HOTĂRÂREA CURȚII20 februarie 1979(1)„Măsuri cu efect echivalent restricțiilor cantitative”În cauza 120/78_având
ca obiect o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare adresată
Curții în temeiul articolului 177 din Tratatul CEE de Hessisches
Finanzgericht, în litigiul aflat pe rolul acestei instanțe întreRewe‑Zentral AG, cu sediul în Köln_șiBundesmonopolverwaltung für Branntwein (Administrația Federală a Monopolului Alcoolului)_cu
privire la interpretarea articolelor 30 și 37 din Tratatul CEE, prin
raportare la articolul 100 alineatul 3 din Legea germană privind
monopolul alcoolului_CURTEA_compusă
din domnii H. Kutscher, președinte, J. Mertens de Wilmars și Mackenzie
Stuart, președinți de cameră, A. M. Donner, P. Pescatore, M.
Sørensen, A. O’Keeffe, G. Bosco și A. Touffait, judecători_avocat general: domnul F. Capotorti_grefier: domnul A. Van Houtte_pronunță prezentaHotărâre1        Având
în vedere că, prin Ordonanța din 28 aprilie 1978, primită la Curte la
22 mai 1978, Hessisches Finanzgericht (Tribunalul Financiar al Landului
Hessa) a adresat, în temeiul articolului 177 din Tratatul CEE, două
întrebări preliminare cu privire la interpretarea articolelor 30 și 37
din Tratatul CEE, în vederea aprecierii compatibilității cu dreptul
comunitar a unei dispoziții din reglementarea germană privitoare la
comercializarea băuturilor spirtoase care stabilește o concentrație
alcoolică minimă pentru diverse categorii de produse alcoolizate;2        având
în vedere că din ordonanța de trimitere rezultă că reclamanta din
acțiunea principală intenționează să importe un lot de „Cassis de Dijon”
originar din Franța, în vederea comercializării în Republica Federală
Germania;că reclamanta s‑a adresat
Administrației Federale a Monopolului Alcoolului
(Bundesmonopolverwaltung) pentru a obține autorizația de import al
produsului respectiv, iar aceasta i‑a adus la cunoștință că produsul nu
are calitățile necesare pentru a fi comercializat în Republica Federală
Germania, din cauza tăriei alcoolice insuficiente a acestuia;3        că
această luare de poziție a Administrației se întemeiază pe articolul
100 din „Branntweinmonopolgesetz” și pe reglementările adoptate de
Administrația Monopolului în temeiul acestei dispoziții, care au ca
efect stabilirea conținutului minim de alcool pentru anumite categorii
de lichioruri și pentru alte băuturi alcoolizate (Verordnung über den
Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen din 28 februarie 1958,
Bundesanzeiger nr. 48 din 11 martie 1958);că
din dispozițiile citate rezultă că, în cazul comercializării de
lichioruri de fructe, precum „Cassis de Dijon”, există cerința ca
acestea să aibă un conținut minim de alcool de 25 %, în timp ce
tăria alcoolică a produsului respectiv, comercializat liber ca atare în
Franța, se situează între 15 % și 20 %;4        că,
potrivit reclamantei, stabilirea, prin reglementările germane, a unui
conținut minim de alcool are drept consecință faptul că produse
alcoolizate cunoscute, originare din alte state membre ale Comunității,
nu pot fi valorificate în Republica Federală Germania și că această
dispoziție constituie, așadar, un obstacol în calea liberei circulații a
mărfurilor între statele membre, depășind cadrul reglementărilor
comerciale rezervate acestora;că, în opinia
acesteia, este vorba despre o măsură cu efect echivalent unei
restricții cantitative la import, contrară articolului 30 din Tratatul
CEE;că, fiind vorba, în plus, de o măsură
adoptată în cadrul gestionării monopolului alcoolului, reclamanta
consideră că se încalcă totodată articolul 37, în temeiul căruia statele
membre adaptează treptat monopolurile naționale cu caracter comercial
astfel încât, la încheierea perioadei de tranziție, să se asigure
excluderea oricărei discriminări între resortisanții statelor membre cu
privire la condițiile de aprovizionare și de desfacere;5        că
pentru a soluționa acest litigiu, Hessisches Finanzgericht a adresat
două întrebări, după cum urmează:a)      Noțiunea
de măsură cu efect echivalent unor restricții cantitative la import în
sensul articolului 30 din Tratatul CEE trebuie interpretată în sensul că
aceasta este incidentă și în cazul stabilirii unui conținut minim de
alcool pentru băuturile alcoolizate destinate consumului uman, prevăzut
prin Legea germană privind monopolul alcoolului, care are ca efect
împiedicarea punerii în circulație în Republica Federală Germania a unor
produse tradiționale din celelalte state membre al căror conținut de
alcool este inferior limitei stabilite?b)      Stabilirea
unui astfel de conținut minim de alcool intră în sfera noțiunii de
discriminare între resortisanții statelor membre cu privire la
condițiile de aprovizionare și de desfacere în sensul articolului 37 din
Tratatul CEE?6        având
în vedere că instanța națională urmărește astfel să obțină elemente de
interpretare care să permită să se aprecieze dacă cerința unui conținut
minim de alcool ar putea să intre fie sub incidența interdicției tuturor
măsurilor cu efect echivalent unor restricții cantitative în
schimburile între statele membre, prevăzută la articolul 30 din tratat,
fie sub incidența interdicției oricăror discriminări între resortisanții
statelor membre cu privire la condițiile de aprovizionare și de
desfacere, în sensul articolului 37;7        că
trebuie să se menționeze, în această privință, că articolul 37 este o
dispoziție specifică monopolurilor naționale cu caracter comercial;că
această dispoziție nu are, așadar, relevanță prin raportare la
dispoziții naționale care nu privesc exercitarea de către un monopol
public a funcției sale specifice – și anume dreptul său de exclusivitate
–, ci se referă, într‑un mod general, la producerea și la
comercializarea băuturilor alcoolizate, indiferent dacă acestea aparțin
sau nu aparțin monopolului respectiv;că, în
aceste condiții, impactul măsurii la care se referă instanța națională
asupra schimburilor intracomunitare trebuie să fie examinat numai în
raport cu cerințele care decurg din articolul 30, menționat în cadrul
primei întrebări;8        având
în vedere că, în lipsa unei reglementări comune a producției și a
comercializării alcoolului – până în prezent, Consiliul nu a dat curs
unei propuneri de regulament prezentate de către Comisie la 7 decembrie
1976 (JO C 309, p. 2) –, revine statelor membre sarcina de a
reglementa, fiecare pe teritoriul său, toate aspectele care privesc
producția și comercializarea alcoolului și a băuturilor spirtoase;că
obstacolele în calea circulației intracomunitare care rezultă din
disparitățile legislațiilor naționale privitoare la comercializarea
produselor respective trebuie să fie acceptate în măsura în care aceste
prevederi pot fi recunoscute ca necesare pentru respectarea cerințelor
imperative legate în special de eficiența controalelor fiscale, de
protecția sănătății publice, de corectitudinea tranzacțiilor comerciale
și de protecția consumatorilor;9        având
în vedere că guvernul Republicii Federale Germania, intervenient în
procedură, a expus diverse argumente care, în opinia acestuia, ar
justifica aplicarea unor dispoziții referitoare la conținutul minim de
alcool din băuturile spirtoase, invocând considerații legate, pe de o
parte, de protecția sănătății publice și, pe de altă parte, de protecția
consumatorilor împotriva practicilor comerciale neloiale;10      având
în vedere că, în ceea ce privește protecția sănătății publice, guvernul
german afirmă că stabilirea conținutului minim de alcool prin
legislația națională ar avea rolul de a evita proliferarea exagerată de
băuturi spirtoase pe piața națională, în special de băuturi spirtoase cu
conținut moderat de alcool, având în vedere că astfel de produse pot,
în opinia sa, să inducă mai ușor dependența decât băuturile cu tărie
alcoolică mai ridicată;11      având
în vedere că astfel de considerații nu sunt decisive, de vreme ce
consumatorul poate să își procure de pe piață o gamă foarte variată de
produse slab sau mediu alcoolizate și că, în plus, o mare parte a
băuturilor alcoolizate cu o tărie alcoolică ridicată, comercializate în
mod liber pe piața germană, sunt consumate în mod curent sub formă
diluată;12      având
în vedere că guvernul german susține de asemenea că stabilirea unei
limite inferioare a tăriei alcoolice pentru anumite lichioruri ar urmări
să protejeze consumatorul împotriva practicilor neloiale ale unor
producători sau distribuitori de băuturi spirtoase;că
această argumentație se întemeiază pe considerația că reducerea tăriei
alcoolice ar asigura un avantaj concurențial față de băuturile cu tărie
alcoolică mai ridicată, dat fiind că alcoolul constituie în mod evident
elementul cel mai costisitor din compoziția băuturilor, din cauza
sarcinii fiscale considerabile la care este supus;că,
în plus, în opinia guvernului german, a admite libera circulație a
produselor alcoolizate atât timp cât acestea corespund, în ceea ce
privește conținutul de alcool, normelor țării de producție ar avea ca
efect să impună în Comunitate, ca standard comun, cel mai redus conținut
de alcool admis în oricare dintre statele membre și chiar ca toate
prevederile în materie să devină inoperante, din moment ce reglementarea
din mai multe state membre nu ar prevedea nicio limită inferioară de
acest gen;13      având
în vedere că, astfel cum a subliniat în mod temeinic Comisia,
stabilirea unor valori limită în ceea ce privește concentrația alcoolică
a băuturilor poate determina standardizarea produselor comercializate
și a denumirilor lor, în interesul unei mai mari transparențe a
tranzacțiilor comerciale și a ofertelor către public;că
nu se poate totuși ajunge la concluzia că stabilirea imperativă a unei
concentrații alcoolice minime constituie o garanție esențială a
corectitudinii tranzacțiilor comerciale, atât timp cât este ușor să se
asigure o informare convenabilă a cumpărătorului prin cerința ca pe
ambalajul produselor să figureze o indicație a provenienței și a tăriei
alcoolice a acestora;14      având
în vedere că din cele de mai sus rezultă că prevederile privind
conținutul minim de alcool al băuturilor spirtoase nu urmăresc un
obiectiv de interes general de natură să primeze față de cerințele
liberei circulații a mărfurilor, care constituie una dintre normele
fundamentale ale Comunității;că efectul
practic al prevederilor de acest fel constă în principal în a asigura un
avantaj pentru băuturile spirtoase cu un conținut ridicat de alcool,
îndepărtând de pe piața națională produsele din alte state membre care
nu corespund acestei specificații;că
rezultă astfel că cerința unilaterală, impusă prin reglementarea unui
stat membru, a unui conținut minim de alcool pentru comercializarea de
băuturi spirtoase constituie un obstacol în calea schimburilor
incompatibil cu dispozițiile articolului 30 din tratat;că
nu există, așadar, niciun motiv valabil pentru a împiedica faptul ca
băuturile alcoolizate, cu condiția ca acestea să fie produse și
comercializate în mod legal în unul dintre statele membre, să fie
introduse în orice alt stat membru fără ca valorificarea acestor produse
să poată face obiectul unei interdicții legale de comercializare a
băuturilor cu o concentrație alcoolică inferioară limitei stabilite prin
reglementarea națională;15      că,
în consecință, este necesar să se răspundă la prima întrebare că
noțiunea „măsuri cu efect echivalent unor restricții cantitative la
import”, prevăzută la articolul 30 din tratat, trebuie înțeleasă în
sensul că, în cazul importului de băuturi alcoolizate produse și
comercializate în mod legal într‑un alt stat membru, în sfera de
aplicare a interdicției prevăzute în această dispoziție intră de
asemenea stabilirea, prin legislația unui stat membru, a unui conținut
minim de alcool pentru băuturile spirtoase destinate consumului uman; Cu privire la cheltuielile de judecată16      Având
în vedere că, în ceea ce privește cheltuielile efectuate de guvernul
Regatului Danemarcei, de guvernul Republicii Federale Germania și de
Comisia Comunităților Europene, care au prezentat observații Curții,
acestea nu pot face obiectul unei rambursări;că,
în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul
unui incident survenit la Hessisches Finanzgericht, este de competența
acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată; pentru aceste motive_CURTEA_pronunțându‑se
cu privire la întrebările care i‑au fost adresate de Hessisches
Finanzgericht prin Ordonanța din 28 aprilie 1978, hotărăște:Noțiunea
„măsuri cu efect echivalent unor restricții cantitative la import”,
prevăzută la articolul 30 din Tratatul CEE, trebuie înțeleasă în sensul
că, în cazul importului de băuturi alcoolizate produse și comercializate
în mod legal într‑un alt stat membru, în sfera de aplicare a
interdicției prevăzute în această dispoziție intră de asemenea
stabilirea, prin legislația unui stat membru, a unui conținut minim de
alcool pentru băuturile spirtoase destinate consumului uman.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonner PescatoreSørensenO’KeeffeBoscoTouffaitPronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 20 februarie 1979.Grefier       PreședinteA. Van Houtte       H. Kutscher1 Limba de procedură: germana.