61988CJ0054_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelser af 8 . februar 1988 ( sag C-54/88, Nino ), 9 . marts 1988 ( sag C-91/88, Prandini og Goti ) og 6 . december 1988 ( sag C-14/89, Pierini ), indgaaet til Domstolens Justitskontor henholdsvis den 19 . februar 1988, den 16 . marts 1988 og den 19 . januar 1989, har Pretura di Conegliano, di Prato og di Pisa i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt hver tre praejudicelle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EOEF-Traktatens artikler 5, 52 og 57 samt af den almindelige plan af 18 . december 1961 for ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden ( JO 1962, s . 36 ), for at kunne afgoere, om en italiensk lov, der forbyder uretmaessig udoevelse af laegegerning, er forenelig med faellesskabsretten .
2 Spoergsmaalene er rejst under tre straffesager anlagt mod Eleonora Nino, Rinaldo Prandini, Bruna Goti og Pier Cesare Pierini, som alle er italienske statsborgere og medlemmer af Associazione italiana flussoterapeuti e pranoterapeuti, og som - uden at have autorisation som laege - udfoerte bioterapi og healing .
3 Ifoelge artikel 348 i den italienske straffelov er det strafbart at udoeve et erhverv uden statslig autorisation, naar en saadan autorisation er foreskrevet . Det fremgaar af oplysningerne i sagen, at bioterapi og healing i Italien hoerer til de former for virksomhed, der henregnes under udoevelse af laegegerning og som saadan kraever saerlig autorisation .
4 Den 24 . juni 1986 blev Eleonora Nino anmeldt for overtraedelse af den italienske straffelovs artikel 348, idet hun uretmaessigt havde udoevet laegegerning ved at udfoere bioterapi og healing . Rinaldo Prandini, Bruna Goti og Pier Cesare Pierini blev anmeldt for samme lovovertraedelse den 3 . juni 1986 .
5 De tiltalte blev indkaldt til at give moede for Pretori og gjorde dér gaeldende, at den bestemmelse i straffeloven, som de tiltaltes for at have overtraadt, var i strid med etableringsfriheden . Pretori udsatte derfor sagerne og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
"1 ) Medfoerer Traktatens artikel 52 sammenholdt med artikel 57 i betragtning af, at den har direkte virkning i medlemsstaternes retsordner, en forpligtelse for medlemsstaterne og derfor ogsaa for den italienske regering til at vedtage de retsforskrifter, som er absolut noedvendige for udstedelsen af de i Traktaten omhandlede direktiver vedroerende etableringsfriheden? Og har den italienske regering ved ikke at have opfyldt denne forpligtelse tilsidesat den pligt, der er paalagt den ved Traktatens artikel 5?
2 ) Kan en medlemsstat, som ikke paa nogen maade har reguleret paramedicinsk virksomhed saasom bioterapi, anvende en strafferetlig sanktion over for en faellesskabsborger, som eventuelt er bemyndiget til at udoeve virksomhed som bioterapeut i andre medlemsstater, fordi vedkommende har foretaget en handling ( behandling ved hjaelp af bioterapeutiske metoder ), som ifoelge loven er en lovovertraedelse, naar denne virksomhed ikke er tilladt alene af den grund, at medlemsstaten hverken har givet regler for den eller taenkt paa at goere det?
3 ) Kan Raadet, naar det ikke har udstedt de i Traktatens artikel 57 omhandlede direktiver, for at raade bod herpaa traeffe forholdsregler paa grundlag af afsnit 5 i den almindelige plan for ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden med henblik paa at samordne betingelserne for udoevelse af de former for paramedicinsk virksomhed, som den foreliggende anmodning om en fortolkning vedroerer?"
6 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, de omtvistede faellesskabsbestemmelser og nationale bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
7 Indledningsvis bemaerkes, at saavel Raadets direktiv 75/362/EOEF af 16 . juni 1975 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for laeger omfattende foranstaltninger, som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser ( EFT L 167, s . 1 ), som Raadets direktiv 75/363/EOEF, ligeledes af 16 . juni 1975, om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som laege ( EFT L 167, s . 14 ), kun indeholder bestemmelser om laegegerningen . Der findes ingen faellesskabsbestemmelser om udoevelse af de paramedicinske erhverv, hovedsagen drejer sig om .
8 De tiltalte har gjort gaeldende, at den nationale straffelovsbestemmelse, som de tiltales for at have overtraadt, er i strid med etableringsfriheden . Efter deres opfattelse kan man ikke naegte en person, der er omfattet af faellesskabsretten, ret til faktisk at udoeve etableringsfriheden, blot fordi de i Traktatens artikel 57 omhandlede direktiver endnu ikke er udstedt for et bestemt erhverv . Som foelge heraf og i betragtning af, at de frit ville kunne udoeve deres erhverv i visse andre medlemsstater uden at have autorisation som laege, er de straffesager, der er anlagt mod dem, i strid med princippet om etableringsfrihed .
9 Den italienske regering har, stoettet af Kommissionen, heroverfor gjort gaeldende, at hovedsagerne ikke har nogen tilknytning til faellesskabsretten, og at der foelgelig ikke opstaar noget faellesskabsretligt spoergsmaal . Subsidiaert har den italienske regering, som paa dette punkt stoettes af den belgiske regering, anfoert, at Traktatens artikel 52, sammenholdt med artikel 57, paa ingen maade forpligter medlemsstaterne til at give regler for udoevelsen af enhver form for erhvervsvirksomhed .
10 Det maa understreges, at alle de tiltalte - som det fremgaar af sagens akter - er italienske statsborgere, som bor i Italien, har opnaaet titel af bioterapeut og healer i Italien og er blevet strafforfulgt paa grundlag af den italienske straffelovs artikel 348 for indgreb, der udelukkende er foretaget paa denne medlemsstats omraade . Alt dette viser, at hovedsagerne vedroerer en medlemsstats rent interne forhold .
11 Som Domstolen imidlertid har anfoert i dommen af 20 . april 1988, Bekaert ( 204/87, Sml . s . 2029 ), kan EF' s etableringsregler ikke bringes i anvendelse, naar der ikke foreligger nogen som helst omstaendigheder, der overskrider de nationale rammer .
12 De spoergsmaal, der er forelagt af Pretori di Conegliano, di Prato og di Pisa maa derfor besvares saaledes, at EOEF-Traktatens bestemmelser om etableringsfrihed ikke finder anvendelse paa rent interne forhold i en medlemsstat som f.eks . forholdene for en medlemsstats statsborgere, der paa denne stats omraade udoever selvstaendig erhvervsvirksomhed, som de ikke kan paaberaabe sig, at de tidligere har uddannet sig til eller udoevet i en anden medlemsstat .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
13 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og den belgiske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Foerste Afdeling )
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Pretori di Conegliano, di Prato og di Pisa ved kendelser af 8 . februar, 9 . marts og 6 . december 1988, for ret :
EOEF-Traktatens bestemmelser om etableringsfrihed finder ikke anvendelse paa rent interne forhold i en medlemsstat som f.eks . forholdene for en medlemsstats statsborgere, der paa denne stats omraade udoever selvstaendig erhvervsvirksomhed, som de ikke kan paaberaabe sig, at de tidligere har uddannet sig til eller udoevet i en anden medlemsstat .