62024TO0267
VISPĀRĒJĀS TIESAS RĪKOJUMS (ceturtā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
2026. gada 26. februārī (
*1
)
Atcelšanas prasība – Civildienests – EIB personāls – Termiņš prasības celšanai – EIB Personāla reglamenta 41.a pants – Termiņu aprēķināšana – Nepieņemamība
Lietā T‑267/24
Christofer Edge
, ar dzīvesvietu Atēnās (Grieķija), ko pārstāv G. Karampoulia, advokāte,
prasītājs,
pret
Eiropas Investīciju banku (EIB), ko pārstāv K. Carr un A. Geppert‑Luciani, pārstāves, kurām palīdz A. Makri, advokāte,
atbildētāja,
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Papasavs [S. Papasavvas], tiesneši G. De Bāre [G. De Baere], J. Svenningsens [J. Svenningsen], R. Meiers [R. Meyer] (referents) un D. Jočiene [D. Jočienė],
sekretārs V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu, it īpaši:
–
iebildi par nepieņemamību, kuru EIB izvirzījusi ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2025. gada 22. aprīlī,
–
prasītāja apsvērumus par iebildi par nepieņemamību, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2025. gada 18. jūnijā,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 270. pantu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.a pantu, prasītājs Christofer Edge lūdz, pirmkārt, atcelt Eiropas Investīciju bankas (EIB) 2023. gada 4. un 13. oktobra lēmumus, ar kuriem noraidīti lūgumi atlīdzināt viņa bērnu izglītības izdevumus, kā arī EIB 2024. gada 6. februāra lēmumu, ar ko noraidītas administratīvās sūdzības par šiem lēmumiem, un, otrkārt, piespriest EIB viņam samaksāt summu 16400 EUR apmērā.
Tiesvedības priekšvēsture
2
Ar 2021. gada 22. novembra līgumu uz noteiktu laiku EIB prasītāju, kurš ir divu bērnu tēvs, pieņēma darbā līgumdarbinieka statusā.
3
Viņš iesniedza pieteikumu par pabalsta izglītībai piešķiršanu viņa vecākās meitas izglītības izdevumu segšanai par 2023./2024. gadu. Ar 2023. gada 4. oktobra lēmumu EIB šo pieteikumu noraidīja. Prasītājs par šo lēmumu 2023. gada 9. oktobrī iesniedza administratīvu sūdzību.
4
2023. gada 13. oktobrī EIB nolēma atgūt pabalstu izglītībai, kas iepriekš bija ticis izmaksāts par prasītāja jaunāko meitu. Prasītājs par šo lēmumu 2023. gada 28. novembrī iesniedza administratīvu sūdzību.
5
Ar 2024. gada 6. februāra lēmumu EIB abas prasītāja administratīvās sūdzības izskatīja kopā un noraidīja.
6
Ar Vispārējās tiesas kancelejā 2024. gada 17. maijā iesniegtu prasības pieteikumu prasītājs cēla šo prasību.
Lietas dalībnieku prasījumi
7
Prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai būtībā ir šādi:
–
atcelt EIB 2023. gada 4. un 13. oktobra, kā arī 2024. gada 6. februāra lēmumus;
–
piespriest EIB samaksāt viņas meitu izglītības izdevumus 16400 EUR apmērā;
–
piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
8
Savā iebildē par nepieņemamību EIB lūdz Vispārējo tiesu:
–
noraidīt prasību kā acīmredzami nepieņemamu;
–
piespriest prasītājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
9
Apsvērumos par iebildi par nepieņemamību prasītāja prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt iebildi par nepieņemamību;
–
piespriest EIB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, pat ja Vispārējā tiesa apmierinātu iebildi par nepieņemamību.
Juridiskais pamatojums
10
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 130. panta 1. un 7. punktam, ja atbildētājs to lūdz, Vispārējā tiesa var lemt par nepieņemamību vai neesamību kompetencē, neaplūkojot lietu pēc būtības. Šajā lietā, tā kā EIB ir lūgusi lemt par nepieņemamību, Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka tā ir guvusi pietiekamu informāciju no lietas materiāliem, nolemj izskatīt šo lūgumu, neveicot tālākas procesuālās darbības.
11
Savas iebildes par nepieņemamību pamatojumam EIB izvirza divus nepieņemamības pamatus, kas attiecas uz šādu tiesību normu pārkāpumu:
–
Reglamenta 56.a panta 4. punkts;
–
EIB Personāla reglamenta 41.a pants un Reglamenta 58. panta 1. punkts.
12
Attiecībā uz otro iebildi par nepieņemamību EIB norāda, ka prasība ir acīmredzami nepieņemama, jo prasības pieteikums tika iesniegts pēc termiņa beigām, pārkāpjot EIB Personāla reglamenta 41.a pantu, kā arī Reglamenta 58. panta 1. punktu.
13
Prasītājs apgalvo, ka viņa prasība ir pieņemama, jo saskaņā ar Reglamenta 58. panta 1. punkta a) apakšpunktu, aprēķinot termiņu, nav jāņem vērā diena, kurā notiek apstrīdētā lēmuma paziņošana.
14
Šajā ziņā no EIB Personāla reglamenta 41.a panta izriet, ka strīdus starp EIB un tās darbiniekiem Eiropas Savienības Tiesā iesniedz trīs mēnešu laikā no dienas, kad paziņots pamatotais lēmums, ar kuru ir noraidīts pārskatīšanas lūgums.
15
Jānorāda, ka Reglamenta 58. pantā paredzētie termiņu aprēķināšanas noteikumi, uz kuriem atsaucas lietas dalībnieki, ir piemērojami tikai procesuālajiem termiņiem, kas paredzēti Līgumos, Eiropas Savienības Tiesas statūtos un pašā Reglamentā (pēc analoģijas skat. rīkojumu, 1998. gada 13. marts, Lonuzzo‑Murgante/Parlaments, T‑247/97, EU:T:1998:55, 35. punkts).
16
Tā kā EIB Personāla reglamentā nav precizējumu par šā reglamenta 41.a pantā paredzētā termiņa, kas izteikts mēnešos un sākas no apstrīdētā lēmuma paziņošanas dienas, aprēķināšanas metodi, ir jāpiemēro metode, kas garantē, ka ikviens lietas dalībnieks var termiņu izmantot pilnībā, neatkarīgi no diennakts laika, kad ir notikusi attiecīgā akta paziņošana. Saskaņā ar to, ja dienās, nedēļās, mēnešos vai gados izteiktais laikposms jāaprēķina no brīža, kad iestājas kāds notikums vai notiek kāda darbība, tad diena, kurā šāds notikums iestājas vai šāda darbība notiek, netiek pieskaitīta attiecīgajam periodam.
17
Šajā tiesību normā izteikts latīņu princips dies a quo non computatur in termino, kas ir tiesību princips, kurš atzīts daudzu dalībvalstu tiesību sistēmās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 11. novembris, Toeters un Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, 31. punkts).
18
Iepriekš minētā metode atbilst 1972. gada 16. maijā Bāzelē parakstītās Eiropas Konvencijas par termiņu aprēķināšanu 3. panta 1. punktam, saskaņā ar kuru “dienās, nedēļās, mēnešos vai gados izteiktie termiņi sākas no dies a quo pusnakts un turpinās līdz dies ad quem pusnaktij” [Neoficiāls tulkojums].
19
Iepriekš 16. punktā minētā metode atbilst arī noteikumam, kas procesuālo termiņu aprēķināšanai izmantots Tiesas un Vispārējās tiesas Reglamentā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 11. novembris, Toeters un Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, 35. punkts) un kas atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 91. panta 5. punktam ir piemērojams prasībām, kas ir pamatotas ar šo Civildienesta noteikumu 91. pantu (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 1998. gada 13. marts, Lonuzzo‑Murgante/Parlaments, T‑247/97, EU:T:1998:55, 33. un 36. punkts).
20
Visbeidzot, minētā metode atbilst Padomes 1971. gada 3. jūnija Regulas (EEK, Euratom) Nr. 1182/71, ar ko nosaka laikposmiem, datumiem un termiņiem piemērojamus noteikumus (OV 1971, L 124, 1. lpp.), 3. panta 1. punkta otrajā daļā paredzētajam noteikumam, kas, ja nav pretēju noteikumu, ir piemērojams termiņu aprēķināšanai Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas tiesību aktos (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 11. novembris, Toeters un Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, 33. punkts).
21
Piemērojot šī sprieduma 16. punktā izklāstīto metodi, tā kā saskaņā ar EIB Personāla reglamenta 41.a pantu prasība ir jāceļ Eiropas Savienības tiesā trīs mēnešu laikā pēc paziņošanas datuma, šis termiņš sākas paziņošanas dienas beigās pusnaktī un beidzas trīs mēnešu laikposma pēdējā dienā pusnaktī. Tātad tas beidzas tās dienas beigās, kurā termiņa norādītajā mēnesī ir tāds pats skaitlis kā dienā, no kuras sāk skaitīt termiņu, proti, paziņošanas dienā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1987. gada 15. janvāris, Misset/Padome, 152/85, EU:C:1987:10, 8. punkts, un rīkojumu, 2002. gada 17. maijs, Vācija/Parlaments, C‑406/01, EU:C:2002:304, 14. punkts).
22
Turklāt ir jānorāda, ka Reglamenta 60. pantā paredzētais noteikums, saskaņā ar kuru procesuālos termiņus pagarina par vienotu desmit dienu termiņu, pamatojoties uz apsvērumiem par attālumu, ir piemērojams visiem procesuālajiem termiņiem, ja vien minētajā Reglamentā nav noteikts citādi. Tādējādi tas ir piemērojams arī strīdiem starp EIB un tās darbiniekiem, kas ir iesniegti Eiropas Savienības Tiesā saskaņā ar EIB Personāla reglamenta 41.a pantu.
23
Šajā lietā nav strīda par to, ka EIB lēmums, ar kuru tika noraidītas administratīvās sūdzības, prasītājam tika paziņots 2024. gada 6. februārī. Tātad EIB Personāla reglamenta 41.a pantā paredzētais termiņš sākās 6. februāra pusnaktī jeb, citiem vārdiem sakot, 2024. gada 7. februāra plkst. 00.00 un beidzās pēc trim mēnešiem, proti, 2024. gada 6. maija pusnaktī. Šo termiņu pagarina par Reglamenta 60. pantā paredzēto vienoto desmit dienu termiņu, kas noteikts, pamatojoties uz apsvērumiem par attālumu. Tādējādi prasītājam prasība bija jāceļ līdz 2024. gada 16. maija pusnaktij.
24
Savos apsvērumos prasītājs atsaucas uz Reglamenta 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanu kopsakarā ar 58. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kā rezultātā termiņš esot beidzies 2024. gada 17. maijā. Šis prasītāja aprēķins neatkarīgi no tā, ka tas balstās uz Reglamenta 58. pantu, kas šajā lietā nav piemērojams, nozīmē, ka viņam tiktu piešķirts trīs mēnešu un vienas dienas termiņš, kas neatbilst EIB Personāla reglamenta 41.a panta formulējumam.
25
No iepriekš minētā izriet, ka 2024. gada 17. maijā iesniegtais prasības pieteikums ir novēlots un ka prasība jānoraida kā nepieņemama, nelemjot par pirmo nepieņemamības pamatu.
Par tiesāšanās izdevumiem
26
Atbilstoši Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
27
Tā kā prasītājam spriedums ir nelabvēlīgs, tam jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt EIB tiesāšanās izdevumus saskaņā ar tās prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
izdod rīkojumu:
1)
Prasību noraidīt kā nepieņemamu.
2)
Christofer Edge sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Investīciju bankas (EIB) tiesāšanās izdevumus.
Luksemburgā, 2026. gada 26. februārī
Sekretārs
V. Di Bucci
Priekšsēdētājs
S. Papasavvas
(
*1
)	Tiesvedības valoda – grieķu.