EUROOPA KOHTU OTSUS24. november 1993(*)Kaupade vaba liikumine – Ostuhinnast madalama hinnaga edasimüügi keeldLiidetud kohtuasjades C-267/91 ja C-268/91_mille
esemeks on Euroopa Kohtule EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel
esitatud Tribunal de grande instance de Strasbourg’i (Prantsusmaa)
eelotsusetaotlus nimetatud kohtus pooleliolevas kriminaalasjas Bernard Keck’ijaDaniel Mithouard’isüüdistuses
eelotsuse tegemiseks ühenduse piires konkurentsi ja vaba liikumist
käsitlevate EMÜ asutamislepingu sätete tõlgendamise küsimustes_EUROOPA KOHUS_koosseisus:
president O. Due, kodade esimehed G. F. Mancini,
J. C. Moitinho de Almeida, M. Díez de Velasco
ja D. A. O. Edward, kohtunikud C. N. Kakouris,
R. Joliet, F. A. Schockweiler, G. C. Rodríguez
Iglesias, F. Grévisse, M. Zuleeg,
P. J. G. Kapteyn ja J. L. Murray_kohtujurist: W. Van Gerven_kohtusekretär: vanemametnik D. Louterman-Hubeau_arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:–        D. Mithouard, esindaja: advokaat M. Meyer, Strasbourg_–        B. Keck, esindaja: advokaat J.-P. Wachsmann, Strasbourg_–        Prantsuse
valitsus, esindajad: välisministeeriumi õigusosakonna juhataja
asetäitja P. Pouzoulet ja sama ministeeriumi õigusosakonna
välisasjade sekretär H. Duchêne_–        Kreeka
valitsus, esindaja: riikliku õigusnõukogu abiõigusnõunik
F. P. Georgakopoulos_–        Euroopa
Ühenduste Komisjon, esindajad: õigusnõunik R. Wainwright ja
õigustalituse juures tegutsev liikmesriigi ametnik V. Melgar, keda
abistas advokaat H. Lehman, Pariis_arvestades kohtuistungi ettekannet_olles
9. märtsi 1993. aasta kohtuistungil ära kuulanud
D. Mithouard’i (esindajad: advokaadid Meyer ja Huet, Strasbourg),
Prantsuse valitsuse ja komisjoni suulised märkused_olles 28. aprilli 1993. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku_on teinud järgmiseotsuse1        Kahe
otsusega 27. juunist 1991, mis saabusid Euroopa Kohtusse
16. oktoobril 1991, esitas Tribunal de grande instance de
Strasbourg EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel kaks eelotsuse
küsimust ühenduse piires konkurentsi ja vaba liikumist käsitlevate
asutamislepingu normide tõlgendamise kohta.2        Need
küsimused kerkisid kriminaalasjas B. Kecki ja D. Mithouard’i
süüdistuses selles, et müües edasi tooteid muutmata kujul nende
tegelikust ostuhinnast madalama hinnaga, rikkusid nad Prantsuse
2. juuli 1963. aasta seaduse nr 63-628 (muudetud
1. detsembri 1986. aasta määruse nr 86-1243
artikliga 32) artiklit 1.3        B. Keck
ja D. Mithouard väitsid enda kaitseks, et nimetatud sätetega ette
nähtud üldine ostuhinnast madalama hinnaga edasimüügi keeld on vastuolus
asutamislepingu artikliga 30 ja ühenduse piires isikute, teenuste
ja kapitali vaba liikumise ja vaba konkurentsi põhimõtetega.4        Tribunal
de grande instance de Strasbourg, tundes vajadust ühenduse õiguse
teatud sätete tõlgendamise järele, otsustas mõlemad menetlused peatada
ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:„Kas
Prantsusmaal 1. detsembri 1986. aasta määruse nr 86-1243
artikliga 32 kehtestatud ostuhinnast madalama hinnaga edasimüügi
keeld on kooskõlas ühisturu piires kaupade, teenuste ja kapitali vaba
liikumise ja vaba konkurentsi ning kodakondsuse alusel
mittediskrimineerimise põhimõtetega, mis on sätestatud 25. märtsi
1957. aasta EMÜ asutamislepingu ning eelkõige selle
artiklitega 3 ja 7, kuna Prantsuse õigusaktid võivad konkurentsi
moonutada:a)      esiteks
sellega, et nende alusel on karistatav vaid ostuhinnast madalama
hinnaga edasimüük ja need jätavad keelu kohaldamisalast välja tootja,
kes võib turul müüa omaenda toodetud, töödeldud või isegi väga vähe
täiustatud toodet alla tootmishinna;b)      teiseks
sellega, et need moonutavad eelkõige piirialadel eri ettevõtjate
vahelist konkurentsi ettevõtjate kodakondsuse ja asukoha alusel?”5        Põhikohtuasja
faktilised asjaolud, menetluse käik ja Euroopa Kohtule esitatud
kirjalikud märkused on ulatuslikumalt esitatud kohtuistungi ettekandes.
Kohtutoimiku materjalid leiavad alljärgnevalt käsitlemist vaid niivõrd,
kuivõrd see on Euroopa Kohtu arutluskäigu seisukohalt vajalik.6        Alustuseks
tuleb märkida, et asutamislepingu sätted, mis käsitlevad isikute,
teenuste ja kapitali vaba liikumist ühenduse piires, ei ole kaupade
turustamist puudutava üldise ostuhinnast madalama hinnaga edasimüügi
keelu osas asjakohased ega ole seega põhikohtuasja vaidlusesemega
seotud.7        Asutamislepingu
artiklis 7 sätestatud mittediskrimineerimise põhimõtte osas nähtub
eelotsusetaotlustest, et siseriiklikul kohtul on kahtlusi, kas
ostuhinnast madalama hinnaga edasimüügi keeld on selle sättega
kooskõlas, sest keeld võib seada ettevõtjad, kellele see laieneb,
halvemasse olukorda võrreldes konkurentidega, kes tegutsevad
liikmesriikides, kus ostuhinnast madalama hinnaga edasimüük on lubatud.8        Sellegipoolest
ei kujuta fakt, et erinevates liikmesriikides müügiga tegelevatele
ettevõtjatele laienevad erinevad õigusaktid, millest mõned lubavad ja
mõned keelavad ostuhinnast madalama hinnaga edasimüüki, endast
diskrimineerimist asutamislepingu artikli 7 mõttes, kuna
siseriiklikud õigusaktid, mis on põhikohtuasjas vaidlusalused, laienevad
riigi territooriumil toimuvale mis tahes müügitegevusele, olenemata
sellega tegelevate isikute kodakondsusest (vt 14. juuli 1988. aasta
otsus kohtuasjas 308/86: Lambert, EKL 1988, lk 4369).9        Lõpuks
ilmneb eelotsuse küsimusest, et siseriiklik kohus soovib saada
selgitusi asjassepuutuvate õigusnormide võimaliku konkurentsivastase
mõju kohta, tuginedes eranditult asutamislepingu artiklis 3
sätestatud ühenduse alustaladele, ent osutamata ühelegi asutamislepingu
erisättele, millega neid põhimõtteid konkurentsi valdkonnas
rakendatakse.10      Võttes
neil asjaoludel arvesse Euroopa Kohtule esitatud kirjalikke ja suulisi
argumente ning soovides anda eelotsust taotlevale kohtule vajalikku
vastust, tuleb ostuhinnast madalama hinnaga edasimüügi keeldu käsitleda
kaupade vaba liikumise vaatenurgast.11      Asutamislepingu
artikli 30 alusel on liikmesriikide vahel keelatud koguselised
impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed. Väljakujunenud
kohtupraktika kohaselt on iga meede, mis võib otse või kaudselt,
tegelikult või võimalikult takistada ühendusesisest kaubandust,
koguselise piiranguga samaväärse toimega meede.12      Tuleb
sedastada, et ostuhinnast madalama hinnaga edasimüüki keelavate
siseriiklike õigusaktide eesmärk ei ole reguleerida liikmesriikide
kaubavahetust.13      Kahtlemata
võivad niisugused õigusaktid müüdavaid koguseid ja järelikult ka
teistest liikmesriikidest pärit toodete müügikoguseid vähendada sel
määral, kui need jätavad ettevõtja ilma ühest müügiedendamise meetodist.
Sellegipoolest jääb alles küsimus, kas niisugune võimalus on piisav
selleks, et kvalifitseerida asjassepuutuvad õigusaktid meetmeteks,
millel on koguselise impordipiiranguga samaväärne toime.14      Kuna
ettevõtjad tuginevad üha sagedamini asutamislepingu artiklile 30,
et vaidlustada mis tahes ettekirjutusi, mis kitsendavad nende
kauplemisvabadust, seda isegi siis, kui need ettekirjutused ei ole
suunatud teistest liikmesriikidest pärit kaupadele, peab Euroopa Kohus
vajalikuks oma sellekohane praktika uuesti läbi vaadata ning seda
täpsustada.15      Cassis
de Dijon’i kohtuasjas tehtud otsuse (20. veebruari
1979. aasta otsus kohtuasjas 120/78: Rewe-Zentral, EKL 1979,
lk 649) kohaselt kujutavad kõik kaupade vabale liikumisele seatud
tõkked, mis tulenevad õigusaktide ühtlustamise puudumisel teistest
liikmesriikidest pärit ja seaduslikult toodetud ja turustatud kaupadele
nõudeid (näiteks nimetuse, kuju, mõõtmete, kaalu, sisalduse, esitluse,
märgistuse, pakendamise osas) kehtestavatest õigusaktidest, endast
samaväärse toimega meetmeid, mis on artikli 30 alusel keelatud,
isegi kui neid nõudeid kohaldatakse vahet tegemata kõikidele toodetele,
välja arvatud juhul, kui nende kohaldamise tingivad üldised huvid, mis
on kaupade vaba liikumise põhimõtte suhtes ülimuslikud.16      Seevastu
erinevalt senisest kohtupraktikast tuleb tõdeda, et teistest
liikmesriikidest pärit toodetele teatud müügitingimusi piiravate või
keelavate siseriiklike sätete kohaldamine ei saa otseselt või kaudselt,
tegelikult või potentsiaalselt takistada liikmesriikidevahelist
kaubandust Dassonville’i kohtuasjas tehtud otsuse mõttes (11. juuli
1974. aasta otsus kohtuasjas 8/74, EKL 1974, lk 837),
tingimusel et neid sätteid kohaldatakse kõikidele asjaomastele
ettevõtjatele, kes tegutsevad riigi territooriumil, ning et need
mõjutavad õiguslikult ja faktiliselt ühtemoodi kodumaiste ja teistest
liikmesriikidest pärit toodete turustamist.17      Kui
need tingimused on täidetud, siis sedalaadi õigusnormide kohaldamine
nende kaupade müügile, mis on pärit teistest liikmesriikidest ja mis
vastavad selle riigi nõuetele, ei takista ega häiri oma olemuselt turule
juurdepääsu rohkem kui kodumaiste kaupade puhul. Niisugused õigusnormid
jäävad seega asutamislepingu artikli 30 kohaldamisalast välja.18      Järelikult
tuleb siseriiklikule kohtule vastata, et EMÜ asutamislepingu
artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav
liikmesriigi õigusaktide suhtes, mis üldisel viisil keelavad edasimüügi
ostuhinnast madalama hinnaga. Kohtukulud19      Euroopa
Kohtule märkusi esitanud Prantsuse valitsuse, Kreeka valitsuse ja
Euroopa Ühenduste Komisjoni kohtukulusid ei hüvitata. Et põhikohtuasja
poolte jaoks on käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja
üks staadium, otsustab kulude jaotuse siseriiklik kohus.Esitatud põhjendustest lähtudesEUROOPA KOHUS_vastuseks
Tribunal de grande instance de Strasbourg’i 27. juuni
1991. aasta kahe otsusega esitatud küsimustele, otsustab:EMÜ
asutamislepingu artiklit 30 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole
kohaldatav liikmesriigi õigusaktide suhtes, mis üldisel viisil keelavad
edasimüügi ostuhinnast madalama hinnaga.DueMancini      Moitinho de AlmeidaDíez de VelascoEdward      KakourisJolietSchockweiler      Rodríguez IglesiasGrévisseZuleeg      KapteynMurrayKuulutatud avalikul kohtuistungil 24. novembril 1993 Luxembourgis.Kohtusekretär       PresidentJ.‑G. Giraud       O. Due* Kohtumenetluse keel: prantsuse.