62023CJ0135_RES
Sag C-135/23
Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA)
mod
GL
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Potsdam)
Domstolens dom (Første Afdeling) af 20. juni 2024
»Præjudiciel forelæggelse – intellektuel ejendomsret – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 2001/29/EF – artikel 3, stk. 1 – overføring til almenheden – begreb – den blotte tilrådighedsstillelse af fysiske faciliteter – tilrådighedsstillelse i lejligheder af fjernsynsapparater med stueantenne, der gør det muligt at modtage signaler og foretage udsendelser – karakter af at ske med vinding for øje – princippet om teknologineutralitet«
Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 2001/29 – harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet – overføring til almenheden – begreb – bedømmelseskriterier
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29, art. 3, stk. 1)
(jf. præmis 17-26)
Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 2001/29 – harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet – overføring til almenheden – begreb – tilrådighedsstillelse i udlejningslejligheder af fjernsynsapparater med stueantenne, der gør det muligt at modtage signaler og foretage udsendelser – omfattet – betingelse – nyt publikum – korttidslejere
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29, art. 3, stk. 1)
(jf. præmis 27-46 og domskonkl.)
Resumé
I en sag med en præjudiciel forelæggelse fra Amtsgericht Potsdam (byretten i Potsdam, Tyskland) præciserede Domstolen begrebet »overførsel til almenheden« af et beskyttet værk som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29/EF (
1
) i forbindelse med tilrådighedsstillelse, foretaget af en operatør af en beboelsesejendom, af fjernsynsapparater med stueantenne, der gjorde det muligt at modtage signaler og foretage udsendelser.
Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte eV (GEMA) – et kollektivt forvaltningsselskab for ophavsrettigheder på musikområdet – havde fremsat et erstatningskrav på grundlag af ophavsretten mod GL, der var operatør af en ejendom med 18 udlejningslejligheder, med den begrundelse, at GL stillede disse fjernsynsapparater til rådighed i lejlighederne.
Med henblik på at træffe afgørelse i denne tvist ønskede den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om begrebet »overføring til almenheden« i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29 (herefter »begrebet »overføring til almenheden««) omfatter tilrådighedsstillelse af sådanne fjernsynsapparater.
Domstolens bemærkninger
Domstolen bemærkede indledningsvis, at begrebet »overføring til almenheden« omfatter to kumulative kriterier, nemlig en overføring af et værk og overføringen heraf til en almenhed, og indebærer en individualiseret vurdering. Ifølge Domstolens praksis er det navnlig brugerens afgørende rolle i forhold til at give sine kunder adgang til beskyttede værker og det forhold, at brugerens handling er bevidst, navnlig hvis den foretages med vinding for øje, som gør det muligt at sondre mellem på den ene side »overføring til almenheden« som omhandlet i denne bestemmelse og på den anden side den »blotte tilrådighedsstillelse af fysiske faciliteter« (
2
).
Domstolen fastslog, at selv om det tilkom den nationale ret at afgøre, om den i hovedsagen omhandlede ejendomsoperatør foretog en »overføring til almenheden«, påhvilede det Domstolen at give denne ret nyttige oplysninger i denne henseende for at sætte den i stand til at afgøre den tvist, der var indbragt for den.
I denne henseende bemærkede Domstolen for det første, at operatøren af en beboelsesejendom ved at udstyre denne ejendoms lejligheder med fjernsynsapparater og stueantenner, som uden anden indgriben modtager signaler og gør det muligt at foretage udsendelser, af bl.a. musik, bevidst foretager en handling med det formål at give lejerne adgang til sådanne udsendelser i de lejede lejligheder og i lejeperioden, idet det ikke er afgørende, om lejerne udnytter denne mulighed. Desuden skal denne operatørs handling betragtes som en supplerende tjenesteydelse, der udføres med det formål at opnå et vist udbytte heraf. Tilbuddet om en sådan ydelse gør det således muligt at fastslå, at overføringen foretages med vinding for øje. I denne henseende er den omstændighed, at fjernsynsapparaterne er forbundet til en »stueantenne« og ikke en »fællesantenne«, uden betydning, eftersom en sådan sondring mellem fællesantenner og stueantenner ikke vil være i overensstemmelse med princippet om teknologineutralitet.
Hvad for det andet angår spørgsmålet om, hvorvidt de beskyttede værker faktisk blev overført til en almenhed, fremhævede Domstolen, at begrebet »almenheden« angiver et ubestemt antal potentielle modtagere og desuden indebærer et betydeligt antal personer. Begrebet indebærer således en vis minimumsgrænse, hvilket udelukker et for lille eller endog ubetydeligt antal personer fra dette begreb. Ved fastlæggelsen af dette antal skal der bl.a. tages hensyn til antallet af personer, som sideløbende kan få adgang til det samme værk, men også til, hvor mange der kan få adgang til værket efter hinanden. Såfremt den forelæggende ret fastslog, at lejlighederne i den i hovedsagen omhandlede ejendom blev brugt til korttidsudlejning, bl.a. til indkvartering for turister, skulle lejerne kvalificeres som en »almenhed«, eftersom de sammen ville udgøre et ubestemt antal potentielle modtagere.
Domstolen anførte desuden, at et beskyttet værk for at kunne kvalificeres som »overføring til almenheden« skal overføres ved anvendelse af en særlig teknisk fremgangsmåde, der adskiller sig fra den, der hidtil har været anvendt, eller være rettet mod et »nyt publikum«, dvs. mod et publikum, som indehaveren af ophavsrettigheden ikke havde taget i betragtning, da den pågældende tillod den første overføring til almenheden af sit værk. I denne henseende kan lejerne af lejligheder i en ejendom, der bruges til korttidsudlejning, bl.a. til indkvartering for turister, udgøre et sådant »nyt« publikum, eftersom disse personer, skønt de befinder sig i udsendelsens dækningsområde, ikke vil kunne få adgang til det udsendte værk uden den indgriben, som er foretaget af operatøren af denne ejendom, og hvorved denne har installeret fjernsynsapparater med stueantenne i lejlighederne. Såfremt den forelæggende ret derimod fastslog, at disse lejligheder blev udlejet til beboelse for lejerne, kunne disse ikke anses for at være et »nyt publikum«.
Domstolen fandt derfor, at begrebet »overføring til almenheden« skal fortolkes således, at det omfatter den tilrådighedsstillelse, som bevidst foretages af operatøren af en beboelsesejendom med udlejningslejligheder, af fjernsynsapparater med stueantenne, som uden anden indgriben modtager signaler og gør det muligt at foretage udsendelser, for så vidt som lejerne af disse lejligheder kan anses for at være et »nyt publikum«.
(
1
) – I henhold til artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT 2001, L 167, s. 10) skal medlemsstaterne tillægge ophavsmænd eneret til at tillade eller forbyde trådbunden eller trådløs overføring til almenheden af deres værker, herunder tilrådighedsstillelse af deres værker på en sådan måde, at almenheden får adgang til dem på et individuelt valgt sted og tidspunkt.
(
2
) – Det fremgår af 27. betragtning til direktiv 2001/29, at »[d]en blotte tilrådighedsstillelse af fysiske faciliteter, der muliggør eller bevirker overføring, [...] ikke i sig selv [udgør] overføring i henhold til dette direktiv«.