61996TJ0203_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-203/96,
Embassy Limousines & Services, Diegem (Belgien), ved advokat Eric Boigelot, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Louis Schiltz, 2, rue du Fort Rheinsheim,
sagsoeger,
mod
Europa-Parlamentet ved François Vainker og Anders Neergaard, Parlamentets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, bistaaet af advokat Charles Price, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg paa Europa-Parlamentets Generalsekretariat, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende et krav om erstatning af det tab, som sagsoegeren haevder at have lidt paa grund af Parlamentets ansvarspaadragende adfaerd under udbud nr. 95/S 158-76321/FR om en aftale om persontransport i Bruxelles i koeretoejer med chauffoerer, som principalt er fremsat i henhold til EF-traktatens artikel 181, i henhold til voldgiftsklausulen i artikel 6, stk. 3, i udbudsbetingelserne for det paagaeldende udbud, og i henhold til artikel VIII i rammeaftale PE-TRANS-BXL-95/6, subsidiaert i henhold til traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2,
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Fjerde Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, P. Lindh, og dommerne K. Lenaerts og J.D. Cooke,
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer B. Pastor,
paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 2. juli 1998,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder
1 I medfoer af Raadets direktiv 92/50/EOEF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmaaderne ved indgaaelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler (EFT L 209, s. 1, herefter »direktiv 92/50«) offentliggjorde Europa-Parlamentet den 22. august 1995 i De Europaeiske Faellesskabers Tidende en bekendtgoerelse (EFT S 158, s. 23, herefter »bekendtgoerelsen«) om indgaaelse af en aftale om persontransport i koeretoejer med chauffoerer, naermere bestemt transport af medlemmer af Europa-Parlamentet (offentligt udbud nr. 95/S 158-76321/FR, herefter »det omtvistede udbud«).
2 Af bekendtgoerelsen fremgik det, at aftalen skulle indgaas i form af en rammekontrakt med en servicevirksomhed om transportydelser efter saerskilt bestillingsseddel for hver tur. Kontrakten ville blive indgaaet for tre aar og kunne fornys to gange med et aar. Leveringsstedet skulle vaere Bruxelles, og serviceyderne skulle kunne dokumentere fem aars aktivitet i sektoren. I bekendtgoerelsen var anfoert foelgende kriterier for kontrakttildelingen: Det oekonomisk mest fordelagtige bud antages under hensyntagen til budte priser og buddets tekniske vaerdi.
3 Den 13. september 1995 tilstillede Parlamentets Generalsekretariat repraesenteret ved Candidi, der var chef for afdelingen »Menneskelige Ressourcer, Administration«, sagsoegeren, Embassy Limousines & Services SA (herefter »Embassy«), som svar paa Embassy's skriftlige anmodning af samme dag samtlige dokumenter vedroerende det omtvistede udbud, dvs. rammekontrakten PE-TRANS-BXL-95/6 (herefter »rammekontrakten«), udbudsbetingelserne og de dertil hoerende tekniske specifikationer.
4 Ifoelge rammekontrakten (artikel VIII) og betingelserne vedroerende det omtvistede udbud (artikel 6, stk. 3), ville de kontrakter, der blev indgaaet som foelge af udbuddet, vaere undergivet luxembourgsk lovgivning, mens eventuelle tvister henhoerte under De Europaeiske Faellesskabers Domstols enekompetence. Paa omraader, der ikke var omfattet af udbudsbetingelserne, ville de af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber fastsatte »almindelige betingelser for aftaler og kontrakter« (herefter »almindelige betingelser«) finde anvendelse.
5 Den 16. oktober 1995 afgav sagsoegeren sit bud.
6 Den 4. december 1995 henvendte Parlamentet ved Candidi sig til den davaerende administrerende direktoer for Embassy, Hautot, og meddelte denne, at Det Raadgivende Udvalg for Indkoeb og Aftaler (herefter »CCAM«) samme dag havde afgivet positiv udtalelse om den anvisningsberettigedes forslag om at tildele Embassy kontrakten.
7 Den 12. december 1995 tilstillede sagsoegeren Parlamentet en skrivelse indeholdende en redegoerelse for de foranstaltninger, Embassy havde truffet for at afhjaelpe den noedsituation, Parlamentet befandt sig i. Embassy anfoerte, at virksomheden havde leaset biler og tegnet mobiltelefonabonnement (GSM), ansat chauffoerer og opfyldt de forskellige formaliteter i forbindelse med disses ansaettelse (laegeundersoegelse, socialsikring, skat). I samme skrivelse reagerede sagsoegeren paa de rygter og den korridorsnak, der cirkulerede om en paastaaet manglende haederlighed hos virksomhedens ledere og/eller aktionaerer og om, at virksomhedens tjenesteydelser var af daarlig kvalitet.
8 Som foelge af disse rygter og de presseartikler, der satte spoergsmaalstegn ved haederligheden af nogle af Embassy's ledere, blev to af disse, Hautot og Heuzer, anmodet om at tage til Strasbourg og fremlaegge de noedvendige beviser for selskabets haederlighed. Dette moede fandt sted den 13. december 1995.
9 Efter dette moede tilstillede generaldirektoeren for administrationen, Feidt, generalsekretaeren for Parlamentet et notat, der loed som foelger:
»Efter anmodning fra Europa-Parlamentets Praesidium har min afdeling undersoegt, om der er hold i anklagerne mod Embassy ...
Embassy's ledere blev anmodet om at tage til Strasbourg, hvor de efter at have fremlagt den oenskede dokumentation besvarede de stillede spoergsmaal ...
En grundig gennemgang af denne dokumentation har vist, at paastandene er fuldstaendig grundloese.
Under disse omstaendigheder og for at give det nye selskab mulighed for at traeffe de noedvendige praktiske foranstaltninger, maa der traeffes en hurtig beslutning, idet det er bydende noedvendigt for administrationen at soerge for, at parlamentsmedlemmernes transportbehov kan opfyldes straks fra begyndelsen af den nye samling i januar 1996.
Derfor anmoder jeg om Deres tilslutning til, at den paagaeldende kontrakt underskrives hurtigst muligt.«
10 Ikke desto mindre forelagde Feidt den 19. december 1995 CCAM et forslag om en maaneds forlaengelse af kontrakten med det selskab, der indtil da havde udfoert den paagaeldende transport (herefter »selskab A«). I referatet af samme dato af moedet i CCAM hedder det bl.a.:
»CCAM,
...
- der henviser til sin positive udtalelse af 4. december 1995 vedroerende indgaaelse af en kontrakt med Embassy ... som er tildelt ovennaevnte udbud
- som tager til efterretning, at Parlamentet ikke har naaet at traeffe de interne beslutninger, der er noedvendige for at indgaa kontrakten med Embassy ... foer udgangen af 1995
- afgiver paa grundlag af finansforordningens artikel 59, [litra] b), og artikel 11, [stk.] 3, [litra] d), i direktiv 92/50 ... en positiv udtalelse hvad angaar indgaaelse af en kontrakt for perioden 1. januar 1996 til 31. januar 1996 med selskab [A ...] (som var den naestlavestbydende ved ovennaevnte udbud) paa samme vilkaar som dem, der gaelder for den oprindelige aftale, og med mulighed for forlaengelse med hoejst en maaned (februar 1996), efter at sagen paa ny har vaeret forelagt CCAM
- og opfordrer den anvisningsberettigede til at traeffe alle noedvendige foranstaltninger for snarest muligt at indgaa kontrakten med det lavestbydende selskab.«
11 Den 5. januar 1996 blev der indgaaet en kontrakt med selskab A.
12 Ved skrivelse af 25. januar 1996 gjorde sagsoegeren Parlamentet opmaerksom paa, at selskabet ikke kunne forstaa, hvorfor Parlamentet endnu ikke havde stadfaestet den endelige afgoerelse om det omtvistede udbud.
13 Paa to moeder, henholdsvis den 22. januar 1996 og den 26. februar 1996, afgav CCAM positiv udtalelse om to forlaengelser paa hver én maaned af kontrakten med selskab A. Endelig afgav CCAM paa et moede den 1. april 1996 positiv udtalelse om en tremaaneders forlaengelse af kontrakten med selskab A.
14 Den 16. februar 1996 sendte sagsoegeren en skrivelse til Ribeiro, medlem af Kvaestorkollegiet (det organ, der har til opgave at rette henstillinger til praesidiet om spoergsmaal vedroerende parlamentsmedlemmer), bl.a. for at afklare visse spoergsmaal omkring Embassy-chauffoerernes profil.
15 Ved skrivelser af 29. februar og 4. marts 1996 til Parlamentet udtrykte sagsoegeren paa ny overraskelse over endnu ikke at have modtaget den underskrevne kontrakt.
16 Den 8. maj 1996 henstillede Parlamentets Praesidium til den anvisningsberettigede, at der blev ivaerksat en ny udbudsprocedure.
17 Den 28. maj 1996 anmodede sagsoegeren i en skrivelse til Parlamentet om en forklaring paa, at Parlamentet havde besluttet at omgoere proceduren.
18 Den 31. maj 1996 afgav CCAM positiv udtalelse om annulleringen af det omtvistede udbud. Ved samme lejlighed afgav CCAM efter forslag fra den anvisningsberettigede positiv udtalelse om indgaaelse af en kontrakt med selskab A for perioden 1. juli til 31. december 1996 i afventning af resultaterne af det nye udbud. Foelgende fremgaar af referatet af dette moede:
»CCAM,
...
1. annullation af udbud nr. 95/S 158-76321/FR
...
- som finder, at den anvisningsberettigedes beslutning om at annullere det naevnte udbud er baseret paa den udtalelse, Praesidiet afgav paa sit moede den 8. maj 1996
- som af denne udtalelse, der bekraefter Kvaestorkollegiets holdning, udleder, at 'den igangvaerende procedure ikke kan forventes at give parlamentsmedlemmerne en transportydelse af en kvalitet, der er deres embede vaerdig'
...
- afgiver positiv udtalelse (otte stemmer for og én blank) om annullationen af det paagaeldende udbud og bemaerker samtidig, at det tilkommer den anvisningsberettigede at undersoege det oekonomiske grundlag for et nyt udbud (omkostningerne i forbindelse med udbuddet, resultater, der afviger fra resultaterne af det foerste udbud osv.)
...«
19 Ved anbefalet skrivelse af 19. juni 1996 meddelte Parlamentet sagsoegeren, at det omtvistede udbud var blevet annulleret, og at proceduren var blevet genaabnet. Af skrivelsen fremgik det bl.a., at Parlamentet ikke havde fundet nogen af de afgivne bud helt tilfredsstillende, og at Parlamentet var meget opsat paa at tilbyde parlamentsmedlemmerne en service af hoejeste tekniske kvalitet leveret af professionelle chauffoerer med stor erfaring. At doemme ud fra de af tilbudsgiverne indsendte dokumenter syntes opfyldelsen af dette krav ikke at vaere sikret i noget af de afgivne bud. Der ville derfor blive ivaerksat et nyt udbud med en mere udfoerlig og detaljeret beskrivelse af Parlamentets krav.
20 Ved skrivelse af 22. juli 1996 opfordrede sagsoegeren Parlamentet til enten ikke at annullere det omtvistede udbud, men i stedet tildele Embassy kontrakten, eller at yde selskabet en passende godtgoerelse.
21 Feidt anerkendte modtagelsen af denne skrivelse den 21. august 1996 og afviste derefter ved skrivelse af 14. oktober 1996 sagsoegerens krav. I denne skrivelse hed det:
»Det staar fast, at der i denne sag ikke er indgaaet nogen kontrakt mellem Parlamentet ... og ... Embassy ... idet:
- CCAM alene har kompetence til at afgive udtalelse til den kompetente anvisningsberettigede, i dette tilfaelde undertegnede; CCAM traeffer ingen afgoerelser
- ifoelge artikel 1 i Raadets direktiv 92/50/EOEF, som De henviser til i Deres brev, 'er "offentlige tjenesteydelsesaftaler" gensidigt bebyrdende aftaler, der indgaas skriftligt mellem en tjenesteyder og en ordregivende myndighed (Europa-Parlamentet)'
- der foreligger ikke nogen skriftlig kontrakt, da det udkast til rammekontrakt PE-TRANS-BXL-95/6, som var en del af udbudsbetingelserne og derfor er blevet modtaget af Embassy, ikke er blevet underskrevet.«
22 Feidt anfoerte videre:
»Hvis Embassy fra den 4. december 1995 var af den opfattelse, at selskabet havde faaet eller ville faa tildelt en kontrakt paa persontransport i Bruxelles i forbindelse med udbuddet ... burde misforstaaelsen meget hurtigt vaere blevet opklaret paa moedet den 13. december 1995 ... Ifoelge referatet af dette moede, som jeg har faaet tilsendt, blev det meddelt Hautot og Heuzer fra Embassy, at 'CCAM ganske vist havde afgivet positiv udtalelse om den anvisningsberettigedes forslag om at tildele selskabet kontrakten, men at denne udtalelse kun havde vejledende vaerdi, og at det var myndighederne, der skulle traeffe den endelige afgoerelse'.«
23 Feidt konkluderede, at Parlamentet ikke saa nogen grund til at tilbagetraekke eller annullere den beslutning om at genaabne udbudsproceduren, der var blevet meddelt Embassy ved skrivelse af 19. juni 1996. Feidt tilfoejede, at begrundelsen for at genaabne udbudsproceduren ikke faldt bort, fordi Hautot havde foelt sig foranlediget til i sin skrivelse af 16. februar 1996 til Ribeiro at goere noeje rede for Embassy-chauffoerernes hoeje uddannelsesniveau og store erfaring.
Retsforhandlinger og parternes paastande
24 Sagsoegeren har paa denne baggrund ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 10. december 1996 anlagt naervaerende sag.
25 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling. I henhold til procesreglementets artikel 64 er parterne blevet opfordret til at besvare visse spoergsmaal og fremlaegge visse dokumenter.
26 Ved kendelse af 5. juni 1998 bestemte Retten i medfoer af procesreglementets artikel 65, litra c), at Candidi og Lahousse, tjenestemaend ved Parlamentet, samt Hautot og Heuzer, repraesentanter for sagsoegeren, skulle foeres som vidner. Det fremgik af kendelsen, at vidnerne skulle afhoeres om indholdet af moedet den 13. december 1995 i Strasbourg. Candidi og Hautot skulle afhoeres om genstanden for og indholdet af deres telefonsamtale af 4. december 1995. Endelig skulle Candidi og Lahousse afhoeres om deres reaktion paa sagsoegerens skrivelse af 12. december 1995, hvori der var tale om en raekke investeringer.
27 Parterne afgav deres mundtlige indlaeg, og vidnerne blev afhoert i retsmoedet den 2. juli 1998.
28 Embassy har som sagsoeger nedlagt foelgende paastande:
- Sagen antages til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold, og Europa-Parlamentet tilpligtes foelgelig at betale sagsoegeren 21 028 460 BEF, hvilket beloeb sagsoegeren forbeholder sig ret til at forhoeje eller nedsaette under sagen, som erstatning for det oekonomiske og driftsmaessige tab, og godtgoerelse for det ikke-oekonomiske tab, som sagsoegeren har lidt paa grund af Parlamentets ansvarspaadragende adfaerd.
- Europa-Parlamentet tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger. 29 Parlamentet har som sagsoegt nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
30 Sagsoegeren har saavel i staevningen som i replikken anfoert, at sagen er anlagt principalt i medfoer af artikel 6, stk. 3, i udbudsbetingelserne for det omtvistede udbud og artikel VIII i rammekontrakten, dvs. paa grundlag af EF-traktatens artikel 181, og subsidiaert paa grundlag af samme traktats artikel 178 og artikel 215, stk. 2, og at sagens genstand er et krav om godtgoerelse af et tab, som sagsoegeren har lidt som foelge af Parlamentets ansvarspaadragende adfaerd i forbindelse med det omtvistede udbud.
Faellesskabets kontraktlige ansvar
Parternes argumenter
31 Sagsoegeren har anfoert, at der behoerigt er indgaaet en kontrakt mellem parterne, og at Parlamentet ensidigt har haevet aftalen og naegtet at gennemfoere denne som aftalt.
32 Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at den omtvistede kontrakt er blevet tildelt, idet parterne gyldigt, offentligt og utvetydigt har erklaeret sig enige heri. Sagsoegeren har herved anfoert, at Candidi under telefonsamtalen af 4. december 1995 med Hautot meddelte denne, at beslutningen om at tildele Embassy kontrakten var blevet truffet, hvorefter Candidi opfordrede Hautot til at traeffe alle foranstaltninger for at sikre, at Embassy kunne levere de paagaeldende ydelser allerede fra begyndelsen af januar 1996. Sagsoegeren har fremhaevet, at Parlamentet ved officielt at give selskabet meddelelse om CCAM's beslutning har givet udtryk for sin vilje og derved gjort tilbuddet uigenkaldeligt. Parlamentet har saaledes tilkendegivet, at det ville goere sagsoegeren til medkontrahent, hvorved der er opstaaet en kontraktlig ret for sagsoegeren, som forhindrer Parlamentet i at omgoere sin beslutning.
33 Sagsoegeren har tilfoejet, at det i virkeligheden er CCAM, der traeffer beslutning om tildeling af en kontrakt til en virksomhed, idet den anvisningsberettigedes eneste funktion er formelt at stadfaeste det, der faktisk allerede er besluttet af CCAM.
34 Sagsoegeren har for det andet anfoert, at det i hvert fald maa fastslaas, at der tilsyneladende foreligger en kontrakt. Sagsoegeren har paapeget, at alle betingelser for at betragte kontrakten som indgaaet er opfyldt. Sagsoegeren har i den forbindelse fremhaevet sit tilbuds gyldighed, Candidi's oplysninger og Parlamentets krav om, at sagsoegeren allerede i december 1995 skulle ivaerksaette de noedvendige foranstaltninger for at opfylde kontrakten allerede fra den foerste arbejdsdag i januar 1996.
35 Parlamentet finder, at da parterne ikke har underskrevet nogen kontrakt, maa sagsoegerens sag om kontraktligt ansvar afvises. Parlamentet har anfoert, at det fremgaar af saavel de almindelige betingelser som direktiv 92/50, at en kontrakt mellem den ordregivende myndighed og tilbudsgiveren skal vaere skriftlig. Parlamentet har ligeledes anfoert, at det sidste dokument i udbuddet er et udkast til rammekontrakt, som skal underskrives baade af tjenesteyderen og af den anvisningsberettigede. Og denne rammekontrakt er aldrig blevet underskrevet hverken af sagsoegeren eller af den anvisningsberettigede.
36 Parlamentet har endvidere under henvisning til finansforordning af 21. december 1977 vedroerende De Europaeiske Faellesskabers almindelige budget (EFT L 356, s. 1), hvoraf det klart fremgaar, at CCAM alene er et raadgivende udvalg, tilbagevist sagsoegerens paastand om, at det i virkeligheden er CCAM, der traeffer beslutning om at tildele en virksomhed en kontrakt.
37 Parlamentet finder endelig ikke, at den af sagsoegeren paaberaabte teori om en tilsyneladende kontrakt er udslag af noget »generelt princip, som er faelles for medlemsstaternes lovgivninger«, hvorfor denne teori ikke kan paaberaabes i den foreliggende sag.
Rettens bemaerkninger
38 I medfoer af Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1) med senere aendringer sammenholdt med traktatens artikel 181 er Retten i Foerste Instans kompetent til at traeffe afgoerelser i tvister om kontraktforhold, som i medfoer af en voldgiftsklausul er anlagt ved Retten af fysiske eller juridiske personer.
39 Det skal dog understreges, at i henhold til artikel 1 i direktiv 92/50, som finder anvendelse i medfoer af artikel 126 i Kommissionens forordning (Euratom, EKSF, EF) nr. 3418/93 af 9. december 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser til visse bestemmelser i finansforordningen af 21. december 1977 (EFT L 315, s. 1), er »offentlige tjenesteydelsesaftaler« for saa vidt aftalernes vaerdi overstiger den graense, der er fastsat i naevnte artikel 7, stk. 1, »gensidigt bebyrdende aftaler, der indgaas skriftligt mellem en tjenesteyder og en ordregivende myndighed«.
40 I den foreliggende sag bestrides det ikke, at kontraktens vaerdi overstiger naevnte graense. Eksistensen af et kontraktforhold mellem parterne forudsaetter saaledes, at disse har indgaaet en skriftlig kontrakt. Hvad dette angaar, skal der henvises til artikel 3 i de almindelige betingelser (som i den foreliggende sag finder anvendelse i medfoer af artikel 6, stk. 1, i udbudsbetingelserne). Denne artikel bestemmer foelgende:
»3.1 Aftalen indgaas skriftligt mellem parterne.
3.2 Aftalen indgaas ved meddelelse til tilbudsgiveren om, at hans bud er accepteret. Denne meddelelse sker pr. brev eller pr. ordreseddel.
3.3 Hvis accepten ikke i enhver henseende er i overensstemmelse med buddet, eller hvis Kommissionens beslutning meddeles efter udloebet af buddets gyldighedsperiode, kan aftalen kun indgaas, hvis tilbudsgiveren skriftligt erklaerer sig indforstaaet hermed.
3.4 Aftalen kan ogsaa have form af en af parterne underskrevet kontrakt.«
41 Det foelger heraf, at kontrakten foerst kunne anses for endeligt tildelt, naar begge parter havde underskrevet rammekontrakten. Og da rammekontrakten aldrig er blevet underskrevet, maa det konkluderes, at der i den foreliggende sag ikke foreligger nogen gyldig kontrakt.
42 Endvidere kan den positive udtalelse fra CCAM, som er en udtalelse fra et raadgivende organ, trods den vaegt, der i praksis i forbindelse med et udbud i almindelighed tillaegges denne udtalelse, ikke aendre denne konklusion.
43 Ogsaa sagsoegerens paastand om, at der »tilsyneladende« findes en kontrakt, boer afvises. Uden at det findes noedvendigt at komme naermere ind paa berettigelsen af teorien om den tilsyneladende kontrakt i faellesskabsretten og betingelserne for teoriens anvendelse i den foreliggende sag, fremgaar det klart, at de af sagsoegeren fremlagte indicier ikke tillader en fravigelse af kravet om en skriftlig kontrakt. I oevrigt har Embassy's repraesentanter under vidneafhoeringen erkendt, at de var klar over, at kontrakten skulle vaere skriftlig for at vaere gyldigt indgaaet.
44 Heraf foelger, at sagen maa afvises, for saa vidt den er anlagt paa grundlag af traktatens artikel 181, da sagsoegeren ikke har godtgjort, at der foreligger en gyldig kontrakt.
Faellesskabets ansvar uden for kontraktforhold
45 Flere betingelser skal vaere opfyldt for, at Faellesskabet kan paadrage sig ansvar i henhold til traktatens artikel 215, stk. 2, og de almindelige retsgrundsaetninger, hvortil der henvises i denne bestemmelse, nemlig at den adfaerd, der bebrejdes institutionen, er retsstridig, at der er opstaaet et tab, samt at der er aarsagsforbindelse mellem adfaerden og det paaberaabte tab.
Den paagaeldende adfaerds retsstridige karakter
46 Sagsoegeren har til stoette for sit krav om godtgoerelse i henhold til traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2, paaberaabt sig tilsidesaettelse af direktiv 92/50 samt Parlamentets ansvarspaadragende adfaerd under udbudsproceduren.
Tilsidesaettelse af direktiv 92/50
- Parternes argumenter
47 Sagsoegeren har anfoert, at selskabets bud i enhver henseende var behoerigt afgivet med hensyn til baade form og indhold, idet buddet paa alle punkter opfyldte betingelserne i det omtvistede udbud. Ifoelge sagsoegeren kan det ikke bestrides, at Parlamentet fra begyndelsen af januar 1996 ved en raekke aftaler, der i begyndelsen var maanedlige, havde overdraget transporten af parlamentsmedlemmerne i koeretoejer med chauffoerer til et andet selskab, der ligeledes havde afgivet bud, og som var den naestlavestbydende.
48 Sagsoegeren er af den opfattelse, at selskabets bud, der betragtes som det oekonomisk mest fordelagtige, er tilsidesat af ulovlige grunde og er blevet erstattet af en kontrakt med en anden serviceyder. Sagsoegeren paaberaaber sig i denne forbindelse artikel 11, stk. 3, i direktiv 92/50, hvori det hedder:
»De ordregivende myndigheder kan indgaa offentlige tjenesteydelsesaftaler ved udbud efter forhandling uden forudgaaende offentliggoerelse af en udbudsbekendtgoerelse i foelgende tilfaelde:
a) naar der i forbindelse med et offentligt eller et begraenset udbud ikke afgives bud eller ikke afgives egnede bud, forudsat at de oprindelige aftalevilkaar ikke aendres vaesentligt, og forudsat at der paa Kommissionens anmodning forelaegges denne en rapport
...«
49 Parlamentet har anfoert, at det har annulleret det omtvistede udbud, fordi det i bekendtgoerelsen stillede krav om, at serviceyderne skulle have mindst fem aars erfaring med saadan persontransport, ikke var medtaget i de dokumenter, der udgjorde det omtvistede udbud. Hvis der var stillet et saadant krav i bekendtgoerelsen, men ikke i udbudsbetingelserne, kunne dette med rette vaere kritiseret af en potentiel tilbudsgiver, som opfyldte de endelige betingelser i udbuddet, men ikke havde afgivet bud, fordi vedkommende ikke havde kunnet dokumentere fem aars erfaring. Dette ville have vaeret i strid med princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne, som er et vaesentligt princip, der skal overholdes ved anvendelsen af direktiv 92/50 (jf. Domstolens dom af 22.6.1993, sag C-243/89, Kommissionen mod Danmark, Sml. I, s. 3353, praemis 33 og 39, og af 25.4.1996, sag C-87/94, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 2043, praemis 51).
50 Parlamentet har endvidere anfoert, at det oenskede at undgaa enhver fare for ulovlighed i forbindelse med de kontakter, der har fundet sted mellem nogle af Parlamentets tjenestemaend og tilbudsgiverne inden aabningen af buddene, isaer kontakterne mellem Candidi og sagsoegeren. I modstrid med artikel 100 i ovennaevnte forordning nr. 3418/93 af 9. december 1993 blev der nemlig ikke udarbejdet nogen notits til sagens akter om disse kontakter.
51 Parlamentet har endvidere anfoert, at artikel 12, stk. 2, i direktiv 92/50 udtrykkeligt giver den ordregivende myndighed mulighed for at undlade at indgaa en aftale, der har vaeret udbudt, eller at omgoere udbudsproceduren. Hertil kommer, at det i artikel 4 i de almindelige betingelser bestemmes, at ivaerksaettelse af en udbudsprocedure ikke medfoerer nogen forpligtelse for institutionen til at indgaa aftale.
52 Parlamentet har endelig anfoert, at kontrakten midlertidigt blev tildelt selskab A i medfoer af artikel 11, stk. 3, litra d), i direktiv 92/50, som giver mulighed for en saadan loesning, saafremt det er strengt noedvendigt som foelge af uforudseelige begivenheder. Noedvendigheden af at sikre kontinuiteten i de paagaeldende serviceydelser berettiger anvendelse af denne bestemmelse.
53 Parlamentet har af ovenstaaende udledt, at dets beslutninger om at annullere det omtvistede udbud og midlertidigt tildele selskab A kontrakten er helt berettigede, og at beslutningerne saaledes ikke kan paadrage Faellesskabet ansvar.
- Rettens bemaerkninger
54 Det skal indledningsvis bemaerkes, at den ordregivende myndighed ikke er forpligtet til at fuldfoere en kontrakttildelingsprocedure. Det fremgaar nemlig af artikel 12, stk. 2, i direktiv 92/50, at den ordregivende myndighed i tilfaelde af procedurens annullation blot skal begrunde over for ansoegere eller bydende, der skriftligt anmoder herom, hvorfor den har besluttet at undlade at indgaa en aftale, der har vaeret udbudt, eller at omgoere udbudsproceduren.
55 I oevrigt bestemmes det i artikel 4 i de almindelige betingelser, dels at gennemfoerelsen af en kontrakttildelingsprocedure ikke indebaerer en forpligtelse for institutionen til at tildele kontrakten, dels at institutionen ikke er pligtig at yde nogen godtgoerelse til tilbudsgivere, hvis bud ikke er blevet accepteret.
56 Endvidere bemaerkes, at Parlamentet har et vidt skoen i relation til de faktorer, der skal tages i betragtning ved indgaaelse af en aftale efter udbud, og at Rettens kontrol skal begraense sig til en undersoegelse af, om der foreligger en aabenbar og alvorlig vildfarelse (jf. Domstolens dom af 23.11.1978, sag 56/77, Agence européenne d'intérims mod Kommissionen, s. 2215, praemis 20, og Rettens dom af 8.5.1996, sag T-19/95, Adia intérim mod Kommissionen, Sml. II, s. 321, praemis 49).
57 I den foreliggende sag er den kritiserede kontrakttildelingsprocedure ikke blevet fuldfoert. Efter at have modtaget en anmodning dateret den 28. maj 1996 fra sagsoegeren meddelte Parlamentet derfor sagsoegeren ved skrivelse af 19. juni 1996 begrundelsen for annullationen af det omtvistede udbud og genaabningen af proceduren (jf. praemis 19 ovenfor).
58 Som svar paa sagsoegerens paastande har Feidt derefter i sin skrivelse af 14. oktober 1996 (jf. praemis 21, 22 og 23 ovenfor) anfoert, at Parlamentet »ikke [kunne se] nogen grund til at tilbagetraekke eller annullere sin beslutning om at genaabne udbudsproceduren, som var blevet meddelt Embassy ved skrivelse af 19. juni 1996. Den i denne beslutning indeholdte begrundelse stemmer overens med det behov, som den aabenbart bekymrede Hautot foelte for i sin skrivelse af 16. februar 1996 at give Ribeiro, medlem af Europa-Parlamentets Kvaestorkollegium, en grundig redegoerelse for Embassy-chauffoerernes hoeje uddannelsesniveau og store erfaring. Hautot har nemlig i sit brev hentydet til de bekymringer, som Ribeiro kan have haft med hensyn til kvaliteten af de hos Embassy ansatte chauffoerer ...«.
59 Det foelger heraf, at uanset hvilken retlig vaerdi der kan tillaegges Parlamentets forskellige forklaringer om faren for at forskelsbehandle de bydende, har Parlamentet klart fulgt den procedure, der er fastsat ved de gaeldende retsforskrifter, da det annullerede det omtvistede udbud.
60 Endvidere har sagsoegeren ikke fremsat noget argument, der godtgoer, at Parlamentet ved at skoenne, at ingen af de modtagne bud var helt tilfredsstillende, har begaaet en aabenbar og alvorlig fejl. For saa vidt tvivlen om Embassy-chauffoerernes kvalifikationer var afgoerende for Parlamentets beslutning om ikke at acceptere Embassy's bud, har sagsoegeren ikke godtgjort, at Parlamentet ikke har holdt sig inden for graenser, der maa anses for rimelige i betragtning af Parlamentets vide skoen i denne forbindelse.
61 Da annullationen af det omtvistede udbud ikke er ulovlig, kan Faellesskabet foelgelig paa dette punkt ikke have paadraget sig noget ansvar uden for kontraktforhold.
62 Ogsaa sagsoegerens argument om, at Parlamentet har handlet ulovligt ved midlertidigt at tildele selskabet A kontrakten, maa forkastes. Det skal nemlig erindres, at sagsoegeren under den foreliggende sag i det vaesentlige soeger at opnaa erstatning af det tab, sagsoegeren angiveligt har lidt som foelge af den paastaaede ansvarspaadragende adfaerd, Parlamentet har udvist i forbindelse med det omtvistede udbud. Den midlertidige tildeling af den omtvistede kontrakt til selskab A har imidlertid fundet sted efter gennemfoerelsen af en procedure, der ikke var offentliggjort i forvejen, og som adskiller sig fra den omtvistede procedure i den foreliggende sag. Heraf foelger, at selv om sagsoegeren godtgoer, at den procedure, der har vaeret genstand for forhandling, og som Parlamentet har fulgt for at loese problemet i forbindelse med ophaevelsen af det omtvistede udbud, er ulovlig, kan ulovligheden ikke vaere aarsag til sagsoegerens paastaaede tab i forbindelse med det omtvistede udbud.
63 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at Faellesskabet ikke har paadraget sig noget ansvar som foelge af Parlamentets tilsidesaettelse af direktiv 92/50.
Parlamentets ulovlige adfaerd under udbudsproceduren
- Parternes argumenter
64 Sagsoegeren har anfoert, at Parlamentet har handlet culpoest under udbudsproceduren og herved paadraget Faellesskabet ansvar, idet Parlamentet legitimt og rimeligt har kunnet forlede sagsoegeren til at forvente en naert forestaaende indgaaelse af tjenesteydelseskontrakten. Sagsoegeren har fremhaevet, at Parlamentet den 4. december 1995 anmodede sagsoegeren om at foretage en raekke stoerre investeringer, saaledes at gennemfoerelsen af kontrakten kunne begynde straks fra begyndelsen af januar maaned 1996. Sagsoegeren har herved fastholdt, at det i virkeligheden er CCAM, der traeffer beslutning om at tildele en virksomhed en kontrakt, hvorfor de oplysninger, sagsoegeren har faaet om CCAM's positive udtalelse, udgoer en de facto-beslutning.
65 Sagsoegeren har endvidere understreget, at Parlamentet bekraeftede, at underskrivelsen af kontrakten var naert forestaaende_bl.a. under det moede, som sagsoegerens repraesentanter deltog i i Strasbourg den 13. december 1995, og at ingen nogensinde har bestridt, at det var besluttet at tildele sagsoegeren kontrakten. Faktisk var der ingen i Parlamentet, der i de syv og en halv maaned, der gik fra den 4. december 1995, havde bestridt, at sagsoegeren havde faaet tildelt kontrakten. Sagsoegeren var endog af CCAM blevet betegnet som »vinder«.
66 Sagsoegeren finder saaledes, at Parlamentet har handlet ansvarspaadragende ved at kraeve, at sagsoegeren i allerstoerste hast skulle traeffe yderst tidkraevende, energikraevende og ressourcekraevende (isaer i oekonomisk henseende) forberedelser til at opfylde en kontrakt, som Parlamentet i sidste ende besluttede ikke at indgaa, og som ifoelge Parlamentet ikke eksisterer. Sagsoegeren anser Parlamentets holdning for en tilsidesaettelse af gaengs adfaerd, der maa anses for ansvarspaadragende. Sagsoegeren har tilfoejet, at Parlamentet under alle omstaendigheder burde have meddelt selskabet direkte, at kontrakten ikke ville blive gennemfoert i begyndelsen af januar 1996, saaledes at sagsoegeren straks kunne have standset den ivaerksatte proces for at begraense det tab, som sagsoegeren mener at have lidt, saa meget som muligt.
67 Endelig har sagsoegeren haevdet, at Parlamentet i virkeligheden har soegt at favorisere et helt andet selskab, nemlig det selskab, der har afgivet det naestlaveste bud, og som i 1996 midlertidigt udfoerte de paagaeldende serviceydelser. Sagsoegeren har heraf udledt, at Parlamentet har overskredet sine befoejelser og mere generelt har begaaet procedurefordrejning med henblik paa at favorisere tredjemand. Denne ulovlighed udgoer en ansvarspaadragende handling.
68 Parlamentet har anfoert, at det ikke har begaaet nogen handling, der kan paadrage Faellesskabet ansvar. For det foerste fremgaar det af oplysningerne i sagen, at den eneste kommunikation fra Parlamentets side, som eventuelt kan betragtes som en ansvarspaadragende handling, er Candidi's telefonsamtale med Hautot den 4. december 1995 efter moedet i CCAM samme dag. Men ifoelge Parlamentet begraensede Candidi sig under denne samtale til at bekraefte, at CCAM havde afgivet positiv udtalelse om forslaget om at tildele sagsoegeren kontrakten. Candidi har aldrig meddelt sagsoegeren, at der var truffet en beslutning i sagsoegerens favoer.
69 Parlamentet har tilfoejet, at naar sagsoegeren under disse omstaendigheder fandt det hensigtsmaessigt at afholde udgifter og foretage uigenkaldelige investeringer, har sagsoegeren udvist en mangel paa forsigtighed, som man ikke forventer at finde hos en fornuftig erhvervsdrivende. Dette gaelder saa meget mere, som der i artikel 12, stk. 2, i direktiv 92/50 gives mulighed for at annullere et udbud, og artikel 4 i de almindelige betingelser ikke alene giver mulighed for en saadan annullation, men ogsaa udelukker, at der kan udbetales godtgoerelser til de bydende i tilfaelde af en saadan annullation. I oevrigt blev telefonsamtalen af 4. december 1995 ikke fulgt op af nogen skriftlig bekraeftelse fra Parlamentets side.
70 Parlamentet har ligeledes anfoert, at selv om Candidi havde vaeret uforsigtig og vildledt sagsoegeren, var en eventuel misforstaaelse blevet afklaret under Embassy-repraesentanternes besoeg i Strasbourg den 13. december 1995, ved hvilken lejlighed de blev oplyst om, at CCAM's udtalelse alene har raadgivende vaerdi, og at Parlamentet forbeholdt sig den endelige beslutning.
71 Parlamentet finder derfor ikke, at telefonsamtalen af 4. december 1995 eller i besoeget af 13. december 1995 udgoer forhold, der kan paadrage Parlamentet ansvar, og som giver sagsoegeren ret til skadeserstatning. Dette kan udledes af Domstolens og Rettens praksis (jf. Domstolens dom af 28.5.1970, forenede sager 19/69, 20/69, 25/69 og 30/69, Richez-Parise m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 59, praemis 36-41, org. ref.: Rec. s. 325, af 11.7.1980, sag 137/79, Kohll mod Kommissionen, Sml. s. 2601, praemis 12-15, og Rettens dom af 20.6.1990, sag T-133/89, Burban mod Parlamentet, Sml. II, s. 245, praemis 36, stadfaestet ved Domstolens dom af 31.3.1992, sag C-255/90 P, Burban mod Parlamentet, Sml. I, s. 2253, praemis 10-12).
72 Parlamentet har for det andet anfoert, at sagsoegeren burde have vidst, at saavel direktiv 92/50 som de almindelige betingelser, der begge finder anvendelse paa den paagaeldende kontrakt, bestemmer, at alle kontrakter skal indgaas skriftligt. Foelgelig har sagsoegeren ved at udlede af Candidi's udtalelser, at kontrakten allerede var tildelt eller var lige ved at blive tildelt, eller at Parlamentet havde truffet en beslutning, som kunne berettige til at afholde de for kontraktens opfyldelse noedvendige udgifter, selv begaaet en uforsigtighed, som paa ingen maade skyldes en fejl fra Parlamentets side (jf. Domstolens dom af 5.3.1991, sag C-330/88, Grifoni mod Euratom, Sml. I, s. 1045, og Burban-dommen af 20.6.1990, praemis 36).
- Rettens bemaerkninger
73 Sagsoegeren har i det vaesentlige gjort gaeldende, at Parlamentet har paafoert sagsoegeren et tab ved at give naering til sagsoegerens forhaabninger om at faa tildelt kontrakten og tilskynde sagsoegeren til at traeffe alle foranstaltninger for at kunne paabegynde arbejdet allerede i begyndelsen af januar 1996. Det skal foelgelig afgoeres, bl.a. om Parlamentets adfaerd under den omtvistede udbudsprocedure udgoer en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, der er ansvarspaadragende for Faellesskabet.
74 Ifoelge retspraksis kan enhver borger, som befinder sig i en situation, hvor faellesskabsadministrationen har givet den paagaeldende anledning til at naere begrundede forhaabninger, paaberaabe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (jf. herved Domstolens dom af 11.3.1987, sag 265/85, Van den Bergh en Jurgens og Lopik mod Kommissionen, Sml. s. 1155, praemis 44, af 26.6.1990, sag C-152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s 2477, praemis 26, og Rettens dom af 15.12.1994, sag T-489/93, Unifruit Hellas mod Kommissionen, Sml. II, s. 1201, praemis 51, af 13.12.1995, forenede sager T-481/93 og T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2941, praemis 148, og af 16.10.1996, sag T-336/94, Efisol mod Kommissionen, Sml. II, s. 1343, praemis 31).
75 I denne forbindelse maa det afgoeres, om en forsigtig erhvervsdrivende kunne have beskyttet sig mod de risici, som sagsoegeren har loebet i den foreliggende sag. Generelt bemaerkes, at erhvervsdrivende maa baere de oekonomiske risici, som normalt er forbundet med deres virksomhed, under hensyntagen til omstaendighederne i hvert konkrete tilfaelde (jf. bl.a. Domstolens dom af 25.5.1978, forenede sager 83/76 og 94/76, 4/7, 15/77 og 40/77, HNL m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 1209, praemis 7, og af 24.6.1986, sag 267/82, Développement SA og Clemessy mod Kommissionen, Sml. s. 1907, praemis 33). I forbindelse med en licitation omfatter saadanne oekonomiske risici bl.a. omkostningerne ved udarbejdelse af tilbuddet. Udgifterne i den forbindelse skal saaledes betales af den virksomhed, som har besluttet at deltage i licitationen, idet adgangen til at afgive tilbud ved licitation ikke giver vished for at faa tildelt kontrakten (jf. praemis 54 og 55 ovenfor, samt generaladvokat Mancini's forslag til afgoerelse i forbindelse med dommen i sagen Développement SA og Clemessy mod Kommissionen, Sml. s. 1908, 1912).
76 Er en af de bydende derimod foer tildelingen af den paagaeldende kontrakt til vinderen af udbuddet derimod af den ordregivende institution blevet tilskyndet til paa forhaand at foretage uigenkaldelige investeringer, saaledes at graenserne for de oekonomiske risici, som normalt er forbundet med de paagaeldende aktiviteter, nemlig afgivelse af bud, overskrides, kan Faellesskabet paadrage sig et ansvar uden for kontraktforhold (jf. herved Sofrimport-dommen, praemis 28 og 29).
77 I den foreliggende sag staar det fast, at Parlamentet ved Candidi den 4. december 1995 tog initiativ til telefonisk at meddele sagsoegeren, at CCAM samme dag havde afgivet positiv udtalelse om den anvisningsberettigedes forslag om at tildele sagsoegeren kontrakten. Det fremgaar af Candidi's vidneforklaring, at dette initiativ ikke er i overensstemmelse med den normale procedure, idet Parlamentet normalt faerdiggoer kontrakten, inden der etableres kontakt med den vindende virksomhed. Men i den foreliggende sag skulle det nye selskab kunne levere sine ydelser allerede fra begyndelsen af januar 1996, hvorfor det var noedvendigt i al hast at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at undgaa afbrydelser i serviceydelsen. Candidi har i oevrigt bekraeftet, at der paa det tidspunkt, hvor han tog kontakt med sagsoegeren, ikke var noget der tydede paa, at den endelige beslutning ville gaa sagsoegeren imod.
78 Denne version af de faktiske omstaendigheder svarer endvidere til Lahousse's vidneforklaring. Hun har nemlig bekraeftet, at den bydende virksomhed skulle vaere funktionsklar allerede den 1. januar 1996. Foelgelig skulle sagsoegeren, som havde vundet det omtvistede udbud, traeffe forberedelser til at kunne opfylde kontrakten fra den 1. januar 1996. Ifoelge Lahousse havde Praesidiet imidlertid paa et moede den 11. december 1995 rejst spoergsmaalet om integriteten hos sagsoegerens ledere, hvilket spoergsmaal blev droeftet under moedet den 13. december 1995. Senere ivaerksatte en lang raekke chauffoerer en omfattende informationskampagne vedroerende sagsoegerens evne til at opfylde den paagaeldende kontrakt. Dette medfoerte en afbrydelse af proceduren mellem december 1995 og maj 1996. Derfor modtog administrationen foerst i maj 1996 de noejagtige instrukser fra myndighederne med hensyn til, hvorledes den skulle forholde sig til det omtvistede udbud.
79 Heraf foelger, at saavel Parlamentet som sagsoegeren i begyndelsen af december 1995 troede, at det var sagsoegeren, der skulle opfylde kontrakten fra 1. januar 1996. Selv om sagsoegeren saaledes ikke udtrykkeligt er blevet opfordret til at foretage de noedvendige investeringer for at vaere i stand til at levere den oenskede ydelse fra 1. januar 1996, staar det i betragtning af sagens omstaendigheder klart, at sagsoegeren ved at foretage disse investeringer har handlet paa en rimelig og realistisk maade for at opfylde Parlamentets krav. Det bestrides nemlig ikke, at sagsoegeren for at kunne levere de paagaeldende ydelser fra 1. januar 1996 maatte traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa kontraktens opfyldelse umiddelbart efter modtagelsen af Candidi's oplysninger den 4. december 1995. Dette bekraeftes endvidere af, at Parlamentets tjenestemaend ikke reagerede paa sagsoegerens skrivelse af 12. december 1995. Denne skrivelse omhandlede bl.a. visse investeringer, der skulle foretages som foelge af den noedsituation, som Parlamentet befandt sig i (jf. praemis 7 ovenfor).
80 Under disse omstaendigheder kan Parlamentet ikke paaberaabe sig en retspraksis, ifoelge hvilken en fejlagtig fortolkning af en bestemmelse ikke i sig selv udgoer en tjenstlig fejl (jf. Richez-Parise-dommen, Kohll-dommen og Burban-dommen af 20.6.1990). Denne retspraksis, som vedroerer sager anlagt af tjenestemaend, der har modtaget fejlagtige oplysninger om deres vedtaegtsmaessige rettigheder, kan ikke anvendes paa den foreliggende sag. En simpel fejlagtig oplysning om fortolkningen af visse vedtaegtsbestemmelser kan ikke sammenlignes med en situation, hvor Parlamentet har bibragt den formodede medkontrahent en overbevisning om, at virksomheden ville faa tildelt en kontrakt, og derudover har tilskyndet denne virksomhed til at foretage uigenkaldelige investeringer.
81 Parlamentet kan heller ikke haevde, at sagsoegeren som en af de bydende i udbuddet under alle omstaendigheder skulle vaere klar til at opfylde kontrakten og derfor skulle raade over den hertil kraevede infrastruktur. I denne forbindelse maa man laegge vidneforklaringerne fra sagsoegerens repraesentanter til grund. Ifoelge disse forklaringer omfattede den paagaeldende kontrakt ca. 40 biler med chauffoerer og var meget omfattende og af stor betydning for sagsoegerens virksomhed. Det burde have vaeret klart for Parlamentet, at sagsoegeren som ny leverandoer af de oenskede ydelser ikke kunne vaere klar til at opfylde kontrakten uden vaesentlige investeringer.
82 I modsaetning til, hvad Parlamentet har haevdet, blev sagsoegerens overbevisning om, at virksomheden ville faa tildelt kontrakten, ikke fjernet under det moede, som virksomhedens repraesentanter deltog i den 13. december 1995 i Strasbourg. Paa dette moede drejede diskussionen sig nemlig om sandfaerdigheden af visse rygter og presseartikler vedroerende virksomhedens lederes haederlighed, men ikke om, hvorvidt virksomheden ville faa tildelt den paagaeldende kontrakt. Tilsyneladende blev dette haederlighedsspoergsmaal afklaret samme dag. Det fremgaar af vidneforklaringen fra Heuzer, der er sagsoegerens repraesentant, at Hautot og Heuzer selv paa deres vej tilbage fra Strasbourg telefonisk af Candidi fik besked om, at haederlighedsspoergsmaalet var afklaret. Denne oplysning, som ikke bestrides af Parlamentet, bekraeftes i oevrigt af Feidt's interne notits af samme dag (jf. praemis 9 ovenfor), hvoraf fremgaar, at paastandene om sagsoegerens lederes haederlighed var ganske ubegrundede, og hvori Feidt anmoder generalsekretaeren om tilladelse til hurtigst muligt at indgaa kontrakten med virksomheden.
83 Det fremgaar saaledes af sagens akter, at det foerst var nogle dage efter moedet den 13. december 1995, at Parlamentet besluttede ikke at tildele sagsoegeren kontrakten fra 1. januar 1996, men at tildele kontrakten midlertidigt til selskab A, som var part i den foregaaende kontrakt.
84 Feidt forelagde saaledes den 19. december 1995 CCAM et forslag om forlaengelse med en maaned af kontrakten med selskab A. Det fremgaar af referatet af CCAM's moede (jf. praemis 10 ovenfor), at Parlamentet ikke kunne naa at traeffe de interne beslutninger, der gjorde det muligt at underskrive kontrakten med sagsoegeren, foer udgangen af 1995, og at der ville blive indgaaet en kontrakt for perioden 1.-31. januar 1996 med selskab A, (hvilket skete den 5. januar 1996). Ved denne lejlighed opfordrede CCAM endvidere den anvisningsberettigede til at traeffe alle foranstaltninger, for at sagsoegeren kunne underskrive kontrakten saa hurtigt som muligt.
85 Hautot har herved uden at blive modsagt af Parlamentet paa dette punkt forklaret, at ingen i Parlamentet havde taget kontakt med ham for at informere ham om, at kontrakten midlertidigt var tildelt et andet selskab for perioden 1.-31. januar 1996. Det var saaledes Hautot selv, der kort foer jul opdagede, at Parlamentet midlertidigt havde tildelt kontrakten til selskab A. Hertil bemaerkes, at den ordregivende enhed paa alle stadier i en udbudsprocedure skal overholde saavel princippet om ligebehandling af tilbudsgivere som princippet om gennemsigtighed (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Belgien, praemis 54). Et selskab, der paa meget naert hold har vaeret impliceret i en udbudsprocedure, og som endog er blevet betragtet som vinder af udbuddet, skal derfor straks noeje informeres om hele procedurens forloeb. Parlamentet skulle saaledes inden jul 1995 have meddelt sagsoegeren de noejagtige grunde til, at det ikke var sagsoegeren, der fik tildelt kontrakten fra 1. januar 1996, selv om dette oprindelig havde vaeret planen.
86 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at Parlamentet dels har skabt en berettiget forventning hos sagsoegeren ved at tilskynde denne til at tage en risiko ud over den, de bydende i en udbudsprocedure normalt loeber, dels har undladt at informere sagsoegeren om en vaesentlig aendring i forloebet af udbudsproceduren.
87 Det er herved ikke noedvendigt at afgoere, om Parlamentets tjenestemaend har handlet forsvarligt. Som ordregivende myndighed i et udbud skal Parlamentet indtage en sammenhaengende og konsekvent holdning over for de bydende. At flere administrative eller politiske organer i Parlamentet har vaeret indblandet i sagen, kan saaledes ikke begrunde Parlamentets manglende opfyldelse af forpligtelserne over for sagsoegeren.
88 Heraf foelger, at Parlamentet har begaaet en fejl, hvorved Faellesskabet har paadraget sig et ansvar uden for kontraktforhold.
Tabene og aarsagsforbindelsen
Parternes argumenter
89 Sagsoegeren paastaar at have lidt foelgende tab:
a) omkostninger og udgifter, som selskabet har afholdt, fordi det var overbevist om at faa tildelt kontrakten; omkostningerne/udgifterne fordeler sig som foelger, jf. de fakturaer, der er vedhaeftet replikken:
- omkostninger ved at reservere Parlamentet den aktive bilpark fra 1. januar 1996 til 31. marts 1996 samt forsikringer, i alt 36 biler: 3 272 545 BEF (inkl. moms)
- parkeringsudgifter for perioden fra 1. januar 1996 til 31. marts 1996 for 36 biler: 635 105 BEF (inkl. moms)
- omkostninger ved ophaevelse af kontrakt for 25 biler: 1 146 980 BEF (inkl. moms)
- telefonudgifter (GSM): 424 480 BEF
b) udgifter til tilrettelaeggelsen af kontrakten, konsulenter og diverse: 886 600 BEF, fordelt som foelger:
- udarbejdelse af kontrakt, feasibility-undersoegelse og analyser: 131 325 BEF
- assistance og databehandling, afgivelse af bud og assistance fra en konsulent i organisation: 181 500 BEF (inkl. moms)
- forberedelse af og forhandling om bilpark, telefonaftale og parkeringsudgifter: 124 963 BEF
- transport- og repraesentationsomkostninger (skoensmaessigt fastsat): 150 000 BEF
- sekretariatsomkostninger (skoensmaessigt fastsat): 52 000 BEF
- telefax, telefon, administration, kopimaskine og printer (skoensmaessigt fastsat): 100 000 BEF
- ansaettelsesomkostninger, udgifter til laegetjeneste, uddannelse (udarbejdelse af kontrakter, leje af moedelokale) og chauffoerprojekter: 200 000 BEF
- honorar til Hautot, som alene beskaeftigede sig med udbuddet og derefter med Parlamentets kontrakt fra oktober 1995 til den 30. juni 1996: 540 000 BEF
c) anslaaet tab af fortjeneste over fem aar (treaarig kontrakt med mulighed for to forlaengelser med 12 maaneder): 10 000 000 BEF.
90 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Parlamentets ansvarspaadragende adfaerd har paafoert sagsoegeren et ikke-oekonomisk tab. Sagsoegeren har forklaret, at selskabet, da det var overbevist om, at det ville faa tildelt kontrakten, indgik forpligtelser ikke alene over for sine aktionaerer, men ogsaa over for tredjemand i forventning om ekspansion og forretningsmaessig succes. De meget uklare omstaendigheder, der forelaa, da beslutningen om ikke at tildele selskabet kontrakten blev truffet (rygter om selskabets solvens og kreditvaerdighed, om serviceydelsernes kvalitet og om aktionaerernes og/eller ledernes paalidelighed), blev udbredt i det meget lukkede og snaevre transportmiljoe i Belgien og ikke mindst i Bruxelles.
91 Sagsoegeren finder, at dette ikke-oekonomiske tab skoensmaessigt boer ansaettes til 5 000 000 BEF, hvilket beloeb sagsoegeren forbeholder sig ret til at forhoeje eller nedsaette.
92 Sagsoegeren har i oevrigt haevdet, at hvis selskabet ikke paa en eller anden maade var sikker paa at faa tildelt kontrakten, ville det aldrig have investeret de beloeb, der blev brugt for at igangsaette de lovede ydelser. Den af retspraksis kraevede aarsagsforbindelse mellem den paastaaede ansvarspaadragende handling og de haevdede tab foreligger derfor. Hertil kommer, at de saerdeles negative rygter, der paa et tidspunkt var i omloeb om selskabet, ikke havde vakt genklang eller faaet nogen som helst foelger for selskabets image og ry, saafremt kontrakten i sidste instans var blevet gennemfoert og/eller indgaaet paa normal vis.
93 Parlamentet finder, at sagsoegeren blot paaberaaber sig forskellige tabsposter uden at fremlaegge det mindste bevis paa, at selskabet virkelig har lidt de paastaaede tab. Parlamentet har tilfoejet, at sagsoegeren ikke har bevist, at de fremlagte fakturaer vedroerer udgifter afholdt som led i de paastaaede forretningsforbindelser mellem sagsoegeren og Parlamentet.
94 Endvidere har Parlamentet bestridt, at det skal betale sagsoegeren noget som helst som godtgoerelse for et paastaaet ikke-oekonomisk tab. Dels har sagsoegeren ikke paa nogen maade godtgjort, at selskabets rygte har lidt skade, dels har sagsoegeren ikke noget bevis paa, at det var Parlamentet, der stod bag eller deltog i den spredning af rygterne, som sagsoegeren har paaberaabt sig til stoette for sin paastand.
95 Parlamentet har endelig anfoert, at der paa ingen maade er tale om en aarsagsforbindelse mellem den paastaaede ansvarspaadragende handling og de haevdede tab, idet sagsoegeren allerede den 13. december 1995 paa moedet i Strasbourg var blevet oplyst om, at CCAM's udtalelse kun havde raadgivende vaerdi, og at Parlamentet forbeholdt sig sin endelige beslutning om tildelingen af kontrakten. Parlamentet har tilfoejet, at de omkostninger, sagsoegeren har afholdt med henblik paa forberedelse og gennemfoerelse af kontrakten, samt den tabte fortjeneste under ingen omstaendigheder kan kraeves erstattet, da sagsoegeren ikke har bevist, at den foerste kontrakt faktisk var blevet tildelt selskabet.
Rettens bemaerkninger
96 I den foreliggende sag er det fastslaaet, at Faellesskabet ved Parlamentets adfaerd har paadraget sig et ansvar uden for kontraktforhold, men ikke i kontraktforhold. Under disse omstaendigheder kan sagsoegeren ikke goere krav paa erstatning for tabt fortjeneste, da dette vil vaere ensbetydende med, at en kontrakt, der aldrig har eksisteret, faar virkning.
97 Endvidere fremgaar det af artikel 4 i de almindelige betingelser, at den ordregivende institution ikke er pligtig til at yde nogen godtgoerelse til tilbudsgivere, hvis bud ikke er blevet accepteret. Heraf foelger, at de udgifter og omkostninger, en tilbudsgiver har afholdt for at deltage i et udbud, ikke kan betragtes som et tab, der kan erstattes (jf. Rettens dom af 29.10.1998, sag T-13/96, TEAM mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser, praemis 71). I den foreliggende sag har sagsoegeren ikke fremlagt nogen oplysninger, der goer det muligt at fravige dette princip. Der kan saaledes ikke gives sagsoegeren medhold i paastanden om erstatning for omkostningerne ved udarbejdelsen af buddet.
98 Tilbage staar spoergsmaalet om, hvilket tab der er forbundet med de investeringer, sagsoegeren har foretaget som foelge af den den 4. december 1995 modtagne oplysning om, at CCAM havde afgivet positiv udtalelse til fordel for sagsoegeren.
99 Med hensyn hertil fremgaar det af sagens akter, at sagsoegeren efter at have modtaget denne oplysning straks ivaerksatte de noedvendige foranstaltninger til opfyldelse af kontrakten. I en skrivelse dateret den 5. december 1995 har Hautot nemlig anfoert foelgende: »Jeg vil tage mig af hele ansaettelsesarbejdet ... samt alle arbejdsmoeder med [Parlamentet] ... [Heuzer] og hans assistenter vil staa for tilvejebringelsen af de noedvendige biler ... Jeg anmoder alle om at goere den noedvendige indsats for at faa en velsmurt organisation op at staa fra den 1.1.1996 ...«. Endvidere hedder det i en skrivelse af 6. december 1995 fra Budget Rent a Car: »... paa Deres udtrykkelige anmodning bekraefter vi, at vi vil foretage den officielle bestilling og derefter soerge for indregistrering af de oenskede biler for aaret 1996 ... for at undgaa dobbeltarbejde erindrer vi Dem endvidere om, at vi er i faerd med at anskaffe den telekommunikationsinfrastruktur (GSM), De skal bruge under driften.«
100 Sagsoegeren har endvidere i sin skrivelse af 12. december 1995 gjort rede for de foranstaltninger, selskabet havde truffet for at opfylde Parlamentets krav om en hurtig indsats. Sagsoegeren har saaledes i denne skrivelse naevnt leasingaftalerne for biler og GSM-abonnementerne samt ansaettelsen af chauffoerer og opfyldelsen af forskellige formaliteter i den forbindelse (laegeundersoegelse, socialsikring, skat) (jf. praemis 7 ovenfor).
101 Det foelger heraf, at der er en direkte aarsagsforbindelse mellem ovennaevnte investeringer og telefonsamtalen af 4. december 1995.
102 Hertil kommer, at sagsoegeren ikke har handlet uforsigtigt i forbindelse med disse investeringer. For det foerste er det tidligere blevet fastslaaet, at sagsoegeren efter moedet den 13. december 1995 i Strasbourg stadig var overbevist om, at selskabet ville faa tildelt kontrakten (jf. praemis 82 ovenfor). For det andet har Parlamentet ikke paaberaabt sig noget argument, der saetter spoergsmaalstegn ved sandfaerdigheden af sagsoegerens repraesentanters version af begivenhederne, som blev afgivet under ed, og ifoelge hvilken alle de i skrivelsen af 12. december 1995 omhandlede investeringer var blevet ivaerksat i december 1995. For det tredje fremgaar det af vidneforklaringerne fra Parlamentets tjenestemaend, at sagsoegeren ikke blev informeret om, at selskabet muligvis ikke i sidste instans ville faa tildelt kontrakten (jf. praemis 82-85 ovenfor).
103 Det er klart, at det sagsoegende selskab, da det ikke klart var blevet informeret om, at det ikke ville faa kontrakten, ikke havde nogen grund til at annullere de allerede indgaaede kontrakter i de foerste maaneder af 1996. Opmaerksomheden henledes her paa referatet af moedet den 19. december 1995, hvori CCAM afgav positiv udtalelse med hensyn til indgaaelse af en kontrakt fra 1. januar 1996 til 31. januar 1996 med selskab A, og samtidig opfordrede den anvisningsberettigede til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at faa kontrakten med sagsoegeren underskrevet saa hurtigt som muligt. Dette bekraefter, at Parlamentet selv paa dette stadium havde til hensigt at tildele sagsoegeren kontrakten.
104 I betragtning af det ovenfor anfoerte kan sagsoegeren kraeve erstatning for de tab, der er anfoert i praemis 89, litra a) »omkostninger og udgifter, som selskabet har afholdt, fordi det var overbevist om at faa tildelt kontrakten«, samt litra b) »ansaettelsesomkostninger, udgifter til laegetjeneste, uddannelse og chauffoerprojekter« samt »forberedelse af og forhandling om bilpark, telefonaftale og parkeringsudgifter«.
105 I denne forbindelse maa Parlamentets argument om, at sagsoegerens fakturaer ikke viser, at udgifterne er afholdt som led i deres forretningsforbindelser, forkastes. Der foreligger intet i sagens akter, der goer det muligt at afvise, at disse fakturaer vedroerer foranstaltninger, som sagsoegeren har truffet for at afhjaelpe den noedsituation, som Parlamentet befandt sig i, hvilke foranstaltninger allerede er beskrevet i sagsoegerens skrivelse af 12. december 1995.
106 Det fremgaar imidlertid af de af sagsoegeren fremlagte akter, at GSM-abonnementet (424 450 BEF) daekker perioden fra 19. januar 1996 til 18. oktober 1996. At abonnementet foerst begyndte at loebe den 19. januar 1996 skyldes et salgsfremstoed omfattende et gratis abonnement i en vis periode. Retten finder det rimeligt at begraense de abonnementsudgifter, der kan kraeves erstattet, til dem, der vedroerer perioden fra 19. januar 1996 til 31. marts 1996. Da sagsoegeren ikke opsagde sit abonnement ved udgangen af marts 1996, hvor selskabet burde vaere klar over, at det var meget muligt, at det ikke ville faa tildelt kontrakten, maa selskabet selv baere de senere udgifter. De udgifter til GSM-abonnement inklusive det hypotetiske kontraktbrudsgebyr, der kan kraeves erstattet, kan saaledes fastsaettes til 200 000 BEF.
107 Da Parlamentet ikke har bestridt noejagtigheden af de beloeb, som sagsoegeren har kraevet, maa sagsoegerens tab vurderes paa grundlag af de af sagsoegeren oplyste tal (jf. praemis 89 ovenfor). Saaledes beloeber sagsoegerens tab sig til i alt 5 579 593 BEF (inkl. moms). Da den moms, som selskabet har betalt, imidlertid kan refunderes og derfor ikke bebyrder sagsoegeren, kan momsbeloebet ikke medregnes ved opgoerelsen af tabene. Udgangspunktet maa derfor vaere de paastaaede beloeb, ekskl. moms, det vil ifoelge sagsoegerens fakturaer sige 1 875 000 BEF + 829 583 BEF for leje af biler, 947 917 BEF for kontraktbrud, 524 880 BEF for parkeringspladser og 103 275 BEF for biltelefoner. Hertil kommer GSM-abonnementerne, der tidligere er vurderet til 200 000 BEF samt det skoensmaessigt fastsatte beloeb til ansaettelse af chauffoerer paa 200 000 BEF. Sagsoegerens materielle tab beloeber sig saaledes samlet til 4 680 655 BEF.
108 I betragtning af omstaendighederne i den foreliggende sag skal der ogsaa ydes en godtgoerelse for det ikke-oekonomiske tab, som sagsoegeren har lidt. Ganske vist har sagsoegeren hverken bevist, at selskabets gode navn og rygte har lidt skade, eller godtgjort, at Parlamentet var ansvarligt for denne skade. Det fremgaar dog af oplysningerne i sagen, at selv om sagsoegeren allerede i december 1995 traf forberedelser til afhjaelpning af den noedsituation, som Parlamentets tjenestemaend havde beskrevet, blev sagsoegeren foerst den 19. juni 1996 bekendt med, at selskabet ikke ville faa tildelt kontrakten (jf. praemis 19 ovenfor). Under disse omstaendigheder har Parlamentet ved ikke at forelaegge sagsoegeren nogen af oplysningerne om udbudsprocedurens forloeb - oplysninger, som sagsoegeren flere gange havde rykket for - placeret sagsoegeren i en situation praeget af usikkerhed og tvunget sagsoegeren til at traeffe overfloedige foranstaltninger med henblik paa at afhjaelpe ovennaevnte noedsituation.
109 Retten finder det foelgelig rimeligt at fastsaette det af sagsoegeren lidte oekonomiske og ikke-oekonomiske tab til et samlet beloeb paa 5 000 000 BEF.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
110 Efter procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Parlamentet har tabt sagen og sagsoegeren nedlagt paastand om, at Parlamentet paalaegges sagens omkostninger, boer Parlamentet betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Fjerde Afdeling)
1) Europa-Parlamentet betaler sagsoegeren et beloeb paa 5 000 000 BEF.
2) Dette beloeb forrentes med 8% p.a. regnet fra datoen for dommens afsigelse, indtil betaling sker.
3) Europa-Parlamentet baerer sine egne samt sagsoegerens omkostninger.