62023TJ0202_RES
Kohtuasi T‑202/23
Ville Kivikoski jt
versus
Euroopa Liidu Nõukogu
Üldkohtu (üheksas koda laiendatud koosseisus) 30. aprilli 2025. aasta otsus
Avalik teenistus – Ametnikud – Edutamine – 2022. aasta edutamine – Otsus mitte edutada hagejat palgaastmele AST 8 – Tühistamishagi – Põhjendatud huvi – Edutamise väljavaate tõendamine – Vastuvõetavus – Personalieeskirjade artikli 6 lõige 2 – Kohaldatavad protsendimäärad – Personalieeskirjade artikli 45 lõige 1 – Teenete võrdlemine
Ametnike hagid – Põhjendatud huvi – Edutamisest keeldumise peale esitatud hagi – Vajadus tõendada, et on olemas väljavaated edutamiseks
(Ametnike personalieeskirjad, artikli 6 lõige 2, artikkel 35, artikli 45 lõige 1 ning artiklid 90 ja 91)
(vt punktid 15–28)
Ametnikud – Edutamine – Tingimused – Keskmisele teenistuskäigule vastavate protsendimäärade järgimine – Protsendimäärade eesmärk – Võimalus kohaldada personalieeskirjades ette nähtud protsendimäärast erinevat protsendimäära, kui teatud palgaastmetel edutatavate ametnike arv ja keskmine ooteaeg nendel palgaastmetel ei ole omavahel tasakaalus – Välistamine
(Ametnike personalieeskirjad, artikli 6 lõige 2, artikkel 45 ja I lisa B jagu)
(vt punktid 36–49)
Kokkuvõte
Üldkohus, kellele V. Kivikoski ja kaks teist Euroopa Liidu Nõukogu ametnikku esitasid hagi, tühistas laiendatud koosseisus Euroopa Liidu Nõukogu otsuse mitte edutada nimetatud isikuid 2022. aasta edutamise raames palgaastmele AST 8 (edaspidi „vaidlustatud otsus“). Ühtlasi täpsustas ta selle tõendamist, et võimalikul hagejal on huvi tugineda Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) I lisa B jaos ette nähtud ja edutamise raames kohaldatavate protsendimäärade vastuolule personalieeskirjade artikli 6 lõikega 2. Lisaks tõlgendas Üldkohus sellega seoses personalieeskirjade artikli 6 lõiget 2 koostoimes I lisa B jaoga (edaspidi „personalieeskirjade normid“), tehes otsuse selle kohta, kuidas tuleb ühelt poolt sisustada personalieeskirjade artiklis 45 osutatud väljendit „teenetel põhineva ametialase edutamise põhimõte“ ja teiselt poolt personalieeskirjade artiklis 35 nimetatud väljendit „töötavad ametnikud“.
Nõukogu avaldas 2002. aasta juunis nimekirja edutatavatest ametnikest, kellel oli 1. jaanuari 2022. aasta seisuga täitunud vähemalt kaheaastane teenistusstaaž oma palgaastmel, ning võimalike edutamiste arvu iga tegevusüksuse ja palgaastme kohta 2022. aasta edutamise raames. Nimekirjas mainiti 81 palgaastmele AST 8 edutatava ametniku hulgas hagejate nimesid ja teatati 18 edutamisvõimaluse avanemisest sellele palgaastmele.
Juulis 2022 võttis nõukogu vastu vaidlustatud otsuse, avaldades ja kinnitades nimekirja tegevusüksuse AST teenistujatest, keda edutamise nõuandekomitee on edutamiseks soovitanud – hagejate nimesid selles nimekirjas ei olnud.
Hagejad väitsid oma kaebuses, mille nõukogu rahuldamata jättis, et vaidlustatud otsus on vastuolus personalieeskirjade normidega, kuna 18 edutamisvõimaluse asemel oleks pidanud 2022. aasta edutamise raames avanema 37 edutamisvõimalust palgaastmele AST 8.
Üldkohtu hinnang
Esimesena tuletas Üldkohus hagi vastuvõetavuse kohta meelde, et kui ametnik tugineb väitele, et edutamise raames kohaldatud protsendimäärad ei ole kooskõlas personalieeskirjade artikli 6 lõikega 2, peab ta tõendama oma huvi sellele väitele tugineda ja tõendama, et tema isiklikku olukorda arvestades oleks tal olnud väljavaade edutamiseks, kui oleks järgitud nõutud ametikohtade arvu.
Personalieeskirjade selles sättes on ette nähtud, et ilma et see piiraks personalieeskirjade artiklis 45 sätestatud teenetel põhineva ametialase edutamise põhimõtte kohaldamist, vastab iga palgaastme vabade ametikohtade arv iga aasta 1. jaanuaril eelmise aasta 1. jaanuaril madalamal palgaastmel töötavate ametnike arvule, korrutatuna personalieeskirjade I lisa B jaos kõnealusele palgaastmele sätestatud määraga, s.o 25% palgaastmete AST 5 – AST 8 puhul.
Selles osas viitab väljend „töötavad ametnikud“ ühele personalieeskirjade artiklis 35 nimetatud seisundile. Sellest sättest koostoimes personalieeskirjade artikli 6 lõikega 2 tuleneb, et iga palgaastme vabade ametikohtade iga‑aastasel kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta üksnes eelmise aasta 1. jaanuaril madalamal palgaastmel töötavate ametnike halduslikku seisundit, olenemata nende kvalifitseerumisest võimalikule edutamisele.
Üldkohus märkis, et käsitletaval juhul oli kõikidel palgaastmele AST 8 edutatavatel ametnikel, sealhulgas hagejatel, 1. jaanuari 2022. aasta seisuga täitunud vähemalt minimaalne teenistusstaaž palgaastmel AST 7. Lisaks asjaolu, et hagejad ei eristunud teistest edutatavatest ametnikest saadud hinnete või tööülesannete täitmisega seotud vastutuse poolest, tõendab, et kui oleks kohaldatud protsendimäärasid, oleks hagejatel olnud 2022. aasta edutamise raames edutamise väljavaade nagu teistel edutatavatel ametnikel, kui personalieeskirjade artikli 45 lõikes 1 ette nähtud teenete võrdlev hindamine ei vii teistsuguse tulemuseni.
Seetõttu järeldas Üldkohus, et hagejad on tõendanud, et neil oleks olnud edutamise väljavaade, kui 2022. aasta edutamise raames oleks järgitud nende nõutavat palgaastmele AST 8 edutamise võimaluste arvu, s.o nõukogu poolt teatavaks tehtud 18 edutamisvõimaluse asemel 37 edutamisvõimalust, ning sellest tulenevalt on nad tõendanud huvi tugineda kohaldatud protsendimäärade vastuolule personalieeskirjade artikli 6 lõikega 2 ja seega oma põhjendatud huvi.
Teisena märkis Üldkohus protsendimäärade järgimise kohta, et personalieeskirjade artikli 6 lõikes 2 olevast sõnastusest „ilma et see piiraks personalieeskirjade artiklis 45 sätestatud teenetel põhineva ametialase edutamise põhimõtte kohaldamist“, mis viitab edutamisprotsessi hilisemale etapile, ei saa siiski järeldada, et seda põhimõtet võiks rakendada selleks, et kalduda kõrvale protsendimäärade kohaldamisest eelmise aasta 1. jaanuaril madalamal palgaastmel töötavate ametnike arvule, kui määratakse kindlaks iga palgaastme vabade ametikohtade arv aastas ja seega edutamisvõimalused.
Lisaks on protsendimääradel kaks erinevat eesmärki. Ühelt poolt on personalieeskirjade artikli 6 lõike 2 kohaselt nende eesmärk arvutada iga palgaastme kohta edutamiseks eraldatud ametikohtade arv aastas ja selleks kohaldatakse neid määrasid viie aasta keskmise põhjal. Teiselt poolt saab nende määrade abil personalieeskirjade artikli 6 lõikest 2 olenemata kindlaks määrata keskmise teenistusstaaži palgaastmel. Selle küsimuse puhul tuleb arvesse võtta protsendimäärasid, mida kohaldati aastatel, mil ametnik oli asjaomasel palgaastmel, ning personalieeskirjade artikli 6 lõikes 2 ette nähtud viie aasta piirang ei ole seega kohaldatav. Sellest järeldub, et palgaastmel keskmise teenistusstaaži kindlaksmääramise küsimust tuleb eristada küsimusest, mis puudutab nende ametikohtade arvu kindlaksmääramist, mis peavad olema konkreetsele palgaastmele edutamiseks eraldatud.
Seega ei tohtinud nõukogu kohaldada personalieeskirjade I lisa B jaos ette nähtust erinevat protsendimäära ega kalduda kõrvale 2021. aasta 1. jaanuaril palgaastmel AST 7 töötavate ametnike arvust personalieeskirjade artikli 35 tähenduses koostoimes artikli 6 lõikega 2.
Esiteks ei saa erilised asjaolud, mis iseloomustavad palgaastme AST 7 ametnike olukorda, mida nõukogu on oma menetlusdokumentides kirjeldanud, ning eeldusel, et need on tõendatud, õigustada parandusmeetmetega kõrvalekaldumist personalieeskirjade normide selgest ja täpsest sõnastusest, ilma et sellega seataks ohtu niisuguste hierarhiliselt kõrgemalseisvate normide rakendamine nagu personalieeskirjade ja Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste sätted või õiguse üldpõhimõtted.
Nõukogu argument – mille kohaselt tuleks ametnike tegelik karjääriareng lähendada personalieeskirjade I lisa B jaos ette nähtud keskmisele ooteajale igal palgaastmel, juhul kui teatud palgaastmetel edutatavate ametnike arv ja keskmine ooteaeg nendel palgaastmetel ei ole omavahel tasakaalus –, ei ole asjakohane, kuivõrd 2022. aasta edutamise raames palgaastmele AST 8 edutamise võimaluste arvu kindlaksmääramise küsimust ei saa segi ajada küsimusega, mis puudutab keskmise teenistusstaaži kindlaksmääramist palgaastmel AST 7 ja mille suhtes vastupidi esimesele küsimusele ei kohaldata personalieeskirjade artikli 6 lõikes 2 ette nähtud viie aasta keskmisest tulenevat piirangut.
Teiseks ei ole nõukogu tõendatud, et personalieeskirjade normide kohaldamine käsitletavas kohtuasjas, eelkõige arvestades erinevust edutatavate ametnike arvu ja edutamisvõimaluste vahel, oleks takistanud personalieeskirjade artikli 45 lõikes 1 sätestatud ametnike teenete võrdlevat hindamist.