TIESAS SPRIEDUMS1971. gada 2. decembrī (*)Lieta 5/71Aktien-Zuckerfabrik Schöppenstedt, Šepenštete [Shoeppenstedt] (Lejassaksija), ko pārstāv Valdes priekšsēdētājs Rūdolfs Šrāders [Rudolf Schrader] un priekšsēdētāja vietnieks Alfrēds Īzenzē [Alfred Isensee], kuriem palīdz Ķelnes Advokātu kolēģijas advokāti Arvēds Dēringers [Arved Deringer], Klauss Tesīns [Claus Tessin], Hanss Jirgens Hermanis [Hans Jurgen Herrmann] un Johims Zēdemunds [Jochim Sedemund], kas norādījuši adresi Luksemburgā, advokāta Marka Bādena [Marc Baden] birojā, 1, boulevard Prince-Henri_prasītājs_pretEiropas Kopienu Padomi, ko pārstāv Padomes Juridiskā dienesta ģenerāldirektors Ernsts Volfārts [Ernst Wohlfahrt], pārstāvis, kuram palīdz Padomes juriskonsults Hanss Jirgens Lambērs [Hans Jurgen Lambers], kas norādījuši adresi Luksemburgā, Eiropas Investīciju bankas Juridiskā dienesta vadītāja J. N. van den Hautena [J. N. van den Houten] birojā, 2, Place de Metz_atbildētāja, par
prasību saskaņā ar EEK līguma 215. panta otro daļu par zaudējumu
atlīdzību, lūdzot atlīdzināt zaudējumus, ko radījusi Padomes Regula
Nr. 769/68 par pasākumiem, kas vajadzīgi, lai kompensētu starpību
starp dalībvalstu cukura cenām un cenu, kas stājusies spēkā
1968. gada 1. jūlijā.TIESAšādā sastāvā: priekšsēdētājs R. Lekūrs [R. Lecourt], palātu priekšsēdētāji Ž. Mertenss de Vilmarss [J. Mertens de Wilmars] un H. Kučers [H. Kutscher], tiesneši A. M. Donners [A. M. Donner], A. Trabuki [A. Trabucchi], R. Monako [R. Monaco] (referents) un P. Peskatore [P. Pescatore]_ģenerāladvokāts K. Rēmers [K. Roemer]_sekretārs A. van Houte [A. Van Houtte]pasludina šo spriedumu.Spriedums1        Ar
iesniegumu, kas Tiesas kancelejā reģistrēts 1971. gada
13. februārī, uzņēmums Aktien-Zuckerfabrik Schöppenstedt
saskaņā ar EEK līguma 215. panta otro daļu lūdz Tiesu piespriest
Padomei novērst kaitējumu, ko tā radījusi prasītājam, pieņemot
1968. gada 16. jūnija Regulu Nr. 769/68 par pasākumiem,
kas vajadzīgi, lai kompensētu starpību starp dalībvalstu cukura cenām un
cenu, kas stājusies spēkā 1968. gada 1. jūlijā (OV 1968, L
143).Uzņēmuma galvenā prasība ir, lai
Padomei tiktu piespriests samaksāt summu 38 852,78 norēķinu
vienības jeb DM 155 411,13, kas atbilst atrautajai peļņai,
kuru tas būtu guvis, ja Vācijā būtu saglabājusies iepriekšējā jēlcukura
cena.Turklāt pakārtoti tas lūdz citādi atlīdzināt ciestos zaudējumus. Par pieņemamību2        Padome
apstrīd pieteikuma pieņemamību, apgalvojot, pirmkārt, ka tā mērķis
faktiski nav Padomes pārkāpuma dēļ radušos kaitējuma novēršana, bet gan
apstrīdētā akta juridiskās iedarbības apturēšana.Pieteikuma
pieņemamības atzīšana apdraudētu apstrīdēšanas sistēmu, ko nosaka
Līgums, it īpaši tā 173. panta otrā daļa, saskaņā ar kuru
privātpersonas nav tiesīgas celt prasības par regulu atcelšanu.3        Līguma
178. pantā un 215. panta otrajā daļā paredzētā prasība
novērst kaitējumu ir ieviesta kā autonoma prasība, kurai ir īpašs mērķis
prasību sistēmā un kuras izmantošana ir atkarīga no konkrētiem, ar šīs
prasības īpatnībām saistītiem nosacījumiem.Tā
atšķiras no prasības atcelt tiesību aktu ar to, ka tās mērķis nav
atcelt konkrēto aktu, bet gan saņemt atlīdzību par kaitējumu, kas
radies, iestādei pildot savus pienākumus.4        Turklāt
Padome apgalvo, ka galvenie prasījumi nav pieņemami, jo tie nozīmē
apstrīdētās Regulas aizstāšanu ar jaunu Regulu atbilstoši prasītāja
norādītajiem kritērijiem, bet Tiesai nav pilnvaru veikt šādu aizstāšanu.5        Galvenajos
prasījumos ir lūgts tikai segt zaudējumus, tātad to pieņemšana radītu
labumu vienīgi prasītājam.Tādēļ šī prasība ir jānoraida.6        Atbildētāja
turklāt apgalvo, ka tādā gadījumā, ja tiktu pieņemta prasība par
kaitējuma novēršanu, Tiesai būtu jānosaka kritēriji nodarītā kaitējuma
apjoma noteikšanai, lai aprēķinātu cenu kompensāciju, un tādējādi tiktu
ierobežota Padomes diskrecionārā vara tiesību aktu pieņemšanā.7        Attiecīgās
kompensācijas aprēķināšanas kritēriju noteikšana ir saistīta nevis ar
prasības pieņemamību, bet ar lietas būtību.8        Visbeidzot,
atbildētāja apgalvo, ka pakārtotā prasība nav pieņemama, jo tās
priekšmets ir neskaidrs un tai trūkst jebkāda pamatojuma.9        Prasība
novērst precīzi nenorādītu kaitējumu nav pietiekami konkrēta, un līdz
ar to tā jāuzskata par nepieņemamu.10      Tāpēc prasība ir pieņemama tikai attiecībā uz galvenajiem prasījumiem. Par lietas būtību 11      Šajā
lietā Kopienas ārpuslīgumiskā atbildība paredz vismaz to, lai konkrētās
darbības prettiesiskums būtu zaudējumu rašanās cēlonis.Ciktāl
ir runa par normatīvu aktu, kas saistīts ar ekonomikas politikas
izvēli, Kopienai nav ārpuslīgumiskās atbildības par kaitējumu, kas
privātpersonām radies šāda akta darbības dēļ, ņemot vērā Līguma
215. panta otrās daļas noteikumus, ja vien nav pietiekami nopietni
pārkāpta kāda privātpersonu aizsardzībai paredzēta norma ar augstāku
likuma spēku.Tāpēc šajā lietā Tiesai vispirms jākonstatē, vai ir noticis tāds pārkāpums.12      Regula
Nr. 769/68 tika pieņemta saskaņā ar Regulas Nr. 1009/67
37. panta 1. punktu, kas liek Padomei pieņemt noteikumus par
nepieciešamiem pasākumiem, kuri kompensētu starpību starp cukura cenām
valstī un cenām, kas ir spēkā no 1968. gada 1. jūlija, un
Regula Nr. 769/68 ļauj dalībvalstij, kurā baltā cukura cena ir augstāka
par mērķa cenu, izmaksāt kompensāciju par baltā cukura un jēlcukura
daudzumiem, kas tās teritorijā ir brīvā apgrozībā 1968. gada
1. jūlijā plkst. 00.00.Prasītājs
uzsver, ka dalībvalstīm ar zemu cenu minētā regula paredz maksājumus par
cukura krājumiem vienīgi tad, ja iepriekšējās cenas bijušas zemākas par
intervences cenām, kas stājušās spēkā 1968. gada 1. jūlijā,
un no tā secina, ka, pieņemot atšķirīgus kritērijus attiecībā uz
kompensācijas tiesībām cukura ražotājiem dalībvalstī ar augstu cenu,
regula pārkāpj Līguma 40. panta 3. punkta pēdējās daļas
noteikumus, saskaņā ar kuriem jebkāda kopīga cenu politika jāpamato ar
kopīgiem kritērijiem un vienotām aprēķinu metodēm.13      Minētā
atšķirība nerada diskrimināciju, jo tā radusies jaunajā cukura tirgus
kopīgās organizācijas sistēmā, kur netiek atzīta vienota nemainīga cena,
bet kur ir augstākā un zemākā cena un kur tiek noteiktas cenu robežas,
kurās faktisko cenu līmenis ir atkarīgs no tirgus attīstības.Tādējādi
nav iespējams apstrīdēt, ka ir attaisnojami pārejas noteikumi, kuru
pamatā ir apsvērums, ka tikai tajos gadījumos, kad iepriekšējās cenas
jau bijušas noteiktajās robežās, tās jāregulē tirgus konjunktūrai, un
kuri tādēļ nosaka maksājumus vienīgi tajos gadījumos, kad iepriekšējās
cenas bijušas pārāk zemas, lai iekļautos jaunajās cenu robežās, un
atļauj kompensāciju vienīgi tajos gadījumos, kad iepriekšējās cenas
bijušas pārāk augstas, lai iekļautos minētajās robežās.14      Turklāt,
ņemot vērā īpatnības, kādas bija sistēmai, kura sāka darboties
1968. gada 1. jūlijā, Padome, pieņemot Regulu Nr. 769/68,
ir izpildījusi Regulas Nr. 1009/67 37. panta prasības.15      Jānoraida
arī prasītāja apgalvojums, ka Regula Nr. 769/68 pārkāpj Līguma
40. panta noteikumus tāpēc, ka atlīdzības un kompensācijas
maksājumu aprēķināšanas metode jēlcukura krājumiem ir atvasināta no
baltajam cukuram piemērotās metodes, un tas, pēc prasītāja domām, var
radīt nevienlīdzīgu attieksmi pret jēlcukura ražotājiem.Lai
gan prasītājs, balstoties uz hipotētiskiem gadījumiem, apgalvo, ka
izraudzītās aprēķina metodes ne vienmēr vienādi iespaido visus jēlcukura
ražotājus, nav pierādīts, ka tā varētu būt noticis 1968. gada
1. jūlijā.16      Tādējādi
prasītāja prasība attiecībā uz Padomes atbildību neatbilst iepriekš
minētajam pirmajam nosacījumam un ir jānoraida. Par tiesāšanās izdevumiem17      Atbilstoši
Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kam
spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.Prasītājam spriedums nav labvēlīgs.Ar šādu pamatojumu_ņemot vērā procesuālos dokumentus, uzklausījusi tiesneša referenta ziņojumu_uzklausījusi lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus_uzklausījusi ģenerāladvokāta secinājumus_ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, it īpaši tā 40. un 173. pantu un 215. panta otro daļu_ņemot vērā Padomes 1967. gada 18. decembra Regulu Nr. 1009/67, it īpaši tās 37. panta 1. punktu_ņemot vērā Padomes 1968. gada 18. jūnija Regulu Nr. 769/68_ņemot vērā Protokolu par Eiropas Kopienu Tiesas Statūtiem_ievērojot Eiropas Kopienu Tiesas Reglamentu_Tiesa_noraidot visus citus plašākus vai pretējus prasījumus, nospriež:1)      noraidīt prasību kā nepamatotu;2)      prasītājs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.LecourtMertens de WilmarsKutscherDonnerTrabucchiMonacoPescatorePasludināts tiesas sēdē Luksemburgā 1971. gada 2. decembrī.Sekretārs       PriekšsēdētājsA. Van Houtte       R. Lecourt* Tiesvedības valoda – vācu.