SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (sodnik posameznik)
z dne 10. junija 2004
Zadeva T-330/03
Xanthippi Liakoura
proti
Svetu Evropske unije
„Uradniki − Zavrnitev napredovanja − Ničnostna tožba in odškodninska tožba“
Celotno besedilo v francoskem jeziku II - 0000
Predmet: Tožba zaradi predloga za razglasitev ničnosti odločbe Sveta o nenapredovanju tožeče stranke v naziv C 1 v napredovalnem obdobju
2002 in odškodninskega zahtevka.
Odločitev: Tožba se zavrne. Vsaka stranka nosi svoje stroške.
Povzetek
1.     Uradniki − Napredovanje − Ugovor kandidata, ki ni napredoval − Odločba o zavrnitvi − Dolžnost obrazložitve − Obseg
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)
2.     Uradniki − Napredovanje − Preučitev primerjalnih odlik − Pooblastilo uprave za prosto presojo − Sodni nadzor − Omejitve
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45)
3.     Uradniki − Napredovanje − Preučitev primerjalnih odlik − Merila − Osebne odlike kandidatov − Upoštevanje vseh uradnikov, ki
so upravičeni do napredovanja v enaki kategoriji in so v istem razredu
(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 5, 7 in 45)
4.     Uradniki − Napredovanje − Merila − Odlike − Upoštevanje obdobja in starosti − Podredni značaj
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 45(1))
5.     Uradniki − Tožba − Predhodna upravna pritožba − Enakost predmeta in pravne podlage − Tožbeni razlogi in trdotve, ki jih pritožba
ne zajema, vendar so z njo tesno povezani − Dopustnost
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 90)
6.     Uradniki − Pritožba − Odškodninski zahtevek, povezan s predlogom za razglasitev ničnosti − Zavrnitev predloga za razglasitev
ničnosti, ki povzroči zavrnitev odškodninskega zahtevka
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91)
1.     Če organ, pristojen za imenovanja uradnikov, ki niso napredovali, ni dolžan obrazložiti odločb o napredovanju, je nasprotno
dolžan obrazložiti odločbe o zavrnitvi pritožbe uradnika, ki ni napredoval, ker naj bi se obrazložitev te odločbe o zavrnitvi
ujemala z obrazložitvijo odločbe, zoper katero je bila vložena pritožba. Ker se napredovanja v skladu s členom 45 Kadrovskih
predpisov opravijo „po izbiri“, zadošča, da se obrazložitev zavrnitve pritožbe nanaša na obstoj zakonitih pogojev, katerim
Kadrovski predpisi podrejajo zakonitost napredovanja.
(Glej točki 35 in 36.)
Napotitev na: Sodišče, 7. februar 1990, Culin proti Komisiji, C‑343/87, Recueil, str. I‑225, točka 13; Sodišče, 9. december
1993, Parlament proti Volgerju, C‑115/92 P, Recueil, str. I‑6549, točki 22 in 23; Sodišče prve stopnje, 29. maj 1997, Contargyris
proti Parlamentu, T‑6/96, RecFP, str. I‑A‑119 in II‑357, točka 147; Sodišče prve stopnje, 18. december 1997, Delvaux proti
Komisiji, T‑142/95, RecFP, str. I‑A‑477 in II‑1247, točka 84; Sodišče prve stopnje, 21. septembra 1999, Oliveira proti Parlamentu,
T‑157/98, RecFP, str. I‑A‑163 in II‑851, točka 50.
2.     Organ, pristojen za imenovanja, ima pri primerjalni preučitvi odlik, ki se upoštevajo v odločbi o napredovanju, določenem
s členom 45 Kadrovskih predpisov, široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, saj se napredovanja opravijo v skladu
z navedenim členom „po izbiri“. Na tem področju se mora nadzor sodnika Skupnosti omejiti na vprašanje, ali se je uprava glede
na sredstva in tožbene razloge, ki so jo lahko vodili do presoje, držala omejitev, ki jih ni mogoče izpodbijati, in ni očitno
zlorabila svojega pooblastila. Sodišče prve stopnje naj ne bi nadomestilo organa za imenovanja pri presojanju kvalifikacij
in odlik uradnikov.
(Glej točko 45.)
Napotitev na: Sodišče, 21. april 1983, Ragusa proti Komisiji, 282/81, Recueil, str. 1245, točki 9 in 13; Sodišče prve stopnje,
27. april 1999, Thinus proti Komisiji, T‑283/97, RecFP, str. I‑A‑69 in II‑353, točka 42.
3.     Obveznost organa za imenovanje, da primerjalno preuči odlike uradnikov, upravičenih do napredovanja, kot določa člen 45 Kadrovskih
predpisov, je hkrati odraz načela enakega obravnavanja uradnikov in razvoja njihove kariere. Presoja njihovih odlik je glede
tega odločilno merilo. Iz besedila in smisla členov 5 in 7 Kadrovskih predpisov in iz načela enakega obravnavanja uradnikov
in razvoja njihove kariere izhaja, da kadar organ, pristojen za imenovanje, primerjalno preučuje odlike uradnikov, ki bi lahko
napredovali, mora upoštevati vse uradnike, ki so v enaki kategoriji in istem razredu in so upravičeni do napredovanja, ker
ta dejavnik zajema dejstvo, da naj bi imeli enakovredna delovna mesta in odgovornosti. Torej imenovanje v okviru postopka
o napredovanju pri primerjalni preučitvi odlik uradnikov, ki bi lahko napredovali, upošteva „razliko med ravnijo analitičnih
presojanj določenega uradnika in povprečno ravnijo analitičnih presojanj uradnikov istega naziva v isti službi in vseh uradnikov
njegovega naziva, ne glede na službo“ in se ujema s prej omenjenimi načeli.
(Glej točke od 46 do 48.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 12. februar 1992, Volger proti Parlamentu, T‑52/90, Recueil, str. II‑121, točka 24; Sodišče
prve stopnje, 5. marec 1998, Manzo-Tafaro proti Komisiji, T‑221/96, RecFP, str. I‑A‑115 in II‑307, točka 17.
4.     V skladu s členom 45(1) Kadrovskih predpisov „lahko napredujejo izključno uradniki, ki dopolnijo službeno dobo v svojem nazivu,
izbrani po primerjalni preučitvi odlik uradnikov, ki bi lahko napredovali, in poročil o njih“. Glede meril pri izbiri za napredovanja
lahko organ, pristojen za imenovanja, podredno upošteva tudi druge dejavnike, zlasti starost uradnikov, ki bi lahko napredovali,
in njihovo obdobje imetja naziva ali službe. Iz tega izhaja, da se pri primerjalni preučitvi njihovih ustreznih odlik upošteva
tudi pretekla kariera uradnikov, ki bi lahko napredovali.
(Glej točki 49 in 50.)
Napotitev na: Sodišče, 24. marec 1983, Colussi proti Parlamentu, 298/81, Recueil, str. 1131; Sodišče, 17. januar 1989, Vainker
proti Parlamentu, 293/87, Recueil, str. 23; zgoraj navedena zadeva Manzo-Tafaro proti Komisiji, točka 17.
5.     V tožbah uradnikov imajo lahko predlogi pred Sodiščem prve stopnje samo enak predmet kot predlogi v pritožbi in lahko zajemajo
samo ugovore, ki temeljijo na enaki pravni podlagi kot ugovori, na katere se je sklicevalo v pritožbi, čeprav je mogoče te
ugovore pred Sodiščem prve stopnje razviti s predložitvijo tožbenih razlogov in trditev, ki niso nujno zajeti v pritožbi,
vendar so z njo v tesni povezavi. Dejansko je cilj predhodnega postopka, določenega s členom 90 Kadrovskih predpisov, da se
omogoči sporazumna rešitev sporov med uradniki in upravo. Da bi tak postopek lahko dosegel cilj, mora organ, pristojen za
imenovanja, dovolj natančno poznati kritike, ki jih zadevne osebe oblikujejo zoper izpodbijano odločbo.
(Glej točki 56 in 57.)
Napotitev na: Sodišče, 1. julij 1976, Sergy proti Komisiji, 58/75, Recueil, str. 1139; Sodišče, 17. februar 1977, Reinarz
proti Komisiji in Svetu, 48/76, Recueil, str. 291; Sodišče, 20. maj 1987, Geist proti Komisiji, 242/85, Recueil, str. 2181,
točka 9; Sodišče, 26. januar 1989, Koutchoumoff proti Komisiji, 224/87, Recueil, str. 99, točka 10; Sodišče, 14. marec 1989,
Del Amo Martinez proti Parlamentu, 133/88, Recueil, str. 689, točka 9; Sodišče prve stopnje, 29. marec 1990, Alexandrakis
proti Komisiji, T‑57/89, Recueil, str. II‑143, točke od 8 do 10.
6.     V tožbah uradnikov je treba odškodninske zahtevke zavrniti, če so tesno povezani s predlogi razglasitve ničnosti, ki so bili
ali zavrženi kot nedopustni ali zavrnjeni kot neutemeljeni.
(Glej točko 69.)
Napotitev na: Sodišče prve stopnje, 6. julij 1992, Della Pietra proti Komisiji, T‑1/91, Recueil, str. II‑2145, točka 34; Sodišče
prve stopnje, 15. maj 1997, N proti Komisiji, T‑273/94, RecFP, str. I‑A 97 in II‑289, točka 159.