62023CC0233
ĢENERĀLADVOKĀTES LAILAS MEDINASSECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 5. septembrī (
1
)
Lieta C‑233/23
Alphabet Inc.,
Google LLC,
Google Italy Srl
pret
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato,
piedaloties:
Enel X Italia Srl,
Enel X Way Srl
(Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 102. pants – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Digitālie tirgi – Dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikums nodrošināt citam uzņēmumam piekļuvi platformai vai digitālajai infrastruktūrai – Spriedumā Bronner noteiktie nosacījumi – Piemērojamība – Objektīvs pamatojums – Dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma pienākums izstrādāt programmatūras veidni – Laika un resursu ierobežojumi – Nosacījumi – Lejupēja vai blakustirgus definīcija
I. Ievads
1.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par LESD 102. panta interpretāciju.
2.
Šo lūgumu iesniegusi Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) saistībā ar tiesvedību starp Alphabet Inc., Google LLC un Google Italy Srl, no vienas puses (
2
), un Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, no otras puses (
3
). Šīs tiesvedības priekšmets ir tāda lēmuma spēkā esamība, ar kuru AGCM konstatēja, ka Google ir ļaunprātīgi izmantojis savu dominējošo stāvokli tirgū, it īpaši tādēļ, ka nav nodrošinājis savas Android Auto lietotnes saderību ar citu Enel X Italia Srl (
4
) lietotni, kas izstrādāta saistībā ar elektroautomobiļu uzlādes pakalpojumiem.
3.
Tāpat kā vairumā gadījumu, kas saistīti ar LESD 102. pantu, arī šobrīd izskatāmajā lietā Tiesai virspalātas sastāvā būs jānosaka smalkā un nereti pretrunīgā robeža starp dominējošā stāvoklī esošu uzņēmumu likumīgiem un nelikumīgiem konkurences līdzekļiem. Šajā nolūkā, kā arī ņemot vērā to, ka šī lieta ir saistīta ar pašreizējo digitālo tirgu attīstību, Tiesai būs rūpīgi jāapsver vajadzība saglabāt šo tirgu atvērtību, vienlaikus nodrošinot atbilstīgus stimulus inovāciju veicināšanai.
4.
Jautājums ir īpaši delikāts, ja ņem vērā apstākli, ka šajā gadījumā piekļuves pieprasījums attiecas uz platformu, kura iecerēta un izstrādāta ar mērķi, lai tās darbību uzturētu trešo personu izstrādātas lietotnes, kas domātas, lai sniegtu ērtai un drošai vadīšanai paredzētus automobiļu aprīkojuma pakalpojumus. Tādēļ pirmais jautājums, kas jāizvērtē Tiesai, saistīts ar to, vai uz šobrīd izskatāmo lietu ir attiecināma pastāvošā judikatūra, kas piemērojama dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikumiem nodrošināt piekļuvi, proti, spriedums lietā Bronner (
5
), kura mērķis, kā Tiesa pati jau atzinusi, ir rast taisnīgu līdzsvaru starp apsvērumiem saistībā ar konkurenci un stimuliem.
5.
Turklāt šobrīd izskatāmajā lietā, lai nodrošinātu trešo personu lietotņu sadarbspēju ar Android Auto platformu, Google vispirms jāizstrādā programmatūras modelis, kurš pazīstams kā veidne, un tas savukārt nozīmē, ka šim nolūkam jāpiešķir finanšu un cilvēkresursi. Tādējādi Tiesai būs jālemj par to, vai pienākumi nodrošināt piekļuvi sadarbspējas ziņā paredz dominējošā stāvoklī esošiem uzņēmumiem pienākumu aktīvi rīkoties, piemēram, izstrādāt nepieciešamo programmatūru. Ja Tiesa atbildēs apstiprinoši, tai būs arī jānosaka šo pienākumu robežas un nosacījumi, kas piemērojami šādā situācijā.
6.
Visbeidzot jāatgādina, ka šī lieta tiks izskatīta pēc Digitālo tirgu akta (DTA) (
6
) stāšanās spēkā, kas šajā tiesību jomā neizbēgami rada samērā bieži izplatītu jautājumu par to, vai sadarbspējas aspektu būtu likumīgāk risināt, izmantojot likumdošanas līdzekļus, nevis sankcijas, kas balstītas uz Līguma konkurences tiesību normām, kā Google ir atkārtoti norādījusi.
II. Fakti un tiesvedība
7.
Google ir Android OS, atvērtā pirmkoda (open source) operētājsistēma Android mobilajām ierīcēm, autors un izstrādātājs. Šo sistēmu bez maksas var iegūt un mainīt ikviens – bez nepieciešamības iepriekš saņemt atļauju.
8.
Google 2015. gadā laida tirgū Android Auto – mobilajām ierīcēm ar Android operētājsistēmu paredzētu lietotni. Tā ļauj lietotājiem caur integrētu automobiļa ekrānu piekļūt atsevišķām to viedtālrunī esošām lietotnēm. Lai nodrošinātu katras lietotnes sadarbspēju ar Android Auto un šajā ziņā izvairītos no ilgstošām un dārgām pārbaudēm katrā atsevišķā gadījumā, Google ir iepriekš paredzējis risinājumus veselām lietotņu kategorijām veidņu formā. Šīs veidnes ļauj izstrādātājiem – trešām personām – izveidot savu lietotņu versijas, kas saderīgas ar Android Auto. 2018. gada beigās minētās veidnes bija pieejamas tikai plašsaziņas un ziņojumapmaiņas lietotnēm. Google ir izstrādājis arī savu karšu un navigācijas lietotņu, proti, Google Maps un Waze, versijas un atsevišķos gadījumos atļāvis izstrādātājiem izveidot personalizētas lietotnes, ja nav iepriekš definētas veidnes.
9.
Enel X sniedz elektroautomobiļu uzlādes pakalpojumus. Šis uzņēmums ietilpst Enel grupā, kas pārvalda vairāk nekā 60 % no Itālijā pieejamajām uzlādes stacijām. Enel X 2018. gada maijā laida tirgū lietotni JuicePass, kas piedāvā virkni funkciju elektrotransportlīdzekļu uzlādei. Šī lietotne it īpaši ir paredzēta i) uzlādes staciju vietu meklēšanai un rezervēšanai kartē, ii) pārejai uz Google Maps, lai plānotu navigāciju uz atlasīto uzlādes stacijas vietu, un iii) uzlādes sesijas sākšanai, pārtraukšanai un uzraudzībai, kā arī attiecīgajam maksājumam. JuicePass ir pieejama Android viedtālruņu lietotājiem, un to var lejuplādēt no Google Play.
10.
2018. gada septembrī Enel X lūdza Google nodrošināt lietotnes JuicePass saderību ar Android Auto. Tomēr Google atteicās to nodrošināt, uzsverot, ka tad, ja nepastāv īpaša veidne, plašsaziņas un ziņojumapmaiņas lietotnes ir vienīgās ar Android Auto saderīgās trešo personu lietotnes. Pēc Enel X 2018. gada decembrī iesniegtā otrā pieprasījuma Google pamatoja savu atteikumu ar drošības apsvērumiem un vajadzību racionāli sadalīt jaunas veidnes izstrādei nepieciešamos resursus.
11.
2019. gada 12. februārī Enel X vērsās AGCM, apgalvojot, ka Google rīcība ir LESD 102. panta pārkāpums. Tikmēr – pēc tam, kad AGCM bija uzsākusi procedūru, – Google laida tirgū veidnes versiju ar Android Auto saderīgu elektrotransportlīdzekļu uzlādes lietotņu beta (eksperimentālo) versiju izstrādāšanai. Tomēr AGCM secināja, ka nav skaidrs, vai ar šo versiju būs pietiekami, lai varētu integrēt visas būtiskās JuicePass funkcijas Android Auto platformā.
12.
Ar 2021. gada 27. aprīļa lēmumu AGCM atzina, ka Google rīcība, ar kuru šīs iestādes ieskatā tika likti šķēršļi un kavēta lietotnes JuicePass publicēšana Android Auto platformā, ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana LESD 102. panta izpratnē.
13.
Konkrētāk – AGCM skatījumā Android Auto ir absolūti nepieciešams ražojums to lietotņu izstrādātājiem, kuras paredzēts izmantot autovadītājiem. Tas nodrošina lietotājam ērtu lietošanu, kā arī ceļu satiksmes drošību, un tam nav līdzvērtīga tehnoloģiskā risinājuma mobilo lietotņu sadarbspējai ar automobiļu informācijas un izklaides sistēmām. Turklāt AGCM konstatēja, ka ar savu rīcību Google bija vēlējies dot priekšroku savai patentētajai Google Maps lietotnei, kaitējot citām lietotnēm, kas varētu ar to konkurēt, piemēram, attiecībā uz elektrouzlādes pakalpojumiem, kā tas bija JuicePass gadījumā. Visbeidzot AGCM atzina, ka Google rīcībai vairāk nekā divus gadus ir bijusi nelabvēlīga ietekme uz tirgu, ierobežojot patērētāju izvēles iespējas, un tam šīs iestādes skatījumā nebija objektīva pamatojuma.
14.
Ņemot vērā minētos konstatējumus, AGCM uzdeva Google laist tirgū veidnes galīgo versiju elektrouzlādes lietotņu izstrādei un iekļaut visas Enel X norādītās būtiskās funkcijas, lai padarītu JuicePass pilnībā saderīgu ar Android Auto platformu. Tā arī piesprieda Google naudas sodu 102084433,91 EUR.
15.
Google vispirms apstrīdēja AGCM lēmumu Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija), kura pilnībā noraidīja prasību. Pēc tam Google iesniedza apelācijas sūdzību Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa šajā lietā.
16.
Consiglio di Stato (Valsts padome) Google apgalvo, ka AGCM nav pienācīgi izskatījusi piekļuves atteikuma ļaunprātīgas izmantošanas novērtēšanas nosacījumus, kas izriet no Savienības tiesu judikatūras. Google it īpaši atsaucas uz Vispārējās tiesas spriedumu Microsoft (
7
).Google arī pārmet, ka AGCM apstrīdētajā lēmumā nav identificējusi attiecīgo lejupējo tirgu un tā dominējošo stāvokli tajā. Savukārt AGCM un Enel X apstrīd šos argumentus un būtībā balstās uz pamatlietā izskatāmā lēmuma pamatojumu.
17.
Consiglio di Stato (Valsts padome) ieskatā tai, lai varētu pieņemt nolēmumu pamatlietā, ir jālūdz norādījumi par LESD 102. panta interpretāciju un galvenokārt par spriedumā Bronner noteiktajiem nosacījumiem, kas piemērojami atteikumiem nodrošināt piekļuvi dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma infrastruktūrai. Saskaņā ar šiem nosacījumiem šāds atteikums tiks uzskatīts par ļaunprātīgu rīcību, ja i) piekļuves pieprasījums attiecas uz ražojumu vai pakalpojumu, kas ir absolūti nepieciešams saimnieciskās darbības veikšanai blakustirgū, ii) atteikums pēc sava rakstura ir tāds, kas izslēdz jebkādu konkurenci šajā tirgū, un iii) atteikumu nevar objektīvi pamatot. Būtībā Consiglio di Stato (Valsts padome) vēlas noskaidrot, vai tādā lietā kā pamatlieta digitālo tirgu darbības īpatnības pamato atkāpi no šiem nosacījumiem vai vismaz to elastīgu interpretāciju. Tā arī pauž šaubas par veidu, kādā konkurences iestādēm šādā gadījumā būtu jādefinē attiecīgie tirgi.
18.
Šādos apstākļos Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai saskaņā ar LESD 102. pantu ražojuma, par ko saņemts piegādes atteikums, absolūtas nepieciešamības prasība jāinterpretē tādējādi, ka piekļuvei jābūt absolūti nepieciešamai kādas noteiktas darbības īstenošanai blakustirgū, vai arī ir pietiekami, ka piekļuve ir absolūti nepieciešama uzņēmuma, kas pieprasījis piekļuvi, piedāvāto ražojumu vai pakalpojumu ērtākai izmantošanai, it īpaši gadījumā, kad ražojuma, par ko saņemts piegādes atteikums, būtiskā funkcija ir atvieglot un padarīt ērtāku jau esošo ražojumu vai pakalpojumu izmantošanu?
2)
Vai tādas rīcības gadījumā, kas kvalificēta kā piegādes atteikums, attiecīgo rīcību ir iespējams uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu LESD 102. panta izpratnē situācijā, kurā, lai gan nav piekļuves prasītajam ražojumam, i) uzņēmums, kas pieprasījis piekļuvi, jau darbojās tirgū un turpināja tajā augt visu apgalvoto ļaunprātīgās izmantošanas laiku un ii) citi ar uzņēmumu, kas pieprasījis piekļuvi ražojumam, konkurējošie uzņēmēji ir turpinājuši darboties tirgū?
3)
Vai tādas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumā, kas izpaužas kā atteikums nodrošināt piekļuvi iespējami absolūti nepieciešamam ražojumam vai pakalpojumam, LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka ražojuma vai pakalpojuma neesamība piegādes pieprasījuma brīdī jāņem vērā kā objektīvs šī atteikuma attaisnojums, vai vismaz konkurences iestādei, pamatojoties uz objektīviem elementiem, ir jāizanalizē, cik ilgs laiks dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam ir vajadzīgs, lai izstrādātu ražojumu vai pakalpojumu, piekļuve kuram ir pieprasīta, vai tomēr var prasīt, lai dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums, ievērojot atbildību, kas tam ir tirgū, paziņotu uzņēmumam, kurš pieprasījis piekļuvi, cik daudz laika būs vajadzīgs ražojuma izstrādei?
4)
Vai LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, kas kontrolē kādu digitālo platformu, var noteikt pienākumu grozīt savus ražojumus vai izstrādāt jaunus, lai dotu iespēju tiem, kas to pieprasa, piekļūt minētajiem ražojumiem? Vai tādā gadījumā dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir pienākums ņemt vērā vispārējās tirgus vajadzības vai tā atsevišķā uzņēmuma vajadzības, kas ir pieprasījis piekļuvi iespējami absolūti nepieciešamajiem datiem, vai vismaz, ievērojot īpašo atbildību, kas dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir tirgū, tam iepriekš jānosaka objektīvi kritēriji tam iesniegto pieprasījumu izskatīšanai un to sakārtošanai prioritārā secībā?
5)
Vai tādas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumā, kas izpaužas kā atteikums nodrošināt piekļuvi iespējami absolūti nepieciešamam ražojumam vai pakalpojumam, LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka konkurences iestādei vispirms jādefinē un jāidentificē konkrētais lejupējais tirgus, ko skar ļaunprātīgā izmantošana, un vai šis tirgus arī var būt tikai potenciālais tirgus?”
19.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesas kancelejā reģistrēts 2023. gada 13. aprīlī. Rakstveida apsvērumus iesniedza Itālijas valdība, Grieķijas valdība un Eiropas Komisija, kā arī pamatlietas puses. 2024. gada 23. aprīlī notika tiesas sēde, kurā piedalījās arī EBTA (Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācija) Uzraudzības iestāde.
III. Izvērtējums
20.
Consiglio di Stato (Valsts padome) ar uzdotajiem jautājumiem lūdz precizēt LESD 102. panta interpretāciju un it īpaši Tiesas judikatūru, kas piemērojama gadījumos, kad dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums atsakās nodrošināt piekļuvi savai infrastruktūrai citam uzņēmumam, kas darbojas blakustirgū. Consiglio di Stato (Valsts padome) ir uzdevusi šos jautājumus saistībā ar īpatnībām, kas šīs tiesas ieskatā ir raksturīgas digitālo tirgu darbībai.
21.
Konkrētāk – Consiglio di Stato (Valsts padome), vaicā, pirmkārt, vai, ņemot vērā Android Auto darbību, kā arī pašreizējo digitālo tirgu attīstību, nosacījums par infrastruktūras, piekļuve kurai ir pieprasīta, absolūto nepieciešamību ir uzskatāms par izpildītu, ja šī piekļuve nav absolūti nepieciešama blakustirgum, bet tomēr padara ražojumu vai pakalpojumu izmantošanu šajā tirgū ērtāku ceļu satiksmes drošības un lietošanas ērtuma ziņā.
22.
Otrkārt, Consiglio di Stato (Valsts padome) vēlas noskaidrot, vai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikumu nodrošināt piekļuvi var uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu saskaņā ar spriedumā Bronner noteiktajiem nosacījumiem, ja uzņēmums, kas pieprasījis piekļuvi, kā arī citi tirgus dalībnieki blakustirgū turpina darboties un augt, neraugoties uz piekļuves neesamību.
23.
Treškārt, Consiglio di Stato (Valsts padome) būtībā jautā, vai tas, ka nav nepieciešamā elementa pieprasītās piekļuves saņemšanai, piemēram, nav programmatūras veidnes, ir dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikuma objektīvs pamatojums. Pakārtoti šī tiesa vēlas noskaidrot, vai konkurences iestādei, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, ir jāizanalizē, cik ilgs laiks vajadzīgs, lai izstrādātu šo elementu, vai arī dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, ievērojot īpašo atbildību, kas tam ir tirgū, pieprasījuma iesniedzējam jāpaziņo šis laiks.
24.
Ceturtkārt, Consiglio di Stato (Valsts padome) vaicā, vai saskaņā ar LESD 102. pantu dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, kas kontrolē kādu digitālo platformu, saņemot piekļuves pieprasījumus, ir pienākums pielāgot savu ražojumu, lai nodrošinātu šo piekļuvi. Šajā ziņā šī tiesa jautā, vai dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, ņemot vērā tā stāvokli tirgū, būtu jāpiešķir prioritāte vispārējām tirgus prasībām vai arī pieprasījuma iesniedzēja prasībām un vai šim uzņēmumam ir jānosaka iepriekš definēti objektīvi kritēriji piekļuves pieprasījumu izvērtēšanai un prioritātes noteikšanai.
25.
Piektkārt, Consiglio di Stato (Valsts padome) vēlas noskaidrot, vai tādas ļaunprātīgas rīcības gadījumā, kas izpaužas kā atteikums nodrošināt piekļuvi iespējami absolūti nepieciešamam ražojumam, LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka konkurences iestādei vispirms precīzi jānosaka konkrētais lejupējais tirgus, ko skar ļaunprātīgā rīcība.
26.
Turpmākajos šo secinājumu punktos vispirms izvērtēšu, vai Tiesas spriedumā Bronner noteiktie nosacījumi ir uzskatāmi par piemērojamiem tādā lietā kā pamatlietā aplūkotā. Pat ja uz šo aspektu nav konkrēti attiecināms neviens no prejudiciālajiem jautājumiem, tas aptver galvenās šaubas, ko iesniedzējtiesa paudusi nolēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu. Tas ir arī pamatpremisa, uz kuru balstīti pirmie divi prejudiciālie jautājumi, un tas ir iemesls, kādēļ lietas dalībnieki Tiesā padziļināti debatēja par to. Ņemot vērā šo analīzi, pēc tam pievērsīšos iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem, kopā analizējot pirmo un otro jautājumu, no vienas puses, un arī trešo un ceturto jautājumu, no otras puses. Piektais jautājums tiks izvērtēts atsevišķi.
A.
Par spriedumā Bronner noteikto nosacījumu piemērojamību. Par pirmo un otro jautājumu
27.
LESD 102. pantā ir noteikts aizliegums vienam vai vairākiem uzņēmumiem jebkādā veidā ļaunprātīgi izmantot savu dominējošo stāvokli iekšējā tirgū vai būtiskā tā daļā un paredzēts, ka šāda stāvokļa ļaunprātīga izmantošana nav saderīga ar iekšējo tirgu, ciktāl var tikt ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm (
8
). Noteiktos apstākļos tas var aptvert arī gadījumus, kad dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums atsakās noslēgt darījumu ar citu uzņēmumu vai, konkrētāk, kad dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums atsakās nodrošināt piekļuvi kādam savam ražojumam, pakalpojumam vai infrastruktūrai citam uzņēmumam, kas darbojas blakustirgū (
9
).
28.
Kā jau iepriekš norādīts, lietas par dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikumu noslēgt darījumu ar citu uzņēmumu vai nodrošināt piekļuvi tradicionāli tiek izskatītas, ņemot vērā Tiesas spriedumā Bronner ietverto tiesas doktrīnu (
10
). Atbilstoši minētajam spriedumam, lai konstatētu ļaunprātīgu rīcību saskaņā ar LESD 102. pantu, jābūt izpildītiem trim nosacījumiem. Šie nosacījumi paredz, pirmkārt, ka pieprasītajai piekļuvei jāattiecas uz ražojumu vai pakalpojumu, kas ir absolūti nepieciešams saimnieciskās darbības veikšanai blakustirgū, otrkārt, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikumam jābūt tādam, kas izslēdz jebkādu konkurenci šajā tirgū, un, treškārt, ka šo atteikumu nevar objektīvi pamatot (
11
).
29.
Pamatojumu, kāpēc atteikums nodrošināt piekļuvi būtu raksturojams kā ļaunprātīga rīcība, pirmoreiz ir aplūkojis ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss [F. G. Jacobs] tieši secinājumos lietā Bronner (
12
). Pēc vairāk nekā divām desmitgadēm no šo secinājumu publicēšanas brīža viņa juridiskā analīze joprojām tiek citēta autoritatīvā juridiskajā literatūrā par šo jautājumu, it īpaši, lai ilustrētu to, ka pienākumu nodrošināt piekļuvi noteikšana dominējošā stāvoklī esošiem uzņēmumiem saskaņā ar LESD 102. pantu arī turpmāk būtu stingri jāierobežo (
13
).
30.
Šajos secinājumos ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss atzina, ka tiesības izvēlēties līgumpartnerus un brīvi rīkoties ar savu īpašumu ir dalībvalstu tiesību sistēmās vispārēji atzīti principi, kuriem dažkārt ir konstitucionāls raksturs. Tādēļ šo tiesību aizskārumi ir ļoti rūpīgi jāpamato (
14
). Turklāt, viņaprāt, konkurencei ilgtermiņā parasti ir labvēlīgi – un tas ir arī patērētāju interesēs – ļaut dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam savu būtisko ieguldījumu augļus rezervēt paša izmantošanai. Pretējā gadījumā šim uzņēmumam nebūtu pietiekamu pamudinājumu turpināt efektīvu ražojumu vai pakalpojumu izstrādi (
15
). Tomēr ģenerāladvokāts F. Dž. Džeikobss arī norādīja, ka atsevišķos gadījumos atteikums nodrošināt piekļuvi var izraisīt konkurences izslēgšanu vai būtisku samazināšanos, kaitējot patērētājiem gan īstermiņā, gan ilgtermiņā (
16
).
31.
Jānorāda, ka ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa argumentācija ir skaidri pārņemta Tiesas judikatūrā, visnesenāk spriedumā lietā Slovak Telekom, kurā tā atzina, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma piespiešana nodrošināt piekļuvi īpaši aizskar līgumu slēgšanas brīvību un minētā uzņēmuma tiesības uz īpašumu. Šā iemesla dēļ dominējošā stāvoklī esošiem uzņēmumiem principā ir jābūt tiesīgiem atteikt nodrošināt piekļuvi ražojumam, pakalpojumam vai infrastruktūrai, kuru tie ir attīstījuši savām vajadzībām (
17
). Galu galā – šie dominējošā stāvoklī esošie uzņēmumi būtu mazāk ieinteresēti ieguldīt efektīvos ražojumos vai iekārtās, ja tiem, pamatojoties tikai uz to konkurentu pieprasījumu vien, varētu rasties pienākums dalīt ar tiem peļņu, kas gūta no to pašu ieguldījumiem (
18
).
32.
No iepriekš minētā izriet, ka saskaņā ar LESD 102. pantu tādas lietas vērtējums, kas attiecas uz dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikumu nodrošināt piekļuvi, galu galā balstās uz trauslu līdzsvaru starp konkurentu un patērētāju interesēm blakustirgus pienācīgā attīstīšanā un auglīgas konkurences nodrošināšanā tajā, no vienas puses, un dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma līgumu slēgšanas brīvību un tiesībām uz īpašumu kā pietiekamiem stimuliem tā efektīvas darbības veicināšanai, no otras puses (
19
). Tiesas skatījumā ar spriedumu Bronner ir paredzēts panākt šo trauslo līdzsvaru, nosakot trīs jau iepriekš minētos nosacījumus (
20
).
33.
Tomēr Tiesas nesenās judikatūras analīze lietās, kurās tā ir aicināta interpretēt spriedumā Bronner noteiktos nosacījumus, liecina, ka šo nosacījumu piemērošanas joma ir diezgan ierobežota. Kā ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott] paskaidrojusi nesenajos secinājumus lietā Google Shopping (
21
), šiem nosacījumiem ir izņēmuma raksturs un parasti tie nav piemēroti ļaunprātīgas izmantošanas fakta konstatēšanai visos gadījumos saistībā ar piekļuves nodrošināšanas jautājumiem (
22
).
34.
Proti, jāatzīmē – Tiesa ir skaidri norādījusi, ka spriedumā Bronner noteikto nosacījumu ieviešana bija pamatota ar šīs lietas apstākļiem, kuros dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums atteicās nodrošināt konkurentam piekļuvi infrastruktūrai, ko tas bija attīstījis savas darbības vajadzībām. Tiesa to ir īpaši uzsvērusi ne tikai iepriekš minētajā spriedumā Slovak Telekom (
23
), bet arī pavisam nesen pasludinātajā spriedumā Baltic Rail (
24
). No pēdējā minētā sprieduma nepārprotami izriet, ka spriedumā Bronner noteiktie nosacījumi ir attiecināmi tikai uz gadījumiem, kad attiecīgā infrastruktūra ir izstrādāta dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma paša darbības vajadzībām un kad šī infrastruktūra ir paredzēta paša uzņēmuma lietošanai, izslēdzot jebkuru citu konkurentu (
25
).
35.
No minētā izriet, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, lai konstatētu, vai spriedumā Bronner noteiktie nosacījumi ir piemērojami lietā par atteikumu nodrošināt piekļuvi, jānoskaidro, vai infrastruktūra, piekļuve kurai ir pieprasīta, ir paredzēta tikai un vienīgi dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma paša darbībai un lietošanai, lai saglabātu peļņu, kas izriet no ieguldījumiem, kuri veikti šīs infrastruktūras attīstībai. Šie nosacījumi turpretī nav piemērojami, ja attiecīgā infrastruktūra ir atvērta citiem tirgus dalībniekiem, un tas Tiesas ieskatā var izrietēt no reglamentējošo pienākumu piemērošanas, kā spriedumā Slovak Telekom (
26
). Tas, nenoliedzami, a fortiori ir attiecināms uz infrastruktūru, kas ir tieši izveidota, lai to izmantotu tirgus dalībnieki, kas ir trešās personas.
36.
Šajā ziņā no iesniedzējtiesas nolēmumā ietvertā apraksta izriet, ka izskatāmā lieta skar pieprasījumu, ko Google ir saņēmis no trešās personas, kura vēlējās, lai tās izstrādāta lietotne būtu saderīga ar Android Auto platformu. Tāpat atbilstoši minētajam aprakstam Android Auto ir “viedtālruņa projekcijas” rīks, kas lietotājiem, kuri izmanto mobilās ierīces ar Android operētājsistēmu, ļauj piekļūt atsevišķām viedtālruņa lietotnēm, izmantojot automobiļa integrēto displeju. No šī viedokļa tas pilda platformas funkciju – šī kvalifikācija, protams, ir jāizvērtē iesniedzējtiesai, izskatot pamatlietu pēc būtības –, taču, spriežot pēc uzdoto jautājumu formulējuma, šķiet, ka šīs tiesas skatījumā tas tā ir (
27
).
37.
Turklāt jāuzsver, ka Android Auto, tāpat kā daudzas citas platformas vai digitālās infrastruktūras, rada vērtību, nodrošinot lietotājiem piekļuvi dažādiem sadarbspējīgiem un savstarpēji papildinošiem ražojumiem un pakalpojumiem (
28
). Faktiski tā ir iecerēta ne tikai, lai ļautu, bet arī lai mudinātu izstrādātājus – trešās personas – izveidot ar to saderīgas savu lietotņu versijas (
29
). Šajā ziņā iesniedzējtiesa, atsaucoties uz AGCM lēmumu, paskaidro, ka Android Auto ir paredzēta kā “ekosistēmas” (
30
) centrālais elements, kas datošanas jomā norāda uz darbības modeli, kurā digitālās platformas īpašnieks kopīgo datus un pakalpojumus ar ārējiem izstrādātājiem lietotāju kopienas labā (
31
).
38.
No tā izriet, kā norāda Itālijas valdība un Komisija, ka platformu, piekļuve kurai ir pieprasīta šajā lietā, kā to ir aprakstījusi iesniedzējtiesa, nevar uzskatīt par tādu, kas izstrādāta dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma paša darbības vajadzībām šo secinājumu 34. punktā minētās judikatūras izpratnē, kā arī par tādu, kas rezervēta paša uzņēmuma ekskluzīvai lietošanai. Gluži otrādi, Android Auto ar nolūku ir paredzēta kā atvērta platforma un veidota tā, lai to varētu brīvi kopīgot un lai tā paliktu trešo personu rīcībā atbilstoši Google mērķim piesaistīt pēc iespējas vairāk “automobiļos iebūvētu lietotņu” (in-car-apps), lai automobiļu vadītāji varētu saņemt visu iespējamo palīdzību, vienlaikus koncentrējoties uz automobiļa vadīšanu (
32
).
39.
Tas galvenokārt nozīmē, ka interešu un stimulu līdzsvars, kas piemērojams tādam faktiskajam scenārijam kā spriedumā Bronner, neatbilst šobrīd izskatāmās lietas pamatiezīmēm. Citiem vārdiem – ne jau piespiežot nodrošināt piekļuvi trešās personas izstrādātai lietotnei, platformas izstrādātājs un īpašnieks varētu tikt atturēts īstenot savu darbību vai veikt turpmākus ieguldījumus. Kā paskaidrošu turpmāk, šāds atturēšanas risks var rasties tikai tādēļ, ka neatbilstoši ir izsvērts objektīvais pamatojums, ko minētais uzņēmums izvirzījis atteikuma nodrošināt konkrēto piekļuvi paskaidrojumam – šim apstāklim, manuprāt, jābūt tās analīzes priekšmetā, kas jāveic tādā lietā kā pamatlietā.
40.
Tādēļ, manuprāt, spriedumā Bronner piemērotais kritērijs, kas formulēts tajā izklāstītajos nosacījumos, nav piemērojams šobrīd izskatāmajā lietā, kas, šķiet, ir nostāja, kurai piekrīt iesniedzējtiesa un kuru ir paudušas arī Itālijas un Grieķijas valdības un Komisija.
41.
Pretēji šai pieejai Google atsaucas uz Vispārējās tiesas spriedumu Microsoft. Kā plaši zināms, šī lieta attiecās uz kādreizējā EKL 82. panta (tagad LESD 102. pants) piemērošanu atteikumiem izpaust tehnoloģiskos standartus, ko aizsargā intelektuālā īpašuma tiesības (
33
). Spriedumā Vispārējā tiesa būtībā apstiprināja apstrīdētajā lēmumā veikto Komisijas analīzi, ka Microsoft ir samazinājis konkurentu ražojumu sadarbspēju ar tā dominējošo Windows operētājsistēmu. Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa precizēja Tiesas judikatūrā iepriekš noteiktos nosacījumus, lai konstatētu ļaunprātīgu rīcību lietās par atteikumu nodrošināt piekļuvi (
34
).
42.
Tomēr spriedums Microsoft attiecās uz lietu par obligāto intelektuālā īpašuma tiesību licencēšanu, kas līdzīgi kā attiecībā uz fizisku īpašumu rada saspīlējumus, kuri interešu un stimulu ziņā ir relatīvi līdzvērtīgi tiem, kas aprakstīti spriedumā Bronner (
35
). Tādēļ, pat pieņemot, ka lietu, kurā taisīts spriedums Microsoft, vispārīgi varētu uzskatīt par atteikuma nodrošināt piekļuvi digitālajai infrastruktūrai piemēru, tas negroza faktu, ka minētajā lietā aplūkotās operētājsistēmas galvenais mērķis nebija būt brīvi pieejamai citiem programmatūras izstrādātājiem, un tā ir galvenā atšķirība salīdzinājumā ar tādu platformu kā šajā lietā aplūkotā.
43.
Šā iemesla dēļ papildus apstāklim, ka Tiesai nav bijusi iespēja paust viedokli par Vispārējās tiesas īstenoto pieeju spriedumā Microsoft, jo netika iesniegta apelācijas sūdzība, neuzskatu, ka tai būtu jāatsaucas uz minēto spriedumu kā spēkā esošu precedentu, izvērtējot šobrīd izskatāmo lietu.
44.
Protams, varētu apgalvot, ka tādas īpašas veidnes neesamība, kas nodrošinātu Android Auto sadarbspēju ar elektroautomobiļu uzlādes lietotnēm, kā šajā gadījumā, liecina par Google vēlmi rezervēt šos pakalpojumus savai lietošanai. Tomēr šis arguments nav pārliecinošs, ņemot vērā šo secinājumu 36. un 37. punktā aprakstītās Android Auto platformas iezīmes. Tāpat tikai vērsīšu uzmanību uz to, ka Google, spriežot pēc iesniedzējtiesas nolēmuma formulējuma, nav izvirzījis šādu argumentu nedz iesniedzējtiesā, nedz arī Tiesā. Google minētie iemesli saistībā ar tā atteikumu nodrošināt piekļuvi faktiski attiecas uz tādas programmatūras veidnes izstrādes grūtībām drošības, laika un resursu ierobežojumu ziņā, kura nodrošinātu Android Auto un izstrādātāja – trešās personas – lietotnes sadarbspēju.
45.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu Tiesai atzīt, ka, lai konstatētu ļaunprātīgu rīcību saskaņā ar LESD 102. pantu, nav jāpārbauda, vai ir ievērota Tiesas spriedumā Bronner izstrādātā doktrīna, ciktāl dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums nodod tirgus dalībnieku, kas ir trešās personas, rīcībā platformu, kura iecerēta un izstrādāta ar mērķi, lai tās darbību uzturētu šo tirgus dalībnieku izstrādātas lietotnes. Tas it īpaši attiecas uz nosacījumiem, kas saistīti ar pieprasītās piekļuves absolūtu nepieciešamību blakustirgū, no vienas puses, un ar visas konkurences izslēgšanu šajā tirgū, no otras puses.
46.
Tā vietā pārbaude šajā pašā nolūkā būtu jākoncentrē uz to, vai dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, kuram pieder šī platforma, izslēdz, traucē vai kavējas nodrošināt trešās personas izstrādātās lietotnes pieprasīto piekļuvi, ar nosacījumu, ka šāda rīcība rada patērētājiem nelabvēlīgas pretkonkurences sekas un to nevar objektīvi pamatot (
36
). Kā norādījusi Grieķijas valdība un Komisija, šīs pretkonkurences sekas var izpausties, piemēram, kā tāda ražojuma vai pakalpojuma laišanas blakustirgū kavēšana, kas vismaz potenciāli konkurē ar ražojumu vai pakalpojumu, kuru var sniegt dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, tādējādi ierobežojot inovācijas un tehnoloģiju attīstības stimulus, kā arī patērētāju izvēli.
47.
Šobrīd izskatāmās lietas gadījumā – tā kā ar pirmajiem diviem šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu uzdotajiem jautājumiem ir lūgts sniegt norādījumus par pirmo divu spriedumā Bronner noteikto nosacījumu interpretāciju, Tiesai, ņemot vērā šo jautājumu formulējumu, manuprāt, nav jāsniedz atbilde ne uz vienu no tiem. Galu galā, izskatot pamatlietu pēc būtības, iesniedzējtiesai nebūtu obligāti jāizvērtē nedz jautājums, i) vai nosacījumu par pieprasītās piekļuves absolūto nepieciešamību var uzskatīt par izpildītu, ja šī piekļuve padara ražojumu vai pakalpojumu izmantošanu blakustirgū ērtāku ceļu satiksmes drošības un lietošanas ērtuma ziņā, nedz arī, ii) vai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma atteikumu nodrošināt piekļuvi pēc būtības var uzskatīt par ļaunprātīgu rīcību LESD 102. panta izpratnē, ja konkurence blakustirgū netiek izslēgta.
48.
Savukārt attiecībā uz pirmo prejudiciālo jautājumu šo secinājumu iepriekšējos punktos izklāstīto iemeslu dēļ aicinu Tiesu atzīt, ka spriedumā Bronner izstrādātajai doktrīnai nav nozīmes tādā lietā kā pamatlieta. Iesniedzējtiesai savā vērtējumā būtu jākoncentrējas uz šo secinājumu 46. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, kas būtībā ļautu noteikt, vai Google atteikums nodrošināt piekļuvi Android Auto platformai ir bijis šķērslis vai ir kavējis tāda ražojuma vai pakalpojuma piekļuves nodrošināšanu, kurš vismaz potenciāli konkurē ar citiem pakalpojumiem, ko Google sniedz, izmantojot šo platformu, it īpaši ar elektrotransportlīdzekļu uzlādi saistītiem pakalpojumiem – ar nosacījumu, ka šāda rīcība var nelabvēlīgi ietekmēt patērētājus un ja tā nav pamatojama ar objektīviem iemesliem.
49.
Saistībā ar otro prejudiciālo jautājumu ierosinu Tiesai aplūkot to no cita skatupunkta. Proti, joprojām varētu sniegt atbildi par to, vai atteikums nodrošināt piekļuvi var radīt pretkonkurences sekas, ja ir piemērojams tas pats pieņēmums, proti, ka uzņēmums, kas pieprasījis piekļuvi, un citi tirgus dalībnieki ir turpinājuši darboties blakustirgū un ir attīstījuši savu stāvokli tirgū, neraugoties uz pieprasītās piekļuves neesamību (
37
).
50.
Uz šo jautājumu faktiski var atbildēt, ņemot vērā pašreizējo judikatūru, galvenokārt spriedumu Servizio Elettrico Nazionale (
38
).
51.
No šā sprieduma un tajā minētās pastāvīgās judikatūras izriet, ka LESD 102. panta mērķis ir novērst to, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcības dēļ, izmantojot līdzekļus, kas nav balstīti uz sniegumu, tiek radīts šķērslis tirgū pastāvošās konkurences līmeņa saglabāšanai vai šīs konkurences attīstībai (
39
).
52.
Turklāt, lai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma praksi kvalificētu kā ļaunprātīgu, tāda uzņēmuma prakses gadījumā, kura mērķis ir izstumt konkurentus no attiecīgā tirgus, nav jāpierāda, ka rezultāts ir sasniegts, un tādēļ nav nepieciešama konkrētas izstumšanas ietekmes uz tirgus pierādīšana. LESD 102. panta mērķis ir sodīt par to, ka viens vai vairāki uzņēmumi ļaunprātīgi izmanto dominējošo stāvokli iekšējā tirgū vai būtiskā tā daļā neatkarīgi no tā, vai šāda prakse ir izrādījusies veiksmīga vai ne (
40
).
53.
Tādējādi pretēji Google apgalvotajam – tas, ka, neraugoties uz dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma ļaunprātīgo rīcību, konkrētā tirgū ir saglabājies tāds pats konkurences līmenis vai šajā tirgū ir pat konkurences pieaugums, ne vienmēr nozīmē, ka šāda rīcība nevar izraisīt pretkonkurences sekas. Pirmkārt, dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma rīcības prettiesiskais raksturs galu galā nevar būt atkarīgs no citu tirgus dalībnieku spējas mazināt šīs rīcības kaitīgo ietekmi. Otrkārt, pietiek vien norādīt, ka, nepastāvot ļaunprātīgai rīcībai, konkurence būtu varējusi pieaugt vēl vairāk un ka, piemēram, citu tirgus dalībnieku tirgus daļas apjoms arī būtu varējis palielināties vairāk, nekā tas bija noticis.
54.
Turklāt argumentu, ko dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums ir izvirzījis par konkrēto izstumšanas seku neesamību, nevar uzskatīt par pietiekamu, lai izslēgtu LESD 102. panta piemērošanu. Lai arī šis apstāklis var norādīt, ka attiecīgā rīcība nevarēja radīt apgalvotās sekas, tam tomēr jābūt papildinātam ar citiem pierādījumiem, kas liecina, ka šo konkrēto seku nebija tieši tādēļ, ka minētā rīcība nevarēja radīt šādas sekas (
41
).
55.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka – pat ja, neraugoties uz atteikumu nodrošināt piekļuvi Android Auto, citi tirgus dalībnieki turpināja darboties vai pat augt blakustirgū – tas pats par sevi nenozīmē, ka šis atteikums nevarēja radīt pretkonkurences sekas. Iesniedzējtiesai jāizvērtē, vai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcība varēja radīt šķēršļus konkurences saglabāšanai vai attīstībai, ņemot vērā visus attiecīgos lietas apstākļus un neatkarīgi no tā, vai šādas ierobežojošas sekas patiešām radās (
42
).
56.
Ņemot vērā iepriekš minēto, par pirmo prejudiciālo jautājumu secinu, ka LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka spriedumā Bronner noteiktie nosacījumi nav piemērojami, ja platformu, piekļuve kurai ir pieprasīta, dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums nav izstrādājis paša ekskluzīvai lietošanai, bet tā ir iecerēta un izstrādāta ar mērķi, lai tās darbību uzturētu izstrādātāju – trešo personu – lietotnes. Šādā situācijā nav jāpierāda šīs platformas absolūtā nepieciešamība blakustirgū. Savukārt uzņēmums ļaunprātīgi izmanto savu dominējošo stāvokli, ja tas veic darbības, kuras izslēdz, traucē vai kavē lietotnes, ko izstrādājis tirgus dalībnieks, kas ir trešā persona, piekļuvi platformai un ja šāda rīcība var radīt patērētājam nelabvēlīgas pretkonkurences sekas un to nevar objektīvi pamatot. Šīs pretkonkurences sekas var izpausties kā tāda ražojuma vai pakalpojuma laišanas blakustirgū kavēšana, kas vismaz potenciāli konkurē ar ražojumu vai pakalpojumu, kuru var sniegt dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums.
57.
Saistībā ar otro prejudiciālo jautājumu LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi: apstāklis, ka uzņēmums, kas pieprasījis piekļuvi, un citi tirgus dalībnieki ir turpinājuši darboties blakustirgū un ir attīstījuši savu stāvokli tirgū, neraugoties uz pieprasītās piekļuves digitālajai platformai neesamību, pats par sevi nenozīmē, ka dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma atteikums nodrošināt piekļuvi nevarēja radīt pretkonkurences sekas un tādēļ to nevar uzskatīt par ļaunprātīgu rīcību. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus un neatkarīgi no tā, vai šīs ierobežojušās sekas patiešām radās, jāizvērtē, vai dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma rīcība varēja kavēt konkurences saglabāšanu vai attīstību.
B.
Par trešo un ceturto jautājumu
58.
Izklāstījusi nostāju, kas, manuprāt, Tiesai būtu jāpieņem attiecībā uz pirmo un otro prejudiciālo jautājumu, tagad izskatīšu kopā trešo un ceturto jautājumu. Tie būtībā skar objektīvo pamatojumu, ko dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums var izvirzīt, atsakot piekļuvi tā izstrādātai platformai, kālab pastāv tāda rīcība, kāda aprakstīta šo secinājumu 46. punktā. Abi jautājumi ir arī par pierādīšanas pienākumu, kas šajā gadījumā jāuzņemas šim dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam vai attiecīgajām konkurences iestādēm.
59.
Iesākumā jāatzīmē, ka trešais un ceturtais jautājums ir balstīti uz Google apgalvojumiem, ka, lai nodrošinātu pieprasīto piekļuvi Android Auto platformai, vispirms bija jāizstrādā veidne lietotnēm, kas saistītas ar elektrotransportlīdzekļu uzlādes pakalpojumiem. Piekļuves pieprasījuma iesniegšanas laikā šī veidne nepastāvēja, un, kā norāda Google, tā bija absolūti nepieciešama Android Auto drošai lietošanai. Google arī apgalvo, ka šo veidni nevarēja ieviest sākotnēji pieprasītajos termiņos, citstarp ņemot vērā vajadzību iedalīt tam atbilstošus resursus un Covid‑19 pandēmiju.
60.
Pat ja LESD 102. pantā nav LESD 101. panta 3. punktam līdzvērtīga noteikuma, kas mīkstinātu šajā Līgumā noteikto aizliegumu attiecībā uz pretkonkurences nolīgumiem (
43
), dominējošā stāvoklī esošiem uzņēmumiem Tiesas judikatūrā ir paredzēta iespēja sniegt objektīvu to rīcības pamatojumu, pat ja prima facie tā ir atzīstama par ļaunprātīgu (
44
).
61.
Tas nozīmē, ka dominējošā stāvoklī esoši uzņēmumi, kuriem inkriminēta ļaunprātīga rīcība, var objektīvi pamatot savu rīcību (
45
). Ja tas veiksmīgi izdodas, LESD 102. pantā noteiktais aizliegums nav piemērojams. Dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums var pamatot savu rīcību, citstarp pierādot, ka tā rīcība ir objektīvi nepieciešama (
46
) – šī prasība ir jāskata arī apvienojumā ar nosacījumu, ka attiecīgajai rīcībai jābūt samērīgai (
47
).
62.
Vispirms iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai apstāklis, ka piekļuves pieprasījuma iesniegšanas laikā nebija veidnes, jāņem vērā kā atteikuma nodrošināt piekļuvi objektīvs pamatojums, vai arī – pakārtoti – attiecīgajam dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam var būt pienākums izstrādāt šo veidni, lai atvieglotu piekļuvi tā digitālajai platformai. Saistībā ar šo jautājumu būtībā jānosaka to pienākumu apjoms, kas jāizpilda dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, ja izstrādātājs – trešā persona – ir pieprasījis piekļuvi tā platformai.
63.
Kā norādīju šo secinājumu ievadā (
48
), viens no visdelikātākajiem jautājumiem, kas Tiesai jāizlemj šajā lietā, ir tas, vai sadarbspējas ziņā piekļuves pienākumi liek dominējošā stāvoklī esošiem uzņēmumiem aktīvi rīkoties, piemēram, izstrādāt nepieciešamo programmatūru, proti, veidni. Ja Tiesa atzītu, ka tas tā ir, attiecīgajam dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam, lai izpildītu LESD 102. pantā paredzētos pienākumus, būtu ne tikai jāļauj piekļūt savai platformai, bet arī jāvelta laiks un resursi, lai nodrošinātu šo piekļuvi.
64.
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jebkurš izņēmums no konkrētas Savienības tiesību normas jāinterpretē šauri (
49
) un šī izpratne ir mutatis mutandis piemērojama, izvērtējot objektīvo pamatojumu LESD 102. panta jomā (
50
). Saistībā ar atteikumu nodrošināt piekļuvi tādai platformai kā pamatlietā un ar nosacījumu, ka šis atteikums rada pretkonkurences sekas, kā aplūkots šo secinājumu pirmajā daļā, var akceptēt tikai tādus apstākļus, kuri apdraud šīs platformas darbību un mērķi.
65.
Šobrīd izskatāmajā lietā tas, vispirmām kārtām un galvenokārt, nozīmē, ka gadījumā, ja attiecīgajam dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam nav tehniskas iespējas izstrādāt veidni, šādas veidnes neesamība pati par sevi var būt objektīvs pamatojums. Kā norāda Komisija, tas būtu attiecināms arī uz gadījumiem, kad piekļuves nodrošināšana, izmantojot šo veidni, tehniski varētu ietekmēt platformas darbību vai kad piekļuves nodrošināšana varētu būt pretrunā tās ekonomiskajam modelim vai mērķim. Savukārt, ja šādas veidnes izstrāde nav neiespējama un platformas darbība netiek ietekmēta vai piekļuves sniegšana nav pretrunā tās ekonomiskajam modelim vai mērķim, tad šā dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma stingrs un tiešs atteikums, pamatojoties uz veidnes neesamību, būtu uzskatāms par ļaunprātīgu izmantošanu saskaņā ar LESD 102. pantu.
66.
Turklāt jāņem vērā – tas vien, ka izstrādāt veidni ir sarežģīti, kā būtībā apgalvo Google, arī nepamato pilnīgu atteikumu nodrošināt piekļuvi. Kā norādīts šo secinājumu 61. punktā, šajā gadījumā būtu jāveic nepieciešamības un samērīguma novērtējums, šādam nolūkam ņemot vērā visus ar atteikumu saistītos apstākļus vai ārējos faktorus. Šādā novērtējumā un it īpaši, apsverot atteikuma samērīgumu, jāizvērtē (sarežģītais) konteksts, ar ko saskaras dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, lai izstrādātu šo veidni.
67.
Jānorāda, ka lietas dalībnieki neapstrīd, ka programmatūras veidnes izstrāde patiešām ir nepieciešama, lai nodrošinātu trešās personas izstrādātas lietotnes sadarbspēju ar tādu platformu kā Android Auto. Faktiski no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka šīs veidnes, kas paredzētas visām lietotņu kategorijām, jāizstrādā, lai izvairītos no ilgstošām un dārgām pārbaudēm, kas citādi būtu nepieciešamas, lai nodrošinātu katras atsevišķās lietotnes saderību ar Android Auto platformu. Šo darbu turklāt var veikt vienīgi Google kā šīs platformas īpašnieks (
51
). Tādējādi – neskarot iesniedzējtiesas veikto konkrēto novērtējumu – tas nozīmē, ka tādā lietā kā pamatlietā nepieciešamības kritērijs objektīva pamatojuma izvērtējumā ir viegli izpildāms, ciktāl nav šaubu par to, ka no veidnes izstrādes nevar izvairīties, lai tādai lietotnei kā Enel X izstrādātā lietotne nodrošinātu drošu piekļuvi Android Auto platformai.
68.
Turpretim atteikuma samērīguma aspekts, manuprāt, jāanalizē dziļāk. Tieši šajā posmā dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma izvirzītais pamatojums attiecībā uz laika un resursu ierobežojumiem programmatūras veidnes izstrādei ir būtisks, lai garantētu tirgu atvērtības saglabāšanu, vienlaikus nodrošinot, ka dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam ir atbilstoši stimuli.
69.
Runājot par laika ierobežojumiem, iesniedzējtiesa nav pārliecināta, vai konkurences iestādei, pamatojoties uz objektīviem faktoriem, jāveic izmeklēšana par to, cik ilgs laiks dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam vajadzīgs, lai izstrādātu programmatūras veidni ar nolūku nodrošināt pieprasīto piekļuvi platformai, vai arī, gluži otrādi, dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, ievērojot atbildību, kas tam ir tirgū, jāinformē pieprasījuma iesniedzējs, cik daudz laika būs vajadzīgs šīs veidnes izstrādei.
70.
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas judikatūrai, lai gan Savienības vai valsts līmenī konkurences iestādēm ir pienākums pierādīt tādu apstākļu pastāvēšanu, kuri veido LESD 102. panta pārkāpumu, attiecīgajam dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam ir jānorāda iespējamais objektīvais pamatojums un šajā ziņā jāizvirza argumenti un pierādījumi (
52
). Turklāt Tiesa ir noteikusi – attiecīgajam dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam, kam ir sākotnējais pierādīšanas pienākums, jāiesniedz konkrēti pierādījumi un tas nevar tikai izvirzīt neskaidrus, vispārīgus vai teorētiskus argumentus (
53
).
71.
Loģiski, ka faktoriem, uz kuriem atsaucas dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, apgalvojot, ka tā rīcība ir bijusi objektīvi pamatota, jābūt tiem faktoriem, kurus uzņēmums ir ņēmis vērā šīs rīcības laikā (
54
). Tādēļ atteikuma nodrošināt piekļuvi konkrēto nosacījumu pārbaude ir svarīgs elements, lai noteiktu, vai dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma norādītais pamatojums patiešām ir bijis tā rīcības pamatā. Ja šī prasība ir izpildīta, tad konkurences iestādei – plānojot konstatēt dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu –jāpierāda, ka šī uzņēmuma izvirzītie argumenti un pierādījumi nevar tikt pieņemti un norādīto pamatojumu tādēļ nevar akceptēt (
55
).
72.
Šobrīd izskatāmajā lietā jāatzīmē – konkurences iestādē atsaucoties uz laika ierobežojumiem kā objektīvu pamatojumu, pirmais pierādījums par to jāsniedz dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam, kurš nevar vienkārši atsaukties uz šiem ierobežojumiem, lai pamatotu savu atteikumu nodrošināt piekļuvi. Gluži otrādi, kā uzdotajā jautājumā ierosinājusi iesniedzējtiesa, šim uzņēmumam jāpierāda, ka tas ir paziņojis tirgus dalībniekam, kurš pieprasījis piekļuvi, par to, cik ilgs laiks vajadzīgs šīs veidnes izstrādei. Šī izstrāde var būt tik ilga, cik objektīvi nepieciešams, un ne vienmēr tūlītēja. Turklāt tāda sarežģīta situācija kā Covid‑19 pandēmija, uz kuru atsaucies Google, arī var būt vērā ņemams faktors. Nākamais posms paredz – ja attiecīgā konkurences iestāde pierāda, ka dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma veiktais novērtējums nav atbilstošs saistībā ar veidnes izstrādei norādīto termiņu, objektīvais pamatojums nebūs atzīstams par tādu, ar ko var nodrošināt izvērtējamās rīcības aizstāvību (
56
). Visbeidzot – pats par sevi saprotams, ka attiecīgā tiesa pēc tam var pārbaudīt visus šos elementus.
73.
Līdzīgu pieeju var izmantot arī attiecībā uz resursiem, kas dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam varētu būt jāpiešķir veidnes izstrādei, lai nodrošinātu trešās personas lietotnes sadarbspēju ar platformu. Patiesībā diskusija par cilvēkresursu un finanšu resursu ierobežojumiem saistībā ar veidnes izstrādi, kā apgalvo Google, ir diskusija par izmaksām, kuras saistītas ar šo izstrādi, un to, kam šīs izmaksas būtu jāsedz.
74.
Vispirms jānorāda – tas, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam ir jābūt pienākumam nodrošināt piekļuvi platformai un šajā nolūkā izstrādāt veidni, kā jau paskaidrots šajos secinājumos, nenozīmē, ka šim uzņēmumam obligāti jāuzņemas ar šo izstrādi saistītās izmaksas. Tas ir īpaši būtiski, lai garantētu, ka LESD 102. panta piemērošana un no tā izrietošie sadarbspējas pienākumi nerada nekādus šķēršļus dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam kā attiecīgās platformas sākotnējam izstrādātājam un īpašniekam.
75.
Iepriekš minētais apsvērums nozīmē, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam jāspēj atsaukties uz resursu ierobežojumiem kā objektīvu pamatojumu, lai neizstrādātu veidni trešās personas lietotnei. Tomēr, lai šo pamatojumu varētu pieņemt, ir svarīgi nodrošināt, ievērojot šo secinājumu 70. un 71. punktā minēto judikatūru, ka uzņēmumam, kas pieprasījis piekļuvi, tiek piedāvāta iespēja samaksāt atbilstīgu atlīdzību, pamatā pēc tam, kad ir novērtētas nepieciešamās veidnes izstrādes izmaksas. Tas vien, ka dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums atsaucas uz resursu ierobežojumiem, nepiedāvājot iepriekš minēto iespēju, manuprāt, neatbilstu objektīva pamatojuma atzīšanas prasībām (
57
). Ja uzņēmums, kas pieprasījis piekļuvi, uzskatītu attiecīgās izmaksas par neatbilstīgām vai nesamērīgām, attiecīgajai konkurences iestādei, ja tā plāno konstatēt dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, būtu jāpierāda, ka dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma izvirzītie argumenti un pierādījumi šo izmaksu aprēķināšanai nav pārliecinoši un norādītais pamatojums tādēļ nevar tikt pieņemts.
76.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, nosakot, vai dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma izvirzītais objektīvais pamatojums laika un resursu ierobežojumu ziņā ir pieņemams, šis pamatojums ir rūpīgi jāizvērtē saistībā ar nepieciešamības un samērīguma prasībām, ievērojot šo secinājumu iepriekšējos punktos izklāstītos apsvērumus.
77.
Atliek vēl atbildēt uz jautājumu, vai apstāklis, ka dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums vienlaikus ir saņēmis vairākus piekļuves pieprasījumus, arī var būt objektīvs pamatojums saskaņā ar LESD 102. pantu. Šis jautājums arī ir daļa no iesniedzējtiesas paustajām šaubām – tā vēlas noskaidrot, vai šajā kontekstā dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam, ievērojot tā īpašo atbildību tirgū, ir iepriekš jānosaka objektīvi kritēriji tam iesniegto pieteikumu izskatīšanai un to prioritātes noteikšanai.
78.
Jānorāda, ka atsauci uz dominējošā stāvoklī esošu uzņēmumu īpašo atbildību, kas vairākkārtīgi noteikta Tiesas judikatūrā (
58
), nedrīkstētu sajaukt ar analīzi saistībā ar šī uzņēmuma izvirzīto pamatu, lai pamatotu atteikumu nodrošināt piekļuvi tā izstrādātai platformai. Patiešām, Tiesa varētu uzskatīt – kā norādīts šajos secinājumos –, ka šī atbildība pamato pienākumu nodrošināt piekļuvi, ja ir piemērojami šo secinājumu 46. punktā minētie nosacījumi. Tomēr, kā norādījis Google, šajā ziņā nepastāvot tiesību aktos noteiktam pienākumam, tas pats par sevi nevar būt pamats, lai ieviestu pienākumu ex ante paredzēt un definēt objektīvus kritērijus vienlaikus iesniegtu piekļuves pieprasījumu izskatīšanai.
79.
Tas ir īpaši svarīgi tādā lietā kā pamatlieta, kurā, manuprāt, dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma izvirzītā pamatojuma pieņemšana nevar būt atkarīga no tā, vai pastāv iepriekš noteikti objektīvi kritēriji. Vairāku vienlaikus iesniegtu piekļuves pieprasījumu gadījumā šādu kritēriju neesamība, nenoliedzami, varētu būt elements, kas jāņem vērā, novērtējot dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam inkriminētās rīcības ļaunprātību, ja tā izraisa pārmērīgu kavēšanos piekļuves nodrošināšanas ziņā vai diskriminējošu attieksmi pret pieprasījuma iesniedzējiem, kuri vienlaikus iesnieguši piekļuves pieprasījumus. Tomēr no iesniedzējtiesas nolēmuma neizriet, ka tas tā ir šajā gadījumā, un tas nozīmē, ka šī neesamība pati par sevi nevar būt pamats attiecīgās ļaunprātīgās rīcības konstatēšanai.
80.
Ņemot vērā iepriekš veikto analīzi, attiecībā uz trešo prejudiciālo jautājumu secinu, ka LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcība, kura izpaužas kā atteikums nodrošināt tirgus dalībniekam, kas ir trešā persona, piekļuvi tādai platformai kā pamatlietā, var būt objektīvi pamatota, ja tehniski nav iespējams nodrošināt prasīto piekļuvi vai arī ja tā tehniski varētu ietekmēt platformas darbību vai būt pretrunā tās ekonomiskajam modelim vai mērķim. Tas vien, ka, lai nodrošinātu piekļuvi šai platformai, dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam papildus piekrišanai jāizstrādā arī programmatūras veidne, ņemot vērā tā tirgus dalībnieka īpašās vajadzības, kas pieprasījis piekļuvi, pats par sevi nevar pamatot atteikumu nodrošināt piekļuvi, ar nosacījumu, ka šai izstrādei ir atvēlēts atbilstošs termiņš un ka dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums par šo izstrādi saņem atbilstošu kompensāciju. Dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam par abiem šiem elementiem pēc tā pieprasījuma saņemšanas jāpaziņo tirgus dalībniekam, kas pieprasījis piekļuvi.
81.
Saistībā ar ceturto prejudiciālo jautājumu LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka tas pats par sevi nevar būt pamats pienākumam ex ante noteikt objektīvus kritērijus, lai izvērtētu pieprasījumus par piekļuvi platformai. Tikai vairāku vienlaikus iesniegtu pieprasījumu gadījumā šo kritēriju neesamība varētu būt elements, kas jāņem vērā, lai novērtētu dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam inkriminētās rīcības ļaunprātību, ja tā izraisa pārmērīgu kavēšanos piekļuves nodrošināšanas ziņā vai diskriminējošu attieksmi pret pieprasījuma iesniedzējiem, kuri vienlaikus iesnieguši piekļuves pieprasījumus.
C.
Par piekto jautājumu
82.
Ar piekto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai tādas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumā, kas izpaužas kā atteikums nodrošināt piekļuvi digitālai platformai, LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka konkurences iestādei ir jādefinē konkrētais lejupējais tirgus, ko skar ļaunprātīgā izmantošana, un jānosaka, vai tas var būt tikai potenciālais tirgus.
83.
Kā plaši zināms – LESD 102. panta piemērošanas kontekstā, lai konstatētu dominējošo stāvokli, iepriekš ir obligāti jādefinē konkrētā ražojuma tirgus vai ģeogrāfiskais tirgus, kurā attiecīgais uzņēmums ieņem šādu stāvokli. Tādas rīcības gadījumā, kas izpaužas kā atteikums nodrošināt piekļuvi infrastruktūrai, tas parasti ir augšupējais tirgus, kurā atrodas šī infrastruktūra. Šīs kategorijas lietās ir arī jāidentificē blakus (lejupējais) tirgus, kurā uzņēmums, kas pieprasījis piekļuvi, plāno darboties un kurā var rasties dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma rīcības pretkonkurences sekas (
59
).
84.
Paturot to prātā, Tiesas judikatūrā saistībā ar blakustirgu ir atzīts, ka pietiek ar to, ka var tikt identificēts potenciālais vai pat hipotētiskais tirgus (
60
). Proti, var būt jāidentificē tikai divi dažādi ražošanas posmi un to faktiskā savstarpējā saistība (
61
).
85.
Tādēļ, kā pareizi norādījusi Itālijas valdība un Komisija, nav paredzēts pienākums visaptveroši definēt konkrēto lejupējo tirgu, izvērtējot, vai dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma rīcība varēja ierobežot konkurenci, it īpaši, ja šī rīcība ir izpaudusies kā atteikums nodrošināt piekļuvi. Ir tiesa, ka šajos gadījumos spēja ierobežot konkurenci principā jāizvērtē saistībā ar tirgu, kurā var rasties pretkonkurences sekas, proti, lejupējo vai blakustirgu, attiecībā pret augšupējo tirgu, piekļuvi kuram ir atteicis dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums. Tomēr, manuprāt, tas obligāti neprasa noteikt konkrēto ražojuma tirgu un ģeogrāfisko tirgu Komisijas paziņojuma par jēdziena “konkrētais” tirgus definīciju (
62
) izpratnē un definēt tā tvērumu, kā būtībā apgalvo Google. Konkurences iestādei pietiek pierādīt, ka attiecīgā rīcība var radīt pretkonkurences sekas attiecībā uz savstarpēji konkurējošiem ražojumiem vai pakalpojumiem, pat ja tā ir tikai potenciāla konkurence.
86.
Tas vēl jo vairāk attiecas uz gadījumiem, kad attiecīgais tirgus vēl tikai attīstās vai strauji attīstās un tādēļ tā tvērums nav pilnībā definēts brīdī, kad tiek īstenota iespējami ļaunprātīgā rīcība. Šādos gadījumos konkrētā tirgus definēšana varētu izrādīties ļoti sarežģīta un radīt spekulatīvus apsvērumus. Tādēļ šķiet pietiekami, ka konkurences iestāde rūpīgi pārbauda konkrētā tirgus iezīmes un tvērumu un pienācīgi ņem tos vērā, analizējot attiecīgās rīcības iespējamo ietekmi.
87.
Šobrīd izskatāmajā lietā jānorāda, ka atbilstīgi iesniedzējtiesas nolēmumā sniegtajam aprakstam Google rīcība skar mainīgu tirgu. Ievērojot to, ka šis jautājums jāizvērtē iesniedzējtiesai, jānorāda, ka AGCM savā lēmumā vispirms pārbaudīja elektrouzlādes pakalpojumu lietotņu nozari. Pēc tam tā definēja “konkurences vidi attiecībā uz elektrotransportlīdzekļu uzpildes pakalpojumiem, kas sniegti, izmantojot lietotnes”, kurā tās ieskatā elektrotransportlīdzekļu uzpildes pakalpojumu un navigācijas lietotnes savstarpēji konkurē, un minēja vairākus elementus, kas norādīja uz tādu konkurences situāciju starp abām lietotņu kategorijām, kam ir vismaz potenciāls raksturs. Šie apsvērumi vēlāk tika ņemti vērā, analizējot, vai Google rīcība var radīt attiecīgās pretkonkurences sekas.
88.
Saistībā ar piekto prejudiciālo jautājumu tādēļ secinu, ka LESD 102. pants jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums atsaka piekļuvi tādai platformai kā pamatlietā, konkurences iestādei saskaņā ar paziņojumu par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju nav pienākuma izsmeļoši definēt tirgu, kurā atteikums nodrošināt piekļuvi varētu radīt pretkonkurences sekas. Konkurences iestādei pietiek pierādīt, ka attiecīgā rīcība varēja radīt pretkonkurences sekas attiecībā uz savstarpēji konkurējošiem ražojumiem vai pakalpojumiem.
IV. Secinājumi
89.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)
Saistībā ar pirmo prejudiciālo jautājumu LESD 102. pants
jāinterpretē tādējādi, ka 1998. gada 26. novembra spriedumā Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569) noteiktie nosacījumi nav piemērojami, ja platformu, piekļuve kurai ir pieprasīta, dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums nav izstrādājis paša ekskluzīvai lietošanai, bet tā iecerēta un izstrādāta ar mērķi, lai tās darbību uzturētu izstrādātāju – trešo personu – lietotnes. Šādā situācijā nav jāpierāda šīs platformas absolūtā nepieciešamība blakustirgū. Savukārt uzņēmums ļaunprātīgi izmanto savu dominējošo stāvokli, ja tas veic darbības, kuras izslēdz, traucē vai kavē lietotnes, ko izstrādājis tirgus dalībnieks, kas ir trešā persona, piekļuvi šai platformai un ja šāda rīcība var radīt patērētājiem nelabvēlīgas pretkonkurences sekas un to nevar objektīvi pamatot.
2)
Saistībā ar otro prejudiciālo jautājumu LESD 102. pants
jāinterpretē tādējādi – apstāklis, ka uzņēmums, kas pieprasījis piekļuvi, un citi tirgus dalībnieki ir turpinājuši darboties blakustirgū un ir attīstījuši savu stāvokli tirgū, neraugoties uz pieprasītās piekļuves digitālajai platformai neesamību, pats par sevi nenozīmē, ka dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma atteikums nodrošināt piekļuvi nevarēja radīt pretkonkurences sekas un tādēļ to nevar uzskatīt par ļaunprātīgu rīcību. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus atbilstošos lietas apstākļus un neatkarīgi no tā, vai šīs ierobežojušās sekas patiešām radās, jāizvērtē, vai dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma rīcība varēja kavēt konkurences saglabāšanu vai attīstību.
3)
Saistībā ar trešo prejudiciālo jautājumu LESD 102. pants
jāinterpretē tādējādi, ka rīcība, kura izpaužas kā atteikums nodrošināt tirgus dalībniekam, kas ir trešā persona, piekļuvi tādai platformai kā pamatlietā, var būt objektīvi pamatota, ja tehniski nav iespējams nodrošināt prasīto piekļuvi, vai arī ja tā tehniski varētu ietekmēt platformas darbību vai būt pretrunā tās ekonomiskajam modelim vai mērķim. Tas vien, ka, lai nodrošinātu piekļuvi šai platformai, dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam papildus piekrišanai jāizstrādā arī programmatūras veidne, ņemot vērā tā tirgus dalībnieka īpašās vajadzības, kas pieprasījis piekļuvi, pats par sevi nevar pamatot atteikumu nodrošināt piekļuvi, ar nosacījumu, ka šai izstrādei ir atvēlēts atbilstošs termiņš un ka dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums par šo izstrādi saņem pienācīgu atlīdzību. Dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam par abiem šiem elementiem pēc tā pieprasījuma saņemšanas jāpaziņo tirgus dalībniekam, kas pieprasījis piekļuvi.
4)
Saistībā ar ceturto prejudiciālo jautājumu LESD 102. pants
jāinterpretē tādējādi, ka tas pats par sevi nevar būt pamats pienākumam ex ante noteikt objektīvus kritērijus, lai izvērtētu pieprasījumus piekļūt platformai. Tikai vairāku vienlaikus iesniegtu pieprasījumu gadījumā šo kritēriju neesamība varētu būt elements, kas jāņem vērā, lai novērtētu dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam inkriminētās rīcības ļaunprātību, ja tā izraisa pārmērīgu kavēšanos piekļuves nodrošināšanas ziņā vai diskriminējošu attieksmi pret pieprasījuma iesniedzējiem, kuri vienlaikus iesnieguši piekļuves pieprasījumus.
5)
Saistībā ar piekto prejudiciālo jautājumu LESD 102. pants
jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums atsaka piekļuvi tādai platformai kā pamatlietā, konkurences iestādei saskaņā ar Komisijas paziņojumu par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju Savienības konkurences tiesībās (C/2024/1645) nav pienākuma izsmeļoši definēt tirgu, kurā atteikums nodrošināt piekļuvi varētu radīt pretkonkurences sekas. Konkurences iestādei pietiek pierādīt, ka attiecīgā rīcība varēja radīt pretkonkurences sekas attiecībā uz savstarpēji konkurējošiem ražojumiem vai pakalpojumiem.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	Google Italy Srl ir Google LLC (kura mātesuzņēmums savukārt ir Alphabet Inc.) Itālijas meitasuzņēmums. Vienkāršības labad šos trīs uzņēmumus, kas ir prasītāji pamatlietā, visus kopā dēvēšu par “Google”.
(
3
)	Konkurences un tirgus uzraudzības iestāde, Itālija (turpmāk tekstā – “AGCM”).
(
4
)	Turpmāk tekstā – “Enel X”.
(
5
)	Spriedums, 1998. gada 26. novembris, Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:569) (turpmāk tekstā – “spriedums Bronner” vai “spriedumā Bronner noteiktie nosacījumi”).
(
6
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2022/1925 (2022. gada 14. septembris) par sāncensīgiem un godīgiem tirgiem digitālajā nozarē un ar ko groza Direktīvas (ES) 2019/1937 un (ES) 2020/1828 (Digitālo tirgu akts) (OV 2022, L 265, 1. lpp.).
(
7
)	Skat. citstarp spriedumu, 2007. gada 17. septembris, Microsoft/Komisija (T‑201/04, EU:T:2007:289) (turpmāk tekstā – “spriedums Microsoft”).
(
8
)	Spriedums, 2021. gada 25. marts, Slovak Telekom/Komisija (C‑165/19 P, EU:C:2021:239, 40. punkts) (turpmāk tekstā – “spriedums Slovak Telekom”).
(
9
)	Visaptverošu skaidrojumu par atteikuma noslēgt darījumu juridisko un ekonomisko pamatojumu skat. O’Donoghue, R. KC un Padilla, J., The Law and Economics of Article 102 TFEU, Bloomsbury, 2020, 509. un nākamās lpp.
(
10
)	Spriedums Bronner, 41. punkts. Skat. arī spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257); spriedumu, 2011. gada 17. februāris, TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83); spriedumu, 2014. gada 10. jūlijs, Telefónica un Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062); spriedumu Slovak Telekom; spriedumu, 2021. gada 25. marts, Deutsche Telekom/Komisija (C‑152/19 P, EU:C:2021:238); spriedumu, 2022. gada 12. maijs, Servizio Elettrico Nazionale u.c. (C‑377/20, EU:C:2022:379); un spriedumu, 2023. gada 12. janvāris, Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C‑42/21 P, EU:C:2023:12; turpmāk tekstā – “spriedums Baltic Rail”).
(
11
)	Pirmais un otrais minētais nosacījums dažkārt tiek minēti apgrieztā secībā.
(
12
)	Ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa secinājumi lietā Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264).
(
13
)	Skat. citstarp Whish, R. un Bailey, D., Competition Law, 10. izd., Oxford University Press, 2021, 772. un 773. lpp.
(
14
)	Ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa secinājumi lietā Bronner (C‑7/97, EU:C:1998:264, 56. punkts).
(
15
)	Turpat (57. un 62. punkts).
(
16
)	Turpat (61. punkts).
(
17
)	Spriedums Slovak Telekom (46. punkts).
(
18
)	Turpat (47. punkts).
(
19
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Baltic Rail (86. punkts). Skat. arī spriedumu, 2021. gada 10. novembris, Google un Alphabet/Komisija (Google Shopping) (T‑612/17, EU:T:2021:763, 217. punkts).
(
20
)	Turpat.
(
21
)	Skat. ģenerāladvokātes J. Kokotes secinājumus lietā Google un Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14). Šo secinājumu sagatavošanas brīdī spriedums šajā lietā vēl nav pasludināts.
(
22
)	Turpat (83. un nākamie punkti).
(
23
)	Spriedums Slovak Telekom, 45. punkts.
(
24
)	Spriedums Baltic Rail, 80. punkts.
(
25
)	Turpat (80. un 82. punkts).
(
26
)	Kritisku šīs pieejas analīzi skat. citstarp O’Donoghue, R. KC un Padilla, J., minēts iepriekš, 585. lpp., un Muscat, A., “Testing for abusive refusals to supply in EU competition law: Past, present and future”, European Competition Law Review, 42(5), 2021, 256.–268. lpp.
(
27
)	Skat. it īpaši ceturto prejudiciālo jautājumu, kurā izmantots formulējums “dominējošā stāvoklī esošs uzņēmums, kas kontrolē kādu digitālo platformu”. Skat. arī Google sniegto “Android Auto” definīciju, kura pieejama https://source.android.com/docs/automotive/start/what_automotive un saskaņā ar kuru tā raksturota kā “platforma”.
(
28
)	Shier, G. un Byrne. T., “Economic principles”, no: Wiggers, M., Struijlaart, R. un Dibbits, J. (izd.), Digital Competition Law in Europe, Kluwer Law International, 2023, 17. lpp.
(
29
)	Šajā ziņā skat. Android Auto kvalitātes vadlīnijas, kas jāievēro lietotņu izstrādātājiem, kuri izstrādā šim ražojumam paredzētās lietotnes, un kas pieejamas https://transparency.google/our‑policies/product‑terms/android‑auto/.
(
30
)	Skat. arī “Building an ecosystem”, kas pieejams https://developer.android.com/cars.
(
31
)	Skat. Mens, T., De Roover, C. un Cleve, A. (izd.), Software Ecosystems: Tooling and Analytics, Springer, 2023, 6. lpp.
(
32
)	Skat. informāciju par Google mērķi uzlabot lietotāju pieredzi un palīdzēt izstrādātājiem sasniegt vairāk autovadītāju ar automobiļos iebūvētām lietotnēm, izmantojot Android Auto, pieejama https://android‑developers.googleblog.com/2020/08/android‑for‑cars.html#:~:text=We%20launched%20Android%20Auto%20for_cars%20in%20the%20coming%20months.
(
33
)	Skat Andreangeli, A., “Case note on T‑201/04, Microsoft v Commission, Judgment of 17 September 2007”, Common Market Law Review, 45. sēj., Nr. 3, 2008, 863. lpp., kā arī Donoghue, R. KC un Padilla, J., minēts iepriekš, 534. un 535. lpp.
(
34
)	Spriedums Microsoft, 647. un 648. punkts.
(
35
)	Skat. šo secinājumu 30. un 31. punktu.
(
36
)	Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokātes J. Kokotes secinājumus lietā Google un Alphabet/Komisija (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, 89. punkts).
(
37
)	Viens no galvenajiem argumentiem, ko Google izvirzīja iesniedzējtiesā, kā aprakstīts iesniedzējtiesas nolēmumā, ir tāds, ka starp Android Auto un tādu lietotni kā JuicePass nav konkurences attiecību, un tas nozīmē, ka atteikums nodrošināt piekļuvi nekādā ziņā nevar būt pamats pretkonkurences izstumšanas seku konstatēšanai. Tomēr otrais prejudiciālais jautājums attiecas nevis uz šo aspektu, bet gan uz to, vai pretkonkurences seku esamība var tikt izslēgta, ja iestājas šajā jautājumā aprakstītie apstākļi. Tādēļ, manuprāt, Tiesai nav jāizskata Google argumenti, bet par tiem pēc būtības ir jālemj iesniedzējtiesai.
(
38
)	Spriedums, 2022. gada 12. maijs, Servizio Elettrico Nazionale u.c. (C‑377/20, EU:C:2022:379).
(
39
)	Turpat (44. punkts).
(
40
)	Turpat (53. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī spriedums, 2023. gada 19. janvāris, Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, 41. punkts).
(
41
)	Turpat (56. un 72. punkts un tajos minētā judikatūra).
(
42
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu 2011 gada 17. februāris, TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83, 64. punkts).
(
43
)	Skat. ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa secinājumus lietā Syfait u.c. (C‑53/03, EU:C:2004:673, 71. un 72. punkts).
(
44
)	Spriedums, 2012. gada 27. marts, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, 40. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī Komisijas paziņojumu – Norādījumi par Komisijas prioritātēm, piemērojot [LESD 102.] pantu dominējošu uzņēmumu ļaunprātīgai, izslēdzošai rīcībai (OV 2009, C 45, 7. lpp., turpmāk tekstā – “Komisijas norādījumi”, 28.–31. punkts).
(
45
)	Kritiskai analīzei skat. Castillo de la Torre, F. un Gippini‑Fournier, E., Evidence, Proof and Judicial Review in EU Competition Law, Edward Elgar Publishing, 2024, 243.‑247. lpp.
(
46
)	Skat. spriedumu, 2012. gada 27. marts, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, 41. punkts). Saskaņā ar šo spriedumu objektīvs pamatojums var ietvert arī to, ka dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma rīcība rada būtiskus ieguvumus efektivitātes ziņā, kas neitralizē jebkādas pretkonkurences sekas, kuras tika radītas attiecībā pret patērētājiem. Tomēr, ņemot vērā iesniedzējtiesas sniegto pamatlietas aprakstu, šādam pamatojumam šajā gadījumā nav nozīmes.
(
47
)	Skat. Whish, R. un Bailey, D., minēts iepriekš, 220. lpp., un Van der Vijver, T., “Article 102 TFEU: How to claim the application of objective justifications in the case of prima facie dominance abuses?”, Journal of European Competition Law & Practice, 4. sēj., 2. izd., Oxford University Press, 2013, 121.–133. lpp. Skat. arī Komisijas norādījumus, 28. punkts.
(
48
)	Skat. šo secinājumu 5. punktu.
(
49
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2019. gada 5. septembris, Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:668, 43. punkts) un 2017. gada 9. novembris, AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, 24. punkts).
(
50
)	Zinātnieki norāda, ka Komisijas lēmumpieņemšanas praksē un Tiesas judikatūrā tiek izmantota stingra pieeja objektīvo pamatojumu ziņā. Skat. O’Donoghue, R. KC un Padilla, J., minēts iepriekš, 658. lpp.
(
51
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1994. gada 6. oktobris, Tetra Pak/Komisija (T‑83/91, EU:T:1994:246, 138. punkts), kas atstāts spēkā apelācijas tiesvedībā ar spriedumu, 1996. gada 14. novembris, Tetra Pak/Komisija (C‑333/94 P, EU:C:1996:436, 37. punkts).
(
52
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2012. gada 27. marts, Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, 42. punkts). Skat. arī spriedumu Microsoft (688. punkts).
(
53
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 30. janvāris, Generics (UK) u.c. (C‑307/18, EU:C:2020:52, 166. punkts). Skat. arī spriedumu Microsoft (698. punkts) un spriedumu, 2022. gada 14. septembris, Google un Alphabet/Komisija (Google Android) (T‑604/18, EU:T:2022:541, 616. punkts).
(
54
)	Šajā nozīmē skat. Whish, R. un Bailey, D., minēts iepriekš, 223. lpp.
(
55
)	Spriedums Microsoft (688. punkts).
(
56
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 9. septembris, Clearstream/Komisija (T‑301/04, EU:T:2009:317, 106. punkts), kurā Vispārējā tiesa atzina, ka tas vien, ka dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam, lai nodrošinātu piekļuvi, bija vajadzīgas nozīmīgas izmaiņas informātikas sistēmās, padziļināti sagatavošanas darbi un daudzas testu sērijas, pats par sevi nepamato divu gadu kavēšanos piekļuves nodrošināšanā.
(
57
)	Lai gan iesniedzējtiesas paustās šaubas konkrēti neattiecas uz veidu, kādā būtu jāaprēķina veidnes izstrādes izmaksas, jāatgādina, ka izmaksām jābūt cieši saistītām ar iemesliem, kas pamato veidnes nepieciešamību, un to, cik ilgs laiks ir nepieciešams šim nolūkam. Citi faktori, piemēram, personalizētas veidnes, nevis veidnes, kas attiecas uz vispārēju lietotņu kategoriju, izstrāde arī var ietekmēt atlīdzības apmēru, kas jāsedz uzņēmumam, kurš pieprasījis piekļuvi. Visbeidzot būtu jāņem vērā peļņa, ko dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums varētu gūt, ieviešot savā platformā jauno veidni un tādējādi arī jaunās saderīgās lietotnes.
(
58
)	Skat. citstarp spriedumu, 2017. gada 6. septembris, Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, 135. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
59
)	Spriedums Microsoft (335. punkts).
(
60
)	Spriedums, 2004. gada 29. aprīlis, IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, 44. punkts).
(
61
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, IMS Health (C‑418/01, EU:C:2004:257, 45. punkts).
(
62
)	Šobrīd skat. Komisijas paziņojumu par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju Savienības konkurences tiesībās (C/2024/1645) (turpmāk tekstā – “Komisijas paziņojumu par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju”).