62019TJ0213_RES
Lieta T‑213/19
AW
pret
Eiropas Parlamentu
Vispārējās tiesas (septītā palāta) 2020. gada 28. maija spriedums
Civildienests – Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Civildienesta noteikumu 73. pants – Vispārējie noteikumi par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem – 16. pants – Paziņojums par arodslimību – 22. pants – Ārstu komisija – Atteikums atzīt slimības arodizcelsmi – Ārstu komisijas slēdziena prettiesiskums
Ierēdņu celta prasība – Prasība par lēmumu noraidīt sūdzību – Pieņemamība – Pienākums lemt par prasījumiem, kas ir vērsti pret lēmumu noraidīt sūdzību – Prasījumi, kuriem nav patstāvīga satura, vai vienīgi apstiprinošs lēmums – Neesamība
(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)
(skat. 23. un 24. punktu)
Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Apdrošināšana pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām – Medicīniskā ekspertīze – Ārstu komisijas novērtējuma brīvība – Pārbaude tiesā – Ierobežojumi
(Civildienesta noteikumu 73. pants; Noteikumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem 22. pants)
(skat. 44. punktu)
Ierēdņi – Sociālais nodrošinājums – Apdrošināšana pret nelaimes gadījumiem un arodslimībām – Slimības arodizcelsmes konstatēšana – Tiesvedība – Visu pieejamo dokumentu, kas var būt noderīgi, nodošana ārstu komisijas rīcībā – Neesamība – Ārstu komisijas slēdziena prettiesiskums
(Civildienesta noteikumu 73. pants; Noteikumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem 22. panta 3. punkts)
(skat. 45.–59. punktu)
Rezumējums
Ar 2020. gada 28. maija spriedumu AW/Parlaments (T‑213/19) Vispārējā tiesa atcēla Eiropas Parlamenta lēmumus, ar kuriem tika noraidīti lūgumi atzīt noteiktu slimību, ar kurām slimoja prasītājs, arodizcelsmi, jo ārstu komisija šajā ziņā bija izsniegusi prettiesisku slēdzienu.
Prasītājs, Eiropas Parlamenta ierēdnis, piemērojot Vispārējo noteikumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem (turpmāk tekstā – “Noteikumi par apdrošināšanu”) (
1
) 3. un 16. pantu, bija iesniedzis vairākus lūgumus atzīt noteiktu slimību, ar kurām viņš slimoja, arodizcelsmi. Pēc tam, kad iecēlējinstitūcija bija paziņojusi divus lēmuma projektus, ar kuriem bija paredzēts atteikt atzīt attiecīgo slimību arodizcelsmi un kuriem bija pievienoti šīs iestādes nozīmēta ārsta A slēdzieni, prasītājs lūdza, lai ārstu komisijai tiktu lūgts viedoklis un lai tā sniegtu atzinumu par minētajiem lēmumu projektiem. Prasītājs savai pārstāvībai nozīmēja ārstu B un nodeva iecēlējinstitūcijai šī ārsta atzinumus, kuros bija precizēti apstrīdētie medicīniskie jautājumi. Ārstu komisija, kuras sastāvā bija ārsts B, ārsts A, kā arī trešais ārsts – ārsts C, sanāca 2018. gada 10. aprīlī. 2018. gada 12. aprīlī ārsts B nosūtīja ārstam C dokumentus, kurus prasītājs sākotnēji bija iesniedzis saistībā ar saviem lūgumiem atzīt attiecīgo slimību arodizcelsmi, bet kuri netika nodoti ārstu komisijai. Ar 2018. gada 16. maija elektroniskā pasta vēstuli ārsts C norādīja ārstam B, ka atbilstoši Eiropas Parlamenta dotajām norādēm viņš nav ņēmis vērā šos dokumentus. Pēc ārstu komisijas sagatavotajiem medicīniskajiem atzinumiem iecēlējinstitūcija noraidīja lūgumus atzīt attiecīgo slimību arodizcelsmi (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”). Iecēlējinstitūcija noraidīja arī sūdzību, ko ierēdnis bija iesniedzis par apstrīdētajiem lēmumiem atbilstoši Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam.
Prasības atcelt tiesību aktus pamatojumam prasītājs norādīja, ka, lūdzot ārstu komisijas viedokli, tai nebija iesniegti pilnīgi visi lietas materiāli, kuros būtu iekļauti visi dokumenti, ko viņš bija iesniedzis kopš attiecīgo slimību arodizcelsmes atzīšanas procedūru sākšanas. Līdz ar to, pārkāpjot Noteikumu par apdrošināšanu 22. panta 3. punktu, šīs komisijas rīcībā neesot bijuši visi pieejamie dokumenti, kas varēja būt noderīgi tās vērtējumam.
Vispārējā tiesa vispirms atgādināja, ka no Noteikumu par apdrošināšanu 22. panta 3. punkta izriet, ka, lai ārstu komisijas slēdziens būtu sniegts likumīgi, tai ir jāvar ņemt vērā visus pieejamos dokumentus, kas var būt noderīgi tās vērtējumam. Šajā lietā netiek apstrīdēts, ka Parlaments nav nodevis ārstu komisijai atsevišķus dokumentus, kurus sākotnēji bija iesniedzis prasītājs, tostarp medicīniskos atzinumus, kuros bija secināta attiecīgo slimību arodizcelsme. Saskaņā ar Parlamenta šajā ziņā sniegtajiem paskaidrojumiem Parlaments nebija ņēmis vērā minētos dokumentus, jo tas uzskatīja, ka daži no strīdīgajiem dokumentiem ir bijuši identiski tiem, kas jau bija tā rīcībā, citi dokumenti nav bijuši saistīti ar izskatāmajiem medicīniskajiem jautājumiem un, visbeidzot, vēl citi ir saturējuši līdzīgu informāciju, proti, šajos dokumentos, lai gan tie nebija identiski jau tā rīcībā esošajiem dokumentiem, ir bijusi atspoguļota tā pati informācija un secinājumi kā tā rīcībā jau esošajos dokumentos.
Konkrētāk, attiecībā uz šīs pēdējās kategorijas dokumentu nenodošanu Vispārējā tiesa turpinājumā konstatēja, ka Parlaments par šiem dokumentiem ir sniedzis medicīnisku vērtējumu, tādējādi pārsniedzot savas kompetences robežas. Proti, ja apdrošinātā persona vai tās tiesību pārņēmēji lūdz ārstu komisiju dot slēdzienu, Parlamenta vienīgais uzdevums ir pārliecināties par tai uzticētajām pilnvarām. Saskaņā ar šīm pilnvarām šajā komisijā vēršas ar medicīniska rakstura jautājumiem, kuri ir izvirzīti medicīniskajos atzinumos, ko apdrošinātā persona vai tās tiesību pārņēmēji ir uzskatījuši par lietderīgu nodot iestādes nozīmētajam ārstam vai ārstiem Noteikumu par apdrošināšanu normu piemērošanas mērķiem. Tādējādi tikai prasītājs vai tā tiesību pārņēmēji var izvērtēt, vai attiecīgajiem medicīniskajiem atzinumiem, kas netika iekļauti lietas materiālos, ir nozīme.
Līdz ar to, lemjot par medicīniska rakstura jautājumiem, lai sagatavotu ārstu komisijas rīcībā nododamos lietas materiālus, Parlaments ir pārsniedzis savas kompetences robežas un ir kaitējis ārstu komisijas darba tiesiskumam. Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka ārstu komisija ir varējusi pārbaudīt visus pieejamos dokumentus, kuri var būt noderīgi tās vērtējumam. Tā kā ārstu komisija veica savu uzdevumu prettiesiskos apstākļos, atzinumos, kurus tā pēc darba pabeigšanas nosūtīja iecēlējinstitūcijai, ir pieļauti pārkāpumi.
Ņemot vērā, ka dokumenti, par kuriem Parlaments ir veicis medicīniska rakstura vērtējumu, acīmredzami ietvēra informāciju attiecībā uz patoloģijām, no kurām cieta prasītājs, Vispārējā tiesa uzskatīja, ka nevar izslēgt – ja ārstu komisija būtu varējusi izvērtēt šos dokumentus un attiecīgā gadījumā tos ņemt vērā, šie secinājumi varēja būt citādi.
Tā kā apstrīdētie lēmumi tika pieņemti, pamatojoties uz prettiesiskiem ārstu komisijas atzinumiem, tajos ir pieļauti procesuālie pārkāpumi, kas pamato to atcelšanu.
(
1
)	Vispārējie noteikumi par Eiropas Kopienu ierēdņu apdrošināšanu pret nelaimes gadījumu un arodslimību riskiem, kas pieņemti, iestādēm savstarpēji vienojoties, piemērojot Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu 73. pantu.