62022CJ0162_RES
Byla C‑162/22
Byla pagal pareiškėjo A. G. skundą
(Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2023 m. rugsėjo 7 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Telekomunikacijos – Asmens duomenų tvarkymas elektroninių ryšių sektoriuje – Direktyva 2002/58/EB – Taikymo sritis – 15 straipsnio 1 dalis – Elektroninių ryšių paslaugų teikėjų saugomi ir baudžiamąjį procesą vykdančioms institucijoms teikiami duomenys – Vėlesnis duomenų naudojimas atliekant tyrimą dėl tarnybinio nusižengimo“
Teisės aktų derinimas – Telekomunikacijų sritis – Asmens duomenų tvarkymas ir privataus gyvenimo apsauga elektroninių ryšių srityje – Direktyva 2002/58 – Valstybių narių teisė riboti tam tikrų teisių ir pareigų apimtį – Nacionalinės priemonės, kuriomis elektroninių ryšių paslaugų teikėjai įpareigojami bendrai ir nediferencijuotai saugoti srauto ir vietos nustatymo duomenis – Baudžiamąjį procesą vykdančioms institucijoms pateikti duomenys, siekiant kovoti su sunkiais nusikaltimais – Vėlesnis duomenų naudojimas atliekant tyrimą dėl korupcinio pobūdžio tarnybinio nusižengimo – Neleistinumas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7, 8, 11 straipsniai ir 52 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/58 15 straipsnio 1 dalis)
(žr. 30–43 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra pradėjo tarnybinį patikrinimą dėl pareiškėjo pagrindinėje byloje, kuris tuo metu ėjo Lietuvos prokuratūros prokuroro pareigas, nes buvo duomenų, kad vadovaudamas ikiteisminiam tyrimui jis neteisėtai teikė reikšmingą informaciją apie šį ikiteisminį tyrimą įtariamajam ir jo advokatui.
Savo išvadoje dėl šio tyrimo Generalinės prokuratūros komisija konstatavo, kad pareiškėjas pagrindinėje byloje iš tikrųjų padarė tarnybinį nusižengimą. Remiantis šia išvada, tarnybinio nusižengimo įrodymai buvo per tarnybinį patikrinimą surinkta medžiaga. Konkrečiai kalbant, kriminalinės žvalgybos metu gauta informacija ir dviejų ikiteisminių tyrimų duomenys patvirtino, kad pareiškėjas pagrindinėje byloje per ikiteisminį tyrimą, kuriam vadovavo, bendravo telefonu su įtariamojo advokatu. Remdamasi šia išvada generalinė prokuratūra priėmė du įsakymus: pirmuoju skyrė pareiškėjui pagrindinėje byloje nuobaudą – atleidimą iš tarnybos, o antruoju – atleido iš tarnybos. Gavęs pareiškėjo pagrindinėje byloje skundą dėl šių dviejų įsakymų panaikinimo Vilniaus apygardos administracinis teismas jį atmetė, motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad šioje byloje nagrinėjami kriminalinės žvalgybos veiksmai buvo teisėti ir kad informacija, surinkta pagal Kriminalinės žvalgybos įstatymo (
1
) nuostatas, teisėtai panaudota vertinant, ar pareiškėjas pagrindinėje byloje padarė tarnybinį nusižengimą.
Pareiškėjas pagrindinėje byloje kreipėsi su apeliaciniu skundu į Lietuvos vyriausiąjį administracinį teismą – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, teigdamas, kad kriminalinės žvalgybos tyrimo metu kriminalinės žvalgybos subjektų prieiga prie elektroninių ryšių srauto duomenų ir turinio yra toks didelis pagrindinių teisių suvaržymas, kad, atsižvelgiant į Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių (
2
) ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) nuostatas, tokia prieiga gali būti suteikta tik siekiant kovoti su sunkiais nusikaltimais. Pareiškėjo pagrindinėje byloje teigimu, Kriminalinės žvalgybos įstatyme (
3
) numatyta, kad tokie duomenys gali būti naudojami tiriant ne tik sunkius nusikaltimus, bet ir korupcinio pobūdžio drausminius ar tarnybinius nusižengimus.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pareiškėjo pagrindinėje byloje iškelti klausimai susiję su dviem aspektais, t. y. pirma, su prieiga prie elektroninių ryšių paslaugų teikėjų saugomų duomenų kitais tikslais nei kova su sunkiais nusikaltimais ir didelės grėsmės visuomenės saugumui prevencija ir, antra, su šių duomenų panaudojimu tiriant korupcinio pobūdžio tarnybinius nusižengimus gavus tokią prieigą.
Priminęs Sprendime Privacy International (
4
) padarytas išvadas, susijusias su Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių taikymo sritimi, ir Sprendime Prokuratuur
(Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos) (
5
) padarytas išvadas, susijusias su nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ir baudžiamojo persekiojimo už jas tikslo apimtimi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad Teisingumo Teismo jurisprudencijoje dar nebuvo nagrinėtas vėlesnio atitinkamų duomenų naudojimo įtakos pagrindinių teisių suvaržymams aspektas. Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui buvo neaišku, ar toks šių duomenų vėlesnis naudojimas laikytinas tokiu dideliu Chartijoje (
6
) įtvirtintų pagrindinių teisių suvaržymu, kurį pateisinti galima tik kovos su sunkiais nusikaltimais ir didelių grėsmių visuomenės saugumui prevencijos tikslais, taip paneigiant galimybę atitinkamus duomenis naudoti korupcinio pobūdžio tarnybinių nusižengimų tyrimo bylose.
Sprendime Teisingumo Teismas patikslino savo sprendimuose La Quadrature du Net ir kt. (
7
) ir Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (
8
) suformuotos jurisprudencijos taikymo sritį ir konstatavo, kad pagal Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalį, siejamą su Chartija (
9
), draudžiama su elektroniniais ryšiais susijusius asmens duomenis, elektroninių ryšių paslaugų teikėjų saugomus taikant teisėkūros priemonę, kurios imtasi pagal šią nuostatą, ir vėliau taikant šią priemonę perduotus kompetentingoms institucijoms siekiant kovoti su sunkiais nusikaltimais, naudoti tiriant korupcinio pobūdžio tarnybinius nusižengimus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl sąlygų, kuriomis tokių ryšių srauto ir vietos nustatymo duomenys gali būti naudojami korupcinio pobūdžio tarnybinių nusižengimų tyrimo bylose, Teisingumo Teismas pirmiausia priminė, kad prieiga prie minėtų duomenų taikant priemonę, kurios imtasi pagal Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalį, gali būti suteikta tik jeigu šie paslaugų teikėjai šiuos duomenis saugo pagal minėtą nuostatą. Vėlesnis šių duomenų naudojimas galimas tik su sąlyga, kad, pirma, elektroninių ryšių paslaugų teikėjų atliekamas šių duomenų saugojimas atitinka Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalį, kaip ji išaiškinta Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, ir, antra, kompetentingoms institucijoms prieiga prie šių duomenų suteikta taip pat nepažeidžiant šios nuostatos.
Dėl tikslų, galinčių pateisinti tai, kad valdžios institucijos naudoja duomenis, kuriuos elektroninių ryšių paslaugų teikėjai saugo taikydami teisėkūros priemonę, kurios imtasi pagal šias nuostatas, Teisingumo Teismas priminė, kad pagal Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalį, siejamą su Chartija, valstybėms narėms leidžiama nustatyti šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtintos pagrindinės pareigos užtikrinti asmens duomenų konfidencialumą ir susijusių pareigų, nurodytų, be kita ko, šios direktyvos 6 ir 9 straipsniuose, išimtis, jeigu toks ribojimas yra demokratinėje visuomenėje būtina, tinkama ir proporcinga priemonė, skirta nacionaliniam ir visuomenės saugumui bei gynybai apsaugoti arba nusikalstamų veikų ar neteisėto elektroninių ryšių sistemos naudojimo prevencijai, tyrimui, atskleidimui ar baudžiamajam persekiojimui už jas užtikrinti. Šiuo tikslu valstybės narės gali, inter alia, patvirtinti teisėkūros priemones, leidžiančias ribotą laikotarpį saugoti duomenis, kai tai pateisinama vienu iš nurodytų pagrindų.
Teisingumo Teismas patikslino, kad Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalis negali pateisinti to, kad nukrypimas nuo pagrindinės pareigos užtikrinti elektroninių ryšių ir su jais susijusių duomenų konfidencialumą, ypač šios direktyvos 5 straipsnyje numatytas draudimas saugoti šiuos duomenis, taptų taisykle, nes taip būtų labai susiaurinta 5 straipsnio apimtis.
Dėl tikslų, galinčių pateisinti teisių ir pareigų, numatytų būtent Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 5, 6 ir 9 straipsniuose, apribojimą, Teisingumo Teismas priminė, kad šios direktyvos 15 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje pateiktas tikslų sąrašas yra baigtinis, todėl pagal šią nuostatą priimta teisėkūros priemonė turi iš tikrųjų griežtai atitikti vieną iš šių tikslų.
Dėl bendrojo intereso tikslų, galinčių pateisinti priemonę, kurios imtasi pagal Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalį, Teisingumo Teismas priminė, jog iš jo jurisprudencijos, visų pirma sprendimų La Quadrature du Net ir kt. ir Commissioner of An Garda Síochána ir kt., matyti, kad, remiantis proporcingumo principu, egzistuoja šių tikslų hierarchija, atsižvelgiant į jų atitinkamą svarbą, ir kad tokia priemone siekiamo tikslo svarba turi būti siejama su jos sukelto suvaržymo dydžiu. Nacionalinio saugumo užtikrinimo tikslo svarba viršija Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalyje nurodytų tikslų, be kita ko, kovos su nusikalstamumu apskritai, net ir su sunkiais nusikaltimais, ir visuomenės saugumo užtikrinimo tikslų svarbą. Taigi su sąlyga, kad bus laikomasi kitų Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje numatytų reikalavimų, nacionalinio saugumo užtikrinimo tikslas gali pateisinti priemones, numatančias didesnį pagrindinių teisių suvaržymą nei tas, kurį būtų galima pateisinti kitais tikslais.
Kiek tai susiję su nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ir baudžiamojo persekiojimo už jas tikslu, pažymėtina, kad pagal proporcingumo principą tik kova su sunkiais nusikaltimais ir didelės grėsmės visuomenės saugumui prevencija gali pateisinti didelius Chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintų pagrindinių teisių suvaržymus, kaip antai susijusius su srauto ir vietos nustatymo duomenų saugojimu. Taigi tik nedideli minėtų pagrindinių teisių suvaržymai gali būti pateisinami tikslu užtikrinti nusikalstamų veikų prevenciją, tyrimą, nustatymą ir baudžiamąjį persekiojimą už jas apskritai.
Iš šios jurisprudencijos matyti, kad kova su sunkiais nusikaltimais ir didelės grėsmės visuomenės saugumui prevencija bendrojo intereso tikslų hierarchijoje yra ne tokia svarbi kaip nacionalinio saugumo užtikrinimas, tačiau jų svarba viršija kovos su nusikalstamomis veikomis apskritai ir nesunkių grėsmių visuomenės saugumui prevencijos svarbą. Šiame kontekste Teisingumo Teismas priminė, kad valstybių narių galimybė pateisinti teisių ir pareigų, numatytų, be kita ko, Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 5, 6 ir 9 straipsniuose, apribojimą turi būti vertinama atsižvelgiant į suvaržymo, kurį lemia toks apribojimas, dydį ir tikrinant, ar šiuo apribojimu siekiamo bendrojo intereso tikslo svarba jį atitinka.
Be to, Teisingumo Teismas priminė, kad prieiga prie srauto ir vietos nustatymo duomenų, kuriuos paslaugų teikėjai saugo taikydami Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalyje numatytą priemonę – tokia prieiga turi būti suteikta laikantis sąlygų, nustatytų šią direktyvą aiškinančioje jurisprudencijoje, – iš principo gali būti pateisinama tik dėl bendrojo intereso, dėl kurio šiems teikėjams nustatytas toks įpareigojimas saugoti duomenis. Kitaip yra tik tuo atveju, jei prieigos tikslo svarba viršija saugojimą pateisinančio tikslo svarbą.
Teisingumo Teismo teigimu, šie argumentai mutatis mutandis taikomi vėlesniam srauto ir vietos nustatymo duomenų, elektroninių ryšių paslaugų teikėjų saugomų taikant priemonę, kurios imtasi pagal Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių 15 straipsnio 1 dalį, naudojimui siekiant kovoti su sunkiais nusikaltimais. Tokie duomenys, saugomi ir pateikti kompetentingoms institucijoms siekiant kovoti su sunkiais nusikaltimais, negali būti perduoti kitoms institucijoms ir naudojami norint įgyvendinti tokius tikslus, kaip nagrinėjamu atveju, t. y. kovoti su korupcinio pobūdžio tarnybiniais nusižengimais, kurie bendrojo intereso tikslų hierarchijoje yra ne tokie svarbūs kaip kovos su sunkiais nusikaltimais ir didelės grėsmės visuomenės saugumui prevencijos tikslai. Tokiu atveju prieigos prie saugomų duomenų suteikimas prieštarautų pirma nurodytų bendrojo intereso tikslų hierarchijai.
(
1
)	Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 2012 m. spalio 2 d. Lietuvos Respublikos kriminalinės žvalgybos įstatymas (Žin., 2012, Nr. 122-6093; toliau – Kriminalinės žvalgybos įstatymas).
(
2
)	Konkrečiai kalbant, 2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) (OL L 201, 2002, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 514), iš dalies pakeistos 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/136/EB (OL L 337, 2009, p. 11), 15 straipsnio 1 dalis.
(
3
)	Kriminalinės žvalgybos įstatymo 19 straipsnio 3 dalis.
(
4
)	2020 m. spalio 6 d. Sprendimas Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, 39 punktas).
(
5
)	2021 m. kovo 2 d. Sprendimas Prokuratuur(Prieigos prie elektroninių ryšių duomenų sąlygos) (C‑746/18, EU:C:2021:152, 33 ir 35 punktai).
(
6
)	Chartijos 7 ir 8 straipsniai.
(
7
)	2020 m. spalio 6 d. Sprendimas La Quadrature du Net ir kt. (C‑511/18, C‑512/18 ir C‑520/18, EU:C:2020:791).
(
8
)	2022 m. balandžio 5 d. Sprendimas Commissioner of An Garda Síochána ir kt. (C‑140/20, EU:C:2022:258).
(
9
)	Chartijos 7, 8 ir 11 straipsniai, taip pat 52 straipsnio 1 dalis.