RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM (Tredje Afdeling)
2. marts 2016
Sag F-60/15
José Luis Ruiz Molina
mod
Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)
»Personalesag – midlertidigt ansat – ansatte i Harmoniseringskontoret – tidsbegrænset kontrakt med opsigelsesklausul – klausul om opsigelse af kontrakten i tilfælde af, at den ansatte ikke opføres på reservelisten fra en udvælgelsesprøve – opsigelse af kontrakten i medfør af opsigelsesklausulen –opsigelsesklausulens ikrafttrædelsesdato – almindelige udvælgelsesprøver KHIM/AD/01/13 og KHIM/AST/02/13)«
Angående:      Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder José Ruiz Molina i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af afgørelsen af 4. juni 2014, hvorved præsidenten for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) bragte sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat til ophør med et varsel på seks måneder.
Udfald:      Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes. José Luis Ruiz Molina bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de af Harmoniseringskontoret afholdte omkostninger. Harmoniseringskontoret bærer halvdelen af sine egne omkostninger.
Sammendrag
1.      Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – klausul i en kontrakt som midlertidigt ansat, hvorefter en fortsættelse af ansættelsesforholdet afhænger af, at den ansatte opføres på reservelisten for en almindelig udvælgelsesprøve – omfattet
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2)
2.      Tjenestemænd – beskyttelse af sikkerhed og sundhed – rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af Unice, CEEP og EFS – direktiv 1999/70 – pligt for medlemsstaterne til at indføre foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter – opsigelse af en tidsbegrænset kontrakt – ingen tilsidesættelse
[Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 1, litra b), og § 5, stk. 1, litra a)]
3.      EU-retten – principper – ligebehandling – grænser – forskelsbehandling ved en gunstig behandling, som ulovligt gives en anden person – ingen tilsidesættelse
1.      En ansat, som er bundet af en midlertidig kontrakt med en opsigelsesklausul, der betinger fortsættelsen af ansættelsesforholdet af, at den ansatte opføres på en reserveliste efter en almindelig udvælgelsesprøve, kan ikke være forpligtet til at anfægte en sådan klausul allerede ved kontraktens indgåelse. Indføjelsen af en sådan klausul, som er genstand for en kompleks proces, bør gøre det muligt for den ansatte ved indsigelse at anfægte lovligheden af den nævnte klausul, som er indeholdt i hans aftale om genansættelse, selv om dennes rækkevidde er individuel, såfremt administrationen vedtager den afgørelse, der iværksætter den som sidste led i processen.
(jf. præmis 38)
Henvisning til:
Personaleretten: dom af 15. september 2011, Bennett m.fl. mod KHIM, F-102/09, EU:F:2011:138, præmis 65 og 80
2.      Rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som findes i bilaget til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, vedrører ikke betingelserne for opsigelse af tidsbegrænsede eller tidsubegrænsede kontrakter, men betingelserne for anvendelse af de nævnte kontrakter, jf. direktivets § 1, litra b). Rammeaftalens § 5, stk. 1, litra a), hvorefter medlemsstaterne for at forhindre misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter eller ansættelsesforhold på en måde, hvorved der tages hensyn til behovene inden for bestemte sektorer og/eller blandt bestemte kategorier af arbejdstagere, skal fastsætte en eller flere foranstaltninger, hvis objektive omstændigheder kan begrunde en fornyelse af sådanne kontrakter eller ansættelsesforhold, kan navnlig ikke påberåbes direkte til prøvelse af en afgørelse om opsigelse af en tidsbegrænset kontrakt, som hverken har til formål eller bevirker, at den pågældendes ansættelse forlænges og derfor ikke i sig selv kan være i strid med rammeaftalens bestemmelser.
(jf. præmis 45)
3.      Der kan ikke støttes noget ligebehandlingskrav på en ulovlig situation, fordi princippet om forbud mod forskelsbehandling ikke kan begrunde noget krav på en ikke-diskriminerende anvendelse af en ulovlig behandling.
(jf. præmis 67)
Henvisning til:
Retten i Første Instans: dom af 11. september 2002, Pfizer Animal Health mod Rådet, T-13/99, EU:T:2002:209, præmis 478 og 479