipsnį, pažeidimą. Jos teigimu, ginčijamo įstatymo 7 ir 8 straipsniuose numatyta bendradarbiavimo pareiga gali apimti pareigą pateikti savo kaltę patvirtinančią informaciją, kuri gali būti panaudota prieš atitinkamus asmenis vėliau arba lygiagrečiai galbūt vykdant baudžiamąjį persekiojimą, be kita ko, pagal Baudžiamojo kodekso 350/A straipsnį.
228. Teisingumo Teismo jurisprudencijoje pripažįstama teisė tylėti kyla iš Chartijos 47 straipsnio antros pastraipos ir 48 straipsnio(135). Pagal šią teisę suteikiama apsauga priklauso nuo prašymo pateikti informacijos baudžiamajame ar administraciniame baudžiamajame procese, per kurį kaltinamajam gali būti skirtos piniginės sankcijos ir nustatytos bendradarbiavimo pareigos, kurių vykdymas gali būti užtikrinamas pasitelkus prievartos priemones(136).
229. Vis dėlto nagrinėjamu atveju, kaip teisingai nurodo Vengrija, už atsisakymą atsakyti į galimą Biuro prašymą pateikti informacijos, net jeigu jis yra teisiškai privalomas pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 2 ir 3 dalis, siejamas su 8 straipsnio 1 dalimi, nėra kaip nors baudžiama siaurąja prasme, ir pats Biuras ar kuri nors kita institucija negali užtikrinti tokio prašymo vykdymo, pasitelkdami prievartos priemones(137). Taigi, net darant prielaidą, kad toks prašymas pateikti informacijos susijęs su parodymais prieš save, jis nebūtų laikomas
pažeidžiančiu teisę tylėti.
230. Be to, Komisijai nepavyko įrodyti, kad vėliau vykdant baudžiamąjį persekiojimą ar pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, jau po to, kai Biuras pagal ginčijamo įstatymo 11 straipsnį perdavė surinktus įrodymus kompetentingoms institucijoms, atitinkamos organizacijos ar asmens prieš save duoti parodymai galėtų būti panaudoti prieš juos. Pagal Baudžiamojo proceso kodekso 167 straipsnio 5 dalį, kuris yra privalomas šioms institucijoms, toks panaudojimas iš esmės yra draudžiamas(138).
231. Taigi priekaištą, grindžiamą teisės neduoti parodymų prieš save, kaip tai suprantama pagal Chartijos 48 straipsnį, pažeidimu,
reikia atmesti kaip nepagrįstą.
8.      BDAR ir Chartijos 7 bei 8 straipsnių pažeidimas
232. Komisija teigia, kad ginčijamas įstatymas neatitinka reikalavimų, numatytų BDAR 5 straipsnio 1 dalyje (asmens duomenų tvarkymo principai), 6 straipsnio 1 dalies e punkte (tvarkyti duomenis būtina siekiant atlikti užduotį, vykdomą viešojo intereso labui arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas), 6 straipsnio 2 ir 3 dalyse (duomenų tvarkymo pagrindai), 9 straipsnio 2 dalies g punkte (tvarkyti duomenis būtina dėl svarbaus viešojo intereso priežasčių) ir 10 straipsnyje (asmens duomenų apie apkaltinamuosius nuosprendžius ir nusikalstamas veikas tvarkymas), taip pat garantijų, numatytų Chartijos 8 straipsnyje, siejamame su jos 7 straipsniu. Komisija konkrečiai
teigia, kad ginčijamame įstatyme nenumatytas tinkamas teisinis ar „teisėtas pagrindas“, kaip tai suprantama pagal Chartijos 8 straipsnį, asmens duomenims tvarkyti. Vengrija iš esmės atsikerta, kad šiuo tikslu tinkamas teisinis pagrindas yra pats BDAR 6 straipsnio 1 dalies e punktas ir bet kuriuo atveju ginčijamas įstatymas atitinka BDAR reikalavimus.
a)      Asmens duomenų tvarkymas, kaip jis suprantamas pagal BDAR
233. Jeigu
Biuro vykdomos procedūros ir priemonės apima asmens duomenų tvarkymą, jos turi atitikti BDAR nuostatas, aiškinamas atsižvelgiant į garantiją, numatytą Chartijos 8 straipsnyje, siejamame su Chartijos 7 straipsnyje pripažįstama teisės į privataus gyvenimo gerbimą garantija(139).
234. Kaip matyti iš BDAR 1 straipsnio, kuriame nurodyti jo dalykas ir tikslai, šiuo reglamentu, be kita ko,
nustatomos fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis taisyklės, taip pat laisvo tokių duomenų judėjimo taisyklės (1 dalis) ir saugomos fizinių asmenų pagrindinės teisės ir laisvės, visų pirma jų teisė į asmens duomenų apsaugą (2 dalis).
235. Pagal BDAR 2 straipsnio 1 dalį šis reglamentas taikomas asmens duomenų tvarkymui, visiškai arba iš dalies atliekamam automatizuotomis priemonėmis, ir asmens duomenų, kurie sudaro susisteminto rinkinio dalį ar yra skirti jai sudaryti, tvarkymui neautomatizuotomis priemonėmis. Pagal BDAR 4 straipsnio 1 punktą sąvoka „asmens duomenys“ apima bet kokią informaciją apie fizinį asmenį, kurio tapatybė nustatyta arba ją galima nustatyti.
236. BDAR 4 straipsnio 2 punkte „duomenų tvarkymas“ apibrėžtas kaip „bet kokia automatizuotomis arba neautomatizuotomis priemonėmis su asmens duomenimis ar asmens duomenų rinkiniais atliekama operacija ar operacijų seka“, įskaitant „rinkim[ą], įrašym[ą] <...> naudojim[ą], atskleidim[ą] persiunčiant, platinant ar kitu būdu sudarant galimybę jais naudotis <...>“.
237. Kaip nurodyta šios išvados 203 punkte, tiek ginčijamo įstatymo taikymo sritis, tiek Biuro tyrimo įgaliojimų įgyvendinimas apima ir fizinius asmenis (jų veiklą). Pagal to įstatymo 7 straipsnio 2 ir 3 dalis, siejamas su jo 8 straipsnio 1 dalimi, Biuras gali, be kita ko, prašyti atitinkamų asmenų pateikti bet kokią informaciją ar duomenis, susijusius su tyrimo dalyku. Kaip patvirtinta minėto įstatymo 6 straipsnio 6 dalyje, susijusioje su metinės ataskaitos paskelbimu, Biuro renkama informacija ir duomenys gali apimti „asmens duomenis“ ir „viešąjį interesą atitinkančius asmens duomenis“. Vengrija to ir neginčija. Be to, tokios informacijos ar duomenų rinkimas pateikiant teisiškai privalomus prašymus pateikti informaciją, jų įrašymas ar įtraukimas į bylą, taip pat jų naudojimas, kad Biuras galėtų atlikti vertinimą, atitinka tokių duomenų „tvarkymo“ sąvoką.
238. Tas pats pasakytina apie Biuro pagal ginčijamo įstatymo 11 straipsnį atliekamą šios informacijos ir duomenų perdavimą kompetentingoms institucijoms. Galiausiai tai, kad Biuras savo interneto svetainėje skelbia tyrimo rezultatus ir metinę ataskaitą pagal šio įstatymo 6 straipsnio 1 ir 6 dalis, yra atskleidimas „platinant ar kitu būdu sudarant galimybę jais naudotis“, kaip tai suprantama pagal sąvoką „duomenų tvarkymas“. Biurui netgi aiškiai leidžiama skelbti „viešąjį interesą atitinkančius asmens duomenis“(140).
239. Remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad visos šios Biuro priemonės atitinka asmens duomenų „tvarkymo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal BDAR 4 straipsnio 2 punktą, be kita ko, kai jie renkami, įrašomi, saugomi, naudojami, atskleidžiami persiunčiant(141), platinant ar kitu būdu sudarant
galimybę jais naudotis.
b)      Asmens duomenų tvarkymo teisėtumas remiantis tinkamu teisiniu pagrindu
1)      Tinkamas duomenų tvarkymo teisinis pagrindas
240. Komisijos teigimu, ginčijamas įstatymas nėra pakankamas tokio asmens duomenų tvarkymo teisinis pagrindas.
241. Pagal BDAR 6 straipsnio 1 dalies e punktą asmens duomenų tvarkymas yra teisėtas tik tuo atveju, kai tvarkyti duomenis būtina siekiant atlikti viešojo intereso užduotį arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas. Pagal BDAR 6 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą toks duomenų tvarkymas turi būti nustatytas Sąjungos teisėje (a punktas) arba duomenų valdytojui taikomoje valstybės narės teisėje (b punktas).
242. Šiuo klausimu Vengrija klaidingai teigia, kad BDAR 6 straipsnio 1 dalies e punktas savaime yra pakankamas asmens duomenų tvarkymo teisinis pagrindas(142). Tiek iš BDAR 6 straipsnio 3 dalies teksto, tiek iš jo 45 konstatuojamosios dalies matyti(143), kad šiuo tikslu reikalaujama atskiro ir papildomo teisinio pagrindo pagal nacionalinę teisę arba Sąjungos teisę, kuriame būtų apibrėžtas „1 dalies c ir e punktuose nurodytas duomenų tvarkymo pagrindas“.
243. BDAR 6 straipsnio 3 dalies antros pastraipos antrame sakinyje vartojamas žodžių junginys „galėtų būti išdėstytos konkrečios nuostatos“(144) nepaneigia šio vertinimo. Šis žodžių junginys tik atspindi šio straipsnio 2 dalyje numatytą valstybių narių galimybę („gali“) „toliau taikyti arba nustatyti konkretesnes nuostatas“ siekiant, kad BDAR taisyklės būtų atitinkamai taikomos, kai tokie duomenys teisėtai tvarkomi pagal minėto straipsnio 1 dalies c ir e punktus(145).
244. Taigi reikia patikrinti, ar ginčijamame įstatyme numatytas pakankamai tikslus teisinis pagrindas, kaip tai suprantama pagal BDAR 6 straipsnio 3 dalį.
2)      Ginčijamo įstatymo netikslumas
245. Pagal BDAR 6 straipsnio 1 dalies e punktą asmens duomenų tvarkymas yra teisėtas, jei tvarkyti duomenis būtina siekiant atlikti viešojo intereso užduotį arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas.
246. Be to, kaip matyti iš BDAR 6 straipsnio 3 dalies antros pastraipos, arba duomenų tvarkymo tikslai apibrėžiami pačiame teisiniame pagrinde, arba duomenų tvarkymo, kaip jis suprantamas pagal šio straipsnio 1 dalies e punktą, atveju jie būtini siekiant atlikti viešojo intereso užduotį arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas. Iš tiesų asmens duomenų tvarkymą reglamentuojančiame įstatyme, remiantis objektyviais kriterijais, turi būti aiškiai ir tiksliai apibrėžtos prieigos prie tokių duomenų materialinės ir procedūrinės sąlygos(146).
247. Nagrinėjamu atveju reikalavimas pakankamai aiškiai ir tiksliai apibrėžti duomenų tvarkymo tikslus akivaizdžiai neįvykdytas. Tai visų pirma pasakytina apie Biuro atliekamo asmens duomenų rinkimo, įrašymo, saugojimo, naudojimo ir perdavimo tikslus.
248. Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad Biuras gali prašyti informacijos apie bet kokius duomenis, įskaitant asmens duomenis, susijusius su jo tiriama ginčijamo įstatymo 3 straipsnyje nurodyta veikla (žr. šios išvados 237 ir 238 punktus), pavyzdžiui, „kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus“(147). Pagal ginčijamo įstatymo 6–8 straipsnius jame reikalaujama tik to, kad aptariami duomenys būtų susiję su šiuo tyrimo dalyku, kuris gali būti platus(148). Iš tiesų šiomis nuostatomis neribojamas nei informacijos ar asmens duomenų, kurių Biuras gali prašyti iš atitinkamų organizacijų ar asmenų, pobūdis, nei jų apimtis. Be to, pagal minėto įstatymo 11 straipsnį Biurui leidžiama perduoti visus tokius duomenis kitoms kompetentingoms institucijoms vien dėl to, kad jis „nustato faktų ar aplinkybių, dėl kurių gali būti pradėta arba vykdoma pažeidimo nagrinėjimo procedūra, baudžiamasis procesas, administracinis procesas ar kita procedūra“, ir aiškiai nenurodytos tokio duomenų perdavimo įvairioms institucijoms sąlygos ar tikslai.
249. Minėtose nuostatose taip pat nenumatyti kriterijai, taikomi tokių duomenų saugojimo trukmei arba jų naudojimo tikslams, atsižvelgiant į duomenų rūšį ar duomenų subjektą. Vis dėlto šie duomenys gali būti, pavyzdžiui, susiję su žurnalistais, dirbančiais spaudos, žiniasklaidos, informacijos ar komunikacijos sektoriuose veikiančioms bendrovėms ar organizacijoms, kurių gali būti reikalaujama apsaugoti jų šaltinių anonimiškumą. Taigi jie gali apimti, be kita ko, neskelbtinus duomenis, kaip tai suprantama pagal BDAR 9 straipsnio 1 dalį, įskaitant „politines pažiūras“ arba „religinius ar filosofinius įsitikinimus“, net „asmens duomenis apie apkaltinamuosius nuosprendžius“, kaip tai suprantama pagal BDAR 10 straipsnį, nenurodant jų tvarkymo tikslų.
250. Taigi pačiame ginčijamame įstatyme aiškiai neapibrėžti Biuro atliekamo asmens duomenų tvarkymo tikslai. Be to, pagal šį įstatymą Biuras, tvarkydamas tokius duomenis, neįpareigotas užtikrinti, kad pasinaudojimas jo tyrimo įgaliojimais būtų būtinas vykdant viešojo intereso užduotį, kuri jam patikėta įgyvendinant tą įstatymą. Kadangi minėtame įstatyme tokie naudojimosi įgaliojimais tikslai nepatikslinti, neįmanoma užtikrinti ar patikrinti, ar jie būtini šiai viešojo intereso užduočiai vykdyti.
251. Galiausiai ginčijamame įstatyme nenumatyta veiksmingų apsaugos priemonių, leidžiančių išvengti, kad
Biuro surinktais asmens duomenimis būtų naudojamasi piktnaudžiaujant ar neteisėtai(149). Tame įstatyme nenumatyta nei procesinių garantijų duomenų subjektams, nei teisminės ar administracinės kontrolės, kuri galėtų apriboti Biuro naudojimąsi plačiais įgaliojimais tirti, vertinti ir platinti asmens duomenis(150). Vienintelė tame įstatyme ir jo 6 straipsnio 8 dalyje numatyta procesinė garantija, kad per penkiolika dienų iki metinės ataskaitos, kurioje Biuras ketina paminėti tiriamą organizaciją, paskelbimo dienos būtų pateiktos pastabos ir per 30 dienų gautas motyvuotas Biuro atsakymas, jei pastabos būtų atmestos.
252. Taigi, atsižvelgiant į tai, kad ginčijamo įstatymo nuostatos yra netikslios, neaiškios ir neišsamios, visų pirma kiek tai susiję su procesinių garantijų ir veiksmingos teisminės kontrolės nebuvimu, jomis neužtikrinama, kad Biuras tvarkytų asmens duomenis taip, kad toks tvarkymas atitiktų BDAR 6 straipsnio 1 dalies e punkte ir 3 dalies antroje pastraipoje nustatytas sąlygas.
3)      Proporcingumas
253. BDAR 6 straipsnio 3 dalies antros pastraipos paskutiniame sakinyje patikslinta, kad valstybės narės nacionalinė teisė turi atitikti viešojo intereso tikslą ir būti proporcinga teisėtam tikslui, kurio siekiama.
254. Kadangi ginčijamas įstatymas neatitinka aiškumo, tikslumo ir nuspėjamumo reikalavimų, kiek jo taikymas susijęs su asmens duomenų tvarkymu, jo nuostatos negali būti laikomos atitinkančiomis proporcingumo principą, atsižvelgiant į siekiamą teisėtą viešojo intereso tikslą. Šiuo klausimu Vengrija net neteigė, kad toks duomenų tvarkymas atitinka BDAR 5 straipsnio 1 dalies c punkte įtvirtintą „duomenų kiekio mažinimo“ principą. Pagal pastarąjį principą asmens duomenys turi būti adekvatūs, tinkami ir tik tokie, kurių reikia siekiant tikslų, dėl kurių jie tvarkomi(151).
255. Tuo remdamasi darau išvadą, kad pagal ginčijamas nuostatas Biurui leidžiama neteisėtai tvarkyti asmens duomenis ir dėl to gali būti smarkiai suvaržytos Chartijos 7 ir 8 straipsniuose užtikrinamos pagrindinės teisės, nes nenumatyta pakankamai aiškių ir tikslių apribojimų, kuriuos būtų galima laikyti proporcingais, atsižvelgiant į ginčijamu įstatymu siekiamus bendrojo intereso tikslus. Tai juo labiau nepateisinama, nes toks duomenų tvarkymas gali būti susijęs su veikla, apimančia neskelbtinus duomenis, įskaitant paprastą viešosios nuomonės reiškimą(152).
256. Taigi ginčijamas įstatymas neatitinka BDAR 6 straipsnio 3 dalies reikalavimų.
257. Šiomis aplinkybėmis nebereikia priimti sprendimo dėl to, ar Įstatymo dėl pagrindinių teisių komisaro 27 straipsnio 3 dalis, pagal ginčijamo įstatymo 9 straipsnio 1 dalį(153)mutatis mutandis taikoma Biuro veiklai, gali užkirsti kelią asmens duomenų paskelbimui arba jį pateisinti, ir ar ši apsauga užtikrinama pagal šio įstatymo 6 straipsnio 6 dalį. Bet kuriuo atveju tokios apsaugos nepakaktų konstatuotam BDAR 6 straipsnio pažeidimui ištaisyti.
258. Taigi reikėtų pritarti priekaištui, kad ginčijamas įstatymas neatitinka BDAR 5 straipsnio 1 dalies, 6 straipsnio 1 dalies e punkto, 6 straipsnio 2 ir 3 dalių, 9 straipsnio 2 dalies g punkto ir 10 straipsnio, taip pat Chartijos 7 ir 8 straipsnių reikalavimų.
9.      Tarpinė išvada
259. Darytina išvada, kad ieškinį reikia patenkinti, išskyrus pagrindus, grindžiamus SESV 49 ir 56 straipsnių pažeidimu ir teise neduoti parodymų prieš save, kaip ji suprantama pagal Chartijos 48 straipsnį.
VI.    Dėl bylinėjimosi išlaidų
260. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Šioje byloje Vengrija iš esmės pralaimėjo bylą, todėl iš jos reikia priteisti bylinėjimosi išlaidas, kaip to reikalavo Komisija.
261. Pagal Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalį įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Taigi Europos Parlamentas ir įstojusios į bylą šalys padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
262. Pagal minėto Procedūros reglamento 140 straipsnio 2 dalį, jeigu valstybės, kurios nėra valstybės narės, tačiau yra EEE susitarimo šalys, įstoja į bylą, kiekviena iš jų padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Taigi Norvegijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
VII. Išvada
263. Taigi siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti:
–        Priėmusi 2023. évi LXXXVIII. törvény a nemzeti szuverenitás védelmérő (2023 m. Įstatymas LXXXVIII dėl nacionalinio suvereniteto apsaugos), Vengrija pažeidė įsipareigojimus pagal SESV 63 straipsnį, 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) 3 straipsnį, 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje 14, 16 ir 19 straipsnius, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7, 8, 11, 12 ir 47 straipsnius ir 2016 m. balandžio 27 d Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) 5, 6, 9 ir 10 straipsnius.
–        Atmesti likusią ieškinio dalį.
–        Vengrija padengia bylinėjimosi išlaidas.
–        Europos Parlamentas, Belgijos Karalystė, Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Estijos Respublika, Airija, Ispanijos Karalystė, Lietuvos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Nyderlandų Karalystė, Lenkijos Respublika, Portugalijos Respublika, Suomijos Respublika, Švedijos Karalystė ir Norvegijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
1      Originalo kalba – prancūzų.
2      Magyar Közlöny,
2023/185, 2023 m. gruodžio 21 d., p. 10429.
3      Tokios apsaugos teisėtumą iš esmės pripažįsta ir Sąjungos institucijos: žr. 2018 m. balandžio 26 d. Komisijos komunikatą „Europos kova su internetine dezinformacija“ (skelbiamas adresu eur-lex.europa.eu/legal-content/FR/TXT/PDF/?uri=CELEX:52018DC0236); 2019 m. kovo 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2019/452, kuriuo nustatoma tiesioginių užsienio investicijų į Sąjungą tikrinimo sistema (OL L 879, 2019, p. 1); 2023 m. gruodžio 12 d. Komisijos pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria nustatomi suderinti atstovavimo interesų grupėms trečiųjų valstybių vardu skaidrumo reikalavimai vidaus rinkoje ir iš dalies keičiama Direktyva (ES) 2019/1937 (COM(2023) 637 final) (skelbiamas adresu eur-lex.europa.eu/legal-content/FR/TXT/PDF/?uri=CONSIL :ST_10134_2025_INIT). Taip pat žr. 2024 m. kovo 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2024/900 dėl politinės reklamos skaidrumo ir atrankiojo adresavimo (OL L, 2024/900).
4      Ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto c papunktis.
5      2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1) (toliau – BDAR).
6      2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) (OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 399) (toliau – Elektroninės komercijos direktyva).
7      2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl paslaugų vidaus rinkoje (OL L 376, 2006, p. 36).
8      Magyar Közlöny, 2012/92, 2012 m. liepos 13 d., p. 13450.
9      Magyar Közlöny, 2013/66, 2013 m. balandžio 18 d., p. 49703.
10      Magyar Közlöny, 2017/216, 2017 m. gruodžio 19 d., p. 34164.
11      Magyar Közlöny, 2011/88, 2011 m. liepos 26 d., p. 25435.
12      Magyar Közlöny,
2011/88, 2011 m. liepos 26 d., p. 25449.
13      Magyar Közlöny, 2017/95, 2017 m. birželio 21 d., p. 9048.
14      2010 m. kovo 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų tam tikrų nuostatų, susijusių su audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų teikimu, derinimo (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva) (OL L 5, 2010, p. 1; toliau – Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugų direktyva).
15      Teisingumo Teismas dar nėra nagrinėjęs klausimo, ar Komisija, pareikšdama ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, gali remtis ESS 2 straipsnio pažeidimu; šiuo klausimu žr. generalinės advokatės T. Ćapeta išvadą byloje Komisija / Vengrija (Sąjungos vertybės) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 142 ir paskesni punktai).
16      Šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 13 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (C‑530/16, EU:C:2018:430, 30 punktas) ir 2025 m. gegužės 22 d. Sprendimą Komisija / Latvija (Direktyva dėl atvirųjų duomenų ir viešojo sektoriaus informacijos pakartotinio naudojimo) (C‑238/23, nepaskelbtas Rink., EU:C:2025:374, 45 punktas).
17      Šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Ispanija / Taryba (C‑141/05, EU:C:2007:653, 27 punktas); 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Bayerische Motoren Werke ir Freistaat Sachsen / Komisija (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, 50 punktas) ir 2024 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisė būti kandidatu ir narystė politinėje partijoje) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 56 punktas).
18      C‑204/21, EU:C:2023:442, 62 ir paskesni punktai.
19      Žr. 2023 m. birželio 5 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisėju nepriklausomumas ir privatus gyvenimas) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 69 punktas). Taip pat tuo pačiu klausimu žr. 2024 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisė būti kandidatu ir narystė politinėje partijoje) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 155 punktas).
20      Šiuo klausimu žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, 44 punktas) ir 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą La Quadrature du Net ir kt. (C‑511/18, C‑512/18 ir C‑520/18, EU:C:2020:791, 99 punktas); 2024 m. sausio 16 d. Sprendimą Österreichische Datenschutzbehörde (C‑33/22, EU:C:2024:46, 50 punktas); 2024 m. liepos 29 d. Sprendimą protectus (C‑185/23, EU:C:2024:657, 62 punktas) ir 2024 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisė būti kandidatu ir narystė politinėje partijoje) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 155 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Dėl darbo laiko organizavimo karinėse pajėgose žr. 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Ministrstvo za obrambo (C‑742/19, EU:C:2021:597, 36–46 punktai).
21      Šiam argumentui pagrįsti Vengrija nurodo 1989 m. lapkričio 23 d. Sprendimą B & Q (C‑145/88, EU:C:1989:593, 18 punktas).
22      Žr. ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalį.
23      Dėl švietimo paslaugų žr. 2017 m. birželio 27 d. Sprendimą Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, 48 punktas), o dėl teatro atstovybių ir tarpvalstybinio informacinės visuomenės paslaugų teikimo žr. generalinės advokatės T. Ćapeta išvadą byloje Komisija / Vengrija (Sąjungos vertybės) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 52 punktas).
24      Tai nedaro poveikio šios veiklos vykdytojų, kurie gali būti privatūs asmenys, paslaugų teikėjai, politinės frakcijos ar interesų grupės, naudojamiems platinimo ar perdavimo kanalams. Taigi per teismo posėdį Vengrija neatmetė galimybės, kad pranešimai ar informacija, perduodami socialiniuose tinkluose internete, gali patekti į ginčijamo įstatymo taikymo sritį.
25      Šiuo klausimu žr. 1993 m. spalio 13 d. Sprendimą CMC Motorradcenter (C‑93/92, EU:C:1993:838, 10–12 punktai) ir 1990 m. kovo 7 d. Sprendimą Krantz (C‑69/88, EU:C:1990:97, 10–12 punktai).
26      Šiuo klausimu žr. 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Airbnb Ireland ir Amazon Services Europe (C‑662/22 ir C‑667/22, EU:C:2024:432, 62 ir paskesni punktai).
27      2013 m. rugsėjo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES, Euratomas) dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) atliekamų tyrimų ir kuriuo panaikinami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1073/1999 ir Tarybos reglamentas (Euratomas) Nr. 1074/1999 (OL L 248, 2013, p. 1). Kaip ir Biuro įgaliojimai, OLAF tyrimo ir duomenų perdavimo įgaliojimai pagal Reglamento Nr. 883/2013 3 straipsnio 3 dalį (prašymai pateikti informaciją atliekant išorės tyrimus) ir 11 straipsnį (galutinės tyrimo ataskaitos perdavimas kompetentingoms nacionalinėms institucijoms) gali lemti tai, kad nacionaliniu lygmeniu būtų pradėti teismo, civiliniai ir baudžiamieji procesai. Vis dėlto įgyvendindama šiuos įgaliojimus OLAF privalo laikytis pagrindinių procedūrinių garantijų, kaip antai rūpestingumo pareigos, kurių pažeidimas gali užtraukti Sąjungos deliktinę atsakomybę; žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimą Planistat Europe ir Charlot / Komisija (C‑363/22 P, EU:C:2024:20, 75–78 punktai) ir generalinės advokatės L. Medina išvadą byloje Planistat Europe ir Charlot / Komisija (C‑363/22 P, EU:C:2023:594, 42 ir paskesni punktai).
28      Žr. 2021 m. birželio 24 d. Europos Parlamento reglamentą 2021/1163, kuriuo nustatomos ombudsmeno pareigų atlikimą reglamentuojančios nuostatos ir bendrosios sąlygos (Europos ombudsmeno statutas) ir panaikinamas Sprendimas 94/262/EAPB, EB, Euratomas (OL 253, 2021, p. 1).
29      Šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 36 ir 37 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisė būti kandidatu ir narystė politinėje partijoje) (C‑814/21, EU:C:2024:963, 129 ir 130 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
30      Šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendimą Cali Apartments (C‑724/18 ir C‑727/18, EU:C:2020:743, 39 punktas).
31      Žr. panašų atvejį, nagrinėtą 2024 m. gegužės 30 d. Sprendime Airbnb Ireland ir Amazon Services Europe (C‑662/22 ir C‑667/22, EU:C:2024:432, 62 ir paskesni punktai).
32      Taip ginčijamu įstatymu reikalaujama daug daugiau nei pagal tam tikras teisės normas, susijusias su panašiomis tyrimo priemonėmis, pavyzdžiui, Reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsnio 1 ir 2 dalis, pagal kurias Komisijai suteikiami įgaliojimai prašyti įmonių pateikti neprivalomą informaciją; taip pat žr. 2022 m. rugsėjo 14 d. Reglamento (ES) 2022/1925 dėl atvirų konkurencijai ir sąžiningų skaitmeninio sektoriaus rinkų, kuriuo iš dalies keičiamos direktyvos (ES) 2019/1937 ir (ES) 2020/1828 (Skaitmeninių rinkų aktas) (OL L 265, 2022, p. 1), 21 straipsnio 1 ir 2 dalis ir 2022 m. spalio 19 d. Reglamento (ES) 2022/2065 dėl bendrosios skaitmeninių paslaugų rinkos, kuriuo iš dalies keičiama Direktyva 2000/31/EB (Skaitmeninių paslaugų aktas) (OL L 277, 2022, p. 1), 67 straipsnio 1 ir 2 dalis. Vienintelis skirtumas nuo ginčijamo įstatymo yra tas, kad pateikus atsakymą į tokį prašymą pateikti informacijos ji turi būti tiksli, o dėl netikslios ar klaidinančios informacijos Komisija gali skirti piniginę baudą.
33      Žr. 1995. evi CXXV törvény a nemzetbiztonsági szolgálatokról (1995 m. Įstatymas Nr. CXXV dėl nacionalinio saugumo tarnybų) 14 ir 14/A straipsnius. Už nepakankamą bendradarbiavimą su šiuo parlamentiniu komitetu gali būti baudžiama pagal 2012. évi II. törvény a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről (2012 m. Įstatymas Nr. II dėl pažeidimų, pažeidimų procedūros ir pažeidimų registravimo sistemos) 216/A straipsnį.
34      Šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 30 d. Sprendimą X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2018:44, 123 punktas) ir generalinio advokato M. Szpunar išvadą sujungtose bylose X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2017:397, 136 punktas).
35      Žr., be kita ko, neigiamus Transparency International Hungary ir tyrimų portalo Átlátszó veiklos vertinimus, pateiktus atitinkamai 2024 m. spalio 14 d. paskelbtoje tyrimo ataskaitoje „Transparency International Hungary
Vengrijos suvereniteto ataskaita“ (Vizsgálati jelentés: A Transparency International Magyarország tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra),
taip pat 2024 m. spalio 28 d. paskelbtoje „Átlátszó veiklos poveikis Vengrijos suverenitetui“ (Az Átlátszó tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra) (dokumentai prieinami adresu https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
36      Taip pat žr. atvejus, nagrinėtus 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendime Cali Apartments (C‑724/18 ir C‑727/18, EU:C:2020:743, 42 punktas) ir 2018 m. sausio 30 d. Sprendime X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2018:44, 124 punktas).
37      Šiuo klausimu dėl įsisteigimo laisvės pagal SESV 49 straipsnį žr. 2010 m. birželio 1 d. Sprendimą Blanco Pérez ir Chao Gómez (C‑570/07 ir C‑571/07, EU:C:2010:300, 119 punktas); dėl laisvo kapitalo judėjimo pagal SESV 63 straipsnį – 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 45–64 punktai); dėl laisvo darbuotojų judėjimo pagal SESV 45 straipsnį – 2013 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Komisija/Airija ir kt. (C‑272/12 P, EU:C:2013:812, 24 punktas); 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimą PF ir kt. (C‑830/18, EU:C:2020:275, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. birželio 13 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimas II) (C‑123/22, EU:C:2024:493, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38      Ginčijamo įstatymo preambulės ketvirtoje pastraipoje nurodyta, kad „[j]eigu politinė valdžia atitenka asmenims ar organizacijoms, kurie yra priklausomi nuo užsienio valdžios, organizacijos ar asmens, kenkiama Vengrijos suverenitetui, o tai kartu kelia didelį pavojų nacionaliniam saugumui“.
39      Šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. SESV 49 straipsnį ir 2022 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Cilevičs ir kt. (C‑391/20, EU:C:2022:638, 75 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40      Šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, 135 ir 255 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
41      Šiuo atveju Komisija remiasi argumentais, pateiktais 2020 m. birželio 18 d. Sprendime Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 93 punktas).
42      Šiuo klausimu ir pagal analogiją dėl SESV 49 straipsnio žr. 2022 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Cilevičs ir kt. (C‑391/20, EU:C:2022:638, 67–70 punktai).
43      Šiuo klausimu dėl Sąjungos suteiktų viešųjų lėšų žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 78–80 punktai).
44      Jame nurodytas tik vienas opozicinių politinių partijų kandidato galimo neteisėto finansavimo iš trečiosios valstybės, t. y. Jungtinių Amerikos Valstijų, pavyzdys per 2022 m. parlamento rinkimus Vengrijoje.
45      Žr. 2024 m. spalio 14 d. tyrimo ataskaitą „Organizacijos Transparency International Hungary veiklos poveikis Vengrijos suverenitetui“ (Vizsgálati jelentés: A Transparency International Magyarország tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra) (skelbiama adresu https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/); joje ši organizacija (jos buveinė yra Berlyne) smarkiai kritikuojama dėl to, kad neva neskaidriai, manipuliatyviai ir šmeižikiškai suskirstė šalis pagal korupcijos suvokimo indeksą, ir Biuras tai laikė „dezinformacija“. Kaip matyti iš 2020 m. rugsėjo 20 d. Komisijos ataskaitos dėl teisinės valstybės (SWD(2020) 316 final) 12 puslapio, kuriame apibūdinama teisinės valstybės padėtis Vengrijoje (skelbiama adresu EUR-Lex – 52020SC0316 – EN – EUR-Lex), pagal pastarąjį kartą Transparency International nustatytą korupcijos suvokimo indeksą ši šalis buvo įvertinta 44 balais iš 100 ir Sąjungoje rikiuojasi 19, o pasaulyje – 70 vietoje. Be to, Komisija nurodo 2024 m. liepos 4 d.  Biuro ataskaitą „Karui palankus vakarų naratyvas ir Rusijos karo Ukrainoje įteisinimo naratyvas (Dezinformacijos Vengrijoje diskursas)“ (skelbiama adresu https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumok/western-pro-war-and-russian-legitimacy-narratives-in-connection-with-the-war-in-ukraine.pdf).
46      Žr. 2025 m. kovo 19 d. ataskaitą „Internews fondo vaidmuo darant įtaką žiniasklaidai Vengrijoje“ (Az Internews szerepe a magyarországi média befolyásolásában) (skelbiama adresu https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/), nepridėtą prie bylos medžiagos, o dėl pelno nesiekiančio tyrimų portalo Átlátszó bei jo tyrimų ir leidybos skaidrumo ir korupcijos temomis veiklos – 2024 m. spalio 28 d. ataskaitą „Átlátszó veiklos įtaka Vengrijos suverenitetui“ (Az Átlátszó tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra) (skelbiama adresu https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/).
47      Žr. 2024 m. gruodžio 16 d. ataskaitą dėl Ökotárs fondo veiklos, kurią nurodė Norvegijos Karalystė: „Analyse: L’impact des activités d’Ökotárs sur la souveraineté hongroise“ (Az Ökotárs tevékenységének hatása a magyar szuverenitásra). Šiuo klausimu Norvegijos Karalystė nurodė, kad jau ilgą laiką yra „valstybė donorė“, teikianti paramą nevyriausybinėms organizacijoms, be kita ko, vykdančioms veiklą demokratijos, teisinės valstybės ir žmogaus teisių skatinimo srityse. Minėtoje ataskaitoje tiek Norvegija, tiek Sąjunga pristatomos kaip Jungtinių Valstijų „bendrininkės“, siekiančios kurti sąmokslą prieš Vengriją ir kištis į jos suverenumą. Be to, 2025 m. sausio 29 d. pranešime „Az Európai Bizottság CERV programja: Így nyitotta meg Brüsszel a pénzcsapot a Soros-hálózat finanszírozására“ (Europos Komisijos „Piliečių, lygybės, teisių ir vertybių“ programa: štai taip Briuselis atsuko pinigų kranelį Sorošo tinklui finansuoti“ (Az Európai Bizottság CERV programja: Így nyitotta meg Brüsszel a pénzcsapot a Soros-hálózat finanszírozására) Komisija kaltinama „Sorošo“ tinklo finansavimu ir susivienijimu su šiuo tinklu (dokumentai prieinami adresu: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumok/).
48      Žr. 2024 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Nr. 20/2024 (XI. 28.), 41 ir paskesnius punktus.
49      Žr. ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalį.
50      Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, 97 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir išvadą byloje Parris (C‑443/15, EU:C:2016:493, 75 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
51      Kad būtų galima pateisinti viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sumetimais, kaip tai suprantama pagal SESV 52 straipsnio 1 dalį, Teisingumo Teismas netgi reikalauja, kad būtų reali ir pakankamai didelė grėsmė vienam iš pagrindinių visuomenės interesų; šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 6 d. Sprendimą Navileme ir Nautizende (C‑509/12, EU:C:2014:54, 20 punktas) ir 2023 m. liepos 13 d. Sprendimą Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568, 66 ir 67 punktai dėl tiekimo saugumo).
52      Žr., pirma, naujas arba iš dalies pakeistas 350/A straipsnio, siejamo su Baudžiamojo kodekso 459 straipsnio 1 dalies 37 punktu, nuostatas ir, antra, Įstatymo dėl politinių partijų veiklos ir valdymo 4 straipsnio 3 dalies, taip pat Įstatymo dėl rinkimų tvarkos 3 straipsnio 16 punkto, 124 straipsnio 1a–1d dalių ir 307/D straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatas.
53      Pagal šią pastraipą „[j]eigu politinė valdžia atitenka asmenims ar organizacijoms, kurie yra priklausomi nuo užsienio valdžios, organizacijos ar asmens, kenkiama Vengrijos suverenitetui, o tai kartu kelia didelį pavojų nacionaliniam saugumui“.
54      Žr., be kita ko, 2024 m. kovo 18 d. Europos Komisijos „Demokratija per teisę“ (Venecijos komisija) nuomonę dėl 2023 m. Įstatymo Nr. LXXXVIII dėl nacionalinio suvereniteto apsaugos (76 ir paskesni punktai); skelbiama adresu: default.aspx
55      Remiantis ginčijamo įstatymo preambulės penkta pastraipa, atrodo, kad jis taikomas ne tik finansinei paramai iš užsienio, bet ir kitų formų paramai, kuri gali būti „užsienio subjektų mėginimas kištis“.
56      Žr., pavyzdžiui, bylą, kurioje priimtas 2020 m. balandžio 23 d. Sprendimas Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI (C‑507/18, EU:C:2020:289); joje ieškovė buvo advokatų asociacija, teisme ginanti lesbiečių, gėjų, biseksualų, translyčių ar interseksualų (LGBTI) teises. Dėl A pedofil bűnelkövetőkkel szembeni szigorúbb fellépésről, valamint a gyermekek védelme érdekében egyes törvények módosításáról szóló 2021. évi LXXIX. törvény (2021 m. Įstatymas Nr. LXXIX, kuriuo nustatomos griežtesnės priemonės pedofilijos nusikaltimus padariusiems asmenims ir iš dalies keičiami tam tikri įstatymai siekiant apsaugoti vaikus) taip pat žr. Amnesty International „From freedom to censorship, The consequences of Hungarian Propaganda Law“, Budapeštas, Amnesty International, 2024; Háttér Society, The Anti-LGBTQI Law of Hungary in Action: A Combination of State- and Self-Enforcement, 2024 m. lapkričio mėn. (žr. generalinės advokatės T. Ćapeta išvadą byloje Komisija / Vengrija (Sąjungos vertybės) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 80 punktas ir 42 išnaša); ataskaita skelbiama adresu: https://en.hatter.hu/sites/default/files/dokumentum/kiadvany/hatter-anti-lgbtqi-law-2024-november.pdf
57      Žr. pavyzdį dėl Ökotárs fondo veiklos (šios išvados 47 išnaša).
58      Žr. pavyzdį dėl Transparency International Hungary veiklos (šios išvados 45 išnaša).
59      Žr., be kita ko, šios išvados 35 išnašoje paminėtus pavyzdžius.
60      Taip pat žr. 2018 m. balandžio 26 d. Komisijos komunikatą „Europos kova su internetine dezinformacija“, p. 4; jame sąvoka „dezinformacija“ apibrėžiama kaip „melaginga ar klaidinanti informacija, kuriama, pateikiama ir skleidžiama siekiant ekonominės naudos arba siekiant tyčia suklaidinti visuomenę, ir galinti padaryti žalos visuomenei“ (skelbiamas adresu eur-lex.europa.eu/legal-content/FR/TXT/PDF/?uri=CELEX:52018DC0236).
61      Dėl grėsmės demokratiniams rinkimams, keliamos dėl įvairių formų manipuliavimo informacija ir dezinformacijos, kai tai daro, be kita ko, užsienio subjektai, žr., be kita ko, 2025 m. liepos 22 d. EŽTT sprendimą Bradshaw ir kt. prieš Jungtinę Karalystę (Pareiškimas Nr. 15653/22, 134 ir paskesni bei 159 ir paskesni punktai). Taip pat žr. 2024 m. gruodžio 6 d.
Curtea Constituțională (Konstitucinis Teismas, Rumunija) Sprendimą Nr. 32, kuriuo panaikintas Rumunijos prezidento rinkimų procesas (panaikinant antrąjį šių rinkimų turą, kuris buvo numatytas 2024 m. gruodžio 8 d.) dėl valstybinių ir nevalstybinių subjektų mėginimų sistemingai manipuliuoti rinkėjų valia, be kita ko, pasitelkus socialinę žiniasklaidą ir neteisėtą finansavimą.
62      Žr., be kita ko, Reglamento 2022/2065 83 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis, taip pat 2024 m. balandžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2024/1083, kuriuo nustatoma bendra žiniasklaidos paslaugų vidaus rinkoje sistema ir iš dalies keičiama Direktyva 2010/13/ES (Europos žiniasklaidos laisvės aktas) (OL L, 2024/1083), 4 konstatuojamąją dalį, 19 straipsnio 1 dalies c punktą ir 26 straipsnio 3 dalies a punktą.
63      Žr. sąvokos „dezinformacija“ apibrėžtį šios išvados 60 išnašoje minėtame 2018 m. balandžio 26 d. Komisijos komunikate „Europos kova su internetine dezinformacija“ (p. 4). Vis dėlto Reglamento 2024/1083 4 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse, 19 straipsnio 1 dalies c punkte ir 26 straipsnio 3 dalies a punkte nepateikiama jokios sąvokų „dezinformacija“ ar „manipuliavimas informacija“ apibrėžties. Tas pats pasakytina apie Reglamento 2022/2065 83 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis.
64      Žr. šios išvados 45 išnašą.
65      Žr. ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalį.
66      Šiuo klausimu žr. 2025 m. vasario 27 d. Sprendimą AEON NEPREMIČNINE ir kt. (C‑674/23, EU:C:2025:113, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
67      Dėl diskriminacinio reikalavimo, nepatenkančio į a arba b punktų taikymo sritį, žr. 2020 m. birželio 11 d. Sprendimą KOB (C‑206/19, EU:C:2020:463, 14 punktas).
68      Žr. šios išvados 73–87 punktus.
69      Todėl nebūtina atsakyti į klausimą, ar tokia diskriminacija gali būti pateisinama, ar ne. Pastaruoju klausimu dėl tiesioginės diskriminacijos žr. 2016 m. vasario 23 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (C‑179/14, EU:C:2016:108, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
70      2015 m. rugsėjo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, kuria nustatoma informacijos apie techninius reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarka (OL L 241, 2015, p. 1).
71      Dėl politinio pobūdžio reklamos, kuri taip pat gali būti platinama elektroninėmis priemonėmis, paslaugų žr. Reglamentą 2024/900.
72      Taip pat žr. Elektroninės komercijos direktyvos 21 konstatuojamosios dalies antrą sakinį, pagal kurį koordinuojama sritis apima reikalavimus, susijusius su veikla internete, pavyzdžiui, informacija internete ir reklama internete.
73      Šiuo klausimu Komisija remiasi 2023 m. gruodžio 4 d. pareiškimu, kurį paskelbė Media Freedom Rapid Response (MFRR) ir pasirašė Tarptautinis spaudos institutas (IIP), ARTICLE 19 Europe, Europos spaudos ir žiniasklaidos laisvės centras (ECPMF), Europos žurnalistų federacija (FEJ), Free Press Unlimited (FPU) ir OBC Transeuropa (skelbiamas adresu: https://www.article19.org/resources/hungary-draft-sovereignty-protection-act-threatens-independent-media/).
74      Kursyvu išskirta mano.
75      Taip pat šiuo klausimu žr. generalinės advokatės T. Ćapeta išvadą byloje Komisija / Vengrija (Sąjungos vertybės) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 319 punktas).
76      Žr. panašų atvejį, nagrinėtą 2024 m. gegužės 30 d. Sprendime Airbnb Ireland ir Amazon Services Europe (C‑662/22 ir C‑667/22, EU:C:2024:432, 58–65 punktai), taip pat generalinio advokato M. Szpunar išvadą bylose Airbnb Ireland ir kt. (C‑662/22–C‑667/22, EU:C:2024:18, 159 punktas).
77      Dėl „reikalavimų“, kaip jie suprantami pagal Paslaugų direktyvos 16 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, taip pat žr. šios išvados 73–81 punktus.
78      Pagal analogiją žr. 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Airbnb Ireland ir Amazon Services Europe (C‑662/22 ir C‑667/22, EU:C:2024:432, 63 punktas).
79      Šiuo klausimu
žr. 2011 m. spalio 11 d. Sprendimą eDate Advertising ir kt. (C‑509/09 ir C‑161/10, EU:C:2011:685, 66 ir 67 punktai). Taip pat žr. panašų atvejį, nagrinėtą 2024 m. gegužės 30 d. Sprendime Airbnb Ireland ir Amazon Services Europe (C‑662/22 ir C‑667/22, EU:C:2024:432, 59 punktas).
80      Šiuo klausimu žr. 2023 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Google Ireland ir kt. (C‑376/22, EU:C:2023:835, 33 ir paskesni punktai).
81      Šiuo klausimu dėl Paslaugų direktyvos žr. 2016 m. vasario 23 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (C‑179/14, EU:C:2016:108, 118 punktas); 2018 m. lapkričio 14 d. Sprendimą Memoria ir Dall’Antonia (C‑342/17, EU:C:2018:906, 41 ir 42 punktai); 2020 m. birželio 11 d. Sprendimą KOB (C‑206/19, EU:C:2020:463, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir generalinio advokato M. Szpunar išvadą sujungtose bylose X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2017:397, 98 ir 99 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Šiuo klausimu taip pat žr. 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimą Apothekerkammer des Saarlandes ir kt. (C‑171/07 ir C‑172/07, EU:C:2009:316, 20 punktas); 2023 m. liepos 13 d. Sprendimą Xella Magyarország (C‑106/22, EU:C:2023:568, 27 ir paskesni punktai, be kita ko, 49 punktas) ir 2024 m. birželio 20 d. Sprendimą Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Trečiųjų šalių darbuotojų komandiravimas) (C‑540/22, EU:C:2024:530, 59 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
82      Taip pat žr. Paslaugų direktyvos 24 konstatuojamąją dalį ir 2 straipsnio 2 dalies g punktą, pagal kuriuos į jos taikymo sritį nepatenka „garso ir vaizdo paslaugos“.
83      Žr. Paslaugų direktyvos 2 straipsnio 2 dalies b punktą, pagal kurį į jos taikymo sritį nepatenka „finansinės paslaugos“.
84      Šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 8 d. Sprendimą Van der Weegen ir kt. (C‑580/15, EU:C:2017:429, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
85      Šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 52 ir 53 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
86      Iš tiesų neatrodo, kad sąvoka „draudžiama užsienio parama“, kaip ji apibrėžta Baudžiamojo kodekso 459 straipsnio 1 dalyje (iš dalies pakeistoje ginčijamo įstatymo 32 straipsnio 3 dalimi), būtų visuotinai taikoma. Pirma, ši sąvoka apima tik paramą iš užsienio, „kurią priimti ar naudoti draudžiama pagal Politinių partijų veiklos ir valdymo įstatymą arba Įstatymą dėl rinkimų tvarkos“. Antra, apibrėžiant minėtą sąvoką nepatikslinama, kad draudžiami ir baudžiami „organizacijos nario, atsakingo asmens ar vadovo, kaip tai suprantama pagal Įstatymą dėl rinkimų tvarkos, arba kandidato, kaip tai suprantama pagal šį įstatymą“, veiksmai pagal Baudžiamojo kodekso 350/A straipsnį („Neteisėtas poveikis rinkėjų valiai“), įtrauktą ginčijamo įstatymo 32 straipsniu. Taigi ginčijamo įstatymo preambulės antroje pastraipoje, kurioje nurodytas pavyzdys, susijęs su tiesioginiu neteisėtu opozicijos kandidato į Ministro Pirmininko pareigas per 2022 m. rinkimų kampaniją Vengrijoje finansavimu iš užsienio, visų pirma daroma nuoroda į šiuo įstatymu iš dalies pakeistą baudžiamąjį aspektą. Svarbu pabrėžti, kad Komisija šiame ieškinyje neginčijo šių baudžiamosios teisės nuostatų (žr. šios išvados 112 punktą). Žr., be kita ko, 2024 m. kovo 18 d. Europos Komisijos „Demokratija per teisę“ (Venecijos komisija) nuomonę dėl 2023 m. Įstatymo Nr. LXXXVIII dėl nacionalinio suvereniteto apsaugos (71 ir paskesni punktai, skelbiama adresu default.aspx); ši komisija neginčijo paties šių nuostatų tinkamumo. Ji tik pasiūlė, kad Vengrijos teisės aktų leidėjas aiškiau apibrėžtų sąvoką „draudžiama užsienio parama“, kad nebūtų baudžiama už bet kokią užsienio finansinę paramą, gautą bet kada, net ir ne per rinkimų procesą.
87      Taip pat žr. analogišką sąvoką „užsienio parama“, apibrėžtą Įstatymo dėl rinkimų tvarkos 3 straipsnio 16 punkte („teikiama kitos valstybės, užsienio fizinio ar juridinio asmens ar organizacijos, neturinčios juridinio asmens statuso“). Šiuo klausimu Komisija kaip pavyzdį nurodo asmenis ar organizacijas, veikiančius žiniasklaidos srityje (žurnalistika, radijo ir televizijos stotys, spauda ar net susiję veiklos sektoriai, pavyzdžiui, elektroninės žiniasklaidos turinio kūrimo ir gamybos sektorius), taip pat lobistinę, konsultavimo, komunikacijos ar viešųjų ryšių veiklą. Taip pat galėtų būti kalbama apie Sąjungos pilietį, kuris naudojasi laisvo judėjimo teise ir nori pasinaudoti Sutartyje garantuojamomis politinėmis teisėmis ir kandidatuoti vietos savivaldos ar Europos Parlamento rinkimuose arba remti kitą kandidatą į tokius rinkimus.
88      Žr. šios išvados 63 ir paskesnius punktus. Šiuo klausimu dėl panašios situacijos, susijusios su Sąjungos suteiktomis viešosiomis lėšomis, taip pat žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 60 punktas).
89      Dėl analogiškos situacijos, susijusios su Sąjungos suteiktomis viešosiomis lėšomis, taip pat žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 61 ir 62 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
90      Šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 21 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Žemės ūkio paskirties žemės uzufruktas) (C‑235/17, EU:C:2019:432, 60 ir 61 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
91      2020 m. birželio 18 d. Sprendimas Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 88 ir 89 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
92      Žr. Baudžiamojo kodekso 350/A straipsnį „Neteisėta įtaka rinkėjų valiai“, siejamą su šio kodekso 459 straipsnio 1 dalimi, iš dalies pakeista ginčijamo įstatymo 32 straipsniu.
93      Žr. šios išvados 111 punktą.
94      Žr. Politinių partijų veiklos ir valdymo įstatymo 4 straipsnio 3 dalies ir Įstatymo dėl rinkimų tvarkos 3 straipsnio 16 punkto, 124 straipsnio 1a–1d dalių ir 307/D straipsnio 3 ir 4 dalių, įtrauktų ginčijamo įstatymo 33 straipsniu, nuostatas.
95      Dėl analogiškos situacijos, susijusios su Sąjungos viešųjų lėšų suteikimu, žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 79 ir paskesni punktai).
96      2024 m. spalio 4 d. Sprendimas Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, 46 punktas).
97      Šiuo klausimu žr. 2024 m. liepos 29 d. Sprendimą Alchaster (C‑202/24, EU:C:2024:649, 92 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
98      Šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, 51 ir 52 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
99      Žr. šios išvados 102 ir paskesnius punktus.
100      Šiuo klausimu žr. 2019 m. vasario 14 d. Sprendimą Buivids (C‑345/17, EU:C:2019:122, 51 punktas).
101      Pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punktą „vykdydamas tyrimo funkciją Biuras <...> [aa)] tiria atstovavimo interesams veiklą, išskyrus diplomatinių ir užsienio atstovybių, taip pat profesinius interesus ginančių organizacijų veiklą; [ab)] manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veiklą; [ac)] veiklą, kuria siekiama paveikti demokratinį diskursą ir valstybės bei visuomenės sprendimų priėmimo procesus, įskaitant veiklą, kuria siekiama daryti įtaką asmenų, atliekančių viešosios valdžios funkcijas, sprendimų priėmimo procesui, vykdomą kitų valstybių, taip pat užsienio subjektų, organizacijų ir fizinių asmenų, neatsižvelgiant į jų teisinį statusą, interesais“.
102      Dėl tokio atgrasomojo poveikio ir vidinės cenzūros grėsmės taip pat žr. 2023 m. gegužės 15 d. EŽTT sprendimą Sanchez prieš Prancūziją (CE:ECHR:2023:0515JUD004558115, 184 punktas).
103      Taip pat žr. 2019 m. kovo 12 d. EŽTT sprendimą Ali Gürbüz prieš Turkiją (CE:ECHR:2019:0312JUD005249708, 59–68 punktai).
104      Taip pat žr. Baudžiamojo kodekso 350/A straipsnio „Neteisėta įtaka rinkėjų valiai“ nuostatas, siejamas su šio kodekso 459 straipsnio 1 dalimi, iš dalies pakeista ginčijamo įstatymo 32 straipsniu.
105      Šis vertinimas neturi įtakos galimam saviraiškos ir informacijos laisvės ribojimo pateisinimui, kiek tai susiję, be kita ko, su „manipuliavimo informacija ir dezinformacijos veiklos“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktį, persekiojimu. Šiuo klausimu taip pat žr. 2025 m. liepos 22 d. EŽTT sprendimą Bradshaw ir kt. prieš Jungtinę Karalystę (Pareiškimas Nr. 15653/22, 161 punktas) dėl EŽTK 10 straipsnio.
106      Taip pat žr. 2012 m. lapkričio 22 d. EŽTT sprendimą Telegraaf Media Nederland Landelijke Media B.V. ir kt. prieš Nyderlandus (CE:ECHR:2012:1122JUD003931506, 127 punktas).
107      Taip pat žr. 2009 m. gruodžio 15 d. EŽTT sprendimą Financial Times Ltd ir kt. prieš Jungtinę Karalystę (CE:ECHR:2009:1215JUD000082103, 70 punktas).
108      Žr. šios išvados 45 ir paskesnes išnašas.
109      Taip pat žr. 2012 m. rugsėjo 25 d. EŽTT sprendimą Trade Union of the Police in the Slovak Republik ir kt. prieš Slovakijos Respubliką ir kt. (CE:ECHR: 2012:0925JUD001182808, 60 punktas) ir 2023 m. sausio 23 d. EŽTT sprendimą Macatė prieš Lietuvą (CE:ECHR:2023:0123JUD006143519, 181 ir 182 punktai).
110      Dėl pilietinės visuomenės organizacijų, viešai priskirtų prie „užsienio agentų“, žr. 2024 m. spalio 22 d. EŽTT sprendimą Kobaliya ir kt. prieš Rusiją (CE:ECHR:2024:1022JUD003944616, 67, 75 ir 82 punktai) ir 2022 m. birželio 14 d. EŽTT sprendimą Ecodefence ir kt. prieš Rusiją (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, 131 punktas).
111      Šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 112 punktas ir jame nurodyta EŽTT jurisprudencija).
112      Šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 113 punktas ir jame nurodyta EŽTT jurisprudencija).
113      Šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 114 punktas ir jame nurodyta EŽTT jurisprudencija).
114      Šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 118 punktas). Taip pat šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 14 d. EŽTT sprendimą Ecodefence ir kt. prieš Rusiją (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, 132 punktas).
115      Žr. šios išvados 45 ir paskesnes išnašas.
116      Žr. šios išvados 35 ir paskesnes išnašas.
117      Teisingumo Teismo teigimu, šios garantijos esmė ir taikymo sritis turi būti tokia pati kaip EŽTK 8 straipsnyje numatytų garantijų; žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 122 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
118      2012 m. vasario 7 d. EŽTT sprendimas Axel Springer AG prieš Vokietiją (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, 83 punktas).
119      Šiuo klausimu žr. 2020 m. birželio 18 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (Asociacijų skaidrumas) (C‑78/18, EU:C:2020:476, 124 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Šiuo klausimu taip pat žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė (Teisė apskųsti prašymą pateikti informaciją mokesčių srityje) (jame šiuo klausimu taip pat konstatuotas teisės į asmens duomenų apsaugą, kaip tai suprantama pagal Chartijos 8 straipsnį, ribojimas) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 73 ir 74 punktai).
120      Suteikiant tokį leidimą daroma nuoroda į Informavimo įstatymo 3 straipsnio 6 punkte pateiktą apibrėžtį, pagal kurią tai yra „visi duomenys, išskyrus viešąjį interesą atitinkančius duomenis, kurių atskleidimo, galimybės juos gauti ar prieinamumo reikalaujama pagal įstatymą plačiosios visuomenės naudai“.
121      Pavyzdžiui, 2024 m. spalio 28 d. paskelbtoje ataskaitoje „Átlátszó veiklos poveikis Vengrijos suverenitetui“, susijusioje su pelno nesiekiančio tyrimų portalo Átlátszó paieškos ir leidybos veikla skaidrumo ir korupcijos klausimais, konkrečiai nurodytas jos vadovas, kuris kaltinamas tuo, kad nebendradarbiavo su Biuru (skelbiama adresu https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/dokumentumaink/)
122      Dėl patikrinimų įmonių verslo patalpose žr. 2015 m. birželio 18 d. Sprendimą Deutsche Bahn ir kt. / Komisija (C‑583/13 P, EU:C:2015:404, 20 punktas); taip pat žr. generalinio advokato G. Pitruzzella išvadą byloje Casino, Guichard-Perrachon ir AMC / Komisija (C‑690/20 P, EU:C:2022:579, 33 ir 34 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija) ir generalinės advokatės L. Medina išvadą sujungtose bylose Imagens Médicas Integradas ir kt. (C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2024:537, 31, 41 ir paskesni punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Dėl EŽTK 8 straipsnio taip pat žr. EŽTT sprendimą Société Colas Est ir kt. prieš Prancūziją (CE:ECHR:2002:0416JUD003797197, 40–42 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
123      Šiuo tikslu tam tikra apsauga užtikrinama dėl profesinės paslapties pagal SESV 339 straipsnį. Dėl teisės į komercinės paslapties apsaugą žr. 2021 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, 131–133 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Dėl pakenkimo juridinio asmens įvaizdžiui ir reputacijai dėl Komisijos paskelbtos informacijos pažeidžiant profesinės paslapties reikalavimus žr. 2011 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Idromacchine ir kt. / Komisija (T‑88/09, EU:T:2011:641, 42 ir paskesni punktai), patvirtintą 2013 m. rugsėjo 3 d. Nutartimi Idromacchine ir kt. / Komisija (C‑34/12 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2013:552). Dėl komercinės paslapties apsaugos ir nekaltumo prezumpcijos apsaugos, kuri taip pat glaudžiai susijusi su juridinio asmens reputacijos apsauga, tarpusavio ryšio žr. 2007 m. spalio 12 d. Sprendimą Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse / Komisija (T‑474/04, EU:T:2007:306, 62 ir paskesni punktai, visų pirma 75–78 punktai). Šiuo klausimu taip pat žr. 2000 m. liepos 6 d. Sprendimą Volkswagen / Komisija (T‑62/98, EU:T:2000:180, 281 punktas), patvirtintą 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimu Volkswagen / Komisija (C‑338/00 P, EU:C:2003:473).
124      Žr. Átlátszó vadovo pavyzdį, kai jis buvo apkaltintas nebendradarbiavimu su Biuru (žr. šios išvados 121 išnašą). Dėl tokių organizacijų priskyrimo prie „užsienio agentų“ taip pat žr. 2022 m. birželio 14 d. EŽTT sprendimą Ecodefence ir kt. prieš Rusiją (CE:ECHR:2022:0614JUD000998813, 131 punktas) ir 2024 m. spalio 22 d. EŽTT sprendimą Kobaliya ir kt. prieš Rusiją (CE:ECHR:2024:1022JUD003944616, 75 punktas).
125      Šiuo klausimu žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Facebook Ireland ir Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, 175 punktas); 2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimą Orde van Vlaamse Balies ir kt. (C‑694/20, EU:C:2022:963, 35 punktas); 2023 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Roos ir kt. / Parlamentas (C‑458/22 P, EU:C:2023:871, 59 ir 60 punktai); 2024 m. sausio 18 d. Sprendimą RTL Nederland et RTL Nieuws (C‑451/22, EU:C:2024:54, 69 punktas) ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų) (C‑548/21, EU:C:2024:830, 98 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija); šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato N. Emiliou išvadą byloje Belgian Association of Tax Lawyers ir kt. (C‑623/22, EU:C:2024:189, 138 punktas). Dar žr. 2025 m. spalio 23 d. Sprendimą Кanevi Komers DS (C‑267/24, EU:C:2025:829, 80 punktas), kuriame teigiama, kad teisės aktai nėra pakankamai aiškūs ir tikslūs, kad būtų užtikrintas jų taikymas, atitinkantis Sąjungos teisę, jeigu nacionalinis teismas gali juos aiškinti skirtingai, iš kurių vienas yra suderinamas, o kitas – nesuderinamas su Sąjungos teise.
126      Žr. ginčijamo įstatymo 8 straipsnio 2 dalį.
127      Tai taip pat taikoma „manipuliavimui informacija ir dezinformacijai“, kaip tai suprantama pagal ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ab papunktį (žr. šios išvados 116 ir 124 punktus).
128      Šiuo klausimu žr. 2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimą Orde van Vlaamse Balies ir kt. (C‑694/20, EU:C:2022:963, 26 punktas).
129      Šiuo klausimu žr. 2022 m. gruodžio 8 d. Sprendimą Orde van Vlaamse Balies ir kt. (C‑694/20, EU:C:2022:963, 27 punktas) ir 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg (C‑432/23, EU:C:2024:791, 49 punktas), taip pat mano išvadą byloje Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg (C‑432/23, EU:C:2024:446, 25 punktas).
130      Pagal ginčijamo įstatymo 1 straipsnį Biuras yra „savarankiška valstybės valdymo institucija“.
131      Pagal šią nuostatą „Biuro tyrimo procedūra nėra administracinės institucijos procedūra ir dėl Biuro <...> vykdomos [tyrimo] veiklos negali būti pradėta jokių administracinių ginčų“.
132      Žr. Įstatymo dėl advokato profesijos 13 straipsnio 1 dalį.
133      Ieškinyje Komisija nurodo nesėkmingus Biuro bandymus paraginti Vengrijos advokatūrą bendradarbiauti su juo įgyvendinant ginčijamą įstatymą (skelbiama adresu: https://szuverenitasvedelmihivatal.hu/hirek/valasz-a-magyar-ugyvedi-kamaranak).
134      Šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 2 d. Sprendimą Skeyes (C‑353/20, EU:C:2022:423, 50 ir paskesni punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Šiuo klausimu taip pat žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Liuksemburgo valstybė (Teisinė apsauga nuo prašymo suteikti informaciją mokesčių teisės srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:795, 83 ir 84 punktai).
135      Atsižvelgiant į EŽTT jurisprudenciją dėl EŽTK 6 straipsnio žr. 2021 m. vasario 2 d. Sprendimą Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 36 ir paskesni punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
136      Šiuo klausimu žr. 2021 m. vasario 2 d. Sprendimą Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 42 ir paskesni punktai, be kita ko, 55, 57 ir 58 punktai).
137      Galimas vėlesnis atsisakymo bendradarbiauti paminėjimas metinėje ataskaitoje, paskelbtoje pagal ginčijamo įstatymo 7 straipsnio 4 dalį, šiuo tikslu nėra prievartos priemonė, net jeigu ji gali sustiprinti atitinkamos organizacijos ar asmens paskatą aktyviai bendradarbiauti. Tas pats pasakytina apie Biuro vadovo galimybę kreiptis į Nacionalinės Asamblėjos Nuolatinį nacionalinio saugumo komitetą pagal šio įstatymo 12 straipsnio a punktą. Bet kuriuo atveju Teisingumo Teismo jurisprudencijoje galimas teisės tylėti pažeidimas pripažįstamas tik tuo atveju, kai kompetentinga institucija gali imtis prievartos priemonių, kad užtikrintų pareigos bendradarbiauti vykdymą; žr. 2021 m. vasario 2 d. Sprendimą Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 18, 35 ir paskesni punktai). Dėl procedūrų konkurencijos srityje žr. 1989 m. spalio 18 d. Sprendimą Orkem / Komisija (374/87, EU:C:1989:387, 26 ir paskesni punktai); 2006 m. birželio 29 d. Sprendimą Komisija / SGL Carbon (C‑301/04 P, EU:C:2006:432, 39 ir paskesni punktai) ir 2021 m. sausio 28 d. Sprendimą Qualcomm ir Qualcomm Europe / Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 147 punktas).
138      Taigi šiuo atveju nebūtina priimti sprendimo dėl to, ar skiriasi teisės tylėti apsaugos lygis, atsižvelgiant į tai, ar juo remiasi fizinis, ar juridinis asmuo; šis skirtumas svarbus konkurencijos srityje; žr. 2021 m. vasario 2 d. Sprendimą Consob (C‑481/19, EU:C:2021:84, 46–48 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
139      Šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimą Volker und Markus Schecke ir Eifert (C‑92/09 ir C‑93/09, EU:C:2010:662, 52 ir paskesni punktai); 2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 61 punktas) ir 2023 m. birželio 5 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (Teisėjų nepriklausomumas ir privatus gyvenimas) (C‑204/21, EU:C:2023:442, 330 ir paskesni punktai); 2017 m. liepos 26 d. Nuomonę 1/15 (ES ir Kanados PNR susitarimas) (EU:C:2017:592, 123 ir paskesni punktai ir juose nurodyta jurisprudencija); šiuo klausimu taip pat žr. mano išvadą sujungtose bylose Liuksemburgo valstybė (Teisinė apsauga nuo prašymo suteikti informaciją mokesčių teisės srityje) (C‑245/19 ir C‑246/19, EU:C:2020:516, 71 punktas).
140      Sąvoka „viešasis interesas“ neapibrėžta nei šioje nuostatoje, nei Informavimo įstatymo 3 straipsnio 5 ir 6 dalyse, kuriose taip pat nepateikiama paaiškinimų šiuo klausimu. Pastarosiose nuostatose tik numatyta, pirma, kad „viešąjį interesą atitinkantys duomenys“ yra „informacija arba duomenys, kurie nėra asmens duomenys“. Taigi atrodo, kad šios sąvokos nesuderinamos su sąvoka „viešąjį interesą atitinkantys asmens duomenys“. Kita vertus, nurodomi „duomenys, prieinami dėl viešojo intereso priežasčių“, kurie reiškia „vis[us] duomen[is], išskyrus viešąjį interesą atitinkančius duomenis, kurių atskleidimo, galimybės juos gauti ar prieinamumo reikalaujama pagal įstatymą plačiosios visuomenės naudai“ (išskirta mano).
141      Taip pat žr. 2017 m. liepos 26 d. Nuomonę 1/15 (ES ir Kanados PNR susitarimas) (EU:C:2017:592, 124 punktas), pagal kurią asmens duomenų perdavimas trečiajam asmeniui, kaip antai valdžios institucijai, yra Chartijos 7 straipsnyje įtvirtintos pagrindinės teisės suvaržymas, nesvarbu, kaip perduota informacija bus naudojama vėliau.
142      Šiuo klausimu taip pat žr. 2022 m. spalio 20 d. Sprendimą Koalitsia „Demokratichna Bulgaria – Obedinenie“ (C‑306/21, EU:C:2022:813, 52 punktas).
143      Pagal šią konstatuojamąją dalį, be kita ko, BDAR „nereikalaujama kiekvienu atskiru duomenų tvarkymo atveju specialaus teisės [akto.] Kelioms duomenų tvarkymo operacijoms gali užtekti vieno teisės akto, kai duomenų valdytojas duomenis tvarko vykdydamas jam tenkančią teisinę prievolę arba kai duomenis būtina tvarkyti siekiant atlikti užduotį, vykdomą dėl viešojo intereso arba vykdant viešosios valdžios funkcijas. Be to, Sąjungos ar valstybės narės teisėje turėtų būti nustatytas asmens duomenų tvarkymo
tikslas“.
144      Pagal šią nuostatą, be kita ko, „tame teisiniame pagrinde galėtų būti išdėstytos konkrečios nuostatos pagal šį reglamentą taikomų taisyklių pritaikymui, įskaitant bendrąsias sąlygas, reglamentuojančias duomenų valdytojo atliekamo duomenų tvarkymo teisėtumą, tvarkytinų duomenų rūšis, atitinkamus duomenų subjektus, subjektus, kuriems asmens duomenys gali būti atskleisti[,] ir tikslus, dėl kurių asmens duomenys gali būti atskleisti, tikslo apribojimo principą, saugojimo laikotarpius ir duomenų tvarkymo operacijas bei duomenų tvarkymo procedūras, įskaitant priemones, kuriomis būtų užtikrintas teisėtas ir sąžiningas duomenų tvarkymas, kaip antai tas, kurios skirtos kitiems specialiems IX skyriuje numatytiems duomenų tvarkymo atvejams“ (kursyvu išskirta mano).
145      Taip pat žr. BDAR 10 konstatuojamosios dalies trečią sakinį, pagal kurį, „kalbant apie asmens duomenų tvarkymą siekiant laikytis teisinės prievolės, užduoties, vykdomos dėl viešojo intereso arba vykdant duomenų valdytojui pavestas viešosios valdžios funkcijas, atlikimui valstybėms narėms turėtų būti leidžiama išlaikyti arba nustatyti nacionalines nuostatas, kuriomis konkrečiau apibrėžiamas šiame reglamente nustatytų taisyklių taikymas“ (kursyvu išskirta mano).
146      Šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 21 d. Sprendimą Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 219 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. balandžio 30 d. Sprendimą La Quadrature du Net ir kt. (Asmens duomenys ir kova su intelektinės nuosavybės pažeidimais) (C‑470/21, EU:C:2024:370, 152 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
147      Ginčijamo įstatymo 3 straipsnio a punkto ac papunktis.
148      Dėl plačių
Biuro įgaliojimų atlikti tyrimą, susijusių su informacija, kuri gali būti surinkta vykdant įvairią nurodytą veiklą,
žr., be kita ko, šios išvados 75–80 ir 102–106 punktus.
149      Dėl šio reikalavimo žr. 2022 m. birželio 21 d. Sprendimą Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:491, 219 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. balandžio 30 d. Sprendimą La Quadrature du Net ir kt. (Asmens duomenys ir kova su intelektinės nuosavybės pažeidimais) (C‑470/21, EU:C:2024:370, 152 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
150      Dėl šio reikalavimo žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų) (C‑548/21, EU:C:2024:830, 90 ir paskesni punktai); taip pat šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje Legal Newsdesk Sweden (C‑199/24, EU:C:2025:670, 35 ir 36 punktai).
151      Šiuo klausimu žr. 2022 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimą Vyriausioji tarnybinės etikos komisija (C‑184/20, EU:C:2022:601, 93 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
152      Dėl tokių Chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintų teisių suvaržymų pateisinimo tikslu kovoti su sunkiais nusikaltimais ir užkirsti kelią didelėms grėsmėms visuomenės saugumui žr. 2021 m. kovo 2 d. Sprendimą Prokuratuur (Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
153      Pagal šią nuostatą, be kita ko, „Biuras, vykdydamas 7 ir 8 straipsniuose nurodytą veiklą, tinkamai taiko [Įstatymo dėl pagrindinių teisių komisaro] 27 straipsnio 1 ir 3 dalis“. Šio įstatymo 27 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad dokumentai ir daiktiniai įrodymai, gauti pagrindinių teisių komisarui atliekant tyrimą, nėra vieši.