61983CJ0214_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indleveret til Domstolens justitskontor den 22 . september 1983, har Forbundsrepublikken Tyskland i medfoer af EKSF-traktatens artikel 33, stk . 1, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutninger 83/391, 83/393, 83/396 og 83/399 af 29 . juli 1983 om stoette, som hhv . den belgiske, franske, italienske og britiske regering paataenker at yde til jern- og staalindustrien eller til visse jern- og staalproducenter ( EFT L 227, s . 1, 14, 24 og 36 ).
2 I replikken har sagsoegeren omformuleret sin paastand derhen, at de anfaegtede beslutninger nu kun paastaas delvis annulleret . Ifoelge den aendrede affattelse paastaas de fire anfaegtede beslutninger annulleret
, principalt i det omfang, hvori de erklaerer stoetteforanstaltninger forenelige med det faelles marked, som ikke er uomgaengeligt noedvendige for at gennemfoere strukturomlaegningen inden for jern- og staalindustrien i de paagaeldende fire medlemsstater ;
, subsidiaert i det omfang, hvori summen af de stoettebeloeb, som der gives de paagaeldende fire medlemsstater bemyndigelse til at yde, er stoerre end summen af de stoettebeloeb, der blev anmeldt til Kommissionen indtil den 30 . september 1982 .
I, Sagens baggrund
3 Siden 1973, hvor de specielle vanskeligheder, som har ramt jern- og staalindustrien inden for Faellesskabet, begyndte at vise sig, har flere forskellige forhold i forening udgjort en alvorlig trussel for virksomhederne inden for denne sektor, navnlig en for stor produktionskapacitet samt prisfald . For at afhjaelpe denne situation eller afboede virkningerne heraf begyndte nogle medlemsstater at yde stoette til jern- og staalvirksomhederne .
4 For at imoedegaa udviklingen oenskede Kommissionen, at der blev truffet en raekke foranstaltninger med henblik paa en strukturomlaegning af jern- og staalsektoren, bl.a . ved oprettelsen af en stoetteordning, der skulle goere det muligt at samordne medlemsstaternes stoette paa EF-plan . Allerede i 1977 erklaerede Kommissionen, at det med en saadan ordning skulle sikres, at stoetten til jern- og staalvirksomhederne indgik i den overordnede maalsaetning om at gennemfoere en dybtgaaende strukturomlaegning af hele sektoren og ikke medfoerte konkurrencefordrejninger, som var i strid med den faelles interesse .
5 Det var baggrunden for, at Kommissionen efter samstemmende udtalelse herom fra Raadet vedtog den generelle beslutning nr . 257/80 af 1 . februar 1980 om faellesskabsregler for stoette til fordel for staalindustrien ( EFT L 29, s . 5 ). I betragtningerne til beslutningen anfoertes det, at den strukturomlaegningsindsats, som var noedvendig for dels at tilpasse jern- og staalindustriens produktionskapacitet til den forventede efterspoergsel, dels at genoprette virksomhedernes konkurrencedygtighed, oversteg naesten samtlige jern- og staalvirksomheders finansielle midler . Videre hed det, at under hensyn til, at man umuligt kunne give afkald paa strukturomlaegningsindsatsen uden at bringe EKSF-traktatens formaal i fare, var det noedvendigt at indfoere en EF-stoetteordning, hvorefter der kunne ydes sektorstoette til jern- og staalindustrien til bestemte, klart definerede formaal, forudsat naevnte stoette fremmede strukturomlaegningen, var af begraenset varighed og intensitet og ikke gav anledning til uacceptable fordrejninger af konkurrencen .
6 Naevnte beslutning blev afloest af Kommissionens generelle beslutning nr . 2320/81 af 7 . august 1981 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien ( EFT L 228, s . 14 ). Ifoelge betragtningerne til denne beslutning var krisen inden for jern-og staalindustrien blevet forvaerret, fordi efterspoergslen efter de fleste jern- og staalprodukter var faldet og virsomhedernes oekonomiske vanskeligheder forvaerret . Som foelge heraf var det blevet endnu mere paatraengende noedvendigt at nedskaere virksomhedernes produktionskapacitet og genoprette deres konkurrenceevne . For at sikre en sammenhaengende strukturomlaegning var det oenskeligt at indfoere en samlet og omfattende EF-stoetteordning, hvorved man tog hensyn baade til de aendrede forhold og til erfaringerne med anvendelsen af beslutning nr . 257/80 . Det udtaltes ogsaa, at ved at fastholde de samme brede maalsaetninger som foer burde et saadant system gennem anvendelsen af strengere regler, som foreskriver en gradvis afskaffelse af stoetteforanstaltningerne inden for en naermere fastsat periode, sikre, at strukturomlaegningen, herunder kapacitetsnedskaeringerne, blev gennemfoert i det fornoedne hurtige tempo .
7 Ved beslutning nr . 2320/81 ( herefter benaevnt den anden stoetteordning ) blev der indfoert en ensartet procedure for afgoerelsen af, om stoette til jern- og staalindustrien, uanset under hvilken form den ydes, kunne betragtes som forenelig med faellesmarkedets tilfredsstillende funktion . Den foerste forudsaetning herfor er ifoelge beslutningen, at den opfylder de almindelige betingelser efter ordningens artikel 2, herunder at den paagaeldende virksomhed har taget skridt til at gennemfoere et strukturomlaegningsprogram, og at stoetten ikke giver anledning til betalinger efter den 31 . december 1985 . Endvidere skal stoetteforanstaltningerne opfylde de saerlige betingelser, som er fastsat i artiklerne 3-7, hvis strenghed veksler med arten af den paataenkte stoette . Der sondres efter disse bestemmelser mellem investeringsstoette, stoette til lukning, driftsstoette, ekstraordinaer stoette samt stoette til forskning og udvikling .
8 Ifoelge stoetteordningens artikel 8 skal Kommissionen underrettes saa betids om projekter vedroerende indfoerelse eller aendring af den i artiklerne 3-7 omhandlede stoette, at den har mulighed for at fremsaette sine bemaerkninger hertil . Projekterne skal vaere anmeldt senest den 30 . september 1982 . Den paagaeldende medlemsstat kan endvidere kun gennemfoere de planlagte foranstaltninger med Kommissionens billigelse og under overholdelse af de af den fastsatte betingelser . Det bestemmes i artikel 8, at Kommissionen, foer den selv tager stilling dertil, skal indhente udtalelser fra medlemsstaterne om de mere omfattende stoetteprojekter, der meddeles den .
9 Den 29 . juni 1983 udstedte Kommissionen i medfoer af den anden stoetteordning ni saerskilte beslutninger, nemlig dels de fire beslutninger, som er anfaegtet i denne sag, dels fem beslutninger, som er rettet til hhv . den tyske, hellenske, irske, luxembourgske og nederlandske regering . Ved de naevnte ni beslutninger godkendte Kommissionen tildelingen i de paagaeldende ni medlemsstater af samtlige de former for stoetteforanstaltninger, som er omhandlet i ordningens artikler 3-7, bortset fra »ekstraordinaer stoette« .
10 Ved de ni beslutninger af 29 . juni 1983 blev der godkendt stoette til i alt 21, 9 mia ECU og foreskrevet en kapacitetsnedskaering paa 26,7 mio tons for varmvalsede produkter . De fire beslutninger, der er anfaegtet i sagen, vedroerer stoette paa i alt 17, 5 mia ECU og en nedsaettelse af produktionskapaciteten paa 18,7 mio tons .
11 Efter ved flere lejligheder at have taget forbehold over for Kommissionens stoettepolitik og i sine udtalelser i henhold til den anden stoetteordning indtraengende at have rejst krav om strikte overholdelse af ordningens bestemmelser, har den tyske regering rejst det foreliggende annullationssoegsmaal . Den har heri udelukkende nedlagt paastand om annullation af de fire beslutninger rettet til den belgiske, britiske, franske og italienske regering under hensyn til, at de stoettebeloeb, som godkendes ved disse beslutninger, efter regeringens opfattelse er uforholdsmaessigt store i forhold til de paalagte kapacitetsnedskaeringer . Regeringen finder, at man derved har begunstiget jern- og staalvirksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater, som i forvejen i lang tid har oppebaaret vaesentlige subventioner .
12 Sammenslutningen af tyske jern- og staalvirksomheder, Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie, der varetager sine medlemmers faelles interesser, er indtraadt i sagen som intervenient til stoette for sagsoegerens paastande . Intervenienten har gjort gaeldende, at byrden som foelge af strukturomlaegningen er blevet ulige fordelt ved Kommissionens beslutninger af 29 . juni 1983 .
II, Formaliteten
13 I staevningen har sagsoegeren nedlagt paastand om annullation af de fire anfaegtede beslutninger og henstillet, at Domstolen i tilfaelde af annullation fastsaetter de principper og retningslinjer, som Kommissionen er forpligtet til at foelge ved godken delsen af stoetteforanstaltningerne, samt at Domstolen tilpligter Kommissionen at traeffe en raekke nye beslutninger paa grundlag heraf .
14 I svarskriftet har Kommissionen nedlagt paastand om, at sagen delvis afvises . Til stoette herfor har den gjort gaeldende, at visse af anbringenderne i staevningen ikke har nogen direkte forbindelse med sagens genstand, hvortil kommer, at regeringens paatale bl.a . begrundes med, at de Forbundsrepublikken Tyskland paalagte kapacitetsnedskaeringer er uforholdsmaessigt store, uden at regeringen imidlertid har medinddraget den til den tyske regering udstedte beslutning 83/392 af 29 . juni 1983 under sagens genstand .
15 Sagsoegeren har i replikken anfoert, at formaalet med sagsanlaegget ikke er at opnaa en mindre nedskaering af den tyske jern- og staalindustris produktionskapacitet eller en forhoejelse af stoetten . Formaalet er derimod at opnaa, at der ydes mindre stoette til jern- og staalvirksomhederne i Belgien, Frankrig, Italien og Det forenede Kongerige, eller at disse foretager en kraftigere nedskaering af deres produktionskapacitet . Dette var baggrunden for, at sagsoegeren praeciserede sin paastand og aendrede den til delvis annullation af de fire anfaegtede beslutninger, for saa vidt som Kommissionen ved beslutningerne godkendte stoetteforanstaltninger, som ikke var uomgaengeligt noedvendige for at gennemfoere strukturomlaegningen af jern- og staalindustrien i de paagaeldende fire medlemsstater .
16 Sagsoegeren har endvidere gjort gaeldende, at den oprindelig fremfoerte soegsmaalsgrund om tilsidesaettelse af procedureforskrifter i den anden stoetteordning i virkeligheden er en subsidiaer paastand . For saa vidt Domstolen altsaa ikke tager sagsoegerens principale paastand til foelge, nedlaegges der ifoelge replikken subsidiaer paastand om delvis annullation af de fire anfaegtede beslutninger i det omfang, hvori Kommissionen herved i alt godkendte et stoerre stoettebeloeb end det samlede stoettebeloeb, som var anmeldt inden den 30 . september 1982, paa hvilken dato alle stoetteprojekter skulle have vaeret anmeldt ifoelge den anden stoetteordnings artikel 8, stk . 1 .
17 I duplikken har Kommissionen anfoert, at saadan som sagsoegeren nu har begraenset sagens genstand, frafalder den sine tidligere formalitetsindsigelser ; denne omformulering af paastanden rejser imidlertid en raekke nye formalitetsspoergsmaal, idet en paastand om annullation kun kan fremmes til realitetsbehandling, saafremt der er foretaget en ubetinget, klar og endelig afgraensning af paastanden . Disse betingelser opfylder den principale paastand imidlertid ikke, idet den i det vaesentlige gaar ud paa annullation af den del af de anfaegtede beslutninger, som Domstolen maatte anse for retsstridig, hvilket er en upraecis paastand .
18 Kommissionen har tilfoejet, at den subsidiaere paastand ogsaa maa afvises, idet den har karakter, ikke af en subsidiaer, men af en alternativ paastand . Der er saaledes ikke noget indbyrdes rangforhold mellem de paastande, der betegnes som hhv . den principale og den subsidiaere, men er i virkeligheden tale om to saerskilte paastande .
19 Sagsoegtes indsigelse om, at sagen boer afvises paa grund af den principale paastands upraecise formulering, tages ikke til foelge . Sagsoegerens paastand i replikken gaar ud paa annullation af den i de anfaegtede beslutninger indeholdte bemyndigelse til at yde af stoette, for saa vidt som stoettebeloebene er uforholdsmaessigt store i forhold til den strukturomlaegningsindsats, der samtidig paalaegges de paagaeldende medlemsstater . Sagsoegeren har anfoert en raekke eksempler, dokumenteret med talmateriale, til illustration af, i hvilket omfang forholdet mellem det tildelte stoettebeloeb og den paalagtestrukturomlaegningsindsats for de fire anfaegtede beslutningers vedkommende adskiller sig fra det forhold, som er lagt til grund i de fem oevrige beslutninger af 29 . juni 1983 . Ved saaledes at forelaegge Domstolen det spoergsmaal, om der ved den anden stoetteordning er fastlagt en direkte forbindelse mellem stoettebeloebet og nedskaeringen af produktionskapaciteten, har sagsoegeren nedlagt en paastand, der er tilstraekkelig praecis til, at den kan paakendes af Domstolen .
20 Kommissionens argument til stoette for afvisning af den subsidiaere paastand kan ej heller tages til foelge . Den omstaendighed, at sagsoegeren har betegnet sin anden paastand som en »subsidiaer paastand«, indebaerer blot, at denne paastand kun forelaegges Domstolen til proevelse i det tilfaelde, hvor den principale paastand forkastes . Dette kan ikke antages at vaere i strid med procesreglementet .
III, Forholdet mellem stoetten og strukturomlaegningen
21 Til stoette for sin principale paastand har sagsoegeren for det foerste gjort gaeldende, at bestemmelserne i den anden stoetteordning er tilsidesat . Regeringen anfoerer navnlig, at Kommissionen har godkendt stoetteforanstaltninger til jern- og staalvirksomhederne i Belgien, Frankrig, Italien og Det forenede Kongerige, som var betydeligt mere omfattende end noedvendigt for at gennemfoere den paalagte strukturomlaegning . For det andet har sagsoegeren gjort gaeldende, at der er udoevet forskelsbehandling over for de ikke-subventionerede virksomheder, navnlig de tyske, idet der blev paalagt dem vaesentligt stoerre kapacitetsnedskaeringer i forhold til de godkendte stoettebeloeb .
22 Til stoette for den opfattelse, at Kommissionen har handlet i strid med den anden stoetteordning, har sagsoegeren navnlig anfoert, at de af Kommissionen paalagte kapacitetsnedskaeringer var utilstraekkelige til at genoprette den europaeiske jern- og staalindustris konkurrenceevne, og at Kommissionen godkendte stoetteforanstaltninger, som ikke havde det fornoedne grundlag i en forud udfaerdiget strukturomlaegningsplan . Ved godkendelsen af stoetteforanstaltningerne lagde Kommissionen for stor vaegt paa en raekke regionale og sociale problemer, men tog ikke hensyn til de kapacitetsnedskaeringer, der i forvejen var gennemfoert af en raekke ikke-subventionerede virksomheder . Kommissionen godkendte endvidere en uforholdsmaessigt stor driftsstoette, der ikke havde hjemmel i stoetteordningen, og skabte konkurrencefordrejninger ved at godkende uforholdsmaessigt store stoettebeloeb .
23 Sagsoegeren har i den forbindelse naermere anfoert, at Kommissionen paalagde den tyske jern- og staalindustri en kapacitetsnedskaering paa 6,01 mio tons som modydelse til et samlet stoettebeloeb paa 4,3 mia ECU, hvilket svarer til omkring 720 ECU pr . ton kapacitetsnedskaering . Naar dette kriterium blev lagt til grund over for de tyske virksomheder, burde det samme kriterium have vaeret anvendt over for virksomhederne i de fire medlemsstater, til hvem de anfaegtede beslutninger er rettet . Foelgelig boer disse beslutninger annulleres, for saa vidt som der herved gives bemyndigelse til at tildele stoettebeloeb paa mere end 720 ECU pr . ton kapacitetsnedskaering .
24 Sagsoegeren har tilfoejet, at forskelsbehandlingen af de tyske virksomheder i forhold til virksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater er saa meget mere graverende, som Kommissionen hverken, da den udstedte de anfaegtede beslutninger, tog hensyn til de tyske virksomheders strukturomlaegningsindsats foer 1980, eller til de betydelige stoettebeloeb, som tidligere var blevet udbetalt virksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater . Dels havde de tyske jern- og staalvirksomheder, og det gjaldt laenge inden 1980, bestraebt sig paa ved egne midler at nedsaette deres overskudskapacitet for i tide at tilpasse sig de aendrede markedsvilkaar . Dels havde virksomhederne i de paagaeldende fire medlemsstater i kraft af de offentlige subventioner, som de flere aar havde oppebaaret, opretholdt urentable og endog helt foraeldede anlaeg .
25 Intervenienten har rejst tvivl om den anden stoetteordnings lovlighed og har anfoert, at Kommissionen under alle omstaendigheder ved udstedelsen af de fire beslutninger, mod hvilke annullationssoegsmaalet er rettet, har overskredet sine befoejelser ifoelge ordningen . Den har saaledes dels godkendt driftsstoette, som gjorde det muligt at opretholde urentable anlaeg, og dels godkendt stoette til virksomheder, hvis konkurrenceevne ikke uden statsstoette vil kunne opretholdes efter den 31 . december 1985 .
26 Kommissionen har bestridt de to opfattelser, som annullationssoegsmaalet efter dens opfattelse hviler paa . For det foerste blev de jern- og staalvirksomheder, som er etableret i de paagaeldende fire medlemsstater ikke via de anfaegtede beslutninger behandlet anderledes end de oevrige jern- og staalvirksomheder inden for Faellesskabet . For det andet er der ikke i den anden stoetteordning fastsat noget fast, aritmetisk forhold mellem det godkendte stoettebeloeb og omfanget af de noedvendige nedskaeringer af produktionskapaciteten .
27 I den forbindelse har Kommissionen for det foerste anfoert, at det er umuligt af anvende samme ensartede kriterium i alle medlemsstater for forholdet mellem de endnu tilladte stoetteforanstaltninger og de noedvendige kapacitetsnedskaeringer, uanset om der anvendes et kvantativt kriterium eller en anden form for kriterium . Den anden stoetteordning paalaegger netop Kommissionen pligt til ved gennemgangen af de anmeldte stoetteprojekter at tage hensyn til forskellige faktorer, saasom den ydede strukturomlaegningsindsats og de regionale og sociale problemer, som er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat . Kommissionen har i den forbindelse henvist til den ulige byrde, som arbejdsloesheden i de forskellige medlemsstater udgoer . Den har herved fremlagt en raekke tal vedroerende beskaeftigelsen i jern- og staalindustrien, hvoraf fremgaar, at omkring 300 000 arbejdstagere i Faellesskabet har mistet deres arbejde i 1973-1984, herunder 22 800 i Belgien, 64 700 i Tyskland, 61 000 i Frankrig, 2 600 i Italien og 132 500 i Det forenede Kongerige .
28 Kommissionen har ikke afvist, at den anden stoetteordning har til formaal at bidrage til en strukturomlaegning af staalmarkedet, herunder en nedskaering af produktionskapaciteten, men goer opmaerksom paa, at ordningens formaal ikke er en fuldstaendig afskaffelse af kapacitetsoverskuddet . I modsat fald ville det udelukkende have vaeret de staerkt subventionerede virksomheder, der skulle baere byrden i forbindelse med strukturomlaegningen, hvilket kunne foere til en fuldstaendig nedlaeggelse af jern- og staalindustrien i visse egne af Faellesskabet . Til illustration heraf har Kommissionen henvist til, at den samlede kapacitet for varmvalsede produkter udgoer 168 mio tons, hvoraf 76 mio fremstilles af subventionerede virksomheder, og at Kommissionens og Raadets maalsaetning for strukturomlaegningen i perioden 1980-85 er en kapacitetsnedskaering paa 30-35 mio tons . Det kan naeppe forlanges, at de subventionerede virksomheder nedsaetter deres produktionskapacitet med halvdelen .
29 Endelig har Kommissionen anfoert, at beslutningerne af 29 . juni 1983 udgoer en raekke helhedsbeslutninger vedroerende de maksimale stoettebeloeb og de minimale kapacitetsnedskaeringer . Tildelingen af de stoettebeloeb, som blev godkendt ved beslutningerne, er betinget af, at de vilkaar og de forpligtelser, som er fastsat heri, opfyldes . Disse vedroerer navnlig genoprettelsen af virksomhedernes levedygtighed og nedsaettelsen af deres produktionskapacitet . Medlemsstaterne vil saaledes foerst kunne yde den omhandlede stoette, naar Kommissionen har fastslaaet, at de naevnte vilkaar og forpligtelser er blevet opfyldt . Navnlig for driftsstoettens vedkommende sker dette foerst, naar Kommissionen har foretaget en undersoegelse af de paagaeldende virksomheders levedygtighed med henblik paa genoprettelsen af deres konkurrencedygtighed i forbindelse med konkrete strukturomlaegningsforanstaltninger .
30 Herom findes det for det foerste at maatte bemaerkes, at sagsoegeren med rette har paapeget den snaevre forbindelse, der inden for rammerne af EKFS-traktatens gennemfoerelse bestaar i krisetider mellem tildelingen af stoette til jern- og staalindustrien og den strukturomlaegningsindsats, der paahviler denne industri . Saaledes forbyder EKSF-traktatens artikel 4 »tilskud eller anden stoette ydet af Staterne .... i hvilken som helst form dette sker« . Naar Kommissionen under disse omstaendigheder i medfoer af EKSF-traktatens artikel 95, stk . 1 og stk . 2, indfoerte en EF-stoetteordning, hvis principielle lovlighed den tyske regering ikke har anfaegtet under den foreliggende sag, kunne den under ingen omstaendigheder godkende tildeling af statsstoette, som ikke var uomgaengeligt noedvendig for at opfylde traktatens formaal, og som var egnet til at skabe konkurrencefordrejninger paa det faelles staalmarked .
31 Det fremgaar af den anden stoetteordning, at det blev forudsat saavel af Kommissionen som af Raadet, da disse institutioner hhv . vedtog den generelle beslutning og afgav samstemmende udtalelse herom, at det inden for en vis begraenset periode var uomgaengeligt noedvendigt at yde stoette til den europaeiske jern- og staalindustri for at genoprette dens konkurrenceevne, ligesom det for at opfylde dette formaal var noedvendigt at ivaerksaette en strukturomlaegningsindsats, som navnlig skulle indebaere en betydelig nedskaering af produktionskapaciteten . I denne forstand bestod der i den anden stoetteordning en klar forbindelse mellem stoettetildelingen og strukturomlaegningsindsatsen .
32 At stoetten anvendes til strukturomlaegning og kan have indflydelse paa nedskaeringen af produktionskapaciteten, er mere ioejnefaldende ved investeringstoettte, stoette til lukning samt stoette til forskning og udvikling, end det er tilfaeldet ved driftsstoette, som ifoelge stoetteordningens artikel 5 blot udgoer »stoette [som er bestemt til at skulle lette driften hos] visse virksomheder eller produktionsanlaeg« . Det maa imidlertid erkendes, at der i artikel 5 er opstillet meget strenge betingelser for at yde driftsstoette, som netop skal sikre, at denne form for stoette benyttes for at yde en saerlig strukturomlaegningsindsats .
33 Ganske vist bestaar der ifoelge den anden stoetteordning en vis forbindelse mellem strukturomlaegningen og stoettetildelingen, men der er hverken i stoetteordningens bestemmelser eller i dens betragtninger foreskrevet eller paataenkt noget bestemt kvantitativt forhold mellem stoettebeloebene og omfanget af de kapacitetsnedskaeringer, der skal foretages . Navnlig er der i den anden stoetteordning intet holdepunkt for at antage, at der i samtlige medlemsstater skal vaere et bestemt, fast forhold mellem den tildelte stoette og den af Kommissionen paalagte kapacitetsnedskaering .
34 Kommissionen har saaledes med rette anfoert, at det blandt de faktorer, som i forbindelse med gennemfoerelsen af den anden stoetteordning kan have indflydelse paa den naermere fastsaettelse af de beloeb, som der gives bemyndigelse til at yde, ikke blot er antallet af tons produktionsnedskaeringer, der har betydning, men ogsaa en raekke andre faktorer, som veksler fra den ene region af Faellesskabet til den anden, saasom strukturomlaegningsindsatsen foer 1980, de regionale og sociale problemer, som er fremkaldt af krisen i jern- og staalindustrien, den tekniske udvikling samt virksomhedernes tilpasning til markedsvilkaarene .
35 Det fremgaar af de foregaaende betragtninger, at sagsoegerens anbringende om, at der bestaar et misforhold mellem de stoettebeloeb, som blev godkendt ved de anfaegtede beslutninger, og de herved paalagte nedskaeringer i produktionskapaciteten, maa forkastes .
36 Vedroerende anbringendet om forskelsbehandling bemaerkes, at dette alene vil kunne tages til foelge, saafremt de anfaegtede beslutninger enten har medfoert, at jern- og staalvirksomheder, som befinder sig i samme situation, oppebaerer forskellige fordele, eller at jern- og staalvirsomheder, som befinder sig i klart forskellige situationer, oppebaerer de samme fordele . Hverken sagens akter eller retsforhandlingerne giver imidlertid grundlag for at fastslaa, at der i sagen skulle foreligge et af disse to tilfaelde . Kommissionen har tvaertimod med rette fremhaevet, at der er betydelige forskelle mellem de situationer, de enkelte virksomheder befinder sig i, og at der bestaar vidt forskellige betingelser for deres adgang til at oppebaere stoette . 37 Hvad saerlig angaar det af sagsoegeren anfoerte om, at de tyske jern- og staalvirksomheder har maattet baere uforholdsmaessigt store byrder som foelge af strukturomlaegningen, bemaerkes, at ifoelge det ubestridte talmateriale vedroerende varmvalsede produkter vil de tyske virksomheders andel af Faellesskabets produktionskapacitet i 1986 udgoere 33,1%, mens det i 1980 udgjorde 31,6% . Endvidere fremgaar det, at de tyske virksomheders bidrag til den siden 1980 gennemfoerte produktionsnedskaering udgoer 11,3%, mens gennemsnittet i Faellesskabet er paa 15,9% .
38 Sagsoegerens anbringende om, at de tyske virksomheder er blevet udsat for forskelsbehandling i forhold til de oevrige jern- og staalvirksomheder, maa derfor ligeledes forkastes .
39 Der kan saaledes ikke gives sagsoegeren medhold i den principale paastand .
IV, Overholdelse af frister
40 Subsidiaert har sagsoegeren gjort gaeldende, at der foreligger en tilsidesaettelse af stoetteordningens artikel 8 . Der henvises i den forbindelse til, at der er en forskel paa 7,5 mia ECU mellem det samlede stoettebeloeb, som blev godkendt ved de anfaegtede beslutninger, og summen af de stoettebeloeb, som blev anmeldt til Kommissionen foer den 30 . september 1982, den dato, hvor samtlige stoetteprojekter efter ordningens artikel 8, stk . 1, skulle vaere anmeldt til Kommissionen . Sagsoegeren anfoerer herved, at man foerst blev underrettet om denne forhoejelse af stoettebeloebene ved offentliggoerelsen af beslutningerne af 29 . juni 1983 .
41 Efter sagsoegerens opfattelse har Kommissionen herved i to henseender tilsidesat ordningens bestemmelser . For det foerste har den ikke overholdt fristen i ordningens artikel 8, stk . 1, paa trods af, at dette er en praeklusiv frist . For det andet har den ikke, i strid med ordningens artikel 8, stk . 2, givet medlemsstaterne lejlighed til at tage stilling til de stoetteprojekter, som blev anmeldt efter den 30 . september 1982 .
42 Kommissionen erkender, at den ved beslutningerne af 29 . juni 1983 godkendte et stoerre stoettebeloeb end det beloeb, der var blevet anmeldt foer den 30 . september 1982, ligesom den erkender, at den ikke indhentede medlemsstaternes udtalelse herom . Desuden medgiver den, at det fremgaar af den anden stoetteordnings artikel 12, stk . 1, at fristen i artikel 8, stk . 1, kun kan aendres efter samstemmende udtalelse herom fra Raadet, som dog ikke foreligger .
43 Kommissionen finder imidlertid, at den i artikel 8, stk . 1, fastsatte frist, som udloeb den 30 . september 1982, udelukkende har karakter af en formforskrift, som skal bidrage til at forbedre effektiviteten i Kommissionens virksomhed og isaer give den tilstraekkelig lang tid til at undersoege, om stoetteprojekterne er forenelige med faellesmarkedet . Efter Kommissionens opfattelse maa anmeldelsesfristens retlige karakter bestemmes paa grundlag dels af formaalet med artikel 8, stk . 1, dels af fristens betydning i forhold til de oevrige frister i stoetteordningen . Kommissionen finder, at ordningens egentlige praeklusive frist er den frist, som udloeb den 1 . juli 1983, idet der efter dette tidspunkt ikke laengere ifoelge artikel 2, stk . 1, maatte godkendes stoetteforanstaltninger .
44 Paa Domstolens foranledning har Kommissionen praeciseret, at forhoejelsen af stoettebeloebene i perioden fra den 30 . september 1982 til den 29 . juni 1983 ikke beroede paa, at der blev anmeldt nye stoetteprojekter efter den 30 . september 1982, men paa en forhoejelse af de enkelte poster i de allerede tidligere til Kommissionen anmeldte beloeb .
45 Det foerste spoergsmaal er, om den i artikel 8, stk . 1, fastsatte anmeldelsesfrist er en praeklusiv frist, som haevdet af sagsoegeren, i den forstand, at den afskaerer Kommissionen fra at godkende stoetteprojekter anmeldt efter dette tidspunkt .
46 Der kan ikke paa det punkt gives Kommissionen medhold i dens opfattelse . Det fremgaar saaledes udtrykkeligt af den anden stoetteordnings artikel 12, at Kommissionen kun har befoejelse til at aendre fristerne i ordningens artikel 8, stk . 1, , ligesom fristerne i artiklerne 2, 5 og 6, saafremt en saadan aendring er noedvendig som foelge af markedsudviklingen og udviklingen i jern- og staalprodukternes prisniveau, og saafremt Raadet afgiver samstemmende udtalelse herom .
47 Foelgelig var Kommissionen ikke berettiget til at godkende stoetteforanstaltninger, saafremt de paagaeldende projekter vedroerende indfoerelse eller aendring af stoetten ikke var blevet anmeldt til Kommissionen senest den 30 . september 1982 .
48 Det andet fortolkningsspoergsmaal i forbindelse med ordningens artikel 8, stk . 1, er, hvorledes udtrykket »projekter vedroerende indfoerelse eller aendring af ... stoette« boer forstaas .
49 I den forbindelse har Kommissionen fremhaevet, at den bestraebte sig paa dels saa hurtigt som muligt at traeffe beslutning om, hvorvidt de forelagte strukturomlaegningsplaner var forenelige med de materielle stoetteforskrifter, dels inden for rammerne af denne procedure at indhente udtalelse fra medlemsstaterne, saaledes som det er foreskrevet i artikel 8, stk . 2 . Kommissionen erkender, at de af medlemsstaterne anmeldte projekter i mange tilfaelde ikke indeholdt noejagtige tal for det paataenkte stoettebeloeb .
50 De »projekter«, som skulle vaere anmeldt til Kommissionen inden den 30 . september 1982, findes at maatte forstaas som programmer, der inden for rammerne af en strukturomlaegningsplan angiver den paataenkte stoettes art, formaal og naermere anvendelse, uden at det er noedvendigt allerede paa dette tidspunkt at angive det noejagtige beloeb, som oenskes godkendt . Kommissionen kan ganske vist ikke fastslaa, om en foranstaltning er forenelig med det faelles marked, uden at have modtaget oplysninger om de paataenkte stoettebeloebs stoerrelsesorden, men et kendskab til det noejagtige beloeb er dog ikke noedvendigt paa det foerste stadium i undersoegelsen af stoetteprojekterne . Beloebenes noejagtige stoerrelse vil saaledes kunne oplyses paa et senere tidspunkt .
51 Foelgelig er den omstaendighed, at de af Kommissionen sluttelig godkendte stoettebeloeb var stoerre end de inden den 30 . september 1982 anmeldte beloeb, ikke i sig en overtraedelse af den anden stoetteordnings artikel 8, stk . 1, medmindre forhoejelsen efter denne dato har medfoert en aendring af den paataenkte stoetteforanstaltnings art, og det gennemfoerte stoetteprojekt derfor ikke laengere er det samme som det projekt, der blev anmeldt . Sagsoegeren har imidlertid ikke gjort gaeldende, at der er sket en saadan aendring af de anmeldte stoetteprojekter .
52 Hvad saerlig angaar det af sagsoegeren anfoerte om, at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til at indhente udtalelse fra medlemsstaterne vedroerende de anmeldte projekter, bemaerkes, at det er ubestridt, at Kommissionen har gennemfoert den foreskrevne hoering for saa vidt angaar de oprindelig anmeldte projekter . I oevrigt har Kommissionen, uden at vaere blevet modsagt paa dette punkt, gjort gaeldende, at den foerst foretager den »frigivelse« af stoetteforanstaltningen, der giver medlemsstaterne mulighed for faktisk at yde stoetten, efter at have indhentet udtalelse fra medlemsstaterne under en raekke multilaterale moeder . En saadan procedure er ikke i strid med den anden stoetteordnings artikel 8, stk . 2 .
53 Foelgelig maa ogsaa den subsidiaere paastand forkastes .
V, Konklusion
54 Det foelger af de anfoerte betragtninger, at sagsoegte i det hele vil vaere at frifinde .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
55 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegeren har tabt sagen og tilpligtes derfor at betale sagens omkostninger . Intervenienten afholder sine egne omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagsoegte frifindes .
2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger . Intervenienten afholder sine egne omkostninger .