62019TJ0017_RES
Kohtuasi T‑17/19
Giulia Moi
versus
Euroopa Parlament
Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 3. veebruari 2021. aasta otsus
Institutsiooniline õigus – Parlament – Psühholoogiline ahistamine – Parlamendi presidendi otsus, milles järeldati, et kahte parlamendiliikme registreeritud assistenti on ahistatud, ja milles parlamendiliikmele mõisteti karistuseks päevaraha õigusest ilmajätmine 12 päevaks – Parlamendi kodukorra artiklid 11 ja 166 – Sisemine apellatsioon – Parlamendi juhatuse otsus karistuse kinnitamise kohta – Parlamendi kodukorra artikkel 167 – Tühistamishagi – Hagi esitamise tähtaeg – Vastuvõetavus – Kaitseõigused – Lepinguväline vastutus
Euroopa Parlament – Liikmed – Distsiplinaarmeetmed – Sanktsioonid – Parlamendi presidendi otsus – Kaebus – Fakultatiivsus – Liidu kohtusse pöördumine – Lubatavus – Tühistamishagi esitamise tähtaja algus – Ahistamisjuhtumit käsitleva otsuse ja karistusotsuse lahutamatus
(ELTL artikkel 263; Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 47; Euroopa Parlamendi kodukord, artikkel 167)
(vt punktid 43–47, 49–52 ja 77)
Ametnike hagid – Eelnev halduskaebus – Kaebuse ja hagi vastavus – Kohaldamatus parlamendiliikme ja Euroopa Parlamendi vahelisele vaidlusele tühistamishagi raames
(ELTL artiklid 263 ja 270; personalieeskirjad, artiklid 90 ja 91)
(vt punktid 84–90)
Euroopa Liidu õigus – Põhimõtted – Kaitseõigused – Kohaldamine isiku vastu algatatud igas menetluses, mis võib viia selle isiku huve kahjustava otsuseni – Põhimõte, mis peab olema tagatud isegi asjaomast menetlust reguleerivate normide puudumisel – Ulatus – Menetlus, milles tuvastatakse, kas on aset leidnud ahistamine Euroopa Parlamendi liikme poolt – Ahistamises süüdistatavale isikule kõigi teda puudutavate toimikumaterjalide kohustuslik edastamine – Tagajärjed
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikli 41 lõige 2)
(vt punktid 91–105, 107–110, 112, 114–120, 122–125, 127 ja 132–134)
Lepinguväline vastutus – Tingimused – Õigusvastase aktiga tekitatud tegelik ja kindel kahju – Vaidlustatud õigusvastase akti tühistamine – Mittevaralise kahju adekvaatne hüvitamine
(ELTL artikli 340 teine lõik)
(vt punktid 143 ja 144)
Kokkuvõte
Hageja oli aastatel 2014–2019 Euroopa Parlamendi liige. Tema kaks parlamendiliikme registreeritud assistenti esitasid abitaotluse (
1
), viidates keerulisele tööolukorrale, ja pärast seda 2017. aasta novembris ahistamise kohta kaebuse kõnealuste küsimustega tegelevale parlamendi nõuandekomiteele (
2
).
Olles analüüsinud nõuandekomitee arvamust ja hageja seisukohti, tegi parlamendi president 2. oktoobril 2018 kahes eraldiseisvas kirjas ühelt poolt otsuse, milles ta järeldas, et kahte nimetatud kaebajat on psühholoogiliselt ahistatud, ning teiselt poolt otsuse, millega ta määras hagejale tema käitumise eest kahe kaebaja suhtes karistuseks päevaraha õigusest ilmajätmise 12 päeva pikkuse ajavahemiku jooksul.
Hageja esitas 16. oktoobril 2018 parlamendi juhatusele sisemise apellatsiooni (
3
) presidendi karistusotsuse peale. Parlamendi juhatus kinnitas presidendi karistusotsust 12. novembri 2018. aasta otsusega, mis kuulutati 14. novembri 2018. aasta täiskogu istungil ja mis tehti teatavaks samal päeval. Seejärel esitas hageja 11. jaanuaril 2019 tühistamishagi ahistamisjuhtumit käsitleva presidendi otsuse ja presidendi karistusotsuse peale ning kahju hüvitamise nõude.
Üldkohus, kes arutas asja laiendatud koosseisus, tühistas kolm eespool nimetatud otsust ja jättis ülejäänud osas hageja hagi, sealhulgas tema kahju hüvitamise nõude rahuldamata. Üldkohus selgitas kohtupraktikat, mis puudutab esiteks õiguse olla ära kuulatud ja kaitseõiguste vahelisi seoseid ning teiseks asjaolusid, mis peavad olema kaitseõiguste rikkumise tuvastamise järel tühistamise saavutamiseks tõendatud. Lisaks täpsustas Üldkohus kaebuse ja hagiavalduse „vastavuse“ põhimõtte (
4
) kohaldamise piire.
Üldkohtu hinnang
Hinnates esimesena tühistamisnõude vastuvõetavust presidendi karistusotsust puudutavas osas, leidis Üldkohus, et parlamendi juhatuse otsuse vastuvõtmine ei takista hagejal esitada hagi presidendi karistusotsuse peale, isegi kui viimati nimetatud otsuse peale on esitatud sisemine apellatsioon parlamendi kodukorra artikli 167 alusel (
5
). Lisaks asus Üldkohus seisukohale, et hageja võis nõuda presidendi karistusotsuse tühistamist hiljemalt päeval, mil möödus hagi esitamise tähtaeg, mida arvutatakse alates parlamendi juhatuse otsuse teatavakstegemisest. Käsitletaval juhul leidis Üldkohus, et nõuet ei saa pidada hilinenult esitatuks ja seega on see vastuvõetav.
Hinnates teisena tühistamisnõude vastuvõetavust ahistamisjuhtumit käsitlevat presidendi otsust puudutavas osas, asus Üldkohus seisukohale, et õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja korrakohase õigusemõistmise põhimõte nõuavad koostoimes, et liidu kohtu poole pöördutaks samal ajal seoses niisuguste otsuste õiguspärasusega, mis moodustavad ühe ja sama vaidluse, milleks käsitletaval juhul on otsus, milles tuvastatakse ahistamise asetleidmine, ja otsus, mis eelmisest sõltub ja milles on mõistetud karistus nende asjaolude eest. Seega, kuna ahistamisjuhtumit käsitlev presidendi otsus on lahutamatult seotud karistusotsusega, hakkas esimese peale tühistamishagi esitamise tähtaeg – nagu ka teise puhul – kulgema alles alates parlamendi juhatuse sellise otsuse teatavakstegemisest, mis võeti vastu sisemise apellatsiooni tulemusel. Üldkohus leidis samamoodi, et seda nõuet ei saa lugeda hilinenult esitatuks ning seega on ka see nõue vastuvõetav.
Mis puudutab kaitseõiguste tagamise põhimõtte rikkumise kohta esitatud esimese väite vastuvõetavust, siis rõhutas Üldkohus kõigepealt, et hageja hagi põhineb ELTL artiklil 263, mitte ELTL artiklil 270, mis käsitleb kõiki liidu ja tema teenistujate vahelisi vaidlusi. Viimati nimetatud sätte alusel algatatud vaidlustes ja seoses personalieeskirjadega kehtestatud kohustusliku eelneva kaebusega kehtestati aga vastavuse põhimõte, ilma et Euroopa Kohus või Üldkohus oleks seda selles etapis laiendanud hagidele, mis on esitatud ELTL artikli 263 alusel ja millele eelneb halduslik etapp. Üldkohus leidis seega, et vastavuse põhimõte ei ole kohaldatav sellisele vaidlusele, mille hageja on esitanud Üldkohtule, ning järelikult ei saa esimest väidet tunnistada vastuvõetamatuks põhjusel, et parlamendi juhatuse ees ei tuginetud kaitseõiguste tagamise põhimõtte rikkumisele sisemise apellatsiooni raames.
Esimese väite põhjendatuse kohta meenutas Üldkohus, et kaitseõigused, mis hõlmavad õigust olla ära kuulatud ja õigust tutvuda toimikuga, kuuluvad liidu õiguskorra oluliseks osaks olevate ja Euroopa Liidu põhiõiguste hartas sätestatud põhiõiguste hulka. Niisiis toonitas Üldkohus, et kaitseõiguste tagamise üldpõhimõte on konkreetsel juhul kohaldatav, kuna hageja suhtes algatatud menetlus võib lõppeda ja lõppeski parlamendiliikme karistamisega ahistamise eest. Menetluses, mille eesmärk on tuvastada ahistamise asetleidmine, tähendab see põhimõte, et võimalikke konfidentsiaalsusnõudeid järgides peab diskrimineerimises kahtlustatavale isikule enne teda kahjustava otsuse tegemist edastama kõik selle ahistamisega seotud süüstavad ja süüst vabastavad toimikumaterjalid ning et ta tuleb nendega seoses ära kuulata. Käsitletavas asjas märkis Üldkohus, et kuigi menetluse ajal, mille tulemusel tuvastati ahistamisjuhtum ja määrati karistus, teavitati hagejat kahe registreeritud assistendi kaebuste sisust, ei olnud tal võimalik tutvuda nende isikute ütlustega, mis nad nõuandekomitees andsid, ega toimikumaterjalidega, eelkõige e-kirjade ja SMS-sõnumite kogu sisuga, kuigi seda mitmesugust teavet võeti arvesse, et järeldada, et tegemist on ahistamisega, ja et hagejat karistada. Üldkohus leidis, et järelikult on käsitletaval juhul rikutud hageja kaitseõiguste tagamise üldpõhimõtet.
Selle põhimõtte tagajärgi lahates meenutas Üldkohus, et kaitseõiguste rikkumine toob kaasa menetluse lõpus tehtud otsuse tühistamise vaid juhul, kui ilma selle rikkumiseta oleks menetluse tulemus võinud olla teistsugune. (
6
) See nõue on täidetud, kui hageja, kes ei saanud tutvuda tõenditega, mida oleks pidanud talle edastama kaitseõiguste järgimise kohaselt, ei saanud esitada tulemuslikult oma seisukohti ja seega võeti temalt kas või väike võimalus tagada enda parem kaitse. Sellisel juhul avaldab toimikumaterjalide edastamata jätmine, millele administratsioon tugines, kaitseõiguste tagamise seisukohast vältimatut mõju sellise menetluse lõpus vastu võetud aktidele, mis võivad hagejat ebasoodsalt mõjutada. Üldkohus leidis käsitletavas asjas, et kuna hagejal ei olnud võimalik tutvuda kogu toimiku sisuga, võeti hagejalt käesoleval juhul võimalus tagada enda parem kaitse ning et see rikkumine mõjutas vältimatult nende otsuste sisu, mis tehti ahistamise asetleidmise ja karistuse kohta.
Seetõttu leidis Üldkohus, et kolm asjaomast otsust tuleb kaitseõiguste tagamise üldpõhimõtte rikkumise tõttu tühistada.
(
1
)	Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad“) artikli 24 alusel.
(
2
)	Komitee, mis tegeleb parlamendiliikme registreeritud assistentide poolt Euroopa Parlamendi liikmete vastu esitatud ahistamiskaebuste menetlemisega ja ahistamise ärahoidmisega töökohal, loodi ahistamist käsitlevate parlamendi 14. aprilli 2014. aasta sise‑eeskirjade (muudetud 6. juulil 2015) artikli 1 lõikega 1.
(
3
)	Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 167 alusel.
(
4
)	Selle põhimõttega nõutakse, et liidu kohtule esitatud väide või vaidlustamisalus oleks esitatud juba kohtueelses menetluses või et see oleks otseselt seotud samas raamistikus esitatud kriitikaga, kuna vastasel juhul on see vastuvõetamatu.
(
5
)	21. veebruari 2018. aasta kohtuotsus LL vs. parlament (C‑326/16 P, EU:C:2018:83, punktid 34–37) ja 19. septembri 2018. aasta kohtuotsus Selimovic vs. parlament (T‑61/17, ei avaldata, EU:T:2018:565, punkt 45).
(
6
)	4. aprilli 2019. aasta kohtuotsus OZ vs. EIP (C‑558/17 P, EU:C:2019:289, punktid 76–78) ja 25. juuni 2020. aasta kohtuotsus HF vs. parlament (C‑570/18 P, EU:C:2020:490, punkt 73).