62008CC0115
ĢENERĀLADVOKĀTA M. POJAREŠA MADURU [M. POIARES MADURO]
SECINĀJUMI,
sniegti 2009. gada 22. aprīlī (
1
)
Lieta C-115/08
Land Oberösterreich
pret
ČEZ as
“Prasība, kuras mērķis ir izbeigt traucējumus vai iespējamos traucējumus zemes gabalā, kas rodas no citas dalībvalsts teritorijā esošas atomelektrostacijas — Pienākums paciest traucējumus un iespējamos traucējumus, ko rada valstī, kurā prasība ir celta, administratīvi atļautas iekārtas — Citās dalībvalstīs izsniegtu atļauju neņemšana vērā — Vienlīdzīga attieksme — Nediskriminācijas princips pilsonības dēļ EAEK līguma piemērošanas jomā”
I — Priekšvēsture
1.
Ar šo lietu tiek uzdots jautājums par abpusējām ārējām sekām. No vienas puses, Austrija un īpaši Land Oberösterreich [Augšaustrijas pavalsts] uzskata, ka tās ir upuri ārējām sekām, ko radījis ČEZ un Čehijas iestādes, pie Austrijas robežas uzstādot kodolspēkstaciju, neņemot vērā riskus, kas tiek radīti otrā robežas pusē dzīvojošajiem. No otras puses, ČEZ un Čehijas Republika apgalvo, ka tā ir Austrijas Augstākās tiesas sniegtā interpretācija par Austrijas likumu, kas rada tiem ārējās sekas, prasot slēgt Čehijas kodolspēkstaciju tikai tādēļ, lai aizsargātu Austrijas iedzīvotāju intereses, un neņemot vērā situāciju Čehijas Republikā. Kopienu tiesības (EK līguma un EAEK līguma veidā) kļūst par šī strīda daļu, jo katrs lietas dalībnieks uz tām ir atsaucies, lai piešķirtu sev tiesības īstenot savu lēmumu attiecībā pret otru lietas dalībnieku. Ideālā gadījumā sniegtajam risinājumam tā vietā būtu jāliek katram lietas dalībniekam iekļaut savā lēmumā otras puses intereses, jo otras puses interešu vērā ņemšanas trūkums ir šīs lietas sākumā un pamatā. Diemžēl, tā kā šis jautājums ar EKL un EAEK līgumu nav pilnībā noregulēts, Tiesa var uzskatīt, ka tā tikai nosacīti var sniegt pilnībā apmierinošu risinājumu. Ņemot to vērā, manis piedāvāto piemērojamo noteikumu interpretāciju nosaka mērķis padarīt valsts iestādes pēc iespējas uzmanīgākas attiecībā uz to lēmumu sekām uz citas dalībvalsts un tās iedzīvotāju interesēm, jo šis mērķis var tikt uzskatīts par Eiropas integrācijas plāna būtību un iekļaujamu tās noteikumos.
2.
Šajā lietā Tiesa otro reizi ir saņēmusi jautājumus, kas tai saskaņā ar EKL 234. pantu ir iesniegti tiesvedībā starp Oberösterreich provinci (turpmāk tekstā — “prasītāja”) un ČEZ kodoliekārtu Temelinā [Temelín], Čehijas Republikā (turpmāk tekstā — “atbildētāja”). Prasītājai aptuveni 60 km no atbildētājas kodoliekārtas pieder īpašums Austrijas teritorijā, kur tā ir nodibinājusi lauksaimniecības skolu. Temelinas kodolspēkstacijas celtniecību Čehijas Republika atļāva 1985. gadā un pēc eksperimentālā darbības perioda, kas sākās 2000. gada sākumā, tā kopš 2003. gada darbojas pilnā mērā.
3.
Temelinas kodoliekārta bija temats sarunām starp Austriju un Čehijas Republiku, kuru rezultātā tika pieņemta deklarācija, kas pievietota Līgumam par Čehijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai, kurā abas valstis paziņoja, ka tās pildīs virkni abpusēju pienākumu, ieskaitot drošības pasākumus, tiesību uz brīvu pārvietošanos uzraudzību un sadarbības enerģētikas jomā attīstību, kas izklāstīti dokumentā, kas zināms ar nosaukumu “Melka procesa un turpmākie secinājumi”, kas tika pieņemts 2001. gada novembrī.
4.
Tomēr 2001. gadā prasītāja un citi privātie īpašnieki, pamatojoties uz Austrijas Civilkodeksa (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch, turpmāk tekstā — “ABGB”) 364. panta 2. punktu, iesniedza prasību Landesgericht Linz [Lincas Apgabaltiesa tiesa] (turpmāk tekstā — “iesniedzējtiesa”), lai piespiestu atbildētāju pārtraukt kaitīgās sekas, ko tas ar iespējamām Temelinas kodoliekārtas radioaktīvajām emisijām rada prasītājas īpašumiem.
5.
Iesniedzējtiesa apgalvo, ka ar ABGB 364. panta 2. punktu īpašuma īpašniekiem ir atļauts prasīt, lai blakus esoša īpašuma īpašnieki, tostarp, ja īpašums atrodas citā valstī, nodrošina, lai šāda blakus esoša īpašuma lietošana nerada sekas, kas pārsniedz parasto līmeni un ievērojami ietekmē šajā apkārtnē ierastu nekustamā īpašuma izmantošanu. Turklāt tiešu un konkrētu kaitīgo seku riska gadījumā, kas radītu nelabojamus zaudējumus, var noteikt preventīvu aizliegumu, lai novērstu zemes lietošanu, kas rada šādus draudus. Taču, ja kaitīgās sekas rada “oficiāli atzīta iekārta”, tad prasību par aizliegumu aizstāj prasība par zaudējumu atlīdzību.
6.
Atbilstoši iesniedzējtiesas sniegtajai informācijai Oberster Gerichtshof (Austrijas Augstākā tiesa, turpmāk tekstā — “OGH”) ir nolēmusi, ka jēdziens “oficiāli atzīta iekārta”, kas minēts ABGB 364.a pantā, neattiecas uz iekārtām, kuras ir oficiāli atzinusi ārvalsts iestāde, pamatojoties uz to, ka attiecīgā panta pamatā ir “tikai dažādo valsts interešu izvērtēšana”, un nav iemesla, kāpēc Austrijas tiesībām būtu jāierobežo Austrijas zemes īpašnieku īpašumtiesības “tikai svešu tautsaimniecību interešu un ārvalstu sabiedrības interešu aizsardzības dēļ”.
7.
Ar vairākiem ļoti plašiem jautājumiem Landesgericht Linz lūdz Tiesas viedokli attiecībā uz šī 364.a panta interpretācijas saderīgumu ar Kopienu tiesībām, īpaši EKL 43., 28., 12. un 10. pantu. Es piedāvāju sākt ar to jautājumu novērtēšanu, kas izriet no EKL 43. panta, kas, manuprāt, dotu Tiesai iespēju risināt pašus svarīgākos no šīs lietas jautājumiem.
II — EKL 43. pants un valsts tiesības ar pārrobežu ietekmi
8.
Līdz šim judikatūra attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību ir koncentrējusies uz dalībvalstu noteiktajiem pasākumiem, ar kuriem ir ierobežota indivīdu vai uzņēmumu brīvība apmesties šajā dalībvalstī, lai veiktu saimniecisko darbību, vai ir ierobežotas iespējas indivīdiem vai uzņēmumiem pamest dalībvalsti, lai apmestos citā dalībvalstī. Tas pats vērojams attiecībā uz citiem brīvas pārvietošanās noteikumiem. Iebraukšanas dalībvalstī vai izbraukšanas no dalībvalsts ierobežojumu novēršana ir noteikumu par brīvu pārvietošanos pamatā. Pašreizējā lietā Tiesa saskaras ar diezgan atšķirīgu situāciju, kurā tiek apgalvots, ka vienas valsts (šajā gadījumā Austrijas) noteiktajiem valsts pasākumiem ir ietekme uz uzņēmējdarbības tiesībām citā dalībvalstī (šajā gadījumā Čehijas Republikā), kas vēlas pārdot savas preces patērētājiem dalībvalstī, kas nav tā valsts, kas ir noteikusi aplūkotos pasākumus. Tādēļ Tiesai ir jāizlemj, vai Austrijas tiesiskā regulējuma iespējamā eksteritoriālā ietekme principā varētu ietvert brīvības veikt uzņēmējdarbību tiesību ierobežojumu citā dalībvalstī, proti, Čehijas Republikā.
9.
Manuprāt, uz šo jautājumu ir jāatbild, ka tas ir iespējams. Lai gan judikatūrā par brīvību veikt uzņēmējdarbību lielā mērā uzsvars ir uz sekām, kas ir dalībvalsts pasākumiem attiecībā uz citas dalībvalsts valstspiederīgo spēju apmesties šajā dalībvalstī, izmaiņas Kopienu tiesībās attiecībā uz valsts spriedumu izpildi citās dalībvalstīs kā, piemēram, Regula Nr. 44/2001 (
2
) paredz, ka valsts tiesu spriedumiem attiecībā uz valsts tiesību jautājumiem, kam ir pārrobežu raksturs, būs arvien lielāka ietekme uz brīvību veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, pat attiecībā uz tās valsts vai trešās dalībvalsts valstspiederīgajiem. Piemēram, attiecībā uz tiesību aktiem par kaitīgām sekām Kopienu tiesības A valsts tiesu spriedumus par kaitīgām sekām A valstī, kuras radušās B valstī, ļaus vairāk izpildīt B valsts tiesās. Tādējādi pārrobežu ietekme A valsts tiesu spriedumiem tādās jomās kā kaitīgās sekas, riskējot B valstī esošiem uzņēmumiem būt par prasības par zaudējumu atlīdzību vai lūguma izdot rīkojumu priekšmetu saskaņā ar A valsts tiesībām, var C valsts valstspiederīgajiem kavēt vai padarīt mazāk pievilcīgas viņu tiesības veikt uzņēmējdarbību B valstī. Šī ietekme īpaši negatīvi var ietekmēt pārrobežu situācijas, kad izņēmumus, samazinot savu risku, kas rodas šajā ziņā, var izmantot uzņēmumi, kas ir dibināti A valstī, bet ne tie uzņēmumi, kas ir dibināti B valstī.
10.
Ņemot vērā iepriekš minēto, es nepiekrītu Komisijas, Land Oberösterreich, Austrijas un Polijas valdību nostājai, kas brīvas pārvietošanās noteikumu piemērošanu attiecina tikai uz situācijām, kad valsts pasākums var kavēt brīvu pārvietošanos starp šo valsti un citu dalībvalsti. Manuprāt, brīvas pārvietošanās noteikumu mērķis ir novērst ikvienu šķērsli, ko dalībvalsts ir noteikusi saimnieciskajai darbībai citā dalībvalstī vai ar citu dalībvalsti. Pārrobežu elements ir nepieciešams, bet šim pārrobežu elementam nav obligāti jābūt patiesam šķērslim, lai brīvi pārvietotos no vai uz valsti, kas ir noteikusi pasākumu. Pietiek, ja šīs valsts pasākuma eksteritoriālā piemērošana var ietekmēt saimniecisko darbību citā dalībvalstī vai citu dalībvalstu vidū. Ir svarīgi, lai vienas dalībvalsts pasākuma pārrobežu ietekme varētu ietekmēt citā dalībvalstī reģistrētam saimnieciskās darbības subjektam izmantot iekšējā tirgus priekšrocības. Ja šķiet, ka brīvas pārvietošanās noteikumu teksts neietver tādu situāciju kā aplūkotais gadījums, tas ir tikai tāpēc, ka laikā, kad šie noteikumi tika izstrādāti, šos apstākļus nebija iespējams paredzēt. Austrijas noteikumiem un tiesas nolēmumam, ar ko tie ir piemēroti, var būt šāda ierobežojoša ietekme attiecībā uz citas dalībvalsts saimniecisko darbību tāpēc, ka izmaiņas Kopienu tiesībās tagad nosaka noteiktu tiesas nolēmumu (un tajos piemēroto valsts noteikumu) atzīšanu citā dalībvalstī. Tādējādi nebūtu pieļaujams, ka dalībvalsts varētu izmantot EKL noteikumus, lai citā dalībvalstī īstenotu pasākumu, kurš ierobežo saimniecisko darbību šajā valstī, bet vienlaikus prasītu atbrīvot no EKL noteikumiem attiecībā uz šāda pasākuma pārbaudi.
11.
Komisija, skaidri apzinoties šo apslēpto problēmu, nonāk pie diezgan paradoksāla secinājuma, ka, lai gan aplūkotā situācija neietilpst nevienā no brīvas pārvietošanās noteikumu jomām, tā ietilpst Kopienu tiesību piemērošanas jomā, jo valsts pasākums ietekmē preču un pakalpojumu tirdzniecību Kopienā. Lai pamatotu šo viedokli, Komisija atsaucas uz vairākiem Tiesas spriedumiem. Tomēr šie spriedumi attiecas tikai uz situācijām, kad aplūkotajām tiesībām ir ietekme uz preču un pakalpojumu tirdzniecību Kopienā bez nepieciešamības saistīt to ar dažādu brīvas pārvietošanās noteikumu īpašām normām (
3
). Šajās lietās aplūkotie pasākumi ietilpa Kopienu tiesību piemērošanas jomā tāpēc, ka tie varēja ierobežot visus dažādos brīvas pārvietošanās noteikumus, nevis tāpēc, ka tie tajos ietilptu, pat ja tie nebūtu pamatoti ar kādu no brīvas pārvietošanās noteikumiem. Tāda interpretācija, kādu piedāvāja Komisija, var tikai radīt papildu neskaidrības un tiesisko nedrošību. Tas būtu tāpat kā teikt, ka gadījumos, kad ierobežojošā ietekme uz konkrētu brīvas pārvietošanās normu nav pietiekama, lai izraisītu tās piemērojamību, tā varētu būt pietiekama, lai izraisītu vispārēju Kopienu tiesību piemērojamību, tādējādi gan ierobežojot brīvas pārvietošanās tiesību piemērošanas jomu, gan vienlaikus paplašinot Kopienu tiesības bez skaidriem kritērijiem šādai rīcībai. Tā vietā, lai ietu kopsolī ar Eiropas Kopienu tiesību attīstību, ir nepieciešama brīvas pārvietošanās noteikumu interpretācija, kura attiektos uz katru valsts pasākumu, kura attieksme pret pārrobežu situācijām ir nelabvēlīgāka nekā pret tīri valstiskām situācijām, kas ietekmē saimniecisko darbību citā dalībvalstī.
12.
Kā es norādīju savos secinājumos apvienotajās lietās Alfa Vita Vassilopoulos un Carrefour Marinopoulos (
4
) un lietā Marks & Spencer (
5
), lai apstiprinātu tiesības uz brīvu pārvietošanos, tostarp tās, kas ir aizsargātas ar EKL 28. un EKL 43. pantu, Tiesai ir jāseko, lai “valstu pieņemto pasākumu dēļ faktiski pret pārnacionālām situācijām attieksme nav nelabvēlīgāka nekā pret tīri valstiskām situācijām”  (
6
). Apstākļos, kad tiek atzītas līdzīgas Austrijas iestāžu atļaujas, Austrijas tiesu atteikšanās ņemt vērā citas dalībvalsts iestāžu administratīvās atļaujas ar mērķi ierobežot dažu tiesību aktos par kaitīgām sekām paredzētu tiesiskās aizsardzības līdzekļu pieejamību, pakļauj tādas firmas kā ČEZ, kas ir nolēmušas uzsākt darbību dalībvalstī, kam ir robeža ar Austriju, lielākam riskam būt par subjektu rīkojumam, ar kuru tiek prasīta kaitīgo seku samazināšana, nekā Austrijas firmas, kuras apkalpo Austrijas tirgu. Līdz ar to Austrijas Augstākās tiesas ABGB 364.a panta interpretācijas, ko ir aprakstījusi iesniedzējtiesa, sekas ir nelabvēlīgāka attieksme pret pārrobežu situācijām nekā pret tīri valstiskām situācijām, un tādējādi tiesībām veikt uzņēmējdarbību tiek radīts šķērslis, kam ir nepieciešams piemērots pamatojums. Turklāt, ņemot vērā varbūtību, ka tādas kodolspēkstacijas, kāda tiek aplūkota šajā lietā, varētu vēlēties pārdot tās ražoto elektrību patērētājiem citās dalībvalstīs, lielākais risks, kas rodas ne-Austrijas elektrostacijām, ir tāds, ka tās var būt subjekts rīkojumam par kaitīgo seku samazināšanu, nozīmēs arī potenciālu ierobežojumu tiesībām, kas aizsargātas ar EKL 28. pantu.
13.
Jāatzīmē arī, ka EAEK tiesību aktos ir paredzēti noteikumi un standarti attiecībā uz kodolspēkstaciju iekārtu būvniecību un darbību, kuriem Temelinas kodoliekārta pilnībā atbilst. Komisija ir mēģinājusi arī risināt šo problēmu, pamatojoties uz šiem noteikumiem, lai noteiktu Kopienu tiesību piemērojamību. Tomēr EAEK līguma noteikumu mērķis ir vienīgi noteikt apstākļus, kādos kodoliekārtai ir jādod atļauja darboties, nevis regulēt iespējamos civiltiesiskos strīdus starp šādu kodoliekārtu īpašniekiem un tiem, kurus varētu skart to darbība. Kā tiesas sēdē norādīja pati Komisija, EAEK noteikumu, kas paredz nosacījumus, kādiem ir jāatbilst kodolspēkstacijām, esamība pati par sevi nenosaka, ka visi valsts tiesību akti, kuriem varētu būt ietekme uz kodoliekārtu darbību, noteikti ir pretēji Kopienu tiesībām. Tas, ka konkrēta kodolspēkstacija atbilst valsts iestāžu izstrādātajiem standartiem, nenozīmē, ka šāda kodolspēkstacija būs pasargāta no tiesvedības saistībā ar ietekmi, kas tās darbībai var būt uz trešo personu civiltiesībām. Šis princips pastāv daudzās citās tiesību jomās. Piemēram, restorāns, kurš atbilst aprīkojuma un higiēnas noteikumiem, šī iemesla dēļ nebūs pasargāts no patērētāju prasībām, kuri apgalvo, ka tie, šajā restorānā vakariņojot, ir saindējušies ar ēdienu, vai kaimiņiem, kurus traucē virtuves smakas. Tādēļ, kā tas ir turpmāk precizēts, lai gan Temelinas kodoliekārtas atbilstībai EAEK līguma noteikumiem var būt nozīme citiem mērķiem šajā lietā, tā pati par sevi nav pietiekama, lai izslēgtu trešo personu civiltiesību piemērošanu.
14.
Tāpēc — pretēji tās potenciāli ierobežojošajai ietekmei attiecībā uz EKL 43. panta tiesībām — tas, ka Austrijas tiesas neatzina Čehijas iestāžu administratīvās atļaujas par tādām, kas piešķir imunitāti attiecībā uz rīkojumiem saistībā ar prasībām par kaitīgām sekām, nav aizliegts saskaņā ar Kopienu tiesībām. Taču Austrijas tiesai, piemērojot valsts tiesību aktus attiecībā uz rīkojumu izdošanu saistībā ar tiesvedību par kaitīgām sekām ar pārrobežu elementu, ir jāraugās, lai šāds atteikums ir nediskriminējoša rakstura un to var pamatot ar kādu no vispārējo interešu apsvērumiem, kas ir minēti EKL 30. pantā, vai ar kādu no Tiesas judikatūrā nostiprinātām imperatīvām prasībām (
7
).
15.
Saskaņā ar šiem nosacījumiem Austrijas tiesas nevar vienkārši atteikties visām administratīvajām atļaujām, kas nav izdotas Austrijā, piešķirt saistošu spēku, kas ir līdzīgs tam, kāds ir piešķirts Austrijas administratīvajām atļaujām. It īpaši gadījumā, kad Austrijas tiesību akti nosaka, ka Austrijas iestāžu izdotās atļaujas piešķir imunitāti pret rīkojumiem saistībā ar prasībām par kaitīgām sekām. Ar šādu pieeju Čehijas administratīvajai atļaujai netiks piešķirta nekāda nozīme pat gadījumā, ja šāda atļauja būs izsniegta atbilstoši tādiem pašiem nosacījumiem kā tie, kas piemērojami Austrijā. Ar šādu neselektīvu politiku tiek pārkāpta prasība, ka dalībvalstu pieņemtie līdzekļi, lai ierobežotu ar EKL 43. pantu aizsargātās tiesības, nedrīkst būt diskriminējoši vai pārsniegt to, kas ir vajadzīgs izvēlētā mērķa sasniegšanai (
8
). Var apšaubīt, vai šādas pieejas mērķis patiesi ir sabiedrības veselības aizsardzība vai kaitīgo seku novēršana, ņemot vērā, kā tas iepriekš norādīts, ka tādējādi netiks atzītas atļaujas, kas tāpat kā Austrijas atļaujas aizsargā šos mērķus.
16.
Līdzsvarojot tādus sabiedriskās kārtības mērķus kā cilvēku veselības un īpašumtiesību aizsardzība ar EKL 43. pantu aizsargāto tiesību un citu tādu brīvas pārvietošanās noteikumu ierobežošanu, kādu radīs atteikums atzīt Čehijas atļauju, Austrijas tiesai ir jāņem vērā, ka Kopienu tiesībām ir radīts konkrēts pamats kodolspēkstaciju attīstībai un kodolenerģijas ražošanas nozaru attīstībai kopumā (
9
). Tai ir jāpiešķir nozīme arī tam, ka Temelinas kodoliekārtai piešķirtā Čehijas iestāžu atļauja tika izsniegta saskaņā ar nosacījumiem, kas ir noteikti attiecīgajās Kopienu tiesībās.
17.
Turklāt, lai gan Austrijas tiesām, vērtējot, vai atzīt ārvalsts administratīvo atļauju, ir tiesības pārbaudīt, vai, piešķirot šo atļauju, ir pienācīgi ņemtas vērā Austrijas pilsoņu intereses, tām ir jāpiešķir nozīme arī tam, ka šīs intereses var būt ņemtas vērā kā daļa no atbilstības Eiropas Savienības noteikumiem par kodolenerģijas drošību procedūras. Landesgericht Linz īpaši ir jāņem vērā, ka Komisijas veiktās pārbaudes attiecībā uz Temelinas kodoliekārtu ietvēra pārbaudi par elektrostacijas ietekmi uz citu dalībvalstu, nevis Čehijas Republikas, iedzīvotājiem (
10
).
18.
Visbeidzot, izsverot intereses attiecībā uz iespēju izdot rīkojumu saistībā ar Temelinas kodoliekārtas radīto kaitīgo seku Austrijas zemes īpašniekiem, Austrijas tiesām ir jāņem vērā priekšrocības, ko šīs kodoliekārtas pastāvēšana dod Čehijas Republikai, un tā nevar pamatot savu spriedumu tikai ar savas valsts interesēm. Kā es norādīju savos secinājumos, kad strīds starp šīm pusēm iepriekšējo reizi tika izskatīts Tiesā:
“Valsts tiesām, kurām saskaņā ar [Briseles] Konvencijas normām ir jurisdikcija izskatīt starptautiskas situācijas, ir īpaši pienākumi, kas izriet no lietas starptautiskā rakstura [..].
Šādi pienākumi pirmām kārtām izriet no ierobežojumiem, kas noteikti tādu spriedumu atzīšanai, kas nerespektē to iesaistīto tiesību sistēmu sabiedrisko kārtību, kurās var prasīt sprieduma atzīšanu. Ciktāl spriedumā tiek runāts par starptautisko situāciju, kā gadījumā ar pārrobežu kaitīgām sekām, lēmumam būs iedarbība citās valstīs, un šajā sakarā var rasties jautājums par sprieduma atzīšanu ārvalstīs. Tādēļ Līgumslēdzējas valsts tiesām, kurām ir jurisdikcija izskatīt šo lietu, ir jārespektē tie pienākumi, kas izriet no apsvērumiem par sprieduma neatbilstību ārvalsts sabiedriskās kārtības lēmumiem”  (
11
).
19.
Valsts tiesas nerīkošanās šādā veidā var ietekmēt tās sprieduma izpildi saskaņā ar Regulu Nr. 44/2001. Valsts tiesa nav lūgusi Tiesai sniegt viedokli par šīs regulas piemērošanu šajā lietā. Taču šis strīds skar ne tikai jautājumu par tiesību uz brīvu pārvietošanos ierobežošanu, bet arī spriedumu atzīšanu saskaņā ar Regulu Nr. 44/2001. Šajā ziņā ir jānorāda, ka OGH sniegtā ABGB 364.a panta interpretācija, kas izklāstīta Landesgericht Linz iesniegtajos jautājumos, sniedz pilnībā aprobežotu un tikai uz iekšzemi vērstu pieeju jautājumā ar pārrobežu sekām. Šādas citas dalībvalsts interešu un sabiedriskās kārtības lēmumu, ko varētu būt ietekmējis Austrijas tiesas spriedums, vērā neņemšana ir ne tikai pretrunā Austrijas pienākumiem saskaņā ar EKL 43. pantu, bet, kā es arī brīdināju savos iepriekšējos secinājumos, riskē panākt, ka Čehijas tiesas atteiksies atzīt Austrijas spriedumu šajā lietā, pamatojoties uz Regulas Nr. 44/2001 34. panta 1. punktu, kurā ir paredzēts, ka “spriedumu neatzīst: ja šāda atzīšana ir klaji pretrunā tās dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai, kurā atzīšana prasīta”.
III — Domstarpības saistībā ar ABGB 364.a panta interpretāciju
20.
Austrijas valdība apstrīd Austrijas Augstākās tiesas secinājumus par Landesgericht Linz sniegto ABGB 364.a panta interpretāciju. Tā apgalvo, ka Augstākās tiesas judikatūras pareiza interpretācija piedāvā lielāku iespēju ņemt vērā ne tikai Austrijas, bet arī citu dalībvalstu iestāžu izsniegtās administratīvās atļaujas. Lai gan tā var novērtēt apstākļus, kādos tai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, lai noteiktu, vai tā ir kompetenta, vai arī, lai spētu sniegt atbildi (
12
), Tiesa nav kompetenta lemt par valsts tiesību jautājumiem. Tiesai ir tiesības tikai novērtēt šo tiesību saderību ar Kopienu tiesībām, nevis novērtēt valsts tiesību konkurējošu interpretāciju pamatotību. Tiesa vairākkārt ir uzsvērusi prejudiciāla nolēmuma procedūras sadarbības raksturu (
13
) un valsts tiesu autonomiju attiecībā uz valsts tiesību jautājumiem (
14
). Tādējādi Tiesas pienākums ir atbildēt uz tai uzdotajiem valsts tiesas jautājumiem, nevis censties noraidīt valsts tiesību interpretāciju, ko ir sniegusi attiecīgā valsts tiesa. Gadījumā, ja Landesgericht Linz ir kļūdaini interpretējusi attiecīgo Austrijas tiesu judikatūru, šī kļūdainā interpretācija būs jālabo, izmantojot pārsūdzības mehānismus Austrijas tiesiskās sistēmas ietvaros, nevis Tiesu.
IV — Jautājumi saistībā ar EKL 10., 12. un 28. pantu
21.
Ņemot vērā iepriekš minēto, nav jāveic jautājumu saistībā ar EKL 10., 12. un 28. pantu detalizēta pārbaude. Šī lieta paredz novērtēt Austrijas iekšējo tiesību ietekmi uz citā dalībvalstī izvietotas kodoliekārtas saimniecisko darbību. Šādu tiesību sekas, padarot ar šai kodoliekārtai ar EKL 43. pantu noteiktās tiesības mazāk pievilcīgas, un šo ierobežojumu iespējamais pamatojums no Austrijas iestāžu puses rada būtībā tādus pašus jautājumus kā tos, kas izriet no EKL 28. panta. Tāpēc, lai atbildētu uz iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem, nav nepieciešama paplašināta, atsevišķa EKL 28. panta izskatīšana.
22.
EKL 10. un 12. pants nav autonomas normas un tos var piemērot tikai kopā ar citiem Līguma pantiem. Secinājums, ka OGH sniegtā ABGB 364.a panta interpretācija, kādu to apraksta iesniedzējtiesa, novestu pie EKL 43. panta pārkāpuma, norāda, ka atsevišķi pārbaudīt jautājumus, kas izriet no EKL 10. un 12. panta, būtu lieki. Manas argumentācijas rezultāts tikpat labi varētu būt līdzīgs tam, pie kāda es būtu nonācis, ja sekotu Komisijas ieteikumam un atzītu, ka attiecīgajam Austrijas tiesiskajam regulējumam ir piemērojams EK līgums, tomēr uz to neattiecas nedz EKL 28. pants, nedz EKL 43. pants. Tomēr iepriekš izklāstīto iemeslu dēļ es uzskatu, ka Komisijas pieeja nav vēlama.
23.
Visas prasības, ko mana pieeja nosaka Austrijas tiesām, atspoguļo realitāti, ka dalībvalstu tiesību sistēmu pieaugošās savstarpējās mijiedarbības un savstarpējās atkarības kontekstā, par ko ir prejudiciālā nolēmuma tiesvedība, valsts tiesām arvien biežāk nāksies pieņemt lēmumus, kuriem būs ietekme ārpus viņu pašu valsts robežām. Kā es iepriekš norādīju, katrs no šīs lietas dalībniekiem ir centies atsaukties uz to, ka vienas dalībvalsts iestādes nav ņēmušas vērā otras valsts iedzīvotāju intereses, lai pamatotu noteiktas šīs otras valsts iestāžu noteiktas darbības. Šis pats fakts pamato realitāti, ka tiesiskās un politiskās integrācijas process nozīmē, ka valsts lēmumiem ir plašāka sasniedzamība un ietekme nekā agrāk. Tas nozīmē, ka arī Kopienu tiesības paplašina valsts varas pilnvaras un pieejamos instrumentus, lai aizsargātu to iedzīvotāju intereses. Šī palielinātā tuvuma un varas neizbēgamās sekas ir palielināta atbildība. Šī atbildība prasa, lai valsts iestādes ņem vērā visus, kurus ietekmēs to lēmumi. Kopienu iestādēm ir jāraugās, lai Kopienu tiesības nekļūst par līdzekli, ar kura palīdzību vienas dalībvalsts iestādes censtos uzspiest savu gribu citai dalībvalstij vai ignorēt to tiesības un intereses citā dalībvalstī, kurus ietekmē to lēmumi. Tas būtu pretēji pašam Eiropas integrācijas procesa mērķim. Ideālā gadījumā tas būtu jāatceras visiem šī strīda dalībniekiem.
V — Secinājumi
24.
Ņemot vērā šos apsvērumus, es uzskatu, ka Tiesai uz Landesgericht Linz uzdotajiem jautājumiem būtu jāatbild šādi:
Valsts noteikums, kas attur valsts tiesu, kurai ir jāpasludina spriedums par apgalvotām kaitīgām sekām, kuras esot radījis citā valstī esošs uzņēmums, no tā, lai ņemtu vērā administratīvo atļauju, ko šim uzņēmumam ir piešķīrušas tās valsts iestādes, kurā uzņēmums atrodas, apstākļos, kad valsts tiesa ņemtu vērā līdzvērtīgu atļauju, ko būtu piešķīrusi šīs valsts iestāde, ir EKL 43. pantā garantēto tiesību nepamatots ierobežojums.
Citu dalībvalstu administratīvo atļauju atzīšana var tikt noraidīta, ja šādai noraidīšanai nav diskriminējoša rakstura un tā ir pienācīgi pamatota ar sabiedriskās kārtības, sabiedriskās drošības vai veselības aizsardzības apsvērumiem un ar nosacījumu, ka ir pienācīgi ievērota atbilstība attiecīgajiem Kopienu noteikumiem un ir ņemtas vērā visu skarto pušu intereses.
Ņemot vērā secinājumus saistībā ar EKL 43. pantu, nav jāizvērtē attiecīgo valsts tiesību aktu saderīgums ar EKL 10., 12. un 28. pantu.
(
1
)	Oriģinālvaloda — angļu.
(
2
)	Padomes 2000. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV L 12, 1. lpp.).
(
3
)	1993. gada 20. oktobra spriedums apvienotajās lietās C-92/92 un C-326/92 Phil Collins u.c. (Recueil, I-5145. lpp., 27. punkts), 2002. gada 6. jūnija spriedums lietā C-360/00 Ricordi (Recueil, I-5089. lpp., 24. punkts), 2005. gada 30. jūnija spriedums lietā C-28/04 Tod’s un Tod’s France (Krājums, I-5781. lpp., 18. punkts), 1996. gada 26. septembra spriedums lietā C-43/95 Data Delecta un Forsberg (Recueil, I-4661. lpp., 15. punkts), 1997. gada 20. marta spriedums lietā C-323/95 Hayes (Recueil, I-1711. lpp., 17. punkts) un 1997. gada 2. oktobra spriedums lietā C-122/96 Saldanha un MTS (Recueil, I-5325. lpp., 20. punkts).
(
4
)	2006. gada 30. marta secinājumi apvienotajās lietās C-158/04 un C-159/04 Alfa Vita Vassilopoulos un Carrefour Marinopoulos (2006. gada 14. septembra spriedums, Krājums, I-8135. lpp.).
(
5
)	2005. gada 7. aprīļa secinājumi lietā C-446/03 Marks & Spencer (2005. gada 13. decembra spriedums, Krājums, I-10837. lpp., 37.–40. punkts).
(
6
)	Secinājumi apvienotajās lietās Alfa Vita Vassilopoulos un Carrefour Marinopoulos, 41. punkts, secinājumi lietā Marks & Spencer, 37.–40. punkts.
(
7
)	Skat., piemēram, 1995. gada 30. novembra spriedumu lietā C-55/94 Gebhard (Recueil, I-4165. lpp., 37. punkts) un 2000. gada 4. jūlija spriedumu lietā C-424/97 Haim (Recueil, I-5123. lpp., 57. punkts).
(
8
)	Turpat.
(
9
)	Skat. EAEKL 1. un 2. pantu.
(
10
)	Skat. Komisijas 2005. gada 24. novembra atzinumu par to radioaktīvo atkritumu iznīcināšanas plānu, ko radījuši pārveidojumi Temelinas kodolspēkstacijas teritorijā Čehijā, atbilstīgi Euratom līguma 37. pantam (2005/C 293/08) (OV C 29, 40. lpp.).
(
11
)	2006. gada 11. janvāra secinājumi lietā C-343/04 ČEZ (2006. gada 18. maija spriedums, Krājums, I-4557. lpp., 93. un 94. punkts).
(
12
)	1965. gada 1. decembra spriedums lietā 16/65 Schwarze (Recueil, 1081. lpp.).
(
13
)	1992. gada 16. jūlija spriedums lietā C-343/90 Lourenço Dias (Recueil, I-4673. lpp., 17. punkts).
(
14
)	1964. gada 15. jūlija spriedums lietā 6/64 Costa/E.N.E.L. (Recueil, 1141. lpp.).