62023CO0220
TIESAS RĪKOJUMS (septītā palāta)
2024. gada 11. janvārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Valsts atbalsts – Atbalsts atjaunojamiem energoresursiem – Pienākums apgādāt ar elektroenerģiju, kas saražota no atjaunojamiem energoresursiem – Ar iekšējo tirgu saderīgs atbalsts – Atbalsta iepriekšēja paziņošana – LESD 108. panta 3. punkts – Iespēja piemērot finansiālu sankciju par apgādes pienākuma neizpildi, kas notikusi pirms šīs paziņošanas
Lietā C‑220/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Varšavas apelācijas tiesas Komerclietu un intelektuālā īpašuma nodaļa, Polija) iesniegusi ar 2022. gada 22. marta lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 5. aprīlī, tiesvedībā
R. sp. z o.o.
pret
Prezes Urzędu Regulacji Energetyki,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: otrās palātas priekšsēdētāja A. Prehala [A. Prechal], kas pilda septītās palātas priekšsēdētāja pienākumus (referente), tiesneši N. Vāls [N. Wahl] un M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izdot motivētu rīkojumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 99. pantu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par LESD 108. panta 3. punkta pēdējā teikuma interpretāciju, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp R. sp. z o.o. un Prezes Urzędu Regulacji Energetyki (Enerģētikas regulatora biroja priekšsēdētājs, Polija; turpmāk tekstā – “URE priekšsēdētājs”) par R. piemēroto finansiālo sankciju par tās pienākumu saskaņā ar atbalsta shēmu no atjaunojamiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas ražotājiem Polijā neizpildi attiecībā uz izcelsmes sertifikātu iegūšanu un iesniegšanu.
Polijas tiesības
3
1997. gada 10. aprīļaustawa – Prawo energetyczne (Enerģētikas likums), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Enerģētikas likums”), 9.a pantā bija noteikts:
“1.   1.a punktā minētajiem enerģētikas nozares uzņēmumiem, galalietotājiem, kā arī preču brokeru uzņēmumiem vai brokeru sabiedrībām, ciktāl tas noteikts uz 9. punkta pamata pieņemtajos noteikumos, ir pienākums:
1)
atcelšanas procesa nolūkā iegūt un iesniegt URE priekšsēdētājam izcelsmes sertifikātu [..], kas izsniegts no [atjaunojamiem] energoresursiem saražotai elektroenerģijai Polijas Republikas teritorijā, vai
2)
samaksāt alternatīvu iemaksu 5. punktā noteiktajā termiņā, ko aprēķina saskaņā ar 2. punktā noteikto kārtību.
1.a   1. un 8. punktā noteiktais pienākums ir izpildīts, ja:
1)
enerģētikas nozares uzņēmums nodarbojas ar elektroenerģijas ražošanu vai tirdzniecību un pārdod elektroenerģiju galalietotājiem;
[..]
5.   1. punkta 2. apakšpunktā [..] minētās alternatīvās iemaksas veido Valsts vides aizsardzības un ūdens apsaimniekošanas fonda ieņēmumus, un tās ir jāiemaksā minētā fonda bankas kontā līdz katra gada 31. martam par iepriekšējo kalendāro gadu.
[..]
9.   Ekonomikas ministrs ar rīkojumu nosaka [1. punktā] minēto pienākumu detalizētu piemērošanas jomu [..].
[..]”
4
Enerģētikas likuma 56. panta 1. punkta 1.a apakšpunktā bija paredzēts:
“Ja nav izpildīts pienākums atcelšanas procesa nolūkā iegūt un iesniegt URE priekšsēdētājam izcelsmes sertifikātu vai biogāzes izcelsmes sertifikātu vai ja nav veikta alternatīvā iemaksa, tiek piemērota finansiāla sankcija”.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
5
2005. gadā Polijas Republika ieviesa izcelsmes sertifikātu sistēmu, lai atbalstītu no atjaunojamiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas (“zaļās elektroenerģijas”) ražotājus. Attiecīgi šādi sertifikāti bez maksas ir pieejami šiem ražotājiem atbilstoši to saražotajai zaļajai enerģijai, savukārt citiem enerģētikas nozares uzņēmumiem, un it īpaši tiem, kas pārdod elektroenerģiju galalietotājiem, ir pienākums tos iegādāties no minētajiem ražotājiem un atcelšanas nolūkā iesniegt tos URE priekšsēdētājam tādā apmērā, kas atbilst procentuālajai daļai no to pārdotās elektroenerģijas apjoma.
6
2013. gadā R., uzņēmums, kas nodarbojas ar elektroenerģijas tirdzniecību un uz kuru attiecas Enerģētikas likuma 9.a panta 1. punkta 1. apakšpunktā paredzētais pienākums iegūt un iesniegt izcelsmes sertifikātus par pārdotās elektroenerģijas apjomu, pārdeva elektroenerģiju H. S.A., uzņēmumam, kas ražo ferosakausējumus, kā arī citiem klientiem.
7
Lai izpildītu šo pienākumu attiecībā uz elektroenerģijas apjomu, ko 2013. gadā tā pārdeva galalietotājiem, R. iesniedza URE priekšsēdētājam šim apjomam atbilstošus izcelsmes sertifikātus, kas tomēr neietvēra H. piegādātās elektroenerģijas apjomu.
8
Proti, R. uzskatīja, ka H. piegādātā elektroenerģija nebija paredzēta pašas H. patēriņam, jo H. nebija šī elektroenerģijas apjoma galalietotājs. Tādējādi uz šai sabiedrībai piegādāto apjomu neattiecoties Enerģētikas likuma 9.a panta 1. punkta 1. apakšpunktā paredzētais pienākums.
9
Uzskatot, ka H. pārdotās elektroenerģijas apjoms tomēr bija paredzēts tās pašas patēriņam un ka tādējādi uz to bija attiecināms šis pienākums, URE priekšsēdētājs ar 2018. gada 20. decembra lēmumu, pirmkārt, konstatēja, ka R. nebija izpildījusi minēto pienākumu, ne arī veikusi alternatīvu iemaksu, un, otrkārt, piemēroja R. finansiālu sankciju 19898182,35 Polijas zlotu (PLN) (aptuveni 4476096,12 EUR) apmērā par tā neievērošanu saskaņā ar Enerģētikas likuma 56. panta 1. punkta 1.a apakšpunktu.
10
Izskatot R. celto prasību, Sąd Okręgowy w Warszawie – Sąd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Varšavas apgabaltiesa – Konkurences un patērētāju tiesību aizsardzības tiesa) to daļēji apmierināja, atceļot šo lēmumu, ciktāl ar to piemēroja finansiālu sankciju.
11
Šajā ziņā minētā tiesa uzskatīja, ka, pat ja URE priekšsēdētājam principā bija pamats, pamatojoties uz Enerģētikas likuma 56. panta 1. punkta 1.a apakšpunktu, piemērot R. finansiālu sankciju par pienākuma iesniegt izcelsmes sertifikātus par H. piegādāto elektroenerģijas apjomu neievērošanu, to tomēr liedza LESD 108. panta 3. punkts.
12
Proti, minētās tiesas ieskatā no Komisijas lēmuma C(2016) 4944 final (2016. gada 2. augusts) par valsts atbalstu SA.37345 (2015/NN) – Polija – Polijas izcelsmes sertifikātu sistēma atjaunojamo energoresursu enerģijas atbalstam un sloga mazināšanai attiecībā uz atjaunojamo energoresursu enerģijas sertifikātu nepieciešamību intensīviem enerģijas lietotājiem (OV 2016, C 471, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “2016. gada 2. augusta galīgais lēmums”) izrietot, ka Polijas izcelsmes sertifikātu sistēma ir valsts atbalsts. Pat ja Eiropas Komisija būtu ar šo lēmumu atzinusi minēto sistēmu par saderīgu ar iekšējo tirgu, tās īstenošana laikposmā pirms minētā lēmuma tomēr būtu pretrunā LESD 108. panta 3. punktam.
13
URE priekšsēdētājs par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Varšavas apelācijas tiesas Komerclietu un intelektuālā īpašuma nodaļa, Polija), atsaucoties tostarp uz LESD 108. panta 3. punkta pārkāpumu.
14
Pamatojoties uz 2016. gada 2. augusta galīgo lēmumu, iesniedzējtiesa konstatē, ka tiesību normas, ar kurām noteikts pienākums attiecībā uz izcelsmes sertifikātiem, tika ieviestas Polijas tiesību sistēmā, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.
15
Tā tomēr uzskata, ka Tiesas judikatūrā vēl nav atrisināts jautājums par finansiālas sankcijas piemērošanu uzņēmumam, pamatojoties uz valsts tiesību normām par atbalsta shēmu, kas īstenota, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, it īpaši gadījumā, ja šī atbalsta shēma vēlāk tika atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu.
16
Pēc tās domām, šajā ziņā ir iespējams uzskatīt, ka, tāpat kā nepaziņota atbalsta saņēmējam jāņem vērā nepieciešamība to atmaksāt, uzņēmumam, uz ko attiecas no šādas atbalsta shēmas izrietošie pienākumi un kurš ir pārliecināts, ka šī shēma netika paziņota, jāspēj paļauties, ka tas netiks sodīts par minēto pienākumu pārkāpumu.
17
Par to arī liecinot LESD 108. panta 3. punktā noteiktā aizlieguma efektivitāte, kā arī apstāklis, ka ieņēmumi, kas gūti no Enerģētikas likuma 9.a panta 1. punkta 2. apakšpunktā un 5. punktā minētajām alternatīvajām iemaksām, un ieņēmumi, kas gūti no soda par šo iemaksu neveikšanu, būs paredzēti atbalsta finansēšanai, jo alternatīvās iemaksas – pretēji URE priekšsēdētāja apgalvotajam – veido neatņemamu atbalsta daļu.
18
Šādos apstākļos Sąd Apelacyjny w Warszawie Wydział Gospodarczy i Własności Intelektualnej (Varšavas apelācijas tiesas Komerclietu un intelektuālā īpašuma nodaļa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [LESD] 108. panta 3. punkts, lasot to kopsakarā ar [LES] 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nepaziņošana [Komisijai] par valsts atbalstu, pat ja Komisija pēc tam lēmumā ir konstatējusi šī atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, liedz piemērot finansiālu sankciju uzņēmumam, kas nav izpildījis pienākumu, kas izriet no valsts tiesību normas, ar ko īsteno [minēto] atbalstu laikposmā pirms Komisijas lēmuma?”
Par prejudiciālo jautājumu
19
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 99. pantam, ja atbilde uz uzdoto prejudiciālo jautājumu skaidri izriet no judikatūras, Tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas jebkurā brīdī var lemt, izdodot motivētu rīkojumu.
20
Šajā lietā ir jāpiemēro šī tiesību norma.
21
Ar savu vienīgo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 108. panta 3. punkta pēdējais teikums, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz piemērot uzņēmumam finansiālu sankciju par tāda pienākuma pārkāpumu, kas ir daļa no valsts atbalsta pasākuma, kas tika īstenots, pirms Komisija pieņēma galīgo lēmumu par šī atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, ja attiecīgais pārkāpums ir pieļauts laikposmā pirms šī lēmuma pieņemšanas.
22
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka šis jautājums rodas saistībā ar Polijas 2005. gadā ieviesto izcelsmes sertifikātu sistēmu, kuras mērķis ir atbalstīt no atjaunojamiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas ražotājus Polijā. Lai gan Komisijas ieskatā šī sistēma ir valsts atbalsta shēma, uz ko attiecas LESD 108. panta 3. punkts, Polijas iestādes Komisijai par to paziņoja tikai 2013. gadā, sākotnēji uzskatot, ka šādu sistēmu nevar kvalificēt par valsts atbalstu. Ar 2016. gada 2. augusta galīgo lēmumu Komisija minēto sistēmu atzina par saderīgu ar iekšējo tirgu, vienlaikus kritizējot tās priekšlaicīgu īstenošanu.
23
Kā to pamato iesniedzējtiesa, šajā kontekstā uzdotais jautājums ir par to, vai Savienības tiesībām atbilst finansiālas sankcijas piemērošana uzņēmumam, kas konkrēti nav izpildījis pienākumu iegūt un iesniegt izcelsmes sertifikātus par visu tā pārdoto elektroenerģiju, ja nav strīda, ka, pamatojoties uz 2016. gada 2. augusta galīgo lēmumu, šis pienākums ietilpst tajā pašā valsts atbalsta shēmā.
24
To precizējot, pirmkārt, ir jāatgādina, ka ar LESD 108. panta 3. punktu ir ieviesta preventīva jauno atbalsta projektu kontrole. Šādi noteiktas prevencijas mērķis ir tāds, ka tiek īstenots tikai saderīgs atbalsts. Lai sasniegtu šo mērķi, atbalsta projekta īstenošana tiek atlikta līdz brīdim, kad šaubas par tā saderību tiek kliedētas ar galīgu Komisijas lēmumu (spriedums, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, 84. punkts un tajā minētā judikatūra).
25
Šajā ziņā paziņošanas pienākums ir viens no kontroles sistēmas, kas ar LESD ieviesta valsts atbalsta jomā, pamatelementiem. Šajā sistēmā dalībvalstīm, pirmkārt, ir jāpaziņo Komisijai par visiem pasākumiem, ar ko tiks ieviests vai grozīts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, un, otrkārt, saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu šādi pasākumi nav jāīsteno tikmēr, kamēr šī Eiropas Savienības iestāde nav pieņēmusi galīgo lēmumu par šo pasākumu (spriedums, 2020. gada 24. novembris, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
26
Minētajā 108. panta 3. punktā paredzētā aizlieguma mērķis ir nodrošināt, lai atbalsta sekas neiestātos, iekams Komisijai nav bijis saprātīgs termiņš projekta sīkākai izvērtēšanai un, vajadzības gadījumā, LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procedūras ierosināšanai (spriedums, 2020. gada 24. novembris, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
27
Šajā valsts atbalstu kontroles sistēmā valsts tiesām, no vienas puses, un Komisijai, no otras puses, ir papildinošas, taču atšķirīgas lomas, konkrētāk, valstu tiesām rūpējoties par to, lai līdz Komisijas galīgā lēmuma pieņemšanai tiktu nodrošināta indivīdu tiesību aizsardzība gadījumos, kad valsts iestādes, iespējams, nav ievērojušas LESD 108. panta 3. punktā paredzēto aizliegumu (spriedums, 2016. gada 15. septembris, PGE, C‑574/14, EU:C:2016:686, 30. un 31. punkts).
28
Šo normu piemērošana ir balstīta uz lojālas sadarbības pienākumu, kura ietvaros konkrēti valsts tiesām ir jāveic visi vispārējie vai īpašie pasākumi, kas ir piemēroti, lai nodrošinātu no Savienības tiesībām izrietošo pienākumu izpildi, un jāatturas veikt pasākumus, kas var apdraudēt Līguma mērķu sasniegšanu, kā tas izriet no LES 4. panta 3. punkta (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 21. novembris, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 41. punkts).
29
Otrkārt, no Tiesas iedibinātās judikatūras izriet, ka, no vienas puses, atbalsta pasākums, kas ir īstenots, neievērojot no LESD 108. panta 3. punkta izrietošos pienākumus, ir nelikumīgs (spriedums, 2011. gada 8. decembris, Residex Capital IV, C‑275/10, EU:C:2011:814, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
30
No otras puses, situācijā, kad Komisija par atbalstu, kas īstenots, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, ir pieņēmusi, kā tas ir šajā lietā, galīgo lēmumu, kurā konstatēts, ka šis atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. pantu, šis lēmums a posteriori nepadara par likumīgiem tādus īstenošanas aktus, kuri nebija spēkā tādēļ, ka tie ir pieņemti, neievērojot šī 108. panta 3. punkta pēdējā teikumā noteikto aizliegumu. Citāda interpretācija veicinātu to, ka attiecīgā dalībvalsts neievēro šo normu, un šī norma zaudētu lietderīgo iedarbību (spriedums, 2020. gada 24. novembris, Viasat Broadcasting UK, C‑445/19, EU:C:2020:952, 21. punkts).
31
No tā izriet, ka atbalsts, kas īstenots pirms galīgā lēmuma, ar kuru konstatēta tā saderība ar iekšējo tirgu, pieņemšanas, ir jāuzskata par nelikumīgu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu laikposmā pirms šī lēmuma pieņemšanas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 15. decembris, Veejaam un Espo, C‑470/20, EU:C:2022:981, 54. punkts).
32
Treškārt, Tiesa cita starpā ir nospriedusi, neattiecinot šo konstatējumu uz kādu konkrētu Savienības tiesību jomu, ka sankciju sistēma, kas paredz naudas sodus vai citus piespiedu pasākumus, lai nodrošinātu tāda valsts tiesiskā regulējuma izpildi, kas atzīts par nesaderīgu ar Savienības tiesībām, šī iemesla dēļ vien ir jāatzīst par nesaderīgu ar Savienības tiesībām (spriedums, 2003. gada 11. septembris, Safalero, C‑13/01, EU:C:2003:447, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
Līdz ar to pašas sankcijas par tāda pienākuma neizpildi, kas ir pretrunā LESD 108. panta 3. punkta pēdējam teikumam, ciktāl, kā tas tika norādīts šī rīkojuma 31. punktā, tas ir daļa no valsts atbalsta shēmas, kas īstenota pirms galīgā lēmuma, ar kuru konstatēta tā nesaderība ar iekšējo tirgu, pieņemšanas, ir nesaderīgas ar minēto normu, ja tās ir piemērotas par šī pienākuma pārkāpumu, kas pieļauts laikposmā pirms šī lēmuma pieņemšanas.
34
Šajā lietā no iesniedzējtiesas konstatējumiem vispirms izriet, ka Enerģētikas likuma 9.a panta 1. punkta 1. apakšpunktā paredzētais pienākums iegūt un iesniegt URE priekšsēdētājam izcelsmes sertifikātus atcelšanas nolūkā ir daļa no valsts atbalsta shēmas, kas tika ieviesta Polijas tiesību sistēmā, neievērojot LESD 108. panta 3. punkta pēdējo teikumu, ciktāl šī shēma tika īstenota, pirms Komisija pieņēma galīgo lēmumu par tās saderību ar iekšējo tirgu, turpinot, ka tādējādi laikposmā pirms minētā lēmuma pieņemšanas šāds pienākums bija pretrunā šim 108. panta 3. punkta pēdējam teikumam, un visbeidzot, ka R. tika piemērota sankcija par šajā nelikumības laikposmā izdarītu pārkāpumu.
35
Šādos apstākļos, kas attiecīgajā gadījumā ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, tāda sankcija kā R. piemērotā būtu jāatzīst par neatbilstošu LESD 108. panta 3. punkta pēdējam teikumam, ievērojot šī rīkojuma 24.–32. punktā minēto judikatūru.
36
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka LESD 108. panta 3. punkta pēdējais teikums, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka tas liedz uzņēmumam piemērot finansiālu sankciju par tāda pienākuma pārkāpumu, kas ir daļa no valsts atbalsta pasākuma, kas tika īstenots, pirms Komisija pieņēma galīgo lēmumu par šī atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, ja attiecīgais pārkāpums tika pieļauts laikposmā pirms šī lēmuma pieņemšanas.
Par tiesāšanās izdevumiem
37
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
LESD 108. panta 3. punkta pēdējais teikums, lasot to kopsakarā ar LES 4. panta 3. punktu,
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tas liedz uzņēmumam piemērot finansiālu sankciju par tāda pienākuma pārkāpumu, kas ir daļa no valsts atbalsta pasākuma, kas tika īstenots, pirms Eiropas Komisija pieņēma galīgo lēmumu par šī atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, ja attiecīgais pārkāpums tika pieļauts laikposmā pirms šī lēmuma pieņemšanas.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.