62023CJ0725
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. gruodžio 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2011/7/ES – Kova su pavėluotu mokėjimu komerciniuose sandoriuose – Įmonių tarpusavio sandoriai – Komercinių patalpų nuomos sutartis – 2 straipsnio 8 punktas – Sąvoka „mokėtina suma“ – Papildomų sąskaitų faktūrų už nuomos mokestį ir su nuoma susijusias išlaidas išrašymas“
Byloje C‑725/23 [Tusnia] (
i
)
dėl Sąd Rejonowy Katowice-Wschód w Katowicach (Rytų Katovicų apylinkės teismas, Lenkija) 2023 m. spalio 9 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. lapkričio 27 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
M. sp. z o.o. I. S.K.A
prieš
R. W.,
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas N. Jääskinen (pranešėjas), teisėjai M. Condinanzi ir R. Frendo,
generalinis advokatas A. Rantos,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
M. sp. z o.o. I. S.K.A, atstovaujamos radca prawny A. Kuleszyńska,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Ioan, D. Milanowska ir M. Owsiany-Hornung,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/7/ES dėl kovos su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius (OL L 48, 2011, p. 1), 2 straipsnio 8 punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant M. sp. z o.o. I. S.K.A (toliau – M.) ir R. W. ginčą dėl sąskaitose faktūrose nurodytų išlaidų, susijusių su komercinės paskirties nekilnojamojo turto naudojimu, kurias patyrė M., tačiau pagal sutartį turėjo padengti R. W., atlyginimo.
Teisinis pagrindas
3
Direktyvos 2011/7 3, 8, 9 ir 19 konstatuojamosiose dalyse teigiama:
„(3)
Pagal ekonominės veiklos vykdytojų sudarytus komercinius sandorius ar jų su viešosios valdžios institucijomis sudarytus komercinius sandorius daug mokėjimų vykdomi vėliau, nei nustatyta sutartyje ar bendrosiose komercinėse sąlygose. Nors prekės jau būna pristatytos arba paslaugos suteiktos, daugeliu atvejų atitinkamos sąskaitos faktūros apmokamos daug vėliau nei nustatytas terminas. Toks pavėluotas mokėjimas turi neigiamą poveikį likvidumui ir apsunkina finansinį įmonių valdymą. Be to, daromas neigiamas poveikis įmonių konkurencingumui bei pelningumui, nes dėl pavėluoto mokėjimo kreditoriui gali tekti ieškoti išorinio finansavimo. Tokio neigiamo poveikio pavojus ypač didelis ekonominio nuosmukio laikais, kai finansavimo gavimas yra sudėtingesnis.
<…>
(8)
Ši direktyva turėtų būti taikoma tik mokėjimams, kuriais atlyginama už komercinius sandorius. <…>
(9)
Ši direktyva turėtų reglamentuoti visus komercinius sandorius, neatsižvelgiant į tai, ar jie vykdomi tarp privačių ar valstybės įmonių, ar tarp įmonių ir viešosios valdžios institucijų <…>
<…>
(19)
Norint atgrasinti nuo pavėluoto mokėjimo būtina, kad kreditoriams būtų tinkamai kompensuojamos pavėluoto mokėjimo išieškojimo išlaidos. Į išieškojimo išlaidas taip pat turėtų būti įtraukta dėl pavėluoto mokėjimo patirtų administracinių ir vidaus išlaidų kompensacija ir tokiems atvejams šioje direktyvoje turėtų būti nustatyta mažiausia suma, kuri gali būti išmokama kartu su delspinigiais už pavėluotą mokėjimą. Numatant nustatyto dydžio kompensaciją turėtų būti siekiama riboti su išieškojimu susijusias administracines ir vidaus išlaidas. Turėtų būti nustatytas išieškojimo išlaidų kompensavimas nedarant poveikio nacionalinėms nuostatoms, pagal kurias nacionalinis teismas gali priteisti kompensaciją kreditoriui už papildomą žalą, susijusią su skolininko pavėluotu mokėjimu.“
4
Šios direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Šios direktyvos tikslas – kovoti su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, siekiant užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir taip didinti įmonių, visų pirma [mažų ir vidutinių įmonių], konkurencingumą.
2.   Ši direktyva taikoma visiems mokėjimams, kuriais atlyginama už komercinius sandorius.“
5
Minėtos direktyvos 2 straipsnis suformuluotas taip:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1.
komerciniai sandoriai – įmonių sandoriai arba įmonių ir viešosios valdžios institucijų sandoriai, kurių pagrindu už atlygį turi būti perduotos prekės arba suteiktos paslaugos;
<…>
8.
mokėtina suma – pagrindinė suma, kuri turėjo būti sumokėta per sutartyje arba teisės aktuose nustatytą mokėjimo laikotarpį, įskaitant mokėtinus mokesčius, rinkliavas ar kitus mokesčius, nurodytus sąskaitoje faktūroje arba lygiaverčiame reikalavime apmokėti;
<…>“
6
Tos pačios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta:
„Valstybės narės užtikrina, kad įmonėms sudarant komercinius sandorius kreditorius turėtų teisę į delspinigius už pavėluotą mokėjimą nereikalaujant priminimo, kai įvykdomi šie reikalavimai:
a)
kreditorius įvykdė savo sutartines ir teisines pareigas; ir
b)
kreditorius laiku negavo jam priklausančios sumos, išskyrus atvejį, kai skolininkas nėra atsakingas už vėlavimą.“
7
Direktyvos 2011/7 6 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Valstybės narės užtikrina, kad tokiu atveju, jei delspinigiai už pavėluotą mokėjimą, atliekamą pagal komercinį sandorį, tampa mokėtini pagal 3 <…> straipsnį, kreditorius turėtų teisę gauti iš skolininko ne mažesnę kaip nustatytą 40 [eurų] sumą.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
8
2019 m. liepos 3 d. pagrindinės bylos šalys sudarė neterminuotą nuomos sutartį dėl komercinių patalpų Lenkijoje. Pagal šią sutartį R. W. įsipareigojo mokėti M.:
–
nuomos mokestį, įskaitant pridėtinės vertės mokestį,
–
mokesčius už komunalines paslaugas (šilumos, dujų, elektros tiekimą ir kt.), taip pat kitas nuomotojo patirtus šių paslaugų teikimo mokesčius, ir
–
mėnesinį fiksuotą mokestį visiems su nekilnojamuoju turtu susijusiems mokesčiams, išlaidoms ir sąnaudoms padengti, visų pirma bendras nekilnojamojo turto išlaidas ir savivaldybės rinkliavas.
9
2019 m. rugsėjo 13 d. šalys sudarė sutarties priedą ir juo išplėtė sutarties dalyką, įtraukdamos į sutartį dar vienas komercines patalpas.
10
2020 m. gegužės 28 d. raštu M. pranešė R. W. apie nuomos sutarties nutraukimą nedelsiant.
11
M. pareiškė ieškinį R. W. Sąd Rejonowy Katowice-Wschód w Katowicach (Rytų Katovicų apylinkės teismas, Lenkija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, reikalaudamas apmokėti dvidešimt šešias neapmokėtas sąskaitas faktūras, iš jų aštuonias – už nuomos mokestį, vienuolika – už suteiktas komunalines paslaugas ir septynias – už bendrus nuomininkui tenkančius nekilnojamojo turto mokesčius, išlaidas ir sąnaudas, taip pat fiksuotą 40 eurų sumą už kiekvieną nustatytu terminu neapmokėtą sąskaitą faktūrą.
12
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad iš Direktyvos 2011/7 1 straipsnio 2 dalies, siejamos su jos 8 konstatuojamąja dalimi, matyti, jog šios direktyvos taikymo sritis apsiriboja mokėjimais, „kuriais atlyginama už komercinius sandorius“, tačiau pati sąvoka „atlygis“ šioje direktyvoje nėra apibrėžta.
13
Vis dėlto, pasak šio teismo, jei būtų nuspręsta, kad Direktyva 2011/7 taikoma tik mokėjimams, „kuriais atlyginama už komercinius sandorius“, reikėtų daryti išvadą, kad sąvoka „mokėtina suma“, kaip ji suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio 8 dalį, apima tik sumą, skirtą atlyginti už paties kreditoriaus suteiktą paslaugą, t. y. už prekių tiekimą ar paslaugų teikimą, ir neapima mokėjimų, atliekamų kitais atvejais, pavyzdžiui, siekiant atlyginti kreditoriaus vykdant sutartį patirtas išlaidas ar kitas sąnaudas, kai jos nepriklauso tos sutarties dalykui.
14
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad toks aiškinimas reikštų, jog tuomet, kai skolininkas pagal sutartį privalo atlyginti tokias kreditoriaus patirtas išlaidas ar sąnaudas, pavėluotas mokėjimas, dėl kurio kreditorius turi bent laikinai padengti šias išlaidas už skolininką, gali turėti neigiamų pasekmių šio kreditoriaus finansinei padėčiai, o tai prieštarautų Direktyvos 2011/7 tikslui užkirsti kelią situacijoms, kenkiančioms įmonių konkurencingumui ir pelningumui vidaus rinkoje.
15
Šiomis aplinkybėmis Sąd Rejonowy Katowice-Wschód w Katowicach (Rytų Katovicų apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 2011/7] 2 straipsnio 8 punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis taikomas ne tik pagrindinei sumai, atlyginant už konkretiems sutartiniams santykiams, susijusiems su prekių tiekimu ar paslaugų teikimu, labiausiai būdingą paslaugą, bet ir vykdant sutartį patirtų išlaidų, kurias skolininkas įsipareigojo sumokėti pagal sutartį, atlyginimui?“
Dėl prejudicinio klausimo
16
Visų pirma reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2011/7 1 straipsnio 2 dalį ši direktyva taikoma visiems mokėjimams, kuriais atlyginama už „komercinius sandorius“, ir kad ši sąvoka direktyvos 2 straipsnio 1 punkte apibrėžta kaip „įmonių sandoriai arba įmonių ir viešosios valdžios institucijų sandoriai, kurių pagrindu už atlygį turi būti perduotos prekės arba suteiktos paslaugos“. Pastaroji minėtos direktyvos nuostata turi būti siejama su šios direktyvos 8 ir 9 konstatuojamosiomis dalimis, iš kurių, be kita ko, matyti, kad iš esmės ši direktyva skirta taikyti visiems mokėjimams, kurie yra atlygis pagal komercinius sandorius, įskaitant tuos, kurie vykdomi tarp privačių įmonių, išskyrus sandorius, sudarytus su vartotojais, ir kitų rūšių mokėjimus (2022 m. sausio 13 d. Sprendimo New Media Development & Hotel Services, C‑327/20, EU:C:2022:23, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
17
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 1 punktas turi būti aiškinamas taip, kad sutartis, pagal kurią pagrindinė paslauga yra nekilnojamojo turto perdavimas už atlygį laikinai naudoti, kaip antai verslo patalpų nuomos sutartis, yra komercinis sandoris, pagal kurį teikiamos paslaugos, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, su sąlyga, kad šis sandoris yra sudarytas tarp įmonių arba įmonių ir viešosios valdžios institucijų (2020 m. liepos 9 d. Sprendimo RL (Direktyva dėl kovos su pavėluotu mokėjimu), C‑199/19, EU:C:2020:548, 41 punktas).
18
Šiuo atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad M. ir R. W. yra įmonės, kurios vykdė komercinę veiklą. Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjama nuomos sutartis yra komercinis sandoris, kaip jis suprantamas pagal Direktyvą 2011/7 (tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), todėl mokėjimai, kuriais atlyginama už šį sandorį, patenka į šios direktyvos taikymo sritį.
19
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 8 punktas turi būti aiškinamas taip, kad jame nurodyta sąvoka „mokėtina suma“ taikoma ne tik sumai, kurią skolininkas turi sumokėti kaip atlygį už pagrindinę paslaugą, kurią jam suteikė kreditorius, vykdydamas jų tarpusavio sutartį, bet ir kreditoriaus patirtoms šios sutarties vykdymo išlaidoms, kurias skolininkas įsipareigojo atlyginti pagal šią sutartį.
20
Siekiant nustatyti Sąjungos teisės nuostatos taikymo apimtį reikia atsižvelgti į jos formuluotę, kontekstą ir tikslus (2015 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Gmina Wrocław, C‑276/14, EU:C:2015:635, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 8 punkte sąvoka „mokėtina suma“ apibrėžta kaip „pagrindinė suma, kuri turėjo būti sumokėta per sutartyje arba teisės aktuose nustatytą mokėjimo laikotarpį, įskaitant mokėtinus mokesčius, rinkliavas ar kitus mokesčius, nurodytus sąskaitoje faktūroje arba lygiaverčiame reikalavime apmokėti“.
22
Pažodžiui aiškinant šią nuostatą reikia pažymėti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo vartojama formuluote išplečiama sąvokos „mokėtina suma“ taikymo sritis.
23
Viena vertus, kadangi teisės aktų leidėjas pasirinko žodį „įskaitant“, matyti, kad taip jis siekė sudaryti nebaigtinį elementų, kuriuos gali apimti sąvoka „mokėtina suma“, sąrašą. Kita vertus, tai, kad į šį sąrašą įtraukti, be kita ko, „mokėtini mokesčiai, rinkliavos ar kiti mokesčiai“, rodo, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė įtraukti ir sumas, kurios skiriasi nuo pagrindinės sumos, sumokėtos už sutartiniams santykiams labiausiai būdingą paslaugą, tačiau yra su ja susijusios ir kurias skolininkas įsipareigojo atlyginti.
24
Taigi pažodžiui aiškinant Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 8 dalyje įtvirtintą sąvoką „mokėtina suma“ matyti, kad ji negali apsiriboti suma, sumokėta už pagrindinės paslaugos sutartiniuose santykiuose teikimą.
25
Tokį aiškinimą patvirtina šios nuostatos kontekstas ir Direktyvos 2011/7 tikslas.
26
Pirma, kalbant apie šias aplinkybes, šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad ji taikoma visiems mokėjimams, kuriais atlyginama už komercinius sandorius, neišskiriant mokėjimų, kuriais atlyginama už pagrindinės sutartinės paslaugos teikimą, ir mokėjimų, kuriais atlyginama kitais atvejais, kaip antai mokėjimų, kuriais atlyginamos kreditoriaus patirtos sutarties vykdymo išlaidos.
27
Antra, dėl Direktyvos 2011/7 tikslo reikėtų priminti, kad, remiantis jos 1 straipsnio 1 dalimi, šia direktyva siekiama kovoti su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, siekiant užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą, ir taip didinti įmonių, visų pirma mažų ir vidutinių įmonių, konkurencingumą.
28
Kaip matyti iš tos direktyvos 3 konstatuojamosios dalies, Sąjungos teisės aktų leidėjas atsižvelgė į tai, kad tokie pavėluoti mokėjimai turi neigiamą poveikį šių įmonių likvidumui, apsunkina jų finansinį valdymą, taip pat kenkia jų konkurencingumui ir pelningumui, nes dėl šių pavėluotų mokėjimų joms gali tekti ieškoti išorinio finansavimo (šiuo klausimu žr. 2022 m. spalio 20 d. Sprendimo BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, 35 punktą).
29
Taigi iš Direktyvos 2011/7 1 straipsnio 1 dalies, siejamos su jos 3 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad ja siekiama ne tik atgrasyti nuo pavėluotų mokėjimų ir išvengti to, kad skolininkas būtų jais finansiškai suinteresuotas dėl tokioje situacijoje taikomų nedidelių delspinigių ar jų nebuvimo, bet ir veiksmingai apsaugoti kreditorių nuo tokių vėlavimų užtikrinant kuo didesnę jo patirtų išieškojimo išlaidų kompensaciją. Šiuo klausimu tos direktyvos 19 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad į išieškojimo išlaidas taip pat turėtų būti įtraukta dėl pavėluoto mokėjimo patirtų administracinių ir vidaus išlaidų kompensacija, o numatant nustatyto dydžio kompensaciją turėtų būti siekiama riboti su išieškojimu susijusias administracines ir vidaus išlaidas (2022 m. spalio 20 d. Sprendimo BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimo DOMUS-Software, C‑370/21, EU:C:2022:947, 27 punktas ir 2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimo X (Medicinos įrangos tiekimas), C‑419/21, EU:C:2022:948, 36 punktas).
30
Atsižvelgiant į tai, jeigu Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 8 punkte vartojama sąvoka „mokėtina suma“ būtų aiškinama kaip taikoma tik sumai, skirtai atlyginti už pagrindinę sutartinę paslaugą, būtų nepagrįstai apribota šios direktyvos taikymo sritis, o kreditorius neišvengtų neigiamų pasekmių dėl pavėluoto kitų sumų, kurias skolininkas turi padengti pagal tą sutartį, mokėjimo. Toks aiškinimas prieštarauja tikslui atgrasinti skolininkus nuo pavėluotų mokėjimų, kaip matyti iš Direktyvos 2011/7 1 straipsnio 1 dalies, siejamos su jos 19 konstatuojamąja dalimi.
31
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 8 punktas turi būti aiškinamas taip, kad jame nurodyta sąvoka „mokėtina suma“ taikoma ne tik sumai, kurią skolininkas turi sumokėti kaip atlygį už pagrindinę paslaugą, kurią jam suteikė kreditorius, vykdydamas jų tarpusavio sutartį, bet ir kreditoriaus patirtoms šios sutarties vykdymo išlaidoms, kurias skolininkas įsipareigojo atlyginti pagal šią sutartį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
32
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nusprendžia:
2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/7/ES dėl kovos su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, 2 straipsnio 8 punktas
turi būti aiškinamas taip:
jame nurodyta sąvoka „mokėtina suma“ taikoma ne tik sumai, kurią skolininkas turi sumokėti kaip atlygį už pagrindinę paslaugą, kurią jam suteikė kreditorius, vykdydamas jų tarpusavio sutartį, bet ir kreditoriaus patirtoms šios sutarties vykdymo išlaidoms, kurias skolininkas įsipareigojo atlyginti pagal šią sutartį.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.