62024CJ0209
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2026. gada 12. martā (
*1
)
Apelācija – Civildienests – Pagaidu darbinieks – LESD 266. pants – Lēmums, kas pieņemts, izpildot Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu, ar kuru atcelts lēmums nepagarināt līgumu uz nenoteiktu laiku un piespriests atlīdzināt nodarīto kaitējumu – Atcelšanas prasība un prasība par kaitējuma atlīdzību – Lietas materiālos esošas informācijas sagrozīšana – Tiesas Reglamenta 151. panta 1. punkts – Lūgums izņemt dokumentu no lietas materiāliem – Advokātu saziņas konfidencialitāte – Tvērums
Lietā C‑209/24 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2024. gada 17. martā iesniegusi
VP, ar dzīvesvietu Minhenē (Vācija), ko pārstāv J. Menze un H. Tettenborn, Rechtsanwälte,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
otrs lietas dalībnieks –
Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (
Cedefop
), ko pārstāv T. Bontinck un A. Guillerme, avocats,
atbildētājs pirmajā instancē,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún] (referente), tiesneši J. Pasers [J. Passer], J. Regans [E. Regan], D. Gracijs [D. Gratsias] un B. Smulderss [B. Smulders],
ģenerāladvokāts: A. Rants [A. Rantos],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 12. jūnija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar apelācijas sūdzību VP lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2024. gada 7. februāra spriedumu VP/Cedefop (T‑563/22, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2024:72), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja viņas prasību, pirmkārt, atcelt Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra (Cedefop) izpilddirektora 2021. gada 17. decembra lēmumu (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”) un Cedefop Apelācijas padomes 2022. gada 17. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “lēmums par sūdzības noraidīšanu”) un, otrkārt, piespriest atlīdzināt viņai nodarīto morālo kaitējumu 100000 EUR. Turklāt VP lūdz piespriest Cedefop samaksāt viņai 5000000 EUR kā kompensāciju par morālo kaitējumu, ko viņa esot cietusi.
Tiesvedības priekšvēsture
2
Tiesvedības priekšvēsture ir aprakstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–15. punktā, un to var apkopot šādi.
3
2007. gada 16. novembrīCedefop apelācijas sūdzības iesniedzēju pieņēma darbā par pagaidu darbinieci juridiskās padomnieces pienākumu pildīšanai. Viņas līgums tika pagarināts līdz 2017. gada 15. novembrim.
4
2017. gada 10. martā apelācijas sūdzības iesniedzēja nosūtīja Cedefop izpilddirektoram lūgumu pagarināt viņas līgumu, pamatojoties uz Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) 90. panta 1. punktu, kas piemērojams pagaidu darbiniekiem saskaņā ar Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtības 46. pantu (turpmāk tekstā – “lūgums pagarināt līgumu”).
5
Ar 2017. gada 12. maija lēmumu minētais izpilddirektors noraidīja šo lūgumu un informēja apelācijas sūdzības iesniedzēju, ka viņas līgums netiks pagarināts.
6
Ar 2017. gada 1. decembra lēmumu Cedefop Apelācijas padome (turpmāk tekstā – “Apelācijas padome”) noraidīja prasītājas sūdzību par 2017. gada 12. maija lēmumu.
7
Ar 2020. gada 16. decembra spriedumu VP/Cedefop (T‑187/18, turpmāk tekstā – atceļošais spriedums, EU:T:2020:613) Vispārējā tiesa atcēla 2017. gada 12. maija lēmumu (rezolutīvās daļas 1. punkts), kā arī 2017. gada 1. decembra lēmumu (rezolutīvās daļas 2. punkts) (turpmāk tekstā kopā – “atceltie lēmumi”). Turklāt Vispārējā tiesa piesprieda Cedefop samaksāt summu 30000 EUR kā atlīdzību par apelācijas sūdzības iesniedzējai nodarīto mantisko kaitējumu (rezolutīvās daļas 3. punkts), kā arī 10000 EUR kā atlīdzību par morālo kaitējumu (rezolutīvās daļas 4. punkts). Pārējā daļā Vispārējā tiesa prasību noraidīja (rezolutīvās daļas 5. punkts) un piesprieda Cedefop atlīdzināt tiesāšanās izdevumus (rezolutīvās daļas 6. punkts).
8
No atceļošā sprieduma pamatojuma izriet, ka Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka 2017. gada 12. maija lēmumā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, ciktāl tajā šis pasākums tiek pamatots ar paredzēto Cedefop juridiskā dienesta likvidēšanu. Turklāt Vispārējā tiesa uzskatīja, ka nevar izslēgt, ka šis lēmums varēja tikt balstīts uz atšķirīgu pamatojumu – ka apelācijas sūdzības iesniedzēja bija zaudējusi Cedefop izpilddirektora uzticību. Tā nosprieda, ka minētais lēmums, ciktāl tas bija balstīts uz uzticības zudumu, tika pieņemts, neievērojot tiesības tikt uzklausītam, tiesības uz aizstāvību un Civildienesta noteikumu 26. pantu.
9
2021. gada 8. janvārī apelācijas sūdzības iesniedzēja aicināja Cedefop izpildīt atceļošo spriedumu saskaņā ar LESD 266. pantu (turpmāk tekstā – “lūgums izpildīt atceļošo spriedumu”). Šajā ziņā viņa lūdza Cedefop pagarināt viņas līgumu uz nenoteiktu laiku, sākot no 2017. gada 16. novembra.
10
Ar 2021. gada 2. marta vēstuli Cedefop izpilddirektors šajā datumā atbildēja apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka atceļošā sprieduma izpilde liek izmaksāt tikai 40000 EUR kā atlīdzību par viņai nodarīto mantisko un morālo kaitējumu, pieskaitot tiesāšanās izdevumus, jo Vispārējās tiesas konstatētā prettiesiskuma sekas tiek kompensētas ar šīs atlīdzības izmaksu.
11
2021. gada 28. aprīlī apelācijas sūdzības iesniedzēja saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktu iesniedza sūdzību par 2021. gada 2. marta atbildi. Tā atkārtoti apgalvoja, ka Cedefop neesot izpildījis atceļošā sprieduma rezolutīvās daļas 1. un 2. punktu.
12
Apelācijas padomes priekšsēdētājs 2021. gada 29. jūlijā apelācijas sūdzības iesniedzējai nosūtīja vēstuli, kurā norādīja, ka šī padome 2021. gada 16. jūlija sanāksmē nolēma apmierināt viņas 2021. gada 28. aprīļa sūdzību un “atcelt” minēto 2021. gada 2. marta lēmumu, jo viņai nav tikusi dota iespēja par to iesniegt apsvērumus.
13
2021. gada 7. septembrīCedefop izpilddirektors apelācijas sūdzības iesniedzējai nosūtīja vēstuli, ar kuru viņš to informēja, ka, no jauna lemjot pēc iepriekšējā punktā minētā Apelācijas padomes lēmuma, viņš neplāno veikt apelācijas sūdzības iesniedzējas lūgtos papildu pasākumus, it īpaši tās lūgumu izpildīt atceļošo spriedumu, jo, viņaprāt, atceļošais spriedums jau ir pilnībā izpildīts. Lai ievērotu apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesības tikt uzklausītai, tas to aicināja iesniegt apsvērumus par paredzēto lēmumu.
14
Atbildot uz šo vēstuli, apelācijas sūdzības iesniedzēja apsvērumus iesniedza 2021. gada 15. oktobrī.
15
Ar apstrīdēto lēmumu, kas pieņemts 2021. gada 17. decembrī, Cedefop izpilddirektors norādīja apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka, tā kā šī aģentūra ir samaksājusi visas summas, kuras Vispārējā tiesa bija uzdevusi samaksāt atceļošajā spriedumā, nav jāveic papildu pasākumi, lai izpildītu šo spriedumu.
16
2022. gada 3. martā apelācijas sūdzības iesniedzēja par šo lēmumu iesniedza sūdzību, kas tika noraidīta ar lēmumu par sūdzības noraidīšanu.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
17
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2022. gada 2. septembrī, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza atcelt strīdīgo lēmumu un lēmumu par sūdzības noraidīšanu, atlīdzināt morālo kaitējumu, kas viņai esot nodarīts šo lēmumu dēļ, un piespriest Cedefop atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
18
Atcelšanas prasījumu pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīja piecus pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz Apelācijas padomes kompetences neesību, otrais – uz LESD 266. panta neievērošanu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, trešais – uz rūpības pienākuma neizpildi, ceturtais – uz tiesiskās paļāvības aizsardzības, vienlīdzīgas attieksmes un diskriminācijas aizlieguma principu neievērošanu un piektais – uz pilnvaru nepareizu izmantošanu.
19
Tiesas sēdē Vispārējā tiesā apelācijas sūdzības iesniedzēja atsauca pirmo pamatu.
20
Pārējos četrus pamatus Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu noraidīja kā nepamatotus.
21
It īpaši attiecībā uz otro pamatu par LESD 266. panta neievērošanu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 34. punktā norādīdama, ka Cedefop, izpildot atceļošo spriedumu, bija jāpārskata pieteikums par līguma pagarināšanu un jāpieņem jauns lēmums, kas aizstātu atceltos lēmumus, pārsūdzētā sprieduma 38. punktā nosprieda, ka Cedefop ir izpildījis šo pienākumu, jo, kā izriet no lēmuma par sūdzības noraidīšanu pamatojuma, tas apelācijas sūdzības iesniedzēja sūdzības izskatīšanas stadijā bija izvērtējis, vai šis lūgums ir jāapmierina, un šīs pārbaudes noslēgumā uzskatījis, ka nav pamata atjaunot apelācijas sūdzības iesniedzēju darbā tādu apsvērumu dēļ, kas saistīti ar šīs aģentūras iekšējo organizāciju.
22
Visbeidzot – pārsūdzētā sprieduma 43. un 44. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, pirmkārt, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nav apstrīdējusi pamatojuma, kas balstīts uz Cedefop iekšējās organizācijas izmaiņām, pamatotību un, otrkārt, ka šis pamatojums pats par sevi ir pietiekams, lai pamatotu lēmumu nepagarināt viņas līgumu.
Lietas dalībnieku prasījumi apelācijas tiesvedībā
23
Apelācijas sūdzībā VP lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
piespriest Cedefop atlīdzināt viņai nodarīto morālo kaitējumu, kas ex aequo et bono novērtēts 5000000 EUR apmērā, un
–
piespriest Cedefop atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gan apelācijas tiesvedībā, gan tiesvedībā Vispārējā tiesā.
24
Cedefop lūdz Tiesu:
–
apelācijas sūdzību noraidīt un
–
piespriest VP atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Lūgums izņemt dokumentu no lietas materiāliem
Lietas dalībnieku argumenti
25
Atbildes rakstā uz apelācijas sūdzību Cedefop, pamatojoties uz Tiesas Reglamenta 151. pantu, lūdza svītrot apelācijas sūdzības C.1. pielikumā ietverto saraksti (turpmāk tekstā – “C.1 pielikums”).
26
Cedefop uzskata, ka uz C.1. pielikumu, ciktāl tajā ir ietverta elektroniskā pasta vēstule, kura nosūtīta 2021. gada 2. aprīlī un kurā tāpat ir pārņemta vēstule, kuru tās juridiskais padomnieks nenoteiktā datumā bija nosūtījis apelācijas sūdzības iesniedzējas bijušajai juridiskajai padomniecei par iespēju sākt sarunas starp pusēm, lai strīdu atrisinātu izlīguma ceļā (turpmāk tekstā – “Cedefop juridiskā padomnieka vēstule”), kopumā attiecas korespondences starp advokātiem konfidencialitātes aizsardzība saskaņā ar Beļģijas ētikas normām, kuras Beļģijas likumdevējs ir padarījis par obligātām. Advokātu un klientu saziņas konfidencialitātes aizsardzība, kas atzīta Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrā, attiecoties uz saraksti starp advokātiem, ja šīs sarakstes konfidencialitātes aizsardzība ir atzīta valsts tiesībās.
27
Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka šis lūgums esot nepieņemams, jo tas, pārkāpjot Tiesas Reglamenta 151. pantu, nav iesniegts kā atsevišķs dokuments.
28
Turklāt minētais lūgums neesot pamatots, jo, pirmkārt, Cedefop norādītā judikatūra neesot atbilstoša, lai pamatotu apgalvoto “advokātu profesionālo noslēpumu”, un katrā ziņā neesot izpildīti šajā judikatūrā paredzētie nosacījumi. Otrkārt, C.1 pielikums esot būtisks pierādījums šīs apelācijas sūdzības mērķiem.
Tiesas vērtējums
29
Pirmām kārtām, jānorāda, kā izriet no Tiesas Reglamenta 151. panta 1. punkta, ka lietas dalībniekam lūgums kā atsevišķs dokuments jāiesniedz tikai tad, ja kāds lietas dalībnieks lūdz Tiesu lemt par iebildi vai starpgadījumu, neaplūkojot lietu pēc būtības. No tā izriet, ka Cedefop pieteikums par C.1 pielikuma svītrošanu būtu bijis jāiesniedz ar atsevišķu dokumentu tikai tad, ja šī aģentūra būtu lūgusi Tiesu lemt par šādu lūgumu, neuzsākot lietas izskatīšanu pēc būtības, bet tas tā nav. Tātad apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītā iebilde par minētā lūguma nepieņemamību ir jānoraida.
30
Otrām kārtām, jāatgādina, ka pušu procesuālo tiesību vienlīdzības princips, kas izriet tostarp no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā garantētās lietas taisnīgas izskatīšanas jēdziena, nozīmē pienākumu nodrošināt katrai pusei saprātīgu iespēju paust savu nostāju lietā, tostarp iesniegt savus pierādījumus, apstākļos, kas tai nerada acīmredzami nelabvēlīgāku situāciju salīdzinājumā ar pretējo pusi (spriedums, 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 128. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
31
Turklāt Tiesa ir nostiprinājusi Savienības tiesas brīvas pierādījumu novērtēšanas principu, no kura it īpaši izriet, ka laikus iesniegta pierādījuma pieņemamību šajā tiesā var apstrīdēt, tikai pamatojoties uz to, ka tas ir iegūts vai iesniegts prettiesiski (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 129. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
32
Ja ir konstatēts, ka pierādījums ir iegūts vai iesniegts prettiesiski, Savienības tiesa to var atzīt par pieņemamu tikai tad, ja pēc šo pierādījumu izsvēršanas izrādās, ka prasītāja, kurš iesniedzis šos pierādījumus, intereses, it īpaši, ņemot vērā to lietderību šī prasītāja celtās prasības nopelnu novērtēšanā, ir svarīgākas par pretējās puses interesēm, kuras minēto pierādījumu saglabāšana lietas materiālos konkrēti un faktiski varētu apdraudēt (šajā ziņā skat. spriedumu, 2022. gada 12. jūlijs, Nord Stream 2/Parlaments un Padome, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 131. punkts).
33
Šajā gadījumā no C.1 pielikuma izriet, ka, pirmkārt, 2021. gada 30. martā apelācijas sūdzības iesniedzējas bijusī juridiskā padomniece viņai un tās jaunajam juridiskajam padomniekam norādīja, ka Cedefop juridiskā padomnieka vēstule ir konfidenciāla un ka, otrkārt, minētā apelācijas sūdzības iesniedzējas bijusī juridiskā padomniece šīs vēstules formulējumu apelācijas sūdzības iesniedzējai paziņoja tikai pēc tam, kad 2021. gada 1. aprīlī apelācijas sūdzības iesniedzēja viņai norādīja – “kā advokāte un Jūsu kliente atkārtoti uzsveru, ka sniegtā informācija paliks pilnīgi konfidenciāla”.
34
Ņemot vērā, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja pati tādējādi bija atzinusi Cedefop juridiskā padomnieka vēstules satura konfidencialitāti un bija formāli apņēmusies to ievērot, šajā apelācijas tiesvedības stadijā tās sarakstes iesniegšana, kurā bija pārņemts tās saturs, izraisa pārkāpumu sakarā ar šādu pierādījumu iesniegšanu.
35
Taču ievērojot, ka Vispārējā tiesa, lai pamatotu savu lēmumu, nav balstījusies uz šo vēstuli vai uz elektroniskā pasta vēstuli, kurā ir pārņemts tās formulējums, un ka nešķiet, ka šādam dokumentam būtu centrāla vieta apelācijas sūdzības iesniedzējas izklāstītajā argumentācijā, apelācijas sūdzības iesniedzējas intereses, lai šis dokuments tiktu saglabāts lietas materiālos, nevar būt pārākas par Cedefop interesēm, lai tiktu ievērota minētās vēstules konfidencialitāte.
36
Tātad un ņemot vērā, ka pārējie C.1 pielikumā ietvertie elementi ir saistīti ar kontekstu, kādā apelācijas sūdzības iesniedzējai tika nosūtīta 2021. gada 2. aprīļa elektroniskā pasta vēstule, Cedefop pieteikums ir jāapmierina un C.1. pielikums no lietas ir jāizņem.
Par apelācijas sūdzību
37
Apelācijas sūdzības pamatošanai tās iesniedzēja izvirza deviņus pamatus.
38
Pirmais pamats attiecas uz lietas materiālu sagrozīšanu. Otrais pamats attiecas uz to, ka neesot izpildīts pienākums pēc savas ierosmes pārbaudīt Apelācijas padomes kompetenci pieņemt lēmumu atceļošā sprieduma izpildei. Trešais pamats ir par to, ka neesot konstatēts šāds Apelācijas padomes kompetences trūkums. Ceturtais pamats attiecas uz Hartas 47. pantā atzītā “tiesību aktos noteiktas tiesas” principa pārkāpumu. Piektais pamats attiecas uz kompetences neesību atcelt atceļošo spriedumu. Sestais pamats ir saistīts ar kļūdainu LESD 266. panta interpretāciju. Septītais pamats ir par 2013. gada 25. oktobra sprieduma Komisija/Moschonaki (T‑476/11 P, EU:T:2013:557), kā arī 2019. gada 16. oktobra sprieduma ZV/Komisija (T‑684/18, EU:T:2019:748) pārkāpumu. Astotais pamats attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi. Devītais pamats ir par Hartas 47. pantā paredzētā pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
39
Apelācijas sūdzībā tās iesniedzēja lūdz arī piespriest Cedefop atlīdzināt morālo kaitējumu, kas viņai esot nodarīts ar šīs aģentūras turpināto atteikumu izpildīt atceļošo spriedumu, kas ex aequo et bono ir noteikts 5 miljoni EUR.
Par prasības par zaudējumu atlīdzību pieņemamību
40
Tiesas Reglamenta 169. panta 1. punktā ir noteikts, ka “apelācijas sūdzībā tiek lūgts pilnībā vai daļēji atcelt Vispārējās tiesas nolēmumu, kāds ietverts šī nolēmuma rezolutīvajā daļā”. Turklāt atbilstoši šī Reglamenta 170. panta 1. punktam par pamatotu atzītā apelācijas sūdzībā lūdz pilnībā vai daļēji apmierināt tādus pašus prasījumus, kādus lūgts apmierināt pirmajā instancē, neiesniedzot jaunus prasījumus.
41
Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu otrā daļa ir vērsta uz to, lai piespriestu Cedefop samaksāt atlīdzību par morālo kaitējumu, kas viņai esot nodarīts šīs aģentūras ilgstoša atteikuma izpildīt atceļošo spriedumu dēļ, kas ex aequo et bono ir noteikts 5 miljoni EUR.
42
Taču Vispārējā tiesā apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza piespriest Cedefop viņai izmaksāt atlīdzību par šo pašu kaitējumu, ko tā tolaik ex aequo et bono novērtēja 100000 EUR apmērā.
43
No tā izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu otrā daļa ir jauns prasījums, ciktāl ar šo prasījumu daļu apelācijas sūdzības iesniedzēja vēlas saņemt atlīdzību, kas ir lielāka par summu 100000 EUR, kuras samaksu tā tādā pašā veidā pieprasīja pirmajā instancē. Tāpēc minētā prasījumu daļa šajā ziņā ir nepieņemama, neskarot iespēju Tiesai, ja apelācijas sūdzība tiktu atzīta par pamatotu, izmantot neierobežoto kompetenci, kas ar Civildienesta noteikumu 91. panta 1. punktu ir piešķirta Savienības tiesai strīdos, kas saistīti ar finansēm.
Par lietas būtību
Par pirmo pamatu
– Lietas dalībnieku argumenti
44
Ar pirmo pamatu, kas vērsts pret pārsūdzētā sprieduma 22., 37. un 38. punktu, apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā apgalvo, ka, uzskatot, ka lēmums par sūdzības noraidīšanu ir lēmums par atceļošā sprieduma izpildi un, konkrētāk, lēmums, kas pieņemts, aizstājot atceltos lēmumus, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lietas materiālus, it īpaši lēmumu par sūdzības noraidīšanu.
45
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka, lai nonāktu pie šāda secinājuma, Vispārējā tiesa ir balstījusies uz to, ka lēmumā par sūdzības noraidīšanu Apelācijas padome ir atsaukusies uz apsvērumiem, kas saistīti ar Cedefop iekšējo darbību. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka vienīgā atsauce šajā lēmumā uz Cedefop iekšējo organizāciju ir atrodama minētā lēmuma 16. lappusē. Apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd, ka šī atsauce varētu likt uzskatīt, ka Apelācijas padome tādējādi ir pieņēmusi lēmumu, aizstājot atceltos lēmumus.
46
Turklāt šīs lietas materiālos neesot neviena dokumenta, no kura izrietētu, ka Cedefop bija nodoms pieņemt vai ka tas faktiski ir pieņēmis lēmumu, ar kuru tiktu aizstāti atceltie lēmumi. Gluži pretēji, no šiem lietas materiāliem izrietot tikai pastāvīgs Cedefop atteikums pieņemt šādu lēmumu.
47
Cedefop apgalvo, ka Vispārējā tiesa pamatoti ir norādījusi, ka lēmumā par sūdzības noraidīšanu Apelācijas padome ir paziņojusi, pirmkārt, ka atceļošajā spriedumā Vispārējā tiesa nav paudusi nostāju jautājumā par Cedefop iekšējo organizāciju vai juridiskā dienesta atjaunošanu, otrkārt, ka 2021. gadā notikušās diskusijas par iekšējā juridiskā padomnieka amata atjaunošanu nebija saistītas ar apelācijas sūdzības iesniedzējas īpašo gadījumu un, treškārt, ka iekšējā juridiskā padomnieka darbā pieņemšanas procedūra bija cieši saistīta ar jauna cilvēkresursu direktora darbā pieņemšanas procedūras rezultātu.
48
Pamatojoties uz visiem šiem faktiskajiem apstākļiem, kas minēti lēmuma par sūdzības noraidīšanu 16.–17. lappusē, Apelācijas padome esot skaidri secinājusi, ka “Cedefop bez nodoma atjaunot iepriekšējās personas vai darba organizācijas plāno reorganizēt veidu, kādā aģentūrā tiek nodrošināta juridiskā funkcija, lai ierobežotu riskus”.
49
Tātad Apelācijas padome esot skaidri norādījusi apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka galvenokārt tā uzskata, ka Cedefop nav obligāti jāpārskata pieteikums par līguma pagarināšanu, jo šī aģentūra ir pilnībā izpildījusi atceļošo spriedumu, izmaksājot finansiālu kompensāciju par visu kaitējumu, kas nodarīts atcelto lēmumu dēļ, un ka pakārtoti tā tomēr ir izskatījusi šo lūgumu un noraidījusi to šī sprieduma 47. un 48. punktā izklāstīto iemeslu dēļ.
50
Replikas rakstā apelācijas sūdzības iesniedzēja uzsver, ka pretēji tam, ko Cedefop esot atkārtoti apgalvojis lietās, kurās izdots 2022. gada 20. maija rīkojums VP/Cedefop (T‑534/21, EU:T:2022:327), un pārsūdzētajā spriedumā, šī aģentūra pirmo reizi apelācijas stadijā apgalvo, ka ir ticis pieņemts lēmums aizstāt atceltos lēmumus, nesniedzot pierādījumus, lai pamatotu šo apgalvojumu.
51
Atbildes rakstā uz repliku Cedefop apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav sagrozījusi faktus, jo tā esot vienkārši atsaukusies uz skaidriem lēmuma par sūdzības noraidīšanu noteikumiem, nemēģinot tos interpretēt.
– Tiesas vērtējums
52
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pierādījumu sagrozīšana pastāv, ja Vispārējā tiesa ir acīmredzami pārsniegusi šo pierādījumu saprātīga vērtējuma robežas. Sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem bez vajadzības no jauna izvērtēt faktus un pierādījumus. Šajā ziņā nepietiek norādīt, ka dokumentu varēja interpretēt citādi, nekā to ir darījusi Vispārējā tiesa (spriedums, 2024. gada 5. marts, Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 96. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
Lai pārbaudītu šī pamata pamatotību, jāatgādina, ka pārsūdzētā sprieduma 34. punktā Vispārējā tiesa, pamatojoties uz minētā sprieduma 31.–33. punktā minēto judikatūru, secināja, ka Cedefop, izpildot atceļošo spriedumu, bija jāpārskata pieteikums par līguma pagarināšanu un jāpieņem lēmums, aizstājot atceltos lēmumus.
54
Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 35.–38. punktā Vispārējā tiesa, pamatojoties uz lēmuma par sūdzības noraidīšanu pamatojuma elementiem, kas apkopoti minētā sprieduma 37. punktā, uzskatīja, ka Cedefop ir izpildījis šādu pienākumu, jo šajā lēmumā Apelācijas padome, no vienas puses, apstiprināja Cedefop izpilddirektora izdarīto secinājumu, pieņemot apstrīdēto lēmumu, proti, pēc tam, kad ar spriedumu, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, šai aģentūrai tika piespriesta kompensācija, pēdējais minētais bija pilnībā izpildīts, tāpēc Cedefop nebija jāveic nekādi citi šī sprieduma papildu izpildes pasākumi, bet, no otras puses, tas bija pārskatījis lūgumu pagarināt līgumu un to noraidīja ar Cedefop iekšējo organizāciju saistītu apsvērumu dēļ, tādējādi pieņemot lēmumu aizstāt atceltos lēmumus. Kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 43. punkta, Vispārējās tiesas ieskatā pēdējais minētais lēmums it īpaši bija balstīts uz apsvērumu, saskaņā ar kuru Cedefop bija iecerējis attīstīt savu iekšējo organizāciju un reorganizēt veidu, kādā tajā tika nodrošināta juridiskā funkcija.
55
Tādējādi no iepriekšējā punktā minētajiem pārsūdzētā sprieduma punktiem izriet, ka Vispārējā tiesa uzskata, ka pēc lūguma izpildīt atceļošo spriedumu Cedefop vienlaikus, no vienas puses, atteicās apmierināt šo lūgumu, pamatojoties uz to, ka tas uzskatīja, ka pēdējais minētais spriedums jau bija pilnībā izpildīts un ka tāpēc nebija jāveic nekādi citi papildu izpildes pasākumi – tādi kā lūguma pagarināt līgumu pārskatīšana un vēl jo vairāk tā faktiska atjaunošana – un, no otras puses, tomēr zināmā mērā izskatīja šo lūgumu, jo tā pārskatīja lūgumu pagarināt līgumu, bet to noraidīja ar Cedefop iekšējo organizāciju saistītu apsvērumu dēļ. Šādi rīkojoties, šī aģentūra esot pieņēmusi lēmumu, aizstājot atceltos lēmumus, jo šis lēmums ir atceļošā sprieduma izpildes pasākums.
56
Jānorāda, ka jau lēmuma par sūdzības noraidīšanu izlasīšana ļauj konstatēt, kā to pamatoti norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja, ka pārsūdzētā sprieduma 37. punktā ietvertie apsvērumi, kuru dēļ Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Cedefop ir pieņēmis lēmumu, aizstājot atceltos lēmumus, varēja tikt iegūti tikai no lēmuma par sūdzības noraidīšanu pamatojuma daļas, kas šajā lēmumā bija ietverta no 16. lappuses ceturtās rindkopas līdz tā 17. lappuses otrajai rindkopai un ar ko šī komisija pamatoja apelācijas sūdzības iesniedzējas sūdzībā izvirzītā pamata par LESD 266. panta pārkāpumu noraidīšanu. Proti, tikai šajā lēmuma par sūdzības noraidīšanu pamatojuma daļā, kurā kopumā ir četri punkti (turpmāk tekstā – “pamatojuma strīdīgā daļa”), ir atsauce uz šādiem apsvērumiem.
57
Precīzāk, no pamatojuma strīdīgās daļas izriet, ka, lai pārsūdzētā sprieduma 37., 38. un 43. punktā uzskatītu, ka Cedefop ir pieņēmis lēmumu aizstāt atceltos lēmumus, pamatojoties uz apsvērumiem, kas saistīti ar tā iekšējo organizāciju, Vispārējā tiesa noteikti ir balstījusies tikai uz lēmuma par sūdzības noraidīšanu 17. lappuses otro rindkopu, kas ir pamatojuma strīdīgās daļas ceturtais un pēdējais punkts. Proti, šajā punktā Apelācijas padome konkrēti norādīja: “Pamatojoties uz rūpīgu un pārredzamu 2021. gadā veikto status quo pārbaudi, kas pamatota ar 2020. gada datiem, Cedefop, neparedzot atjaunot personas iepriekšējos amatus vai atjaunot iepriekšēju darba organizāciju, plāno reorganizēt veidu, kā tiek nodrošinātas juridiskās funkcijas, lai ierobežotu konstatētos riskus.”
58
Pirmkārt, lēmuma par sūdzības noraidīšanu 17. lappuses otrās rindkopas formulējums ir pārāk neprecīzs, lai no tā skaidri varētu secināt, ka Apelācijas padome ar to pārskata apelācijas sūdzības iesniedzējas lūgumu pagarināt līgumu un to noraida, savā ziņā pieņemot lēmumu aizstāt atceltos lēmumus, lai pakārtoti izpildītu atceļošo spriedumu.
59
Tāpēc, otrkārt, jāpārbauda, vai otro punktu, lasot tā kontekstā, varēja saprātīgi saprast šādā nozīmē.
60
Šajā ziņā vispirms jāprecizē, ka lēmumā par sūdzības noraidīšanu pamatojuma strīdīgā daļa ir iesākta ar vārdu “turklāt” un tā seko uzreiz pēc šī lēmuma 14. un 15. lappusē norādītā pamatojuma, kas attiecas uz to kompensāciju izmaksu, kuras Cedefop ir tikušas piespriestas samaksāt ar atceļošo spriedumu. Saskaņā ar šo pamatojumu Apelācijas padome bez iebildumiem secināja, kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma, ka šī sprieduma izpilde, ko veica Cedefop, bija pilnībā atbilstoša LESD 266. pantam, un šai aģentūrai nav jāpieņem cits lēmum.
61
Turpinot – nekas pamatojuma strīdīgās daļas pirmo trīs punktu formulējumā neļauj uzskatīt, ka, neraugoties uz šo secinājumu, Apelācijas padome tomēr būtu vēlējusies pakārtoti pārskatīt pieteikumu par līguma pagarināšanu un pieņemt lēmumu, aizstājot atceltos lēmumus, un līdz ar to veikt papildu pasākumus, lai izpildītu atceļošo spriedumu.
62
Proti, pietiek norādīt, ka, no vienas puses, pamatojuma strīdīgās daļas pirmajā rindkopā, kas atbilst lēmuma par sūdzības noraidīšanu 16. lappuses ceturtajai rindkopai, Apelācijas padome būtībā ir vienīgi izklāstījusi iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka no atceļošā sprieduma nevar secināt, ka Cedefop būtu pienākums atjaunot darbā apelācijas sūdzības iesniedzēju vai pagarināt viņas līgumu. No otras puses, pamatojuma strīdīgās daļas otrajā un trešajā rindkopā, kas atbilst attiecīgi lēmuma par sūdzības noraidīšanu 16. lappuses piektajai rindkopai un 17. lappuses pirmajai rindkopai, Apelācijas padome, atsaucoties uz Cedefop Izpildes komitejas 2021. gada 3. marta secinājumiem par juridiskā padomnieka amata atjaunošanu šajā aģentūrā (turpmāk tekstā – “Izpildes komitejas 2021. gada 3. marta lēmums”), būtībā apstiprināja, ka šis pēdējais lēmums bija “nesaistīts” ar apelācijas sūdzības iesniedzējas konkrēto gadījumu un atceļošo spriedumu, kas “tika pilnībā izpildīts, izmaksājot pabalstus un tiesāšanās izdevumus”, un ka līdz ar to “nevar nedz būt runa par pretrunu starp amata atjaunošanu un apelācijas sūdzības iesniedzējas atjaunošanu darbā, nedz arī par izvairīšanos no viņas atjaunošanas darbā”.
63
Visbeidzot jāņem vērā tas, ka apstrīdētā pamatojuma daļa ir Apelācijas padomes sniegtā atbilde uz konkrētu argumentu, ko tajā izvirzījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja, lai pamatotu šo pamatu par LESD 266. panta pārkāpumu. Konkrētāk, ar šo argumentu apelācijas sūdzības iesniedzēja, uzskatot, ka atceļošā sprieduma pienācīga izpilde lika viņas līgumu pagarināt no 2017. gada 16. novembra, norādīja – viņas atjaunošana darbā Cedefop, izpildot šo spriedumu, neradītu grūtības šīs aģentūras iekšējās organizācijas līmenī, jo attiecībā uz juridiskā padomnieka funkcijām šī organizācija neatšķiras no tās, kas pastāvēja šajā datumā. Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvoja, ka ar Izpildes komitejas 2021. gada 3. marta lēmumu, kura pieņemšana sakrita ar lūguma izpildīt atceļošo spriedumu iesniegšanu, Cedefop bija nolēmis atjaunot iekšējā juridiskā padomnieka amatu šajā aģentūrā. Šajā kontekstā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvoja, ka Cedefop izpilddirektora atteikumam pagarināt viņas līgumu un atjaunot viņu darbā nebija nekāda racionāla pamatojuma, jo iekšējā juridiskā padomnieka amats tika atjaunots pēc viņas lūguma izpildīt atceļošo spriedumu un ka šī amata atjaunošanas dēļ Cedefop iekšējo organizāciju viņas atjaunošana darbā neietekmē, un tas pierāda, ka šāds atteikums bijis tikai šī direktora ad personam lēmums, kas tādējādi ir uzskatāms par pilnvaru nepareizu izmantošanu.
64
Tāpēc, lasot tos kopsakarā ar minēto apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu, no pamatojuma strīdīgās daļas pirmo trīs punktu formulējuma nepārprotami izriet, ka ar tiem Apelācijas padome vēlējās atbildēt uz šo pašu argumentu, noraidot jebkādas saiknes esību starp Izpildes komitejas 2021. gada 3. marta lēmumu, no vienas puses, un atceļošo spriedumu, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību izpildīt šo spriedumu, no otras puses, šis lēmums tādējādi esot pieņemts, lai šo spriedumu izpildītu pēc šī lūguma, un ka apstrīdēto lēmumu Cedefop izpilddirektors esot pieņēmis personisku iemeslu dēļ un tā esot bijis pilnvaru nepareiza izmantošana.
65
Tātad, tā kā pamatojuma strīdīgās daļas pirmajos trīs punktos nav neviena elementa, kas ļautu uzskatīt – kaut vai netieši –, ka Apelācijas padomei bijis nodoms atkāpties no tās secinājuma, ka atceļošais spriedums ir pilnībā izpildīts saskaņā ar LESD 266. pantu, izmaksājot šī sprieduma rezolutīvajā daļā minētās kompensācijas un nebija jāveic citi izpildes papildu pasākumi – secinājums, pie kura tā tikko bija nonākusi un uz kuru tā pat uzstāja pamatojuma strīdīgās daļas trešajā rindkopā –, lēmuma par sūdzības noraidīšanu 17. lappuses otro rindkopu, nesagrozot tās tvērumu, nevar saprast tādējādi, ka Apelācijas padome tajā pakārtoti pārskata pieteikumu par līguma pagarināšanu un pieņem lēmumu, aizstājot atceltos lēmumus.
66
Gluži pretēji, otro rindkopu, lasot tās kontekstā, saprātīgi var saprast tikai kā turpinājumu izklāstam attiecībā uz Apelācijas padomes sniegto atbildi uz prasītājas argumentu par Izpildes komitejas 2021. gada 3. marta lēmumu. Tādējādi Apelācijas padomes norādītie apsvērumi, kas saistīti ar Cedefop iekšējo organizāciju, šķiet, ir elements, kuru tā ir izvirzījusi, lai pamatotu nevis apelācijas sūdzības iesniedzējas līguma nepagarināšanu pēc tās pagarināšanas lūguma pārskatīšanas, kā Vispārējā tiesa uzskatījusi pārsūdzētā sprieduma 38. punktā, bet gan jebkādas saiknes neesību starp Izpildes komitejas 2021. gada 3. marta lēmumu, no vienas puses, un atceļošo spriedumu, kā arī prasību izpildīt šo spriedumu, no otras puses.
67
Treškārt, tas, ka šie apsvērumi, kas saistīti ar Cedefop iekšējo organizāciju, saskaņā ar lēmuma par sūdzības noraidīšanu 17. lappuses otro rindkopu izriet no “2021. gadā veiktās status quo [pārbaudes], pamatojoties uz 2020. gada datiem”, apstiprina faktu, ka minētie apsvērumi nav saistīti ar pieteikuma par līguma pagarināšanu pārskatīšanu, izpildot atceļošo spriedumu, jo šāda pārskatīšana būtu bijusi jāveic, aplūkojot situāciju, kāda pastāvēja atcelto lēmumu pieņemšanas dienā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1971. gada 31. marts, Komisija/Padome, 22/70, EU:C:1971:32, 60. punkts).
68
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, jākonstatē, ka, uzskatot, ka lēmums par sūdzības noraidīšanu ir lēmums par atceļošā sprieduma izpildi un konkrēti – lēmums, kas pieņemts, aizstājot atceltos lēmumus, Vispārējā tiesa ir sagrozījusi lietas materiālus, it īpaši lēmumu par sūdzības noraidīšanu.
69
Tātad, tā kā pirmais pamats ir pamatots, pārsūdzētais spriedums ir jāatceļ, neizvērtējot otro līdz devīto pamatu.
Par prasību Vispārējā tiesa
70
Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. panta pirmajā daļā ir paredzēts – ja apelācijas sūdzība ir pamatota un Tiesa atceļ Vispārējās tiesas nolēmumu, tā var pati taisīt galīgo spriedumu attiecīgajā lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija, vai nodot lietu atpakaļ sprieduma taisīšanai Vispārējā tiesā.
71
Šajā lietā, tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība Vispārējā tiesā ir balstīta uz pamatiem, par kuriem Vispārējā tiesā ir notikušas uz sacīkstes principu balstītas debates un kuru izvērtēšanai nav jāveic nekādi papildu procesa organizatoriskie vai pierādījumu savākšanas pasākumi, Tiesa uzskata, ka tiesvedības stadija ļauj taisīt galīgo spriedumu par šo prasību un ka par to ir jāpieņem galīgais spriedums (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 5. marts, Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, 112. punkts un tajā minētā judikatūra).
Par prasības Vispārējā tiesā otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
72
Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pēc atceļošā sprieduma pasludināšanas Cedefop esot bijis jāpārskata lūgums pagarināt līgumu un jāpieņem jauns lēmums, aizstājot atceltos lēmumus. Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka šīs pārskatīšanas beigās vienīgais pasākums, ko Cedefop varēja likumīgi veikt, bija viņas līguma pagarināšana. Apelācijas sūdzības iesniedzēja no tā secina, ka, nepieņemot lēmumu par viņas līguma pagarināšanu, Cedefop esot pārkāpis LESD 266. pantu un ir pieļāvis acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Tā precizē, ka tam, ka Vispārējā tiesa atceļošajā spriedumā ir piespriedusi Cedefop samaksāt atlīdzību, nav nekādas ietekmes uz tā pienākumu pieņemt šādu lēmumu, lai izpildītu atceļošo spriedumu.
73
Cedefop būtībā apgalvo, ka, pieņemot apstrīdēto lēmumu, kas apstiprināts ar lēmumu par sūdzības noraidīšanu, šī aģentūra esot pienācīgi izpildījusi LESD 266. pantā paredzēto pienākumu izpildīt atceļošo spriedumu. Kompensācija, kas tika piešķirta par prasītājai zaudēto iespēju, esot novērsusi konstatētā prettiesiskuma sekas, tāpēc sprieduma, ar kuru tiek atcelts tiesību akts, izpildei nebija nepieciešami nekādi citi pasākumi. Līdz ar to Cedefop uzskata, ka otrais pamats nav pamatots.
Tiesas vērtējums
74
Saskaņā ar LESD 266. pantu iestādei, struktūrai, birojam vai aģentūrai, kuras pieņemtais akts ir atcelts, ir pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, lai izpildītu spriedumu, ar kuru šis akts ir atcelts.
75
Lai rīkotos atbilstīgi šim spriedumam un lai to pilnībā izpildītu, attiecīgajai iestādei, struktūrai, birojam vai aģentūrai ir jāievēro ne tikai tā rezolutīvā daļa, bet arī motīvi, kas veido tā obligāto pamatojumu tādā ziņā, ka tie ir nepieciešami, lai noteiktu precīzu rezolutīvajā daļā nolemtā nozīmi. Būtībā tieši motīvu daļā ir tā, kurā, pirmkārt, identificēta konkrētā norma, kas uzskatīta par prettiesisku, un, otrkārt, parādīti precīzi rezolutīvajā daļā konstatētā prettiesiskuma iemesli, kuri attiecīgajai iestādei jāņem vērā, aizstājot atcelto aktu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2024. gada 12. decembris, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, 22. un 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
76
Attiecībā uz Savienības tiesas pasludināta tiesību akta atcelšanas sekām jāatgādina, ka tas darbojas ex tunc un tātad atceltais akts ar atpakaļejošu spēku tiek izņemts no Savienības tiesību sistēmas tādējādi, ka tiek uzskatīts, ka šis akts nekad nav pastāvējis (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 28. maijsAbdulrahim/Padome un Komisija, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, 68. punkts).
77
Tā kā LESD 266. pantā nav precizēts to pasākumu raksturs, kas jāveic atceltā tiesību akta izdevējam, lai izpildītu šo pienākumu, tam ir jāidentificē šie pasākumi, tomēr tam ir plaša rīcības brīvība, izvēloties pasākumus, ja vien šie pasākumi ir saderīgi ar sprieduma, ar kuru atcelts šis akts, rezolutīvo daļu un to pamatojošajiem motīviem (spriedums, 2024. gada 12. decembris, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
78
Konkrētāk – procedūra atceltā tiesību akta aizstāšanai jāatsāk tajā posmā, kurā pieļauts prettiesiskums, jo akta atcelšana principā neietekmē to sagatavošanas pasākumu spēkā esību, kas veikti pirms posma, kurā šis pārkāpums konstatēts (spriedums, 2024. gada 12. decembris, DD/FRA, C‑587/21 P, EU:C:2024:1017, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
79
Tāpēc, lai nodrošinātu atceļošā sprieduma pareizu izpildi un tādējādi ievērotu pienākumu, kas tai ir saskaņā ar LESD 266. pantu, iestādei, struktūrai, birojam vai aģentūrai, kuras pieņemtais akts ir atcelts, ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai novērstu konstatēto nelikumību sekas, kas tāda akta gadījumā, kurš jau ir ticis izpildīts, nozīmē, ka ir jāatjauno tāds stāvoklis, kāds tā būtu bijis, ja nebūtu konstatēta nelikumība.
80
No iepriekš minētā izriet, ka, lai izpildītu atceļošo spriedumu, Cedefop bija jāpārskata lūgums pagarināt līgumu un jāpieņem lēmums atcelto lēmumu aizstāšanai, šajā ziņā atgriežoties situācijā, kāda bija šo lēmumu pieņemšanas dienā, un ņemot vērā atceļošā sprieduma pamatojumu.
81
Pretēji tam, ko apgalvo Cedefop, tas, ka atceļošajā spriedumā Vispārējā tiesa tam piesprieda samaksāt atlīdzību par mantisko kaitējumu, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai nodarīts iespējas, ka viņas līgums tiks pagarināts, zaudēšanas dēļ, neatbrīvoja to no pienākuma izpildīt šos pienākumus.
82
Proti, šāds atbrīvojums neizriet ne no viena atceļošā sprieduma pamatojuma, un atlīdzība, kuru Vispārējā tiesa piesprieda Cedefop, ir finansiāla kompensācija, kas apelācijas sūdzības iesniedzējai pienākas par iespējas zaudēšanu, neskarot citus šīs aģentūras pienākumus, kuri izriet no atceļošā sprieduma izpildes un kuri ir atgādināti šī sprieduma 80. punktā.
83
Katrā ziņā, ja pieņem, ka, piešķirot apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzību par iespējas zaudēšanu, viņas līgums tiks pagarināts vienlaikus ar rīkojumu atcelt lēmumu nepagarināt šo līgumu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, jo uz šādu kļūdu varēja atsaukties tikai apelācijas tiesvedībā par atceļošo spriedumu. Tā kā šādu apelācijas sūdzību neiesniedza, šis spriedums kļuva galīgs.
84
Tāpēc, atteikdamies veikt citus atceļošā sprieduma izpildes pasākumus, nevis šajā spriedumā minēto pabalstu izmaksu, Cedefop ir pārkāpis LESD 266. pantu.
85
Tātad otrais prasības pamats ir jāatzīst par pamatotu un jāatceļ gan apstrīdētais lēmums, gan lēmums par sūdzības noraidīšanu.
Par prasījumiem par kaitējuma atlīdzību
Lietas dalībnieku argumenti
86
Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka pastāvīgs Cedefop atteikums īstenot atceļošo spriedumu ir acīmredzams Savienības tiesību pārkāpums un uzticības, kas Savienības tiesību sistēmai jārada ikvienai personai, pārkāpums. Turklāt, runājot par apelācijas sūdzības iesniedzējas personisko situāciju, pastāvīgā kopš 2017. gada pastāvošā nenoteiktība jautājumā par viņas līguma pagarināšanu esot izraisījusi nedrošības un psiholoģiskās spriedzes situāciju attiecībā uz viņas profesionālo nākotni, un tas viņai rada stresu un satraukumu. Tādējādi atcelšana nevar būt pietiekams atlīdzinājums par morālo kaitējumu, kas prasītājai esot nodarīts atceļošā sprieduma neizpildes dēļ. Šajā kontekstā viņa lūdz piespriest Cedefop izmaksāt 100000 EUR kompensāciju.
87
Cedefop uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas prasība par zaudējumu atlīdzību esot jānoraida. Proti, pirmkārt, morālais kaitējums, kas saistīts ar viņas līguma nepagarināšanu, jau esot ticis atlīdzināts, jo atceļošajā spriedumā Vispārējā tiesa piesprieda Cedefop šajā ziņā samaksāt 10000 EUR, ko tas jau bija samaksājis. Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja neesot precizējusi elementus, kas veido viņai nodarīto morālo kaitējumu.
Tiesas vērtējums
88
Pirmām kārtām, jānorāda, ka ar prasījumiem par kaitējuma atlīdzību apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz atlīdzināt morālo kaitējumu, ko viņai esot nodarījis Cedefop, nenodrošinādams atceļošā sprieduma pienācīgu izpildi. Līdz ar to šie prasījumi ir saistīti ar strīdīgā lēmuma un lēmuma par sūdzības noraidīšanu prettiesiskumu.
89
Tādējādi morālais kaitējums, uz kuru apelācijas sūdzības iesniedzēja atsaucas šajā prasībā, atšķiras no tā, ko tā lūdza atlīdzināt saistībā ar prasību, par kuru tika pasludināts atceļošais spriedums, kas bija balstīts uz atcelto lēmumu prettiesiskumu.
90
Tātad pretēji tam, ko apgalvo Cedefop, šo prasījumu par kaitējuma atlīdzību mērķis nav saņemt atlīdzību par kaitējumu, kas jau ir atlīdzināts.
91
Otrām kārtām, jāatgādina, ka Savienības aģentūras ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanās ir atkarīga no tā, vai ir izpildīti visi nosacījumi, proti, šai iestādei pārmestā rīcība ir prettiesiska, zaudējumi ir reāli un pastāv cēloņsakarība starp šo rīcību un norādīto kaitējumu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2020. gada 4. jūnijs, Schokker/EASA, C‑310/19 P, EU:C:2020:435, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
92
Vispirms, tā kā apstrīdētais lēmums un lēmums par sūdzības noraidīšanu tika atcelti tādēļ, ka Cedefop nebija paveicis LESD 266. pantā paredzēto pienākumu izpildīt atceļošo spriedumu, ir iestājies pirmais Cedefop atbildības iestāšanās nosacījums, proti, pārmestās rīcības prettiesiskums.
93
Turpinājumā par nosacījumu par zaudējumu patiesumu jānorāda, ka Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras atteikums izpildīt Savienības tiesas pieņemtu nolēmumu apdraud paļāvību, kādai ikvienam jābūt attiecībā pret Savienības tiesību sistēmu, pamatojoties tostarp uz Savienības tiesu pieņemto nolēmumu ievērošanu. Tātad neatkarīgi no jebkāda mantiskā kaitējuma, kas varētu izrietēt no sprieduma neizpildes, atteikums veikt pasākumus, kas vajadzīgi tā pienācīgai izpildei, pats par sevi rada morālu kaitējumu lietas dalībniekam, kurš ir saņēmis labvēlīgu spriedumu.
94
Turklāt Cedefop rīcība apelācijas sūdzības iesniedzēju neapstrīdami un ilglaicīgi turēja neziņā par viņas līguma pagarināšanu, jo šī situācija radīja morālu kaitējumu.
95
Tādējādi jāuzskata, ka zaudējumu pastāvēšana ir pierādīta.
96
Visbeidzot, runājot par cēloņsakarību, pietiek ar konstatējumu, ka apelācijas sūdzības iesniedzējai nodarītā morālā kaitējuma tiešais cēlonis ir Cedefop atteikums veikt citus atceļošā sprieduma izpildes pasākumus, nevis šajā spriedumā minēto kompensāciju izmaksu, un ka šāds kaitējums nebūtu radies, ja Cedefop būtu pareizi izpildījis šo spriedumu.
97
No tā izriet, ka ir pierādīta arī cēloņsakarība starp Cedefop prettiesisko rīcību un kaitējumu.
98
Ņemot vērā šīs lietas īpašos apstākļus, jāuzskata, ka 15000 EUR piešķiršana apelācijas sūdzības iesniedzējai ir atbilstoša atlīdzība par šo kaitējumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
99
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācija ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
100
Atbilstoši šī Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī paša Reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
101
Tā kā šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzēja ir prasījusi piespriest Cedefop atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tam spriedums ir nelabvēlīgs gan apelācijas tiesvedībā, gan tiesvedībā pirmajā instancē, šai aģentūrai ir jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt visus apelācijas sūdzības iesniedzējas tiesāšanās izdevumus saistībā ar šīm divām tiesvedībām.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2024. gada 7. februāra spriedumu VP/Cedefop (T‑563/22, EU:T:2024:72).
2)
Atcelt Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra (Cedefop) izpilddirektora 2021. gada 17. decembra lēmumu un Cedefop Apelācijas padomes 2022. gada 17. jūnija lēmumu.
3)
Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop) izmaksā VP summu 15000 EUR kā atlīdzību par viņai nodarīto morālo kaitējumu.
4)
Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs (Cedefop) sedz savus, kā arī atlīdzina visus VP tiesāšanās izdevumus saistībā ar tiesvedību pirmajā instancē un šo apelācijas tiesvedību.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.