62021CJ0402_RES
Дело C‑402/21
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid и др.
срещу
SиStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(Преюдициално запитване, отправено от Raad van State)
Решение на Съда (втори състав) от 9 февруари 2023 година
„Преюдициално запитване — Споразумение за асоцииране ЕИО—Турция — Решение № 1/80 — Членове 6 и 7 — Турски граждани, които вече са интегрирани на пазара на труда в приемащата държава членка и имат корелативно право на пребиваване — Решения на националните органи за отнемане на правото на пребиваване на турски граждани, които законно пребивават в съответната държава членка от повече от 20 години, по съображение че представляват настояща, реална и достатъчно сериозна заплаха за основен интерес на обществото — Член 13 — Клауза standstill — Член 14 — Обосноваване — Съображения, свързани с обществения ред“
Международни споразумения — Споразумение за асоцииране ЕИО—Турция — Свободно движение на хора — Работници — Правило standstill, съдържащо се в член 13 от Решение № 1/80 на Съвета за асоцииране — Приложно поле — Турски граждани, които притежават правата по член 6 или член 7 от това решение — Включване
(членове 6, 7 и 13 от Решение № 1/80 на Съвета за асоцииране ЕИО—Турция)
(вж. т. 53—56 и 58—60; т. 1 от диспозитива)
Международни споразумения — Споразумение за асоцииране ЕИО—Турция — Свободно движение на хора — Работници — Ограничения, обосновани от съображения, свързани с обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве — Обхват — Национална правна уредба, която позволява да се отнема правото на пребиваване на турски граждани, които представляват реална, настояща и достатъчно сериозна заплаха за даден обществен интерес — Обосноваване — Условия — Пропорционалност — Предварителна и индивидуална преценка на настоящото положение на тези граждани
(членове 6, 7 и 13 и член 14, параграф 1 от Решение № 1/80 на Съвета за асоцииране ЕИО—Турция; член 12 от Директива 2003/109 на Съвета)
(вж. т. 66, 68—73, 75 и 77; т. 2 от диспозитива)
Резюме
В Нидерландия разрешението за безсрочно пребиваване на чужденци може да се отнема в частност ако чужденецът е осъждан за престъпления, за които се предвижда наказание лишаване от свобода за не по-малко от три години, а общият срок на наложените наказания достига определен праг. До 2012 г. обаче е било забранено да се отнема разрешението, ако чужденецът е пребивавал законно в страната от най-малко 20 години. Тази забрана е вдигната със законодателно изменение от юли 2012 г., мотивирано с промяната във възгледите в нидерландското общество относно защитата на обществения ред (
1
).
Въз основа на новото законодателство Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (държавен секретар за правосъдието и сигурността, Нидерландия) издава актове, с които отнема разрешенията за безсрочно пребиваване на трима турски граждани — S, E и C, които пребивават законно в Нидерландия от повече от 20 години. Той мотивира отнемането на разрешенията с това, че по време на пребиваването си въпросните турски граждани са били многократно осъждани, като тежестта на извършените престъпления и общият срок на наложените ефективни наказания достигат необходимия праг, а това поведение представлява реална, настояща и достатъчно сериозна заплаха за основен интерес на обществото.
Жалбите, които S, E и съответно C подават срещу тези актове до Rechtbank Den Haag (Първоинстанционен съд Хага, Нидерландия), довеждат до разнопосочни резултати по въпроса за приложимостта в случая на член 13 от Решение № 1/80 на Съвета за асоцииране (
2
), което се прилага от 1 декември 1980 г. Тази разпоредба предвижда клауза standstill, която забранява на държавите членки да въвеждат нови ограничения, свързани с условията за достъп до заетост за турските работници и членовете на техните семейства, които пребивават и се трудят законно на тяхна територия. Съгласно член 14 от Решение № 1/80 обаче по отношение на прилагането на разпоредбите на това решение, които се отнасят до заетостта и свободното движение на работници, може да се налагат ограничения, обосновани в частност от съображения за обществен ред.
Сезиран с жалби против първоинстанционните съдебни актове, Raad van State (Държавен съвет, Нидерландия) решава да отправи запитване до Съда за обхвата и взаимовръзката на членове 13 и 14 от Решение № 1/80.
В решението си Съдът потвърждава, че член 13 от Решение № 1/80 се прилага по отношение на турските граждани, които вече притежават права в областта на заетостта и свободното движение съгласно Решение № 1/80. Освен това той уточнява при какви условия определено ново ограничение на тези права, срещу което съответните турски граждани могат да възразят с позоваване на член 13, може да се обоснове с изисквания за обществен ред по смисъла на член 14 от Решение № 1/80.
Съображения на Съда
На първо място, Съдът разглежда обхвата на клаузата standstill по член 13 от Решение № 1/80. Той припомня практиката си, че тази клауза има директен ефект и трябва да се тълкува широко предвид целта на Решение № 1/80 за установяване на свободното движение на работници. Всъщност в противоречие с целта на Решение № 1/80 са както новите ограничения, които затягат условията за достъп до започване на професионална дейност за турските работници или членовете на техните семейства, така и ограниченията, които след момента, от който работникът или членовете на семейството му вече се ползват с права в областта на заетостта съгласно член 6 или член 7 от Решение № 1/80 (
3
), стесняват гарантирания им от тези права достъп до дейност като наети лица.
Освен това от съдебната практика следва, че мерки на държава членка, с които се цели да се определят критериите за законност на положението на турските граждани чрез приемане или промяна в частност на условията за пребиваването им на територията на страната, биха могли да представляват нови ограничения по смисъла на член 13 от Решение № 1/80.
Следователно национална правна уредба, която позволява да се отнемат правата на пребиваване, които заинтересованите лица имат по силата на членове 6 и 7 от Решение № 1/80, ограничава правото им на свободно движение в сравнение с това, с което са разполагали при влизането в сила на Решението, и затова представлява ново ограничение по смисъла на член 13 от Решението. Ето защо засегнатите турски граждани могат да се позовават на тази разпоредба.
На второ място, Съдът разглежда въпроса за връзката между член 13 и член 14 от Решение № 1/80. Той подчертава, че предвиденото в член 14 изключение от забраната за въвеждане на „нови ограничения“ поради изисквания за обществен ред представлява отклонение от свободното движение на работници и затова трябва да се тълкува стриктно. Също така, националните мерки, приемани с оглед на такива изисквания, трябва да са годни да гарантират осъществяването на следваната цел за защита на обществения ред и да не надхвърлят необходимото за постигането ѝ.
Освен това, когато става дума за турски работници, които, подобно на S, E и C, пребивават в приемащата държава членка от повече от 10 години, за целите на прилагането на споменатия член 14 Съдът приема за референтна разпоредбата на член 12 от Директива 2003/109 (
4
) в областта на защитата на дългосрочно пребиваващите лица. Всъщност, за да се приемат спрямо такива лица мерки, обосновани от съображения за обществен ред или обществена сигурност, е необходимо преди това компетентните национални органи във всеки отделен случай да преценяват — като съобразяват както принципа на пропорционалност, така и основните права на заинтересованото лице — дали личното поведение на лицето представлява настояща, реална и достатъчно сериозна опасност за основен интерес на обществото.
По тези съображения Съдът намира, че разглежданата законодателна мярка попада в пределите на свободата на преценка на нидерландските органи по член 14 от Решение № 1/80. Посочването на довелата до новото ограничение промяна в обществените възгледи и обосноваването с обществения ред обаче не са достатъчни сами по себе си, за да легитимират тази мярка. В допълнение към това е необходимо, като вземе предвид правата, които предоставя Решение № 1/80, запитващата юрисдикция да прецени дали националната мярка е годна да гарантира осъществяването на следваната цел, дали не надхвърля необходимото за постигането ѝ и дали предвижда предварителна и индивидуална преценка на настоящото положение на съответния турски работник.
(
1
)	Besluit houdende wijziging van het Vreemdelingenbesluit 2000 in verband met aanscherping van de glijdende schaal (Правилник за изменение на Правилника за чужденците с цел увеличаване на строгостта на подвижната скàла) от 26 март 2012 г. (Stb. 2012, бр. 158).
(
2
)	Решение № 1/80 на Съвета за асоцииране от 19 септември 1980 година относно развитието на асоциирането между Европейската икономическа общност и Турция.
(
3
)	Членове 6 и 7 от Решение № 1/80 предвиждат права в областта на заетостта в полза на турските работници и съответно на членовете на техните семейства, които са получили разрешение да ги последват.
(
4
)	Директива 2003/109/ЕО на Съвета от 25 ноември 2003 година относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни (ОВ L 16, 2004 г., стр. 44; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 225).