62024CO0829
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2025. gada 12. februārī (
*1
)
Paātrinātā tiesvedība
Lietā C‑829/24
par prasību sakarā ar pienākumu neizpildi atbilstoši LESD 258. pantam, ko 2024. gada 4. decembrī cēlusi
Eiropas Komisija, ko pārstāv L. Armati, A. Bouchagiar, M. Mataija, Zs. Teleki un J. Tomkin, pārstāvji,
prasītāja,
pret
Ungāriju, ko pārstāv Z. Fehér un K. Szíjjártó, pārstāvji
atbildētāja,
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS,
uzklausījis tiesnesi referentu J. Paseru [J. Passer] un ģenerāladvokāti J. Kokoti [J. Kokott],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Pieteikumā Eiropas Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, pieņemot nemzeti szuverenitás védelméről szóló 2023. évi LXXXVIII. törvény (2023. gada Likums Nr. LXXXVIII par valsts suverenitātes aizsardzību; turpmāk tekstā –“apstrīdētais likums”), Ungārija nav izpildījusi savus pienākumus atbilstoši LESD 49., 56. un 63. pantam, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/31/EK (2000. gada 8. jūnijs) par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu tiesiskiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Direktīva par elektronisko tirdzniecību) (OV 2000, L 178, 1. lpp.) 3. pantam, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.) 14., 16. un 19. pantam, Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8., 11., 12., 47. un 48. pantam, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679/ES (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.) 5., 6., 9. un 10. pantam.
2
Ar atsevišķu dokumentu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2024. gada 4. decembrī, Komisija lūdza Tiesu šo lietu izskatīt paātrinātā tiesvedībā, kas paredzēta Eiropas Savienības Tiesas statūtu 23.a pantā un Tiesas Reglamenta 133. pantā.
3
Pamatojot šo pieteikumu, Komisija, pirmām kārtām, norāda, ka apstrīdētā likuma mērķis ir aizsargāt Ungārijas valsts suverenitāti un šim nolūkam ir izveidots “Valsts suverenitātes aizsardzības birojs” (turpmāk tekstā – “birojs”). Tā precizē, ka birojs ir atbildīgs par tādu darbību identificēšanu, kas var kaitēt vai apdraudēt Ungārijas suverenitāti, kā arī to organizāciju identificēšanu, kas saņem ārvalstu atbalstu un veic vai atbalsta darbības, kuras var ietekmēt vēlētāju gribu vai vēlēšanu rezultātus. Komisija arī uzsver, ka birojs atsevišķos aspektos var izmantot tiesisko režīmu, kas satur atkāpes no vispārējām tiesībām, jo īpaši attiecībā uz tā izmeklēšanas pilnvarām, kuras esot ļoti plašas, kā arī atbrīvotas no administratīvo tiesu pārbaudes.
4
Otrām kārtām, Komisija būtībā apgalvo, ka šī lieta, ņemot vērā tās raksturu, ir jāizskata ātri.
5
Šajā ziņā tā, pirmkārt, norāda, ka apstrīdētais likums ir strukturēts saskaņā ar bināru atšķirību starp nacionālajām interesēm un ārvalstu interesēm – tajā nav ņemta vērā Ungārijas dalība Savienībā. Šīs atšķirības dēļ minētā likuma piemērošana varētu ierobežot pārvietošanās pamatbrīvības, kas Savienības pilsoņiem, kā arī tādām institūcijām kā pilsoniskās sabiedrības organizācijas vai plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēji ļauj turpināt darbību, tostarp ekonomisko darbību, Ungārijā, jo īpaši iedibinoties tajā, sniedzot tur pakalpojumus vai ieguldot kapitālu. Turklāt minētā likuma piemērošana varētu pārkāpt dažādas attiecīgajām fiziskajām vai juridiskajām personām garantētās pamattiesības, piemēram, tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību, tiesības uz personu datu aizsardzību, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā vai biedrošanās, vārda un informācijas brīvību, kas esot būtiskas plurālistiskas un demokrātiskas sabiedrības pareizas darbības nodrošināšanai.
6
Otrkārt, Komisija būtībā apgalvo, ka apstrīdētajam likumam var būt praktiskas un ekonomiskas sekas, kā arī tas var ietekmēt to fizisko vai juridisko personu reputāciju, kurām tas piemērojams, un it īpaši pilsoniskās sabiedrības organizācijas un plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējus, un tādējādi arī plurālismu un plašsaziņas līdzekļu brīvību – šīs sekas ir gan būtiskas, gan dažos gadījumos pat grūti labojamas. Proti, birojam esot tiesības veikt izmeklēšanu attiecībā uz šīm personām un izmeklēšanas noslēgumā publicēt ziņojumus, kuros to darbības ir kvalificētas kā “draudi” vai “uzbrukumi” valsts suverenitātei. Turklāt apstrīdētais likums ļaujot bloķēt vai vismaz krietni apgrūtināt šo darbību finansēšanu.
7
Visbeidzot, trešām kārtām, Komisija norāda, ka situācija, kas radusies apstrīdētā likuma pieņemšanas dēļ, izraisa ļoti nopietnus un liela mēroga daudzu Savienības pamattiesību un sekundāro tiesību normu pārkāpumus, tostarp vairāku tādu normu pārkāpumus, kurās paredzētas pamatbrīvības vai tiesības, kas veido demokrātiskas un plurālistiskas sabiedrības pamatus.
8
Ungārija apstrīd Komisijas pieteikuma par paātrinātās tiesvedības piemērošanu pamatotību, būtībā norādīdama turpmāk minētos argumentus.
9
Vispirms Komisija esot tikai vispārīgi un abstrakti apgalvojusi, ka apstrīdētā likuma piemērošanai var būt praktiskas un ekonomiskas sekas, kā arī tas var ietekmēt to fizisko vai juridisko personu reputāciju, kurām tas piemērojams, un ka šīs sekas esot ievērojamas un dažos gadījumos pat grūti labojamas, bet neesot sniegusi pierādījumus, kas apstiprinātu šādu seku iestāšanos vai vismaz to iestāšanās iespējamību.
10
Turpinājumā – atsaucei uz iespējamiem šķēršļiem Savienības tiesībās garantētajām pārvietošanās pamatbrīvībām vai ietekmei uz to fizisko vai juridisko personu saimniecisko darbību, kurām piemērojams apstrīdētais likums, neesot ārkārtēja rakstura tādas prasības sakarā ar pienākumu neizpildi gadījumā, ar kuru Komisija vēlas konstatēt to Savienības tiesību normu pārkāpumu, kurās paredzētas šīs pamatbrīvības, un tādēļ tas pats par sevi noteikti nav ārkārtējas steidzamības gadījums, kas varētu pamatot konkrētas lietas izskatīšanu paātrinātā tiesvedībā.
11
Argumentācijā par pamattiesību pārkāpumu esību Komisija neesot ņēmusi vērā arī apstrīdētajā likumā noteiktās garantijas. Konkrētāk – jebkura persona, uz kuru attiecas biroja veiktā izmeklēšana un tās noslēgumā publicētais ziņojums, varot vērsties tiesā, tostarp, lai konstatētu biroja pieļautu pārkāpumu, panāktu šī pārkāpuma izbeigšanu vai saņemtu atlīdzinājumu par kaitējumu, ko minētais pārkāpums tai radījis. Turklāt biroja publicētajos ziņojumos ietvertie secinājumi paši par sevi neveidojot sankciju un tiem neesot tieši saistoša juridiska spēka, kā izriet no Alkotmánybíróság (Konstitucionālā tiesa, Ungārija) 2024. gada 15. novembra lēmuma lietā IV/02551/2024.
12
Iespējamais plaša Savienības primāro un sekundāro tiesību normu kopuma pārkāpums nepamatojot paātrinātas tiesvedības piemērošanu, bet – gluži pretēji – liek padziļinātāk un pilnīgāk izvērtēt daudzos Komisijas izvirzītos iebildumus, kuri turklāt ir sarežģīti – atbilstoši procedūrām, kas parasti ir piemērojamas saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem un tās Reglamentu.
13
Visbeidzot Ungārija norāda – lai gan Komisija ir iesniegusi Tiesā pieteikumu izskatīt šo lietu paātrinātā tiesvedībā, pirmstiesas procedūrā Komisija nebija piemērojusi par parastajiem termiņiem īsākus termiņus, un tas apstiprinot steidzamības trūkumu šajā lietā. Turklāt šīs iestādes rīcība pirmstiesas procedūrā esot atšķīrusies no citās lietās pastāvošās rīcības – tajās Komisija piemēroja par parastajiem termiņiem īsākus termiņus un vēlāk tomēr nelūdza Tiesai izskatīt šīs lietas paātrinātā tiesvedībā.
14
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši Reglamenta 133. panta 1. punktam pēc prasītāja vai atbildētāja pieteikuma Tiesas priekšsēdētājs pēc pretējās puses uzklausīšanas var pieņemt lēmumu izskatīt šo lietu paātrinātā tiesvedībā, ja lietas apstākļi prasa to izskatīt īsā termiņā.
15
Šajā lietā Ungārija apstrīd Komisijas pieteikuma izskatīt šo lietu paātrinātā tiesvedībā pamatotību, it īpaši, apšaubot šīs iestādes apgalvojumu par nevēlamām sekām, kas izriet no apstrīdētā likuma. Tomēr šī dalībvalsts neapstrīd ne to, ka minētā likuma mērķis ir aizsargāt tās suverenitāti, ne arī to, ka tajā šim nolūkam ir izveidots birojs, kura pienākums būtībā ir veikt izmeklēšanu par darbībām, kuras var kaitēt vai apdraudēt tās suverenitāti, kā arī organizācijām, kuras saņem ārvalstu atbalstu un īsteno vai atbalsta darbības, kas var ietekmēt vēlētāju gribu vai vēlēšanu rezultātus. Turklāt šāds mērķis skaidri izriet no šī likuma preambulas, kurā – kā redzams no Komisijas prasības pieteikuma un ko Ungārija nav apstrīdējusi – īpaši norādīts uz nepieciešamību “garantēt demokrātiskas debates un sabiedrisko un sociālo lēmumpieņemšanas procesu pārskatāmību, [kā arī] atklāt ārvalstu iejaukšanās mēģinājumus un novērst līdzīgus mēģinājumus”. Tāpat arī prasības pieteikumā šī iestāde ir norādījusi, ka saskaņā ar apstrīdētā likuma 11. pantu, “ja birojs konstatē faktus vai atklāj apstākļus, kas var būt pamats pārkāpuma procedūras, kriminālprocesa, administratīva procesa vai kādas citas procedūras ierosināšanai vai veikšanai, tas šajā nolūkā paziņo par procedūras norisi atbildīgajai iestādei visu tam zināmo informāciju un faktus”. Saskaņā ar Ungārijas Kriminālkodeksa grozījumiem, kas paredzēti minētā likuma 32. pantā, noteiktām ar šīm organizācijām saistītām personām arī var tikt piemērots sods par aizliegta ārvalstu atbalsta izmantošanu to darbībā. Ungārija nav iebildusi pret šo apstrīdētā likuma izklāstu.
16
Tādēļ jākonstatē, ka šī dalībvalsts ir apstrīdējusi nevis iepriekšējā punktā minēto noteikumu saturu kā tādu, bet gan no tiem pēc būtības izrietošo seku pierādīto un kaitīgo raksturu. Tomēr ar šādu apstrīdēšanu vien nav pietiekami, lai noraidītu Komisijas argumentu par nepieciešamību ātri noskaidrot, vai šie noteikumi ir vai nav pretrunā ar Savienības tiesībām, lai attiecīgā gadījumā novērstu minēto seku rašanos.
17
Ņemot vērā iepriekš minēto, jāsecina, ka vispārējās interesēs ir nepieciešams, lai jautājums par apstrīdētā likuma saderību ar Savienības tiesībām tiktu atrisināts pēc iespējas ātrāk, lai novērstu jebkādu nelabvēlīgu nenoteiktību šajā ziņā un tādējādi ļautu Ungārijai vai nu pilnībā un netraucēti piemērot minēto likumu, īstenojot valsts kompetences un suverenitāti, ja minētais likums atbilstu Savienības tiesībām, vai arī – pretējā gadījumā – veikt nepieciešamos pasākumus.
18
Proti, citā kontekstā ir jau nolemts – ja prejudiciālā nolēmuma lietā rodas būtiskas neskaidrības, kuras skar valsts konstitucionālo tiesību un Savienības tiesību pamatjautājumus, var būt nepieciešams, ņemot vērā šādas lietas īpašos apstākļus, to izskatīt īsā termiņā atbilstoši Reglamenta 105. panta 1. punktam (Tiesas priekšsēdētāja 2018. gada 19. oktobra rīkojums, Wightman u.c., C‑621/18, EU:C:2018:851, 10. punkts, un 2024. gada 29. novembra rīkojums, LC un CP, C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2024:1012, 8. punkts). Arī šajā lietā, kas saistīta ar tiešo prasību, lieta būtu jāizskata īsā termiņā saskaņā ar Reglamenta 133. panta 1. punktu, jo minētā lieta ir par konstitucionālajām attiecībām starp Savienību un tās dalībvalstīm būtiskajā un jutīgajā sabiedriskās un demokrātiskās dzīves jomā.
19
Ungārijas arguments par Komisijas izvirzīto iebildumu sarežģīto raksturu neatspēko šo secinājumu. Proti, lai arī, kā apgalvo Ungārija, ir taisnība, ka konkrētā lietā uzdoto jautājumu sarežģītais vai jutīgais raksturs, ņemot vērā juridisko un faktisko kontekstu, kas raksturo šo lietu, var likt secināt, ka tai ir grūti piemērot paātrināto tiesvedību (spriedums, 2021. gada 18. maijs, AsociaţiaForumul Judecătorilor din România u.c., C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 un C‑397/19, EU:C:2021:393, 105. punkts), šis apstāklis pats par sevi neliedz nedz izmantot šādu tiesvedību – kuras īstenošanas kārtība ļauj ņemt vērā visas katras lietas konkrētās iezīmes (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2016. gada 7. aprīlis, Padome/Front Polisario, C‑104/16 P, EU:C:2016:232, 17. punkts) – lietās, kad nepieciešams izmantot minēto tiesvedību, nedz arī veikt prasīto sarežģītu iebildumu izvērtēšanu.
20
Tādējādi jākonstatē, ka šīs lietas raksturs liek to izskatīt īsā termiņā. Tātad tai ir jāpiemēro Reglamenta 133. pantā paredzētā paātrinātā tiesvedība.
Ar šādu pamatojumu Tiesas priekšsēdētājs izdod rīkojumu:
1)
Piemērot lietai C‑829/24 Tiesas Reglamenta 133. pantā paredzēto paātrināto tiesvedību.
2)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda ‑ ungāru.