62023CC0649
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
DEANA SPIELMANNA,
predstavljeni 26. junija 2025 (
1
)
Zadeva C‑649/23
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu“,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
proti
HK kot dediču TB,
VP,
GR
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija))
„Predhodno odločanje – Avtorska pravica in sorodne pravice – Direktiva 2001/29/ES – Člen 2 – Pravica reproduciranja – Znanstvenokritična izdaja obstoječega dela, katere cilj je obnoviti rokopis v latinščini – Pojem ‚delo‘ – Spoštovanje avtorske pravice“
Uvod
1.
Avtorji niso vedno uživali varstva svojih del. Čeprav je razvoj tiskarstva omogočil podelitev prvih pravic do uporabe del licenciranim tiskarjem, (
2
) se „Statute of Anne“ z dne 10. aprila 1710 (
3
) šteje za prvo zakonodajo za varstvo interesov avtorjev. Ta pravna konstrukcija, ki je avtorska pravica, ima temelje tudi v nekaterih filozofskih šolah, iz katerih zlasti izhaja, da si človek kot lastnik dela, ki ga opravi, lahko z nekaterimi pridržki prilasti del skupnih stvari, v katerega je vložil to delo, in tako te stvari spremeni v svojo lastnino. Iz tega razloga je naravno, da se mu priznajo pravice na „rezultatu njegovega dela“. (
4
)
2.
Avtorska pravica pa ni edina pravica, ki spremlja življenje nekega dela. Izvajalcem, producentom in radiodifuznim organizacijam so priznane pravice, sorodne avtorski pravici. Vendar so novejše pravice kot je avtorska pravica, saj so se prvič pojavile v Mednarodni konvenciji za varstvo izvajalcev, proizvajalcev fonogramov in radiodifuznih organizacij, ki je bila podpisana 26. oktobra 1961 v Rimu, (
5
) in sicer v odgovor na pojav novih tehnologij.
3.
Čeprav je danes jasno, da imajo avtorji dela avtorsko pravico, opredelitev nekaterih stvaritev kot „del“ še naprej sproža številna vprašanja. Tako se v okviru obravnavanega predloga za sprejetje predhodne odločbe Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija) v bistvu sprašuje, ali je mogoče v latinskem jeziku zapisano znanstvenokritično izdajo književnega dela v latinščini, ki je prišlo v prosto uporabo, opredeliti kot „delo“, za katerega reproduciranje je potrebno dovoljenje avtorja, po členu 2(a) Direktive 2001/29/ES. (
6
)
4.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se umešča v okvir spora med Institutul de Istorie și Teorie Literară „G. Călinescu“ (inštitut za zgodovino in literarno teorijo „G. Călinescu“, v nadaljevanju: IHTR) in Fundația Națională pentru Știință și Artă (nacionalna fundacija za znanost in umetnost, v nadaljevanju: FNSA) na eni strani ter dediči profesorja Dana Slușanschija, ki je pripravil zadevno znanstvenokritično izdajo, na drugi strani.
Pravni okvir
Mednarodno pravo
Bernska konvencija
5.
Člen 2 konvencije za varstvo književnih in umetniških del, podpisane v Bernu 9. septembra 1886 (Pariški akt z dne 24. julija 1971) v različici po spremembi z dne 28. septembra 1979 (v nadaljevanju: Bernska konvencija) določa:
„1.   Izrazi ‚književna in umetniška dela‘ zajemajo vse stvaritve s književnega, znanstvenega in umetniškega področja, ne glede na način in obliko njihovega izražanja, kot so: knjige, brošure in drugi spisi; predavanja, govori, besede in druga dela enake narave; dramska ali dramsko-glasbena dela; koreografska in pantomimska dela; glasbene skladbe z besedilom ali brez besedila; kinematografska dela in z njimi izenačena dela, izražena s postopkom, ki je podoben kinematografiji; dela s področja risanja, slikarstva, arhitekture, kiparstva, rezbarstva, litografije; dela s področja fotografije in z njimi izenačena dela, izražena s postopkom, ki je podoben fotografiranju; dela uporabne umetnosti; ilustracije, zemljevidi; načrti, skice in plastična dela, ki se nanašajo na zemljepisje, topografijo, arhitekturo ali znanost.
[…]
3.   Prevodi, priredbe, glasbene obdelave in druge predelave književnega ali umetniškega dela uživajo enako varstvo kot izvirna dela, vendar brez škode za pravico avtorja izvirnega dela.
[…]“
Pogodba WIPO o avtorski pravici
6.
Pogodba Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO) o avtorski pravici, sprejeta 20. decembra 1996 v Ženevi, je bila potrjena s Sklepom Sveta 2000/278/ES z dne 16. marca 2000 o sprejetju Pogodbe Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o avtorski pravici in Pogodbe Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o izvedbah in fonogramih v imenu Evropske skupnosti (
7
).
7.
Člen 1 Pogodbe WIPO o avtorski pravici, naslovljen „Razmerje do Bernske konvencije“, v odstavku 4 določa, da „[p]ogodbenice ravnajo v skladu s členi [od] 1 do 21 Bernske konvencije in njenim dodatkom“.
Sporazum TRIPS
8.
Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine (v nadaljevanju: Sporazum TRIPS), ki je Priloga 1 C k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), je bil podpisan 15. aprila 1994 v Marakešu in odobren s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (
8
). Članice Sporazuma TRIPS so članice STO, med katerimi so vse države članice Unije in tudi sama Unija.
9.
Člen 9 Sporazuma TRIPS določa:
„1.   Članice se ravnajo po členih od 1 do 21 Bernske konvencije […] in po dodatku k njej. […]
2.   Varstvo avtorskih pravic obsega izraze, ne pa idej, postopkov, metod delovanja ali matematičnih pojmov kot takih.“
Pravo Unije
Direktiva 93/98
10.
Člen 5 Direktive Sveta 93/98/EGS z dne 29. oktobra 1993 o uskladitvi trajanja varstva avtorske pravice in določenih sorodnih pravic (
9
) je določal, da „[d]ržave članice lahko varujejo kritične in znanstvene izdaje del, ki so prišla v prosto uporabo. Takšne pravice trajajo največ 30 let od takrat, ko je kritična ali znanstvena izdaja prvič zakonito izdana.“
Direktiva 2006/116
11.
Direktiva 93/98 je bila nadomeščena z Direktivo 2006/116/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o trajanju varstva avtorske pravice in določenih sorodnih pravic (
10
), ki je začela veljati 16. januarja 2007.
12.
V uvodni izjavi 19 Direktive 2006/116 je navedeno, da morajo „[d]ržave članice […] še naprej svobodno ohranjati ali uvajati druge pravice, povezane z avtorsko pravico, še posebej v zvezi z varstvom kritičnih in znanstvenih izdaj. Države članice, ki uvedejo nove sorodne pravice, pa morajo za zagotovitev preglednosti na ravni Skupnosti uradno obvestiti Komisijo.“
13.
Člen 1 Direktive 2006/116, naslovljen „Trajanje pravic avtorjev“, v odstavku 1 določa, da „[p]ravice avtorja književnega ali umetniškega dela v smislu člena 2 Bernske konvencije trajajo v obdobju avtorjevega življenja in 70 let po njegovi smrti, ne glede na datum, ko je bilo delo zakonito dano na voljo javnosti.“
14.
Člen 5 Direktive 2006/116, naslovljen „Kritične in znanstvene izdaje“, določa, da „[d]ržave članice lahko varujejo kritične in znanstvene izdaje del, ki so prišla v prosto uporabo. Takšne pravice trajajo največ 30 let od takrat, ko je kritična ali znanstvena izdaja prvič zakonito izdana.“
Direktiva 2001/29
15.
Člen 2 Direktive 2001/29, naslovljen „Pravica reproduciranja“, določa:
„Države članice predvidijo za spodaj naštete izključno pravico, da dovolijo ali prepovedo, neposredno ali posredno, začasno ali stalno, reproduciranje na vsak način in v vsaki obliki, v celoti ali deloma:
(a)
avtorjem za njihova dela;
[…].“
Romunsko pravo
16.
Člen 16 Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (zakon št. 8/1996 o avtorski in sorodnih pravicah) z dne 14. marca 1996 v različici, ki je veljala leta 2001, (
11
) določa, da ima „[a]vtor dela […] izključno materialno pravico, da dovoli prevod, objavo v zbirkah, priredbo in vsako drugo predelavo svojega dela, na podlagi katere se ustvari izpeljano delo“.
17.
Člen 8 Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (zakon št. 8/1996 o avtorski in sorodnih pravicah) z dne 14. marca 1996 v različici, ki je veljala leta 2015, in sedanji različici (
12
) določa:
„Brez poseganja v pravice avtorjev izvirnega dela so predmet avtorske pravice tudi izpeljana dela, ki so bila ustvarjena na podlagi enega ali več obstoječih del, in sicer:
(a)
prevodi, priredbe, opombe, dokumentarna dela, glasbeni aranžmaji in vse druge predelave književnega, umetniškega ali znanstvenega dela, ki pomenijo ustvarjalno intelektualno delo;
(b)
zbirke književnih, umetniških ali znanstvenih del, kot so enciklopedije in antologije, zbirke ali kompilacije gradiva ali podatkov, ki so deležni varstva ali ne, vključno z bazami podatkov, ki so po izbiri ali razporeditvi gradiva intelektualne stvaritve […].“
18.
V skladu s členom 23 tega zakona „‚[u]stvarjenje izpeljanih del‘ v skladu s tem zakonom zajema prevod, objavo v zbirkah, priredbo in vsako drugo predelavo obstoječega dela, če to pomeni intelektualno stvaritev“.
Dejansko stanje, postopek v glavni stvari, vprašanje za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
19.
Profesor Slușanschi je pripravil v latinskem jeziku zapisano znanstvenokritično izdajo dela v latinščini, ki je prišlo v prosto uporabo in ga je napisal knez Dimitrij Cantemir ter katerega naslov se v prevodu v romunščino glasi „Istoria creșterilor și a descreșterilor Curții Othman[n]ice sau Aliothman[n]ice de la primul început al neamului, adusă până în vremurile noastre, în trei cărți“ (Zgodovina vzpona in zatona otomanskega dvora od nastanka vladarske rodbine do danes v treh knjigah, v nadaljevanju: Slușanschijeva znanstvenokritična izdaja). Ta znanstvenokritična izdaja je bila prvič objavljena leta 2001 pri založbi Amarcord iz Temišvara (Romunija), leta 2008 je bila pri založbi Paideia (Romunija) objavljena druga izdaja, ki jo je pregledal in popravil profesor Slușanschi, ponatisa te izdaje pa sta izšla leta 2010 in leta 2012.
20.
Rokopis kneza Dimitrija Cantemira v latinščini, na podlagi katerega je nastala Slușanschijeva znanstvenokritična izdaja, je bil odkrit leta 1984 na univerzi Harvard (Združene države Amerike). Za pripravo prve izdaje je profesor D. Slușanschi uporabil faksimile, objavljen leta 1999 v Romuniji. Za drugo izdajo je uporabil fotografske kopije, ki jih je dala na voljo univerza Harvard.
21.
Poleg Slușanschijeve znanstvenokritične izdaje v latinščini je delo Dimitrija Cantemirja izšlo tudi v romunščini, in sicer v prevodu profesorja D. Slușanschija. V ta namen se je ta oprl na besedilo v latinščini, pripravljeno v okviru njegove pregledane in popravljene znanstvenokritične izdaje.
22.
Leta 2013, po smrti profesorja D. Slușanschija, sta TB in VP kot njegova dediča prenesla pravico do uporabe prepisov in prevodov profesorja D. Slușanschija, nanašajočih se na različna besedila Dimitrija Cantemirja – vključno s Slușanschijevo znanstvenokritično izdajo – na inštitut IHTR zaradi priprave popolne izdaje del Dimitrija Cantemirja. IHTR je nato dela profesorja D. Slușanschija dal na voljo fundaciji FNSA.
23.
FNSA je leta 2015 uredila izdajo dela, naslovljenega „Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții otomane“ (Dimitrij Cantemir – Zgodovina vzpona in zatona otomanskega dvora), ki je bilo v dvojezični, latinsko-romunski različici objavljeno v dveh zvezkih in je vsebovalo besedilo v latinščini, opremljeno s kritičnimi opombami raziskovalcev fundacije FNSA.
24.
TB in VP sta 8. decembra 2015 pri Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti, Romunija) vložila tožbo zaradi kršitve avtorske pravice ter predlagala povrnitev nepremoženjske in premoženjske škode, nastale zaradi objave popolne znanstvenokritične izdaje fundacije FNSA.
25.
Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) je 21. decembra 2017 ugotovilo, da je bila v izdaji fundacije FNSA v celoti reproducirana Slușanschijeva znanstvenokritična izdaja iz leta 2001 ter da je ta fundacija uporabila tudi takrat neobjavljene dodatke in popravke, ki jih je profesor D. Slușanschi vnesel v svojo izdajo in ki jih je nameraval uporabiti v prihodnje. Sklici na profesorja D. Slușanschija pa so bili navedeni le v sprotnih opombah. Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) je torej priznalo, da sta IHTR in FNSA kršila tako moralno pravico profesorja D. Slușanschija do priznanja avtorstva na Slușanschijevi znanstvenokritični izdaji kot tudi materialne avtorske pravice, ki jih imata njegova dediča.
26.
Na pritožbo inštituta IHTR in fundacije FNSA je Curtea de Apel București (višje sodišče v Bukarešti, Romunija) 7. aprila 2021 sodbo Tribunalul București (okrožno sodišče v Bukarešti) delno spremenilo tako, da je znižalo znesek odškodnine iz naslova nepremoženjske škode, ki ga morata solidarno plačati IHTR in FNSA, obenem pa potrdilo znesek odškodnine iz naslova premoženjske škode, ki je bil določen. Med drugim je presodilo, da so bili za Slușanschijevo znanstvenokritično izdajo potrebni različni posegi v izvirno delo, intelektualni pristop in ustvarjalno prizadevanje, tako da ta izdaja pomeni „izpeljano delo“ v smislu Legea nr. 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (zakon št. 8/1996 o avtorski in sorodnih pravicah) in je upravičena do varstva, določenega s tem zakonom.
27.
IHTR in FNSA sta vložila kasacijsko pritožbo pri Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče), ki je predložitveno sodišče, in sta v bistvu izpodbijala opredelitev znanstvenokritične izdaje kot „izpeljanega dela“. Trdila sta, da če gre za delo znanstvene narave, napisano v mrtvem jeziku, ki zajema natančna pravila glede skladnje in besednega reda v stavku ali zaporedja stavkov v povedi, so svobodne ustvarjalne izbire avtorja izključene, saj je edini cilj uporaba njegovega lastnega strokovnega znanja za opredelitev variant besedila, s katerimi se je mogoče kar najbolj približati namenu avtorja izvirnega dela. Poleg tega naj bi bila stopnja svobode, ki jo ima avtor znanstvenokritične izdaje, izredno omejena ali neobstoječa.
28.
Predložitveno sodišče se sprašuje o opredelitvi „dela“, varovanega z avtorsko pravico, po členu 2(a) Direktive 2001/29 in, natančneje, o dveh kumulativnih elementih, ki morata biti podana v ta namen, to sta (i) obstoj izvirnega predmeta v tem smislu, da je hkrati nujno in zadostno, da ta odraža osebnost avtorja ter njegove svobodne in ustvarjalne izbire, ter (ii) obstoj predmeta, ki ga je mogoče dovolj natančno in objektivno opredeliti.
29.
Tako se predložitveno sodišče sprašuje o dejanskem obstoju „svobodne in ustvarjalne izbire“ s strani avtorja znanstvenokritične izdaje, kadar je njegov cilj obnoviti izvirno delo v obliki, ki je popolna, razumljiva in se v čim večji meri približuje namenu avtorja tega izvirnega dela. V ta namen predložitveno sodišče navaja, da avtor znanstvenokritične izdaje pregleda izvirni rokopis, vanj lahko vnese popravke ali dopolnitve, da bi tako zagotovil ohranitev njegovega pomena, ter ga opremi s komentarji in pojasnili glede izbire ustreznih izrazov. Čeprav tega prizadevanja ni mogoče enačiti s kopiranjem ali prepisom faksimila tega rokopisa, si predložitveno sodišče vendarle postavlja vprašanje, ali te izbire in kritični aparat, ki jih obdaja, odražajo ustvarjalnost in „osebno noto“ avtorja znanstvenokritične izdaje ali zgolj njegovo strokovno usposobljenost in neizpodbiten intelektualni napor, ki pa naj v skladu s sodno prakso Sodišča ne bi zadostovala za ugotovitev, da gre za izvirno delo, ki ga je mogoče varovati z avtorsko pravico.
30.
Predložitveno sodišče se sprašuje tudi, ali je znanstvenokritično izdajo mogoče šteti za stvaritev, ki je ločena od izvirnega dela, če ta izdaja, nasprotno, sovpada z njim, ker je njen cilj obnoviti besedilo obstoječega dela, oziroma po potrebi še, ali se le kritične opombe, komentarji in pojasnila avtorja znanstvenokritične izdaje ponašajo s predmetom, ki ga je mogoče natančno in objektivno opredeliti, ter bi bilo mogoče le njim priznati status dela, ki je lahko varovano z avtorsko pravico.
31.
V teh okoliščinah je Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 2(a) Direktive [2001/29] razlagati tako, da je znanstvenokritično izdajo dela, ki je namenjena izdelavi zapisa besedila prvotnega dela s pregledom rokopisa, opremljenega s komentarji in potrebnim kritičnim aparatom, mogoče šteti za delo, varovano z avtorsko pravico?“
32.
Pisna stališča so vložile romunska, francoska in italijanska vlada ter Evropska komisija. Poleg tega sta IHTR in Komisija na obravnavi, ki je bila 19. marca 2025, ustno predstavila stališča.
Analiza
Uvodne ugotovitve
33.
Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 2(a) Direktive 2001/29 razlagati tako, da se znanstvenokritična izdaja dela, ki je prišlo v prosto uporabo (
13
), katere cilj je obnoviti besedilo tega dela, pri čemer se to opremi s komentarji in potrebnim kritičnim aparatom, lahko šteje za delo, za katerega reproduciranje je potrebno avtorjevo dovoljenje.
34.
Poleg tega je iz trditev strank in dvomov, ki jih izraža predložitveno sodišče, očitno, da ostaja vprašljivo, ali je znanstvenokritično izdajo izvirnega dela samo po sebi mogoče opredeliti kot delo, varovano z avtorsko pravico, po členu 2(a) Direktive 2001/29.
35.
Komisija v zvezi s tem Sodišče opozarja na člen 5 Direktive 2006/116, ki določa obdobje posebnega varstva za „kritične in znanstvene izdaje“ del, ki so prišla v prosto uporabo. Komisija meni, da Slușanschijeve znanstvenokritične izdaje ni mogoče opredeliti kot „delo“, varovano z avtorsko pravico, v smislu člena 2(a) Direktive 2001/29, in predlaga, naj se vprašanje za predhodno odločanje preoblikuje, da bi se delo, ki ga je opravil profesor D. Slușanschi, preučilo z vidika člena 5 Direktive 2006/116.
36.
Vendar po mojem mnenju ne taka preučitev ne preoblikovanje vprašanja za predhodno odločanje, ki ga predlaga Komisija, nista potrebna.
37.
Ugotoviti je namreč treba, da čeprav je namen Direktive 2006/116 harmonizirati trajanje varstva avtorske in sorodnih pravic ter začetno točko za izračun tega trajanja, ta direktiva državam članicam prepušča skrb za ureditev nekaterih vidikov na področju sorodnih pravic. Tako je iz člena 5 in uvodne izjave 19 te direktive razvidno, da države članice svobodno ohranjajo ali uvajajo pravice, povezane z avtorsko pravico, za varstvo kritičnih in znanstvenih izdaj del, ki so prišla v prosto uporabo. Trajanje takega varstva v tem primeru v skladu s členom 5, drugi stavek, navedene direktive znaša največ 30 let od datuma prve zakonite izdaje. (
14
)
38.
Iz tega izhaja, prvič, da je varstvo, zagotovljeno „kritičnim in znanstvenim izdajam“ del, ki so prišla v prosto uporabo, v smislu člena 5 Direktive 2006/116, zajeto s sorodnimi pravicami, ne pa z avtorsko pravico. (
15
) Drugič, to posebno varstvo se uporablja le za izdaje, na katere se nanaša ta določba, v državah članicah, ki so določile tako sorodno pravico.
39.
V obravnavanem primeru pa je iz elementov iz spisa razvidno, da Romunija ni uveljavila možnosti prenosa člena 5 Direktive 2006/116 in ni sprejela zakonodajnih določb, katerih namen bi bil kritičnim in znanstvenim izdajam del, ki so prišla v prosto uporabo, zagotoviti posebno varstvo iz naslova sorodnih pravic, kar je bilo potrjeno na obravnavi. (
16
)
40.
Zato se člen 5 Direktive 2006/116 ne uporablja za spor o glavni stvari.
41.
Dodati moram, da ne glede na predvideno opredelitev „kritičnih in znanstvenih izdaj“ del, ki so prišla v prosto uporabo in so upravičena do varstva iz naslova sorodnih pravic skladno s členom 5 Direktive 2006/116, (
17
) ta opredelitev ne more zajemati stvaritev, ki jih je mogoče opredeliti kot „dela“ in ki so upravičene do varstva iz naslova avtorske pravice skladno s členom 2(a) Direktive 2001/29.
42.
Možnost, prepuščena državam članicam, da ohranijo ali uvedejo sorodno pravico, ki zadeva varstvo „kritičnih in znanstvenih izdaj“, v smislu člena 5 Direktive 2006/116, ne vpliva na njihovo obveznost zagotoviti avtorjem izključno pravico, da dovolijo ali prepovedo reproduciranje njihovih „del“, na podlagi člena 2(a) Direktive 2001/29, saj zadnjenavedena določba pomeni ukrep popolne harmonizacije vsebine pravice, ki jo vsebuje. (
18
)
43.
Zato se bom za potrebe obravnavane zadeve na prvem mestu lotil dvomov glede možnosti za ugotovitev, da je znanstvenokritične izdaje izvirnih del mogoče opredeliti kot varovana dela, za katerih reproduciranje je potrebno dovoljenje avtorja, po členu 2(a) Direktive 2001/29. Na drugem mestu bom natančneje preučil, ali se znanstvenokritična izdaja dela, ki je prišlo v prosto uporabo, katere cilj je obnoviti besedilo tega dela, pri čemer se to opremi s komentarji in potrebnim kritičnim aparatom, lahko šteje za delo, ki je tako varovano z avtorsko pravico.
Možnost, da se znanstvenokritična izdaja izvirnega dela opredeli kot „delo“
44.
Naj opozorim, da mora Unija, čeprav ni pogodbenica Bernske konvencije, na podlagi člena 1(4) Pogodbe WIPO o avtorski pravici, katere pogodbenica je in ki se izvaja z Direktivo 2001/29, vseeno spoštovati člene od 1 do 21 Bernske konvencije. (
19
)
45.
Člen 2(1) Bernske konvencije pa določa, da književna in umetniška dela zajemajo vse stvaritve s književnega, znanstvenega in umetniškega področja, ne glede na način in obliko njihovega izražanja. Ta določba poleg tega v odstavku 3 v zvezi z izpeljanimi deli določa, da med drugim „[p]revodi […] in druge predelave književnega ali umetniškega dela uživajo enako varstvo kot izvirna dela, vendar brez škode za pravico avtorja izvirnega dela“ (
20
).
46.
Poleg tega so v skladu s členom 2 Pogodbe WIPO o avtorski pravici in členom 9(2) Sporazuma TRIPS, ki je prav tako del pravnega reda Unije, predmet varstva na podlagi avtorske pravice lahko izrazi, ne pa ideje, postopki, metode delovanja ali matematični pojmi kot taki. (
21
)
47.
Pojem „delo“, varovano z avtorsko pravico, iz člena 2(a) Direktive 2001/29 je treba torej razumeti tako, da zajema primarna dela in sekundarna dela, kot so izpeljana dela, ki so bila ustvarjena na podlagi enega ali več obstoječih del.
48.
Izpeljano delo je delo, ki posnema eno ali več primarnih del ali celo vključuje celoto ali del obstoječega dela in ga predeluje ali vanj vnaša izvirno ustvarjanje, kar mu zagotavlja varstvo z avtorsko pravico. Táko delo je potem varovano z avtorsko pravico kot novo delo, pri čemer razlogi za to novo, samostojno varstvo izhajajo iz izvirnosti ali ustvarjalnosti, ki jo je avtor izpeljanega dela vložil v svojo dejavnost. Tako varstvo se uveljavlja brez poseganja v pravice avtorja izvirnega dela ali del, iz katerega oziroma katerih izpeljano delo izvira. (
22
)
49.
Poleg tega na podlagi nobenega dela Bernske konvencije ni mogoče šteti, da načeloma znanstvenokritična izdaja izvirnega dela, vključno z delom, ki je prišlo v prosto uporabo, glede na okoliščine ne bi mogla izpolnjevati potrebnih pogojev za to, da bi bila opredeljena kot izpeljano delo in bila upravičena do varstva iz naslova avtorske pravice. Avtorskopravna ureditev Unije tudi ne zajema nobene pravne podlage, ki bi omogočala to omejitev. (
23
)
50.
Taka splošna ugotovitev bi bila v nasprotju z voljo zakonodajalca Unije, naj se zagotovi visoka stopnja varstva intelektualne lastnine prek avtorske in sorodnih pravic, ki varujejo in spodbujajo razvoj ter trženje novih proizvodov in storitev, so bistvenega pomena za intelektualno ustvarjanje in kulturno proizvodnjo ter omogočajo avtorjem, izvajalcem in producentom, da prejmejo primerno nagrado za uporabo njihovih del, da bi lahko nadaljevali z ustvarjalnim in umetniškim delom, kot je izrecno navedeno v uvodnih izjavah 2, 4 in od 9 do 11 Direktive 2001/29 ter uvodni izjavi 11 Direktive 2006/116.
51.
Znanstvenokritična izdaja izvirnega dela je torej lahko varovana z avtorsko pravico po členu 2(a) Direktive 2001/29, če jo je mogoče opredeliti kot „delo“ v smislu te direktive.
52.
V teh okoliščinah se zdaj postavlja vprašanje, ali se znanstvenokritična izdaja dela, ki je prišlo v prosto uporabo, katere cilj je obnoviti besedilo tega dela, pri čemer se to opremi s komentarji in potrebnim kritičnim aparatom, lahko šteje za izpeljano delo, varovano z avtorsko pravico, po členu 2(a) Direktive 2001/29.
Znanstvenokritična izdaja dela, ki je prišlo v prosto uporabo, katere cilj je obnoviti besedilo tega dela, pri čemer se to opremi s komentarji in kritičnim aparatom
53.
Iz besedila člena 2(a) Direktive 2001/29 je razvidno, da je z avtorjevo pravico, da dovoli ali prepove reproduciranje, zaščiteno „delo“. V tej direktivi v zvezi z določanjem pomena in obsega pojma „delo“ ni nobenega izrecnega napotila na pravo držav članic, zato je treba – ob upoštevanju zahtev po enotni uporabi prava Unije in načela enakosti – ta pojem običajno razlagati samostojno in enotno v celotni Uniji. (
24
)
54.
V skladu s sodno prakso Sodišča morata biti za to, da bi se lahko neki predmet opredelil kot „delo“ v smislu Direktive 2001/29, kumulativno izpolnjena dva pogoja. Po eni strani mora biti zadevni predmet izviren v smislu, da je avtorjeva lastna intelektualna stvaritev. Po drugi strani je kot „delo“ v smislu Direktive 2001/29 mogoče opredeliti le elemente tega dela, ki so izraz take intelektualne stvaritve, v tem smislu, da delo zahteva predmet, ki ga je mogoče dovolj natančno in objektivno opredeliti. (
25
)
Merilo izvirnosti
55.
Iz sodne prakse izhaja, da je za to, da se predmet lahko šteje za izviren, hkrati nujno in zadostno, da ta predmet odraža osebnost svojega avtorja in njegove svobodne in ustvarjalne izbire. Kadar pa so ustvarjenje predmeta narekovali zgolj tehnični preudarki, pravila ali druge zahteve, ki niso puščali prostora za ustvarjalno svobodo (
26
) ali je bil ta prostor tako omejen, da ni mogoče razlikovati med idejo in izrazom, (
27
) ni mogoče šteti, da ta predmet izkazuje potrebno izvirnost, da lahko pomeni delo.
56.
Da bi se ugotovilo, ali je dejansko tako pri stvaritvi s književnega področja, je Sodišče pojasnilo, da mora nacionalno sodišče preveriti, ali je imel avtor pri pripravi zadevnega predmeta možnost svobodne in ustvarjalne izbire, na podlagi katere je bilo bralcu mogoče posredovati izvirnost tega predmeta, pri čemer taka izvirnost izhaja ne iz samih posamično obravnavanih besed, ampak iz njihove izbire, razporeditve in kombinacije, s katerimi je avtor svojo ustvarjalnost izrazil na izviren način in dosegel rezultat, ki pomeni intelektualno stvaritev, pri čemer zgolj intelektualni napor in veščine za ustvarjanje predmeta v zvezi s tem niso upoštevni. (
28
)
57.
Poleg tega, kot pravilno navaja predložitveno sodišče, je Sodišče že presodilo, da računalniški programi, baze podatkov ali fotografije lahko pomenijo „dela“, zaščitena z avtorsko pravico, če so izvirni v smislu, da so avtorjeve lastne intelektualne stvaritve. Enako velja za časopisne članke, pri katerih avtorjeva lastna intelektualna stvaritev običajno izvira iz načina predstavitve vsebine in iz jezikovnega izražanja. (
29
) Poleg tega je Sodišče v zvezi z izdelavo portretne fotografije navedlo, da lahko avtor pri njej na več načinov in ob različnih trenutkih svobodno in ustvarjalno izbira, tako da možnost, da izrazi svoje ustvarjalne sposobnosti, ni nujno omejena ali celo neobstoječa. (
30
)
58.
Nasprotno pa je Sodišče presodilo, da vojaška poročila, ki bi bila povsem informativni dokumenti, katerih vsebino tvorijo predvsem informacije, ki jih ta vsebujejo, tako da se te informacije in njihovo izražanje v teh poročilih pomešajo in je za navedena poročila značilna le njihova tehnična funkcija, ki izključuje vsakršno izvirnost, ne pomenijo „del“. (
31
) Enako velja za oblikovanje baze podatkov, v zvezi s katerim merilo izvirnosti ni izpolnjeno, kadar to oblikovanje narekujejo tehnični preudarki, pravila ali zahteve, ki ne puščajo prostora za ustvarjalno svobodo, saj vloženo delo in veščine avtorja kot taki ne morejo upravičiti njenega varstva z avtorsko pravico, če ne izražajo nobene izvirnosti pri izbiri ali razporeditvi navedenih podatkov. (
32
)
59.
Vendar je Sodišče dodalo, da je predmet, ki izpolnjuje pogoj izvirnosti, lahko upravičen do avtorskopravnega varstva, čeprav je bila njegova izdelava določena s tehničnimi preudarki, če taka določitev avtorju ni preprečila, da bi odražal svojo osebnost v tem predmetu z izražanjem svobodne in ustvarjalne izbire. (
33
)
60.
Iz te sodne prakse izhaja, da glavno merilo, s katerim je mogoče ugotoviti, ali je neki predmet avtorjeva lastna intelektualna stvaritev, v bistvu zadeva izražanje avtorjeve ustvarjalne sposobnosti, možnost, da opravlja svobodne in ustvarjalne izbire ter tako odraža svojo osebnost.
61.
V obravnavani zadevi mora predložitveno sodišče torej ugotoviti, ali znanstvenokritična izdaja dela, ki je prišlo v prosto uporabo, katere cilj je obnoviti besedilo tega dela, pri čemer se to opremi s komentarji in potrebnim kritičnim aparatom, pomeni intelektualno stvaritev, ki odraža svobodo izbire in osebnost njenega avtorja, tako da izpolnjuje zahtevo po izvirnosti.
62.
V zvezi s tem je iz elementov iz spisa razvidno, da Slușanschijeva znanstvenokritična izdaja ne ustreza zgolj reprodukciji rokopisa kneza Dimitrija Cantemira v latinščini ali reprodukciji faksimila tega rokopisa. V okviru priprave te znanstvenokritične izdaje je profesor D. Slușanschi posegel v izbirno besedilo z vnašanjem popravkov in dodatkov, da bi obnovil besedilo izvirnega dela v obliki, ki je popolna, razumljiva in se v čim večji meri približuje namenu avtorja tega izvirnega dela.
63.
Po mojem mnenju pa, kadar avtor skuša obnoviti nepopolno književno delo v obliki, za katero ocenjuje, da se v čim večji meri približuje tisti, ki jo je izdelal avtor izvirnega dela, načeloma ni mogoče šteti, da zagotavlja zgolj raziskovalno delo, veščine ali ustvarjalni napor brez kakršnega koli osebnega ustvarjanja. Nasprotno, mogoče je, da lahko avtor izbira med več možnostmi. Slovnične, leksikalne, knjižne in stilistične izbire, ki jih opravlja, bodo najverjetneje narekovali ali vsaj nanje vplivali njegova leta izkušenj, njegovo filološko znanje, njegovo poznavanje in razumevanje dobe, v kateri je bilo izvirno delo napisano, in zgodovinskega obdobja, ki ga pokriva to delo, njegovo poznavanje avtorja izvirnega dela, njegovega sloga in jezikovnega izražanja ter njegova razlaga tega, kar dojema kot namen tega avtorja. Ko se opira ne le na svoj poklic ter svoje poznavanje avtorja, jezika, dobe in izvirnega dela, ampak tudi na svojo domišljijo, intuitivnost in rahločutnost, da bi se, medtem ko skuša ostati zvest duhu izvirnega dela, domislil ali ponovno domislil izgubljenih ali nerazumljivih elementov, avtor znanstvenokritične izdaje oblikuje ustvarjalno delo in vtisne svojo osebnost na delo drugega, s čimer ustvari izpeljano delo.
64.
Komentarji in kritični aparat, kot so kritične opombe in pojasnila v zvezi s popravki, zamenjavo posameznih besed ali dodatki, ki so morda potrebni za zagotovitev razumljivosti izvirnega rokopisa, ter v zvezi z jezikovnimi različicami ali variantami besed ali izrazov, ki so bile morda izločene, so prav tako lastna intelektualna stvaritev avtorja znanstvenokritične izdaje.
65.
Poleg tega je merilo izvirnosti lahko izraženo prek sestave znanstvenokritične izdaje, strukture, dane tej stvaritvi, njenega oblikovanja in razporeditve izvirnega besedila glede na komentarje in kritični aparat. (
34
) Avtor take stvaritve torej ustvarjenemu delu vtisne „osebno noto“, zato ni mogoče šteti, da se znanstvenokritična izdaja prekriva z izvirnim delom.
66.
Poleg tega, tudi če se šteje, da je cilj znanstvenokritične izdaje obnoviti izvirno delo, kakršno bi moralo biti glede na to, kako si ga zamišlja oseba, ki ga obnavlja, in da gre pri jeziku tega izvirnega dela za jezik, ki ima natančna pravila glede skladnje in besednega reda v stavku ali zaporedja stavkov v povedi, take zahteve in dejstvo, da so pripravo te izdaje narekovala nekatera skladenjska pravila, ne morejo omogočati, da se že načeloma izključi vsakršna izvirnost.
67.
Drugače bi bilo, če bi pripravo znanstvenokritične izjave narekovali izključno tehnični posegi, pravila ali zahteve brez vsakršne ustvarjalne svobode. V tem primeru bi se lahko razkrilo, da je avtor znanstvenokritične izdaje zgolj zvesto obnovil besedilo na podlagi dokumentov, ki so dovolj natančni in celoviti, da mu ni bilo treba prevzeti nobene ustvarjalne pobude. Vloženo delo in veščine, naj bodo ti še tako kompleksni in temeljiti, kot taki ne morejo upravičevati varstva take izdaje z avtorsko pravico, če ne izražajo nobene izvirnosti pri izbiri ali razporeditvi informacij, vsebovanih v njej.
68.
Zato je obnovitev dela, ki je prišlo v prosto uporabo, glede na okoliščine lahko podobna ustvarjanju izpeljanega dela, ki izkazuje izvirnost, ker je avtor posnemal ali vključil obstoječe stvaritve. V ta namen je treba raziskati, za kaj je šlo pri posegu avtorja znanstvenokritične izdaje v primerjavi z izvirnim delom. (
35
) V zvezi s tem mora nacionalno sodišče, ki odloča, upoštevati vse upoštevne elemente spora o glavni stvari. (
36
) Vrsta zadevnih del in posebno strokovno znanje drugih raziskovalcev, vključenih v enake ali podobne študije, so med drugim lahko koristni za razumevanje, kaj bi bilo treba opredeliti kot „samostojno delo“, ki je neodvisno varovano z avtorsko pravico, in kaj je zgolj ponovna znanstvena izdaja spoznanj, ki so v prosti uporabi.
Obstoj predmeta, ki ga je mogoče opredeliti
69.
Sodišče je pojasnilo, da pojem „delo“ iz Direktive 2001/29 nujno pomeni, da mora obstajati predmet, ki ga je mogoče dovolj natančno in objektivno opredeliti. Po eni strani morajo imeti organi, ki so pristojni za varstvo izključnih pravic, povezanih z avtorsko pravico, možnost, da se jasno in natančno seznanijo s tako varovanim predmetom. To velja tudi za tretje osebe, v razmerju do katerih se lahko varstvo, ki ga zahteva avtor tega predmeta, uveljavlja. Po drugi strani potreba, da se v postopku opredelitve navedenega predmeta prepreči kakršna koli subjektivnost, ki škodi pravni varnosti, zahteva, da je bil ta predmet objektivno izražen. (
37
)
70.
Po mojem mnenju je znanstvenokritično izdajo izvirnega dela v celoti mogoče natančno in objektivno opredeliti. (
38
) Ni nujno treba razlikovati med sestavnimi deli, ki ustrezajo izvirnemu delu in so bili eventualno predmet besedilnih sprememb, na eni strani ter komentarji, kritičnimi opombami ali pojasnili, ki jih spremljajo, na drugi strani, da bi se glede na primer razločevalo med prispevki, za katere velja avtorska pravica, in prispevki, za katere je ta pravica izključena. Pri „ločljivem varstvu“, ki bi bilo sistematično priznano le komentarjem, kritičnim opombam ali pojasnilom, bi prišlo do tveganja za razkosanje dela, ki ima smisel le kot celota, zlasti kadar taki komentarji, opombe ali pojasnila dopolnjujejo ali se navezujejo na konkreten del besedila izvirnega dela, ki je komentiran ali analiziran z njimi. (
39
)
71.
Čeprav bi lahko drugače veljalo za predgovore, uvode ali sklepne dele, katerih „ločljivost“ od preostanka dela si je lažje predstavljati, mora vsekakor predložitveno sodišče preveriti tiste izmed elementov zadevnega dela, ki so izraz avtorjeve intelektualne stvaritve ter ki jih je mogoče dovolj natančno in objektivno opredeliti, ne glede na to, ali pomenijo delo kot celoto ali pa tvorijo zgolj dele tega dela.
Vsebina varstva
72.
Kadar ima predmet značilnosti, ki so navedene v točkah 55 in 69 teh sklepnih predlogov, in je torej delo, mora biti kot tako v skladu z Direktivo 2001/29 avtorskopravno varovano, pri čemer obseg tega varstva ni odvisen od stopnje avtorjeve ustvarjalne svobode in varstvo zaradi tega ni ožje od varstva, ki je zagotovljeno vsakemu delu, ki spada na področje uporabe navedene direktive. (
40
)
73.
Dodajam, da kršitev avtorske pravice ne pomeni nujno popolnega reproduciranja dela, ampak gre lahko za delno reproduciranje. Različni deli dela so namreč prav tako zaščiteni na podlagi člena 2(a) Direktive 2001/29, če vsebujejo nekatere elemente, ki so izraz lastne intelektualne stvaritve avtorja tega dela. Poleg tega ni mogoče izključiti možnosti, da lahko bralec iz nekaterih posamičnih povedi ali celo nekaterih delov povedi besedila dojame izvirnost publikacije, ker iz njih razbere element, ki je sam po sebi lastna intelektualna stvaritev avtorja tega članka, tako da bi take povedi oziroma taki deli povedi lahko bili predmet varstva, ki ga določa člen 2(a) navedene direktive. (
41
)
74.
Ob tem se ne smejo spregledati ali podcenjevati pomisleki, ki jih je Komisija izrazila na obravnavi in v skladu s katerimi bi priznanje obstoja avtorske pravice v zvezi z znanstvenokritičnimi izjavami del, ki so prišla v prosto uporabo, pomenila, da bi bila dela, ki so že bila v prosti uporabi, izvzeta iz take uporabe.
75.
Priznanje avtorske pravice na izpeljanem književnem delu ne povzroči, da izvirna dela ponovno preidejo v zasebno sfero, in avtorju tega izpeljanega dela ne zagotavlja nobene izključne pravice na izvirnih delih. Izkoriščanje del, ki so prišla v prosto uporabo, je vedno mogoče, saj ta niso ali niso več posamično varovana z avtorsko pravico, tako da jih vsak lahko prosto reproducira ali celo iz njih naredi priredbo, ki se razlikuje od tiste iz izpeljanega dela. (
42
)
76.
V zvezi s tem se mi zdi zaradi celovitosti pomembno dodati, da je iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice razvidno, da lahko pride do izjemnih položajev, v katerih mora avtorska pravica glede na vrsto zadevne razprave ali informacije dati prednost pravici do svobodnega izražanja, ki zajema svobodo sprejemanja in sporočanja obvestil, določeno v členu 10 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950. Tak bi lahko bil med drugim položaj, v katerem priobčitev varovanega dela prispeva k razpravi v splošnem interesu. (
43
) Takrat je pomembno pretehtati zadevne interese, in sicer na eni strani splošni interes in potrebo po tem, da lahko javnost svobodno dostopa do dela, ki je prišlo v prosto uporabo, ali tudi pravico do sprejemanja obvestil in na drugi strani varstvo del, vključno z izpeljanimi deli.
77.
Skratka, čeprav je bistveno, da lahko dela, ki so prišla v prosto uporabo, svobodno uporabljajo vsi, načeloma ne velja enako za dela, izpeljana iz teh del, med katerimi so lahko med drugim obnovljene, komentirane ali analizirane različice. Vseeno ne gre za varstvo prizadevanja, ki bi bilo brez vsakršne ustvarjalnosti, saj je lahko znanstvenokritična izdaja dela, ki je prišlo v prosto uporabo, predmet avtorske pravice le, če privede do ustvarjanja dela z izvirnim pridihom.
Predlog
78.
Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Înalta Curte de Casație și Justiție (vrhovno kasacijsko sodišče, Romunija), odgovori:
Člen 2(a) Direktive 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi je treba razlagati tako, da se znanstvenokritična izdaja dela, ki je prišlo v prosto uporabo, katere cilj je obnoviti besedilo tega dela, pri čemer se to opremi s komentarji in potrebnim kritičnim aparatom, lahko šteje za delo, za katerega reproduciranje je potrebno dovoljenje avtorja, če je ta izdaja avtorjeva intelektualna stvaritev, ki odraža njegovo osebnost z izražanjem njegovih svobodnih in ustvarjalnih izbir, ter če ima predmet, ki ga je mogoče dovolj natančno in objektivno opredeliti. Predložitveno sodišče mora v vsakem posameznem primeru preveriti, ali je tako.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Omejitve tiska so bile v Združenem kraljestvu uvedene z Licensing of the Press Act 1662 – An Act for preventing the frequent Abuses in printing seditious treasonable and unlicensed Books and Pamphlets and for regulating of Printing and Printing Presses (zakon iz leta 1662 o cenzuri tiska – zakon za preprečevanje pogostih zlorab pri tiskanju uporniških, izdajalskih in nedovoljenih knjig in brošur ter za ureditev tiskanja in tiskarskih stiskalnic“).
(
3
)	An Act for the Encouragement of Learning, by Vesting the Copies of Printed Books in the Authors or Purchasers of such Copies, during the Times therein mentioned (zakon za spodbujevanje učenja, z dodeljevanjem izvodov natisnjenih knjig avtorjem in kupcem teh izvodov v zgoraj navedenih obdobjih).
(
4
)	Glej v zvezi s tem teorijo lastnine (ali prilastitve) Johna Locka in Georga Wilhelma Friedricha Hegla ter teorijo osebnostne pravice Immanuela Kanta. Glej tudi Strowel, A., Droit d’auteur et Copyright. Divergences et Convergences. Étude de droit comparé, 1993, Bruylant, str. 90–93, 98, 99, 174–190 in 491; Hughes, J., „Locke’s 1694 Memorandum (and More Incomplete Copyright Historiographies)“, Cardozo Arts & Entertainment Law Journal, zv. 27, št. 167, 2010, str. 555–572; Fabri, E., „De l’appropriation à la propriété: John Locke et la fécondité d’un malentendu devenu classique“, Philosophiques, zv. 43, št. 2, 2016, str. 343–369.
(
5
)	V nadaljevanju: Rimska konvencija.
(
6
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 230).
(
7
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 33, str. 6, v nadaljevanju: Pogodba Svetovne organizacije za intelektualno lastnino o avtorski pravici.
(
8
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80.
(
9
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 141.
(
10
)	UL 2006, L 372, str. 12.
(
11
)	M. Of., del I, št. 60, 26. marec 1996.
(
12
)	M. Of., del I, št. 489, junij 2018.
(
13
)	Postopek v glavni stvari ne zadeva objave znanstvenokritične izdaje izvirnega dela, ki bi še bilo predmet avtorske pravice.
(
14
)	Člen 5 in uvodna izjava 19 Direktive 2006/116, katerih formulacija je v bistvu enaka formulaciji člena 5 in uvodne izjave 20 Direktive 93/98, sta bila vstavljena na predlog Republike Italije, ki je bila takrat edina država članica, v kateri je taka pravica obstajala. Glej med drugim dokumenta Sveta „Note from Presidency to COREPER attaching consolidated text of Amended Proposal“, 17. maj 1993, dokument št. 6614/93, str. 7, in „Report from Presidency to COREPER“, 7. junij 1993, dokument št. 1700/93, str. 6.
(
15
)	Dihotomija med avtorsko pravico stricto sensu in sorodnimi pravicami se na mednarodni ravni odraža v ločenem varstvu, ki ga med drugim zagotavljata Bernska konvencija ter Rimska konvencija. Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca A. M. Collinsa v zadevi Seven.One Entertainment Group (C‑260/22, EU:C:2023:583, opomba 12).
(
16
)	Komisija je na obravnavi navedla, da je samo sedem držav članic izrecno preneslo člen 5 Direktive 2006/116, in sicer Zvezna republika Nemčija, Republika Estonija, Kraljevina Španija, Republika Italija, Republika Poljska, Republika Portugalska in Republika Slovenija.
(
17
)	Naj natančneje navedem, da pojem „kritične in znanstvene izdaje“ iz člena 5 Direktive 2006/116 za določitev svojega pomena in obsega ne napotuje izrecno na pravo držav članic, tako da ga je treba običajno v vsej Uniji razlagati avtonomno in enotno (glej v tem smislu med drugim sodbo z dne 6. marca 2025, ONB in drugi (C‑575/23, EU:C:2025:141, točka 87 in navedena sodna praksa)). Ta pojem torej ne more sistematično zajemati stvaritev, ki spadajo na področje uporabe različnih opredelitev „znanstvenokritičnih izdaj“, ki se pojavljajo v nacionalnih slovarjih vsakdanjega jezika in lahko v sedanjem času ustrezajo različnim stvarnostim.
(
18
)	Glej sodbo z dne 29. julija 2019, Funke Medien NRW (C‑469/17, v nadaljevanju: sodba Funke Medien NRW, EU:C:2019:623, točka 38 in navedena sodna praksa).
(
19
)	Glej sodbo z dne 13. novembra 2018, Levola Hengelo (C‑310/17, v nadaljevanju: sodba Levola, EU:C:2018:899, točka 38 in navedena sodna praksa).
(
20
)	Moj poudarek.
(
21
)	Sodba Levola Hengelo (točka 39 in navedena sodna praksa).
(
22
)	Glej v zvezi s tem med drugim Léger, P., „La mise à l’épreuve des limites au droit d’auteur par les œuvres transformatrices“, La propriété intellectuelle renouvelée par le numérique, Pariz, Dalloz, 2020, str. 184; Margony, T., in Perry, M., „Scientific and Critical Editions of Public Domain Works: An Example of European Copyright Law (Dis)Harmonization“, Canadian Intellectual Property Review, zv. 27, str. 164; Desbois, H., Le droit d’auteur en France, Pariz, Dalloz, 1978 (3. izdaja), točke 6 in od 22 do 30.
(
23
)	Ugotavljam, da je generalni pravobranilec D. Ruiz-Jarabo Colomer v sklepnih predlogih v zadevi Sony Music Entertainment (C‑240/07, EU:C:2008:303, točki 51 in 52) navedel, da kar zadeva kritične in znanstvene izdaje del, ki so postala javna dobrina, ter fotografije, ki niso originali, države članice niso zavezane k njihovemu varovanju v celotni Skupnosti, zato „[teh pravic] ni mogoče uveljavljati v državah članicah, ki jih v skladu s svojo pristojnostjo ne zagotavljajo“. Po mojem mnenju je to točko treba postaviti v njen kontekst. Na eni strani je generalni pravobranilec želel s prstom pokazati na „omejitev za evropski zagon pri poenotenju“ na področju avtorske in sorodnih pravic. Na drugi strani je po mojem mnenju glede na doktrino, na katero je napotil v ta namen, šlo za to, da je pojasnil, da začetek veljavnosti Direktive 2006/116 ni privedel do nastanka varstva za kritične in znanstvene izdaje, kadar te niso bile predhodno varovane z nacionalnim pravom. Vendar to lahko velja le za stvaritve, ki jih ne bi bilo mogoče opredeliti kot dela sama po sebi.
(
24
)	Glej sodbo Levola Hengelo (točka 33).
(
25
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2011, Football Association Premier League in drugi (C‑403/08 in C‑429/08, EU:C:2011:631, točki 156 in 159); sodbo Levola Hengelo (točke od 35 do 40) in sodbo z dne 12. septembra 2019, Cofemel (C‑683/17, v nadaljevanju: sodba Cofemel, EU:C:2019:721, točka 32).
(
26
)	Glej sodbo Cofemel (točki 30 in 31 ter navedena sodna praksa).
(
27
)	Glej sodbo z dne 11. junija 2020, Brompton Bicycle (C‑833/18, v nadaljevanju: sodba Brompton Bicyle, EU:C:2020:461, točka 31).
(
28
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 16. julija 2009, Infopaq International (C‑5/08, v nadaljevanju: sodba Infopaq International, EU:C:2009:465, točki 45 in 46), in z dne 1. marca 2012, Football Dataco in drugi (C‑604/10, EU:C:2012:115, točka 33), ter sodbo Funke Medien NRW (točka 23).
(
29
)	Glej v tem smislu sodbo Infopaq International (točke 35 in od 44 do 46).
(
30
)	Glej sodbo z dne 1. decembra 2011, Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, točke od 90 do 93).
(
31
)	Glej sodbo Funke Medien NRW (točka 24).
(
32
)	Glej sodbo z dne 1. marca 2012, Football Dataco in drugi (C‑604/10, EU:C:2012:115, točki 39 in 42).
(
33
)	Glej v tem smislu sodbo Brompton Bicycle (točka 26).
(
34
)	Enako so, kot je razvidno iz uvodne izjave 13 Direktive 2006/116, „[z]birke […] varovane po členu 2(5) Bernske konvencije, ko zaradi izbire in razporeditve svoje vsebine predstavljajo umetniške stvaritve. Ta dela so varovana kot taka, ne glede na avtorsko pravico v vsakem delu, ki sestavlja takšne zbirke“. Zbirke kot dela sama po sebi tako izražajo izvirnost prek svoje sestave.
(
35
)	Na obravnavi 19. marca 2025 sem v razpravo predložil glasbeni primer iz delovnih izdaj pianista Alfreda Cortota, ki je znan po tem, da je partiture nekaterih velikih skladateljev opremil z raznimi komentarji, nasveti, praktičnimi vajami itd., ki so vstavljeni v reprodukcije izvirnih partitur tako, da je tem glede na okoliščine dodano to, kar bi bilo mogoče šteti za sprotne opombe. V želji, da bi učencem pomagal napredovati ne le pri obvladovanju gibov, temveč tudi pri razumevanju glasbenih mojstrovin, je Alfred Cortot opravil osebne umetniške izbire na podlagi lastne interpretacije teh del. V zvezi s tem glej Gavoty, B., Alfred Cortot. Biographie, Buchet/Chastel, Pariz, 2012, str. 357 (izpuščena opomba) in str. 358: „Seveda je Cortot pred uspehom, ki mu ga je prinesla njegova Metoda, dobil idejo, da bi objavil Éditions de Travail, posvečene mojstrovinam romantičnih velikanov: Chopina, Schumanna, Schuberta, Liszta, Webra in Mendelssohna, skupno 76 zvezkov, ki seveda vključujejo dela sama, s prstnim redom, revidirana ter v sprotnih opombah opremljena s komentarji in predlaganimi vajami za rešitev večjih težav. […] Éditions de Travail vključujejo obilico estetskih pripomb, namenjenih spodbujanju domišljije izvajalca“. Glej tudi Anselmini, F., in Jacobs, R., Alfred Cortot, Fayard, Pariz, 2018, str. od 285 do 298.
(
36
)	Glej v tem smislu sodbo Brompton Bicycle (točka 38 in izrek), v kateri je Sodišče pojasnilo, da gre za upoštevne elemente obravnavanega primera, kakor so obstajali pri zasnovi tega predmeta, ne glede na zunanje dejavnike in dejavnike po nastanku predmeta (točka 37).
(
37
)	Glej sodbo Cofemel (točki 32 in 33 ter navedena sodna praksa).
(
38
)	Spor o glavni stvari se nanaša na književno stvaritev. Vendar moram natančneje navesti, da bi lahko bilo drugače v zvezi z umetniškim delom, ki bi bilo predmet restavriranja in katerega izvirnik po definiciji ne bi več obstajal, ker bi restavrirani ali popravljeni elementi postali neločljivi od izvirnega dela.
(
39
)	To po mojem mnenju velja za delovne izdaje Alfreda Cortota, ki so bile omenjene že v opombi 35 teh sklepnih predlogov. Ne bi bilo mogoče šteti, da je različne komentarje Alfreda Cortota mogoče zaščititi same, ločeno od partitur, ki jih ti komentarji spremljajo in brez katerih bi postali nerazumljivi.
(
40
)	Sodba Cofemel (točka 35 in navedena sodna praksa).
(
41
)	Glej sodbo Infopaq International (točke 38, 39 in 47). Naj natančneje navedem, da bi v primeru „ločljivega“ varstva, ki bi bilo zagotovljeno nekaterim sestavnim delom dela, na primer predgovorom, uvodom in sklepnim delom, kot je predvideno v točki 71 teh sklepnih predlogov, reproduciranje odlomka ali celo stavka iz varovanega sestavnega dela ali delov lahko pomenilo kršitev avtorske pravice.
(
42
)	Če ponovno vzamemo primer, ki ga je Komisija omenila na obravnavi, bodo tako pisanja državnikov ali dnevniki politikov, ko enkrat pridejo v prosto uporabo, lahko predmet znanstvenokritičnih izdaj, ki bodo glede na primer varovane iz naslova avtorske pravice, če so avtorji takih izdaj uspeli izraziti svobodne in ustvarjalne izbire, ki odražajo njihovo osebnost. Vendar avtorji teh znanstvenokritičnih izdaj ne bodo mogli preprečiti reproduciranja izvirnega dela, na katero se bodo oprli.
(
43
)	Glej Voorhoof, D., „Freedom of expression and the right to information: Implications for copyright“, Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property, Geiger, C. (ur.), Elgar publishing, 2015, str. 331; sodbo ESČP z dne 10. januarja 2013, Ashby Donald in drugi proti Franciji (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908), in sklep ESČP z dne 19. februarja 2013, Fredrik Neij in Peter Sunde Kolmisoppi proti Švedski (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Glej tudi sodbo z dne 29. julija 2019, Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625, točke od 57 do 59), in sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Szpunarja v zadevi Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2018:870, točke od 40 do 42).