62019CJ0012
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 17. septembra 2020 (
*1
)
„Pritožba – Pravo institucij – Član Evropskega parlamenta – Protokol o privilegijih in imunitetah Evropske unije – Člen 8 – Parlamentarna imuniteta – Dejavnost, ki ni povezana s parlamentarnimi dolžnostmi – Objava na poslankinem računu na družabnem omrežju Twitter – Člen 9 – Poslanska nedotakljivost – Obseg – Sklep o odvzemu parlamentarne imunitete“
V zadevi C‑12/19 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 7. januarja 2019,
Mylène Troszczynski, stanujoča v Noyonu (Francija), ki jo zastopa F. Wagner, avocat,
pritožnica,
druga stranka v postopku je
Evropski parlament, ki ga zastopata S. Alonso de León in C. Burgos, agenta,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi M. Vilaras, predsednik senata, S. Rodin, D. Šváby, sodnika, K. Jürimäe, sodnica, in N. Piçarra (poročevalec), sodnik,
generalni pravobranilec: P. Pikamäe,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 2. aprila 2020
izreka naslednjo
Sodbo
1
Pritožnica s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 8. novembra 2018, Troszczynski/Parlament (T‑550/17, neobjavljena, EU:T:2018:754; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Sklepa Evropskega parlamenta z dne 14. junija 2017 o odvzemu njene parlamentarne imunitete (v nadaljevanju: sporni sklep).
Pravni okvir
2
Člen 8 Protokola št. 7 o privilegijih in imunitetah Evropske unije, priloženega Pogodbama EU in DEU (UL 2016, C 202, str. 266; v nadaljevanju: Protokol), določa:
„Zoper člana Evropskega parlamenta se ne sme začeti preiskava, ne sme biti priprt niti se zoper njega ne sme začeti sodni postopek zaradi mnenja ali glasu, ki ga je izrekel pri opravljanju svojih dolžnosti.“
3
Člen 9 Protokola določa:
„Med zasedanjem Evropskega parlamenta njeni člani uživajo:
(a)
na ozemlju svoje države imunitete, priznane članom parlamenta te države;
(b)
na ozemlju vseh drugih držav članic imuniteto pred kakršnim koli priporom in sodnim postopkom.
Za člane velja imuniteta tudi medtem, ko potujejo do kraja zasedanja Evropskega parlamenta in nazaj.
Kadar je član zaloten pri storitvi kaznivega dejanja, sklicevanje na imuniteto ni mogoče in Evropskemu parlamentu ne preprečuje uresničevanja pravice do odvzema imunitete svojemu članu.“
4
Člen 5 Poslovnika Evropskega parlamenta (8. parlamentarno obdobje – januar 2017), naslovljen „Privilegiji in imunitete“, v odstavku 2, drugi stavek, določa:
„Parlamentarna imuniteta ni osebni privilegij poslanca, temveč je jamstvo neodvisnosti Parlamenta kot celote in njegovih poslancev.“
Dejansko stanje
5
Dejansko stanje spora je navedeno v točkah od 1 do 10 izpodbijane sodbe in ga je mogoče za potrebe tega postopka povzeti, kot sledi.
6
Pritožnica je bila na volitvah za 8. parlamentarno obdobje, ki so potekale od 22. do 25. maja 2014, izvoljena za poslanko Evropskega parlamenta.
7
23. septembra 2015 je bila na računu pritožnice na družabnem omrežju Twitter objavljena fotografija skupine žensk, ki so nosile oblačila, ki so jim zakrivala celoten obraz razen oči, in za katere se je zdelo, da čakajo pred enim od prostorov sklada za družinske prejemke (caisse d’allocations familiales, CAF). Fotografijo je spremljal ta komentar: „CAF v Rosny sous Boisju, 9. decembra 2014. Nošenje polnega pokrivala naj bi bilo z zakonom prepovedano …“ (v nadaljevanju: sporni tvit).
8
Procureur de la République de Bobigny (državni tožilec v Bobignyju, Francija) je na podlagi predloga za pregon – ki ga je 27. novembra 2015 zaradi javnega obrekovanja javne uprave vložil generalni direktor CAF departmaja Seine‑Saint‑Denis (Francija) – 19. januarja 2016 začel preiskavo, ki se je nanašala na spodbujanje „sovraštva ali nasilja v zvezi z osebo ali skupino oseb zaradi njihovega porekla ali pripadnosti ali nepripadnosti določeni etnični skupini, narodnosti, rasi ali veri“ in na javno obrekovanje.
9
Preiskovalni sodnik je pritožnico povabil na prvi narok 20. septembra 2016. To vabilo je zavrnila s sklicevanjem na parlamentarno imuniteto.
10
Preiskovalni sodnik Tribunal de grande instance de Bobigny (okrožno sodišče v Bobignyju, Francija) je 23. septembra 2016 zaprosil, naj se Parlamentu predloži zahteva za odvzem navedene imunitete.
11
Francoski minister za pravosodje je 1. decembra 2016 to zahtevo posredoval predsedniku Parlamenta.
12
Odbor Parlamenta za pravne zadeve je pritožnico zaslišal 11. aprila 2017.
13
Parlament je 14. junija 2017 sprejel sporni sklep.
14
Podpredsednik Tribunal de grande instance de Bobigny (okrožno sodišče v Bobignyju), ki je vodil preiskavo, je s sklepom z dne 26. aprila 2018 pritožničino zadevo predložil kazenskemu sodišču.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
15
Pritožnica je 12. avgusta 2017 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se sporni sklep razglasi za ničen in naj se ji povrne nepremoženjska škoda, ki naj bi ji bila povzročena s tem sklepom.
16
V utemeljitev svojih predlogov je pritožnica navedla štiri tožbene razloge: prvi se je nanašal na kršitev člena 8 Protokola, drugi na kršitev člena 9 Protokola, tretji na kršitev obveznosti obrazložitve ter načela enakega obravnavanja in načela dobrega upravljanja, četrti pa na kršitev pravice do obrambe in na ugovor nezakonitosti členov 9(9) in 150(2) Poslovnika Parlamenta.
17
Splošno sodišče je prvi in drugi tožbeni razlog preučilo skupaj, pri čemer je v točki 34 izpodbijane sodbe najprej spomnilo, da če Parlament, ki mu je bila predložena zahteva za odvzem parlamentarne imunitete, ugotovi, da dejanja, ki so podlaga za to zahtevo, niso zajeta s členom 8 Protokola, mora preveriti, ali zadevni poslanec v zvezi s temi dejanji uživa imuniteto, določeno v členu 9 Protokola, in če je tako, odločiti, ali mu bo imuniteto odvzel.
18
Splošno sodišče je nato trditve, ki jih je pritožnica navedla v podporo tema tožbenima razlogoma, razdelilo na pet delov: prvi se je nanašal na to, da naj bi se za sporni tvit uporabljal člen 26 francoske ustave, drugi na to, da naj bi ta tvit pomenil mnenje, izrečeno pri opravljanju parlamentarnih dolžnosti pritožnice, v smislu člena 8 Protokola, tretji na kršitev temeljne pravice do svobode izražanja, ki naj bi jo Parlament storil z neupravičenim odvzemom pritožničine parlamentarne imunitete, četrti na to, da naj pritožnica ne bi bila avtorica spornega tvita, peti pa na poseg v neodvisnost pritožnice in neodvisnost Parlamenta.
19
Splošno sodišče je prvi del zavrnilo kot brezpredmeten. V točki 41 izpodbijane sodbe je ugotovilo, da razlog, iz katerega je Parlament menil, da za pritožnico ni mogoče uporabiti člena 26 francoske ustave, ni bil povezan s tem, da je bila sporna izjava podana na družabnem omrežju Twitter, temveč s tem, da spornega tvita ni bilo mogoče opredeliti za mnenje ali glas, ki bi ga pritožnica izrekla pri opravljanju svojih parlamentarnih dolžnosti, v smislu člena 8 Protokola.
20
Drugi del je bil zavrnjen kot neutemeljen. Splošno sodišče je v točki 53 izpodbijane sodbe v bistvu ugotovilo, da je bil namen spornega tvita pritoževanje nad nespoštovanjem francoskega zakona o prepovedi zakrivanja obraza na javnih mestih v zvezi s točno določenim dogodkom, ki naj bi se zgodil pred ustanovo, odgovorno za izvajanje naloge javne službe na francoskem ozemlju, in da ga ni mogoče enačiti s splošnejšim stališčem o tekočih aktualnih temah ali temah, ki jih obravnava Parlament. Splošno sodišče je na podlagi navedenega v točki 54 izpodbijane sodbe sklenilo, da ni neposredne povezave med spornim tvitom in parlamentarnimi dolžnostmi pritožnice ter da zato Parlament s tem, da je menil, da se obtožbe zoper pritožnico ne nanašajo na mnenje ali glas, izrečen pri opravljanju njenih parlamentarnih dolžnosti, v smislu člena 8 Protokola, ni storil očitne napake pri presoji.
21
Tretji del je bil prav tako zavrnjen kot neutemeljen. Splošno sodišče je v točki 58 izpodbijane sodbe sicer opozorilo, da je člen 8 Protokola tesno povezan z varstvom svobode izražanja, vendar je v točki 59 navedene sodbe ugotovilo, da se za dejanja, ki se očitajo pritožnici, ne uporablja navedeni člen in da posledično Parlament ni kršil te svoboščine.
22
Splošno sodišče je četrti del zavrnilo kot brezpredmeten. V točkah 61 in 62 izpodbijane sodbe je razsodilo, prvič, da se vprašanje, ali so pogoji za odvzem imunitete izpolnjeni, ko je bila podana zahteva za to, razlikuje od vprašanja, ali so dejanja, ki se očitajo zadevni poslanki, dokazana, in drugič, da ni naloga Parlamenta odločati o odgovornosti za ta dejanja.
23
Nazadnje, peti del je bil zavrnjen kot neutemeljen. Splošno sodišče je v točkah 66 in 67 izpodbijane sodbe navedlo, da člen 9 Protokola Parlamentu dovoljuje odvzem imunitete, ki jo uživajo poslanci, zato tej instituciji ni mogoče očitati, da se ji je glede na okoliščine obravnavanega primera in na podlagi zahteve, ki jo je posredoval francoski minister za pravosodje, zdelo primerno, da pritožnici odvzame imuniteto, da bi francoskim pravosodnim organom omogočila nadaljevanje začete preiskave.
24
Tretji tožbeni razlog, katerega prvi del se je nanašal na kršitev obveznosti obrazložitve in načela enakega obravnavanja, drugi del pa na kršitev načela dobrega upravljanja, je Splošno sodišče v točki 102 izpodbijane sodbe v celoti zavrnilo.
25
V zvezi s prvim delom tega tožbenega razloga, s katerim je pritožnica trdila, da jo je Parlament obravnaval drugače kot poslance, ki so bili v primerljivih položajih, ne da bi to zadostno utemeljil, je Splošno sodišče v točki 76 izpodbijane sodbe najprej pojasnilo, da dokument odbora za pravne zadeve in notranji trg Parlamenta z dne 6. junija 2003, naslovljen „Sporočilo članom št. 11/2003“, katerega predmet je: „Odvzem imunitete v skladu s členom [9] Protokola o privilegijih in imunitetah. Načela, določena na podlagi zadev v zvezi z izražanjem mnenj“ (v nadaljevanju: sporočilo št. 11/2003), na katerega se je pritožnica sklicevala v podporo temu prvemu delu, ni akt Parlamenta v smislu člena 288 PDEU in ni zavezujoč. Splošno sodišče je nato v točkah 80 in 81 izpodbijane sodbe na eni strani poudarilo, da pritožnica ni natančno opredelila niti dejanj ali izjav, očitanih poslancem, za katera trdi, da je bilo zanje uporabljeno to sporočilo, niti okoliščin, v katerih naj bi se zadevna dejanja zgodila, zato ni dokazala, da je bil položaj teh poslancev primerljiv z njenim. Na drugi strani, ker v obravnavanem primeru ni bilo neposredne povezave med spornim tvitom in parlamentarnimi dolžnostmi pritožnice, ta ni dokazala, da je Parlament odstopil od načela, navedenega v navedenem sporočilu, v skladu s katerim se imuniteta ne odvzame, če dejanja, za katera je poslanec obtožen, spadajo v okvir njegove politične dejavnosti ali so z njo neposredno povezana.
26
Splošno sodišče je v zvezi z drugim delom istega tožbenega razloga v točkah 88 in 99 izpodbijane sodbe poudarilo, da pritožnica razen različne politične ideologije ni navedla nobenega konkretnega elementa, s katerim bi bilo mogoče dokazati, da je francoska vlada, zlasti njen minister za pravosodje, preganjala stranko Front national, katere predstavnica je, niti da je bila preiskava v tem primeru uvedena izključno – ali deloma tudi – zaradi njene pripadnosti tej stranki. Splošno sodišče je v točki 94 izpodbijane sodbe tudi ugotovilo, da na podlagi nobenega elementa ni mogoče sklepati, da je bila zahteva za odvzem parlamentarne imunitete pritožnici vložena v okviru sodnega postopka, ki bi potekal nenormalno, zlasti glede rokov. Nazadnje je Splošno sodišče v točki 96 izpodbijane sodbe ocenilo, da nobeden od elementov, ki jih je pritožnica navedla v tem okviru – in sicer, da je sporni tvit napisal njen pomočnik, da ga je izbrisala, takoj ko je zanj izvedela, in da bi ji bil v primeru obsodbe kot stranska kazen lahko izrečen odvzem pasivne volilne pravice ter izguba njenega mandata evropske poslanke in vseh njenih voljenih mandatov – ne spada med okoliščine, ki jih je Parlament moral upoštevati pri ugotavljanju, ali so pogoji za odvzem parlamentarne imunitete na podlagi člena 9 Protokola v obravnavanem primeru izpolnjeni.
27
Zaradi celovitosti je Splošno sodišče v točki 101 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bil sklep o predložitvi zadeve kazenskemu sodišču, omenjen v točki 14 te sodbe, sprejet pozneje kot sporni sklep in nasprotuje trditvam pritožnice glede obstoja fumus persecutionis francoskih pravosodnih organov. Splošno sodišče je v tem okviru poudarilo, da v skladu z navedenim sklepom zlasti okoliščina, da pritožnica ni avtorica spornega tvita, ni ovira za njen pregon na podlagi loi du 29 juillet 1881 sur la liberté de la presse (zakon z dne 29. julija 1881 o svobodi tiska) (JORF z dne 30. julija 1881, str. 4201) v veljavni različici (v nadaljevanju: zakon z dne 29. julija 1881).
Predlogi strank
28
Pritožnica Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
sporni sklep razglasi za ničen;
–
odloči o znesku, ki se ji ga dodeli iz naslova stroškov postopka in
–
Parlamentu naloži plačilo stroškov.
29
Parlament Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in pritožnici naloži plačilo stroškov.
Pritožba
30
Pritožnica v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, ki sta združena v enem razdelku, naslovljenem „Kršitev prava Unije s strani Splošnega sodišča – napačna uporaba prava in napačna pravna opredelitev dejstev – očitna napaka pri presoji“. Natančneje, pritožnica Splošnemu sodišču očita, da je pri analizi drugega in tretjega tožbenega razloga storilo dve „očitni napaki pri presoji“, ki naj bi imeli „posledice za pravno opredelitev, ki jo [je Splošno sodišče dalo] izjavam, ki so predmet pregona, in njihovim okoliščinam“, in zaradi katerih se določbe členov 8 in 9 Protokola zanjo neupravičeno niso uporabile.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
31
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom ob sklicevanju na točke 47 in od 52 do 54 izpodbijane sodbe Splošnemu sodišču očita, da spornega tvita ni štelo za mnenje, izraženo pri opravljanju njenih parlamentarnih dolžnosti. Pritožnica v utemeljitev tega pritožbenega razloga navaja tri trditve.
32
Prvič, Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da dogodek, komentiran s spornim tvitom, zaradi svoje geografske umestitve v Franciji ne spada med teme, ki so v interesu evropskega poslanca, čeprav je vsak poslanec izvoljen v svoji državi, predstavlja svoje volivce, in mora med svojim mandatom ohranjati potrebno povezavo z njimi, tako da med drugim izpostavlja dejstva, ki jih zanimajo ali se na njih nanašajo.
33
Drugič, Splošno sodišče naj bi napačno menilo, da mnenje nujno pomeni splošno stališče in se ne more nanašati na točno določen dogodek. Pritožnica meni, da je ta ugotovitev v nasprotju tako s sporočilom št. 11/2003, zlasti z njegovim načelom št. 2, kot z zakonom z dne 29. julija 1881, v skladu s katerim naj bi se sporni tvit štel za mnenje. Nazadnje se pritožnica sklicuje na sodbo z dne 8. oktobra 2009, Brunet‑Lecomte in Tanant proti Franciji (CE:ECHR:2009:1008JUD001266206), v kateri je Evropsko sodišče za človekove pravice razsodilo, da lahko žaljiva ali obrekljiva izjava postane predmet politične razprave in je zavarovana na podlagi temeljne pravice, ki jo pomeni svoboda izražanja, če obstaja splošni interes za razpravljanje o njej.
34
Tretjič, Splošno sodišče naj bi napačno menilo, da to, da poslanec opozori na ravnanje, ki je v nasprotju s francosko zakonodajo, ni tekoča aktualna tema. V zvezi s tem pritožnica na eni strani trdi, da nošnja polnega pokrivala na javnih mestih kot zunanji izraz pripadnosti islamu pomeni „temo v splošnem interesu, ki se nanaša na javno življenje kot pravico žensk“. Na drugi strani naj bi moralo Splošno sodišče uporabiti sodno prakso, oblikovano v sodbi z dne 6. septembra 2011, Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543), v skladu s katero bi bilo treba za zavrnitev odvzema parlamentarne imunitete poslancu ugotoviti, ali je ta deloval v okviru svoje politične dejavnosti v splošnem interesu svojih volivcev.
35
Parlament meni, da te tri trditve temeljijo na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe, in da je zato treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
36
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je s tem, da je presodilo, da sporni tvit ni mnenje, izraženo pri opravljanju njenih parlamentarnih dolžnosti v smislu člena 8 Protokola, kršilo to določbo.
37
V zvezi s tem je treba opozoriti, prvič, da je člen 8 Protokola posebna določba, ki se nanaša na varstvo svobode izražanja in neodvisnosti evropskih poslancev, tako da onemogoča vsakršen sodni postopek zaradi mnenj in glasov, ki jih ti poslanci izrazijo pri opravljanju parlamentarnih dolžnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2011, Patriciello, C‑163/10, EU:C:2011:543, točka 26 in navedena sodna praksa).
38
Drugič, člen 8 Protokola se glede na njegov cilj in besedilo, ki se izrecno sklicuje na mnenja in glasove, ki jih izrečejo evropski poslanci, v glavnem nanaša na izjave, ki jih ti izrazijo v prostorih Parlamenta. Vendar ni izključeno, da lahko izjava poslanca zunaj teh prostorov pomeni mnenje, izraženo pri opravljanju njegovih parlamentarnih dolžnosti, saj obstoj takega mnenja ni odvisen od tega, kje je bila izjava podana, temveč od njene narave in vsebine. Pojem __mnenje“ v smislu te določbe je zato treba razumeti široko, tako da zajema besede ali izjave, ki po vsebini ustrezajo trditvam, ki odražajo subjektivno presojo (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2011, Patriciello, C‑163/10, EU:C:2011:543, točke 29, 30 in 32).
39
Tretjič, ker se lahko zaradi imunitete iz člena 8 Protokola pravosodnim organom in nacionalnim sodiščem dokončno prepreči izvajanje njihovih pristojnosti v zvezi s pregonom in sankcioniranjem kaznivih ravnanj, hkrati pa se osebam, ki so bile zaradi teh izjav oškodovane, onemogoči dostop do sodnega varstva, kar glede na primer vključuje tudi dostop do civilnih sodišč za uveljavljanje odškodnine za nastalo škodo, mora biti zahtevana povezava med mnenjem poslanca in njegovimi parlamentarnimi dolžnostmi neposredna in očitna (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2011, Patriciello, C‑163/10, EU:C:2011:543, točke od 33 do 35).
40
Četrtič, drugače kakor poslansko nedotakljivost iz člena 9, prvi odstavek, točka (a), Protokola, ki je odvisna od nacionalnega prava, je treba obseg imunitete, določene v členu 8 Protokola, ob tem, da ni napotitve na nacionalno pravo, določiti le na podlagi prava Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 6. septembra 2011, Patriciello, C‑163/10, EU:C:2011:543, točka 25).
41
V obravnavanem primeru je treba v zvezi s prvo trditvijo, navedeno v utemeljitev prvega pritožbenega razloga, ugotoviti – kot je generalni pravobranilec navedel v točkah od 61 do 63 sklepnih predlogov – da Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar navaja pritožnica, ni trdilo, da domnevni dogodek, komentiran v spornem tvitu, zaradi svoje geografske umestitve v Franciji ne spada med teme, ki so v interesu evropskega poslanca. Prav tako ni izključilo, da lahko dogodki, ki jih je mogoče povezati s problematikami, povezanimi z islamizmom in poseganjem v pravice žensk, pomenijo vprašanja, ki spadajo na področje splošnega interesa. Splošno sodišče je v točki 53 izpodbijane sodbe v bistvu presodilo, da spornega tvita – ker je bila z njim bolj kot skrb za zaščito pravic žensk izražena želja, da se poudari ravnanje, ki je v nasprotju s francosko zakonodajo – ni mogoče enačiti s splošnejšim stališčem o tekočih aktualnih temah ali temah, ki jih obravnava Parlament.
42
Iz tega izhaja, da prva trditev, navedena v utemeljitev prvega pritožbenega razloga, temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe in jo je treba zavrniti.
43
V zvezi z drugo trditvijo, navedeno v utemeljitev prvega pritožbenega razloga, je treba ugotoviti, prvič – kot je generalni pravobranilec navedel v točkah 64 in 65 sklepnih predlogov – da Splošno sodišče v točki 46 izpodbijane sodbe pojma „mnenje“ v smislu člena 8 Protokola ni omejilo na splošna stališča, ki izključujejo vsakršno nanašanje na točno določen dogodek. Nasprotno, Splošno sodišče je ob sklicevanju na sodno prakso Sodišča v zvezi s pojmom „mnenje“ opozorilo, da je treba ta pojem razumeti široko, tako da zajema besede ali izjave, ki po vsebini ustrezajo trditvam, ki pomenijo subjektivno presojo. Splošno sodišče torej tega pojma ni neupravičeno omejilo, ampak je na koncu svoje analize zgolj ugotovilo neobstoj neposredne in očitne povezave med spornim tvitom in parlamentarnimi dolžnostmi pritožnice.
44
Drugič, v sporočilu št. 11/2003, na katero se sklicuje pritožnica, je brez poseganja v njegovo pravno nezavezujočo naravo v njegovem načelu št. 2 zgolj pojasnjeno, da se za izrekanje mnenj, ki spadajo v politično dejavnost poslanca, tako da se imuniteta ne odvzame, šteje izražanje mnenj – tudi s tribune nacionalnega parlamenta, namenjene javnosti – na javnih shodih, v političnih publikacijah, tisku, knjigah, na televiziji, ob podpisu političnega traktata in tudi na sodišču, ne da bi bili opredeljeni pogoji, ki morajo biti izpolnjeni, da bi ta mnenja lahko spadala posebej na področje uporabe člena 8 Protokola kot mnenje ali glas, ki ga poslanec izreče pri opravljanju svojih parlamentarnih dolžnosti. Ničesar iz tega sporočila torej ni mogoče uveljavljati zoper ugotovitev Splošnega sodišča, da sporni tvit ne spada v okvir opravljanja parlamentarnih dolžnosti pritožnice v smislu člena 8 Protokola, kot je bil med drugim razložen v sodbi z dne 6. septembra 2011, Patriciello (C‑163/10, EU:C:2011:543, točke od 32 do 35).
45
Tretjič, ker je treba obseg imunitete iz člena 8 Protokola – kot je bilo opozorjeno v točki 40 te sodbe – določiti le na podlagi prava Unije, trditev pritožnice, ki se opira na zakon z dne 29. julija 1881, ni upoštevna in jo je treba zavrniti kot brezpredmetno.
46
Četrtič, prav tako ni upoštevna sodba Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 8. oktobra 2009, Brunet‑Lecomte in Tanant proti Franciji (CE:ECHR:2009:1008JUD001266206), na katero se v tem okviru sklicuje pritožnica. Zadostuje ugotovitev, da se ta sodba ne nanaša na vprašanje, ali je neka izjava mnenje, ki ga je poslanec izrekel pri opravljanju svojih dolžnosti, ampak se nanaša na možnost – kot je navedla sama pritožnica – da se šteje, da je obrekljiva izjava zavarovana na podlagi temeljne pravice do svobode izražanja.
47
V zvezi s tretjo trditvijo, navedeno v utemeljitev prvega pritožbenega razloga, je treba navesti, da Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar trdi pritožnica, ni ugotovilo, da to, da poslanec opozori na ravnanje, ki je v nasprotju z nacionalno zakonodajo, ni tekoča aktualna tema. Splošno sodišče je namreč v točki 53 izpodbijane sodbe zgolj ugotovilo, da je sporni tvit videti bolj kot želja, da se opozori na ravnanje, ki je v nasprotju s francosko zakonodajo, kot pa skrb za obrambo pravic žensk, tako da dejstvo, da je pritožnica nadomestna članica v odboru Parlamenta za pravice žensk in enakost spolov, ne more omogočiti, da se sporni tvit poveže z njenimi parlamentarnimi dolžnostmi.
48
Iz tega izhaja, da je treba prvi pritožbeni razlog, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče kršilo člen 8 Protokola, zavrniti kot neutemeljen.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
49
Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom ob sklicevanju na točke 61, 62, 96, 100 in 101 izpodbijane sodbe Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je potrdilo sporni sklep s tem, da je napačno presodilo, da so bili pogoji za odvzem njene parlamentarne imunitete izpolnjeni. Pritožnica v podporo temu pritožbenemu razlogu navaja tri trditve.
50
Prvič, Splošno sodišče naj bi napačno ugotovilo, da ni naloga Parlamenta, da preveri, ali so dejstva, ki se očitajo poslanki, katere odvzem poslanske imunitete se zahteva, dokazana, čeprav naj bi Parlament ta dejstva preučil in potrdil.
51
Drugič, Splošno sodišče naj ne bi izpeljalo pravilnih pravnih posledic iz člena 42 zakona z dne 29. julija 1881, ki naj bi z določanjem „kaskadne odgovornosti“ pristojnim nacionalnim organom omogočal pregon dejanskega avtorja spornega tvita, v tem primeru pomočnika pritožnice.
52
Tretjič, Splošno sodišče naj bi v točki 101 izpodbijane sodbe iz sklepa o predložitvi zadeve kazenskemu sodišču, omenjenem v točki 14 te sodbe, izpeljalo obratno pravno posledico od tiste, ki bi jo moralo iz njega izpeljati, saj pritožnica naj ne bi bila avtorica spornega tvita in naj bi ga umaknila takoj, ko je zanj izvedela, kar naj bi dokazovalo, da ni imela namena storiti kaznivega dejanja. Poleg tega naj bi dejstvo, da je bila samo njena zadeva predložena kazenskemu sodišču, medtem ko je pregon zoper dejanskega avtorja spornega tvita zastaral, izražalo „sodnikovo zagrizenost“ zoper njo in razkrivalo „namen, da se ji škoduje na politični ravni, kar je ravnanje, značilno za fumus persecutionis“.
53
Parlament meni, da drugi pritožbeni razlog ni dopusten, ker tri trditve, navedene v njegovo utemeljitev, ne izpolnjujejo niti zahtev, ki izhajajo iz člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije, člena 168(1)(d) in člena 169 Poslovnika Sodišča ter sodne prakse Sodišča v zvezi z opredelitvijo napak Splošnega sodišča, na katere se je mogoče sklicevati v utemeljitev pritožbe, niti pogojev, pod katerimi so lahko napake pri presoji dokazov predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe. Parlament se sklicuje zlasti na sklepa z dne 27. junija 2013, Concal/Komisija (C‑570/12 P, neobjavljen, EU:C:2013:440, točka 13), in z dne 16. septembra 2010, Dominio de la Vega/UUNT (C‑459/09 P, neobjavljen, EU:C:2010:533, točka 44).
Presoja Sodišča
54
Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je s potrditvijo spornega sklepa kršilo člen 9 Protokola.
55
Najprej je treba navesti, da so s trditvami, navedenimi v utemeljitev drugega pritožbenega razloga, napake, ki jih pritožnica očita Splošnemu sodišču, zadostno opredeljene, tako da v nasprotju s trditvami Parlamenta tega pritožbenega razloga ni mogoče takoj zavreči kot nedopustnega.
56
V zvezi z vsebinsko preučitvijo tega tožbenega razloga je treba opozoriti, da člen 9 Protokola v prvem odstavku, točka (a), sicer določa, da med zasedanjem Parlamenta njegovi člani uživajo na ozemlju svoje države imunitete, priznane članom parlamenta te države, vendar isti člen v tretjem odstavku določa, da lahko Parlament svojemu članu imuniteto odvzame.
57
V zvezi s prvo trditvijo, navedeno v utemeljitev drugega pritožbenega razloga, je treba navesti, da je Splošno sodišče v točkah 61, 62 in 96 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da se vprašanje, ali so pogoji za odvzem parlamentarne imunitete na podlagi člena 9 Protokola izpolnjeni ob vložitvi zahteve za to, razlikuje od vprašanja, ali so dejanja, ki se očitajo zadevni poslanki, dokazana, saj je to vprašanje v pristojnosti organov države članice.
58
Čeprav je – kot je Splošno sodišče ugotovilo v točki 100 izpodbijane sodbe – Parlament v spornem sklepu priznal, da pritožnica ni bila avtorica spornega tvita in da ga je izbrisala takoj, ko je zanj izvedela, je bil namen te ugotovitve le predstaviti dejstva, s katerimi je bil seznanjen v podporo zahtevi za odvzem poslanske imunitete pritožnici, in je nikakor ni mogoče enačiti s presojo odgovornosti pritožnice za morebitno uporabo njenega računa na družabnem omrežju Twitter s strani njenega pomočnika, zaradi katere bi lahko Parlament morebiti zavrnil odvzem njene parlamentarne imunitete na podlagi člena 9 Protokola. Splošno sodišče torej ni napačno uporabilo prava s tem, da je razsodilo, da ta okoliščina ne vpliva na zakonitost spornega sklepa.
59
V zvezi z drugo trditvijo, navedeno v utemeljitev drugega pritožbenega razloga, s katero pritožnica Splošnemu sodišču očita, da ni izpeljalo ustreznih pravnih posledic iz člena 42 zakona z dne 29. julija 1881, je treba ugotoviti, da niti Parlament pri sprejemanju spornega sklepa niti Splošno sodišče pri presoji zakonitosti tega sklepa nista bila pristojna za uporabo zakona z dne 29. julija 1881. Ta trditev je zato brezpredmetna.
60
Glede tretje trditve zadostuje ugotovitev, da se nanaša na točko 101 izpodbijane sodbe, v kateri je, kot je navedlo samo Splošno sodišče, naveden dodatni razlog glede na razloge iz točk 99 in 100 navedene sodbe. Pritožnica pa na eni strani ne izpodbija točke 99 izpodbijane sodbe in na drugi strani v točki 100 navedene sodbe – kot je razvidno iz točke 58 te sodbe – pravo nikakor ni bilo napačno uporabljeno. V teh okoliščinah je treba to trditev zavrniti kot brezpredmetno (glej v tem smislu sodbo z dne 30. maja 2018, Azoulay in drugi/Parlament, C‑390/17 P, EU:C:2018:347, točka 29).
61
Iz tega sledi, da je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot delno neutemeljen in kot delno brezpredmeten.
62
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba to pritožbo zavrniti.
Stroški
63
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker je Parlament predlagal, naj se pritožnici naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Mylène Troszczynski se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.