62024CJ0321_RES
Zadeva C‑321/24
BC
proti
S. C. P. Attal et Associés
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Tribunal Judiciaire de Paris (sodišče prve stopnje v Parizu (Francija))
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 30. oktobra 2025
„Predhodno odločanje – Prosti pretok kapitala – Člen 63(1) PDEU – Dedovanje – Obvezna uporaba notarja za sestavo napovedi za odmero davka na dediščino v državi članici, ki ni država članica, v kateri se uvede dedovanje – Ureditev te države članice, s katero je določeno, da se notarske pristojbine izračunajo glede na celotna bruto sredstva, ki sestavljajo dediščino – Vzporedno izvajanje davčnih pristojnosti držav članic – Neobstoj omejitve prostega pretoka kapitala“
Prosti pretok kapitala in svoboda plačil – Določbe Pogodbe – Področje uporabe – Pristojbine za notarja za sestavo napovedi za odmero davka na dediščino – Dediščina, ki zajema premoženje, ki je v dveh državah članicah in ki je v vsaki od teh držav obdavčeno z davkom na dediščino – Obvezna uporaba notarja za sestavo napovedi za odmero davka na dediščino v eni od navedenih držav – Položaj z mednarodnimi elementi – Plačilo pristojbin za notarja, ki ne povzroči čezmejnega pretoka kapitala, ki pa je kljub temu povezano s čezmejnostjo dediščine – Vključitev
(člen 63(1) PDEU)
(Glej točke od 29 do 33.)
Prosti pretok kapitala in svoboda plačil – Omejitve – Pristojbine za notarja za sestavo napovedi za odmero davka na dediščino – Dediščina, ki zajema premoženje, ki je v dveh državah članicah in ki je v vsaki od teh držav obdavčeno z davkom na dediščino – Obvezna uporaba notarja za sestavo napovedi za odmero davka na dediščino v eni od navedenih držav – Notarske pristojbine, izračunane glede na celotna bruto sredstva dediščine ne glede na kraj zadevnega premoženja – Ureditev, ki se brez razlikovanja uporabi za nacionalne in čezmejne položaje – Neobstoj diskriminacije – Napoved za odmero davka na dediščino, ki se v skladu s konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčenja in nacionalnim pravom nanaša na celotno premoženje dediščine – Neupoštevanje pristojbin, plačanih notarju s sedežem v drugi državi članici, ki so bile prav tako izračunane glede na celotna bruto sredstva, ki sestavljajo dediščino – Neugodnost, ki jo povzroči vzporedno izvajanje davčnih pristojnosti držav članic – Neobstoj omejitev
(člen 63(1) PDEU)
(Glej točke od 39 do 47 in izrek.)
Povzetek
Sodišče se je v okviru spora, ki se nanaša na izpodbijanje pristojbin za francoskega notarja, ki se je moral uporabiti v okviru čezmejnega dedovanja, ki zajema premoženje, ki je v Franciji in Belgiji, izreklo o skladnosti nacionalne ureditve, s katero je določeno, da se plačilo notarja, ki sestavi napoved za odmero davka na dediščino, izračuna na podlagi celotnih bruto sredstev, ki sestavljajo dediščino, ne da bi se upoštevale pristojbine, plačane notarju s sedežem v drugi državi članici, ki so bile prav tako izračunane na podlagi celotnih bruto sredstev, ki sestavljajo dediščino.
BC, ki prebiva v Franciji, je po smrti svoje sestre, ki je prebivala v Belgiji, edina dedinja premičnin in nepremičnin, ki so v Franciji in Belgiji.
Zapuščinski postopek je uvedel notar s sedežem v Belgiji v tej državi članici. Za napoved za odmero davka na dediščino, ki jo je sestavil ta notar, mu je BC plačala pristojbine, ki se v skladu z določbami belgijske ureditve izračunajo glede na vrednost celotnih bruto sredstev, ki sestavljajo dediščino in ki zajemajo premoženje, ki je v Franciji in Belgiji.
BC je poleg tega v skladu s francoskim pravom morala uporabiti storitve notarja s sedežem v Franciji za vložitev napovedi za odmero davka na dediščino v tej državi članici, in sicer za izračun francoskega davka na dediščino.
BC je pri tribunal judiciaire de Paris (sodišče prve stopnje v Parizu), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo, s katero izpodbija podrobna pravila za izračun plačila francoskega notarja. Predlaga, da se to plačilo izračuna glede na bruto sredstva, ki ustrezajo zgolj premoženju, ki je v Franciji, in ne glede na celotna bruto sredstva, ki sestavljajo dediščino.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej ugotovilo, da gre pri zadevnem položaju za pretok kapitala v smislu člena 63(1) PDEU.
Iz sodne prakse namreč izhaja, da davčno obravnavanje dediščin spada na področje uporabe določb Pogodbe DEU o pretoku kapitala, razen če so elementi, ki sestavljajo ta dedovanja, omejeni na eno samo državo članico. (
1
)
V obravnavanem primeru je sporno dedovanje, uvedeno v Belgiji in v korist osebe s prebivališčem v Franciji, ki zajema premoženje, ki je v Franciji in Belgiji, in ki je v vsaki od teh držav članic obdavčeno z davkom na dediščino, čezmejne narave.
Te čezmejne narave po presoji Sodišča ne more omajati dejstvo, da pristojbine za notarja s sedežem v Franciji niso del zapuščine zapustnika in ne pomenijo čezmejnega pretoka kapitala, ker je ta notar plačan neodvisno in ločeno od notarja s sedežem v Belgiji.
Z napovedjo za odmero davka na dediščino, ki jo sestavi notar v Franciji, so namreč popisane premičnine in nepremičnine, ki so tako v Franciji kot tudi v tujini, da se francoski davčni upravi omogoči izračun davčnih dajatev v zvezi z dediščino, in to med drugim na podlagi ustreznih določb francosko‑belgijske konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja pri davkih na dediščino. (
2
)
To, da v Franciji posreduje notar, je zato nujen korak za izračun tega davka, tako da so podrobna pravila za izračun pristojbin za notarja, ki se določijo glede na celotna bruto sredstva, ki sestavljajo dediščino in ki jih je tako popisal notar, neločljivo povezana s čezmejno naravo zadevnega dedovanja.
Ker gre pri zadevnem položaju za prosti pretok kapitala, je Sodišče nato preučilo, ali francoska ureditev v zvezi s podrobnimi pravili za izračun notarskih pristojbin pri napovedih za odmero davka na dediščino v takem položaju pomeni omejitev pretoka kapitala, ki je prepovedana s členom 63 PDEU.
Sodišče je najprej navedlo, da zadevna ureditev, ker ne uvaja nobenega različnega obravnavanja med povsem notranjimi in čezmejnimi položaji, ni diskriminatorna. Pristojbine za notarja, ki pomenijo njegovo plačilo, ki je načeloma pravično in primerno, se namreč v vseh primerih izračunajo na podlagi celotnih bruto sredstev, ki sestavljajo dediščino, ne glede na kraj, v katerem je zadevno premoženje.
S tako ureditvijo so sicer čezmejni položaji lahko postavljeni v slabši položaj, ker se z njo povzroči, da je lahko dedič v primeru čezmejnega dedovanja zavezan pristojbine plačati v vsaki od držav članic, v katerih je premoženje, ki je predmet dedovanja, in tako nositi večje breme, kot bi ga nosil v primeru povsem notranjega dedovanja.
Vendar je razlog, da se pristojbine za notarja v Franciji izračunajo na podlagi celotnih bruto sredstev, ki sestavljajo dediščino, ta, da morajo biti v napovedi za odmero davka na dediščino, ki jo sestavi ta notar, popisana ta sredstva, da se francoski davčni upravi omogoči izračun davčnih dajatev v zvezi z dediščino ob uporabi med drugim francosko‑belgijske konvencije. Te pristojbine je treba zato v skladu s sodno prakso Sodišča (
3
) šteti za neugodnosti v obliki dodatnih stroškov, ki jih povzroči vzporedno izvajanje davčne pristojnosti Francoske republike in Kraljevine Belgije. Ob neobstoju harmonizacije na ravni Evropske unije pa take neugodnosti ne pomenijo omejitev svoboščin prostega pretoka, če tako vzporedno izvajanje davčne pristojnosti ni diskriminatorno.
Ker zadevna ureditev ni diskriminatorna in dodatni stroški, ki jih povzroči, enako vplivajo na čezmejni pretok kapitala med Francijo in Belgijo ter pretok kapitala znotraj Francije, z navedeno ureditvijo ni uvedena omejitev prostega pretoka kapitala, ki je s členom 63(1) PDEU prepovedana.
(
1
)	Glej v tem smislu sodbe z dne 23. februarja 2006, van Hilten‑van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, točka 41); z dne 21. decembra 2021, Finanzamt V (Dedovanje – Delni odbitek in odbitek nujnih deležev) (C‑394/20, EU:C:2021:1044, točka 29), in z dne 12. oktobra 2023, BA (Dedovanje – Politika socialnih stanovanj v Uniji) (C‑670/21, EU:C:2023:763, točka 38).
(
2
)	Convention entre la France et la Belgique tendant à éviter les doubles impositions et à régler certaines autres questions en matière d’impôts sur les successions et de droits d’enregistrement (konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja in ureditvi nekaterih drugih vprašanj v zvezi z davkom na dediščino in pristojbinami za registracijo), ki je bila podpisana 20. januarja 1959 v Bruslju.
(
3
)	Glej po analogiji sodbi z dne 8. septembra 2005, Mobistar in Belgacom Mobile (C‑544/03 in C‑545/03, EU:C:2005:518, točka 31), in z dne 22. septembra 2022, Admiral Gaming Network in drugi (od C‑475/20 do C‑482/20, EU:C:2022:714, točka 43 in navedena sodna praksa).