61983CJ0290_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning, indgivet til Domstolens justitskontor den 23 . december 1983 har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den franske Republik ved at foranledige, at Caisse nationale de crédit agricole ( i det foelgende benaevnt CNCA ) yder de daarligst stillede landbrugere en stoette, har tilsidesat sine forpligtelser i medfoer af EOEF-traktatens artikel 5, naar henses til formaalene med traktatens konkurrenceregler, herunder navnlig artiklerne 92 ff .
2 Af sagens akter fremgaar, at der efter afholdelsen i december 1981 af den aarlige landbrugskonference, hvori deltog den franske regering og landbrugets sammenslutninger, blev bekendtgjort en raekke stoetteforanstaltninger for landbruget, som den franske regering i medfoer af traktatens artikel 93, stk . 3, gav Kommissionen underretning om . En af disse foranstaltninger var en »solidaritetsstoette« paa 1,5 mia franske francs, der skulle ydes til de daarligst stillede landbrugere . Den omhandlede stoette skulle finansieres af det driftsoverskud, som CNCA havde oparbejdet i de foregaaende aar .
3 Solidaritetsstoetten fik form af et engangstilskud til alle landbrugere med en omsaetning paa under 250 000 francs ; idet stoerrelsen var omvendt proportional med indtaegterne . Stoettebeloebene blev fastlagt med bistand af landbrugsdirektoraterne i departementerne og blev udbetalt af Mutualité sociale agricole ' s forretningssteder .
4 Foerst indledte Kommissionen ved skrivelse af 10 . marts 1982 den i artikel 92, stk . 2, omhandlede procedure for saa vidt angaar visse af de foranstaltninger, den havde faaet underretning om, herunder solidaritetsstoetten .
5 Den franske regering gjorde i sin besvarelse gaeldende, at CNCA ' s driftsoverskud ikke var statsmidler, men indtaegter fra driften af et privat pengeinstitut . Endvidere anfoerte den, at beslutningen om at anvende disse midler var blevet truffet umiddelbart forud for landbrugskonferencen af CNCA ' s bestyrelse, i hvilken statens repraesentanter er i mindretal . Der kunne derfor ikke blive tale om at anse foranstaltningerne for statsstoette i den i artikel 92, stk . 1, forudsatte betydning .
6 Kommissionen drog paa grundlag af denne argumentation den slutning, at der ikke var tale om statsstoette i snaever forstand, men at CNCA ' s beslutning om at finansiere solidaritetsstoetten saa kun kunne forklares saaledes, at CNCA havde handlet efter tilskyndelse og under pres fra det offentlige . Kommissionen afbroed derfor proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk . 2, og indledte ved skrivelse af 14 . september 1982 proceduren i medfoer af traktatens artikel 169 og gjorde herved gaeldende, at den franske regering havde undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af traktatens artikel 5, hvor det i stk . 2 er bestemt, at medlemsstaterne afholder sig fra at traeffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggoerelsen af traktatens maalsaetning i fare . Den franske regering bestred i sin besvarelse af sidstnaevnte skrivelse, at den havde overtraadt traktaten som anfoert, og Kommissionen anlagde derefter naervaerende sag .
7 Kommissionen har anfoert, at der ikke kan herske tvivl om, at det er paa foranledning af den franske stat, at CNCA ' s bestyrelse har truffet beslutningen om den omhandlede stoette . Beslutningen fremtraeder paa alle maader som truffet under pres fra de offentlige myndigheder, og den omstaendighed, at disse ikke er i flertal i bestyrelsen, er herved uden betydning .
8 Kommissionen har endvidere henvist til, at bestemmelserne i den franske lovgivning ( code rural ) om CNCA kun drejer sig om laangivning . Efter fransk ret er CNCA en offentlig virksomhed, og skal som saadan holde sig inden for rammerne af sine befoejelser ( principe de la spécialité ). CNCA kan saaledes navnlig ikke anvende selskabsformuen til formaal, der ikke er fastlagt i vedtaegterne . Saafremt CNCA overskrider sine befoejelser, maa tilsynsmyndigheden, dvs . landbrugsministeren, skride ind . Den omstaendighed, at landbrugsministeren intet har foretaget sig, godtgoer efter Kommissionens opfattelse, at staten ikke modsatte sig solidaritetsstoetten, selv om det ikke laa inden for CNCA ' s befoejelser at yde den .
9 Paa dette grundlag har Kommissionen ment at kunne fastslaa, at der er tale om en foranstaltning med tilsvarende virkning som statsstoette, der er uforenelig med faellesmarkedet og omfattet af artikel 5 i traktaten . Den franske regerings initiativ har givet det samme resultat som ydelse af en statsstoette, og den har herved ikke afholdt sig fra foranstaltninger, der kan bringe virkeliggoerelsen af traktatens maalsaetning i fare . En medlemsstat kan ikke unddrage sig sine forpligtelser ved at lade et offentligt pengeinstitut gennemfoere en foranstaltning, som, hvis den var blevet truffet af staten selv, ville vaere uforenelig med traktaten .
10 Den franske regering har anfoert, at begrebet foranstaltning med tilsvarende virkning som statsstoette ikke eksisterer i faellesskabsretten . Dette begreb er opfundet af Kommissionen og kan ikke danne grundlag for en procedure i medfoer af artikel 93 eller for en traktatbrudssag i medfoer af artikel 169 .
11 Den franske regering har endvidere anfoert, at den omhandlede foranstaltning heller ikke udgoer en statsstoette, jfr . traktatens artikel 92 . De franske myndigheder har ikke foranlediget, at CNCA, der i oevrigt er helt uafhaengig af disse myndigheder, har vedtaget foranstaltningen . Den franske regering har hverken efter almindelige forvaltningsregler for offentlige virksomheder eller efter de saerlige bestemmelser for CNCA mulighed for som tilsynsmyndighed at gribe ind i et saadant tilfaelde .
12 Af de lovtekster, den franske regering har fremlagt, og af de forklaringer, dens befuldmaegtigede har givet i retsmoedet fremgaar, at blandt andet beslutninger om anvendelsen af CNCA ' s overskud kun bliver endelige efter at vaere blevet godkendt af det offentlige, jfr . herved artikel 1 i dekret nr . 53-707 af 9 . august 1953 om statens tilsyn med statslige offentlige virksomheder samt visse organer, der virker med oekonomiske eller sociale formaal for oeje, som affattet i dekret nr . 78-173 af 16 . februar 1978 .
13 Det bemaerkes, at statsstoette eller stoette som ydes ved hjaelp af statsmidler under enhver taenkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, ifoelge artikel 92, stk . 1, i traktaten er uforenelig med faellesmarkedet i det omfang, den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne . Paa baggrund af denne almindelig holdte formulering er det muligt at tage stilling til, om en statslig foranstaltning, der medfoerer, at der ydes en eller anden form for stoette, er forenelig med faellesmarkedet .
14 Af formuleringen af artikel 92 foelger, at en statsstoette ikke noedvendigvis forudsaetter, at der er tale om en stoette, der finansieres med statsmidler . Som Domstolen ogsaa har fastslaaet i dom af 22 . marts 1977 ( i sag 78/76, Steinike & Weinlig, Sml ., s . 595 ) omfatter forbudet i artikel 92 enhver statsstoette eller stoette, som ydes ved hjaelp af statsmidler, uden at der er anledning til at sondre mellem, om stoetten ydes direkte af staten eller gennem offentlige eller private organer, som staten opretter eller udpeger til at forvalte stoetten .
15 Artikel 92 i traktaten omfatter derfor en stoette, der som den omhandlede solidaritetsstoette er blevet vedtaget og finansieret af et offentligt organ og kun kan ivaerksaettes med godkendelse fra det offentlige, og som desuden ydes efter regler, der svarer til de regler, der gaelder om tildeling af statsstoette, og som den franske regering endvidere har beskrevet som en af flere foranstaltninger til fordel for landbrugerne, som alle er blevet anmeldt til Kommissionen i medfoer af artikel 93, stk . 3 .
16 Med henblik paa vurderingen af, om en af artikel 92 omfattet stoette er forenelig med faellesmarkedet, er der i traktatens artikel 93, stk . 3, indfoert en saerlig procedure, for hvis anvendelse der gaelder specielle betingelser og bestemmelser . Ifoelge denne traktatbestemmelse kan Kommissionen foerst anlaegge sag mod vedkommende medlemsstat, naar denne har undladt at rette sig efter en beslutning, ved hvilken Kommissionen har paabudt den at ophaeve eller aendre stoetteforanstaltningen . En forudsaetning for vedtagelse af en saadan beslutning er det, at de interesserede parter er blevet opfordret til at fremsaette deres bemaerkninger, saaledes at de oevrige medlemsstater og de beroerte kredse sikres adgang til at give deres mening til kende, og saaledes at Kommissionen bliver i stand til at traeffe sin beslutning paa grundlag af udfoerlige oplysninger om alle faktiske forhold . Endelig kan den beroerte medlemsstat efter naevnte bestemmelse forelaegge sagen for Raadet, der paa begaering af medlemsstaten med enstemmighed kan beslutte, at den omhandlede stoette skal betragtes som forenelig med faellesmarkedet .
17 Det maa fastslaas, at samtlige beroerte parter i kraft af den i artikel 93, stk . 2, fastlagte procedure opnaar garantier, der paa saerlig maade er tilpasset de problemer, som statsstoetten medfoerer for konkurrencen i faellesmarkedet, og som er langt mere omfattende end de garantier, der opnaas i kraft af den i traktatens artikel 169 fastlagte procedure, som kun Kommissionen og vedkommende medlemsstat deltager i . Selv om den naevnte saerlige procedure saaledes ikke paa nogen maade er til hinder for, at en stoetteordnings forenelighed med andre faellesskabsbestemmelser end bestemmelserne i artikel 92 efterproeves under anvendelse af den i artikel 169 fastlagte procedure, er det imidlertid proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2, som skal foelges af Kommissionen, saafremt den oensker at fastslaa, at der herved foreligger en ordning, der er uforenelig med Faellesskabet .
18 Af det anfoerte foelger, at ordningen ifoelge artiklerne 92 og 93 ikke levner plads for et parallelt begreb som »foranstaltninger med tilsvarende virkning som stoette«, for hvilke der skulle gaelde en anden ordning end den, der gaelder for egentlig stoette .
19 Sagen skal herefter afvises, idet den er anlagt umiddelbart i henhold til traktatens artikel 169, uden at Kommissionen forud herfor har fulgt den i artikel 93 fastlagte procedure .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Da Kommissionen har tabt sagen, boer den doemmes til at betale sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Sagen afvises .
2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .