62024TJ0643
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (prejudiciālā palāta)
2026. gada 11. februārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Kopējā PVN sistēma – Ar nodokli apliekami darījumi – Jēdziens “pakalpojumu sniegšana pret atlīdzību” – Direktīvas 2006/112/EK 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts un 25. panta a) un c) punkts – Nodokļa bāze – “Atlīdzības” jēdziens – Direktīvas 2006/112 73. pants un 78. punkta pirmās daļas a) apakšpunkts – Blakustiesību īpašnieki – Fonogrammu un audiovizuālo raidījumu izziņošana bez licences – Kolektīvā pārvaldījuma organizācijai izmaksātā atlīdzība – Palielinājums
Lietā T‑643/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Curtea de Apel Bucureşti (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) iesniegusi ar 2024. gada 13. septembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 22. novembrī, tiesvedībā
Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam)
pret
Cristian General Serv SRL,
VISPĀRĒJĀ TIESA (prejudiciālā palāta)
apspriežu laikā šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Papasavs [S. Papasavvas], tiesneši M. Sampols Pukuruļs [M. Sampol Pucurull], G. Šteinfate [G. Steinfatt], D. Petrlīks [D. Petrlík] un V. Valasidis [W. Valasidis] (referents),
ģenerāladvokāts: H. Martins i Peress de Nanklaress [J. Martín y Pérez de Nanclares],
sekretārs: V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā, ka 2024. gada 12. decembrī Tiesa atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta trešajai daļai nodevusi Vispārējai tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu,
ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta pirmās daļas a) punktā paredzēto jomu un patstāvīga interpretācijas jautājuma neesību minēto statūtu 50.b panta otrās daļas izpratnē,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Credidam vārdā – Ş. Gheorghiu, izpilddirektors, kam palīdz A. Lascu, avocată,
–
Rumānijas valdības vārdā – E. Gane, M. Chicu un L. Ghiță, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. Herold un E. Stamate, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 3. decembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.) 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu, 24. panta 1. punktu un 25. panta a) punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam), kuras darbība ir autortiesību un blakustiesību kolektīvās pārvaldības nodrošināšana Rumānijā, un saskaņā ar Rumānijas tiesībām dibinātu sabiedrību Cristian General Serv SRL, kas pārvalda viesu mītni, par pievienotās vērtības nodokļa (PVN) uzlikšanu visai vai daļai no summas, kas šai sabiedrībai jāmaksā Credidam par fonogrammu un audiovizuālo programmu nodošanu savu klientu rīcībā bez licences.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punktā noteikts:
“PVN uzliek šādiem darījumiem:
[..]
c)
pakalpojumu sniegšanai, ko par atlīdzību kādā dalībvalsts teritorijā veic nodokļa maksātājs, kas rīkojas kā tāds;
[..].”
4
Direktīvas 2006/112 24. pantā paredzēts:
“1.   “Pakalpojumu sniegšana” ir jebkurš darījums, kas nav preču piegāde.
[..]”
5
Direktīvas 2006/112 25. pantā noteikts:
“Pakalpojumu sniegšana, inter alia, var būt viens no šādiem darījumiem:
a)
nemateriālā īpašuma nodošana neatkarīgi no tā, vai tas ir tāda dokumenta priekšmets, kurš rada īpašumtiesības;
b)
pienākums [..] pieļaut kādu darbību vai situāciju;
c)
pakalpojuma sniegšana, [..] pildot kādu tiesību aktu.”
6
Direktīvas 2006/112 73. pantā noteikts:
“Preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai, uz ko neattiecas 74. līdz 77. pants, summa, kurai uzliek nodokli, ir visa summa, kas veido atlīdzību, kuru piegādātājs vai pakalpojumu sniedzējs par šiem darījumiem ir saņēmis vai saņems no pircēja, pakalpojumu saņēmēja vai trešās personas, tostarp subsīdijas, kas tieši saistītas ar šo darījumu cenām.”
7
Atbilstoši Direktīvas 2006/112 78. pantam:
“Summā, kurai uzliek nodokli, ietver šādas sastāvdaļas:
a)
nodokļus, nodevas un citus maksājumus, izņemot pašu PVN;
[..].”
Valsts tiesības
Nodokļu kodekss
8
Ar 2015. gada 8. septembraLegea nr. 227/2015 privind Codul fiscal (Likums Nr. 227/2015 par Nodokļu kodeksu; 2015. gada 10. septembraMonitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 688), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “Nodokļu kodekss”), 268. un 271. pantu Rumānijas tiesībās transponēts Direktīvas 2006/112 2., 24. un 25. pants.
9
Saskaņā ar Nodokļu kodeksa 286. pantu:
“[..]
4. Summa, kurai uzliek nodokli, neietver šādas sastāvdaļas:
[..]
b)
summas, kas veido kaitējuma atlīdzinājumu un ir noteiktas ar galīgu vai ar galīgu un neatsaucamu spriedumu, atkarībā no gadījuma – soda naudas un jebkādu citu summu, ko pieprasa par līgumisku pienākumu pilnīgu vai daļējo neizpildi, ja tā iekasēta, pārsniedzot nolīgtās cenas un/vai tarifus; [..].”
Likums par autortiesībām un blakustiesībām
10
1996. gada 14. martaLegea nr. 8/1996 privind dreptul de autor įi drepturile conexe (Likums Nr. 8/1996 par autortiesībām un blakustiesībām; 1996. gada 26. martaMonitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 60), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “Likums par autortiesībām un blakustiesībām”, 112. pantā noteikts:
“1.   Izpildītājiem un fonogrammu producentiem ir tiesības uz vienreizēju un taisnīgu atlīdzību par komerciālos nolūkos publicētu fonogrammu tiešu vai netiešu izmantošanu vai par to reproducēšanu, izmantojot apraidi vai jebkādus publiskošanas līdzekļus.
2.   Šīs atlīdzības apmēru nosaka, izmantojot metodoloģiju saskaņā ar 163.–165. pantā noteikto procedūru.
3.   Vienreizējo atlīdzību iekasē saskaņā ar 168. pantā paredzētajiem nosacījumiem.
[..]
5.   Šajā likumā fonogramma tiek uzskatīta par publicētu komerciālos nolūkos, ja tā ir publiskota, veicot pārdošanu vai izmantojot līdzekļus ar vai bez vadiem, kas ļauj ikvienam piekļūt fonogrammai pašu izvēlētā vietā un laikā.”
11
Likuma par autortiesībām un blakustiesībām 145. pantā paredzēts:
“1.   Kolektīvā pārvaldīšana ir obligāta šādu tiesību īstenošanai:
[..]
d)
izpildītājiem un fonogrammu producentiem piešķirtās tiesības uz vienreizēju taisnīgu atlīdzību par komerciālos nolūkos publicētu fonogrammu vai šādu fonogrammu reprodukciju publiskošanu un apraidi;
[..].
2.   Attiecībā uz 1. punktā minētajām tiesību kategorijām kolektīvā pārvaldījuma organizācijas pārstāv arī tiesību īpašniekus, kuri tai nav piešķīruši pilnvaras.”
12
Likuma par autortiesībām un blakustiesībām 146. pantā noteikts:
“1.   Kolektīvo pārvaldību var piemērot šādām tiesībām:
[..]
b)
tiesības uz darbu izziņošanu sabiedrībai, izņemot muzikālos darbus, un uz mākslas pakalpojumiem audiovizuālajā jomā;
[..].
2.   Attiecībā uz 1. punktā minētajām tiesību kategorijām kolektīvā pārvaldījuma organizācijas pārstāv tikai tos tiesību īpašniekus, kas pilnvarojuši tās un izstrādā metodoloģijas [..] vai tieši apspriež licences līgumus ar lietotājiem.
[..]”
Metodoloģija
13
Ar La Decizia nr. 120/2016 privind publicarea în Monitorul Oficial al României, Partea I, a Deciziei civile nr. 784A din 26 octombrie 2016 a Curţii de Apel Bucureşti – Secţia a IV‑a civilă, pronunţată în Dosarul nr. 2.013/2/2016 (Lēmums Nr. 120/2016 par Bukarestes apelācijas tiesas – ceturtā civillietu palāta – 2016. gada 26. oktobra civiltiesību nolēmuma Nr. 748A lietā Nr. 2.013/2/2016 publicēšanu Rumānijas
Oficiālā vēstneša I daļā; 2016. gada 25. novembraMonitorul Oficial al României, I daļa, Nr. 952) stājās spēkā metodoloģija, kuru pieņēmis Oficiul Român pentru Drepturile de Autor (Rumānijas autortiesību birojs) un kurš attiecas it īpaši uz Likuma par autortiesībām un blakustiesībām 112. panta 2. punktu (turpmāk tekstā – “metodoloģija”).
14
Metodoloģijas 3.12. punktā paredzēts, ka tad, ja aizsargātie darbi tiek izmantoti bez iepriekšējas licences piešķiršanas šajā nolūkā, atlīdzības summa, kas lietotājam jāmaksā izpildītājiem un fonogrammu producentiem, ir vienāda ar atlīdzību, kas ir trīs reizes lielāka par to atlīdzību, kas šim lietotājam būtu jāmaksā, ja viņam būtu licence.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
15
Prasītājs pamatlietā Credidam, kā autortiesību un blakustiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācija Rumānijā, saņem un sadala šīm tiesībām atbilstošo atlīdzību. Tā nodrošina izpildītāju un fonogrammu producentu tiesības uz “taisnīgu atlīdzību” Autortiesību un blakustiesību likuma 145. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē par komerciālos nolūkos publicētu fonogrammu izziņošanu un apraidi vai šo fonogrammu reproducēšanu. Saskaņā ar šī likuma 146. panta 1. punkta b) apakšpunktu tā arī pārvalda atlīdzību tiesību īpašniekiem, kuri viņam ir devuši pilnvaras izplatīt mākslinieciskos pakalpojumus audiovizuālajā jomā.
16
Credidam uzskatīja, ka Cristian General Serv par laikposmu no 2019. gada 1. oktobra līdz 2022. gada 31. decembrim (turpmāk tekstā – “strīdīgais laikposms”) tai ir jāmaksā summa 4166,19 Rumānijas leju (RON) (aptuveni 845 EUR), ieskaitot PVN, par to, ka tās izmantotajos viesu namos tā publiskojusi fonogrammas vai to reprodukcijas un mākslinieciskos pakalpojumus audiovizuālajā jomā (turpmāk tekstā – “attiecīgie aizsargātie darbi”), taču licence šim nolūkam iepriekš netika piešķirta.
17
Lai noteiktu šī sprieduma 16. punktā minēto summu, Credidam, piemērojot metodoloģiju, trīskāršoja to atlīdzību, kas Cristian General Serv būtu jāmaksā, ja tai būtu bijusi licence. Tā uzskatīja, ka visa šī atlīdzība ir jāapliek ar PVN.
18
2022. gada 25. novembrīCredidam vērsās Tribunalul București (Bukarestes apgabaltiesa, Rumānija) ar prasību, pamatojoties uz civiltiesisko atbildību par neatļautu darbību, piespriest Cristian General Serv, pirmkārt, samaksāt šī sprieduma 16. punktā minēto summu un, otrkārt, noslēgt ar to līgumu par licenču piešķiršanu to darbu izziņošanai sabiedrībai, kuri minēti šī sprieduma 15. punktā.
19
Credidam iesniegtā prasība tika noraidīta ar 2023. gada 19. aprīļa spriedumu, jo Tribunalul București (Bukarestes apgabaltiesa) attiecībā uz maksājuma pieprasījumu norādīja, ka strīdīgajā laikposmā Cristian General Serv nav veikusi komercdarbību, līdz ar to, lai gan tai šajā ziņā ir bijusi telpa, tā nav paziņojusi attiecīgos aizsargātos darbus. Attiecībā uz lūgumu izdot rīkojumu noslēgt neekskluzīvu licenci šī tiesa uzskatīja, ka Autortiesību un blakustiesību likums nav atkāpe no līgumu slēgšanas brīvības principa un ka katrā ziņā šīs sabiedrības izmantotās telpas slēgšana 2023. gada februārī ir šķērslis tādas neekskluzīvas licences noslēgšanai, kādu lūdz Credidam.
20
Credidam par 2023. gada 19. aprīļa spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā Curtea de Apel Bucureįti (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija). Tā uztur visus savus prasījumus un šajā ziņā būtībā uzskata, ka ir iesniegusi pierādījumus, ka Cristian General Serv attiecīgos aizsargātos darbus ir publiskojusi.
21
Iesniedzējtiesa, izskatot Credidam lūgumus, vēlas noskaidrot, vai tās pieprasītajai summai bija pilnībā vai daļēji jāuzliek PVN. Tā precizē, ka pamatlietas apstākļi atšķiras no tiem, kuri bija pamatā lietām, kurās tika pasludināti šie spriedumi: 2017. gada 18. janvāris, SAWP (C‑37/16, EU:C:2017:22), 2021. gada 21. janvāris, UCMR – ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50), un 2024. gada 4. jūlijs, Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571).
22
Šādos apstākļos Curtea de Apel București (Bukarestes apelācijas tiesa, Rumānija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai, interpretējot Direktīvas [2006/112] 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta, 24. panta 1. punkta un 25. panta a) punkta tiesību normas, blakustiesību īpašnieki īsteno pakalpojuma sniegšanu par atlīdzību, kad lietotājs veic aizsargāto darbu izziņošanu sabiedrībai bez licences šim nolūkam?
2)
Vai atbilde uz pirmo jautājumu ir atkarīga no apstākļa, ka saskaņā ar valsts tiesībām šādu blakustiesību īpašniekam nav iespējas iebilst pret izmantošanām, bet ir vienīgi tiesības uz vienreizēju taisnīgu atlīdzību, vai [atkarīga] no aprēķina metodes, ko izmanto maksājamo summu noteikšanai?”
Par lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību
23
Kā Eiropas Komisija norādījusi savos apsvērumos, iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav precizējusi, vai tā uzskata par pierādītu, ka attiecīgie aizsargātie darbi tika izziņoti sabiedrībai.
24
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstības pieņēmums attiecas uz jautājumiem par Eiropas Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa ir uzdevusi saistībā ar pašas noteikto tiesisko regulējumu un faktiskajiem apstākļiem un kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda. Tiesa var noraidīt valsts tiesas iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (šajā ziņā pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 11. janvāris, Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
25
Šajā gadījumā, protams, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 2. punkta, kura saturs ir pārņemts šī sprieduma 19. punktā, izriet, ka pirmās instances tiesa Tribunalul București (Bukarestes apgabaltiesa) ir nospriedusi, ka Cristian General Serv strīdīgajā laikposmā nav veicis komercdarbību, un tas radot jautājumu par to pakalpojumu sniegšanas patiesumu, par kuriem iesniedzējtiesa jautā Vispārējai tiesai.
26
Tomēr jānorāda, ka iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tomēr nav paudusi šaubas par šo pakalpojumu sniegšanas esamību.
27
Līdz ar to, vēršot iesniedzējtiesas uzmanību uz to, ka vienīgi tās kompetencē ir lemt par pamatlietas faktu pareizību un juridisko kvalifikāciju, jāuzskata, ka, tā kā šī tiesa norāda, ka, ņemot vērā šī sprieduma 21. punktā minēto judikatūru, tās rīcībā nav pietiekamas informācijas, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu, un ņemot vērā atbilstības prezumpciju, kas attiecas uz prejudiciālajiem jautājumiem, nav acīmredzams, ka minētās tiesas lūgtajai Direktīvas 2006/112 interpretācijai nebūtu nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu vai ka iesniedzējtiesas izvirzītā problēma būtu hipotētiska (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 12. septembris, NARE‑BG, C‑429/23, EU:C:2024:742, 42. punkts).
28
No tā izriet, ka uzdotie prejudiciālie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
29
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, pirmām kārtām, ka blakustiesību īpašnieku atlīdzība Rumānijas tiesībās izriet no likuma un metodoloģijas, kas to precizē, un, otrām kārtām, ka iesniedzējtiesa uzdod jautājumu, vai – gadījumā, ja runa ir par pakalpojumu sniegšanu pret atlīdzību, – tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, PVN ir jāuzliek tikai tai atlīdzībai, kas jāmaksā izmantotājam, kuram ir licence, vai arī atlīdzībai, kas ir trīs reizes lielāka par to atlīdzību, kas jāmaksā tādēļ, ka izziņošana veikta bez aizsargāto darbu licences.
30
Līdz ar to, lai sniegtu iesniedzējtiesai lietderīgu atbildi, jāinterpretē arī Direktīvas 2006/112 25. panta c) punkts par pakalpojumu sniegšanu saskaņā ar likumu, kā arī šīs direktīvas 73. pants un 78. panta pirmās daļas a) punkts attiecībā uz PVN bāzi.
31
Tādējādi jāuzskata, ka ar abiem jautājumiem, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts, 25. panta a) un c) punkts, 73. pants un 78. panta pirmās daļas a) punkts jāinterpretē tādējādi, ka:
–
blakustiesību īpašnieki sniedz pakalpojumus par atlīdzību, ja to aizsargātos darbus izziņošana sabiedrībai veic lietotājs, kuram šim nolūkam nav licences, lai gan, no vienas puses, tie nevar iebilst pret šo izziņošanu un, no otras puses, ka atlīdzība par tiem izriet no valsts tiesību aktiem, kā arī no normatīvajiem noteikumiem, uz kuriem šajā likumā ir atsauce;
–
PVN ir piemērojams visai atlīdzībai, kas pienākas blakustiesību īpašniekiem par šo pakalpojumu sniegšanu, tostarp tai šīs atlīdzības daļai, kas pārsniedz atlīdzību, kura šim lietotājam būtu jāmaksā, ja viņam būtu licence.
32
Pirmām kārtām, attiecībā uz jautājumu, vai tāds pakalpojums kā pamatlietā aplūkotais atbilst pakalpojumu sniegšanas par atlīdzību definīcijai, jāatgādina, ka pakalpojumu sniegšana par atlīdzību Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē tiek veikta tikai tad, ja starp pakalpojuma sniedzēju un saņēmēju pastāv tiesiskas attiecības, kurās ir savstarpējs izpildījums, un pakalpojumu sniedzēja saņemtā samaksa ir faktiska atlīdzība par saņēmējam sniegtu individualizējamu pakalpojumu. Tā tas ir gadījumā, ja pastāv tieša saikne starp sniegto pakalpojumu un saņemto atlīdzību (skat. spriedumu, 2022. gada 24. februāris, Suzlon Wind Energy Portugal, C‑605/20, EU:C:2022:116, 62. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
Šajā ziņā vispirms jāatgādina, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 38. un 48. punktā, ka jēdzienam “tiesiskās attiecības, kurās ir savstarpējs izpildījums” ir jābūt plašai nozīmei. Tādējādi no judikatūras izriet, ka tikai regulēta pakalpojuma izmantošana, piemēram, transportlīdzekļa novietošana maksas autostāvvietā (spriedums, 2022. gada 20. janvāris, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37) vai elektroenerģijas patērēšana savā dzīvesvietā (spriedums, 2023. gada 27. aprīlis, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348) var radīt tiesiskas attiecības starp personu, kurai ir tiesības, kas ļauj sniegt šo pakalpojumu, un personu, kas to izmantojusi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 20. janvāris, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, 28. un 29. punkts, un 2023. gada 27. aprīlis, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 30.–32. punkts).
34
Turpinājumā attiecībā uz jēdzienu “maksājums” jānorāda, ka saskaņā ar šī sprieduma 33. punktā minēto judikatūru tas, ka nav samaksātas maksājamās summas, nav šķērslis, lai konstatētu no attiecīgā ekonomiskā darījuma izrietošo tiesību un pienākumu savstarpējo atkarību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2022. gada 20. janvāris, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, 39.–43. punkts, un 2023. gada 27. aprīlis, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 30. un 32. punkts).
35
Visbeidzot, attiecībā uz jēdzienu “tieša saikne”, kā norādījusi pati iesniedzējtiesa, Tiesai jau ir bijusi iespēja nospriest, ka tas, ka atlīdzību saņem autortiesību un blakustiesību kopīgās pārvaldības organizācija, neliedz pastāvēt tiešai saiknei šī sprieduma 32. punktā minētās judikatūras izpratnē, ja šī organizācija rīkojas šo tiesību īpašnieku labā, un ka apstāklis, ka atlīdzības kopīgā pārvaldība izriet no likumiska pienākuma, arī nav pretrunā šādas saiknes pastāvēšanai (šajā ziņā skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, UCMR – ADA, C‑501/19, EU:C:2021:50, 37. punkts). Tai arī tika lūgts precizēt, ka tieši tiesiskajā regulējumā ir noteikta tieša saikne starp pakalpojumu sniegšanu un atlīdzības samaksas pienākumu un ir atgādināts, ka no Direktīvas 2006/112 25. panta c) punkta skaidri izriet, ka pakalpojumu sniegšana tostarp var būt pakalpojuma sniegšana, pildot tiesību aktu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2024. gada 4. jūlijs, Credidam, C‑179/23, EU:C:2024:571, 40. punkts).
36
Kā secinājumu 31. punktā uzsvēris ģenerāladvokāts, apstāklis, ka šajā gadījumā aizsargāto darbu izziņošana ir notikusi bez Credidam iepriekšējas licences šādai izziņošanai, lika iesniedzējtiesai šaubīties par iespēju pamatlietas faktiem piemērot judikatūru, kas izriet no 2021. gada 21. janvāra sprieduma UCMR – ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50).
37
Šajā ziņā jāuzsver, ka nodokļu neitralitātes princips PVN iekasēšanas jomā nepieļauj vispārēju atšķirību starp nelikumīgiem un likumīgiem darījumiem, jo PVN sistēmas mērķis ir uzlikt nodokli preču vai pakalpojumu galapatērētājam, ja tās piegādātas vai tie sniegti ar nodokli apliekama darījuma ietvaros, piemērojot Direktīvu 2006/112 (skat. spriedumu, 2023. gada 27. aprīlis, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
38
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Cristian General Serv tiek pārmests, ka tas ir publiski izziņojis aizsargātus darbus, bet tam nebija iepriekš piešķirtas atļaujas vai licences.
39
Aizsargāto darbu izziņošana šajā lietā izpildītājiem un fonogrammu producentiem, kuri ir piedalījušies šo darbu radīšanā, deva pamatu vienreizējai un taisnīgai atlīdzībai par tiešu vai netiešu šo pēdējo minēto darbu izmantošanu, turklāt šiem izpildītājiem un fonogrammu producentiem nebija iespējas iebilst pret šādu izmantošanu.
40
Vienreizējās un taisnīgās atlīdzības kārtība, kas it īpaši izriet no metodoloģijas 3.12. punkta, šo atlīdzību diferencē no vienkāršas līdz trīskāršai atkarībā no tā, vai aizsargāto darbu izziņošanu ir vai nav atļāvusi Credidam, kas nodrošina blakustiesību īpašnieku ex lege pārstāvību saskaņā ar Autortiesību un blakustiesību likuma 145. un 146. pantu (skat. šī sprieduma 11. un 12. punktu). Līdz ar to, pat ja attiecīgo aizsargāto darbu izziņošana ir notikusi bez licences, tomēr tas, ka autortiesību un blakustiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācija nav piešķīrusi licenci, neliedz piemērot tiesisko un normatīvo regulējumu, kas reglamentē šādu darbu izziņošanu sabiedrībai bez licences, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
41
Apstāklis, ka aizsargāto darbu izmantotājs nav samaksājis summas, kuras tam būtu bijis jāmaksā, neliedz, ņemot vērā šī sprieduma 34. punktā minēto judikatūru, tās kvalificēt kā atlīdzību par pakalpojumu, ko blakustiesību īpašnieku vārdā sniedz autortiesību un blakustiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācija, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
42
Arī tas, ka aizsargāto darbu izmantotāja maksājamās summas pieprasa autortiesību un blakustiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācija, nevis paši blakustiesību īpašnieki, kā tas izriet no šī sprieduma 35. punkta, neliedz pastāvēt tiešai saiknei starp sniegto pakalpojumu un saņemto atlīdzību.
43
Ņemot vērā iepriekš minēto, šķiet – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ka tāda pakalpojumu sniegšana, kādu ir identificējusi šī tiesa, atbilst šī sprieduma 32. punktā atgādinātajiem judikatūras kritērijiem.
44
Otrām kārtām, attiecībā uz jautājumu, vai ar PVN ir jāapliek tikai tā atlīdzība, kas būtu jāmaksā autortiesību un blakustiesību kolektīvā pārvaldījuma organizācijai blakustiesību īpašnieku vārdā, ja aizsargāto darbu izmantotājam būtu bijusi licence, vai arī tai ir jāattiecas uz šīs atlīdzības trīskāršu daļu, jānorāda šādi apsvērumi.
45
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka nodokļu par preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, kas veikta par atlīdzību, bāzi veido šajā sakarā nodokļu maksātāja faktiski saņemtā atlīdzība. Šai atlīdzībai ir subjektīva vērtība, proti, tā ir faktiski saņemtā summa, nevis summa, ko aprēķina saskaņā ar objektīviem kritērijiem. Turklāt ir jābūt iespējai izteikt šo atlīdzību naudas izteiksmē (skat. spriedumu, 2013. gada 7. marts, Efir, C‑19/12, nav publicēts, EU:C:2013:148, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Turklāt no Direktīvas 2006/112 78. panta pirmās daļas a) punkta izriet, ka pats PVN nav iekļauts nodokļa bāzē, un no tā izriet, ka PVN automātiski vienmēr tiek iekļauts nolīgtajā cenā (spriedums, 2024. gada 21. marts, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Koriģēšanas iespēja kļūdainas likmes gadījumā), C‑606/22, EU:C:2024:255, 27. punkts).
47
Jēdzienu “nolīgtā cena”, proti, “atlīdzība” par pakalpojumu sniegšanu, Savienības tiesa interpretē kā tādu, kas ietver uzcenojumus vai papildu izmaksas, ja tās izriet no tiesiskā regulējuma piemērošanas attiecībām starp pakalpojumu sniedzēju un pakalpojumu sniedzēju, kas ir saņēmis šos pakalpojumus, kaut vai nelikumīgi vai prettiesiski, citiem vārdiem sakot, ja šie uzcenojumi vai papildu izmaksas ilustrē tiešo saikni starp pakalpojumu sniegšanu un atlīdzību par to. Tā, Tiesa ir nospriedusi, ka kontroles maksas par prettiesisku stāvēšanu, kas jāmaksā autovadītājiem, kuri ir izmantojuši stāvvietu, bija pakļautas PVN, neraugoties uz apstākli, ka šāda maksa valsts tiesībās tika kvalificēta kā sods (spriedums, 2022. gada 20. janvāris, Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, 30.–34. un 46. punkts). Tā arī nosprieda, ka samaksa, kas atbilst elektroenerģijas nelikumīga patērētāja nepamatoti saņemtajam labumam, ir jāapliek ar PVN (spriedums, 2023. gada 27. aprīlis, Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, 32. punkts).
48
Šajā gadījumā, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, no metodoloģijas 3.12. punkta, uz kuru konkrēti attiecas Autortiesību un blakustiesību likums, skaidri izriet, ka tādas atlīdzības uzrēķins, kas jāmaksā aizsargāto darbu izmantot, kuram nav licences, ir tiešas šo darbu izziņošanas bez licences, proti, tādu pakalpojumu sniegšanas kā pamatlietā aplūkotā, sekas.
49
Līdz ar to cena, kas ir jāņem vērā un ir jāapliek ar PVN tādos apstākļos, kādi ir pamatlietā, ir likumā noteiktā cena, ja tādi darbi kā attiecīgie aizsargātie darbi tiek izziņoti bez licences, proti, trīs reizes lielāka par cenu, kas lietotājam būtu jāmaksā gadījumā, ja tiktu veikta publiskošana ar licenci.
50
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 2006/112 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts, 25. panta a) un c) punkts, 73. pants un 78. panta pirmās daļas a) punkts jāinterpretē tādējādi, ka:
–
blakustiesību īpašnieki sniedz pakalpojumus par atlīdzību, ja to aizsargāto darbu izziņošanu sabiedrībai veic lietotājs, kuram šim nolūkam nav licences, lai gan, no vienas puses, tie nevar iebilst pret šo izziņošanu un, no otras puses, ka atlīdzība par tiem izriet no valsts tiesību aktiem, kā arī no normatīvajiem noteikumiem, uz kuriem šajā likumā ir atsauce;
–
PVN ir piemērojams visai atlīdzībai, kas pienākas blakustiesību īpašniekiem par šo pakalpojumu sniegšanu, tostarp tai šīs atlīdzības daļai, kas pārsniedz atlīdzību, kura šim lietotājam būtu jāmaksā, ja viņam būtu licence.
Par tiesāšanās izdevumiem
51
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Vispārējai tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (prejudiciālā palāta)
nospriež:
Padomes Direktīvas 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 2. panta 1. punkta c) apakšpunkts, 24. panta 1. punkts, 25. panta a) un c) punkts, 73. pants un 78. panta pirmās daļas a) punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
–
blakustiesību īpašnieki sniedz pakalpojumus par atlīdzību, ja to aizsargāto darbu izziņošanu sabiedrībai veic lietotājs, kuram šim nolūkam nav licences, lai gan, no vienas puses, tie nevar iebilst pret šo izziņošanu un, no otras puses, atlīdzība par tiem izriet no valsts tiesību aktiem, kā arī no normatīvajiem noteikumiem, uz kuriem šajā likumā ir atsauce;
–
pievienotās vērtības nodoklis ir piemērojams visai atlīdzībai, kas pienākas blakustiesību īpašniekiem par šo pakalpojumu sniegšanu, tostarp tai šīs atlīdzības daļai, kas pārsniedz atlīdzību, kura šim lietotājam būtu jāmaksā, ja viņam būtu licence.
Papasavvas
Sampol Pucurull
Steinfatt
Petrlík
Valasidis
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2026. gada 11. februārī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.