62004TJ0495
EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA (piektā palāta)
2008. gada 21. maijā (
*1
)
“Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi — Kopienas uzaicinājuma uz konkursu procedūra — Acīmredzama materiāla kļūda — Piešķiršana piedāvājumam ar vislabāko cenas un vērtības attiecību — Pārmērīgi zemas cenas piedāvājums — Regulas (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 139. panta 1. punkts — Iebilde par prettiesiskumu — Specifikācijas — Pieņemamība”
Lieta T-495/04
Belfass SPRL
, Forē [Forest] (Beļģija), ko pārstāv L. Fogels [L. Vogel], avocat,
prasītājs,
pret
Eiropas Savienības Padomi, ko pārstāv B. Drīsens [B. Driessen] un A. Vitro [A. Vitro], pārstāvji,
atbildētāja,
par, pirmkārt, prasību atcelt Eiropas Savienības Padomes 2004. gada 13. oktobra lēmumu noraidīt divus prasītāja iesniegtos piedāvājumus konkursa UCA-033/04 procedūrā un, otrkārt, prasību atlīdzināt iespējamos zaudējumus, ko prasītājs cieta Padomes rīcības dēļ.
EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs M. Vilars [M. Vilaras], tiesneši E. Martinša Ribeiru [E. Martins Ribeiro] un K. Jirimēe [K. Jürimäe] (referente),
sekretārs J. Plingerss [J. Plingers], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2007. gada 21. jūnija tiesas sēdi,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Atbilstošās tiesību normas
1
Eiropas Savienības Padomes pakalpojumu iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru reglamentē pirmās daļas V sadaļa Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 1. lpp.; turpmāk tekstā — “Finanšu regula”), kā arī Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Finanšu regulai (OV L 357, 1. lpp.; turpmāk tekstā — “Īstenošanas kārtība”). Šos noteikumus ietekmē Kopienas direktīvas šajā nozarē, it īpaši Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/50/EEK par procedūru koordinēšanu valsts pakalpojumu līgumu piešķiršanai (OV L 209, 1. lpp.), Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 1. lpp.), un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīva 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūras (OV L 199, 54. lpp.), ar grozījumiem.
2
Finanšu regulas 97. pantā ir noteikts:
“1.   Atlases kritērijus kandidātu un pretendentu iespēju novērtēšanai un piešķiršanas kritērijus piedāvājumu satura novērtēšanai nosaka iepriekš un izklāsta uzaicinājumā uz konkursu.
2.   Līgumus var piešķirt, ievērojot automātisku piešķiršanas procedūru vai procedūru, kas paredz vislabāko cenas un vērtības attiecību [piešķiršanu visizdevīgākajam piedāvājumam].”
3
Finanšu regulas 99. pantā ir paredzēts:
“Līgumu piešķiršanas procedūras laikā visiem kontaktiem starp līgumslēdzēju iestādi un kandidātiem vai pretendentiem jānotiek tā, lai būtu ievērota pārredzamība un vienlīdzīga attieksme. To rezultātā nevar tikt grozīti līguma nosacījumi vai konkursa sākotnējie noteikumi.”
4
Finanšu regulas 100. panta 2. punktā ir noteikts:
“2.   Līgumslēdzēja iestāde visiem kandidātiem vai pretendentiem, kuru pieteikumi vai piedāvājumi ir noraidīti, paziņo šāda lēmuma pamatojumu, un visiem pretendentiem, kuru piedāvājumi bijuši pieņemami, pēc to iesniegta rakstiska pieprasījuma paziņo veiksmīgā piedāvājuma raksturlielumus un salīdzinošo izdevīgumu, kā arī tā pretendenta nosaukumu, kuram līgums piešķirts.
Tomēr konkrēta informācija nav jāatklāj, ja šādas informācijas atklāšana kavētu likuma piemērošanu, būtu pretrunā sabiedrības interesēm vai kaitētu valsts vai privāta uzņēmuma likumīgām uzņēmējdarbības interesēm, vai arī varētu deformēt godīgu konkurenci starp šiem uzņēmumiem.”
5
Finanšu regulas 101. panta 1. punktā ir noteikts:
“1.   Kamēr līgums nav parakstīts, līgumslēdzēja iestāde var vai nu atteikties no publiskā iepirkuma piešķiršanas, vai atcelt piešķiršanas procedūru, par ko kandidātam vai pretendentam nav tiesību pieprasīt nekādu kompensāciju.”
6
Īstenošanas kārtības 122. panta 2. punkta otrajā daļā versijā, ko piemēro faktisko apstākļu rašanās laikā, ir paredzēts, ka konkursa uzaicinājums ir:
“[..] ir ierobežots, ja visi ieinteresētie uzņēmēji var prasīt atļauju piedalīties, bet piedāvājumus var iesniegt vienīgi kandidāti, kuri atbilst izvēles kritērijiem, kas minēti 135. pantā, un kurus vienlaikus un rakstveidā uzaicina līgumslēdzēja iestāde.”
7
Īstenošanas kārtības 128. panta 1. un 3. punktā, kas reglamentē ierobežotu procedūru pēc uzaicinājuma izteikt ieinteresētību, cita starpā ir paredzēts:
“1.   Uzaicinājums izteikt ieinteresētību ir līdzeklis, kā iepriekš veikt to kandidātu atlasi, kurus uzaicina iesniegt piedāvājumus, atsaucoties uz turpmākiem ierobežotiem konkursa uzaicinājumiem par līgumiem [..];
3.   Ja ir jāpiešķir konkrēts līgums, līgumslēdzēja iestāde uzaicina iesniegt piedāvājumu vai nu visus kandidātus, kas iekļauti sarakstā, vai tikai dažus no viņiem, pamatojoties uz objektīviem un nediskriminējošiem izvēles kritērijiem, kas noteikti īpaši šim līgumam.”
8
Īstenošanas kārtības 130. panta 1. punktā, kas bija piemērojams faktisko apstākļu laikā, ir paredzēts:
“1.   Dokumenti, kas attiecas uz konkursa uzaicinājumu, ir šādi:
a)
uzaicinājums iesniegt piedāvājumu vai piedalīties sarunās;
b)
pievienotās specifikācijas, ko iekļauj līgumiem piemērojamo vispārīgo noteikumu pielikumā;
c)
līguma paraugs.
[..]”
9
Īstenošanas kārtības 130. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktā versijā, kāda ir piemērojama faktisko apstākļu laikā, ir noteikts:
“3.   Specifikācijās obligāti:
a)
norāda izslēgšanas un izvēles kritērijus, ko piemēro līgumam, izņemot ierobežotas procedūras gadījumā un sarunu procedūras gadījumā, ja ir bijis publicēts 127. pantā minētais paziņojums; šādos gadījumos šos kritērijus norāda vienīgi līguma paziņojumā vai uzaicinājumā izteikt ieinteresētību;
b)
nosaka piešķiršanas kritērijus un to relatīvo nozīmi, ja tas nav noteikts līguma paziņojumā;
c)
uzrāda tehniskās specifikācijas, kas minētas 131. pantā;
[..].”
10
Īstenošanas kārtības 138. pantā versijā, kas bija piemērojama faktisko apstākļu laikā, ir noteikts:
“1.   Līgumus var piešķirt vienā no šādiem diviem veidiem:
a)
saskaņā ar automātisku piešķiršanas procedūru — šādā gadījumā līgumu piešķir pretendentam, kurš, būdams kārtībā un atbilstot izvirzītajiem nosacījumiem, piedāvā viszemāko cenu;
b)
saskaņā ar procedūru, kuru īstenojot, līgumu piešķir piedāvājumam ar vislabāko cenas un vērtības attiecību.
2.   Piedāvājums ar vislabāko cenas un vērtības attiecību ir tas, kurā ir vislabākā cenas un vērtības attiecība, ņemot vērā kritērijus, ko pamato līguma priekšmets, kā piedāvātā cena, tehniskā vērtība, estētiskās un funkcionālās īpašības, vides raksturlielumi, ekspluatācijas izmaksas, rentabilitāte, pabeigšanas vai piegādes termiņi, garantijas remonts un tehniskā palīdzība.
3.   Līgumslēdzēja iestāde līguma paziņojumā vai specifikācijās norāda, kāda nozīme tiks piešķirta katram no šiem kritērijiem, lai noteiktu vislabāko cenas un vērtības attiecību.
Nozīme, kādu piešķir cenai attiecībā pret citiem kritērijiem, nedrīkst neitralizēt cenas nozīmi, izvēloties darbuzņēmēju pretendentu, kuram piešķir līgumu.
Ja izņēmuma gadījumos nozīmes izvērtēšana tehniski nav iespējama, jo īpaši, ņemot vērā līguma priekšmetu, līgumslēdzēja iestāde vienkārši norāda sarūkošā kārtībā, kāda nozīme jāpiešķir katram kritērijam.”
11
Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punktā versijā, kas bija piemērojama lietas faktisko apstākļu laikā, ir paredzēts:
“1.   Ja konkrētam līgumam piedāvājumi šķiet pārmērīgi lēti, līgumslēdzēja iestāde, pirms tā šos piedāvājumus noraida vienīgi ar šādu pamatojumu, rakstiski pieprasa sīkāku informāciju par tām piedāvājuma sastāvdaļām, ko tā uzskata par nepieciešamu, un pārbauda šīs sastāvdaļas, pienācīgi uzklausot puses un ņemot vērā saņemtos paskaidrojumus.
Līgumslēdzēja iestāde var jo īpaši ņemt vērā paskaidrojumus, kas attiecas uz:
a)
ražošanas procesa, pakalpojumu sniegšanas vai celtniecības metodes saimniecisko organizāciju;
b)
pretendenta izraudzītajiem tehniskajiem risinājumiem vai pretendentam pieejamiem ārkārtīgi labvēlīgiem nosacījumiem;
c)
piedāvājuma savdabību.”
12
Īstenošanas kārtības 148. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts:
“1.   Līguma piešķiršanas procedūras laikā kontakti starp līgumslēdzēju iestādi un pretendentiem var notikt izņēmuma gadījumā saskaņā ar nosacījumiem, kas noteikti 2. un 3. punktā.
3.   Ja pēc piedāvājumu atvēršanas vajadzīgi kādi paskaidrojumi saistībā ar piedāvājumu vai arī ja piedāvājumā jāizlabo acīmredzamas pārrakstīšanās kļūdas, līgumslēdzēja iestāde var sazināties ar pretendentu, tomēr šādu kontaktu rezultātā nevar tikt ieviestas nekādas izmaiņas piedāvājuma noteikumos.”
Prāvas rašanās fakti
13
2004. gada 4. martā, rīkojoties saskaņā ar Finanšu regulu un Īstenošanas kārtību, Padome Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša Pielikumā (OV S 45) publicēja uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā ar numuru UCA-033/04 atbilstoši ierobežotai procedūrai, lai saņemtu divu ēku, kurās atrodas Padomes ģenerālsekretariāts Briselē, uzkopšanas un uzturēšanas pakalpojumus. Konkursu veidoja divas daļas, no kurām katra atbilda konkrētai pakalpojuma sniegšanas vietai, proti, ēka “Woluwé Heights” (1. daļa) un ēka “Frère Orban” (2. daļa).
14
Specifikācijās bija paredzēts, ka izvēlētais piešķiršanas kritērijs ir vislabākā cenas un vērtības attiecība. Galīgā piedāvājumu izvērtēšana katrai kārtai notiek, katram piedāvājumam piešķirot punktu skaitu, ko aprēķina šādi: ““Kvalitātes” punktu skaits x 100/cenas indekss.” Piedāvājums ar vislabāko cenas un vērtības attiecību ir tas, kuram šīs galīgās novērtēšanas laikā ir piešķirts vislielākais punktu skaits, ievērojot minimālo punktu skaitu, kas ir noteikts sadaļā “Kvalitāte”.
15
Saskaņā ar šo pašu specifikāciju katra piedāvājuma kvalitāte ir jāizvērtē pēc maksimālo 100 punktu skaita un pamatojoties uz astoņiem kritērijiem. Astotais kritērijs, par ko var saņemt maksimāli 50 punktus, attiecās uz “Pakalpojum[u] stundās saskaņā ar kopējiem datiem 3. pielikuma A, B, C un D veidlapā”.
16
50 punkti saskaņā ar šo pēdējo kritēriju tika piešķirti proporcionāli starp, pirmkārt, kopējo piedāvāto stundu skaitu viena gada laikā novērtētajā piedāvājumā (Ho) un, otrkārt, vidējo visu piedāvāto stundu skaitu katram finanšu gadam katrā piedāvājumā, kas ir atzīts par pieņemamu (Hm). Vidējais Hm ir jākvalificē kā apmierinošs un tam jāpiešķir 40 punkti (jeb 80 % no maksimālā 50 punktu skaita). Saskaņā ar specifikāciju šī maksimālā Hm pārsniegšana par 12,5 % tika novērtēta, piešķirot papildu punktus, bet ievērojot maksimālo 50 punktu skaitu. Savukārt samazinājums salīdzinājumā ar šo pašu maksimālo Hm, kas pārsniedza 12,5 %, tika sodīts ar punktu noņemšanu līdz 30 punktu minimumam, kas ir robeža, lai piedāvājums tiktu noraidīts.
17
Turklāt specifikācijā bija paredzēts, ka vidējā stundas likme katrā piedāvājumā nevar būt mazāka par Union générale belge de nettoyage [Beļģijas Vispārējās uzkopšanas apvienības] (turpmāk tekstā — “UGBN”) noteikto vidējo stundu likmi attiecībā uz 1A pašizmaksas kategoriju, kas bija spēkā piedāvājuma iesniegšanas brīdī, pretējā gadījumā piedāvājums tiktu noraidīts. 2004. gada 1. jūlijā šī vidējā stundas likme bija EUR 19,6962.
18
2004. gada 23. jūnijā minētā konkursa specifikācijas tika nosūtītas kandidātiem.
19
2004. gada 23. jūlijāBelfass SPRL, prasītājs, iesniedza divus piedāvājumus attiecībā uz katru daļu konkursa UCA-033/04 ietvaros. 1. daļā kopējā prasītāja piedāvājumā norādītā gada cena bija EUR 234059,67.
20
Ar 2004. gada 13. oktobra vēstuli Padome paziņoja prasītājam par tā divu piedāvājumu noraidīšanu šādu iemeslu dēļ: “[..] Attiecībā uz daļu [Nr.] 1 vidējās stundas likmes aprēķins jūsu piedāvājumā ir mazāks par UGBN [2004. gada 1. jūlijā] noteikto minimumu EUR 19,6962 apmērā. Attiecībā uz daļu [Nr.] 2 jūsu piedāvājums nesaņēma minimālo pieprasīto kvalitātes punktu skaitu, ko piešķir novērtēšanas komiteja atbilstoši specifikācijā minētajiem kritērijiem [..].”
21
2004. gada 15. oktobrī prasītājs lūdza Padomei, lai tā tam nosūta papildu detalizētu informāciju par noraidīšanas kritērijiem piedāvājuma 2. daļā.
22
2004. gada 22. oktobrī Padome atbildēja uz šo lūgumu, cita starpā norādot, ka:
“[..] tā kā jūsu piedāvājumā norādītais stundu skaits bija par 20 % mazāks nekā vidējais stundu skaits visos citos piedāvājumos, tas tika noraidīts šajā posmā atbilstoši 2. lappusē minētajai formulai.”
Process un lietas dalībnieku prasījumi
23
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā ir reģistrēts 2004. gada 23. decembrī, prasītājs ir iesniedzis šo prasību.
24
Pamatojoties uz tiesneses referentes ziņojumu, Pirmās instances tiesa (piektā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu.
25
2006. gada 13. decembrī, atbildot uz Pirmās instances tiesas 2006. gada 28. novembra lūgumu iesniegt dokumentus procesa organizatorisko pasākumu ietvaros, Padome nosūtīja Pirmās instances tiesai konkursa paziņojumu un specifikācijas konkursa UCA-033/04 procedūrā, kā arī sākotnējo novērtēšanas ziņojumu (nekonfidenciālā versija) attiecībā uz šo konkursa procedūru.
26
2007. gada 21. jūnija tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku prasījumi un to atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem.
27
Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
atzīt prasības pieteikumu par pieņemamu un pamatotu;
—
atcelt Padomes 2004. gada 13. oktobra lēmumu noraidīt tā iesniegtos divus piedāvājumus konkursa UCA-033/04 procedūrā;
—
piespriest Padomei samaksāt kompensāciju par ciestajiem zaudējumiem, kas ir novērtēti EUR 1481317,65 apmērā un kam ir pieskaitīti procenti ar likmi 7 % gadā;
—
piespriest Padomei atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.
28
Padome lūdz Pirmās instances tiesu:
—
prasību noraidīt kā nepieņemamu attiecībā uz 2. daļu;
—
atzīt prasību atcelt tiesību aktu par nepamatotu;
—
atzīt prasību par zaudējumu atlīdzību par nepamatotu;
—
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par sūdzības par 2004. gada 13. oktobra lēmumu pieņemamību attiecībā uz 2. daļu
Lietas dalībnieku argumenti
29
Padome, formāli neizvirzot iebildi par nepieņemamību, uzskata, ka sūdzība par 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 2. daļu ir nepieņemama. Tā apgalvo, ka prasītājs neapstrīdot lēmumu par izslēgšanu no konkursa kā tādu, bet Padomes lēmuma tiesiskumu ietvert specifikācijās kritēriju, kura rezultātā prasītājs tika izslēgts no konkursa, proti, vidējo kopējo stundu skaits, ko piedāvā pretendenti.
30
Tiesas sēdē Padome precizēja, ka no Tiesas judikatūras izrietot, ka personai, kas uzskata, ka konkursa specifikācijas, kas tiek noteiktas līgumslēdzējas iestādes lēmumā, viņu diskriminē, tai nav jāgaida, kamēr tiek pieņemts lēmums par konkrētā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, lai to apstrīdētu, norādot tieši uz konkrēto specifikāciju diskriminējošo raksturu un neietekmējot Padomes 1989. gada 21. decembra Direktīvas 89/665/EEK par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV L 395, 33. lpp.), ko groza Direktīva 92/50, mērķus — ātrumu un efektivitāti (Tiesas 2004. gada 12. februāra spriedums lietā C-230/02 Grossmann Air Service, Recueil, I-1829. lpp., 37. punkts).
31
Tā uzskata, ka, tā kā 2004. gada 23. jūnijā specifikācijas tika adresētas individuāli katram kandidātam un arī prasītājam, divu mēnešu noteiktais termiņš, lai apstrīdētu lēmumu par kritērija ietveršanu tiesiskumu, esot beidzies dienā, kad tika celta šī prasība.
32
Prasītājs galvenokārt apgalvo, ka specifikācijas nav apstrīdams akts EKL 230. panta izpratnē. Tas esot vispārēji piemērojams sagatavošanas akts un atbilstoši vispārējai judikatūrai pret šādu aktu, lai arī kāds būtu tā izdošanas brīdis, nevar celt prasību par tiesību akta atcelšanu.
33
Tāpat tas norāda, ka specifikācijas esot adresētas visiem uzņēmumiem, kas, piederot vispārīgi un abstrakti definētai kategorijai, vēlējās piedalīties konkursā, lai ar tiem tiktu noslēgts publiskā iepirkuma līgums. Šajā lietā specifikācijas neesot ne tam adresēts lēmums, ne lēmums, kas to skartu tieši un individuāli. No tā prasītājs secina, ka tikai sūdzība par publiskā iepirkuma līguma piešķiršanu tam ļauj apstrīdēt specifikācijās ietvertā kritērija, kas attiecas uz pretendenta piedāvāto kopējo stundu skaitu, tiesiskumu.
34
Pakārtoti — prasītājs attiecībā uz specifikācijām norāda, ka tam pastāvot tiesības celt iebildi par prettiesiskumu EKL 241. panta nozīmē.
Pirmās instances tiesas vērtējums
35
Vispirms Pirmās instances tiesa konstatē, ka Padome apstrīd šīs prasības pieņemamību tajā, ka, pēc šīs iestādes uzskata, tā īstenībā attiecas tikai uz specifikācijām, kas ir apstrīdams akts un kura likumība nav apstrīdēta noteiktajā termiņā.
36
Tomēr ir jāatzīst, ka ar šo prasību tiek lūgts atcelt Padomes 2004. gada 13. oktobra lēmumu noraidīt prasītāja iesniegtos piedāvājumus konkursa procedūrā un ka šīs prasības atcelt tiesību aktu vajadzībām, proti, pakārtoti, prasītājs apstrīd specifikāciju likumību.
37
Tādējādi rodas jautājums nevis par prasības atcelt tiesību aktu pieņemamību attiecībā uz, iespējams, specifikācijām, bet iebildes par šī dokumenta prettiesiskumu pieņemamību, kas ir izvirzīta prasības atcelt tiesību aktu ietvaros.
38
Lai atbildētu uz šo pēdējo jautājumu, ir jānosaka, vai tāds uzaicinājuma uz konkursu dokuments, kādas ir specifikācijas šajā lietā, ir akts, kā to apgalvo Padome, par kuru var iesniegt tiešu prasību atbilstoši EKL 230. panta ceturtajai daļai, un tādēļ, vai prasītājam bija jāceļ sūdzība par specifikācijām, pamatojoties uz šo tiesību normu divu mēnešu laikā, kā tas ir noteikts tās piektajā daļā.
39
Atbilstoši EKL 230. panta ceturtās daļas noteikumiem jebkura fiziska vai juridiska persona var celt prasību Tiesā pret lēmumiem, kas adresēti šai personai, vai pret lēmumiem, kas — kaut arī regulas vai lēmuma formā adresēti citai personai — tomēr šo personu skar tieši un individuāli.
40
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai fiziska vai juridiska persona, kurai akts nav adresēts, var apgalvot, ka akts to skar individuāli EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē tikai tad, ja minētais akts to skar konkrētu īpašību dēļ, kas piemīt tikai šai personai, vai faktisko apstākļu dēļ, kas to raksturo salīdzinājumā ar jebkuru citu personu, un šādu apstākļu dēļ to izceļ individuāli tādā pašā veidā kā akta adresātu (Tiesas 1963. gada 15. jūlija spriedums lietā 25/62 Plaumann/Komisija, Recueil, 197. un 223. lpp.; 2002. gada 25. jūlija spriedums lietā C-50/00 P Unión de Pequeños Agricultores/Padome, Recueil, I-6677. lpp., 36. punkts, un 2004. gada 1. aprīļa spriedums lietā C-263/02 P Komisija/Jégo-Quéré, Recueil, I-3425. lpp., 45. punkts).
41
Šajā lietā Pirmās instances tiesa uzskata, ka nevar uzskatīt, ka šīs specifikācijas skar prasītāju individuāli.
42
Pirmkārt, Pirmās instances tiesa uzskata, ka, pretēji Padomes norādītajam, tas, ka ierobežotas procedūras ietvaros 2004. gada 23. jūnijā specifikācijas tika nosūtītas individuāli iepriekš izvēlētiem kandidātiem un arī prasītājam, nevar prasītāju individuāli izcelt EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē. Specifikācijas tāpat kā visi konkursa dokumenti, ko šajā lietā izdeva Padome un kuru sastāvdaļa tās ir, ir piemērojamas objektīvi konkrēti noteiktām situācijām un tām ir juridiski saistoša iedarbība attiecībā uz vispārējā un abstraktā veidā noteiktām personu kategorijām. Līdz ar to tām ir vispārējs raksturs un nevar uzskatīt, ka to individuāla paziņošana līgumslēdzējas iestādes iepriekš izvēlētiem uzņēmumiem ļauj šos uzņēmumus salīdzinājumā ar jebkuru citu personu individuāli izcelt EKL 230. panta ceturtās daļas nozīmē.
43
Otrkārt, Padome nepareizi ir pamatojusies uz iepriekš 30. punktā minēto spriedumu lietā Grossmann Air Service, lai pierādītu, ka prasītājs bija tiesīgs apstrīdēt specifikācijas šajā lietā. Ir jāatgādina, ka šis Tiesas spriedums tika taisīts pēc prejudiciāla jautājuma par Direktīvas 89/665 1. panta 3. punkta un 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta interpretāciju. Padomei to neapstrīdot, Direktīvas 89/665 ar grozījumiem nosacījumi ir saistoši tikai dalībvalstīm un nevis Kopienu iestādēm. Turklāt, kā Padome ir atzinusi tiesas sēdē, ir jākonstatē, ka Kopienu tiesību akti organizētos Kopienas iestāžu pakalpojumu iepirkumos, kas ir piemērojami šajā lietā, neietver nevienu noteikumu, ko varētu salīdzināt ar noteikumiem Direktīvā 89/665. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa norāda, ka, pretēji faktiskajiem apstākļiem pamata lietā šī sprieduma 30. punktā minētajā spriedumā lietā Grossmann Air Service, šajā lietā kritērijs specifikācijās, ko apstrīdēja prasītājs, netraucēja tam pilnībā piedalīties minētā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā. Tieši pretēji, no lietas materiāliem izriet, ka prasītājs, tāpat kā citi kandidāti, kas ir ietverti priekšatlasi izturējušo kandidātu sarakstā, varēja iesniegt piedāvājumu attiecībā uz 2. daļu. Tātad tas nevarēja izmantot Direktīvas 89/665 ar grozījumiem noteikumu interpretāciju, ko Tiesa sniedza šī sprieduma iepriekš 30. punktā minētajā spriedumā lietā Grossmann Air Service, pēc analoģijas, lai novērtētu šīs prasības pieņemamību attiecībā uz 2. daļu.
44
No iepriekš norādītajiem apsvērumiem izriet, ka, tā kā specifikācijas šajā lietā neskar prasītāju individuāli, tam nav tiesību celt prasību atcelt šīs specifikācijas atbilstoši EKL 230. panta ceturtajai daļai. Tātad Padome nepareizi atsaucās uz to, ka prasītājs var apstrīdēt šīs specifikācijas, lai šīs lietas ietvaros pakārtotā veidā atspēkotu prasītāja veikto šī dokumenta tiesiskuma apstrīdēšanu.
Par lietas būtību
Par prasību saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 1. daļu
Lietas dalībnieku argumenti
45
Savas prasības saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu pamatojumam attiecībā uz 1. daļu prasītājs norāda vienu pamatu, kas balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
46
Būtībā prasītājs uzskata, ka Padome esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tā neesot izpildījusi pienākumu rūpīgi pārbaudīt prasītāja piedāvājumu saistībā ar 1. daļu.
47
Pretēji Padomes secinātajam tas uzskata, ka vidējā stundas likme tā piedāvājumā ar cenu EUR 22,123 bija augstāka par vidējo minimālo stundas likmi EUR 19,6962, ko noteica UGBN.
48
Protams, prasītājs atzīst, ka šī Padomes pieļautā kļūda ir saistīta ar aritmētisku kļūdu, ko tas pieļāva savā piedāvājumā kopējā kategoriju A, B, C un D summā (EUR 234059,67, nevis EUR 271811,67).
49
Tomēr tas uzskata, ka saskaņā ar labas pārvaldības principu, analizējot tā piedāvājumu, Padomei bija jāpārliecinās, vai tās izvērtēšanai iesniegtais piedāvājums neietver šādu acīmredzamu materiālu kļūdu, ko tā varēja izlabot pēc savas iniciatīvas.
50
Tas norāda, ka vienkārša aprēķina pārbaude atļautu Padomei konstatēt, ka pareizā stundas likme tā piedāvājumā bija minimālā summa EUR 20,92, kā tas skaidri un precīzi izriet no piedāvājuma 40. lappuses.
51
Katrā ziņā prasītājs uzskata, ka, tā kā minētā kļūda bija acīmredzama un tās izlabošana nevarēja mainīt nedz publisko iepirkumu līgumu nosacījumus, nedz sākotnējo piedāvājumu, Padome varēja saskaņā ar Finanšu regulas 99. pantu, kā arī saskaņā ar konkrētā konkursa specifikāciju 10. pantā paredzēto, izmantot savas tiesības sazināties ar prasītāju.
52
Prasītājs uzskata, ka, pretēji Padomes apgalvotajam, Pirmās instances tiesas secinājumi 1996. gada 8. maija spriedumā lietā T-19/95 Adia interim/Komisija (Recueil, II-321. lpp., 47. punkts) neesot izmantojami šajā lietā. Tas norāda, ka tajā spriedumā runa bija par sistemātisku kļūdu aprēķinā, kuru līgumslēdzēja iestāde varēja atklāt ar grūtībām. Tomēr šajā lietā prasītājs uzskata, ka šī kļūda esot vienkārša kategoriju A, B, C un D saskaitīšanas kļūda, proti, kļūda, ko Padome viegli varēja atklāt un izlabot.
53
Tāpat prasītājs apgalvo, ka Padome nevarot apgalvot, ka tā nepamanīja šo kļūdu, lai gan kopējā pareizā cena, kas bija izlabota, parādās “vienkāršajā” un “teorētiskajā” salīdzinošajā tā piedāvājuma vērtējumā, kas ir iebildumu raksta pielikumā.
54
Turklāt tas apgalvo, ka vispārējais princips, ko Tiesa noteica savā 1972. gada 13. jūlija spriedumā lietā 90/71 Bernardi/Parlaments (Recueil, 603. lpp., 10. punkts) un saskaņā ar kuru lietas dalībnieks nevar atsaukties Tiesā uz pārkāpumiem, kuri var būt viņa paša rīcības rezultāts, arī neesot piemērojams šajā aplūkojamajā lietā. Prasītājs norāda, ka tā rīcība netika izdarīta tīšām un tā nebija pamatā Padomes pieļautajai kļūdai. Tas piebilst, ka tas nebija ieinteresēts, lai tā kļūda, šajā gadījumā netīša vienkārša kļūda aprēķinā, netiktu izlabota.
55
Pārējā daļā, atbildot uz Padomes argumentiem, prasītājs uzskata, ka, kaut arī Finanšu regulas 100. pantā paredzētais paziņojums dod noraidītajam pretendentam tiesības vērst līgumslēdzējas iestādes uzmanību uz iespējamām kļūdām vērtējumā, kas varēja radīt kļūdu tā piedāvājuma novērtējumā, labas pārvaldības un pārskatāmības princips šajā paziņojumā nosaka līgumslēdzējas iestādes pienākumu skaidri darīt zināmu adresātam par šādu tiesību esamību. Tas uzskata, ka Padome savā 2004. gada 13. oktobra vēstulē to neesot informējusi par šādu tiesību esamību. No tā izriet vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums.
56
Tas secināja, ka Padomes pieļautā kļūda saistībā ar vidējās stundas likmes aprēķinu tā piedāvājumā attiecībā uz 1. daļu izrietot no minētā piedāvājuma pienācīgas pārbaudes neveikšanas un ka līdz ar to galīgajā šo piedāvājumu noraidošajā lēmumā esot pieļauta īpaši smaga acīmredzama kļūda vērtējumā.
57
Padome iebilst, ka vidējā stundas likme, kā tas izrietot arī no konkursa specifikāciju nosacījumiem, esot vienāda ar kopējo izvērtētā piedāvājuma cenu, ko dala ar šajā piedāvājumā ierakstīto kopējo stundu skaitu. Šī iemesla dēļ tā veica aprēķinu, balstoties tikai uz šo kopējo atskaites cenu EUR 234059,67 apmērā, ko prasītājs norādīja savā piedāvājumā.
58
Padome uzskata, ka tai nebija jāveic prasītāja piedāvājumā ietverto kategoriju A, B, C un D summu pārbaude un šajā sadaļā jāatklāj, ka pareizā kopējā cena bija EUR 271811,67, nevis EUR 234059,67. Tāpat Padome uzskata, ka dati “vienkāršajā” un “teorētiskajā” salīdzinošajā šī piedāvājuma vērtējumā, kas ir pievienoti tās iebildumu raksta pielikumā, neesot ņemami vērā, lai pierādītu, ka tā atklāja šo kļūdu minētā piedāvājuma analīzes posmā. Vērtēšana esot veikta tikai iebildumu raksta sagatavošanas laikā šajā lietā.
59
Tā piebilst, ka līgumslēdzēja iestāde pēc savas iniciatīvas varot sazināties ar pretendentu tikai, lai izlabotu materiālas acīmredzamas kļūdas. Tomēr tā uzskata, ka šajā aplūkojamajā lietā kļūda neesot acīmredzama un tā to neesot varējusi atklāt.
60
Turklāt Padome atsaucas uz vispārējo tiesību principu, ko Tiesa ir atzinusi šī sprieduma iepriekš 54. punktā minētajā spriedumā lietā Bernardi/Parlaments, saskaņā ar kuru lietas dalībnieks nevar atsaukties Tiesā uz pārkāpumiem, kuri varēja būt viņa paša rīcības rezultāts.
61
Tāpat tā uzskata, ka, pat ja tai šī kļūda bija jākonstatē, Padome nevarēja, neriskējot pārkāpt Finanšu regulas 99. panta noteikumus un Īstenošanas kārtības 148. panta 3. punktu, sazināties ar pretendentu, lai izlabotu šo kļūdu. Šī apsvēruma pamatojumam tā balstās it īpaši uz šī sprieduma iepriekš 52. punktā minēto spriedumu lietā Adia interim/Komisija.
62
Visbeidzot, Padome uzskata, ka viens no paziņojuma, kas ir paredzēts Finanšu regulas 100. pantā un tiek sniegts pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas un pirms līguma parakstīšanas, mērķiem, esot atļaut noraidītajam pretendentam vērst līgumslēdzējas iestādes uzmanību uz iespējamām kļūdām vērtējumā, kas varētu radīt kļūdas piedāvājuma vērtējumā. Tomēr tā norāda, ka prasītājs nekādā veidā nereaģēja uz 2004. gada 13. oktobra vēstuli pēc tās saņemšanas, ar kuru tika paziņots tā piedāvājuma 1. daļas noraidīšanas pamatojums.
Pirmās instances tiesas vērtējums
63
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Padomei ir būtiska rīcības brīvība attiecībā uz vērā ņemamiem elementiem, pieņemot lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu konkursā, un Pirmās instances tiesai ir jākontrolē tikai tas, vai nav pieļauta būtiska un acīmredzama kļūda (Tiesas 1978. gada 23. novembra spriedums lietā 56/77 Agence européenne d’intérims/Komisija, Recueil, 2215. lpp., 20. punkts; šī sprieduma iepriekš 52. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā Adia interim/Komisija, 49. punkts, un 2000. gada 6. jūlija spriedums lietā T-139/99 AICS/Parlaments, Recueil, II-2849. lpp., 39. punkts).
64
Turklāt atbilstoši Īstenošanas kārtības 148. pantam, ja pēc piedāvājumu atvēršanas vajadzīgi kādi paskaidrojumi saistībā ar piedāvājumu vai arī ja piedāvājumā jāizlabo acīmredzamas pārrakstīšanās kļūdas, līgumslēdzēja iestāde izņēmuma kārtā var sazināties ar pretendentu.
65
Šajā lietā ir jāpārbauda, vai prasītāja pieļautā materiālā kļūda, proti, aritmētiska kļūda tā piedāvājumā kopējā kategoriju A, B, C un D līmenī (EUR 234059,67, nevis EUR 271811,67) bija acīmredzama materiāla kļūda, kura Padomei bija jāizlabo.
66
Šajā sakarā Pirmās instances tiesa, pirmkārt, konstatē, ka, lai aprēķinātu stundas likmi pretendentu piedāvājumā, Padomei nebija jāveic jaunu kategoriju A, B, C un D summas aprēķins. Netiek apstrīdēts, ka šis vidējais stundas likmes aprēķins būtu jāveic, balstoties uz kopējo cenu piedāvājumā, kā arī uz kopējo pakalpojuma piedāvāto stundu skaitu, ko prasītājs ir norādījis savā piedāvājumā.
67
Otrkārt, nevar uzskatīt, kā to dara prasītājs, ka pareizā stundas likme tā piedāvājumā bija minimālā summa EUR 20,92, kas skaidri un precīzi bija norādīta piedāvājuma 40. lappusē, un ka šajā sakarā Padomei bija jānojauš iespējamā prasītāja piedāvājumā pieļautā kļūda vidējās stundas likmes aprēķinā. Pirmās instances tiesa konstatē, ka šī prasītāja piedāvājuma 40. lappusē minētā summa parādījās kategorijā E, kas skaidri attiecas uz stundas likmi par papildu darbiem, ko pēc pieprasījuma veic uzkopjošais personāls “darbdienās (no pirmdienas līdz piektdienai) no plkst. 6.00 līdz 22.00”. Tādējādi minētā stundas likmes summa EUR 20,92 apmērā attiecās uz īpašiem pakalpojumiem, proti, papildu darbiem, un līdz ar to atšķirīgiem no A, B, C un D kategorijā ietvertajiem darbiem.
68
Treškārt, pretēji prasītāja apgalvotajam, nevar uzskatīt, ka “vienkāršās” un “teorētiskās” novērtēšanas tabulas, kuras Padome sniedz sava iebildumu raksta pielikumā šajā lietā, pierāda, ka tā zināja par prasītāja pieļauto kļūdu. No Padomes rakstītā skaidri izriet, ka tā sastādīja šīs tabulas konkrētā tiesas procesa vajadzībām. Turklāt Pirmās instances tiesa norāda, ka prasītājs nav pierādījis pretējo.
69
Pārējā daļā, pretēji prasītāja apgalvotajam, Pirmās instances tiesa uzskata, ka Padomei nevar pārmest nepaziņošanu Finanšu regulas 100. pantā paredzētā paziņojuma posmā par tā tiesībām vērst līgumslēdzējas iestādes uzmanību uz iespējamām kļūdām vērtējumā, kas varēja padarīt kļūdainu tā piedāvājuma vērtējumu. Atbilstoši judikatūrai, Kopienu tiesībās nepastāvot skaidram noteikumam, Kopienas administratīvām vai tiesu iestādēm nevar atzīt vispārēju pienākumu paziņot attiecīgām personām par pieejamām pārsūdzības iespējām, kā arī par nosacījumiem, kuros tās var izmantot šīs tiesības (Tiesas 1999. gada 5. marta rīkojums lietā C-153/98 P Guérin automobiles/Komisija, Recueil, I-1441. lpp., 15. punkts, un Pirmās instances tiesas 2000. gada 24. februāra spriedums lietā T-145/98 ADT Projekt/Komisija, Recueil, II-387. lpp., 210. punkts). Šajā lietā Pirmās instances tiesa konstatē, ka Finanšu regulas 100. pantā skaidrā veidā nav paredzēts šāds pienākums.
70
Katrā ziņā ir jāatzīst, ka tad, kad prasītājs saņēma Padomes 2004. gada 13. oktobra vēstuli, tas pēc savas iniciatīvas iesniedza lūgumu precizēt tā piedāvājuma 2. daļā atteikuma nosacījumus, bet neiesniedza piezīmes attiecībā par acīmredzamo kļūdu aprēķinā tā piedāvājuma 1. daļā.
71
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasītāja pieļautā materiālā kļūda nebija acīmredzama Īstenošanas kārtības 148. panta 3. punkta nozīmē. Līdz ar to Padomei nevar pārmest, ka tā neatklāja šo kļūdu un tāpēc neizlaboja, vai vismaz nesazinājās ar prasītāju, lai tam atļautu šo kļūdu izlabot.
72
Līdz ar to vienīgais pamats, kas balstīts uz Padomes pieļauto acīmredzamo kļūdu vērtējumā 2004. gada 13. oktobra lēmumā, ciktāl tas attiecas uz 1. daļu, ir nepamatots. Tādējādi prasība atcelt tiesību aktu, kas ir iesniegta par 2004. gada 13. oktobra lēmumu, ciktāl tā attiecas uz 1. daļu, ir jānoraida.
Par prasību saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 2. daļu
Lietas dalībnieku argumenti
73
Prasības saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu, ciktāl tas attiecas uz 2. daļu, pamatojumam prasītājs norāda trīs pamatus, kas attiecīgi ir balstīti uz vispārējā labas pārvaldības principa pārkāpumu, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un nediskriminācijas principa pārkāpumu. Turklāt replikas stadijā prasītājs norādīja ceturto pamatu, kas ir balstīts uz to, ka, nesazinoties ar to pirms tā piedāvājuma noraidīšanas, Padome esot pārkāpusi Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta noteikumus.
74
Prasītājs būtībā apgalvo, ka pirmie trīs pamati, kas attiecīgi ir balstīti uz vispārējā labas pārvaldības principa pārkāpumu, nediskriminācijas principa pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ir pamatoti ar to, ka tā piedāvājums 2. daļā ir ticis automātiski noraidīts, to papildus nepārbaudot, tikai tāpēc, ka kopējais darba stundu skaits, kas bija ierakstīts šajā piedāvājumā, bija par 12,5 % mazāks nekā vidējais kopējais stundu skaits, kas tika piedāvāts saņemtajos piedāvājumos.
75
Pirmkārt, prasītājs uzskata, ka līdzīgu iemeslu dēļ ar izvēles kritēriju specifikācijās attiecībā uz vidējo kopējo piedāvāto stundu skaitu, uz kuru Padome balstījās, noraidot tā piedāvājumu bez papildu pārbaudes, tiekot pārkāpts labas pārvaldības princips un pieļauta acīmredzama kļūdu vērtējumā. Līdz ar to priekšroka tiek dota tiem piedāvājumiem, kuros ir paredzēts lielāks pakalpojuma stundu skaits nekā faktiski nepieciešamais un kas līdz ar to ir dārgāki.
76
Šajā sakarā, pirmkārt, prasītājs apgalvo, ka šis Padomes izvēlētais kritērijs neļaujot objektīvi novērtēt nepieciešamo prasīto pakalpojumu sniegšanai. No vienas puses, tas atgādina, ka no 1998. gada 1. janvāra tā Padomei nodrošināja ēkas, uz kuru attiecas 2. daļa, uzkopšanu un uzturēšanu kārtībā, ar ko Padome bija apmierināta, un tas notika, pamatojoties uz kopējo stundu skaitu, kas bija ierakstīts tā piedāvājumā. Atzīstot, ka Padome nevarēja ņemt vērā šo pieredzi, tas uzskata, ka tā vienkārši ļaujot objektīvi pierādīt, ka kopējais šo pakalpojumu izpildei nepieciešamo stundu skaits daudzmaz vienādos apstākļos esot mazāks par to, kas bija ietverts beigās izvēlētajā piedāvājumā, un līdz ar to Padomes piemērotais kritērijs esot radījis pārāku šo stundu skaita pārvērtēšanu.
77
No otras puses, tas uzskata, ka nepieciešamo pakalpojumu nozīmīguma novērtējums nevarot būt saprātīgi atkarīgs no pretendentu piedāvājumiem kā tādiem, jo tie varot būt ieinteresēti pēc kopīgas saskaņošanas mākslīgi palielināt piedāvāto pakalpojumu apjomu. Visbeidzot, darba stundu skaits nevarot būt pamata kritērijs, pēc kura novērtē veicamā darba kvalitāti. Par šo pēdējo jautājumu prasītājs norāda, ka, ja tas savā piedāvājumā būtu mākslīgi palielinājis stundu skaitu, tad tā pieteikums netiktu noraidīts.
78
Otrkārt, prasītājs norāda, ka Padome nevarot balstīt savu argumentu uz to, ka pretendenta, kuram līgums piešķirts, piedāvājumam esot par 3,7 % dārgākam nekā tā piedāvājums, tas piedāvāja par 25,2 % lielāku stundu skaitu nekā prasītājs savā piedāvājumā. No vienas puses, tas atkārto savu viedokli, ka šis kopējais stundu skaits, ko piedāvāja pretendents, kuram iepirkuma līguma parakstīšanas tiesības tika piešķirtas, bija lielāks par faktiski nepieciešamo stundu skaitu, lai pieprasītās kvalitātes nosacījumos veiktu specifikācijās paredzēto darbu. Līdz ar to ar šo pretendenta, kuram iepirkuma līguma parakstīšanas tiesības tika piešķirtas, piedāvāto pakalpojumu pārāk augsto vērtējumu esot radīts zaudējums Padomei un to finansējošajai grupai. No otras puses, tas piebilst, ka faktiski izvēlētais pretendents nestrādā kopējo stundu skaitu, kas ir norādīts tā piedāvājumā, un ka, pēc prasītāja domām, tas apstiprinot, ka tā piedāvāto stundu skaits atbilda nepieciešamajam stundu skaitam, lai uzkoptu 2. daļā minētās telpas.
79
Otrkārt, prasītājs uzskata, ka pieņemtais izvēles kritērijs esot diskriminējošs, jo tā dēļ Padomei objektīvi izdevīgi piedāvājumi no budžeta viedokļa, kas ir arī pilnībā apmierinoši no kvalitatīvā viedokļa, tiek noraidīti bez papildu pārbaudes.
80
Treškārt, prasītājs uzskata, ka Padome esot pārkāpusi Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta noteikumus. Tas uzskata, ka pirms tā piedāvājuma noraidīšanas pārāk zema piedāvāto pakalpojuma kopējo stundu skaita dēļ Padomei bija jāpārbauda šī piedāvājuma pārbaudes apstākļi, kas ir norādīti Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punktā. Turklāt no judikatūras izrietot, ka pārmērīgi zemas cenas piedāvājumu tūlītēja noraidīšana, ja tas pamatojas uz matemātiska kritērija piemērošanu, ir aizliegta (Tiesas 1989. gada 22. jūnija spriedums lietā 103/88 Fratelli Costanzo, Recueil, I-1839. lpp.).
81
Padome atgādina, ka atbilstoši judikatūrai publiskā iepirkuma piešķiršana pretendentam, kas ir iesniedzis piedāvājumu ar vislabāko cenas un vērtības attiecību, nenozīmējot, ka izvēlētais piedāvājums noteikti ir lētākais.
82
Tā piebilst, ka uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu mērķis esot pierādīt, ka darbu ir iespējams veikt labāk vai vairāk. Konkurējošā tirgū vidējais kopējo stundu skaits, ko piedāvā visi pretendenti, ticami atbilstot pārliecinošam un uzticamam līdzekļu, kas ir nepieciešami pakalpojuma labas izpildes garantēšanai no kvalitātes viedokļa, novērtējumam. Padome uzskata, ka ar lielāku uzkopšanai veltītu stundu skaitu esot iespējams sasniegt labāku kvalitāti. Šajā lietā Padome konstatē, ka pretendents, kuram iepirkuma līguma parakstīšanas tiesības tika piešķirtas, iesniedza par 3,7 % dārgāku piedāvājumu nekā prasītājs un piedāvāja par 25,2 % vairāk darba stundu nekā prasītājs. Turklāt tas norāda, ka, lai gan šajā gadījumā cenas kritērijam bija 50 % nozīme piedāvājumu novērtējumā, apstrīdēts tiek kopējo stundu skaita kritērijs, kas ir tikai 25 % no kopējā piešķiramo punktu skaita. Līdz ar to pretendenta, kuram iepirkuma līguma parakstīšanas tiesības tika piešķirtas, piedāvājums esot ar vislabāko cenas un vērtības attiecību un savukārt prasītāja pakalpojumi esot daudz dārgāki. Papildus Padome apgalvo, ka pretendenta, kuram iepirkuma līguma parakstīšanas tiesības tika piešķirtas, personāla kontroles kartes pierāda, ka sniegtie pakalpojumi atbilstot no publiskā iepirkuma noteikumiem izrietošiem pienākumiem.
83
Attiecībā uz prasītāja apgalvojumiem par neatļautas vienošanās starp pretendentiem risku, ar ko tie mākslīgi palielinātu pakalpojumu apjomu, Padome aicina gadījumā, ja par to ir attiecīgi pierādījumi, sazināties ar iestādēm, kas ir atbildīgas par konkurenci.
84
Attiecībā uz trešo pamatu, kas ir balstīts uz nediskriminācijas principa pārkāpumu, Padome apgalvo, ka šis princips aizliedzot, ņemt vērā to pakalpojumu kvalitāti, ko prasītājs ir sniedzis iepriekš.
85
Visbeidzot, Padome apgalvo, ka ceturtais pamats, kas ir balstīts uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta pārkāpumu un kuru prasītājs izvirzīja replikas stadijā, ir uzskatāms par jaunu un līdz ar to par nepieņemamu. Katrā ziņā Padome uzskata, ka prasītāja piedāvājums nebija pārāk zems. Būtībā tā apgalvo, ka pārbaudes procedūras ievērošana pēc pienācīgas lietas dalībnieku uzklausīšanas, kas ir paredzēta Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punktā, gadījumā, ja ir iesniegts pārāk zemas cenas piedāvājums, ir obligāta tikai attiecībā uz šī piedāvājuma cenu. Tomēr tā norāda, ka, lai gan prasītāja piedāvātais kopējo stundu skaits bija par 25,2 % mazāks nekā pretendenta, kuram līgums piešķirts, piedāvājumā, tā cena esot tikai par 3,7 % mazāka nekā pēdējais piedāvāja. Tātad tā uzskata, ka prasītāja pakalpojumi bija daudz dārgāki nekā pretendenta, kuram iepirkuma līguma parakstīšanas tiesības tika piešķirtas, pakalpojumi.
Pirmās instances tiesas vērtējums
86
Pirms pārbaudīt prasības atcelt 2004. gada 13. oktobra lēmumu pamatotību attiecībā uz 2. daļu, vispirms ir jānolemj par ceturtā pamata, kas ir balstīts uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta pārkāpumu, pieņemamību.
— Par ceturtā pamata, kas balstīts uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta noteikumu pārkāpumu, pieņemamību
87
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai no Pirmās instances tiesas reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunkta un 48. panta 2. punkta izriet, ka prasības pieteikumā par lietas ierosināšanu ir jābūt norādītam strīda priekšmetam un izvirzīto pamatu kopsavilkumam un ka jaunu pamatu izvirzīšana šajā instancē ir aizliegta, ja vien šie pamati nav balstīti uz tiesību vai faktu elementiem, kas jau ir norādīti procesā. Tomēr pamats, kas tieši vai netieši paplašina jau agrāk prasības pieteikumā par lietas ierosināšanu izvirzīto pamatu un kam ir cieša saistība ar to, ir jāatzīst par pieņemamu (Tiesas 1982. gada 30. septembra spriedums lietā 108/81 Amylum/Padome, Recueil, 3107. lpp., 25. punkts, un 1983. gada 19. maija spriedums lietā 306/81 Verros/Parlaments, Recueil, 1755. lpp., 9. punkts; Pirmās instances tiesas 1997. gada 17. decembra spriedums lietā T-216/95 Moles García Ortúzar/Komisija, Recueil FP, I-A-403. un II-1083. lpp., 87. punkts).
88
Turklāt saskaņā ar judikatūru no Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta izriet, ka līgumslēdzējai iestādei ir pienākums atļaut pretendentiem paskaidrot, vai pat pamatot sava piedāvājuma īpašības, pirms tas tiek noraidīts, ja tā uzskata, ka piedāvājums ir pārmērīgi zemas cenas piedāvājums (Pirmās instances tiesas 2005. gada 6. jūlija spriedums lietā T-148/04 TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisija, Krājums, II-2627. lpp., 49. punkts).
89
Šajā lietā Pirmās instances tiesa konstatēja, ka sava prasības pieteikuma 17. punktā prasītājs, lai pamatotu savu prasību saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 2. daļu, it īpaši norāda uz labas pārvaldības principa, nediskriminācijas principa pārkāpumu un acīmredzamu kļūdu vērtējumā saistībā ar to, ka tā piedāvājums tika noraidīts bez papildu pārbaudes tikai tādēļ, ka kopējais darba stundu skaits, kas bija ierakstīts šajā piedāvājumā, bija par 12,5 % mazāks nekā vidējais piedāvāto stundu skaits. Tāpat sava prasības pieteikuma 26. punktā tas uzskata, ka šī kritērija piemērošana ir diskriminējoša ar to, ka tās rezultātā uzreiz bez papildu pārbaudes tika noraidīti izdevīgākie piedāvājumi. No tā izriet, ka prasītājs prasības pieteikuma stadijā tieši pārmeta Padomei, ka tā noraidīja tā piedāvājumu bez papildu pārbaudes tikai tādēļ, ka tas bija pārāk zemas cenas piedāvājums.
90
No iepriekš minētā izriet, ka ceturtais pamats, kas ir balstīts uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta pārkāpumu, lai gan prasītājs to norādīja tieši tikai replikas stadijā, ir prasības pieteikumā par lietas ierosināšanu trīs izvirzīto pamatu paplašinājums un tam ir cieša saistība ar tiem. Tādēļ šis pamats ir jāatzīst par pieņemamu.
— Par prasības saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 2. daļu pamatotību
91
Kā tika norādīts iepriekš 89. punktā, trīs izvirzīto pamatu prasības pieteikuma stadijā, kas attiecīgi ir balstīti uz labas pārvaldības principa pārkāpumu, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un nediskriminācijas principa pārkāpumu, mērķis ir būtībā pierādīt, ka Padome kļūdaini nav lūgusi prasītāju pirms tā piedāvājuma automātiskas noraidīšanas tādēļ, ka tas piedāvāja pārāk maz stundu, un pamatojoties uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punktu, tai sniegt pamatojumu, kas ļautu pierādīt tā piedāvājuma nopietno raksturu. Tādēļ tūlīt jāsāk analizēt ceturto pamatu, kas ir balstīts uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta pārkāpumu.
92
Šajā sakarā, pirmkārt, ir jānosaka, vai pārāk zemas cenas piedāvājuma jēdziens, kā to apgalvo Padome, attiecas tikai uz piedāvājuma cenas kritēriju, ko pārbauda līgumslēdzēja iestāde, vai, kā būtībā uzskata prasītājs, šis jēdziens attiecas arī uz citiem piedāvājumu novērtēšanas kritērijiem.
93
Atbilstoši judikatūrai, tā kā Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīvas 71/305/EEK par būvdarbu valsts līgumu piešķiršanas procedūru koordinēšanu (OV L 185, 5. lpp.) 29. panta 5. punktā, Direktīvas 92/50 37. panta 1. punktā un Direktīvas 93/37 30. panta 4. punktā paredzētās prasības ir būtībā tādas pašas kā prasības, ko nosaka Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkts, turpmāk izklāstītie apsvērumi der arī attiecībā uz šīs pēdējās normas interpretāciju (skat. pēc analoģijas Tiesas 2001. gada 27. novembra spriedumu apvienotajās lietās C-285/99 un C-286/99 Lombardini un Mantovani, Recueil, I-9233. lpp., 50. punkts).
94
Turklāt ir jānorāda, ka iepriekš šī sprieduma 93. pantā minētā sprieduma lietā Lombardini un Mantovani 67. punktā Tiesa konstatēja, ka nav strīda par to, ka Direktīvas 93/37/EEK 30. panta 4. punkts nedefinē pārāk zemas cenas piedāvājumu un a fortiori nenosaka pārmērīgi zemas cenas robežas aprēķina veidu. Šajā pašā lietā ģenerāladvokāts uzskatīja, ka pārmērīgi zemas cenas piedāvājuma koncepcija nav abstrakta, bet gan ļoti precīza, kas katram iepirkumam ir jānosaka atkarībā no īpašā objekta, kas ir šajā piedāvājumā pakalpojums (ģenerāladvokāta Ruisa-Harabo Kolomera [Ruiz-Jarabo Colomer] secinājumi iepriekš šī sprieduma 93. punktā minētajā lietā Lombardini un Mantovani, Recueil, I-9235. lpp., 32. un 35. punkts).
95
Šajā lietā, pirmkārt, Pirmās instances tiesa konstatēja, ka Finanšu regulā un Īstenošanas kartībā nepastāv pārmērīgi zemas cenas robežas un pārmērīgi zemas cenas piedāvājuma definīcija Īstenošanas kartības 139. panta 1. punkta izpratnē. Otrkārt, no šī panta noteikumiem skaidri neizriet, ka pārmērīgi zemas cenas piedāvājuma jēdzienu var piemērot tikai cenas kritērijam un nevis arī citiem kritērijiem.
96
Līdz ar to, lai definētu pārmērīgi zemas cenas piedāvājuma jēdziena ratione materiae piemērošanas jomu Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta izpratnē, vispirms ir jābalstās uz šī noteikuma mērķi.
97
Kā tika atgādināts iepriekš šī sprieduma 88. pantā, saskaņā ar Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta noteikumiem līgumslēdzējai iestādei ir pienākums atļaut pretendentam paskaidrot, vai pat pamatot sava piedāvājuma īpašības, pirms tas tiek noraidīts, ja tā uzskata, ka piedāvājums ir pārmērīgi zemas cenas piedāvājums. Precīzāk, no judikatūras izriet, ka ir būtiski, lai katrs pretendents, par kuru ir aizdomas, ka tas ir iesniedzis pārmērīgi zemas cenas piedāvājumu, varētu lietderīgi norādīt savu viedokli šajā sakarā, tam dodot iespēju iesniegt jebkādu pamatojumu par dažādajiem viņa piedāvājuma elementiem uz brīdi, kad viņš uzzina ne tikai šajā tirgū piemērojamās zemākās cenas robežu, bet arī precīzos punktus, kuri ir izraisījuši jautājumus līgumslēdzējai iestādei (iepriekš šī sprieduma 93. punktā minētais spriedums lietā Lombardini un Mantovani, 53. punkts). Tiesa šajā pašā reizē atzina, ka šādas faktiskas debates pastāvēšana ir pamata prasība, lai novērstu līgumslēdzējas iestādes patvaļību un garantētu veselīgu konkurenci uzņēmumu starpā (iepriekš šī sprieduma 93. punktā minētais spriedums lietā Lombardini un Mantovani, 57. punkts).
98
No iepriekš minētā izriet, ka Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkts reglamentē pamata prasību publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, kas nosaka pienākumu līgumslēdzējai iestādei pirms noraidīt jebkuru piedāvājumu, kam ir pārmērīgi zemas cenas raksturs, pārbaudīt, balstoties uz pārbaudes procedūru pēc lietas dalībnieku pienācīgas uzklausīšanas, to veidojošās sastāvdaļas.
99
Turpinājumā Pirmās instances tiesa atgādina, ka atbilstoši Finanšu regulas 97. panta 2. punktam līgumus var piešķirt, ievērojot automātisku piešķiršanas procedūru vai procedūru, kas paredz vislabāko cenas un vērtības attiecību, un ka attiecībā uz otro piešķiršanas veidu Īstenošanas kārtības 138. panta 2. punktā ir paredzēts, ka piedāvājums ar vislabāko cenas un vērtības attiecību ir tas, kurā ir vislabākā cenas un vērtības attiecība, ņemot vērā kritērijus, ko pamato līguma priekšmets, kā piedāvātā cena, tehniskā vērtība, estētiskās un funkcionālās īpašības, vides raksturlielumi, ekspluatācijas izmaksas, rentabilitāte, pabeigšanas vai piegādes termiņi, garantijas remonts un tehniskā palīdzība.
100
Līdz ar to Pirmās instances tiesa uzskata, ka, ja līgums ir piešķirts piedāvājumam ar vislabāko cenas un vērtības attiecību, pamata prasība, kas ir minēta šī sprieduma 98. punktā, ir piemērojama ne tikai aplūkojamā piedāvājuma cenai, bet arī citiem kritērijiem, kas ir minēti Īstenošanas kārtības 138. panta 2. punktā, tiktāl, ciktāl tie ļauj noteikt pārmērīgi zemas cenas robežu, zem kuras iesniegtu piedāvājumu šajā tirgū var uzskatīt par pārmērīgi zemas cenas piedāvājumu Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta nozīmē.
101
Otrkārt, jānovērtē, vai šajā lietā, ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Padomei bija, kā to uzskata arī prasītājs, jāievēro pārbaudes procedūra pēc pienācīgas lietas dalībnieku uzklausīšanas, ko paredz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkts.
102
Šajā sakarā Pirmās instances tiesa norāda, ka šī līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas veids bija piešķiršana piedāvājumam ar vislabāko cenas un vērtības attiecību. Turklāt nav strīda par to, ka starp vairākiem kritērijiem, kas tika izmantoti, kritērijs attiecībā uz vidējo piedāvāto stundu skaitu skāra prasītāja piedāvājuma kvalitatīvo aspektu un bija viena no piedāvājuma sastāvdaļām šī sprieduma 97. punktā minētās judikatūras izpratnē. Visbeidzot, atbilstoši šī līguma 16. punktā minētajām specifikācijām šis kritērijs ļāva noteikt pārmērīgi zemas cenas robežu, zem kuras piedāvātā cena, kā tas bija gadījumā ar šo piedāvājumu, tika automātiska izslēgta no procedūras.
103
Tomēr, kā izriet arī no Padomes 2004. gada 22. oktobra vēstules un kā Padome tieši ir apgalvojusi tiesas sēdē, atbildot uz Pirmās instances tiesas uzdoto jautājumu, prasītāja piedāvājums tika noraidīts, pamatojoties uz šo kritēriju, tikai pārmērīgi zema šajā piedāvājumā ierakstīto stundu skaita dēļ. Turklāt ir jāatzīst, ka Padome, pirms automātiski noraidīt prasītāja piedāvājumu, nav veikusi prasītāja piedāvājuma pārbaudi, pienācīgi uzklausot lietas dalībniekus, Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta nozīmē.
104
Šajos apstākļos Padomes ir pārkāpusi Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punktu.
105
Šo secinājumu nevar atspēkot ar apstākli, kuru Padome norādīja savā atbildē uz repliku, ka, lai gan kopējais prasītāja stundu skaits bija par 25,2 % mazāks nekā pretendenta, kam līgums piešķirts, piedāvātais, tomēr tā kopējais stundu skaits savukārt bija par 3,7 % mazāks nekā šī paša pretendenta piedāvātais. Pietiek vēlreiz konstatēt, ka, kā tas izriet no Padomes 2004. gada 22. oktobra vēstules, prasītāja piedāvājums tika izslēgts tikai tāpēc, ka tajā bija ierakstīts pārmērīgi zems kopējo stundu skaits.
106
No iepriekš minētā izriet, ka ceturtais pamats, kas ir balstīts uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta pārkāpumu, ir pamatots.
107
Līdz ar to, nelemjot par pirmo triju pamatu pamatotību, kas ir norādīti prasības atcelt tiesību aktu pamatojumam, 2004. gada 13. oktobra lēmums attiecībā uz 2. daļu ir jāatceļ.
Par prasījumiem atlīdzināt zaudējumus
Lietas dalībnieku argumenti
108
Prasītājs uzskata, ka Padomes netaisnīgā tā divu piedāvājumu noraidīšana tam esot radījusi zaudējumus, un lūdz atlīdzināt šos zaudējumus, kurus tas novērtē, sareizinot ikgadējo sava piedāvājuma cenu ar līguma ilgumu (3 gadi), proti, EUR 1481317,65 apmērā, kam pieskaitīti aprēķinātie procenti ar likmi 7 % gadā.
109
Attiecībā uz vainas esamību — tas uzskata, ka Padome neapstrīdami esot pieļāvusi smagu un acīmredzamu kļūdu, pirmkārt, attiecībā uz 1. daļu nepārbaudot tā piedāvājuma precizitāti, un, otrkārt, attiecībā uz 2. daļu pārkāpjot Finanšu regulas un Īstenošanas kārtības noteikumus.
110
Attiecībā uz zaudējumu esamību prasītājs norāda, ka tā divu piedāvājumu prettiesiska noraidīšana radot ievērojamu ienākumu zudumu, kas apdraud tā ekonomisko izdzīvošanu.
111
Pirmkārt, pakārtoti, prasītājs lūdz Pirmās instances tiesu, ja tā nav pārliecināta par prasījumiem pēc zaudējumu atlīdzības, ko prasītājs ir iesniedzis pēc divu piedāvājumu noraidīšanas, tam uzreiz piešķirt pagaidu kompensāciju EUR 500000 apmērā. Otrkārt, tas piedāvā Pirmās instances tiesai pirms galīgā sprieduma pieņemšanas par zaudējumu apmēru norādīt grāmatvedības ekspertu, kas aprēķinās tiešo un netiešo ienākumu, kas prasītājam būtu bijis divu līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas gadījumā.
112
Attiecībā uz cēloņsakarības pastāvēšanu starp vainu un ciesto zaudējumu — prasītājs uzskata, ka saskaņā ar nosacījumu līdzvērtības principu Pirmās instances tiesai esot jāpārbauda, vai tas būtu cietis tādu pašu zaudējumu gadījumā, ja Padome nebūtu pieļāvusi kļūdu. Šajā sakarā tas norāda, ka, tā kā Padome noraidīja tā divus piedāvājumus, šajā lietā neesot iespējams veikt šādu zaudējumu pārbaudi.
113
Prasītājs uzskata, ka, tā kā Padome nepievienoja savam iebildumu rakstam sākotnējo novērtējuma ziņojumu, Pirmās instances tiesai neesot iespējas pārbaudīt Padomes argumentāciju par to, uz kāda pamata tā piedāvājumus varēja, pat Padomei nepieļaujot kļūdu, izslēgt no apstrīdētās līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras.
114
Padome attiecībā uz 1. daļu uzskata, ka tā neesot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Tā piebilst, ka, pat pieņemot tās atbildību par šādu kļūdu, prasītājs neesot pierādījis ne smago un acīmredzamo šādas kļūdas raksturu, ne zaudējumu esamību, ne arī cēloņsakarības pastāvēšanu starp tiem.
115
Attiecībā uz 2. daļu — Padome uzskata, ka tā neesot pārkāpusi labas pārvaldības un nediskriminācijas principu, ne arī pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Tā piebilst, ka, pat pieņemot, ka to atzīs par atbildīgu par šādu pārkāpumu, prasītājs neesot pierādījis ne smago un acīmredzamo šādas kļūdas raksturu, ne zaudējumu esamību, ne arī cēloņsakarības pastāvēšanu starp tiem.
116
Tā apgalvo, ka, pretēji prasītāja apgalvotajam, punktu piešķiršanas kritēriji attiecībā uz 2. daļu tai neapstrīdami esot ļāvuši novērtēt tā piedāvājumu. Padome atgādina, ka 75 % no šiem punktiem tika piešķirti, pamatojoties uz aprēķiniem, kas balstīts uz pretendentu iesniegtajiem datiem, bet atlikušie 25 % — piešķirot novērtēšanas punktus.
117
Visbeidzot, pamatojoties uz “parastu” novērtējumu (Padome to apraksta kā tādu, kas ir “pamatots uz prasītāja faktiski iesniegto lietu, un pieņemot, ka tas netiks izslēgts no publiskā iepirkuma procedūras”) un “teorētisku” novērtējumu (Padome to apraksta kā tādu, kas ir “balstīts uz [maksimālā punktu skaita], kas ir piešķirti, pretendentam, kas saņēma augstāko punktu skaitu katrā kategorijā, piešķiršanu prasītājam, izņemot gadījumu, ja kritērijs ir balstīts uz piedāvājuma matemātiskiem datiem”), Padome uzskata, ka tā esot gan attiecībā uz 1. daļu, gan uz 2. daļu pierādījusi, ka prasītāja piedāvājumi netiktu novērtēti kā vislabākie un ka līdz ar to zaudējumu pastāvēšanas nosacījums šajā lietā nav izpildīts.
118
Katrā ziņā gan attiecībā uz 1. daļu, gan uz 2. daļu, pieņemot, ka Pirmās instances tiesa pat pretēji jebkurai iespējamībai apmierinātu prasītāja prasību atlīdzināt zaudējumus, Padome uzskata, ka pēdējā pieprasītie zaudējumi esot jāpārrēķina un tiem esot jāatbilst tīrajam ienākumam, kuru prasītājs var pierādīt, no šī iepirkuma realizācijas gadā.
Pirmās instances tiesas vērtējums
119
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka atsaukties uz Kopienas ārpuslīgumisko atbildību gadījumos par tās iestāžu pretlikumīgām darbībām EKL 288. panta otrās daļas izpratnē var, tikai izpildot vairākus nosacījumus, proti, iestādēm pārmestās rīcības prettiesiskumu, zaudējuma pastāvēšanu un cēloņsakarības pastāvēšanu starp pārmesto rīcību un norādīto zaudējumu (Tiesas 1982. gada 29. septembra spriedums lietā 26/81 Oleifici Mediterranei/EEK, Recueil, 3057. lpp., 16. punkts; Pirmās instances tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums lietā T-175/94 International Procurement Services/Komisija, Recueil, II-729. lpp., 44. punkts; 1996. gada 16. oktobra spriedums lietā T-336/94 Efisol/Komisija, Recueil, II-1343. lpp., 30. punkts, un 1997. gada 11. jūlija spriedums lietā T-267/94 Oleifici Italiani/Komisija, Recueil, II-1239. lpp., 20. punkts).
120
Ja kāds no nosacījumiem nav izpildīts, prasība ir jānoraida kopumā, nepastāvot vajadzībai pārbaudīt citu nosacījumu izpildi (Tiesas 1994. gada 15. septembra spriedums lietā C-146/91 KYDEP/Padome un Komisija, Recueil, I-4199. lpp., 19. un 81. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. februāra spriedums lietā T-170/00 Förde-Reederei/Padome un Komisija, Recueil, II-515. lpp., 37. punkts).
121
Lai gan prasītājs pārsvarā balstās uz tiesībām saņemt atlīdzību par kaitējumu, ko tas uzskata, ka ir cietis tā abu iesniegto piedāvājumu noraidīšanas dēļ, ir jāpārbauda tā prasījumi atlīdzināt zaudējumu, nošķirot 1. daļu vai 2. daļu, uz kuru attiecas 2004. gada 13. oktobra lēmums.
Par prasījumiem atlīdzināt zaudējumus saistībā ar 1. daļu
122
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasība atlīdzināt zaudējumus ir jānoraida tiktāl, ciktāl tai ir cieša saistība ar prasību atcelt tiesību aktu, kas jau ir noraidīta (skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 4. jūlija spriedumu lietā T-340/99 Arne Mathisen/Padome, Recueil, II-2905. lpp., 134. punkts un tajā minētā judikatūra).
123
Tā kā prasījumi atcelt tiesību aktu prasītāja norādītās prettiesiskās rīcības neesamības dēļ tika noraidīta attiecībā uz 1. daļu un prasībai atlīdzināt zaudējumus ir cieša saistība ar šo pirmo prasību, šī prasība atlīdzināt zaudējumus ir jānoraida attiecībā uz 1. daļu.
Par prasību atlīdzināt zaudējumus saistībā ar 2. daļu
124
Pirmās instances tiesa norāda, ka prasītājs lūdz atlīdzināt zaudējumus tādas summas apmērā, ko tā varēja pieprasīt no Padomes gadījumā, ja tam tiktu piešķirtas tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumu, proti, attiecībā uz tā 2. daļu. Šāds lūgums ir jāinterpretē kā tāds, kas balstīts nevis uz iespējas noslēgt publiskā iepirkuma līgumu zaudējumu, bet uz paša iepirkuma zaudējumu.
125
Tomēr prasītājs nekādā veidā nepierāda, ka, nepastāvot konstatētajam pārkāpumam saistībā ar 2. daļu, tas noteikti būtu ieguvis publiskā līguma slēgšanas tiesības par šo daļu. Jo vairāk, tas apgalvo, ka, tā kā Padome nebija pievienojusi savu sākotnējo vērtējuma ziņojumu saviem prasījumiem, nav iespējams pārbaudīt, uz kāda pamata piedāvājumi varētu pat bez Padomes pieļautās kļūdas tikt izslēgti no apstrīdētā publiskā iepirkuma procedūras.
126
Tā kā par šo pēdējo jautājumu Padome, atbildot uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumu, iesniedza sākotnējo novērtējuma ziņojumu, kuru tā paziņoja prasītājam, Pirmās instances tiesa var tikai atzīt, ka šis pēdējais, neesot iepriekš šī sprieduma 106. punktā konstatētajam pārkāpumam, katrā ziņā nebūtu ieguvis publiskā piedāvājuma līguma slēgšanas tiesības attiecībā uz 2. daļu. Padomes izstrādātajā sākotnējā novērtējuma ziņojumā prasītāja piedāvājums tika novērtēts astotajā un pēdējā vietā.
127
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasītāja norādītais kaitējums attiecībā uz 2. daļu, proti, tas, ka tas pats zaudēja publisko iepirkumu, nav reāls un drošs, bet gan tas ir tikai hipotētisks kaitējums, ko nevar atlīdzināt un kas pats par sevi ir pietiekams, lai noraidītu prasību atlīdzināt zaudējumus. Turklāt, pakārtoti, nepastāv norādes un prasītājs arī nesniedz pierādījumus, ka konstatētā pārkāpuma dēļ tas būtu zaudējis pat iespēju iegūt publiska iepirkuma līguma slēgšanas tiesības.
128
Līdz ar to prasītāja lūgums atlīdzināt zaudējumus attiecībā uz 2. daļu ir jānoraida.
129
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka prasījumi atlīdzināt zaudējumus ir jānoraida to kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
130
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 3. punktam, ja abiem lietas dalībniekiem spiedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Pirmās instances tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Šajā gadījumā ir jānolemj, ka katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (piektā palāta)
nospriež:
1)
atcelt Eiropas Savienības Padomes 2004. gada 13. oktobra lēmumu noraidīt Belfass SPRL piedāvājumus konkursa UCA-033/04 procedūrā tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīts Belfass piedāvājums saistība ar 2. daļu;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
katrs lietas dalībnieks sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2008. gada 21. maijā.
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
M. Vilaras
Satura rādītājs
Spriedums
Atbilstošās tiesību normas
Prāvas rašanās fakti
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Par sūdzības par 2004. gada 13. oktobra lēmumu pieņemamību attiecībā uz 2. daļu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
Par lietas būtību
Par prasību saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 1. daļu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
Par prasību saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 2. daļu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
— Par ceturtā pamata, kas balstīts uz Īstenošanas kārtības 139. panta 1. punkta noteikumu pārkāpumu, pieņemamību
— Par prasības saistībā ar 2004. gada 13. oktobra lēmumu attiecībā uz 2. daļu pamatotību
Par prasījumiem atlīdzināt zaudējumus
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
Par prasījumiem atlīdzināt zaudējumus saistībā ar 1. daļu
Par prasību atlīdzināt zaudējumus saistībā ar 2. daļu
Par tiesāšanās izdevumiem
(
*1
)	Tiesvedības valoda — franču.