62023CJ0549
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2026. április 16. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Belső piaci pénzforgalmi szolgáltatások – (EU) 2015/751 rendelet – A 2. cikk 10. pontja – Kártyaalapú fizetési műveletek bankközi jutalékai – A 2. cikk 11. pontja – Nettó ellentételezés – 4. cikk – E jutalékok összegének maximuma – 5. cikk – Az előírások megkerülésének tilalma – Társmárkapartner által a háromszereplős fizetésikártya‑rendszerből kapott díj – E maximumnak az ilyen díjakra való alkalmazása – A társmárkapartner által nyújtott szolgáltatások értékének levonása”
A C‑549/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a College van Beroep voor het bedrijfsleven (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága, Hollandia) a Bírósághoz 2023. augusztus 29‑én érkezett, ugyanazon a napon hozott határozatával terjesztett elő
az American Express Europe SA,
az American Express Carte France SA,
a Visa Europe Ltd,
a Mastercard Europe SA,
a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
és
az Autoriteit Consument en Markt
között,
az International Card Services BV
részvételével,
valamint
az Autoriteit Consument en Markt
és
az American Express Europe SA,
az American Express Carte France SA,
a Visa Europe Ltd,
a Mastercard Europe SA,
a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV
között,
az International Card Services BV
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök, K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin, M. Gavalec és Csehi Z. (előadó) bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: A. Lamote tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. december 12‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az American Express Europe SA és az American Express Carte France SA képviseletében J. K. de Pree advocaat és A. Komninos dikigoros,
–
a Visa Europe Ltd képviseletében M. H. J. M. Immerzeel, W. Knibbeler és E. S. Lambooij advocaten,
–
a Mastercard Europe SA képviseletében D. P. Kuipers, J. van Roosmalen és P. M. Waszink advocaten,
–
a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV képviseletében R. P. Raas, S. Ramsanjhal és J. R. van Angeren advocaten,
–
az Autoriteit Consument en Markt képviseletében J. Mulder és A. D. Röell advocaten,
–
az International Card Services BV képviseletében J. P. Postma, Q. J. Tjeenk Willink és J. C. M. van der Beek advocaten,
–
az Európai Bizottság képviseletében C. Auvret, N. Cambien, I. V. Rogalski és H. Tserepa‑Lacombe, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. március 6‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a kártyaalapú fizetési műveletek bankközi jutalékairól szóló, 2015. április 29‑i (EU) 2015/751 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2015. L 123., 1. o.) 2. cikke 10. pontja második mondatának, 2. cikke 11. pontjának, valamint 4. és 5. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az egyfelől az American Express Europe SA, az American Express Carte France SA (a továbbiakban együtt: Amex), a Visa Europe Ltd, a Mastercard Europe SA, illetve a Koninklijke Luchtvaart Maatschappij NV (a továbbiakban: KLM) légitársaság mint az Amex társmárkapartnere, és az Autoriteit Consument en Markt (fogyasztóvédelmi és piacfelügyeleti hatóság, Hollandia; a továbbiakban: ACM) között, másfelől pedig az ACM és e társaságok között folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya az ACM által az Amexszel szemben a 2015/751 rendelet 4. és 5. cikke rendelkezéseinek megsértése miatt kényszerítő bírság terhe mellett kibocsátott meghagyás, valamint az e meghagyás be nem tartása miatti behajtásról szóló határozat.
Jogi háttér
3
A 2015/751 rendelet (10), (28), (29), (31) és (32) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(10)
Bankközi jutalékok alkalmazására általában a valamely fizetésikártya‑rendszerhez tartozó kártyaelfogadó pénzforgalmi szolgáltatók és kártyakibocsátó pénzforgalmi szolgáltatók között kerül sor. A bankközi jutalékok az egyik fő tételt képezik azon díjak között, amelyeket az elfogadó pénzforgalmi szolgáltatók minden egyes kártyaalapú fizetési művelet után felszámítanak a kereskedőknek. A kereskedők pedig ezeket a kártyaköltségeket – egyéb költségeikhez hasonlóan – beépítik az áruk és szolgáltatások általános árába. A fizetésikártya‑rendszerek közötti verseny – melynek célja, hogy a rendszerek működtetői meggyőzzék a pénzforgalmi szolgáltatókat arról, hogy kibocsássák a kártyáikat – magasabb, nem pedig alacsonyabb bankközi jutalékokat eredményez a piacon, ellentétben a versenynek a piacgazdaságban általában tapasztalható ármérséklő hatásával. A versenyjogi szabályoknak a bankközi jutalékokra való következetes alkalmazása mellett e jutalékok szabályozása javítaná a belső piac működését, továbbá hozzájárulna a fogyasztókat terhelő tranzakciós költségek csökkentéséhez.
[…]
(28)
A kártyaalapú fizetési műveletek végrehajtására általában két fő üzleti modell, az úgynevezett háromszereplős fizetésikártya‑rendszer (kártyabirtokos – elfogadó és kibocsátó rendszer – kereskedő) és a négyszereplős fizetésikártya‑rendszer (kártyabirtokos – kibocsátó bank – elfogadó bank – kereskedő) keretében kerül sor. Számos négyszereplős fizetésikártya‑rendszer alkalmaz explicit bankközi jutalékokat, amelyek jellemzően multilaterálisak. Az implicit bankközi jutalékok létezésének figyelembevétele, valamint az egyenlő versenyfeltételek kialakításának elősegítése érdekében azok a háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek, amelyek pénzforgalmi szolgáltatókat vesznek igénybe kibocsátóként vagy elfogadóként, négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek tekintendők, és az azokra vonatkozó szabályokat kell követniük; az átláthatósági és az üzleti szabályokkal kapcsolatos egyéb intézkedések pedig valamennyi szolgáltató tekintetében alkalmazandók. Figyelembe véve azonban az ilyen típusú háromszereplős rendszerek sajátosságait, célszerű lehetővé tenni egy átmeneti időszakot, amelynek során a tagállamok úgy dönthetnek, hogy nem alkalmazzák a bankközijutalék‑maximumra vonatkozó szabályokat, amennyiben e rendszerek piaci részesedése az érintett tagállamban igen alacsony.
(29)
A kibocsátási szolgáltatás alapját a készpénz‑helyettesítő fizetési eszköz kibocsátója és a fizető fél közötti szerződéses viszony képezi, függetlenül attól, hogy a kibocsátó kezeli‑e a fizető fél nevében annak pénzeszközeit. A kibocsátó bocsátja a fizető fél rendelkezésére a fizetési kártyákat, engedélyezi az elfogadó terminálokon vagy azokkal egyenértékű egyéb eszközökön kezdeményezett műveleteket, és garantálhatja az elfogadó számára a fizetést az olyan műveletek viszonylatában, amelyek összhangban vannak az adott rendszer szabályaival. Ennek megfelelően a fizetési kártyák terjesztése vagy a műszaki (például adatfeldolgozási, illetve ‑tárolási) szolgáltatások nyújtása önmagában nem minősül kibocsátásnak.
[…]
(31)
Fontos annak biztosítása, hogy a pénzforgalmi szolgáltatók által fizetett vagy kapott bankközi jutalékokra vonatkozó rendelkezések ne legyenek megkerülhetők oly módon, hogy a kibocsátó más módon részesül díjbevételben. Ennek elkerülése érdekében a kibocsátó által valamely fizetésikártya‑rendszernek, az elfogadónak vagy egyéb közvetítőnek fizetett vagy a kibocsátó által tőlük kapott díjak – köztük az esetleges engedélyezési díjak – »nettó ellentételezése« bankközi jutaléknak tekintendő. A bankközi jutalék kiszámításakor annak ellenőrzése érdekében, hogy nincs‑e szó a szabályok kijátszásáról, a szabályozott műveletekkel kapcsolatban valamely fizetésikártya‑rendszerből a kibocsátó részére fizetett valamennyi összeg és nyújtott ösztönző teljes összegét figyelembe kell venni, a kibocsátó által a fizetésikártya‑rendszerbe befizetett díjakkal csökkentve azt. A számításba vett kifizetések, ösztönzők és díjak lehetnek közvetlenek (volumenen alapuló vagy a konkrét műveletre vonatkozó) vagy közvetettek is (ideértve a bizonyos műveleti volumen eléréséért járó marketing ösztönzőket, jutalmakat és kedvezményeket is). Az e rendelet rendelkezései esetleges megkerülésének vizsgálata során különösen számításba kell venni a kibocsátóknak a kibocsátók és fizetésikártya‑rendszerek által közösen végrehajtott különleges programokból származó nyereségét, valamint a feldolgozásból, az engedélyezésből, valamint a fizetésikártya‑rendszerek számára bevételeket eredményező egyéb díjakból származó bevételeket is. […]
(32)
A fogyasztók jellemzően nincsenek tisztában azokkal a díjakkal, amelyeket az általuk használt készpénz‑helyettesítő fizetési eszköz után a kereskedők fizetnek. Ugyanakkor a kibocsátók által alkalmazott számos ösztönző gyakorlat (például utazási utalványok, jutalmak, kedvezmények, visszatérítések, ingyenes biztosítások stb.) a készpénz‑helyettesítő fizetési eszközök használatára ösztönözhetik a fogyasztókat, ezáltal a kibocsátók számára magasabb díjakat generálva. E hatás ellensúlyozása érdekében a bankközi jutalékokra korlátozásokat megállapító intézkedéseknek csak azokra a fizetési kártyákra célszerű vonatkozniuk, amelyek tömegtermékekké váltak, és amelyek elutasítása széles körű kibocsátásuk és használatuk miatt általános nehézséget jelent a kereskedők számára (azaz a fogyasztói betéti és hitelkártyákra). Az ágazat nem szabályozott részében a piac hatékony működésének elősegítése végett, valamint annak korlátozása érdekében, hogy az ágazat szabályozott területeiről a nem szabályozott területekre helyeződjön át az üzleti tevékenység, szükség van bizonyos intézkedések elfogadására, többek között a rendszerek és az infrastruktúra elkülönítésére, a fizető fél kedvezményezett általi befolyásolására, valamint a készpénz‑helyettesítő fizetési eszközök kedvezményezett általi szelektív elfogadására vonatkozóan.”
4
E rendelet „Általános rendelkezések” című I. fejezete tartalmazza a „Hatály” című 1. cikket, amelynek (3) és (5) bekezdése a következőket írja elő:
„(3)   A II. fejezet nem alkalmazandó a következőkre:
[…]
c)
háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek által kibocsátott fizetési kártyákkal végzett műveletek.
[…]
(5)   Ha egy háromszereplős fizetésikártya‑rendszer más pénzforgalmi szolgáltatók részére engedélyezi kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközök kibocsátását vagy kártyaalapú fizetési műveletek elfogadását vagy mindkettőt, vagy egy társmárka‑partnerrel vagy ügynök révén kártyalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközöket bocsát ki, akkor az négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek tekintendő. Belföldi fizetési műveletek tekintetében azonban az ilyen háromszereplős fizetésikártya‑rendszer 2018. december 9‑ig mentesíthető a II. fejezet szerinti kötelezettségek alól, amennyiben az ilyen háromszereplős fizetésikártya‑rendszer keretében valamely tagállamban végrehajtott kártyaalapú fizetési műveletek értéke éves alapon nem haladja meg az adott tagállamban végrehajtott valamennyi kártyaalapú fizetési művelet összértékének 3%‑át.”
5
Az említett rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikkének szövege a következő:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
2.
»kibocsátó«: az a pénzforgalmi szolgáltató, amely szerződést kötött arra vonatkozóan, hogy a fizető félnek készpénz‑helyettesítő fizetési eszközt szolgáltat a fizető fél kártyaalapú fizetési műveleteinek kezdeményezéséhez és feldolgozásához;
[…]
10.
»bankközi jutalék«: valamely kártyaalapú fizetési műveletben részt vevő kibocsátó és elfogadó között az egyes műveletek után közvetlenül vagy közvetve (azaz harmadik félen keresztül) fizetett díj. A nettó ellentételezés, illetve az egyéb kikötött díjak a bankközi jutalék részének tekintendők;
11.
»nettó ellentételezés«: a fizetésikártya‑rendszer, az elfogadó vagy bármely más közvetítő által kártyalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a kibocsátó részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértéke;
12.
»kereskedői díj« a kedvezményezett által kártyaalapú fizetési műveletekkel összefüggésben az elfogadó részére fizetett díj;
13.
»kedvezményezett«: az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely valamilyen fizetési művelet tárgyát képező pénzeszközök szándékolt jogosultja;
[…]
17.
»négyszereplős fizetésikártya‑rendszer«: olyan fizetésikártya‑rendszer, amelyben a fizető fél fizetési számlájáról a kedvezményezett fizetési számlájára történő kártyaalapú fizetési műveletekre a rendszer, egy kibocsátó (a fizető fél oldalán), valamint egy elfogadó (a kedvezményezett oldalán) közvetítésével kerül sor;
18.
»háromszereplős fizetésikártya‑rendszer«: olyan fizetésikártya‑rendszer, amelyben maga a rendszer nyújt elfogadási és kibocsátási szolgáltatásokat, és a fizető fél fizetési számlájáról a kedvezményezett fizetési számlájára történő kártyalapú fizetési műveletekre a rendszer keretében kerül sor. Ha egy háromszereplős fizetésikártya‑rendszer más pénzforgalmi szolgáltatók részére engedélyezi kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközök kibocsátását vagy kártyaalapú fizetési műveletek elfogadását vagy mindkettőt, vagy egy társmárka‑partnerrel vagy ügynök révén kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközöket bocsát ki, akkor az négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek tekintendő;
[…]
24.
»pénzforgalmi szolgáltató«: az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely számára engedélyezett [a belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról és a 97/7/EK, a 2002/65/EK, a 2005/60/EK, a 2006/48/EK és a 97/5/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. november 13‑i 2007/64/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2007. L 319., 1. o.)] mellékletében felsorolt pénzforgalmi szolgáltatások nyújtása, illetve akit vagy amelyet [a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, az elektronikuspénz‑kibocsátó intézmények tevékenységének gyakorlása, valamint az ezen intézmények prudenciális felügyeletéhez és módosításáról, valamint a 2006/48/EK, a 2005/60/EK és a 2000/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. szeptember 16‑i 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 267., 7. o.)] 1. cikkének (1) bekezdésével összhangban elektronikuspénz‑kibocsátónak ismertek el. A pénzforgalmi szolgáltató lehet kibocsátó, elfogadó vagy mindkettő;
[…]
30.
»fizetési márka«: bármely olyan valósan megjelenő vagy digitális név, megnevezés, jel, szimbólum vagy ezek kombinációja, amellyel jelezhető, hogy a kártyaalapú fizetési műveleteket melyik fizetésikártya‑rendszer keretében hajtják végre;
[…]
32.
»társmárkázás«: legalább egy fizetési márka és legalább egy nem fizetési márka feltüntetése egyazon kártyaalapú készpénz helyettesítő fizetési eszközön;
[…]”
6
A rendelet „Záró rendelkezések” című II. fejezete tartalmazza e rendelet 3–5. cikkét. A 2015/751 rendelet „Fogyasztói hitelkártya‑műveletekre vonatkozó bankközi jutalékok” című 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A pénzforgalmi szolgáltatók a hitelkártya‑műveletekre vonatkozóan nem ajánlhatnak, illetve kérhetnek a művelet értékének 0,3%‑át meghaladó műveletenkénti bankközi jutalékot. A belföldi hitelkártya‑műveletek esetében a tagállamok a bankközi jutalékra alacsonyabb műveletenkénti maximumot is meghatározhatnak.”
7
Ugyanezen rendeletnek „Az előírások megkerülésének tilalma” című 5. cikke a következőket írja elő:
„A 3. és a 4. cikkben említett maximumok alkalmazása körében a bankközi jutalék részének kell tekinteni a kibocsátó által fizetési műveletekkel vagy azokhoz kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszertől, az elfogadótól vagy más közvetítőtől kapott valamennyi előre kikötött díjat, ideértve a nettó ellentételezést is, amennyiben azok célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
8
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az Amex a 2015/751 rendelet 2. cikkének 18. pontja értelmében vett háromszereplős fizetésikártya‑rendszert működtet.
9
2010‑ben az Amex a 2011. június 1. és 2019. június 1. közötti időszakra társmárkapartnerséget kötött a KLM‑mel, amelynek értelmében az Amex társmárka‑hitelkártyákat bocsát ki.
10
A partnerség egyik része a KLM hűségprogramjához (a továbbiakban: Flying Blue program) való hozzáférés, amely lehetővé teszi a KLM ügyfelei számára, hogy a KLM járatain történő utazás vagy a KLM partnereitől történő vásárlások alkalmával hűségpontokat (a továbbiakban: mérföldek) szerezzenek. Az ügyfelek mérföldjeiket repülőjegyekre vagy a KLM egyéb szolgáltatásaira válthatják be. A KLM és az Amex egy „bónuszprogramban” állapodott meg, amelyen keresztül az Amex‑kártyabirtokosok a Flying Blue program keretében közvetlenül szerezhetnek mérföldeket. Ebből a célból az Amex mérföldeket vásárol a KLM‑től, és azokat a hitelkártya‑birtokosok között a kártya használatának függvényében szétosztja. Az Amex és a KLM emellett társmárkás „vállalati kártyák” kibocsátásában is együttműködik.
11
Ezen együttműködés egésze tekintetében az Amex az „aláírási bónuszon” kívül további négy díjat fizetett a KLM‑nek, mégpedig egyrészt a KLM védjegyeinek használatáért és a Flying Blue programhoz való hozzáférésért fizetendő éves díjat, másrészt az Amex által a hitelkártyák használatáért a kártyabirtokosok felé felszámított díjak meghatározott százalékát, harmadrészt az e kártyákkal teljesített ügyletek értékének meghatározott százalékát, negyedrészt pedig a mérföldek vásárlása után járó díjat.
12
Ezenkívül az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az is kitűnik, hogy a KLM a társmárkakártyákhoz kapcsolódó fizetési műveletek kedvezményezettjeként szolgáltatási díjat fizetett az Amexnek.
13
2018‑ban az Amex és a KLM új partnerségi megállapodást kötött. E megállapodás értelmében az Amex 2018‑ban „aláírási bónuszt” fizetett a KLM‑nek, és köteles a KLM védjegyeinek használatáért és a Flying Blue programhoz való hozzáférésért éves díjat fizetni, valamint a mérföldek vásárlása után járó díjnak megfelelő összeget fizetni.
14
Ezen új megállapodást megelőzően az ACM 2017 májusában vizsgálatot indított az Amex és a KLM közötti partnerség ügyében. E vizsgálat alapján az ACM a 2019. március 6‑i határozatával kényszerítő bírság terhe mellett meghagyást bocsátott ki az Amexszel szemben a 2015/751 rendelet 5. cikkével összefüggésben értelmezett 4. cikke rendelkezéseinek megsértése miatt, amennyiben az Amex az ügylet értékének 0,3%‑át meghaladó összegű bankközi jutalékot fizetett a KLM‑nek (a továbbiakban: 2019. március 6‑i határozat). Az ACM úgy határozta meg ezt az összeget, hogy négy évre vonatkozóan összeadta az Amex által a KLM részére fizetett valamennyi díjat, majd elosztotta az így kapott összeget a társmárkakártyákkal teljesített kifizetések összegével. Az ACM szerint az így kiszámított százalék jelentősen meghaladta a megengedett 0,3%‑os maximumot. A kényszerítő bírság terhe melletti meghagyás annak biztosítására irányult, hogy az Amex az ügylet értékének 0,3%‑át meg nem haladó éves díjat fizessen a KLM‑nek.
15
Az Amex és a KLM e határozattal szemben közigazgatási keresetet, és ezzel párhuzamosan ideiglenes intézkedés iránti kérelmet nyújtott be a rechtbank Rotterdamhoz (rotterdami bíróság, Hollandia).
16
2019. július 24‑i végzésével a rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) ideiglenes intézkedésről határozó bírája felfüggesztette a szóban forgó meghagyást azzal az indokkal, hogy az a bankközi jutalék összegének kiszámításakor nem vette figyelembe az Amex által a KLM‑től vásárolt mérföldek értékét, amelyet le kellett volna vonni a KLM részére fizetett díjakból.
17
2020. január 22‑i határozatával (a továbbiakban: vitatott határozat) az ACM megalapozatlannak nyilvánította az Amex és a KLM által a 2019. március 6‑i határozatban kibocsátott, kényszerítő bírság terhe melletti meghagyással szemben felhozott kifogásokat. Az ACM megállapította, hogy a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartnernek fizetett bármely díj a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontjában szereplő „nettó ellentételezés” fogalma alá tartozik, amennyiben e díj a kártyaalapú fizetési műveletekhez vagy a kapcsolódó tevékenységekhez kapcsolódik. Ha a kifizetett díjat nettó ellentételezésnek kellene minősíteni, az a bankközi jutalék részét képezné. E tekintetben az ACM úgy véli, hogy az Amex nem vonhatja le az általa a KLM‑től vásárolt mérföldek ellenértékét az általa a KLM‑nek fizetett díjból. Ezt meghaladóan az ACM úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó díjak e rendelet 5. cikkének hatálya alá is tartoznak, mivel azok célja vagy hatása egyenértékű az explicit bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
18
Ezenkívül a 2020. december 21‑i határozatával az ACM kényszerítő bírság címén 10 millió euró összeget követelt az Amextől, mivel nem tett eleget a 2019. március 6‑i határozatban kibocsátott meghagyásnak. Az ACM, bár elfogadja az Amex által e meghagyásra válaszul alkalmazott módszert, úgy véli, hogy az Amex tévesen (túl magasan) számította ki a mérföldek értékét. Számítása során ugyanis az Amex nem vette figyelembe azt, hogy nem minden kártyabirtokos használja fel a mérföldjeit. Ezenkívül nem minden, az Amex által kibocsátott vállalati kártya minősül a 2015/751 rendelet 2. cikkének 6. pontja értelmében vett üzleti kártyának, így azok szintén e rendelet 4. és 5. cikkének hatálya alá tartoznak. Következésképpen az ACM megállapította, hogy az Amex magasabb díjat fizetett a KLM‑nek, mint amelyet a kényszerítő bírság terhe melletti meghagyás lehetővé tett.
19
Az Amex és a KLM a rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) előtt megtámadta a vitatott határozatot és a 2020. december 21‑i, behajtásról szóló határozatot.
20
A rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) a 2018. február 7‑iAmerican Express ítéletből (C‑304/16, EU:C:2018:66) azt a következtetést vonta le, hogy azt a háromszereplős fizetésikártya‑rendszert, amely társmárka‑megállapodást köt, négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek kell minősíteni, még akkor is, ha a társmárkapartner nem kibocsátóként jár el. Következésképpen az Amex által működtetett háromszereplős fizetésikártya‑rendszer, amelynek keretében a KLM‑mel való társmárka‑megállapodás létrejött, a 2015/751 rendelet 1. cikkének (5) bekezdése értelmében vett négyszereplős fizetésikártya‑rendszerrel egyenértékű. Így e rendelet 4. és 5. cikke, amelyek a háromszereplős fizetésikártya‑rendszerekre az említett rendelet 1. cikke (3) bekezdésének megfelelően főszabály szerint nem alkalmazhatók, a jelen ügyben alkalmazandók.
21
Mindazonáltal a 2015/751 rendelet 4. cikke nem alkalmazható önállóan valamely háromszereplős fizetésikártya‑rendszernek a nem kibocsátóként eljáró társmárkapartnerrel kötött partnerségére, hanem kizárólag e rendelet 5. cikkével együttesen. Ezenkívül a társmárkapartnernek fizetett jutalék, ellentétben a kibocsátónak fizetett jutalékkal, nem minősül automatikusan bankközi jutaléknak. A rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) szerint az ACM által annak megállapítása érdekében alkalmazott kritérium, hogy a díj a bankközi jutalékkal azonos célú vagy hatású‑e, amely szerint e díjat társmárkapartnerség keretében kell megfizetni, és a célja arra kell, hogy irányuljon, hogy meggyőzze a társmárkapartnereket arról, hogy a fizetési kártyák kibocsátásának és használatának ösztönzése érdekében együttműködjenek egy háromszereplős fizetésikártya‑rendszerrel, nem elegendő annak értékeléséhez, hogy a díj egyenértékű‑e a bankközi jutalékkal. E bíróság ugyanis úgy ítélte meg, hogy az, hogy az ilyen díj a fizetési kártyák kibocsátására és használatára ösztönözhet, nem teszi lehetővé a bankközi jutalék felső határának megállapítását, mivel e díj azonos célját vagy hatását a 2015/751 rendelet célkitűzéseire tekintettel kell értékelni. Ezért úgy ítélte meg, hogy az ACM‑nek meg kellett volna vizsgálnia a társmárkapartner részére teljesített kifizetések belső piacra gyakorolt hatását, valamint a fogyasztókat érintő tranzakciós költségeket.
22
E körülmények között a rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) úgy ítélte meg, hogy az ACM nem bizonyította megfelelően, hogy az Amex által a KLM részére fizetett díjak célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával, és hogy így nem nyert bizonyítást, hogy az Amex megsértette a 2015/751 rendelet 4. és 5. cikkét. Ezen okból e bíróság a vitatott határozatot megsemmisítette.
23
Az Amex, az ACM és a KLM fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a rechtbank Rotterdam (rotterdami bíróság) ítéletével szemben a College van Beroep voor het bedrijfslevenhez (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága, Hollandia).
24
Ez utóbbi bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a 2015/751 rendelet 4. és 5. cikke alkalmazandó‑e, és ha igen, milyen módon, a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartnerének teljesített, az előtte folyamatban lévő ügyben szóban forgóhoz hasonló kifizetésekre. Egyébiránt arra az esetre, hogy e 4. és 5. cikk alkalmazandó, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy annak meghatározásához, hogy a jelen ügyben a teljesített kifizetések meghaladják‑e az e rendelet 4. cikkében említett maximumot, le kell‑e vonni az összértékből a KLM által fizetett szolgáltatási díjakat vagy az Amex által vásárolt mérföldek értékét.
25
E körülmények között a College van Beroep voor het bedrijfsleven (gazdasági tárgyú közigazgatási jogviták fellebbviteli bírósága, Hollandia) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
E rendelet anyagi jogi rendelkezéseinek alkalmazása során úgy kell‑e értelmezni a [2015/751 rendelet] 2. cikkének 11. pontját, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértékét nettó ellentételezésnek kell tekinteni akkor is, ha e társmárkapartner maga nem minősül kibocsátónak?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a 2015/751 rendelet 2. cikke 10. pontjának második mondatával összefüggésben értelmezett 4. cikkét, hogy aszerint a nettó ellentételezés a 4. cikk közvetlen hatálya alá tartozik?
3)
Úgy kell‑e értelmezni a 2015/751 rendelet 5. cikkét, hogy az vonatkozik a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített díjakra is, ideértve a nettó ellentételezést is, ha e társmárkapartner nem minősül kibocsátónak?
4)
a)
Úgy kell‑e értelmezni a 2015/751 rendelet 5. cikkét, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszer társmárkapartnere részére teljesített díj, ideértve a nettó ellentételezést is, célja egyenértékű a bankközi jutalék céljával, amennyiben e díj a fizetésikártya‑rendszerhez kapcsolódó tevékenységek bővítését szolgálja?
b)
Úgy kell‑e értelmezni a 2015/751 rendelet 5. cikkét, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszer társmárkapartnere részére teljesített díj, ideértve a nettó ellentételezést is, hatása egyenértékű a bankközi jutalék hatásával, amennyiben e díj a fizetésikártya‑rendszerhez kapcsolódó tevékenységek bővítését eredményezi?
c)
[A negyedik kérdés a) és b) pontjára] adott nemleges válasz esetén adódik a következő kérdés: Milyen feltételek és/vagy tényezők alapján kell megállapítani, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszer társmárkapartnere részére teljesített díj, ideértve a nettó ellentételezést is, célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával?
5)
Úgy kell‑e értelmezni a 2015/751 rendelet 5. cikkét, hogy valamely díjat e rendelet 4. cikkének alkalmazása szempontjából már abban az esetben is a bankközi jutalék részének kell tekinteni, ha célja egyenértékű a bankközi jutalék céljával?
6)
Úgy kell‑e értelmezni a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszer által a társmárka‑partner részére teljesített kifizetésekből, a neki nyújtott kedvezményekből, illetve ösztönzőkből levonható a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszer részére fizetett kereskedői díj?
7)
a)
Úgy kell‑e értelmezni a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját, hogy nemcsak a társmárkapartner pénzügyi díjai, hanem a társmárkapartner által nyújtott szolgáltatás költségei vagy gazdasági ellenértéke is levonható az összértékből, amelyben a társmárkapartner a fizetésikártya‑rendszertől részesül?
b)
[A hetedik kérdés a) pontjára] adott igenlő válasz esetén: Hogyan kell ezen értéket meghatározni?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
26
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértékét „nettó ellentételezésnek” kell tekinteni akkor is, ha e társmárkapartner maga nem minősül az e rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében vett „kibocsátónak”.
27
A „nettó ellentételezés[t]” az említett rendelet 2. cikkének 11. pontja úgy határozza meg, mint „a fizetésikártya‑rendszer, az elfogadó vagy bármely más közvetítő által kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a kibocsátó részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértéke”.
28
Ugyanezen rendelet 2. cikkének 2. pontja a „kibocsátó” fogalmát akként határozza meg, mint „az a pénzforgalmi szolgáltató, amely szerződést kötött arra vonatkozóan, hogy a fizető félnek készpénz‑helyettesítő fizetési eszközt szolgáltat a fizető fél kártyaalapú fizetési műveleteinek kezdeményezéséhez és feldolgozásához”.
29
A 2015/751 rendelet 2. cikkének 10. pontja előírja, hogy a nettó ellentételezés a bankközi jutalék részének tekintendő. Ez utóbbira a 2015/751 rendelet 4. cikkében előírt felső határ vonatkozik.
30
E tekintetben egyrészt megjegyzendő, hogy a 2015/751 rendelet 1. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján e rendelet II. fejezete – amely alá a 4. és az 5. cikk tartozik, amelyek rögzítik a fogyasztói kártyaműveletekre vonatkozó bankközi jutalékok felső határának meghatározására vonatkozó szabályokat – nem alkalmazandó a „háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek által kibocsátott fizetési kártyákkal végzett műveletek[re]”. Ugyanakkor e rendelet 1. cikkének (5) bekezdése – csakúgy mint e rendelet 2. cikkének 18. pontja, amely meghatározza, hogy mit kell érteni háromszereplős fizetésikártya‑rendszeren – előírja, hogy amennyiben az ilyen rendszer többek között társmárkapartnerrel kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközöket bocsát ki, akkor az négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek tekintendő. Ennélfogva, noha főszabály szerint valamely háromszereplős fizetésikártya‑rendszerre nem vonatkoznak az ugyanezen rendelet 4. és 5. cikkéből eredő kötelezettségek, más a helyzet, ha társmárkapartnerrel kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközöket bocsátott ki, ami azt eredményezi, hogy ebben az esetben négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek minősül (lásd ebben az értelemben: 2018. február 7‑iAmerican Express ítélet, C‑304/16, EU:C:2018:66, 50–52. pont).
31
Következésképpen, amennyiben valamely háromszereplős fizetésikártya‑rendszer a 2015/751 rendelet 2. cikkének 32. pontja értelmében vett társmárka‑megállapodást köt, e rendszert e rendelet 1. cikkének (5) bekezdése értelmében négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek kell tekinteni, így e rendszerre az említett rendelet 3–5. és 7. cikkéből eredő kötelezettségek alkalmazandók (2018. február 7‑iAmerican Express ítélet, C‑304/16, EU:C:2018:66, 72. pont).
32
Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy a „társmárkázás” fogalmát a 2015/751 rendelet 2. cikkének 32. pontja úgy határozza meg, mint „legalább egy fizetési márka és legalább egy nem fizetési márka feltüntetése egyazon kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközön”.
33
E meghatározásból, sem a 2015/751 rendelet 1. cikke (5) bekezdésének, sem pedig 2. cikke 18. pontjának szövege alapján nem vonható le az a következtetés, hogy a valamely háromszereplős fizetésikártya‑rendszerrel megállapodást kötő társmárkapartner szükségképpen a 2015/751 rendelet 2. cikkének 2. pontja szerinti kibocsátóként vesz részt e rendszerben. Ha az uniós jogalkotó szűkíteni akarta volna ezen 1. cikk (5) bekezdésének hatályát e helyzet elérése érdekében, akkor arról kifejezetten rendelkezhetett volna (lásd ebben az értelemben: 2018. február 7‑iAmerican Express ítélet, C‑304/16, EU:C:2018:66, 59. és 60. pont).
34
Ennélfogva a 2015/751 rendelet 1. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy egy olyan megállapodás keretében, amely egyrészt valamely társmárkapartner, másrészt pedig egy háromszereplős fizetésikártya‑rendszer között jött létre, nem szükséges, hogy e társmárkapartner az e rendelet 2. cikke 2. pontja szerinti „kibocsátóként” járjon el ahhoz, hogy az említett rendszer olyan rendszernek minősüljön, amely kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközöket bocsát ki társmárkapartnerrel, és így négyszereplős fizetésikártya‑rendszernek legyen tekintendő e rendelkezések közül az előbbi értelmében.
35
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság konkrétabban arra keresi a választ, hogy a valamely háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a társmárkapartnernek kifizetett díjak a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontja értelmében vett nettó ellentételezésnek tekintendők‑e, még akkor is, ha nem vitatott, hogy e társmárkapartner maga nem minősül az e rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében vett kibocsátónak.
36
Kétségtelen, hogy a „nettó ellentételezés” fogalmának a jelen ítélet 27. pontjában felidézett meghatározása szó szerint a valamely fizetésikártya‑rendszer által a kibocsátó részére teljesített kifizetésekre vonatkozik.
37
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy az említett rendelet összefüggésében és az általa követett célkitűzések fényében értelmezve e meghatározást úgy kell érteni, hogy az magában foglalja a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner – amely maga nem kibocsátó – részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények vagy ösztönzők nettó összértékét.
38
Ezt az értelmezést nem teszi kérdésessé a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott azon körülmény, hogy az Amex által a KLM részére teljesített kifizetések nem kapcsolódnak közvetlenül valamely fizetési művelethez, hanem a KLM‑mel való együttműködés díjának minősülnek.
39
A Bíróság ugyanis már pontosította, hogy nem zárható ki, hogy az ellenszolgáltatás vagy kedvezmény bizonyos típusáról megállapítható, hogy implicit bankközi jutalékot képez a 2015/751 rendelet (28) preambulumbekezdése értelmében, anélkül hogy a társmárkapartner, amellyel a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer megállapodást köt, szükségképpen részt venne e rendszer kibocsátási tevékenységében. Ezért nehézségekbe ütközhet a 2015/751 rendelet célkitűzéseinek, így különösen e rendelet 1. cikkének (5) bekezdésében foglalt cél elérése, amely abban áll, hogy egyenlő versenyfeltételeket biztosítsanak a piacon, ha azok a helyzetek, amelyekben a társmárkapartner nem az ezen rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében vett kibocsátóként jár el, emiatt kikerülnek az ugyanezen rendelet 3–5. és 7. cikkében foglalt szabályok hatálya alól (2018. február 7‑iAmerican Express ítélet, C‑304/16, EU:C:2018:66, 71. pont).
40
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 29. pontjában rámutatott, a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontja értelmében vett „nettó ellentételezés” fogalmát tehát a háromszereplős fizetésikártya‑rendszereknek a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekkel való, az e rendelet 1. cikkének (5) bekezdése értelmében vett részleges egyenértékűségére tekintettel kell értelmezni.
41
Amint ugyanis az a jelen ítélet 31. pontjában kifejtett megfontolásokból kitűnik, az uniós jogalkotó a háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek és a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerek közötti egyenértékűség mértékét pontosan a bankközi jutalékokra vonatkozó, a 2015/751 rendelet 3–5. cikkében előírt és az e rendelet II. fejezetében foglalt szabályok alkalmazása céljából választotta, annak érdekében, hogy az említett rendelet céljai megvalósulhassanak. E célok többek között – e rendelet (10) preambulumbekezdésének megfelelően – a belső piac működésének javítására és a fogyasztókat terhelő tranzakciós költségek csökkentésére irányulnak (lásd ebben az értelemben: 2018. február 7‑iAmerican Express ítélet, C‑304/16, EU:C:2018:66, 67. és 84. pont).
42
Konkrétabban, a 2015/751 rendelet (28) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ez az egyenértékűség, amely azt jelenti, hogy a háromszereplős fizetésikártya‑rendszerekre és a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekre ugyanazok a szabályok vonatkoznak, annak figyelembevételére irányul, hogy számos fizetésikártya‑rendszer, köztük a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekkel egy tekintet alá eső, társmárkapartnereket is magában foglaló háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek implicit bankközi jutalékokat alkalmaznak, valamint arra, hogy ezáltal elősegítse az e fizetésikártya‑rendszerek közötti egyenlő versenyfeltételek kialakítását (lásd ebben az értelemben: 2018. február 7‑iAmerican Express ítélet, C‑304/16, EU:C:2018:66, 68. pont).
43
Az említett egyenértékűség és e célok megvalósítása azt jelenti, hogy az e rendelet 2. cikkének 11. pontjában meghatározott „nettó ellentételezés” fogalma a jelen ítélet 37. pontjában említett tág értelemben értelmezendő.
44
Ezt az értelmezést a 2015/751 rendelet 5. cikke is megerősíti, amely az e rendelet 3. és 4. cikkében említett maximumok megkerülésének tilalmára vonatkozó szabályt ír elő. Az 5. cikk értelmében ugyanis a bankközi jutalék részének kell tekinteni a kibocsátó által fizetési műveletekkel vagy azokhoz kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszertől, az elfogadótól vagy más közvetítőtől kapott valamennyi előre kikötött díjat, ideértve a nettó ellentételezést is, amennyiben azok célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
45
E tekintetben az említett rendelet (31) preambulumbekezdése pontosítja, hogy e szabály tág értelemben a kibocsátó díjbevételeire vonatkozik. Ez azt jelenti, hogy az ilyen kibocsátók által valamely fizetésikártya‑rendszernek, az elfogadónak vagy egyéb közvetítőnek fizetett vagy a kibocsátó által tőlük kapott díjak „nettó ellentételezése” bankközi jutaléknak tekintendő. A (31) preambulumbekezdés kifejti, hogy a bankközi jutalék kiszámításakor annak ellenőrzése érdekében, hogy nincs‑e szó a szabályok kijátszásáról, a szabályozott műveletekkel kapcsolatban valamely fizetésikártya‑rendszerből a kibocsátó részére fizetett valamennyi összeg és nyújtott ösztönző teljes összegét figyelembe kell venni, a kibocsátó által a fizetésikártya‑rendszerbe befizetett díjakkal csökkentve azt. E szabály célja tehát annak figyelembevétele, hogy a kifizetések, ösztönzők és díjak lehetnek közvetlenek, azaz volumenen alapuló vagy a konkrét műveletre vonatkozó kifizetések, vagy közvetettek is, amennyiben bizonyos műveleti volumen eléréséért járó marketingösztönzőknek, jutalmaknak és kedvezményeknek minősülnek.
46
Annak biztosítása érdekében, hogy a különböző típusú fizetésikártya‑rendszerekre, köztük a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekhez hasonló háromszereplős fizetésikártya‑rendszerekre, amennyiben az előbbiek társmárkapartnereket is magukban foglalnak, ugyanazok a szabályok vonatkozzanak, a fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy az e társmárkapartnerek által az ilyen háromszereplős fizetésikártya‑rendszer keretében kapott díjakat figyelembe kell venni a „nettó ellentételezés” meghatározásakor, még abban az esetben is, ha az említett partnerek nem a 2015/751 rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében vett kibocsátóként járnak el.
47
Ebből következik, hogy a társmárka‑partner által kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy azokhoz kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben kapott díj úgy tekintendő, mint amely az e rendelet 2. cikkének 11. pontja értelmében vett „nettó ellentételezés” fogalma alá tartozik, amennyiben e díj célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
48
A fentiek összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell értelmezni, hogy a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértékét „nettó ellentételezésnek” kell tekinteni akkor is, ha e társmárkapartner maga nem minősül az e rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében vett „kibocsátónak”, amennyiben az ezen összérték részét képező díj célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
A második kérdésről
49
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 10. és 11. pontjával összefüggésben értelmezett 4. és 5. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy a 2. cikk 11. pontja értelmében vett „nettó ellentételezés” közvetlenül e 4. cikk, vagy pedig az említett rendelet 5. cikkében előírt, az előírások megkerülése tilalmának hatálya alá tartozik.
50
Emlékeztetni kell arra, hogy a 2015/751 rendelet 4. cikke értelmében a pénzforgalmi szolgáltatók a hitelkártya‑műveletekre vonatkozóan nem ajánlhatnak, illetve kérhetnek a művelet értékének 0,3%‑át meghaladó műveletenkénti bankközi jutalékot. E rendeletnek „Az előírások megkerülésének tilalma” című 5. cikke előírja, hogy a maximumok alkalmazása körében a bankközi jutalék részének kell tekinteni a kibocsátó által fizetési műveletekkel vagy azokhoz kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszertől, az elfogadótól vagy más közvetítőtől kapott valamennyi előre kikötött díjat, ideértve a nettó ellentételezést is, amennyiben azok célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
51
Ebből következik, hogy e két rendelkezés hatálya igen eltérő. Egyrészt ugyanis a 2015/751 rendelet 4. cikke kifejezetten az e rendelet 2. cikkének 10. pontja értelmében vett „bankközi jutalékra” vonatkozik. A kártyaalapú fizetési műveletben részt vevő kibocsátó és elfogadó között végrehajtott minden egyes művelet után közvetlenül vagy közvetve fizetett díjról van szó, és e 4. cikk előírja, hogy e jutalék nem haladhatja meg az ilyen művelet értékének 0,3%‑ában meghatározott maximumot.
52
Másrészt az említett rendelet 5. cikke olyan szabályt ír elő, amely megtiltja e maximum megkerülését, és a bankközi jutalékba belefoglal minden más, az e jutalékkal azonos célú vagy hatású, előre kikötött díjat, beleértve a nettó ellentételezést is.
53
Amint az a jelen ítélet 44–47. pontjában megállapításra került, e szabály célja tehát annak biztosítása, hogy a fizetésikártya‑rendszerek különböző típusaira – köztük a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekkel egy tekintet alá eső, társmárkapartnereket is magában foglaló háromszereplős fizetésikártya‑rendszerekre – ugyanazok a szabályok vonatkozzanak. Ez a cél azt jelenti, hogy széles körben figyelembe kell venni az ilyen rendszerek keretében teljesített, és a bankközi jutalék mértékét befolyásolni képes ‑ vagyis a volumenen alapuló vagy konkrét műveletekre vonatkozó ‑ közvetlen kifizetéseket, ösztönzőket és díjakat, illetve a közvetett kifizetéseket. A különböző típusú fizetésikártya‑rendszerek sajátosságainak figyelembevétele érdekében tehát az e rendszerek keretében kikötött díjat, beleértve a nettó ellentételezést is, a 2015/751 rendelet 4. cikkében említett maximum alkalmazása során figyelembe kell venni, amennyiben azok célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
54
Bár kétségtelen, hogy e rendelet 2. cikkének 10. pontja kimondja, hogy a nettó ellentételezés, illetve az egyéb kikötött díjak a bankközi jutalék részének tekintendők, az említett rendelet 5. cikkének egyértelmű szövegéből és az abban előírt megkerülés tilalmának céljából kitűnik, hogy e figyelembevételt e tilalom alkalmazása indokolja. Ebből tehát az következik, hogy az ellentételezés vagy egyéb díj ezen 5. cikk hatálya alá tartozik, amennyiben azok célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
55
Ezen értelmezést egyébiránt a 2015/751 rendelet keletkezéstörténete is alátámasztja. Az eredetileg a kártyaalapú fizetési műveletek bankközi díjairól szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat (COM/2013/0550 végleges) 4. cikkében szereplő, „a bankközi díj, illetve más, azzal azonos célú vagy hatású, megállapodás szerinti díjazás, beleértve a nettó ellentételezést is” említés ugyanis átkerült a 2015/751 rendelet 5. cikkébe. Ez az átvétel – amint azt az ACM írásbeli észrevételeiben elismeri – annak közvetlen következménye, hogy e rendelet kiegészült az említett rendelet 1. cikke (5) bekezdésének végleges változatában szereplő, bizonyos háromszereplős fizetésikártya‑rendszereknek a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekkel való egyenértékűségére vonatkozó záradékkal.
56
A fentiekből következik, hogy a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 10. és 11. pontjával összefüggésben értelmezett 4. és 5. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a nettó ellentételezés az e rendelet 5. cikkében előírt, az előírások megkerülése tilalmának hatálya alá tartozik.
A harmadik, a negyedik és az ötödik kérdésről
57
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2015/751 rendelet 5. cikke alkalmazandó‑e a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített díjakra, köztük a nettó ellentételezésre is, ha e társmárkapartner nem minősül kibocsátónak. Igenlő válasz esetén a kérdést előterjesztő bíróság a negyedik kérdése keretében lényegében arra keresi a választ, hogy e díjak milyen feltételek mellett minősülnek akként, hogy e rendelkezés értelmében véve a „célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával”. Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra keresi a választ, hogy az említett díjnak arra kell‑e irányulnia, hogy a kártyabirtokosokat a kártya használatára ösztönözze. Végül az ötödik kérdés keretében azt kívánja megtudni, hogy meg kell‑e vizsgálni az említett díjak hatását, amennyiben megállapítást nyer, hogy azok célja egyenértékű a bankközi jutalék céljával.
58
A kérdést előterjesztő bíróság tehát arra keresi a választ, hogy hogyan kell értelmezni a 2015/751 rendelet 5. cikkében foglalt feltételt, amely szerint az előre kikötött díjak, beleértve a nettó ellentételezést is, célja vagy hatása egyenértékű kell, hogy legyen „a bankközi jutalék céljával vagy hatásával” ahhoz, hogy e rendelkezés hatálya alá tartozzanak, különösen akkor, ha olyan társmárkapartner által kapott díjról van szó, amely négyszereplős fizetésikártya‑rendszerhez hasonló, háromszereplős fizetésikártya‑rendszer keretében nem kibocsátóként jár el.
59
E körülmények között úgy kell tekinteni, hogy e kérdésekkel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2015/751 rendelet 5. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az arra vonatkozó feltétel, hogy az előre kikötött díj, beleértve a nettó ellentételezést is, célja vagy hatása egyenértékű legyen „a bankközi jutalék céljával vagy hatásával”, annak meghatározását teszi szükségessé, hogy a nem kibocsátóként eljáró társmárkapartner és a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer között a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy azokhoz kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben kikötött díj célja vagy pedig ösztönző hatása egyenértékű az ilyen bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
60
Elsősorban megjegyzendő, hogy – amint az az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdésre adott válaszokból kitűnik – a 2015/751 rendelet 5. cikke alkalmazandó a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszertől kapott díjra, beleértve a nettó ellentételezést is, amennyiben e partner nem kártyakibocsátó. Ez az alkalmazandóság abból fakad, hogy a háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek, amennyiben társmárkapartnert foglalnak magukban, egyenértékűnek tekintendők a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekkel. Ez az egyenértékűség hozzájárul e rendelet azon célkitűzéséhez, hogy egyenlő versenyfeltételeket teremtsen e rendszerek között, azonos szabályokat alkalmazva rájuk. Amint az a jelen ítélet 42. pontjából kitűnik, e rendelkezés célja tehát az, hogy figyelembe vegye az implicit bankközi jutalékok létezését a négyszereplős fizetésikártya‑rendszerekkel abban az esetben egy tekintet alá eső háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek esetében, amennyiben társmárkapartnereket foglalnak magukban.
61
E célból a 2015/751 rendelet 5. cikke alkalmazandó az olyan háromszereplős fizetésikártya‑rendszerek keretében kikötött díjakra, amelyek nem explicit bankközi jutalékok, de amelyek célja vagy hatása egyenértékű az ilyen jutalékok céljával vagy hatásával.
62
Ezenkívül az e rendeletnek a jelen ítélet 45. pontjában felidézett (31) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az ezen 5. cikkben előírt szabály annak figyelembevételére irányul, hogy a fizetésikártya‑rendszerekben a kifizetések, ösztönzők és díjak lehetnek közvetlenek, azaz volumenen alapuló vagy a konkrét műveletre vonatkozó kifizetések, illetve közvetettek is, amennyiben bizonyos műveleti volumen eléréséért járó marketingösztönzőknek, jutalmaknak és kedvezményeknek minősülnek.
63
A „bankközi jutaléknak” a 2015/751 rendelet 2. cikkének 10. pontjában meghatározott fogalmának, valamint e (31) preambulumbekezdésnek a fényében kell tehát értelmezni azt a feltételt, amely szerint a díjnak ahhoz, hogy e rendelet 5. cikkének hatálya alá tartozzon, célját vagy hatását tekintve „egyenértékű[nek kell lennie] a bankközi jutalék céljával vagy hatásával”.
64
E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 10. pontja értelmében vett „bankközi jutalék” a valamely kártyaalapú fizetési műveletben részt vevő kibocsátó és elfogadó között az egyes műveletek után fizetett díjat jelenti. Amint az e rendelet (10) preambulumbekezdéséből kitűnik, bankközi díjakat a kártyaelfogadó pénzforgalmi szolgáltatók általában minden egyes kártyaalapú fizetési művelet után számítanak fel a kereskedőknek, és azok hatással vannak a fizetési műveletek fogyasztókra háruló költségeire.
65
Ebből következik, hogy analógia útján az a díj, amelyet egyrészt a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer fizet a társmárkapartnernek az e kártya használatához kapcsolódó volumen után vagy műveletenként, és amely másrészt hatással van az említett kártya használatával kapcsolatos szolgáltatás fogyasztó által viselt költségére, olyan díjnak minősülhet, amelynek célja a 2015/751 rendelet 5. cikke értelmében véve „egyenértékű a bankközi jutalék céljával”.
66
Másodszor, ami azt a feltételt illeti, amely szerint az előre kikötött díj hatásának egyenértékűnek kell lennie e rendelkezés értelmében véve a „bankközi jutalék hatásával”, e rendelkezés szövegéből, valamint az általa követett célból kitűnik, hogy e feltétel a fizetésikártya‑rendszer keretében kikötött minden más díjat, különösen a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer és a társmárkapartner közötti olyan díjat magában hivatott foglalni, amely nem közvetlenül a kártyahasználattal kapcsolatos volumenen vagy műveleteken alapul, de hatással van a kártyahasználatra.
67
A 2015/751 rendelet (31) és (32) preambulumbekezdésében foglalt pontosításokból, valamint az e rendelet 2. cikkének 11. pontja értelmében vett „nettó ellentételezés” fogalmának meghatározásából az következik, hogy az említett feltétel a kártyaalapú fizetési műveletekhez vagy tevékenységekhez kapcsolódó olyan kifizetésekre vonatkozik, amelyek célja az e kártya használatára irányuló ösztönző gyakorlatok – mint például a marketingösztönzők, jutalmak vagy árengedmények – finanszírozása, és amelyek hatással vannak a kártyahasználat következtében a fogyasztóra háruló költségekre.
68
Másodsorban pontosítani kell, hogy ezen 5. cikk világos és egyértelmű szövegében a „vagy” kifejezés használatából az következik, hogy az ott szereplő kritérium vagylagos jellegű. Amint ugyanis arra a főtanácsnok az indítványának 55. pontjában rámutatott, ahhoz, hogy az említett rendelet 3. és 4. cikkében említett maximumok alkalmazása szempontjából az e rendelkezés hatálya alá tartozónak lehessen tekinteni, elegendő, ha a kapott díjnak vagy a célja, vagy pedig a hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
69
Mindazonáltal a bíróság feladata, hogy a fentieket figyelembe véve, valamint az alapügyben szóban forgó háromszereplős fizetésikártya‑rendszer és társmárkapartner között kikötött díj jellemzőire tekintettel meghatározza, hogy e díj célja vagy pedig hatása egyenértékű‑e a bankközi jutalék céljával vagy hatásával, oly módon, hogy e díj a 2015/751 rendelet 5. cikkének hatálya alá tartozik.
70
Ebből következik, hogy a harmadik, a negyedik és az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2015/751 rendelet 5. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az arra vonatkozó feltétel, hogy az előre kikötött díj, beleértve a nettó ellentételezést is, célja vagy hatása egyenértékű legyen „a bankközi jutalék céljával vagy hatásával”, annak meghatározását teszi szükségessé, hogy a nem kibocsátóként eljáró társmárkapartner és a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer között a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy azokhoz kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben kikötött díj célja vagy pedig ösztönző hatása egyenértékű az ilyen bankközi jutalék céljával vagy hatásával, ami azt jelenti, hogy figyelembe kell venni e díjnak a fogyasztók kártyahasználatra való ösztönzésére gyakorolt célját vagy hatását.
A hatodik kérdésről
71
Hatodik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetésekből, a neki nyújtott kedvezményekből, illetve ösztönzőkből levonható a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszer részére fizetett „kereskedői díj”.
72
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontja a „nettó ellentételezés” fogalmát úgy határozza meg, mint „a fizetésikártya‑rendszer, az elfogadó vagy bármely más közvetítő által kártyalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a kibocsátó részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértéke”.
73
Ezenfelül megjegyzendő, hogy e rendelet 2. cikkének 12. pontja a „kereskedői díj” fogalmát úgy határozza meg, mint „a kedvezményezett által kártyaalapú fizetési műveletekkel összefüggésben az elfogadó részére fizetett díj”. E tekintetben az említett rendelet 2. cikkének 13. pontja értelmében a „kedvezményezett”„az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely valamilyen fizetési művelet tárgyát képező pénzeszközök szándékolt jogosultja”.
74
Így a 2015/751 rendelet 2. cikke 12. pontjának egyértelmű szövegéből az következik, hogy a kereskedői díj a kereskedő, vagyis az e rendelet 2. cikkének 13. pontja értelmében vett kedvezményezett és az elfogadó közötti jogviszonyba illeszkedik. Ezzel szemben, mivel e díj nem a társmárkapartner és az elfogadó, vagyis a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer közötti jogviszonyba illeszkedik, nem tartozik az említett rendelet 2. cikkének 11. pontja értelmében vett „nettó ellentételezés” fogalma alá.
75
Egy háromszereplős fizetésikártya‑rendszerben ugyanaz a jogalany, vagyis a fizetésikártya‑rendszer tölti be az elfogadó és kibocsátó funkciókat, és a társmárkapartner is lehet a rendszer szolgáltatásait igénybe vevő kereskedő, vagyis az említett rendelet értelmében vett kedvezményezett. Ilyen helyzetben a társmárkapartner igénybe veheti e rendszer szolgáltatásait, és elfogadhatja az ugyanezen rendszer által kibocsátott fizetési eszközökkel végzett fizetési műveleteket, és díjat fizethet e rendszer részére. A társmárkapartner azonban az ilyen szolgáltatási díjat nem e minőségében, hanem kedvezményezettként fizeti. E szolgáltatási díj ugyanis nem a fizetésikártya‑rendszerrel kötött partnerséghez kapcsolódik, és mindenesetre azt egy másik fizetésikártya‑rendszer felé is meg kell fizetnie. Így e díj nem illeszkedik a társmárkapartner és az elfogadó közötti jogviszonyba.
76
Következésképpen a nettó ellentételezés kiszámításához a kereskedői díj nem vonható le a társmárkapartner által a háromszereplős fizetésikártya‑rendszertől kapott kifizetések, neki nyújtott kedvezmények vagy ösztönzők összértékéből, még akkor sem, ha e partner kereskedőként jár el.
77
A fentiekből következik, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell értelmezni, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetésekből, a neki nyújtott kedvezményekből, illetve ösztönzőkből nem vonható le a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszer részére fizetett „kereskedői díj”.
A hetedik kérdésről
78
Hetedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a nettó ellentételezés kiszámításához nemcsak a társmárkapartner pénzügyi díjai, hanem a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszer részére nyújtott nem pénzbeli szolgáltatások értéke is levonható az összértékből, amelyben a társmárkapartner a fizetésikártya‑rendszertől részesül, és ha igen, mely kritériumok alapján kell ezen értéket meghatározni.
79
Amint az az első kérdésre adott válaszból kitűnik, az olyan háromszereplős fizetésikártya‑rendszer esetében, amely társmárkapartnerrel közösen kártyaalapú készpénz‑helyettesítő fizetési eszközöket bocsát ki, a nettó ellentételezés a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértékének felel meg.
80
Annak meghatározása érdekében, hogy a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére fizetett díjakból levonható‑e valamely nem pénzbeli ellentételezés, és ha igen, milyen mértékben, először is emlékeztetni kell arra, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontja a „kifizetésekre, kedvezményekre, illetve ösztönzőkre” utal. Márpedig az „ösztönzők” fogalma tág, amely túlmutat a pénzbeli ösztönzőkön. E kifejezésnek a kifizetések és kedvezmények említését követő, többes számban történő használata megerősíti továbbá, hogy az így említett ellentételezés nem kizárólag a pénzbeli ellentételezésre korlátozódik.
81
A 2015/751 rendelet 2. cikke 11. pontjának e tág értelmezését e rendelet (31) preambulumbekezdése is megerősíti. Ugyanis, amint az a jelen ítélet 45. pontjában megállapításra került, a kifizetések, ösztönzők és kedvezmények lehetnek mind közvetlenek (volumenen alapuló vagy a konkrét műveletre vonatkozó), mind pedig közvetettek (bizonyos műveleti volumen eléréséért járó marketingösztönzők, jutalmak és kedvezmények), így az „ösztönző” fogalma nem értelmezhető úgy, hogy az kizárólag a pénzbeli ellentételezésre terjed ki.
82
Ezenkívül e (31) preambulumbekezdés pontosítja, hogy az említett rendelet rendelkezései esetleges megkerülésének vizsgálata során számításba kell venni a kibocsátóknak a kibocsátók és fizetésikártya‑rendszerek által közösen végrehajtott különleges programokból származó nyereségét, valamint a feldolgozásból, az engedélyezésből, valamint a fizetésikártya‑rendszerek számára bevételeket eredményező egyéb díjakból származó bevételeket is.
83
Másodszor, a 2015/751 rendelet 2. cikke 11. pontjának olyan értelmezése, amely szerint kizárólag a pénzbeli hozzájárulások vonhatók le a társmárkapartnernek fizetett díjakból, sértené a 2015/751 rendelet által követett célkitűzéseket, valamint az említett rendelet 5. cikkében előírt, az e rendelet 3. és 4. cikke szerinti maximumok megkerülésének tilalmára irányuló szabályt.
84
A nem pénzbeli díjak értékét azok gazdasági értéke alapján kell meghatározni. Ha ugyanis a nem pénzbeli díjak értékét a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer és a társmárkapartner szerződésben kötné ki, ezt az értéket a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartnernek fizetett díj ellentételezése érdekében túlbecsülhetnék. Márpedig ez sértené a 2015/751 rendelet arra irányuló célját, hogy egyenlő versenyfeltételeket biztosítson a piacon, és csökkentse a fogyasztóknak a fizetésikártya‑műveletekkel kapcsolatos költségeit. Ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy figyelembe vegye a nem pénzbeli ösztönzők gazdasági értékét, ezt az értéket az előtte folyamatban lévő ügy valamennyi eleme, különösen pedig annak valós, abban az esetben meghatározható gazdasági értéke alapján meghatározva, ha a szolgáltatást más személyek is igénybe vehetik, és annak árát nyilvánosságra hozták.
85
A fentiekre tekintettel a hetedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell értelmezni, hogy a nettó ellentételezés kiszámításához nemcsak a társmárkapartner pénzügyi díjai, hanem a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszer részére nyújtott nem pénzbeli szolgáltatások értéke is levonható az összértékből, amelyben a társmárkapartner a fizetésikártya‑rendszertől részesül, és amelyek értékét a valós gazdasági értékük figyelembevételével kell megállapítani.
A költségekről
86
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A kártyaalapú fizetési műveletek bankközi jutalékairól szóló, 2015. április 29‑i (EU) 2015/751 európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell értelmezni, hogy a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetések, a neki nyújtott kedvezmények, illetve ösztönzők nettó összértékét „nettó ellentételezésnek” kell tekinteni akkor is, ha e társmárkapartner maga nem minősül az e rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében vett „kibocsátónak”, amennyiben az ezen összérték részét képező díj célja vagy hatása egyenértékű a bankközi jutalék céljával vagy hatásával.
2)
A 2015/751 rendelet 2. cikkének 10. és 11. pontjával összefüggésben értelmezett 4. és 5. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a nettó ellentételezés az e rendelet 5. cikkében előírt, az előírások megkerülése tilalmának hatálya alá tartozik.
3)
A 2015/751 rendelet 5. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az arra vonatkozó feltétel, hogy az előre kikötött díj, beleértve a nettó ellentételezést is, célja vagy hatása egyenértékű legyen „a bankközi jutalék céljával vagy hatásával”, annak meghatározását teszi szükségessé, hogy a nem kibocsátóként eljáró társmárkapartner és a háromszereplős fizetésikártya‑rendszer között a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy azokhoz kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben kikötött díj célja vagy pedig ösztönző hatása egyenértékű az ilyen bankközi jutalék céljával vagy hatásával, ami azt jelenti, hogy figyelembe kell venni e díjnak a fogyasztók kártyahasználatra való ösztönzésére gyakorolt célját vagy hatását.
4)
A 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell értelmezni, hogy a kártyaalapú fizetési műveletekkel vagy kapcsolódó tevékenységekkel összefüggésben a fizetésikártya‑rendszer által a társmárkapartner részére teljesített kifizetésekből, a neki nyújtott kedvezményekből, illetve ösztönzőkből nem vonható le a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszer részére fizetett „kereskedői díj”.
5)
A 2015/751 rendelet 2. cikkének 11. pontját úgy kell értelmezni, hogy a nettó ellentételezés kiszámításához nemcsak a társmárkapartner pénzügyi díjai, hanem a társmárkapartner által a fizetésikártya‑rendszer részére nyújtott nem pénzbeli szolgáltatások értéke is levonható az összértékből, amelyben a társmárkapartner a fizetésikártya‑rendszertől részesül, és amelyek értékét a valós gazdasági értékük figyelembevételével kell megállapítani.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: holland.