62024CJ0348
DOMSTOLENS DOM (Ottende Afdeling)
30. oktober 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – toldunion – forordning (EØF) nr. 2913/92 – EF-toldkodeksen – toldoplagsproceduren – overgang til fri omsætning – artikel 29 – varers toldværdi – varer, der sælges til udførsel til Den Europæiske Unions toldområde – artikel 112, stk. 3 – fastsættelse af toldværdien – artikel 214, stk. 1 – det tidspunkt, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af toldværdien – forordning (EØF) nr. 2454/93 – artikel 97n, stk. 2 – bevis for varernes oprindelse – artikel 118, stk. 1 og 3 – frist fremlæggelse af bevis for oprindelse – adgangen til præferencebehandling fortabes – gyldighed af dokumenter, der beviser varers oprindelse – artikel 147 – successive salg«
I sag C-348/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Tribunal Supremo (øverste domstol, Spanien) ved afgørelse af 12. april 2024, indgået til Domstolen den 9. maj 2024, i sagen
Compañía de Distribución Integral Logista, SA
mod
Administración General del Estado,
har
DOMSTOLEN (Ottende Afdeling),
sammensat af dommerne S. Rodin, som fungerende afdelingsformand, N. Piçarra og N. Fenger (refererende dommer),
generaladvokat: D. Spielmann,
justitssekretær: fuldmægtig L. Carrasco Marco,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 5. juni 2025,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Compañía de Distribución Integral Logista SA ved abogados M. Flores Navarro, J.I. Guerra García og M. Muñoz Domínguez,
–
den spanske regering ved A. Pérez-Zurita Gutiérrez, som befuldmægtiget,
–
Europa-Kommissionen ved I. Galindo Martín og F. Moro, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 29, artikel 112, stk. 3, og artikel 214 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT 1992, L 302, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 82/97 af 19. december 1996 (EFT 1997, L 17, s. 1) (herefter »EF-toldkodeksen«), og af artikel 97k, 118 og 147 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT 1993, L 253, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1063/2010 af 18. november 2010 (EUT 2010, L 307, s. 1) (herefter »forordning nr. 2454/93«).
2
Denne anmodning er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Compañía de Distribución Integral Logista, SA og Agencia Estatal de la Administración Tributaria (den statslige skatte- og afgiftsmyndighed, Spanien) vedrørende fastsættelse af toldværdien for visse varer og gyldigheden af oprindelsesbeviser for disse varer ved anvendelsen af en præferenceordning.
Retsforskrifter
EF-toldkodeksen
3
EF-toldkodeksens artikel 29, stk. 1, i kapitel 3 med overskriften »Varers toldværdi« i denne kodeks’ afsnit II med overskriften »Elementer, på grundlag af hvilke import- eller eksportafgifterne samt de andre foranstaltninger, der er fastsat som led i varehandelen, finder anvendelse« foreskrev:
»Toldværdien af indførte varer er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til udførsel til [Den Europæiske Unions] toldområde, i givet fald justeret […]«
4
Denne kodeks’ artikel 76, stk. 1, litra c), var affattet som følger:
»For at lette gennemførelsen af formaliteter og procedurer mest muligt, uden at det går ud over en korrekt toldbehandling, tillader toldmyndighederne på de betingelser, der fastsættes efter udvalgsproceduren, at
[...]
c)
angivelse af varerne til den pågældende procedure sker ved indskrivning af varerne i regnskaber; i så fald kan toldmyndighederne fritage klarereren for at frembyde varerne for toldvæsenet.«
5
Samme kodeks’ artikel 112, stk. 3, første og andet afsnit, var affattet som følger:
»Hvis indførselsvaren overgår til fri omsætning i overensstemmelse med artikel 76, stk. 1, litra c), er den art, toldværdi og mængde, der skal tages i betragtning i henhold til artikel 214, de samme som dem, der anvendtes ved varens henførsel under toldoplagsproceduren.
Første afsnit finder anvendelse under forudsætning af, at disse beskatningselementer blev konstateret eller godkendt ved henførslen under proceduren, medmindre den pågældende anmoder om, at de anvendes på tidspunktet for toldskyldens opståen.«
6
EF-toldkodeksens artikel 201, stk. 1 og 2, bestemte:
»1.   Toldskyld ved indførsel opstår, når en importafgiftspligtig vare
a)
overgår til fri omsætning
[...]
2.   Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af den pågældende toldangivelse.«
7
Denne kodeks’ artikel 214, stk. 1, foreskrev:
»Medmindre andre, særlige bestemmelser er fastsat i denne kodeks, fastsættes import- eller eksportafgifterne for en vare på grundlag af de særlige beskatningselementer, der gælder for varen på det tidspunkt, hvor toldskylden, som vedrører den, opstår, jf. dog stk. 2.«
Forordning nr. 2454/93
8
Afsnit IV i forordning nr. 2454/93 med overskriften »Varers oprindelse« omfattede et kapitel 2 med overskriften »Præferenceoprindelse«. I dette kapitels afdeling 1a med overskriften »Procedurer og metoder for administrativt samarbejde, som gælder indtil anvendelsen af systemet med registrerede eksportører« bestemte artikel 97k, stk. 5, som følger:
»Et oprindelsesbevis er gyldigt i 10 måneder fra den dato, hvor det blev udstedt i udførselslandet, og skal inden for samme periode fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder.«
9
Samme afdeling 1a indeholdt artikel 97n, hvis stk. 2 var affattet som følger:
»Oprindelsesbeviser, som fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder efter udløbet af den i artikel 97k, stk. 5, nævnte gyldighedsperiode, kan godtages som grundlag for anvendelse af toldpræferencer, når overskridelsen af fristen skyldes ekstraordinære omstændigheder. I andre tilfælde af forsinket fremlæggelse kan indførselslandets toldmyndigheder godtage oprindelsesbeviser, når produkterne er blevet frembudt for toldvæsenet inden udløbet af den nævnte frist.«
10
Dette samme kapitel 2 omfattede en afdeling 2 med overskriften »Lande og territorier, som [Unionen] ensidigt har vedtaget skal være præferencetoldberettigede«. I underafdeling 2 i denne afdeling 2 med overskriften »Bevis for oprindelse« bestemte samme forordnings artikel 118, stk. 1-3, som følger:
»1.   Et oprindelsesbevis er gyldig[t] i fire måneder fra den dato, hvor det blev udstedt i udførselslandet, og skal inden for samme periode fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder.
2.   Oprindelsesbeviser, som fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder efter udløbet af den i stk. 1 nævnte sidste frist, kan godtages som grundlag for anvendelse af bestemmelserne i artikel 98 om toldpræferencer, når overskridelsen af fristen skyldes ekstraordinære omstændigheder.
3.   I andre tilfælde af forsinket fremlæggelse kan indførselslandets toldmyndighederne godtage oprindelsesbeviser, når produkterne frembydes for dem inden udløbet af nævnte frist.«
11
Artikel 147, stk. 1, første og andet afsnit, i forordning nr. 2454/93 havde følgende ordlyd:
»Ved anvendelse af [EF-toldkodeksens] artikel 29 anses den omstændighed, at de varer, som har været genstand for et salg, angives til fri omsætning, som tilstrækkelig tilkendegivelse af, at de er blevet solgt med henblik på udførsel til [Unionens] toldområde. Ved successive salg inden værdiansættelsen anses denne omstændighed kun som tilstrækkelig, når det drejer sig om det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i [Unionens] toldområde, eller når det drejer sig om et salg, der finder sted inden for [Unionens] toldområde, inden varerne overgår til fri omsætning.
Hvis der angives en pris, som vedrører et salg, der er gået forud for det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i [Unionens] toldområde, skal det dokumenteres på en for toldmyndighederne tilfredsstillende måde, at det pågældende salg fandt sted med henblik på varernes udførsel til [Unionens] toldområde.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
12
Corporación Habanos solgte cigarer til Altadis (herefter »det første salg«) og påtog sig at transportere dem fra Cuba til toldoplaget i Angocillo – La Rioja (Spanien), hvortil Compañía de Distribución Integral Logista henførte dem som konsignatar.
13
Disse cigarer, der var oplagret på dette toldoplag og omfattet af toldoplagsproceduren, havde flere toldmæssige bestemmelser eller anvendelser. Navnlig blev en del af de nævnte cigarer solgt til senere salg i »duty free«-butikker i lufthavne uden at være overgået til fri omsætning. En anden del af dette samme parti cigarer blev solgt af Altadis til Compañía de Distribución Integral Logista (herefter »det andet salg«) for derefter at blive solgt dels uden for Unionens toldområde, nemlig til Ceuta (Spanien) og Melilla (Spanien), dels til tobaksforretninger.
14
For så vidt angår den sidstnævnte del, som er den eneste, der er relevant i hovedsagen, bevarede Altadis ejendomsretten til cigarerne indtil det tidspunkt, hvor Compañía de Distribución Integral Logista indgik aftaler om deres salg til tobaksforretningerne. På dette tidspunkt overdrog Altadis ejendomsretten til disse cigarer til Compañía de Distribución Integral Logista. Sidstnævnte lod dem derefter overgå til fri omsætning med henblik på deres salg og efterfølgende levering til tobaksforretningerne.
15
Ved overgangen til fri omsætning blev toldværdien af de pågældende cigarer fastsat og angivet på grundlag af det første salg.
16
Skatte- og afgiftsmyndigheden var imidlertid af den opfattelse, at dette første salg, der fandt sted, inden varerne blev henført til toldoplaget, ikke kunne anses for at have fundet sted med henblik på udførsel til Unionens toldområde. Dette salg kunne således ikke tages i betragtning ved fastsættelsen af varernes toldværdi i henhold til den ordning for successive salg, der var fastsat i artikel 147 i forordning nr. 2454/93. Denne myndighed fandt derfor, at toldværdien skulle fastsættes på grundlag af det andet salg.
17
Skatte- og afgiftsmyndigheden anførte endvidere, at de indførte varer fra Cuba, Den Dominikanske Republik, Panama, Honduras, Mexico, Peru og Egypten ikke var omfattet af de toldpræferencer, der var gældende, da de blev bragt i fri omsætning af Compañía de Distribución Integral Logista, idet der var gået to år, siden udstedelsen af de oprindelsesbeviser, som dannede grundlag for anvendelsen af disse præferencer.
18
I perioden fra januar 2015 til januar 2018 udstedte skatte- og afgiftsmyndigheden toldansættelser for årene 2012-2015 med krav om berigtigelse af bl.a. toldafgift af de to grunde, der er anført i denne doms præmis 16 og 17.
19
Compañía de Distribución Integral Logista anfægtede disse toldansættelser ved Tribunal Económico-Administrativo Central (centralt ankenævn i skatteretlige sager, Spanien), som ved afgørelse af 25. oktober 2018 afviste klagen over berigtigelserne af toldafgifterne.
20
Compañía de Distribución Integral Logista anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved Audiencia Nacional (domstol i visse straffe-, forvaltnings- og arbejdsretlige sager, Spanien), som ved dom af 9. juli 2021 ikke gav Compañía de Distribución Integral Logista medhold.
21
Audiencia Nacional (domstol i visse straffe-, forvaltnings- og arbejdsretlige sager) fandt for det første, at EF-toldkodeksens artikel 112, stk. 3, ikke udelukkede anvendelsen af denne kodeks’ artikel 29, stk. 1. Eftersom det således ikke ved det første salg var blevet dokumenteret, at alle de varer, som Corporación Habanos solgte til Altadis, var bestemt til udførsel til Unionens toldområde, eller at de uden undtagelse blev sendt til dette område, skulle toldværdien fastsættes på grundlag af det andet salg, som fandt sted med henblik på udførsel af de varer, der var omfattet af dette salg, til det nævnte område.
22
For det andet fandt Audiencia Nacional (domstol i visse straffe-, forvaltnings- og arbejdsretlige sager), at de relevante oprindelsesbeviser ikke kunne tages i betragtning med henblik på anvendelsen af den ønskede præferenceordning på de pågældende varer, eftersom disse beviser var blevet fremsendt efter udløbet af den frist på to år, der er fastsat i de retningslinjer, der er udarbejdet af Toldkodeksudvalget vedrørende oprindelse.
23
Compañía de Distribución Integral Logista har iværksat kassationsanke ved Tribunal Supremo (øverste domstol, Spanien), som er den forelæggende ret.
24
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at det er nødvendigt at præcisere dels fremgangsmåden ved fastsættelsen af toldværdien for indførte varer, der henføres under toldoplagsproceduren og derefter overgår til fri omsætning efter proceduren i EF-toldkodeksens artikel 76, stk. 1, litra c), dels reglerne vedrørende gyldigheden af oprindelsesbeviser for varerne efter udløbet af en periode på to år efter datoen for udstedelsen eller udfærdigelsen af disse beviser, når varer, der er en del af det samme kontingent, i løbet af denne periode er overgået til fri omsætning.
25
Under disse omstændigheder har Tribunal Supremo (øverste domstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal [EF-toldkodeksens artikel 29] hvad angår toldværdien fortolkes således, at denne bestemmelse kun fastsætter metoden for fastsættelse af toldværdien – transaktionsværdien med forbehold for de op- eller nedjusteringer, som skal foretages – men ikke fastsætter det tidspunkt, hvor denne værdiansættelse skal gennemføres?
2)
Henset til, at det følger af Domstolens praksis, at metoden for fastsættelse af toldværdien på grundlag af varernes transaktionsværdi i henhold til [EF-toldkodeksens artikel 29] finder anvendelse, når varerne er blevet solgt til udførsel til Den Europæiske Union, skal [denne kodeks’] artikel 29, sammenholdt med [dens] artikel 112, stk. 3, og artikel 214 [...] fortolkes således, at henførelse af varerne under en toldoplagsprocedure efter den forenklede fremgangsmåde i [samme kodeks’] artikel 76, stk. 1, litra c), [...] indebærer eller gør det muligt at formode, at salget af varerne er gennemført med henblik på deres udførsel til Den Europæiske Union? Har det betydning for besvarelsen af det foregående spørgsmål, at varerne overgik til fri omsætning efter overførslen, mens de befandt sig på toldoplaget?
3)
Såfremt de foregående spørgsmål besvares benægtende, og henset til, at toldoplagsproceduren som en suspensionsprocedure ikke medfører, at toldskylden opstår, idet denne opstår på det tidspunkt, hvor varerne overgår til fri omsætning, skal [EF-toldkodeksens] artikel 29, artikel 112, stk. 3, og artikel 214 [...] da ikke desto mindre fortolkes således, at det tidsmæssige referencepunkt for fastsættelsen af toldværdien er det tidspunkt, hvor varerne henføres under toldoplagsproceduren? Eller skal de anførte bestemmelser nødvendigvis fortolkes således, at denne værdi skal beregnes på det tidspunkt, hvor varerne overgår til fri omsætning, dvs. når toldskylden opstår, selv om disse varer tidligere er blevet oplagt på et toldoplag?
4)
Er det for så vidt angår ordningen for successive salg muligt at fortolke artikel 147 i [forordning nr. 2454/93] således, at det forhold, at varerne er blevet oplagt på et toldoplag, i sig selv gør det muligt at formode, at det salg, der gik forud for det sidste salg, på grundlag af hvilket varerne blev indført på toldområdet, blev gennemført med henblik på udførsel til Den Europæiske Union?
5)
Skal artikel 118 og 97k i [forordning nr. 2454/93] med hensyn til oprindelsescertifikaterne fortolkes således, at fremlæggelse af beviset for varernes overgang til fri omsætning efter udløbet af fristen på to år medfører fortabelse af toldpræferencerne som følge af præferenceoprindelsen, selv om det oprindelsescertifikat, på grundlag af hvilket der anmodes om toldpræferencen, er blevet anvendt til tidligere delvise importklareringer, som er gennemført inden for den nævnte frist på to år?«
Om det første til det fjerde spørgsmål
26
Det fremgår af fast retspraksis, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retsinstanser og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer Domstolen at give den nationale retsinstans et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra denne synsvinkel påhviler det Domstolen i givet fald at omformulere de spørgsmål, der forelægges den. Det tilkommer herved Domstolen af samtlige de oplysninger, der er fremlagt af den nationale retsinstans, navnlig af forelæggelsesafgørelsens præmisser, at udlede de EU-retlige elementer, som det under hensyn til tvistens genstand er nødvendigt at fortolke (jf. dom af 17.7.1997, Krüger, C-334/95, EU:C:1997:378, præmis 22 og 23, og af 25.2.2025, Alphabet m.fl., C-233/23, EU:C:2025:110, præmis 33).
27
I den foreliggende sag fremgår det af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at skatte- og afgiftsmyndigheden anfægtede toldangivelserne med den begrundelse, at toldværdien af de omhandlede varer var blevet fastsat på grundlag af deres transaktionsværdi i forbindelse med det salg, der gik forud for disse varers henførsel i et toldoplag beliggende i Unionens toldområde. Denne myndighed fandt, at det var transaktionsværdien ved det salg af de nævnte varer, der havde fundet sted, mens varerne var henført i dette toldoplag, og inden de blev bragt i fri omsætning i henhold til den forenklede procedure i EF-toldkodeksens artikel 76, stk. 1, litra c), der skulle lægges til grund.
28
I denne sammenhæng fremgår det af oplysningerne i denne anmodning, at det første til det fjerde forelagte spørgsmål har til formål at give den forelæggende ret mulighed for at fastlægge det tidspunkt, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af pågældende varers toldværdi, og det salg, der i denne henseende kan tages i betragtning, når den pågældende påberåber sig denne kodeks’ artikel 112, stk. 3.
29
Henset til disse forhold skal det fastslås, at den forelæggende ret med det første til det fjerde spørgsmål, som skal behandles samlet, nærmere bestemt ønsker oplyst, om EF-toldkodeksens artikel 29, stk. 1, og artikel 112, stk. 3, samt artikel 147 i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at når varer har været genstand for et første salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Unionens toldområde med henblik på at blive henført under toldoplagsproceduren, og derefter et andet salg, som medførte, at de overgik til fri omsætning i henhold til den forenklede procedure, der er foreskrevet i denne kodeks’ artikel 76, stk. 1, litra c), er det tidspunkt, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af disse varers toldværdi, tidspunktet for deres indførsel under denne procedure, og om de nævnte varers toldværdi kan fastsættes på grundlag af deres transaktionsværdi ved det første salg.
Det tidspunkt, der skal lægges til grund for fastsættelsen af toldværdien
30
Det fremgår af fast retspraksis, at den EU-retlige ordning vedrørende toldværdiansættelsen har til formål at indføre et retfærdigt, ensartet og neutralt system, som udelukker anvendelse af vilkårlige eller fiktive toldværdier. Toldværdien skal således afspejle den reelle økonomiske værdi af en indført vare, idet denne værdi fortrinsvis bør fastsættes efter den såkaldte »transaktionsværdimetode« for de indførte varer (jf. i denne retning dom af 19.11.2020, 5th AVENUE Products Trading, C-775/19, EU:C:2020:948, præmis 22 og 24, og af 15.5.2025, Tauritus, C-782/23, EU:C:2025:353, præmis 51 og 54).
31
Denne metode er beskrevet i EF-toldkodeksens artikel 29, stk. 1, hvorefter toldværdien af indførte varer er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til udførsel til Unionens toldområde, i givet fald justeret.
32
Det fremgår af denne bestemmelses ordlyd og særligt af udtrykket »salg til udførsel til [Unionens] toldområde«, at transaktionsværdien skal svare til en pris ved eksport til EU. Følgelig må det på tidspunktet for salget godtgøres, at varer med oprindelse i et tredjeland føres til Unionens toldområde (jf. dom af 6.6.1990, Unifert, C-11/89, EU:C:1990:237, præmis 11, og af 9.11.2017, LS Customs Services, C-46/16, EU:C:2017:839, præmis 27).
33
Bestemmelsen angiver imidlertid ikke selv det tidspunkt, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af toldværdien.
34
Det fremgår derimod af EF-toldkodeksens artikel 214, stk. 1, at medmindre andre, særlige bestemmelser er fastsat i denne kodeks, fastsættes import- eller eksportafgifterne for en vare på grundlag af de særlige beskatningselementer, der gælder for varen på det tidspunkt, hvor toldskylden, som vedrører den, opstår, jf. dog stk. 2 i denne artikel 214.
35
Denne bestemmelse indeholder den principielle regel, at tolden beregnes på grundlag af den situation, der forelå på det tidspunkt, hvor toldskylden opstod (jf. i denne retning dom af 8.10.2020, Exter, C-330/19, EU:C:2020:809, præmis 33).
36
I denne henseende følger det af EF-toldkodeksens artikel 201, stk. 1, litra a), og artikel 201, stk. 2, at når den begivenhed, der udløser toldskylden, er den pågældende vares overgang til fri omsætning, opstår toldskylden ved indførsel på tidspunktet for antagelsen af den pågældende toldangivelse (jf. i denne retning dom af 19.12.2012, D. Wandel, C-66/99, EU:C:2001:69, præmis 41).
37
Det følger heraf, at når toldskylden opstår som følge af den pågældende vares overgang til fri omsætning, fastsættes størrelsen af de importafgifter, der finder anvendelse på varen, på grundlag af de beskatningselementer, der gælder for denne vare på tidspunktet for antagelsen af den toldangivelse, der vedrører den.
38
Når dette er sagt, foreskriver EF-toldkodeksens artikel 112, stk. 3, første og andet afsnit, for så vidt angår indførselsvarer, der er overgået til fri omsætning i henhold til EF-toldkodeksens artikel 76, stk. 1, litra c), at den art, toldværdi og mængde, der skal tages i betragtning i henhold til artikel 214, er de samme som dem, der anvendtes ved varens henførsel under toldoplagsproceduren, forudsat at disse beskatningselementer blev konstateret eller godkendt ved varens henførsel under proceduren, medmindre den pågældende anmoder om, at de anvendes på tidspunktet for toldskyldens opståen.
39
Det følger heraf, at når toldskylden opstår som følge af varens overgang til fri omsætning, og de betingelser, der er foreskrevet i denne artikel 112, stk. 3, er opfyldt, kan den pågældende angive varens toldværdi, således som den var på det tidspunkt, hvor denne vare blev henført under toldoplagsproceduren, og ikke på det tidspunkt, hvor den blev angivet til overgang til fri omsætning.
40
EF-toldkodeksens artikel 112, stk. 3, skal derfor fortolkes således, at når varer er blevet indført i Unionens toldområde med henblik på at blive henført under toldoplagsproceduren, og de efterfølgende er overgået til fri omsætning i overensstemmelse med den forenklede procedure, der er foreskrevet i denne kodeks’ artikel 76, stk. 1, litra c), kan den pågældende angive disse varers toldværdi, således som den var på tidspunktet for deres henførsel under denne procedure.
Om beviset for, at varerne blev solgt med henblik på udførsel til Unionens toldområde
41
Med henblik på anvendelsen af EF-toldkodeksens artikel 29, stk. 1, foreskriver artikel 147, stk. 1, i forordning nr. 2454/93 tre regler vedrørende det bevis, der skal føres for i tilstrækkelig grad at godtgøre, at varerne blev solgt med henblik på udførsel til Unionens toldområde som omhandlet i artikel denne kodeks’ artikel 29.
42
Denne forordnings artikel 147, stk. 1, første afsnit, første punktum, bestemmer, at den omstændighed, at de varer, som har været genstand for et salg, angives til fri omsætning, anses for tilstrækkelig tilkendegivelse af, at de er blevet solgt med henblik på udførsel til Unionens toldområde. Denne bestemmelse præciserer i sit andet punktum, at ved successive salg inden værdiansættelsen anses denne omstændighed kun for tilstrækkelig, når det drejer sig om det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i dette toldområde, eller når det drejer sig om et salg, der finder sted inden for nævnte toldområde, inden varerne overgår til fri omsætning. Derimod foreskriver denne forordnings artikel 147, stk. 1, andet afsnit, at hvis der angives en pris, som vedrører et salg, der er gået forud for det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Unionens toldområde, skal det dokumenteres på en for toldmyndighederne tilfredsstillende måde, at det pågældende salg fandt sted med henblik på varernes udførsel til Unionens toldområde.
43
I modsætning til de tilfælde, der er omhandlet i den nævnte forordnings artikel 147, stk. 1, første afsnit, for hvilke det ikke er nødvendigt at føre yderligere bevis for, at det pågældende salg er indgået med henblik på udførsel til Unionens toldområde, skal den berørte person i det tilfælde, hvor den angivne toldværdi er en pris, der vedrører et salg, der er gået forud for det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i dette område, dokumentere, at dette salg fandt sted med henblik på udførsel til nævnte område.
44
Blandt de tilfælde, der er omfattet af samme forordnings artikel 147, stk. 1, første afsnit, nævnes i denne bestemmelses første punktum salg af varer, der angives til fri omsætning.
45
I denne henseende fremgår det ikke af dette punktums ordlyd, at dette salg skal gå umiddelbart forud for de pågældende varers overgang til fri omsætning. Det kan derfor ikke udelukkes, at disse varer bliver henført under toldoplagsproceduren i perioden mellem deres salg og deres overgang til fri omsætning.
46
Det skal desuden bemærkes, at artikel 147, stk. 1, første afsnit, andet punktum, i forordning nr. 2454/93 tillader, at prisen for det sidste salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Unionens toldområde, angives som toldværdi i tilfælde af successive salg inden værdiansættelsen.
47
Eftersom prisen for et sådant salg kan tages i betragtning som toldværdi ved successive salg, må en sådan pris således så meget desto mere kunne tages i betragtning i denne henseende i det tilfælde, hvor der på tidspunktet for værdiansættelsen kun forelå et enkelt salg, som medførte, at varerne var blevet ført ind i Unionens toldområde og derefter henført i toldoplaget, inden de blev bragt i fri omsætning.
48
At denne pris tages i betragtning er nemlig i overensstemmelse med formålet med artikel 147 i forordning nr. 2454/93, som er at gøre det lettere at identificere transaktionsværdien af varer, der er genstand for et eller flere salg, samtidig med at det sikres, at denne værdi afspejler en indført vares reelle økonomiske værdi.
49
Det følger heraf, at når betingelserne for anvendelse af EF-toldkodeksens artikel 112, stk. 3, er opfyldt, og varerne på det tidspunkt, hvor de blev henført under toldoplagsproceduren, har været genstand for et salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Unionens toldområde, kan toldværdien af disse varer i henhold til artikel 147, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 2454/93 fastsættes under henvisning til transaktionsværdien ved dette salg, uden at det er nødvendigt yderligere at bevise, at formålet med salget var udførsel til Unionens toldområde.
50
Eftersom henførelsen af varer under toldoplagsproceduren indebærer, at disse varer kan have forskellige fremtidige toldmæssige bestemmelser eller anvendelser, er den omstændighed, at andre varer i samme kontingent, der er blevet henført under denne procedure, efterfølgende er blevet solgt uden at overgå til fri omsætning, under disse omstændigheder uden betydning for anvendelsen af denne forordnings artikel 147, stk. 1, første afsnit.
51
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det første til det fjerde spørgsmål besvares med, at EF-toldkodeksens artikel 29, stk. 1, og artikel 112, stk. 3, samt artikel 147 i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at når varer har været genstand for et første salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Unionens toldområde med henblik på at blive henført under toldoplagsproceduren, og derefter et andet salg, som medførte, at de overgik til fri omsætning i overensstemmelse med den forenklede procedure, der er foreskrevet i denne kodeks’ artikel 76, stk. 1, litra c), er det tidspunkt, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af disse varers toldværdi, tidspunktet for deres indførsel under denne procedure, og at de nævnte varers toldværdi kan fastsættes på grundlag af deres transaktionsværdi ved det første salg.
Det femte spørgsmål
52
Med det femte præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 97k, stk. 5, artikel 97n, stk. 2, og artikel 118, stk. 1 og 3, i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at indførselslandets toldmyndigheder ikke er forpligtet til med henblik på anvendelsen af toldpræferencer på en vare at godtage et oprindelsesbevis, der er blevet fremlagt for dem efter udløbet af dets gyldighedsperiode, selv om dette oprindelsesbevis allerede var blevet fremlagt for disse myndigheder inden udløbet af dets gyldighedsperiode med henblik på anvendelse af toldpræferencer på andre varer i samme kontingent.
53
Indledningsvis skal det præciseres, at selv om deltagerne i retsmødet har udtrykt tvivl om, hvorvidt artikel 118 i forordning nr. 2454/93 finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, tilkommer det den forelæggende ret at efterprøve, om forordningens artikel 118 ud over dennes artikel 97k, stk. 5, og artikel 97n, stk. 2, finder anvendelse på visse af de lande, hvorfra de i hovedsagen omhandlede varer eksporteres.
54
For det første foreskriver artikel 97k, stk. 5, i forordning nr. 2454/93, at oprindelsesbeviser er gyldige i ti måneder fra den dato, hvor de blev udstedt i udførselslandet, og at de inden for samme periode skal fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder. I henhold til denne forordnings artikel 97n, stk. 2, kan oprindelsesbeviser, der fremlægges for disse toldmyndigheder efter udløbet af denne gyldighedsperiode, godtages med henblik på anvendelse af toldpræferencerne, når den manglende overholdelse af fristen for fremlæggelse af disse dokumenter skyldes ekstraordinære omstændigheder. Denne bestemmelse præciserer, at i andre tilfælde af forsinket fremlæggelse kan indførselslandets toldmyndigheder godtage oprindelsesbeviser, når produkterne er blevet frembudt for toldvæsenet inden udløbet af den nævnte frist.
55
For det andet foreskriver artikel 118, stk. 1, i forordning nr. 2454/93, at et oprindelsesbevis er gyldigt i fire måneder fra datoen for dets udstedelse i eksportlandet, og at det inden for samme frist skal fremlægges for indførselslandets toldmyndigheder, mens artikel 118, stk. 2, foreskriver, at oprindelsesbeviser, der fremlægges for disse toldmyndigheder efter udløbet af den frist, der er fastsat i stk. 1, kan godtages med henblik på anvendelse af de toldpræferencer, der er omhandlet i forordningens artikel 98, når overskridelsen af fristen skyldes ekstraordinære omstændigheder. Bortset fra disse tilfælde af forsinket fremlæggelse er det i artikel 118, stk. 3, i nævnte forordning foreskrevet, at indførselslandets toldmyndigheder i andre tilfælde af forsinket fremlæggelse kan godtage oprindelsesbeviser, når produkterne er blevet frembudt for toldvæsenet inden udløbet af den nævnte frist.
56
Disse to sæt bestemmelser foreskriver frister for gyldighed og fremlæggelse af oprindelsesbeviser for indførte varer med henblik på anvendelsen af de toldpræferencer, som de vedrører. For at sikre, at en sådan anvendelse er berettiget, giver disse frister navnlig indførselslandenes toldmyndigheder mulighed for at foretage den nødvendige fysiske og dokumentationsmæssige kontrol med henblik herpå.
57
Desuden omhandler artikel 97n, stk. 2, andet punktum, og artikel 118, stk. 3, i forordning nr. 2454/93 de tilfælde, hvor en vares oprindelsesbevis ikke er blevet forelagt indførselslandets toldmyndigheder inden for de fastsatte frister af grunde, der ikke vedrører ekstraordinære omstændigheder. I disse tilfælde kan disse toldmyndigheder, for så vidt som varen er blevet frembudt for de nævnte toldmyndigheder inden udløbet af disse frister, godtage dette bevis.
58
Denne mulighed er ikke yderligere defineret i disse bestemmelser. Det tilkommer derfor indførselslandets toldmyndigheder i hvert enkelt tilfælde at afgøre, om en given vare kan være omfattet af en præferencetoldordning på grundlag af et oprindelsesbevis, der fremlægges for sent, idet de navnlig bør tage hensyn til de nævnte bestemmelsers formål, som er at sætte disse myndigheder i stand til at kontrollere den pågældende vares faktiske oprindelse.
59
Det følger heraf, at disse samme myndigheder ikke er forpligtet til at godtage et oprindelsesbevis efter udløbet af de herfor fastsatte frister, selv når dette oprindelsesbevis er blevet fremlagt inden for disse frister i forbindelse med overgangen til fri omsætning af varer, der er en del af det samme kontingent som de varer, for hvilken det nævnte oprindelsesbevis er blevet fremlagt for sent. En sådan omstændighed gør det nemlig ikke i sig selv muligt at udelukke, at det med henblik på anvendelsen af en præferencetoldordning er nødvendigt i forbindelse med en sådan vares overgang til fri omsætning at foretage fysisk og dokumentationsmæssig kontrol på grundlag af denne vares oprindelsesbevis.
60
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det femte spørgsmål besvares med, at artikel 97k, stk. 5, artikel 97n, stk. 2, og artikel 118, stk. 1 og 3, i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at indførselslandets toldmyndigheder ikke er forpligtet til med henblik på anvendelsen af toldpræferencer på en vare at godtage et oprindelsesbevis, der er blevet fremlagt for dem efter udløbet af dets gyldighedsperiode, selv om dette oprindelsesbevis allerede var blevet fremlagt for disse myndigheder inden udløbet af dets gyldighedsperiode med henblik på anvendelse af toldpræferencer på andre varer i samme kontingent.
Sagsomkostninger
61
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
1)
Artikel 29, stk. 1, og artikel 112, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 82/97 af 19. december 1996, samt artikel 147 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1063/2010 af 18. november 2010,
skal fortolkes således, at
når varer har været genstand for et første salg, som medførte, at varerne blev ført ind i Den Europæiske Unions toldområde med henblik på at blive henført under toldoplagsproceduren, og derefter et andet salg, som medførte, at de overgik til fri omsætning i overensstemmelse med den forenklede procedure, der er foreskrevet i artikel 76, stk. 1, litra c), i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 82/97, er det tidspunkt, der skal lægges til grund ved fastsættelsen af disse varers toldværdi, tidspunktet for deres indførsel under denne procedure, og at de nævnte varers toldværdi kan fastsættes på grundlag af deres transaktionsværdi ved det første salg.
2)
Artikel 97k, stk. 5, artikel 97n, stk. 2, og artikel 118, stk. 1 og 3, i forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 1063/2010,
skal fortolkes således, at
indførselslandets toldmyndigheder ikke er forpligtet til med henblik på anvendelsen af toldpræferencer på en vare at godtage et oprindelsesbevis, der er blevet fremlagt for dem efter udløbet af dets gyldighedsperiode, selv om dette oprindelsesbevis allerede var blevet fremlagt for disse myndigheder inden udløbet af dets gyldighedsperiode med henblik på anvendelse af toldpræferencer på andre varer i samme kontingent.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: spansk.