62005CC0138_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Jelen ügyben a College van Beroep voor het bedrijfsleven (kereskedelmi és ipari közigazgatási bíróság, Hollandia) a növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló 91/414/EGK irányelv 8. cikkének (a továbbiakban: a növényvédő szerekről szóló irányelv vagy az irányelv)(2) értelmezését kéri a Bíróságtól.
2. E cikk az irányelv átültetésére átmeneti intézkedéseket állapít meg.
3. Az ügy tárgya lényegében a következő. A növényvédő szerekről szóló irányelv előírja a tagállamok számára, hogy engedélyeztetési eljárásnak vessék alá a növényvédő szereket összhangban az irányelvvel(3) . Az irányelv rendelkezik az ilyen termékek nemzeti engedélyezési rendszerének alkalmazásáról az érintett hatóanyagok közösségi szintű értékelésének bevezetését megelőző átmeneti időszakra. Ezen átmeneti időszak folyamán Hollandia háromszor módosította a növényvédő szerekre vonatkozó szabályozásának nemzeti rendszerét (az 1962‑es Bestrijdingsmiddelenwet [a peszticidekről szóló törvény; a továbbiakban: BMW]): i) mielőtt a közösségi értékelést bevezették, az ilyen szerek engedélyezésére vonatkozó szabályozás olyan szempontok szerint történt, amelyeket a közösségi értékelésre használtak fel; ii) mivel ezen első megközelítés a piacon engedélyezett termékek számának csökkenéséhez vezetett, bevezették a „mezőgazdaságilag nélkülözhetetlen szerek” engedélyezési eljárására a teljes dosszié benyújtását; iii) utoljára a BMW 16aa. cikkét illesztették be.
4. A 16aa. cikk előírja, hogy „ha sürgős mezőgazdasági érdek szükségessé teszi”, az illetékes miniszter mentességet vagy felmentést adhat az egyébként érvényes forgalomba hozatali és használati tilalom alól az olyan hatóanyagot tartalmazó szerek tekintetében, amelyet a) 1993. július 26‑a előtt hoztak forgalomba, b) amelyre nem vonatkozik a növényvédő szerekről szóló irányelv, és c) amellyel kapcsolatban megkezdődött vagy lezárult az ezen irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében előírt felülvizsgálat.
5. A 16aa. cikk alapján hozott határozatával az illetékes hatóság így számos hatóanyagot mentesített. A Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie (dél-hollandiai környezetvédelmi szervezet alapítvány, a továbbiakban: Alapítvány) vitatja e határozat érvényességét azon az alapon, hogy 16aa. cikk nem felel meg a növényvédő szerekről szóló irányelvnek.
Közösségi jogi háttér
A növényvédő szerekről szóló irányelv
6. A növényvédő szerekről szóló irányelv szabályozza a „növényvédő szereket”, valamint az ezekben található „hatóanyagokat”.
7. A növényvédő szerek fogalmát az alábbi módon határozza meg: „hatóanyag, és egy vagy több hatóanyagot tartalmazó készítmény, olyan formában, ahogyan az a felhasználóhoz eljut”, amelynek fő rendeltetése, hogy minden kártékony szervezettől védje a növényeket és növényi termékeket(4) . Az irányelv következésképpen vonatkozik a növényeknél alkalmazott peszticidekre, gombaölőkre és gyomirtókra is.
8. A preambulum a következő preambulumbekezdéseket tartalmazza:
„mivel a tagállamoknak a növényvédő szerek engedélyezésének feltételeit és az eljárásokat illetően egységes szabályokat kell alkalmazniuk;
mivel ezeknek a szabályoknak biztosítaniuk kell, hogy növényvédő szereket hatósági engedélyezés nélkül ne lehessen forgalomba hozni vagy alkalmazni, és a növényvédő szerek alkalmazása megfelelő módon, a helyes növényvédelmi gyakorlat, valamint a kártevők elleni integrált védekezés elveinek szem előtt tartásával történjék;
mivel az engedélyezést szabályozó rendelkezéseknek magas szintű védelmet kell biztosítaniuk, amely megakadályozza az olyan növényvédő szerek engedélyezését, amelyeknek veszélyeit az egészségre, a talajvízre és a környezetre nem vizsgálták ki megfelelően, és a növénytermesztés fejlesztésével szemben elsőbbséget kell biztosítani az emberek és állatok egészségének és a környezet védelmének;
mivel a növényvédő szerek engedélyezésekor szükséges megbizonyosodni arról, hogy ha azokat rendeltetésüknek megfelelően, helyesen használják, akkor kielégítően hatékonyak, nincs elfogadhatatlan hatásuk a növényekre vagy növényi termékekre, nem befolyásolják elfogadhatatlan módon általában a környezetet, és különösen nem ártalmasak az emberek és állatok egészségére vagy a talajvízre;
[…]
mivel a közösségi eljárás nem gátolhatja meg a tagállamokat abban, hogy területükön korlátozott időtartamra engedélyezzék olyan növényvédő szerek használatát, amelyek a közösségi jegyzékbe még fel nem vett hatóanyagot tartalmaznak, feltéve hogy az érdekelt fél benyújtott egy, a közösségi követelményeknek megfelelő dossziét, és a tagállam arra a következtetésre jut, hogy a hatóanyag és a növényvédő szer várhatóan kielégíti a vele szemben támasztott közösségi feltételeket;
mivel azonban a tagállamoknak lehetőséget kell adni arra, hogy a fenti feltételeknek meg nem felelő növényvédő szereket engedélyezzenek, amikor azt egy, a növénytermesztést fenyegető, előre nem látott, más eszközökkel el nem hárítható veszély szükségessé teszi; mivel az ilyen engedélyezést a Közösségnek a tagállamokkal szorosan együttműködve, a Növény-egészségügyi Állandó Bizottság keretében kell felülvizsgálnia”.
9. A 3. cikk (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak elő kell írniuk, hogy növényvédő szer területükön csak akkor hozható forgalomba és akkor használható, ha a szert az irányelv szerint engedélyezték, kivéve, ha felhasználásának célja szerint a 22. cikk hatálya alá tartozik.
10. A 4. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára annak biztosítását, hogy növényvédő szereket csak akkor engedélyeznek, ha először is, a szerben lévő hatóanyagok az I. mellékletben szerepelnek, és teljesül minden, ott előírt követelmény [4. cikk (1) bekezdésének a) pontja], másodsorban pedig számos, a 4. cikk (1) bekezdésének b)–f) pontjában foglalt követelmény teljesül. A 4. cikk (1) bekezdésének b)–e) pontja lényegében a használt termék biztonságára és hatékonyságára vonatkozik. A 4. cikk (1) bekezdésének f) pontja előírja, hogy a tagállamoknak meg kell állapítaniuk a legmagasabb szermaradvány határértékeket, és ezt jóváhagyás végett be kell jelenteniük a Bizottságnak.
11. A 8. cikk címe „Átmeneti rendelkezések és eltérések”. Ezen bekezdések olyan új szerek szabályozásával foglalkoznak, amelyeket még nem engedélyeztek, és a listán még nem szerepelnek (8. cikk (1) bekezdése – a jelen esetben nem releváns), ilyen hatóanyagot tartalmazó létező szerek (8. cikk (2) és (3) bekezdése) és olyan szerek, amelyek különleges körülmények között és előre nem látott, más módon el nem hárítható veszély esetén szükségesek (8. cikk (4) bekezdése).
12. 	A 8. cikk (2) bekezdésének első albekezdése előírja, hogy „a 4. cikktől eltérve és a (3) bekezdés […] sérelme nélkül a tagállamok az irányelvről szóló értesítést követő 12 éves időszakon belül területükön engedélyezhetik olyan, az I. mellékletben nem szereplő hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek forgalomba hozatalát, amely hatóanyagok az [helyesen: amely növényvédő szerek az] irányelvről szóló értesítés után két évvel már forgalomban voltak”(5) .
13. A 8. cikk (2) bekezdésének negyedik albekezdése előírja, hogy:
„Az első albekezdés szerinti 12 éves időszakban, azt követően, hogy a 19. cikkben említett bizottság megvizsgálta a hatóanyagot, az ugyanabban a cikkben meghatározott eljárással hozható döntés arról, hogy az érintett hatóanyag felvehető-e az I. mellékletbe, és ha igen, milyen feltételekkel, vagy azokban az esetekben, amikor az 5. cikk követelményei nem teljesülnek, vagy a megkívánt tájékoztatást és adatokat az előírt időszakon belül nem nyújtották be, arról, hogy az adott hatóanyag nem vehető fel az I. mellékletbe. A tagállamok biztosítják, hogy a megfelelő engedélyeket a helyzethez mérten, meghatározott határidőn belül megadják, visszavonják vagy módosítják.”
14. A 8. cikk (3) bekezdése előírja, hogy:
„A (2) bekezdés körébe tartozó hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek felülvizsgálatakor vagy felülvizsgálatáig a tagállamok a benyújtandó adatokra vonatkozóan a 4. cikk (1) bekezdése b) pontjának i.–v. alpontját és c)–f) pontját a nemzeti rendelkezéseknek megfelelően alkalmazzák.”
15. A 8. cikk (4) bekezdése előírja, hogy:
„A 4. cikktől eltérve, különleges körülmények között egy tagállam 120 napot meg nem haladó időszakra engedélyezheti a 4. cikknek meg nem felelő növényvédő szer korlátozott és ellenőrzött alkalmazását, ha ez az intézkedés előre nem látott, más módon el nem hárítható veszély miatt szükséges. Ilyen esetben az érintett tagállam haladéktalanul értesíti lépéséről a többi tagállamot és a Bizottságot. A 19. cikkben meghatározott eljárással késedelem nélkül döntést hoznak arról, hogy a tagállam intézkedését meg lehet‑e hosszabbítani egy adott időszakra, és ha igen, milyen feltételek mellett, meg lehet‑e az intézkedést ismételni, vagy pedig vissza kell azt vonni.”
16. A 91/414/EGK irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett 12 éves időszak meghosszabbodik 2006. december 31‑ig azon hatóanyagok esetében, amelyeket a bizottsági program első szakaszának keretében értékelnek, 2007. szeptember 30‑ig azon hatóanyagok esetében, amelyeknél az értékelés második szakaszát végzik, valamint 2008. december 31‑ig azon hatóanyagok esetében, amelyeknél az értékelést a harmadik szakasz keretében végzik(6) .
17. A 13. cikk (1) bekezdése szerint a tagállamok előírják, hogy a növényvédő szer engedélyezését kérelmezők kérelmükhöz csatoljanak egy dossziét. A 13. cikk (6) bekezdése előírja, hogy:
„Az (1) bekezdéstől eltérve az irányelvről szóló értesítéstől számított két éven belül már forgalomban lévő hatóanyagokra nézve a tagállamok a Szerződés rendelkezéseinek elvárható figyelembevételével folytathatják az adatszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó korábbi nemzeti jogszabályaik alkalmazását mindaddig, amíg ezeket a hatóanyagokat az I. mellékletbe fel nem veszik.”
18. A 23. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítéstől számított két éven belül megfeleljenek. Mint közismert, az irányelvről szóló értesítés időpontja 1991. július 26.
A biocid termékekről szóló irányelv
19. Az előterjesztett kérdések röviden megemlítik a biocid termékek forgalomba hozataláról szóló 98/8/EK irányelvet is (a továbbiakban: a biocid termékekről szóló irányelv)(7) .
20. Ezt az irányelvet kell alkalmazni a biocid termékek engedélyezésére és forgalomba hozatalára a tagállamokban. Az irányelv a „biocid termékek” fogalmát az alábbi módon határozza meg: olyan termékek, amelyek célja, hogy károsító szervezeteket kémiai vagy biológiai eszközökkel elpusztítson, elriasszon, ártalmatlanná tegyen, tevékenységében akadályozzon vagy azon más módon korlátozó hatást gyakoroljon minden szervezetre, amelynek jelenléte nemkívánatos, vagy az emberekre, azok tevékenységére, az általuk használt vagy előállított termékekre, állatokra vagy a környezetre ártalmas hatást gyakorol(8) .
21. A 3. cikk (1) bekezdésének értelmében „a tagállamok előírják, hogy biocid termék területükön csak abban az esetben hozható forgalomba és használható, amennyiben az irányelvnek megfelelően engedélyezték”.
22. Az 5. cikk (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok biocid terméket csak akkor engedélyeznek, „ha a termékben lévő hatóanyag vagy hatóanyagok az I. vagy I. A. mellékletben szerepelnek, és teljesül az e mellékletekben foglalt valamennyi követelmény” és egy sor egyéb feltétel is.
23. A 16. cikk (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A 3. cikk (1), az 5. cikk (1) bekezdésétől való […] eltéréssel […] a tagállamok [2000. május 14‑től számított] 10 éves időszakban folytathatják a biocid termékek forgalomba hozatalára jelenleg alkalmazott rendszerük vagy gyakorlatuk alkalmazását. Megtehetik például, hogy nemzeti szabályaiknak megfelelően olyan hatóanyagokat tartalmazó biocid termékek forgalomba hozatalát engedélyezik területükön, amelyek nem szerepelnek az I. és I. A. mellékletben az adott terméktípusra vonatkozóan. Az ilyen hatóanyagoknak [2000. május 14‑én] […] biocid termék hatóanyagaként már forgalomban kell lenniük.”
Nemzeti jogi háttér
A BMW
24. A BMW felállítja a College voor de toelating van bestrijdingsmiddelent (peszticidengedélyezési bizottság, a továbbiakban: CTB), és előírja, hogy növényvédő szer engedélyezéséről, illetve nyilvántartásba vételéről – kérelemre – ez a bizottság határoz. A BMW 1994‑ben került módosításra a növényvédő szerekről szóló irányelv átültetése céljából(9) .
25. A 2. cikk (1) bekezdése ekként rendelkezik:
„Tilos Hollandiába szállítani, ott birtokban vagy készletben tartani, oda behozni vagy ott használni minden olyan növényvédő szert, amelyről nem állapítható meg, hogy a jelen törvény értelmében engedéllyel rendelkezik […].”
26. A 3. cikk kimondja, hogy növényvédő szer kizárólag akkor engedélyezhető, ha az előírt feltételek teljesülnek. E feltételek lényegében tükrözik azokat, amelyeket a növényvédő szerekről szóló irányelv 4. cikkének (1) bekezdése tartalmaz.
27. A 16a. cikk (1) bekezdésének (a) pontja előírja, hogy különleges körülmények között az illetékes miniszter mentességet vagy felmentést adhat a 2. cikk (1) bekezdésének rendelkezése alól 120 napot meg nem haladó időszakra „ha ez az intézkedés előre nem látott, más módon el nem hárítható veszély miatt szükséges” (a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (4) bekezdése
szövegének megfelelően).
28. A BMW 16aa. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „ha sürgős mezőgazdasági érdek szükségessé teszi”, az illetékes miniszter mentességet vagy felmentést adhat az egyébként érvényes forgalomba hozatali és használati tilalom alól az olyan hatóanyagot tartalmazó szerek tekintetében, amelyet a) 1993. július 26‑a előtt hoztak forgalomba, b) amelyre nem vonatkozik a növényvédő szerekről szóló irányelv és c) amellyel kapcsolatban 2003. július 26. után megkezdődött vagy folyamatban van ezen irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében hivatkozott felülvizsgálat.
29. A 16aa. cikk (2) bekezdése előírja, hogy e mentesség, illetve felmentés feltételekhez köthető vagy korlátozható, és bármikor visszavonható. Meg kell jegyezni ugyanakkor, hogy az ilyen mentességek vagy felmentések egyébként időben nem korlátozottak.
A 16aa. cikk háttere
30. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból ugyanis kitűnik, hogy 1995‑ben Hollandia úgy határozott, hogy nem él a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében meghatározott átmeneti rendelkezések nyújtotta lehetőségekkel, hanem a hatóanyagok közösségi szintű értékelését megelőzően megvizsgálja a közösségi szempontok fényében a növényvédő szerek megengedhetőségét. Ennek eredményeként jelentős mennyiségű szer engedélyét lejáratkor nem hosszabbították meg. A holland termesztők ennek megfelelően kisebb számú terméket használhattak, mint versenytársaik más tagállamokban.
31. A fenti fejlődés visszafordítására a BMW‑t a 25c. cikkel egészítették ki, amely bevezette a „mezőgazdaságilag nélkülözhetetlen növényvédő szerek” engedélyezési eljárását. Az intézkedés ennek ellenére sikertelennek bizonyult, mivel az iparágat(10) olyan kiadások terhelték, amelyek ahhoz a feltételhez kapcsolódnak, hogy egy teljes dossziét kellett benyújtani. Az Alapítvány azt is megjegyzi, hogy a kérelmezőknek bizonyítaniuk kellett, hogy a termékük ténylegesen nélkülözhetetlen, és ez egy kérelmezőnek sem sikerült.
32. Ennek megfelelően 2002‑ben a 25c. cikk helyébe a 16aa. cikk lépett.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra utalás
33. 2004. április 21‑én a Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (mezőgazdasági, természetvédelmi és élelmiszer-minőségügyi miniszter, a továbbiakban: miniszter) elfogadta a 2004. évben a növényvédő szerek után járó mentességekről szóló rendeletet. A határozat, amelyet a BMW 16aa. cikke alapján fogadtak el, amellyel az e rendeletben megnevezett felhasználókat az ott felsorolt kultúrák tekintetében bizonyos feltételek betartásának függvényében mentesítette a BMW 2. cikkének (1) bekezdésében foglalt tilalmi rendelkezések alól. A rendeletben meghatározták, hogy az 2005. január 1‑jén hatályát veszti.
34. 2004. április 28‑án a miniszter elfogadta a határozatot, amely a fent említett rendeletet módosította, és az abban foglalt kivételt kiterjesztette a különböző növényvédő szerek sajátos alkalmazásaira.
35. 2004 júniusában az Alapítvány a 2004. április 28‑i határozattal szemben kifogást emelt.
36. 2004 októberében a miniszter a kifogást részben elfogadhatatlannak és részben megalapozatlannak nyilvánította.
37. Az Alapítvány keresetben támadta meg e határozatot a kérdést előterjesztő bíróság előtt. A bíróságnak kételyei vannak a növényvédő szerekről szóló irányelv értelmezésének számos kérdése tekintetében. Ennek megfelelően felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal végett hat kérdést terjesztett a Bíróság elé(11) .
38. Az Alapítvány, a dán, a francia, a görög és a holland kormány és a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtottak be. Mivel a felek nem kérték, nem is tartottak tárgyalást.
A Stichting Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie ügyben hozott ítélet
39. Az Alapítvány által korábban kezdeményezett eljárással összefüggésben a Bíróság a C‑316/04. sz. ügyben (a továbbiakban: Stichting ZHM I) már
útmutatást nyújtott a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkével együttes értelmezésével kapcsolatban(12) .
40. A Stichting ZHM I a BMW 25d. cikkét érintette, amelyet szintén 2002‑ben illesztettek be. Ezen rendelkezés lényegében hivatalból, vagyis a BMW 3. cikke (1) bekezdésében foglalt értékelés maradéktalan elvégzése híján rendelkezik az olyan, már korábban engedélyezett termékek újraengedélyezéséről, amelyek hatóanyagait a CTB már meghatározta. Az értékelés maradéktalan elvégzése helyett a CTB‑nek valamely hatóanyag meghatározásához e hatóanyagnak a hatásait kell „figyelembe vennie”.
41. Az Alapítvány egy olyan határozatot kifogásolt, amellyel a CTB számos hatóanyagot meghatározott. Az ilyen hatóanyagokat tartalmazó növényvédő szerek a határozat értelmében automatikusan engedélyt kaptak a BMW 25d. cikke alapján.
42. A Bíróság azt követően hozta meg a Stichting ZHM I ügyben az ítéletet, hogy a jelen ügyben benyújtották az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet és az írásbeli észrevételeket. Amint azt később látni fogjuk, az előterjesztett kérdések többségére ezen ítélet közvetlenül vagy közvetve választ adott.
43. Ugyanakkor hasznos lehet e szakaszban megemlíteni a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) és (3) bekezdésének bizonyos aspektusait, amelyek a Stichting ZHM I ügyben hozott ítéletből következnek. Mindkét rendelkezés alkalmazandó az átmeneti időszakban.
44. A 8. cikk (2) bekezdése megengedi, hogy a tagállamok engedélyezzék a növényvédő szereket, amelyek 1993. július 26‑án már forgalomban voltak, még akkor is, ha azok olyan hatóanyagokat tartalmaznak, amelyeket közösségi szinten még nem értékeltek. A Bíróság megállapította, hogy a tagállamoknak ilyen engedély megadása esetén nem kell betartaniuk az irányelv 4. cikkét(13) .
45. Az engedély a 8. cikk (2) bekezdése szerint ugyanakkor nem szükségszerűen marad érvényes addig, amíg a vonatkozó hatóanyagot közösségi szinten nem értékelték. Ez azzal magyarázható, hogy a 8. cikk (3) bekezdése megengedi a tagállamoknak kezdeményezésükre azon növényvédő szerek felülvizsgálatát, amelyeket a 8. cikk (2) bekezdése alapján engedélyeztek, amennyiben arra bármilyen jel utal, hogy megszerzésének követelményei nem teljesülnek. Ezen felülvizsgálatra addig kell sort keríteni, amíg a 8. cikk (2) bekezdése szerinti engedély érvényes. Annak megállapításához, hogy ilyen felülvizsgálatot elvégezzenek‑e, a tagállamok az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése követelményeit alkalmazzák(14) ; e tekintetben a nemzeti rendelkezések határozzák meg a benyújtandó adatokat(15) .
46. Egy általános előzetes észrevétel is hasznos lehet a 8. cikknek az irányelven belüli elhelyezését illetően. A jogalkotó szándéka nyilvánvalóan az volt, hogy a 8. cikkben átfogóan szabályozza azokat a különböző tényállásokat, amelyek indokolhatják az irányelvben egyébként található átfogó és egységes szabályoktól való korlátozott és/vagy átmeneti eltérést. E rendelkezések tartalmából egyértelműen kitűnik, hogy jóllehet engedélyezik az eltérést az általános szabálytól, az irányelv átfogó céljait és célkitűzéseit a lehető legmesszebbmenőkig tiszteletben kell tartani.
Elfogadhatóság
47. Franciaország előzetesen felvetette az elfogadhatóság kérdését az első két kérdés vonatkozásában. Mivel ezeket a kérdéseket a Bíróság mindenesetre már megválaszolta a Stichting ZHM I ügyben hozott ítéletében, jóllehet Franciaország hasonló elfogadhatósági kérdéseket vetett fel (sikertelenül)(16), úgy vélem, hogy a Bíróságnak ezzel a szemponttal a továbbiakban nem kellene foglalkoznia.
Az első kérdés
48. Első kérdésével a nemzeti bíróság arra vár választ, hogy a nemzeti bíróság alkalmazhatja‑e a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkét az ezen irányelv 23. cikkében írt határidő lejárta után. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből egyértelműen kiderül: a kérdés az, hogy a fenti 8. cikk közvetlen hatállyal rendelkezik‑e. A kérdéseket előterjesztő bíróság álláspontja szerint csak akkor tud dönteni a BMW 16aa. cikkének e rendelkezésekkel való megfelelőségének kérdésében, ha a fenti kérdésre a válasz igenlő.
49. Az első kérdés megegyezik a Stichting ZHM I ügyben előterjesztett első kérdés első részével.
50. Ebben az ügyben a Bíróság ítéletében megállapította, hogy „a belső jog, és különösen a kifejezetten valamely irányelv követelményeinek végrehajtása érdekében hozott jogszabály alkalmazása során a nemzeti bíróságnak a nemzeti jogot, amennyire csak lehetséges, a kérdéses irányelv szövegére és céljára tekintettel kell értelmeznie, az abban írt eredmény elérése és ezáltal az EK 249. cikk harmadik bekezdésének való megfelelés érdekében”(17) .
51. Az erre az ügyre vonatkozó indítványában Jacobs főtanácsnok ugyanezt a véleményt fejtette ki, és arra utalt, hogy a nemzeti bíróságnak a növényvédő szerekről szóló irányelv és a biocid termékekről szóló irányelv vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésére van szüksége, akár rendelkeznek közvetlen hatállyal, akár nem. Ennélfogva nem tartotta szükségesnek az első kérdésre ‑ abban a formájában, ahogyan előterjesztésre került ‑ válaszolni, hiszen a nemzeti bíróság számára elegendő útmutatóul fognak szolgálni a további kérdésekre adott válaszok(18) .
52. Feltehetőleg a Bíróság ugyanazon okból nem adott közvetlen választ erre a kérdésre.
53. Álláspontom szerint a jelen ügyben előterjesztett első kérdést hasonlóképpen kell kezelni.
A második kérdés
54. Második kérdésével a nemzeti bíróság arra keresi a választ, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) bekezdésének jelentése azonos‑e a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének jelentésével. A kérdéseket előterjesztő bíróság megjegyzi, a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok egy átmeneti időszakban „folytathatják a biocid termékek forgalomba hozatalára jelenleg alkalmazott rendszerük vagy gyakorlatuk alkalmazását”. A kérdéseket előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdését ugyanúgy kell‑e értelmezni, mint azt a rendelkezést, amely, álláspontja szerint, lehetővé teszi valamely tagállam számára, hogy egy átmeneti időszak folyamán fenntartsa a jelenleg alkalmazott „rendszerét vagy gyakorlatát”, függetlenül attól, hogy milyen az alkalmazott rendszer vagy gyakorlat.
55. Ezen kérdés ugyanaz, mint a Stichting ZHM I ügyben feltett második kérdés(19) .
56. Ebben az ügyben a Bíróság ítéletében megállapította, hogy a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikke (1) bekezdésének jelentése azonos a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (2) bekezdésének jelentésével(20) .
A harmadik és a negyedik kérdés
57. Harmadik kérdésével a nemzeti bíróság arra keresi a választ, hogy a 8. cikk (2) bekezdése standstill, vagyis a fennálló helyzet fenntartására irányuló kötelezettséget ír‑e elő, azaz egy tagállam fennálló rendszerét vagy gyakorlatát csak abban az esetben változtathatja meg, ha ez a növényvédő szerek ezen irányelvnek megfelelő előzetes vizsgálatát eredményezi. Negyedik kérdésével a Bíróság arra keresi a választ, hogy amennyiben a harmadik kérdésre adott válasz nemleges, a 8. cikk (2) bekezdése korlátozza‑e a biocid termékek forgalomba hozatalára vonatkozó nemzeti szabályozás módosítását, és ha igen, miben áll ez az esetleges korlátozás. Ezért helyénvaló ezeket a kérdéseket együttesen megvizsgálni.
58. A Stichting ZHM I ügyben a kérdést előterjesztő bíróság arra várt választ, hogy a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdése standstill
kötelezettséget képez‑e, illetve amennyiben nem, hogy ez a cikk egyébként korlátozza‑e a tagállamokat az átmeneti időszakban meglévő engedélyezési rendszerük módosításában.
59. Ezen kérdésekkel a nemzeti bíróság lényegében arra keresi a választ(21), hogy valamely tagállam hatályos rendszerét vagy gyakorlatát a biocid termékekről szóló irányelv hatályba lépésének idején i) csak annyiban változtathatja‑e meg, amennyiben a biocid termékek engedélyezésére vonatkozó értékelést az irányelvnek megfelelően végezték el; vagy ii) csak annyiban változtathatja‑e meg, amennyiben a módosítások nincsenek hatással a fennálló rendszer vagy gyakorlat rendjére; vagy iii) azt korlátozások nélkül megváltoztathatja, eltekintve azon korlátozásoktól, amelyek az EK 10. cikk értelmében az átültetésre előírt időszakban alkalmazandók, az Inter-Environnement Wallonie ügyben hozott ítéletnek megfelelően(22) .
60. Az Inter-Environment Wallonie ügyben a Bíróság kimondta, hogy valamely irányelv átültetésére előírt határidőn belül a tagállamoknak tartózkodniuk kell az olyan jellegű rendelkezések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék a szóban forgó irányelv által meghatározott célt, és a nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, hogy ez áll‑e fenn az ügy tárgyát képező nemzeti rendelkezések esetében(23) .
61. A Stichting ZHM I ügyben a Bíróság megállapította, hogy a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdése nem létesít standstill
kötelezettséget. Azonban a tagállamok azon joga, hogy biocidtermék-engedélyezési rendszereiket módosítsák, nem tekinthető korlátlannak. A Bíróság által az Inter-Environnement Wallonie ügyben az átültetési időszakkal kapcsolatban kifejtett elvek értelemszerűen vonatkoznak a biocid termékekről szóló irányelv 16. cikke (1) bekezdésében előírthoz hasonló átmeneti időszakra is, melynek során a tagállamok jogosultak nemzeti rendszereik további alkalmazására, még akkor is, ha azok nem felelnek meg ezen irányelvnek. Következésképpen a nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, hogy ez áll‑e fenn azon nemzeti rendelkezések esetében, amelyek jogszerűségét vizsgálnia kell(24) .
62. A Bíróság megállapította továbbá a Stichting ZHM I ügyben hozott ítéletében, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 16. cikkének (1) bekezdésében és a biocid termékekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében szereplő átmeneti szabályoknak ugyanaz a jelentésük, mivel mindkét rendelkezésnek az a célja, hogy a tagállamok számára az ezen irányelvekben meghatározott átmeneti időszakban az ugyanezen irányelvek hatálya alá tartozó és közösségi szinten még nem értékelt termékek forgalomba hozatalára a meglévő nemzeti engedélyezési eljárás alkalmazását lehetővé tegye(25) .
63. A fenti elemzésből a következő következtetésekre jutok. Elsősorban a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdése hasonlóképpen nem ír elő standstill
kötelezettséget. Másodsorban az EK 10. cikk második bekezdéséből és az EK 249. cikk harmadik bekezdéséből az következik, hogy a tagállamoknak a 8. cikk (2) bekezdésében előírt átmeneti időszakban tartózkodniuk kell az olyan jellegű rendelkezések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék a növényvédő szerekről szóló irányelv által meghatározott cél megvalósítását. Harmadsorban a nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, hogy ez áll‑e fenn azon nemzeti rendelkezések esetében, amelyek jogszerűségét vizsgálnia kell a Bíróság által az összeegyeztethetőség értékeléséhez megállapított további feltételek fényében.
Az ötödik kérdés
64. Az ötödik kérdés, amelyet a negyedik kérdésre adandó nemleges válasz esetére terjesztettek elő, arra irányul, hogy milyen ismérvek alapján kell megítélni, hogy olyan intézkedésekről van‑e szó, amelyek komolyan veszélyeztetik a növényvédő szerekről szóló irányelvben előírt célt.
65. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra vár választ, hogy az EK 10. cikkel vagy a növényvédő szerekről szóló irányelv rendelkezéseivel ellentétes‑e az, ha a tagállam visszavonja az irányelv átültetésére vonatkozó eredeti döntését, és az engedélyezés alól új mentességet állapít meg ahelyett, hogy az e rendelkezésben meghatározott felhatalmazást arra használná, hogy a meglévő rendszerét vagy gyakorlatát fenntartsa.
66. Az Alapítvány kiindulópontja az, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv kilencedik preambulumbekezdése magas szintű védelmet állít fel, és egyértelművé teszi, hogy a növénytermesztés fejlesztésével szemben elsőbbséget kell biztosítani az emberek és állatok egészségének és a környezet védelmének. Az engedélyezési eljárásnak kulcsszerepe van, és ez magában foglalja, hogy maga az engedélyezés megfelelően magas színvonalú legyen. Így az engedélyezésnek magában kell foglalnia egy megfelelő kockázatelemzést. Ez ugyanis az egyetlen magyarázat az engedélyezés követelményére(26) . Egy nem kielégítő értékelés veszélyeztetné azokat a célokat, amelyek elérésére ‑ amennyire lehetséges ‑ az irányelv 1993 óta törekszik: különösen az egészség és a környezet magas szintű védelmének célját, amely megakadályozza, hogy a növényvédő szereket azelőtt hozzák forgalomba, hogy azokat megfelelően értékelték volna.
67. Az Alapítvány kételkedik abban, hogy a BMW 16aa. cikke megfelelő értékelést eredményez. A „sürgős mezőgazdasági érdek” elsőrendű szempontnak tűnik. Valójában a 16aa. cikk az illetékes miniszterre bízza annak eldöntését, hogy számításba veszi‑e az ökológiai szempontokat és egyéb érdekeket. Semmi sem kötelezi arra, hogy elvégezze a kockázatelemzést. Valójában mentesültek növényvédő szerek akkor is, ha egy vagy több ökológiai szempontnak nem feleltek meg. Így a 16aa. cikk közvetlenül ellentétes az irányelv által meghatározott céllal, és annak végrehajtását veszélyezteti.
68. A holland kormány – nem meglepő módon ‑ ellentétes állásponton van. Kiindulópontja az, hogy (a biocid termékekről szóló irányelvnek Jacobs főtanácsnok által a Stichting ZHM I ügyben végzett elemzése analógiájára)(27) a növényvédő szerekről szóló irányelv rendelkezik i) a biocid szerek felhasználói forgalomba hozatalára vonatkozó szabályozási keretről, amelynek alapja az engedélyezési eljárás; ii) az engedélyezések kölcsönös elismeréséről és iii) a biocid termékekben használható hatóanyagok pozitív listájának felállításáról közösségi szinten. Ezzel összefüggésben hangsúlyozza az alábbi pontokat.
69. Elsősorban Hollandiában a növényvédő szerek csak akkor engedélyezhetők, ha kedvező közigazgatási határozatot hoztak. Ugyanez a helyzet azon növényvédő szerek esetében, amelyek olyan létező hatóanyagokat tartalmaznak, amelyeket közösségi szinten még nem értékeltek.
70. Másodsorban a BMW 16aa. cikke kizárólag azokra a növényvédő szerekre vonatkozik, amelyek olyan létező hatóanyagokat tartalmaznak, amelyeket közösségi szinten még nem értékeltek. Ezen rendelkezés alapján kiadott engedélyek valójában csak néhány hónapra vagy mindenesetre legfeljebb egy évre szólnak. Ilyen engedély különben csak akkor adható, ha a szer nem jelent veszélyt a közegészségre vagy az azt alkalmazó felhasználó egészségére, és nem jelent elfogadhatatlan veszélyt a környezetre. Nem összeegyeztethetetlen az irányelvvel az a tény, hogy a 16aa. cikk nem követeli meg a kérelmezőtől, hogy az irányelv 13. cikkének (1) bekezdésében meghatározott információkat benyújtsa, mivel a 13. cikk (6) bekezdése megengedi a tagállamoknak, hogy adatszolgáltatási követelményekre továbbra is az eddigi nemzeti rendelkezéseiket alkalmazzák.
71. Harmadsorban amennyiben a Bizottság úgy dönt, hogy valamely hatóanyagot nem vesz fel az I. mellékletbe, vagy az ilyen felvételre feltételeket állapít meg, az ideiglenes engedélyt a Bizottság határozatában e célra megállapított időtartamon belül módosítják vagy visszavonják. A holland jog szerint a miniszter bármikor visszavonhat egy engedélyt (a 16aa. cikk (2) bekezdése). Sőt a 16aa. cikk (1) bekezdésének c) pontja alapján arra kötelezhető is, mivel az engedélyt a 16aa. cikk alapján csak olyan növényvédő szerekre lehet megadni, amelyek a Bizottság által még nem
értékelt hatóanyagokat tartalmaznak.
72. Végül az EK 10. cikk nem zárja ki, hogy egy tagállam eredeti döntését, amely szerint az átmeneti rendszert nem alkalmazza a fortiori
visszavonja, amennyiben ez a döntés közösségi szintű késedelem eredménye.
73. A Bizottság úgy véli, hogy a BMW 16aa. cikke által bevezetett rendszer egy de facto engedély, és nem „felülvizsgálat” az irányelv 8. cikke (3) bekezdésének értelmében. A 16aa. cikk által bevezetett szabályozást ezért a 8. cikk (2) bekezdése alapján kell értékelni. (Az irányelv 8. cikkének (4) bekezdése nem releváns, mivel a BMW 16aa. cikke nem a növényvédő szerek előre nem látható veszély esetén történő engedélyezését szabályozza.) Az irányelv nem állapít meg különös feltételeket az ilyen szerek átmeneti időszakban történő engedélyezésének vonatkozásában. A Bizottság megjegyzi, hogy a kérdést előterjesztő bíróság utalt arra, hogy az emberre és környezetre gyakorolt hatások elfogadható szintűek. Ezért úgy tűnik, hogy az irányelv által előírt célt ez nem veszélyezteti súlyosan.
74. A dán kormány azt javasolja, hogy ‑ mivel az irányelv átültetésére rendelkezésre álló határidő már régen lejárt ‑ a tagállamok átmeneti időszakbeli mozgásterét kizárólag az irányelv rendelkezései alapján kellene értékelni, különösen a 8. cikke alapján a 4. cikk vonatkozó rendelkezéseivel összefüggésben az átültetés 23. cikkben található időbeli ütemezésének keretében. Az EK 10. cikk nem releváns.
75. Sem a francia kormány, sem a görög kormány nem nyújtott be külön beadványt az ötödik kérdéssel kapcsolatban.
76. Egyetértek az Alapítvánnyal abban, hogy az irányelv preambulumbekezdései(28) arra utalnak, hogy az engedélyezés egész rendszere, amelyet az irányelv bevezetett, az egészség, a talajvíz és a környezet magas fokú védelmén alapul. Feltételezhető, hogy a közösségi jogalkotónak nem állt szándékában e cél elérését veszélyeztető mozgásteret biztosítani a tagállamoknak a 8. cikkben foglalt különböző átmeneti rendelkezések alapján.
77. A (14) preambulumbekezdés leírja a tagállamok engedélyezéssel kapcsolatos hatáskörének kívánt terjedelmét, hogy a „területükön korlátozott időtartamra” – amelyet a 8. cikk szerinti átmeneti időszakra történő hivatkozásnak tekintek – „engedélyezzék olyan növényvédő szerek használatát, amelyek a közösségi jegyzékbe még fel nem vett hatóanyagot tartalmaznak”. A preambulumbekezdés értelmében e felhatalmazás két feltételnek van alávetve. „Feltéve, hogy” az érdekelt fél „benyújtott egy, a közösségi követelményeknek megfelelő dossziét”; és a tagállam „ arra a következtetésre jut, hogy
a hatóanyag és a növényvédő szer várhatóan kielégíti a vele szemben támasztott közösségi feltételeket ”(29) .
78. E preambulumbekezdésből tehát kitűnik, hogy az a tagállamok számára nem jelent zöld utat az átmeneti időszakban. Inkább azt jelenti, hogy a tagállamok továbbra is alkalmazhatják nemzeti eljárásukat i) a nemzeti eljárások meg kell engedjék a növényvédő szer és hatóanyaga megfelelő értékelését; és ii) a tagállamok (valójában) egy értékelést kell végrehajtsanak, a célzott közösségi szintű értékelés helyett, és a hatóanyagot és a növényvédő szert csak akkor engedélyezhetik, ha megfelelően meggyőződtek arról, hogy azok a közösségi szabványok alapján elfogadhatónak minősülnének.
79. Ezzel összefüggésben az anyagi jogi rendelkezésekhez fordulok, amelyek tükrözik a (14) preambulumbekezdést. A Bíróság már megállapította, hogy a 8. cikk (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy ha egy tagállam engedélyezi a növényvédő szer forgalomba hozatalát e rendelkezés alapján, akkor nem kell betartania a növényvédő szerekről szóló irányelv 4. cikkének vagy 8. cikke (3) bekezdésének különös rendelkezéseit(30) . A 8. cikk (3) bekezdése szerinti felülvizsgálati eljárás különbözik a 8. cikk (2) bekezdése szerinti engedélyezési eljárástól(31) . E felülvizsgálati eljárás (úgy tűnik, bármikor) alkalmazható olyan szerekre, amelyeket a 8. cikk (2) bekezdése alapján már engedélyeztek(32), és ilyen alkalmazás esetén a tagállamok kötelesek betartani az irányelv 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának i–v. alpontjában és c)–f) pontjában előírt követelményeket(33) .
80. Álláspontom szerint különös lenne, ha a 8. cikk (2) bekezdését úgy olvasnánk, hogy az egy olyan engedélyezési eljárás alkalmazását engedi meg a tagállamoknak e rendelkezés alapján, amely okafogyottá tenné a növényvédő szert és hatóanyagát leíró részletes dosszié követelményét. Nehézen érthető, hogy egy ilyen dosszié hiányában a (14) preambulumbekezdésben előirányzott értékelés hogyan lenne elvégezhető. Amennyiben és amíg a tagállam nem végzi el a 8. cikk (3) bekezdése szerinti felülvizsgálatot, (potenciálisan) nagyon kevés olyan kézzel fogható információ állna rendelkezésre, amelyre az értékelés és az engedélyezés támaszkodhatna.
81. Hasonlóképpen furcsa lenne, ha a 8. cikk (2) bekezdése megengedne egy olyan engedélyezési eljárást, amely nem tartalmaz kötelező követelményt az illetékes hatóság számára a növényvédő szer egészségre, talajvízre és környezetre gyakorolt hatásának figyelembe vételét illetően. Itt is nehezen érthető, hogy ilyen követelmény hiányában az irányelv céljainak betartása miképp biztosítható, amennyiben és amíg a 8. cikk (3) bekezdése szerinti felülvizsgálatot végre nem hajtják.
82. Elfogadom, hogy a gyakorlatban az illetékes miniszter egy növényvédő szer engedélyezése előtt a BMW 16aa. cikke alapján hatásköre gyakorlásának keretében a környezeti hatásokat gondosan és megfelelően figyelembe veszi(34) . Ez azonban nem változtat azon a tényen, hogy a BMW 16aa. cikke által bevezetett rendszer szerkezetileg nem kötelezi erre.
83. Ennek megfelelően azon az állásponton vagyok, hogy a nemzeti bíróságnak, amikor mérlegeli, hogy a rendelkezések komolyan veszélyeztetik‑e a növényvédő szerekről szóló irányelv által meghatározott cél megvalósítását, figyelemmel kell lennie többek között a nemzeti jog által bevezetett rendszer szerkezetére. Amennyiben az intézkedések olyan rendszert vezetnek be, amely nem követeli meg a dosszié benyújtását, és amely nem tartalmaz kötelező követelményt az illetékes hatóságnak arra, hogy figyelembe vegye a növényvédő szer hatását az egészségre, a talajvízre és a környezetre, ezek az irányelvben előírt célt komolyan veszélyeztető intézkedéseknek tekinthetőek.
84. A nemzeti bíróság továbbá útmutatást vár a különálló, azonban tartalmilag kapcsolódó kérdés vonatkozásában, hogy az EK 10. cikk vagy a növényvédő szerekről szóló irányelv rendelkezéseivel ellentétes‑e az, ha a tagállam visszavonja az irányelv átültetésére vonatkozó eredeti döntését, és az engedélyezés alól új mentességet állapít meg. Ezt a kérdést röviden érintem.
85. Az EK 249. cikk (3) bekezdése szerint az irányelv hatálybalépésének napjától minden tagállamra kötelező(35) . Amennyiben egy tagállam él azzal a jogával, hogy kiválassza az átmeneti időszakban az átültetésre vonatkozó intézkedéseket, ezen intézkedéseket nem helyettesítheti olyan új intézkedésekkel, amelyek kisebb mértékben ültetik át az irányelvet.
86. Ez következik az EK 10. cikk szerinti jóhiszemű együttműködésre vonatkozó kötelezettségből. Az átmeneti időszakkal elismeri a közösségi jogalkotó, hogy az irányelv céljait és célkitűzéseit ésszerűen nemigen lehet azonnal elérni. Ilyen átmeneti időszak alatt a tagállamok természetesen fokozatosan módosíthatják nemzeti szabályaikat, hogy az átmeneti időszak végére az irányelv tartalmi követelményei maradéktalanul és megfelelően teljesüljenek. Álláspontom szerint azonban nem
jogosultak szabályozásukat „visszalépve” módosítani, azaz olyan új rendelkezéseket bevezetni, amelyek inkább eltávolodnak az irányelv követelményeitől, ahelyett hogy azokhoz közelednének(36) .
87. Álláspontom szerint nincs egyetlen ésszerű érv sem, amiért a növényvédő szerekről szóló irányelv esetében egy másik elvet kellene alkalmazni.
88. Amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kiderül, Hollandiában a létező termékekre alkalmazott rendszert háromszor módosították(37) . A jelen változat (a BMW 16aa. cikke) jóval az átültetésre rendelkezésre álló kétéves időszak lejárta után lépett hatályba(38) . Véleményem szerint amennyiben a tagállamok az átmeneti időszakban „tartózkodnak az olyan jellegű rendelkezések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék a meghatározott célt”(39) – amely kötelezettség az EK 10. cikkből és az EK 249. cikk (3) bekezdéséből következik –, akkor ezen kötelezettségnek még inkább érvényesnek kell lennie az átültetésre előírt határidő lejártát követően.
89. Ráadásul az irányelv 13. cikkének (6) bekezdése (a 13. cikk (1) bekezdése szerinti „általános” szabálytól eltérve, amely szerint a növényvédő szer engedélyezését kérelmezők a kérelmükhöz csatoljanak egy dossziét) megállapítja, hogy „az irányelvről szóló értesítéstől számított két éven belül már forgalomban lévő hatóanyagokra nézve a tagállamok […] folytathatják
az adatszolgáltatási kötelezettségre vonatkozó korábbi nemzeti jogszabályaik
alkalmazását mindaddig, amíg ezeket a hatóanyagokat az I. mellékletbe fel nem veszik”. Bár nyitva hagyja annak kérdését, hogy egy tagállam alkalmazhat új nemzeti szabályokat, amelyek jobban tükrözik az irányelv követelményeit, az én olvasatomban e rendelkezés kizárja a vonatkozó nemzeti szabályozás későbbi visszalépésszerű módosítását. A fortiori
ez lenne a helyzet abban az esetben, amikor az ilyen módosítás megszüntetné a dosszié benyújtásának követelményét, és nem tartalmaz kötelező követelményt az illetékes hatóság számára a növényvédő szer egészségre, talajvízre és környezetre gyakorolt hatásának figyelembe vételét illetően.
90. Ennek megfelelően megítélésem szerint nem megengedett, hogy a tagállamok az átültetésre előírt határidő lejárta után, még az átmeneti időszakban visszavonják az irányelv átültetésére vonatkozó eredeti döntésüket, és az engedélyezés alól új mentességet állapítsanak meg, amely az irányelv céljait és célkitűzéseit kevésbé megfelelően tükrözi, mint a korábbi szabályozás. Az ilyen intézkedés komolyan veszélyeztetné a szóban forgó irányelv által meghatározott célt.
A hatodik kérdés
91. A hatodik kérdésével a nemzeti bíróság arra vár választ, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdése azt jelenti‑e, hogy ha a tagállam területén az I. mellékletben nem szereplő, és az irányelvről szóló értesítés után két évvel már forgalomban lévő hatóanyagokat tartalmazó növényvédő szerek forgalomba hozatalát engedélyezi, akkor be kell tartania ezen irányelv 4. cikkének és/vagy 8. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit.
92. E kérdés megegyezik a Stichting ZHM I ügyben hivatkozott negyedik kérdésével. Amint már megjegyeztem, a Bíróság ott megállapította, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdése azt jelenti, hogy ha a tagállam területén az I. mellékletben nem szereplő, és az irányelvről szóló értesítés után két évvel már forgalomban lévő hatóanyagokat tartalmazó növényvédő szerek forgalomba hozatalát engedélyezi, akkor nem kell betartania ezen irányelv 4. cikkének vagy 8. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit.
A hetedik kérdés
93. A kérdéseket előterjesztő bíróság hetedik kérdése lényegében arra irányul, hogy a BMW 16aa. cikkén alapuló, mentességről vagy felmentésről szóló határozat „felülvizsgálatot” jelent‑e a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (3) bekezdése értelmében, legalábbis abban az esetben, amikor az egy, már forgalomban lévő növényvédő szer új alkalmazását érinti, mivel e mentességet olyan vizsgálat alapján nyújtották, amely a meglévő rendszertől eltérve csupán azt mérlegeli, hogy fennáll‑e elfogadhatatlan veszély a felhasználóra vagy munkaerőre, az emberi egészségre és a környezetre nézve.
94. E kérdés a Stichting ZHM I ügyben hivatkozott ötödik kérdéshez hasonló, bár azzal nem megegyező, amely utóbbi hasonlóképpen a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (3) bekezdése szerinti „felülvizsgálat” körét érinti. A Bíróság az említett ügyben megállapította, hogy a 8. cikk (3) bekezdése szerinti „felülvizsgálat” azt feltételezi, hogy a szóban forgó növényvédő szerre forgalomba hozatali engedélyt már kiadtak, és az a felülvizsgálat időpontjában még érvényes. E felülvizsgálat célja nem valamely elszigetelt hatóanyag újraértékelése. Hanem a növényvédő szeré, mint végterméké. Ilyen felülvizsgálatot a nemzeti hatóságok, nem pedig az érintett magánszemélyek kezdeményezésére kell végezni. A nemzeti bíróság feladata annak értékelése, hogy a nemzeti értékelési eljárás (ebben az esetben a BMW 25d. cikkében előírt értékelés) rendelkezik‑e mindazon ismérvekkel, amelyek a 8. cikk (3) bekezdése szerinti „felülvizsgálatot” jellemzik(40) .
95. Jelen ügyben ezért hasonlóképpen a nemzeti bíróság feladata annak értékelése, hogy a BMW 16aa. cikke szerinti vizsgálat rendelkezik‑e mindazon ismérvekkel, amelyek a 8. cikk (3) bekezdése szerinti felülvizsgálatot jellemzik, ahogy azt a Bíróság a Stichting ZHM I ügyben megállapította.
96. A fentiekre tekintettel megjegyzem, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben található ‑ a holland kormány észrevételeivel kiegészített ‑ adatok fényében, a BMW 16aa. cikkében előírt vizsgálat nem
„felülvizsgálat” a 8. cikk (3) bekezdése értelmében. Mivel úgy tűnik, hogy i) a mentességet vagy felmentést a 16aa. cikk alapján nyújtják az érdekelt fél kérelmére, és nem az illetékes hatóság kezdeményezésére, és ii) az eljárást pontosan azon növényvédő szerekre dolgozták ki, amelyek a kérelem benyújtásakor még nem
rendelkeztek érvényes engedéllyel.
A nyolcadik kérdés
97. A nyolcadik kérdésével a nemzeti bíróság lényegében arra vár választ, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikke (3) bekezdésének rendelkezései csupán a felülvizsgálathoz szolgáltatandó adatokra alkalmazandóak, vagy a felülvizsgálat szervezésének és elvégzésének módjára is.
98. Ez a kérdés megegyezik az Stichting ZHM I ügyben előterjesztett hatodik kérdéssel, amelyben a Bíróság megállapította, hogy a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (3) bekezdése csupán a felülvizsgálathoz szolgáltatandó adatokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz.
Végkövetkeztetések
99. Következésképpen álláspontom szerint a College van Beroep voor het bedrijfsleven által előterjesztett kérdésekre az alábbi válaszokat kell adni:
„Első kérdés:
A belső jog, és különösen a kifejezetten valamely irányelv követelményeinek végrehajtása érdekében hozott jogszabály alkalmazása során a nemzeti bíróságnak a nemzeti jogot, amennyire csak lehetséges, a kérdéses irányelv szövegére és céljára tekintettel kell értelmeznie, az abban írt eredmény elérése és ezáltal az EK 249. cikk harmadik bekezdésének való megfelelés érdekében.
Második kérdés:
A növényvédő szerekről szóló, 1991. július 15‑i 91/414/EGK tanácsi irányelv 8. cikke (2) bekezdésének (a továbbiakban: a növényvédő szerekről szóló irányelv) jelentése azonos a biocid termékekről szóló, 1998. február 16‑i 98/8/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 16. cikke (1) bekezdésének jelentésével.
Harmadik és negyedik kérdés:
A növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdése nem értelmezhető standstill
kötelezettségként. Az EK 10. cikk második bekezdéséből és az EK 249. cikk harmadik bekezdéséből ugyanakkor az következik, hogy a tagállamoknak a 8. cikk (2) bekezdésében előírt átmeneti időszakban tartózkodniuk kell az olyan jellegű rendelkezések meghozatalától, amelyek komolyan veszélyeztetnék a növényvédő szerekről szóló irányelv által meghatározott cél megvalósítását. A nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, hogy ez áll‑e fenn azon nemzeti rendelkezések esetében, amelyek jogszerűségét vizsgálnia kell a Bíróság által az összeegyeztethetőség értékeléséhez megállapított további feltételek fényében.
Ötödik kérdés:
Amennyiben a tagállamok az átültetésre előírt határidő lejárta után, még az átmeneti időszakban visszavonják az irányelv átültetésére vonatkozó eredeti döntésüket, és az engedélyezés alól új mentességet állapítanak meg, amely az irányelv céljait és célkitűzéseit kevésbé megfelelően tükrözi, mint a korábbi szabályozás, az ilyen intézkedés komolyan veszélyezteti a szóban forgó irányelv által meghatározott célt.
Hatodik kérdés:
A növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (2) bekezdése azt jelenti, hogy ha a tagállam területén az I. mellékletben nem szereplő, és az irányelvről szóló értesítés után két évvel már forgalomban lévő hatóanyagokat tartalmazó növényvédő szerek forgalomba hozatalát engedélyezi, akkor nem kell betartania ezen irányelv 4. cikkének vagy 8. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit.
Hetedik kérdés:
A nemzeti bíróság feladata annak értékelése, hogy a peszticidekről szóló 1962‑es törvény (Bestrijdingsmiddelenwet) 16aa. cikkében előírt vizsgálat rendelkezik‑e a növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (3) bekezdésében szereplő „felülvizsgálat” valamennyi jellemzőjével, ahogy azt a C‑316/04. sz., Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie I ügyben a Bíróság megállapította.
Nyolcadik kérdés:
A növényvédő szerekről szóló irányelv 8. cikkének (3) bekezdése csupán a felülvizsgálathoz szolgáltatandó adatokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz.”
(1) .
(2)
–	A növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló, 1991. július 15‑i 91/414/EGK tanácsi irányelv (HL 1991. L 230., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 11. kötet, 332. o.).
(3)
–	Lásd a lenti 7. pontot.
(4)
–	A 2. cikk (1) bekezdése.
(5)
–	Feltehetően az e cikkben hivatkozott „két éves” időtartam arra a tényre vezethető vissza, hogy a tagállamoknak az értesítéstől számítva két év áll a rendelkezésükre az irányelv átültetésére.
(6)
–	A 2005. augusztus 12‑i 1335/2005/EK bizottsági rendelet (HL L 211., 6. o.).
(7)
–	A biocid termékek forgalomba hozataláról szóló, 1998. február 16‑i 98/8/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 123., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 23. kötet, 3. o.).
(8)
–	A 2. cikk (1) bekezdésének a) és f) pontja.
(9)
–	Az 1994. december 15‑i törvénnyel ( Staatsblad
1995., 4.).
(10)
–	Azaz az engedéllyel rendelkezők hivatásos növénytermesztők, amelyek közül néhányak kisvállalkozások.
(11)
–	A kérdéseket az alábbiakban az egyes címek foglalják össze.
(12)
–	A 2005. november 10‑i ítélet (EBHT 2005., I‑9759. o.).
(13)
–	A Stichting ZHM I ügyben hozott ítélet 57. pontja.
(14)
–	Nyilvánvalóan ez nem vonatkozik a 4. cikk (1) bekezdésében foglalt előírásra, miszerint az érintett hatóanyagnak szerepelnie kell az I. mellékletben.
(15)
–	A Stichting ZHM I ügyben hozott ítélet 57–48. pontja.
(16)
–	Lásd a Stichting ZHM I ügyben hozott ítélet 26–34. pontját.
(17)
–	A 78. pont.
(18)
–	A 47. pont.
(19)
–	Akkor is, ha a második kérdés jelen ügyben általában a 16. cikkre hivatkozik, nem pedig a 16. cikk (1) bekezdésére (a Stichting ZHM I ügyben a második kérdés tárgya), az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból egyértelmű, hogy a jelen ügyben hasonlóképpen a 16. cikk (1) bekezdéséről van szó.
(20)
–	Célszerű a választ a C‑306/98. sz. Monsanto-ügyben hozott ítélet (EBHT 2001., I‑3279. o.) 43–44. pontjával összefüggésben értelmezni, amelyekre a Stichting ZHM I ügy hivatkozik, és amely az érvelés pontosabb magyarázatát adja.
(21)
–	Lásd Jacobs főtanácsnok indítványának 51. pontját.
(22)
–	A C‑129/96. sz. ügyben 1997. december 18‑án hozott ítélet (EBHT 1997., I‑7411. o.).
(23)
–	Lásd részletesebb elemzésért a 35–50. pontot, amelynek jelentős része irányadó a jelen ügyben felvetett kérdésekre.
(24)
–	A 40–43. pont, hivatkozással az Inter-Environnement Wallonie ügy 45. pontjára.
(25)
–	A 60‑62. pont, a 20. lábjegyzetben hivatkozott Monsanto-ügyben hozott ítélet 43. és 44. pontjára való hivatkozással.
(26)
–	A 3. cikk (1) bekezdése; lásd szintén a 13. cikk (6) bekezdése szerinti értékelésre történő hivatkozást.
(27)
–	Lásd ezen indítvány 57. pontját.
(28)
–	Különösen a (9) és (10) preambulumbekezdés.
(29)
–	A kiemelés tőlem.
(30)
–	A Stichting ZHM I ügyben hozott ítélet 57. pontja, kapcsolódva az 51. pontban meghatározott részletesebb megállapításokhoz.
(31)
–	A Stichting ZHM I ügyben hozott ítélet 50. pontja.
(32)
–	A Stichting ZHM I ügyben hozott ítélet 54. pontja.
(33)
–	A Stichting ZHM I ügyben hozott ítélet 48–50. pontja.
(34)
–	A felülvizsgálati eljárás pontos részleteinek vizsgálata a nemzeti bíróságra tartozik. Megjegyzem ugyanakkor, hogy a két tanácsadó testület egyikének (NOTOX), amelyekkel az illetékes miniszter konzultált, az iparággal jelentős kapcsolata lehet.
(35)
–	Lásd a fent hivatkozott Inter-Environnement Wallonie ügyben hozott ítélet 40–41. pontját, és Kokott főtanácsnoknak a C‑313/02. sz. Wippel-ügyre vonatkozó indítványának (2004. október 12‑én hozott ítélet, EBHT 2004., I‑9483. o.) 59–61. pontját.
(36)
–	Lásd az általános átültetési határidő tekintetében a C‑14/02. sz. ATRAL-ügyben 2003. május 8‑án hozott ítélet (EBHT 2003., I‑4478. o.) 58. és 59. pontját; az adott irányelvben meghatározott cél fokozatos elérése tekintetében pedig lásd Geelhoed főtanácsnoknak a C‑320/03. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyre vonatkozó, 2005. július 14‑én előterjesztett indítványának (2005. november 15-én hozott ítélet, EBHT 2005., I‑9871. o.) 77. pontját; lásd analógia útján a C‑144/04. sz. Mangold-ügyben 2005. november 22‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑9981. o.) 71–72. pontját.
(37)
–	Lásd a fenti 3. pontot.
(38)
–	Az irányelv 23. cikke.
(39)
–	Az Inter-Environnement Wallonie ügyben hozott ítélet 45. pontja.
(40)
–	A 67–69. pontok.