62007CC0446
ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON]
SECINĀJUMI,
sniegti 2009. gada 7. maijā  (
1
)
Lieta C-446/07
Alberto Severi
pret
Regione Emilia-Romagna
“Direktīva 2000/13/EK — Pārtikas produktu, ko galapatērētājam ir paredzēts piegādāt bez turpmākas apstrādes, marķējums — Marķējums, kas var maldināt pircēju par pārtikas produkta izcelsmi vai pirmavotu — Nosaukumi, kas ir sugas vārdi Regulas (EEK) Nr. 2081/92 3. panta izpratnē — Ietekme”
1.
Gadījumā, kad vietējo ražotāju grupa ir reģistrējusi pārtikas produkta nosaukumu, kas izraisa asociācijas ar tā izcelsmes vietu, kā (valsts) kolektīvo preču zīmi un ir iesniegts pieteikums tā reģistrēšanai kā (Kopienu) aizsargātas cilmes vietas nosaukumam (turpmāk tekstā — “ACVN”) vai aizsargātai ģeogrāfiskās izcelsmes norādei (turpmāk tekstā — “AĢIN”), cik lielā mērā cits ražotājs, kas izmanto līdzīgu nosaukumu citam pārtikas produktam, aizstāvībai pret iebildumu, ka viņa produkta marķējums var maldināt patērētājus, drīkst paļauties uz i) to, ka pieteikuma par ACVN vai AĢIN statusa piešķiršanu pārbaudē vēl nav izlemts, ka nosaukums nav kļuvis par sugas vārdu, un/vai ii) to, ka viņš ir izmantojis šo nosaukumu labticīgi ilgu laika periodu?
2.
Šāda ir Tribunale Civile di Modena [Modenas Civiltiesa] (Itālija) Tiesai iesniegto jautājumu būtība.
Kopienu tiesiskais regulējums
3.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (
2
), par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu (
3
) un par Padomes Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, interpretāciju (
4
).
Regula Nr. 2081/92
4.
Regulā Nr. 2081/92 tiek izveidots ietvars reģistrēto cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzībai (
5
). Saskaņā ar regulas noteikumiem atsevišķu lauksaimniecības un pārtikas produktu nosaukumus var aizsargāt visā Kopienu teritorijā kā ACVN vai AĢIN, ja attiecīgo produktu īpašībām ir saistība ar to ģeogrāfisko izcelsmi (
6
).
5.
Regulas preambulas piektajā apsvērumā ir noteikts, ka lauksaimniecības produktu un pārtikas marķēšanu reglamentē vispārējie noteikumi, kas noteikti Padomes 1978. gada 18. decembra Direktīvā 79/112/EEK (
7
) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas marķēšanu, piedāvājumu un reklāmu, un, ņemot vērā to īpatnības, būtu jāpieņem īpaši papildu noteikumi par lauksaimniecības produktiem un pārtiku no konkrētiem ģeogrāfiskiem apgabaliem. Definējot regulas piemērošanas apjomu, 1. panta 2. punktā ir skaidri noteikts, ka šo regulu piemēro, neskarot citus īpašus Kopienas noteikumus.
6.
2. pantā ir noteikts, ka cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu Kopienas aizsardzība panākama saskaņā ar šo regulu, kā arī definēti kritēriji, kas jāizpilda, lai nosaukumu varētu klasificēt kā “cilmes vietas nosaukumu” vai “ģeogrāfiskās izcelsmes norādi”.
7.
Šajā sakarā 2. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka “cilmes vietas nosaukums” ir kāda reģiona, kādas konkrētas vietas vai, izņēmuma gadījumos — valsts nosaukums, kas izmantots, lai aprakstītu kādu lauksaimniecības produktu vai pārtikas produktu, kuram ir attiecīgās vietas izcelsme un kura kvalitāte vai īpašības lielā mērā vai pilnīgi ir saistītas ar īpašu ģeogrāfisku vidi un tai piemītošajiem dabas vai cilvēka faktoriem un ražošana, apstrāde un sagatavošana veikta attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā. 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka “ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” ir reģiona, kādas konkrētas vietas vai, izņēmuma gadījumos, kādas valsts nosaukums, kas izmantots, lai aprakstītu kādu lauksaimniecības produktu vai pārtikas produktu ar attiecīgās vietas izcelsmi, kuram ir īpaša kvalitāte, reputācija vai citas īpašības, kas ir saistītas ar minēto ģeogrāfisko izcelsmi un kura ražošana un/vai apstrāde, un/vai sagatavošana veikta attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā.
8.
3. pantā ir noteiktas divas situācijas, kurās atsevišķus nosaukumus reģistrēt nedrīkst.
9.
3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka:
“Nosaukumus, kas pārvērtušies par sugas vārdiem, reģistrēt nedrīkst.
Šajā regulā “nosaukums, kas pārvērties par sugas vārdu”, ir lauksaimniecības produkta vai pārtikas nosaukums, kas, lai gan tas attiecas uz izcelsmes vietu vai reģionu, kur šis produkts vai pārtika sākotnēji ražots vai tirgots, ir pārvērties par kāda lauksaimniecības produkta vai pārtikas parasto nosaukumu.
Lai noskaidrotu, vai nosaukums pārvērties par sugas vārdu, ņem vērā visus faktorus, it īpaši:
—
esošo stāvokli dalībvalstī, kur nosaukums radies, un patēriņa apgabalos,
—
esošo stāvokli citās dalībvalstīs,
—
attiecīgos valsts likumus vai Kopienas tiesību aktus.
Ja, ievērojot 6. un 7. pantā noteikto kārtību, reģistrācijas pieteikums noraidīts tādēļ, ka nosaukums pārvērties par sugas vārdu, Komisija publicē šo lēmumu Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.”
10.
5. pantā ir noteikta procedūra, kas jāievēro dalībvalstij, kad tiek iesniegts nosaukuma reģistrācijas pieteikums. 5. panta 5. punkta (
8
) attiecīgajos noteikumos paredzēts:
“Dalībvalsts pārbauda, vai pieteikums ir pamatots, un, ja tā uzskata, ka produkts apmierina šīs regulas prasības, nosūta Komisijai pieteikumu [..].
Dalībvalsts var piešķirt tikai pagaidu valsts aizsardzību pašreizējās regulas nozīmē nosaukumam, kurš iesniegts prasītajā veidā, un, vajadzības gadījumā, arī pielāgošanās periodu, kurš sākas iesniegšanas dienā; [..]
Šāda pagaidu valsts aizsardzība beidzas dienā, kad saskaņā ar šo regulu pieņem lēmumu par reģistrāciju. Pēc lēmuma pieņemšanas var atļaut līdz piecus gadus ilgu pielāgošanās periodu ar nosacījumu, ka attiecīgie uzņēmumi likumīgi tirgojuši minētos produktus, lietojot attiecīgos nosaukumus vismaz piecus gadus bez pārtraukuma līdz 6. panta 2. punktā paredzētās publikācijas datumam.”
11.
13. pantā ir noteikta aizsardzība, kas piešķirta reģistrētiem nosaukumiem. Minētā panta attiecīgajās daļās ir paredzēts, ka:
“1.   Reģistrētos nosaukumus aizsargā pret:
a)
kāda reģistrēta nosaukuma komerciālu izmantojumu, tiešu vai netiešu, kas konstatēts attiecībā uz produktiem, uz kuriem neattiecas reģistrācija, ciktāl minētie produkti ir līdzīgi ar šo nosaukumu reģistrētajiem produktiem vai ciktāl nosaukuma izmantojums ekspluatē aizsargātā nosaukuma reputāciju;
b)
ļaunprātīgu izmantošanu, imitēšanu vai asociāciju izraisīšanu, pat ja norādīta attiecīgā produkta patiesā izcelsme vai aizsargātais nosaukums ir tulkots, vai tas ir kopā ar tādām frāzēm kā [..] “tips” [..];
c)
citām nepareizām vai maldinošām norādēm par produkta [..] izcelsmi [..], kas var radīt nepareizu iespaidu par tā izcelsmi;
d)
jebkādu cita veida praksi, kas var maldināt plašu sabiedrību par attiecīgā produkta patieso izcelsmi.
[..]
3.   Aizsargātie nosaukumi nevar kļūt par sugas vārdiem.
[..]”
Direktīva 2000/13
12.
Ar Direktīvu 2000/13 tiek tuvināti dalībvalstu tiesību akti tostarp attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu. Preambulas sestajā apsvērumā noteikts, ka “jebkuru pārtikas marķēšanas noteikumu galvenais uzdevums būtu informēt un aizsargāt patērētāju”.
13.
2. panta attiecīgajos noteikumos ir paredzēts, ka:
“1.   Marķējums un izmantojamās metodes nedrīkst:
a)
būt tādas, kas maldina pircēju, konkrēti
i)
par pārtikas produkta raksturīgajām pazīmēm un jo īpaši tā [..] izcelsmi vai pirmavotu [..].
[..]
3.   Šā panta 1. [..] punktā minētie aizliegumi vai ierobežojumi attiecas arī uz:
a)
pārtikas produktu pasniegšanas veidu, jo īpaši to formu, izskatu vai iesaiņojumu, izmantojamiem iesaiņošanas materiāliem, izvietojumu un apkārtni, kādā tie izstādīti;
b)
reklāmu.”
14.
5. panta attiecīgajos noteikumos paredzēts, ka:
“1.   Pārtikas produkta komercnosaukums atbilst nosaukumam, ko paredz tam piemērojamie Kopienas noteikumi.
a)
Ja Kopienas noteikumi nepastāv, komercnosaukums atbilst nosaukumam, ko paredz tās dalībvalsts piemērojamie tiesību akti, kur šo produktu pārdod galapatērētājam vai ēdināšanas iestādei.
Ja tāda nav, komercnosaukums atbilst nosaukumam, kas ierasts tajā dalībvalstī, kur to pārdod galapatērētājam vai ēdināšanas iestādei, vai tas ir pārtikas produkta un, vajadzības gadījumā, tā lietošanas apraksts, kas ir pietiekami skaidri sastādīts, ļaujot pircējam izzināt tā īsto raksturu un atšķirt no pārējiem produktiem, ar kuriem to var sajaukt.”
Direktīva 89/104
15.
Direktīva 89/104 ir pirmais dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanas pasākums attiecībā uz preču zīmēm.
16.
3. panta 1. punkta attiecīgajos noteikumos paredzēts:
“Nereģistrē vai piereģistrēšanas gadījumā pasludina par spēkā neesošiem:
[..]
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var noderēt tirdzniecībā, lai apzīmētu preču veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi vai preču ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku, vai citas preču raksturīgas pazīmes;
d)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuras ir kļuvušas par ierastām pašreizējā valodā vai tirdzniecības bona fide un ieviestajā praksē;
[..].”
17.
15. panta 2. punktā ir noteikts:
“Atkāpjoties no 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta, dalībvalstis var paredzēt, ka apzīmējumi vai norādes, kas komercdarbībā var kalpot, lai noteiktu preču vai pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi, var veidot kolektīvas, garantijas vai sertifikācijas zīmes. Šāda zīme nedod īpašniekam tiesības aizliegt trešai personai lietot šādas zīmes vai norādes komercdarbībā ar noteikumu, ka tās lieto saskaņā ar godīgu praksi rūpnieciskās vai komerciālās lietās; jo īpaši šādu zīmi nevar izmantot pret trešo personu, kam piešķirtas tiesības lietot ģeogrāfisku nosaukumu.”
Fakti, procedūra un iesniegtie jautājumi
18.
Felino [Felino] pašvaldība atrodas Itālijas Emīlijas-Romanjas [Emilia-Romagna] reģionā. Cavazzuti SpA, tagad — Grandi Salumifici Italiani SpA (turpmāk tekstā — “GSI”) —, ražo salami desu, ko tā reklamē kā “Salame Felino” un/vai “Salame tipo Felino”  (
9
). Šo salami tā ražo Modenā [Modena] (kas arī atrodas Emīlijas-Romanjas reģionā, aptuveni 50 km no Felino) un ir to ražojusi apmēram no 1970. gada.
19.
2006. gada 16. maijā Emīlijas-Romanjas reģions uzlika GSI administratīvu sodu par nosaukuma “Salame tipo Felino” izmantošanu marķējumā veidā, kas maldina patērētājus. Reģions uzskatīja, ka GSI ir pārkāpis Dekrētlikuma Nr. 109/92 2. pantu, ar kuru Itālijas tiesībās tika transponēta Direktīva 2000/13.
20.
Laikā, kad tika uzlikts sods, nosaukums “Salame Felino” nebija reģistrēts ne kā ACVN, ne kā AĢIN. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir norādīts, ka, pamatojoties uz Associazione per la Tutela del Salame Felino [Felino Salami aizsardzības asociācijas] (turpmāk tekstā — “APTSF”) un Associazione delle Industrie delle Carni [Gaļas rūpniecības asociācijas] (turpmāk tekstā — “ASSICA”) iesniegumiem, tika iesniegts pieteikums “Salame Felino” atzīšanai par AĢIN saskaņā ar Regulu Nr. 2018/92. Tomēr lūguma iesniegšanas brīdī minētais nosaukums vēl nebija reģistrēts.
21.
GSI iesniedza prasību Tribunale Civile di Modena un lūdza atcelt administratīvo sodu, pamatojoties uz to, ka nosaukums “Salame Felino” ir sugas vārds un vairākus gadus labticīgi ir ticis izmantots ārpus Felino pašvaldības, tai skaitā attiecībā uz kolektīvu preču zīmi. Tribunale Civile di Modena apturēja tiesvedību un iesniedza Eiropas Kopienu Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas Nr. 2081/92 3. panta 1. punkts un 13. panta 3. punkts (tagad Regulas Nr. 510/2006 3. panta 1. punkts un 13. panta 2. punkts) saistībā ar Dekrētlikuma Nr. 109/92 2. pantu (Direktīvas 2000/13 2. pants) ir interpretējami tādā nozīmē, ka pārtikas produkta nosaukums, kurš ietver ģeogrāfiskas norādes, kuru dēļ valsts līmenī tika “noraidīts” vai katrā ziņā apturēts pieteikums Eiropas Kopienu Komisijai reģistrēt to par aizsargātu cilmes vietas nosaukumu (ACVN) vai aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi (AĢIN) atbilstoši iepriekš minētajām regulām, ir jāuzskata par sugas vārdu vismaz tajā laika periodā, kamēr ir spēkā šī “noraidījuma” vai “apturēšanas”sekas?
2)
Vai Regulas Nr. 2081/92 3. panta 1. punkts un 13. panta 3. punkts (tagad Regulas Nr. 510/2006 3. panta 1. punkts un 13. panta 2. punkts) saistībā ar Dekrētlikuma Nr. 109/92 2. pantu (Direktīvas 2000/13/EK 2. pants) ir interpretējams tādā nozīmē, ka pārtikas produkta nosaukumu, kurš ietver ģeogrāfiskas norādes, bet kurš nav reģistrēts kā ACVN vai kā AĢIN atbilstoši iepriekš minētajām regulām, Eiropas tirgū var likumīgi izmantot tādi ražotāji, kuri šo nosaukumu izmanto labticīgi un ievērojami ilgu laika periodu, pirms stājās spēkā Regula Nr. 2081/92 (tagad Regula Nr. 510/2006), un laika periodā pēc tam, kad attiecīgā regula stājās spēkā?
3)
Vai Direktīvas 89/104, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 15. panta 2. punkts ir interpretējams tādā nozīmē, ka pārtikas produkta kolektīvās preču zīmes, kas ietver ģeogrāfiskas norādes, īpašniekam nav atļauts kavēt citus ražotājus, kuri ražo produktu ar tādām pašām īpašībām, kādas ir produktam ar kolektīvo preču zīmi, izmantot šo nosaukumu, ja šie ražotāji attiecīgo nosaukumu izmanto labticīgi un ilgu laika periodu jau ievērojamu laiku pirms šīs kolektīvās preču zīmes reģistrācijas?”
22.
GSI, Emīlijas-Romanjas reģions, APTSF, Grieķijas un Itālijas valdības un Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus un tiesas sēdes laikā — mutvārdu apsvērumus.
Ievada apsvērumi
23.
GSI uzliktais sods attiecas uz Dekrētlikuma Nr. 109/92 2. panta pārkāpumu. Tāpēc jautājums, kas jālemj valsts tiesai, ir vienkāršs — vai GSI ir maldinājusi patērētājus, izmantojot nosaukumu “Salame tipo Felino”? Tribunale di Modena ir lūgusi Tiesu paskaidrot, kādu ietekmi uz šā lēmuma pieņemšanu varētu radīt vairāki apstākļi.
24.
Viens no šiem apstākļiem ir paša nosaukuma vērtība. Pirmajā Tiesai uzdotajā jautājumā tiek vaicāts, kad un kāpēc nosaukumu var uzskatīt par sugas vārdu. Lai sniegtu atbildi uz šo jautājumu, ir vienīgi jāaplūko reģistrēšanas shēma, kas ir paredzēta Regulā Nr. 2081/92. Tomēr, ņemot vērā strīdīgo jautājumu, kas jāizskata valsts tiesai, Tiesai ir arī jāapskata, kādu ietekmi uz valsts tiesas vērtējumu par šī nosaukuma izmantošanu marķējumā radīs vērtējums, ka nosaukums ir sugas vārds.
25.
Tas nozīmē, ka Tiesai ir skaidri jānorāda, kādā veidā Regulas Nr. 2081/92 noteikumi mijiedarbojas ar Direktīvas 2000/13 noteikumiem. Es šo jautājumu apskatīšu, sniedzot atbildi uz otro jautājumu, pirms apsvēršu ietekmi, kuru uz tiesas novērtējumu par jau tā maldinošu marķējumu varētu radīt sabiedrības labticība un laika periods, kurā nosaukums ticis izmantots.
Pirmais jautājums
26.
Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa jautā, vai ģeogrāfisks nosaukums, attiecībā uz kuru iesniegtais pieteikums reģistrēšanai par ACVN vai AĢIN ir noraidīts vai apturēts, ir jāuzskata par sugas vārdu vismaz tajā laika periodā, kamēr šis noraidījums vai apturēšana ir spēkā.
Pieņemamība
27.
Attiecībā uz pieņemamību ir divi atsevišķi iebildumi.
28.
Pirmkārt, APTSF un Itālijas valdība ir apstrīdējusi faktus, uz kuriem balstīts jautājums. Itālijas valdība apgalvo, ka reģistrācijas procesā nav notikusi noraidīšana vai bloķēšana. APTSF apgalvo, ka pieteikumam nosaukuma reģistrēšanai atlicis vienīgi formālās publicēšanas posms.
29.
Es nevaru pieņemt nevienu no šiem argumentiem kā pamatu pirmā jautājuma nepieņemamībai.
30.
EKL 234. pants ir balstīts uz skaidru funkciju nodalīšanu starp valsts tiesām un Tiesu. Jautājumi par faktiem ietilpst valsts tiesu kompetencē, bet Tiesas loma ir sniegt norādes par Kopienu tiesību interpretēšanu. Līdz ar to Tiesai par pamatu savam spriedumam saistībā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ir jāizmanto fakti, ko tai valsts tiesa ir izklāstījusi lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu (
10
).
31.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir skaidri norādīts, ka attiecīgajā laika periodā saskaņā ar Regulu Nr. 2081/92 iesniegtais pieteikums nebija izskatīts un nosaukuma “Salame Felino” reģistrā nebija. Iemesli tam, kāpēc tas tā bija vai varēja būt, nav saistīti ar iesniegto jautājumu analīzi.
32.
Otrkārt, Itālijas valdība un Komisija apgalvo, ka pirmais jautājums ir nepieņemams, jo tas balstīts uz kļūdainu pieņēmumu, ka regula ierobežo Direktīvas 2000/13 2. panta piemērošanas jomu. Turklāt Komisija uzskata, ka, lai valsts tiesa varētu izskatīt lietu, nav vispirms jāiztirzā jautājums par to, vai saskaņā ar Regulu Nr. 2081/92 noteiktā reģistrēšanas procesa laikā nosaukums ir sugas vārds. Komisija uzskata, ka valsts tiesai būtu jāpieņem lēmums izskatāmajā lietā, pamatojoties tikai uz valsts tiesību normu, ar ko tiek ieviesta Direktīva 2000/13.
33.
Lai gan Komisijas viedoklis ir pamatots, ir pilnīgi iespējams, ka nosaukuma reģistrācija (vai tā klasificēšana par sugas vārdu) saskaņā ar Regulu Nr. 2081/92, lai arī neierobežojot Direktīvas 2000/13 2. panta piemērošanas jomu, ietekmēs tiesas analīzi par to, vai marķējums, kurā izmantots šis nosaukums, Direktīvas 2000/13 izpratnē ir maldinošs. Atbilde uz pirmo jautājumu tātad ir sagatavošanās solis, kas ir potenciāli nepieciešams, lai varētu rast pareizu atbildi uz otro jautājumu.
34.
Tādēļ es uzskatu, ka Tiesai ir jāatbild uz pirmo jautājumu.
Par jautājuma būtību
35.
Regulā Nr. 2081/92 ir noteikta sistēma, saskaņā ar kuru nosaukums, kas norāda uz produkta izcelsmes vietu, var tikt reģistrēts nosaukumu sarakstā, kas tiek aizsargāts Kopienu līmenī. Komisija izlemj, vai attiecīgajam nosaukumam var piešķirt aizsardzību. Saskaņā ar 3. panta 1. punktu Komisija var atteikties reģistrēt nosaukumu, pamatojoties uz to, ka tā uzskata, ka šis nosaukums ir sugas vārds.
36.
Tomēr līdz brīdim un tikai tad, kad Komisija noraida pieteikumu, balstoties tieši uz šo pamatojumu, nevar uzskatīt, ka nosaukums ir sugas vārds regulas izpratnē.
37.
Tāpat arī nav pamata pieņemt, ka ģeogrāfisks nosaukums ir sugas vārds, līdz nav izlemts pretējais. Daudzos gadījumos šis nosaukums būs tikai informatīvs. Dažos gadījumos tam pienāksies regulā paredzētā aizsardzība. Tomēr Tiesai iesniegtajos materiālos nav nekā, kas liecinātu, ka ģeogrāfisks nosaukums kā pārtikas produkta apzīmējums parasti kļūst par sugas vārdu.
38.
Līdz ar to un pretēji GSI apgalvojumiem valsts tiesa nevar pieņemt, ka nosaukums, kamēr tas ir reģistrēšanas procesā, ir sugas vārds, izņemot un līdz brīdim, kad Komisija attiecīgi nenolemj.
39.
Tieši tāpat nevar pastāvēt pieņēmums, ka nosaukums nav sugas vārds regulas izpratnē (
11
).
40.
Šajā situācijā valsts tiesai ir jānosaka, vai GSI apstrīdētā nosaukuma izmantošana patiešām varētu maldināt pircējus Direktīvas 2000/13 2. panta 1. punkta izpratnē. Izlemjot šo jautājumu bez Komisijas galīgā vērtējuma saskaņā ar Regulu Nr. 2081/92, iesniedzējtiesai varētu būt jāņem vērā tās attiecīgā nosaukuma īpašības, ko ņemtu vērā Komisija, nosakot, vai šim nosaukumam pienākas aizsardzība vai arī tas ir sugas vārds regulas izpratnē. Šajā sakarā valsts tiesa var pamatoties uz šīs Tiesas judikatūru saistībā ar regulu.
41.
Tiesa par pamatu ir ņēmusi 3. panta 1. punktā ietverto definīciju, ka pārtikas produkta nosaukums ir sugas vārds tad, ja (lai gan tas attiecas uz izcelsmes vietu vai reģionu, kur šis pārtikas produkts sākotnēji ražots vai tirgots) šis nosaukums ir pārvērties par attiecīgā pārtikas produkta parasto nosaukumu (
12
). Tiesa ir lēmusi, ka, izvērtējot, vai nosaukums ir sugas vārds, cita starpā ir jāņem vērā situācija dalībvalstī, kurā nosaukums ir izcēlies, un produkta patēriņa vietās, citās dalībvalstīs, kā arī attiecīgās valsts un Kopienu tiesību normas (
13
).
42.
Ņemot vērā iepriekš minēto un atbildot uz iesniedzējtiesas uzdoto pirmo jautājumu, es iesaku Tiesai atzīt, ka nosaukumu nevar uzskatīt par sugas vārdu Regulas Nr. 2081/92 izpratnē, līdz Komisija nav noraidījusi pieteikumu šī nosaukuma aizsardzībai, pamatojoties uz to, ka nosaukums ir pārvērties par sugas vārdu.
Otrais jautājums
43.
Uzdodot otro jautājumu, iesniedzējtiesa vaicā, vai pārtikas produkta nosaukumu, kas izraisa asociācijas ar kādu vietu, bet kas nav reģistrēts ne kā ACVN, ne AĢIN, var likumīgi izmantot ražotāji, kuri to ir izmantojuši labticīgi un nepārtraukti ilgu laika periodu, pirms stājās spēkā Regula Nr. 2081/92.
Pieņemamība
44.
APTSF apgalvo, ka otrais jautājums ir nepieņemams, jo tas balstīts uz faktu kļūdu. Šis arguments ir jānoraida to iemeslu dēļ, kas minēti 30. punktā.
45.
Itālijas valdība apgalvo, ka otrais jautājums ir nepieņemams, jo ne Kopienu tiesību normās, ne valsts tiesību normās, novērtējot marķējumu, netiek ņemta vērā labticība. Tas ir būtisks apgalvojums. Tāpēc es to apskatīšu, kad apsvēršu otrā jautājuma būtību.
Par jautājuma būtību
Direktīvas 2000/13 un Regulas Nr. 2081/92 mijiedarbība
46.
Direktīva 2000/13 un Regula Nr. 2081/92 darbojas atšķirīgos līmeņos, un Kopienu likumdevējs tās ir pieņēmis atšķirīgu mērķu sasniegšanai.
47.
Ar Direktīvu 2000/13 tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, tādējādi sniedzot ieguldījumu iekšējā tirgus netraucētai darbībai. Primārais apsvērums ikvienam pārtikas produktu marķējuma noteikumam, kā norādīts preambulas sestajā apsvērumā, ir nepieciešamība informēt un aizsargāt patērētāju. Itālijas valdība pareizi norāda, ka, lai sasniegtu šo mērķi, Direktīvā 2000/13 ir paredzēts pienākums ražotājiem sniegt pietiekamu informāciju uz marķējumiem, lai patērētājs varētu izvēlēties, pilnībā zinot faktus. Tas ietver informācijas sniegšanu par produkta precīzu raksturu un īpašībām, tostarp izcelsmi vai pirmavotu.
48.
Savukārt regulas mērķis ir sarežģītāks. Tā sākas ar premisu, ka produktu reklāma, kurai ir konkrētas īpašības, var ievērojami sekmēt lauku ekonomiku, uzlabojot lauksaimnieku ienākumus (
14
), un ka patērētāju īpašas kvalitātes produktu meklējumi rada pieaugošu pieprasījumu pēc lauksaimniecības produktiem vai pārtikas ar nosakāmu ģeogrāfisko izcelsmi (
15
). Regulā tiek veicināta skaidras un īsas informācijas sniegšana par produkta izcelsmi, lai patērētāji spētu izdarīt labāko izvēli (
16
), paredzot īpašus noteikumus par lauksaimniecības produktiem un pārtiku no konkrētiem ģeogrāfiskiem apgabaliem (
17
). Lai sasniegtu šo mērķi, regulā tiek noteikts Kopienu noteikumu ietvars, lai sniegtu vienādu aizsardzību reģistrētiem cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, tādējādi nodrošinot godīgu konkurenci starp ražotājiem un sekmējot produktu uzticamību no patērētāju viedokļa (
18
). Tādējādi, lai arī ģeogrāfisko nosaukumu aizsardzībai nenoliedzami ir ietekme uz patērētāja izvēli, regulas mērķi ir plašāki par patērētāju tiesību aizsardzību.
49.
Neraugoties uz šiem atšķirīgajiem mērķiem un darbības jomām, gan regula, gan Direktīva 2000/13 var attiekties uz ģeogrāfisko nosaukumu izmantošanu pārtikas produktu marķējumos. Iespējamas trīs konkrētas situācijas, kurās tas var notikt: pirmkārt, ja pārtikas produkta marķējumā izmantoto nosaukumu ir izvērtējusi Komisija un reģistrējusi saskaņā ar regulu; otrkārt, ja tas ir izvērtēts, bet atzīts par sugas vārdu; treškārt, ja nav ticis pabeigts izvērtējums saskaņā ar regulu. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas tikai uz trešo situāciju. Tomēr sistēmiskuma labad es vispirms īsi apskatīšu abas pārējās situācijas.
— Reģistrēts nosaukums
50.
Tad, kad Komisija ir izvērtējusi nosaukumu un iekļāvusi to reģistrā, kas izveidots saskaņā ar regulu, šī nosaukuma izmantošana var tikt ierobežota.
51.
Ja šāds nosaukums tiek izmantots apstākļos, kuros nav izpildīti kritēriji šai izmantošanai, vai veidā, kas neatbilst regulas 13. panta 1. punktā noteiktajam, šāda izmantošana, iespējams, būs “tāda, kas maldina pircēju, konkrēti, par pārtikas produkta raksturīgajām pazīmēm un jo īpaši tā [..] izcelsmi vai pirmavotu” Direktīvas 2000/13 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) ievilkuma izpratnē.
— Sugas vārds
52.
Komisija savos apsvērumos par pieņemamību pareizi apgalvo, ka tad, ja nosaukums ir ticis izvērtēts un atzīts par sugas vārdu saskaņā ar regulas noteikumiem, tas nenozīmē, ka valsts tiesa nedrīkst izvērtēt, vai šī nosaukuma izmantošana pārtikas produkta marķējumā nav maldinoša saskaņā ar Direktīvas 2000/13 noteikumiem.
53.
GSI apgalvo, ka tad, ja nosaukums ir atzīts par sugas vārdu, tam nepienākas ar regulu izveidotās sistēmas aizsardzība. Tas ir tiesa, bet es nevaru piekrist secinājumam, ko GSI mēģina izdarīt, t.i., ka šāda nosaukuma izmantošana marķējumā nevarot tikt atzīta par maldinošu saskaņā ar Direktīvu 2000/13.
54.
Pilnīgi pretēji — šķiet skaidrs, ka ir apstākļi, kuros patērētājs patiesi varētu tikt maldināts ar sugas vārda izmantošanu produkta marķējumā (piemēram, varētu iedomāties pārtikas produktu, kas bijis marķēts ar sugas vārdu, bet kuram nepiemīt neviena no īpašībām, ko, pēc patērētāju domām, parasti saista ar šo nosaukumu).
55.
No minētā izriet, ka, ja nosaukums ir atzīts par sugas vārdu, valsts tiesa tomēr var izvērtēt, vai konkrētā pārtikas produkta marķējums nav maldinošs saskaņā ar Direktīvas 2000/13 2. pantu.
56.
Šajā sakarā valsts tiesai būtu jāpatur prātā, ka Komisijas lēmums par nosaukumu kā sugas vārdu ir balstīts uz šī nosaukuma pazīmju izvērtējumu. Tātad šīs pazīmes un no tām izrietošais Komisijas lēmums par to, ka nosaukums ir sugas vārds, būs būtiski faktori, ko valsts tiesa ņems vērā, lemjot, vai patērētājs tiek vai netiek maldināts ar nosaukuma izmantošanu pārtikas produkta marķējumā (
19
).
— Neizvērtēts nosaukums
57.
Kā es to jau norādīju savā atbildē uz pirmo jautājumu, gadījumos, kad Komisija nav izvērtējusi nosaukumu, šo nosaukumu nevar uzskatīt par sugas vārdu Regulas Nr. 2081/92 izpratnē.
58.
No otras puses, līdz brīdim, kad Komisija pieņem lēmumu, nosaukums, par kuru Komisijai iesniegts pieteikums, nav aizsargāts saskaņā ar regulu, ja vien attiecīgā dalībvalsts neizvēlas izmantot iespēju, ko tai sniedz 5. panta 5. punkts — piešķirt pagaidu aizsardzību.
59.
Šādas pagaidu aizsardzības neesamības gadījumā valsts tiesai tikai jāizvērtē, vai nosaukuma izmantošana marķēšanā ir maldinoša, pamatojoties uz valsts tiesību normām, ar kurām transponē Direktīvas 2000/13 2. pantu.
60.
Tomēr minētās tiesību normas nebūtu jāizmanto kā pamats, lai veidotu paralēlu sistēmu nereģistrēta ģeogrāfiska nosaukuma aizsardzībai. Šīs lietas apstākļos, lai arī valsts tiesas var uzskatīt, ka nosaukums “Salame Felino” atbilst reģistrēšanas nosacījumiem, kas izvirzīti regulā (
20
), šīm tiesām nosaukuma izmantošana ir jāizvērtē, atsaucoties tikai uz tiesību normām, ar kurām transponē Direktīvas 2000/13 2. pantu.
61.
Tādējādi jautājums, kas jāizlemj valsts tiesai, ir tikai un vienkārši tas, vai marķējums, ko izmanto GSI ražotajām salami desām, varētu maldināt vidēji informētu, vērīgu un saprast spējīgu itāļu patērētāju (
21
).
62.
Pieņemot lēmumu šajā jautājumā, valsts tiesai būtu jāvaicā sev pašai, vai patērētājs varētu tikt maldināts attiecībā uz produkta izcelsmi. Tai būtu jāapsver saistība starp pašu produktu un ģeogrāfisko apgabalu, uz ko norāda nosaukums. Saskaņā ar Direktīvas 2000/13 2. pantu marķējums, kurā izmantots nosaukums, kas vedina domāt par vai norāda uz izcelsmi, varbūt ir prima facie uzskatāms par maldinošu, ja šis produkts ir pilnībā ražots citā vietā un nevienā ražošanas procesa posmā tam nav saistības ar norādīto ģeogrāfisko apgabalu.
63.
Valsts tiesai būtu jāņem arī vērā, vai patērētājs varētu tikt maldināts par kādu citu produkta īpašību. Šajā sakarā tiesai būtu jāizvērtē, vai tāds nosaukums, kāds tas ir marķējumā, ir specifisks reģionam vai arī kļuvis par vispārīgu nosaukumu, ar ko apzīmē produktu ar konkrētām īpašībām (
22
). Veicot šo vērtējumu, valsts tiesai būtu jāņem vērā komentāri un apsvērumi, kas līdzīgi tiem, kurus iesniegtu Komisijai pieteikumā par aizsardzību saskaņā ar regulu vai paziņojumā par iebildumu attiecībā uz šādu pieteikumu.
64.
Attiecībā uz konkrētu vārdu izmantošanu marķējumā vārda “tips” izmantošana var kalpot kā pierādījums, ka nosaukums tiek lietots, lai parādītu produkta īpašības, nevis tā izcelsmi. Tomēr Komisija pareizi norāda, ka šī vārda izmantošana negarantē, ka marķējums nav maldinošs.
65.
Valsts tiesai būtu jāņem vērā arī iepakojuma izskats, it īpaši ģeogrāfiskā nosaukuma novietojums un izmērs un ražošanas vietas apraksts (
23
). Direktīvas 2000/13 3. panta 1. punkta 8) apakšpunktā ir noteikts, ka, ievērojot arī direktīvā ietvertos izņēmumus, pārtikas produktu marķējumā obligāti jābūt izcelsmes vai pirmavota norādei, ja bez šādas norādes patērētājs var tikt ievērojami maldināts attiecībā uz pārtikas produkta īsto izcelsmi vai pirmavotu. Praksē tam jānozīmē, ka marķējumam — pat tad, ja ģeogrāfiskais nosaukums ir paredzēts, lai reklamētu pārtikas produkta īpašības, — “jāatklāj visa patiesība”, lai tas nemaldinātu vidēji informētu, vērīgu un saprast spējīgu patērētāju.
Labticības un izmantošanas ilguma būtiskums
66.
Direktīvā 2000/13 nav minēta ne labticība, ne izmantošanas ilgums. Turklāt svarīgi, ka tajā nav norādīts, ka nosaukuma izmantošana labticīgi vai ilgā un nepārtrauktā laika periodā var būt aizstāvības pamatojums apsūdzībā par maldinošu marķējumu.
67.
Valsts tiesām ir jāizvērtē iespējamie to valsts tiesību normu pārkāpumi, ar kurām tiek transponēts Direktīvas 2000/13 2. pants, atsaucoties uz iespaidu, ko nosaukuma izmantošana pārtikas produkta marķējumā rada vidēji informētam, vērīgam un saprast spējīgam patērētājam.
68.
Man šķiet loģiski — ja kāds konkrēts faktors var mainīt to, ko sagaida vidēji informētais, vērīgais un saprast spējīgais patērētājs (kā norāda Itālija), ir tikai saprātīgi, ja valsts tiesa savā novērtējumā par to, vai pārtikas produkta marķējums varētu maldināt patērētāju, ņemtu vērā šo faktoru.
69.
Laika periods, kurā nosaukums ticis izmantots, ir objektīvs faktors, kas var ietekmēt to, ko sagaida vidējais patērētājs. Savukārt es neredzu, kā ražotāja vai tirgotāja (subjektīvā) labticība var ietekmēt (objektīvo) iespaidu, ko patērētājam rada ģeogrāfiskā nosaukuma izmantošana marķējumā.
70.
Tāpēc, atbildot uz iesniedzējtiesas uzdoto otro jautājumu, es iesaku Tiesai atzīt, ka pārtikas produkta nosaukumu, kas izraisa asociācijas ar kādu vietu, bet kas nav reģistrēts kā ACVN vai AĢIN, likumīgi var izmantot ar nosacījumu, ka nosaukumu neizmanto veidā, kas var maldināt vidēji informēto, vērīgo un saprast spējīgo patērētāju. Izvērtējot, vai tā ir, valsts tiesa drīkst ņemt vērā laika periodu, kurā nosaukums ticis izmantots. Ražotāja labticībai (vai pretējam) tomēr nav nozīmes.
Trešais jautājums
Pieņemamība
71.
Itālijas valdība apgalvo, ka trešais jautājums ir nepieņemams, jo lieta, kas tiek izskatīta valsts tiesā, neattiecas uz kolektīvajām preču zīmēm. Emīlijas-Romanjas reģionam nav ne preču zīmes, ne arī tas apgalvo, ka GSI to būtu pārkāpusi. Turklāt tiesas sēdes laikā Itālijas valdība norādīja, ka iesniedzējtiesa izskata jautājumu tikai par to, vai GSI marķējums var maldināt patērētāju, un, neraugoties uz APTSF iestāšanos lietā, valsts tiesā izskatāmajā lietā nav minēta sūdzība par kolektīvas preču zīmes pārkāpšanu.
72.
Tiesa var atteikties atbildēt uz jautājumu, kas iesniegts prejudiciāla nolēmuma pieņemšanai, ja tam nav saistības ar pamata prāvas faktiskajiem apstākļiem vai tās mērķi (
24
). Trešajā iesniegtajā jautājumā tiek vaicāts, vai Direktīvas 89/104 noteikumos ir atrodams cits pamatojums, lai aizliegtu GSI izmantot nosaukumu “Salame Felino”. Tomēr pamata prāvā apstrīdētais administratīvais sods tika balstīts tikai uz to valsts tiesību normu iespējamo pārkāpumu, ar kurām transponēja Direktīvas 2000/13 2. pantu.
73.
Lai gan administratīvajā sodā bija norādīts, ka “Salame Felino” ir reģistrēta preču zīme, tas tika norādīts saistībā ar to, ka GSI“Salame tipo Felino” izmantošana maldināja patērētājus. Tāpat arī GSI savu argumentu par to, ka minētā nosaukuma izmantošana marķējumā nav maldinoša patērētājiem, daļēji balstīja uz nosaukuma “Salame Felino” izmantošanu, ko labticīgi veica ražotāji ārpus Felino pašvaldības attiecībā uz kolektīvo preču zīmi.
74.
Sūdzības par kolektīvas preču zīmes pārkāpumu neesamība (
25
) norāda, ka jautājums par to, vai kolektīvas preču zīmes turētājs var iebilst tāda nosaukuma labticīgai izmantošanai, kas ir līdzīgs tam, kāds atrodams uz preču zīmes, neattiecas uz galveno jautājumu, kas jāizskata valsts tiesai, t.i., jautājumu par apstākļiem, kādos sabiedrība var maldināt patērētājus, izmantojot ģeogrāfiskus nosaukumus savu produktu marķējumā.
75.
Tāpēc trešais jautājums ir nepieņemams.
Secinājumi
76.
Tāpēc es iesaku Tiesai atbildēt uz pirmajiem diviem Tribunale Civile di Modena uzdotajiem jautājumiem šādi:
1)
Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību 3. panta 1. punkts un 13. panta 3. punkts (tagad Regulas Nr. 510/06 3. panta 1. punkts un 13. panta 2. punkts) ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka pārtikas produkta nosaukumu, kurā ietverta ģeogrāfiska norāde un par kuru ir iesniegts pieteikums reģistrēšanai kā aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi šo regulu izpratnē, nevar uzskatīt par sugas vārdu, izņemot un tikai tad, ja Komisija ir noraidījusi pieteikumu, pamatojoties uz to, ka nosaukums ir kļuvis par sugas vārdu;
2)
minētās tiesību normas saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 20. marta Direktīvas 2000/13/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu 2. pantu ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka pārtikas produkta nosaukumu, kas izraisa asociācijas ar kādu vietu, bet kas nav reģistrēts kā aizsargāts cilmes vietas nosaukums vai aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde šo regulu izpratnē, var likumīgi izmantot ar nosacījumu, ka šo nosaukumu neizmanto veidā, kas var maldināt vidēji informētu, vērīgu un saprast spējīgu patērētāju. Izvērtējot, vai tā ir, valsts tiesa drīkst ņemt vērā laika periodu, kurā nosaukums ticis izmantots. Ražotāja labticībai (vai pretējam) tomēr nav nozīmes.
(
1
)	Oriģinālvaloda — angļu.
(
2
)	OV L 208, 24.07.1992., 1. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 03/13 sēj., 4. lpp. (turpmāk tekstā — “Regula Nr. 2081/92” vai “regula”).
(
3
)	OV L 109, 06.05.2000., 29. lpp.; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 15/05 sēj., 75. lpp. (turpmāk tekstā — “Direktīva 2000/13”). Šo direktīvu atcēla, pieņemot Padomes Direktīvu 79/112/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz galapatērētājam pārdodamu pārtikas produktu marķēšanu, noformējumu un reklāmu (OV 1979, L 33, 1. lpp.) (turpmāk tekstā — “Direktīva 79/112”).
(
4
)	OV L 40, 11.02.1989., 1. lpp.; OV īpašais izdevums latviešu valodā, 17/01 sēj., 92. lpp. (turpmāk tekstā — “Direktīva 89/104”). Šo direktīvu atcēla, pieņemot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (Kodificēta versija) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 299, 25. lpp.), bet tā bija spēkā lietas apstākļu laikā, kuru izskata valsts tiesa.
(
5
)	No 2006. gada 31. marta šo regulu aizstāj Padomes Regula (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 93, 12. lpp.). Iepriekš pieņemtās regulas 3. panta 1. punkts un 13. panta 2. punkts tagad ir iekļauts jaunākās regulas attiecīgi 3. panta 1. punktā un 13. panta 2. punktā. Ne šie noteikumi, ne arī kādi citi noteikumi, kas aizstāj citus noteikumus, ko es minēšu, nav mainījušies tā, lai ietekmētu iesniegto jautājumu atrisināšanu. Lai gan apstrīdētais sods (skat. šo secinājumu 21. punktu) tika uzlikts pēc tam, kad stājās spēkā pēdējā no minētajām regulām, apstrīdētais pārkāpums notika 2002. gadā. Tāpēc es atsaucos uz iepriekš pieņemtās regulas noteikumiem un mani komentāri mutatis mutandis ir piemērojami jaunākās regulas noteikumiem.
(
6
)	Minēts regulas preambulas devītajā apsvērumā.
(
7
)	Direktīvas 2000/13 pirmajā apsvērumā ir noteikts, ka šī direktīva ir pieņemta, lai apkopotu grozījumus, kas ir veikti Direktīvā 79/112. Direktīva 2000/13 pēc tam ir tikusi interpretēta, pamatojoties uz šo apsvērumu (piemēram, skat. ģenerāladvokātes Kristīnes Štiksas-Haklas [Christine Stix-Hackl] secinājumu lietā C-315/05 Lidl Italia 53. punktu (2006. gada 26. novembra spriedums, Krājums, I-11181. lpp.)).
(
8
)	Pirmās trīs daļas. Otrā un trešā daļa ir ar grozījumiem, kas veikti, pieņemot 1997. gada 17. marta Regulu Nr. 535/97 (OV L 83, 3. lpp.).
(
9
)	Otrais no minētajiem nosaukumiem tulkojams kā “Felino tipa salami”.
(
10
)	Skat. Tiesas neseno 2008. gada 8. maija spriedumu lietā C-491/06 Danske Svineproducenter (Krājums, I-3339. lpp., 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
11
)	Tas, ka saskaņā ar regulas 5. panta 5. punktu gadījumos, kad pieteikumu par nosaukuma aizsardzību Komisijai ir iesniegušas dalībvalsts kompetentās iestādes, attiecīgā dalībvalsts šim nosaukumam drīkst piešķirt pagaidu aizsardzību savā teritorijā laika periodam, kamēr tiek izskatīts pieteikums, manuprāt, neietekmē situāciju nekādā veidā.
(
12
)	Savos secinājumos apvienotajās lietās C-465/02 un C-466/02 Vācija un Dānija/Komisija (2005. gada 25. oktobra spriedums, Krājums, I-9115. lpp.) ģenerāladvokāts Damaso Ruiss-Harabo Kolomers [Dámaso Ruiz-Jarabo Colomer], sniedzot noderīgu paskaidrojumu par sugas vārdu īpašībām, norāda, ka sugas vārdi ir vārdi, kas ir pārcietuši vulgarizācijas procesu. Manuprāt, šī definīcija labi raksturo terminu.
(
13
)	Iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās Vācija un Dānija/Komisija, 75.–100. punkts, un Tiesas 2008. gada 26. februāra spriedums lietā C-132/05 Komisija/Vācija (Krājums, I-957. lpp.), it īpaši 53. punkts.
(
14
)	Regulas preambulas otrais apsvērums.
(
15
)	Regulas preambulas trešais apsvērums.
(
16
)	Regulas preambulas ceturtais apsvērums.
(
17
)	Regulas preambulas piektais apsvērums.
(
18
)	Regulas preambulas septītais apsvērums.
(
19
)	Skat. šo secinājumu 60. un nākamos punktus.
(
20
)	APTSF šajā sakarā atsaucās uz vairākiem valsts tiesu spriedumiem. Tomēr šāds lēmums saskaņā ar regulu ir jāpieņem Komisijai un tikai Komisijai.
(
21
)	Skat. Tiesas 1995. gada 6. jūlija spriedumu lietā C-470/93 Mars (Recueil, I-1923. lpp., 24. punkts), Tiesas spriedumu lietā C-210/96 Gut Springenheide and Tusky (Recueil, I-4657. lpp., 31. punkts) un Tiesas spriedumu lietā C-220/98 Estée Lauder (Recueil, I-117. lpp., 30. punkts). Savu secinājumu 54. punktā lietā C-239/02 Douwe Egberts ( spriedums, Krājums, I-7007. lpp.) ģenerāladvokāts Hēlhuds [Geelhoed] piebilda, ka tas paredz, ka patērētājs pirms (pirmreizējas) konkrēta produkta iegādes vienmēr izlasa uz marķējuma esošo informāciju un ka viņš ir spējīgs šo informāciju pareizi izvērtēt.
(
22
)	Ja vien attiecīgais nosaukums nav vienkārša ģeogrāfiska norāde par izcelsmi un nav domāts, lai sniegtu informāciju par produkta īpašībām: skat. Tiesas 2000. gada 7. novembra spriedumu lietā C-312/98 Warsteiner Brauerei (Recueil, I-9187. lpp., 44. punkts).
(
23
)	Šajā sakarā man šķiet, ka informācija, kurā norādīta sabiedrības vadības atrašanās vieta, nebūt neizpauž patērētājiem, kur produkts faktiski ticis ražots.
(
24
)	Skat. Tiesas 2007. gada 19. aprīļa spriedumu lietā C-295/05 Asemfo (Krājums, I-2999. lpp., 31. punkts).
(
25
)	Patiešām, APTSF, kurai pieder divas grafiskas kolektīvas preču zīmes, apgalvo, ka, izmantojot ģeogrāfisku nosaukumu, nemaz nav iespējams pārkāpt šīs preču zīmes.