62004CJ0109_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-109/04,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, naslovljen na Sodišče s sklepom Bundesverwaltungsgericht (Nemčija) z dne 17. decembra 2003, ki je na Sodišče prispel 2. marca 2004, v postopku
Karl Robert Kranemann
proti
Land Nordrhein-Westfalen,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi P. Jann, predsednik senata, K. Lenaerts (poročevalec), sodnik, N. Colneric, sodnica, K. Schiemann in E. Levits, sodnika,
generalni pravobranilec: L . A. Geelhoed,
sodni tajnik: R. Grass,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za K. R. Kranemanna on sam,
– za Land Nordrhein-Westfalen M. Statthalter, zastopnik,
– za Komisijo Evropskih skupnosti G. Rozet in H. Kreppel, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 27. januarja 2005
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 48 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 39 ES), ki je bil postavljen v okviru tožbe Kranemanna, pripravnika, ki je del svojega pripravništva opravil v Združenem kraljestvu, zaradi zavrnitve povračila potnih stroškov Land Nordrhein-Westfalen v zvezi z opravljenim prevozom zunaj nemškega ozemlja do kraja svojega pripravništva.
Nacionalni pravni okvir
2. Člen 7(4), četrti in peti pododstavek, Uredbe o dodelitvi nadomestila za ločeno življenje (Verordnung über die Gewährung von Trennungsentschädigung, v nadaljevanju: UDNLŽ) Land Nordrhein-Westfalen z dne 29. aprila 1988 v tukaj uporabni različici z dne 27. junija 1994 (GVB1. NW 1994, str. 444) za uradnike, ki jih je mogoče odstaviti, med pripravništvom v kraju po njihovi izbiri v tujini določa, da so dnevnice in povračila stroškov prenočevanja na podlagi tarif, ki se uporabljajo za službeno potovanje na nacionalnem ozemlju. Priglašeni potni stroški se ne povrnejo, razen kadar gre za znesek, potreben za potovanje z rednimi prevoznimi sredstvi in v najbolj poceni razredu, do nemške meje in nazaj.
3. Podobno pravilo se uporablja na podlagi določb členov 5(4) v povezavi z členom 7(7) UDNLŽ, glede pomoči za kritje potnih stroškov za vrnitev domov med pripravništvom.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
4. Med pripravništvom, ki je obvezno za pristop k drugemu državnemu pravniškemu izpitu, se je Kranemann od 1. avgusta do 30. novembra 1995 usposabljal kot javni uslužbenec za določen čas v odvetniški zbornici v Londonu (Združeno kraljestvo).
5. V tem času je od Land Nordrhein-Westfalen prejel poleg pripravniške plače še nadomestilo za ločeno življenje v višini 1686,68 DEM. Njegovemu predlogu za povračilo potnih stroškov v zvezi s potovanjem od njegovega prebivališča v Aachnu (Nemčija) do kraja pripravništva, pa tudi za njegovo vrnitev domov med enim koncem tedna, je bilo ugodeno le za znesek v višini 83,25 DEM, kar ustreza dnevnici službene poti in povračilu stroškov prenočevanja. V nasprotju s tem, Kranemannu niso bili povrnjeni potni stroški v znesku 539,60 DEM, ker UDNLŽ omejuje povračilo potnih stroškov na znesek, ki je potreben za potovanje v kraj prebivališča do nemške meje in nazaj, pri čemer se mesto Aachen upošteva kot kraj notranje državne meje.
6. Njegova tožba proti tej zavrnitvi povračila stroškov je bila zavrnjena na prvi stopnji in v pritožbenem postopku, zato je vložil „revizijo“ pri Bundesverwaltungsgericht.
7. V svojem predložitvenem sklepu je to sodišče opozorilo, da sodna praksa Sodišča še ni pojasnila, ali spadajo javni uslužbenci za določen čas, na pripravništvu („Rechtsreferendare“ ali „sodniški pripravniki“) v okvir pojma delavca v smislu člena 48 Pogodbe.
8. Med drugim se navedeno sodišče sprašuje, ali je zavrnitev povračila potnih stroškov, ki so vezani na opravljen prevoz zunaj nacionalnega ozemlja, sama zase dovolj neposredno oviranje prostega gibanja oseb, in če da, določa člen 48 Pogodbe v tem primeru poleg povračila potnih stroškov, ki se nanašajo na prevoz v kraj pripravništva v tujini in nazaj, prevzem plačila stroškov potovanja domov in nazaj v kraj pripravništva med pripravništvom.
9. Končno se predložitveno sodišče sprašuje, ali je morebitna kršitev prostega gibanja oseb utemeljena s premisleki glede proračuna in ali taki premisleki lahko pripeljejo do tega, da se pripravnikom v splošnem zavrneta ugodnosti nadomestila za ločeno življenje in povračila potnih stroškov.
10. V teh okoliščinah je Bundesverwaltungsgericht prekinilo odločanje in Sodišču predložilo ti vprašanji:
„Ali je določba nacionalnega prava, ki pripravniku, ki je opravil del obveznega izobraževanja v kraju pripravništva po svoji izbiri, ki se nahaja v drugi državi članici, ne priznava pravice do povračila potnih stroškov razen v znesku, ki se nanaša na del prevoza, opravljenega na nacionalnem ozemlju, združljiva s členom [48 Pogodbe]?“
Vprašanje za predhodno odločanje
11. Uvodoma je treba določiti, ali položaj pripravnika, ki opravlja del svojega pripravništva v državi članici, ki ni država njegovega državljanstva, spada v člen 48 Pogodbe.
Področje uporabe člena 48 Pogodbe ES
12. Po ustaljeni sodni praksi ima pojem „delavca“ v smislu člena 48 Pogodbe veljavo po pravu Skupnosti in se ne sme razlagati ozko. Kot „delavca“ je treba šteti vsakogar, ki opravlja dejansko in resnično dejavnost, z izjemo dejavnosti, ki imajo tako majhen obseg, da so zgolj podrejene in pomožne. Značilnost delovnega razmerja, na podlagi te sodne prakse, je, da neka oseba v določenem času v korist druge osebe in pod vodstvom le-te opravi storitve, za katere dobi kot protidajatev plačilo (glej zlasti sodbe z dne 3. julija 1986 v zadevi Lawrie-Blum, 66/85, Recueil, str. 2121, točki 16 in 17; z dne 26. februarja 1992 v zadevi Bernini, C‑3/90, Recueil, str. I‑1071, točka 14; in z dne 7. septembra 2004 v zadevi Trojani, C-456/02, ZOdl., str. I-7573, točka 15).
13. Glede pripravnikov je Sodišče odločilo, da če se pripravništvo opravlja pod pogoji dejanske in resnične dejavnosti v zaposlitvenem razmerju, dejstvo, da je to pripravništvo mogoče upoštevati kot praktično pripravo, ki je celo povezana z izvrševanjem poklica, ne more preprečiti uporabe člena 48 Pogodbe (zgoraj navedeni sodbi v zadevah Lawrie Blum, točka 19, in Bernini, točka 15).
14. Kot je ugotovilo Sodišče v sodbi z dne 7. decembra 2000 v zadevi Schnorbus (C-79/99, Recueil, str. I‑10997, točka 28), pripravništvo v Nemčiji pomeni del usposabljanja in nujen predpogoj za pridobitev sodniške službe ali za visoka uradniška mesta.
15. V zvezi z dejavnostmi pripravnikov izhaja iz predložitvenega sklepa, na eni strani, da se od navedenih pripravnikov zahteva, da v praksi, v okviru svojega pripravništva, uporabijo znanje, ki so ga pridobili med svojim študijem, in tako, pod vodstvom svojega mentorja, prispevajo k dejavnostim slednjega, in, na drugi strani, da pripravniki prejemajo med svojim usposabljanjem plačo v obliki dodatka za preživljanje.
16. Nasprotno temu, kar zatrjuje Land Nordrhein-Westfalen, tako delovno razmerje ni zunaj uporabe člena 48 Pogodbe samo zato, ker naj bi, na eni strani, izplačano nadomestilo pripravnikom predstavljalo le pomoč za preživljanje in, na drugi strani, za pripravnike, ki opravljajo pripravništvo zunaj državne uprave, podelitve takega dodatka države ni mogoče šteti za nasprotno dajatev za storitve, ki jih je opravil pripravnik.
17. Dejansko izhaja iz ustaljene sodne prakse, da niti omejena višina plačila niti izvor sredstev za slednjo ne moreta imeti kakršnih koli posledic za značilnost delavca v smislu prava Skupnosti (glej sodbi z dne 23. marca 1982 v zadevi Levin, 53/81, Recueil, str. 1035, točka 16; z dne 31. maja 1989 v zadevi Bettray, 344/87, Recueil, str. 1621, točka 16; in zgoraj navedena sodba v zadevi Trojani, točka 16).
18. Ker pripravniki opravljajo dejansko in resnično dejavnost v zaposlitvenem razmerju, ki je, jih je treba obravnavati kot delavce v smislu člena 48 Pogodbe.
19. Uporabe člena 48 Pogodbe zato ni mogoče izključiti na podlagi izjeme, določene v četrtem odstavku te določbe za „zaposlovanje v državni upravi“. Kolikor opravi pripravnik, kot v tem primeru, del svojega pripravništva zunaj področja državne uprave, je dovolj opozorilo, da pojem „zaposlovanje v državni upravi“ ne obsega zaposlitev pri zasebnikih ali pri pravni osebi zasebnega prava, neodvisno od nalog, ki jih mora zaposleni opravljati (sodba z dne 31. maja 2001 v zadevi Komisija proti Italiji, C-283/99, Recueil, str. I‑4363, točka 25).
20. Položaj pripravnika, ki je zapustil državo članico svojega izvora zato, da bi opravil del pripravništva v drugi državi članici, prav tako ne bi mogel izpasti iz uporabe pogodbe kot čisto notranjepravni položaj neke države članice.
21. Glede na vse navedeno je treba upoštevati, da pripravnik, ki opravlja del svojega pripravništva v neki državi članici, a je državljan neke druge države članice, pri čemer izvaja dejansko in resnično dejavnost v zaposlitvenem razmerju, je delavec v smislu člena 48 Pogodbe.
22. V nadaljevanju je treba proučiti, ali pravila, ki se nanašajo na povračilo potnih stroškov, kot se uporabljajo v sporu o glavni stvari, predstavljajo oviro pravici do prostega gibanja, ki jo člen 48 Pogodbe podeljuje delavcem.
Omejitev prostega gibanja delavcev
23. Opozoriti je treba, da s tem, ko se po členu 7 UDNLŽ za povračilo stroškov, ki jih je priglasil pripravnik, ki opravi del svojega pripravništva zunaj Nemčije, uporabijo tarife, ki se uporabljajo za službena potovanja na nacionalnem ozemlju, isti člen izključuje povračilo potnih stroškov, ki so nastali pripravniku zunaj nemškega ozemlja.
24. Iz tega izhaja, da imajo pripravniki, ki opravijo pripravništvo v kraju, ki je na nemškem ozemlju, pravico do povračila celotnih potnih stroškov, ne glede na razdaljo med njihovim prebivališčem; tisti, ki so se odločili, da bodo opravljali del svojega pripravništva v drugi državi članici, pa morajo sami pokriti potne stroške, ki ustrezajo prevozu, opravljenemu zunaj nemškega ozemlja.
25. V tem oziru je treba poudariti, da je Sodišče že večkrat razsodilo, da naj bi določbe Pogodbe, ki se nanašajo na prosto gibanje oseb, olajševale državljanom Skupnosti izvrševanje poklicnih dejavnosti vseh vrst na celotnem ozemlju Skupnosti in nasprotovale ukrepom, ki bi lahko postavljali v slabši položaj te državljane, če želijo izvajati gospodarsko dejavnost na ozemlju neke druge države članice (sodbe z dne 7. julija 1988 v zadevi Wolf in drugi, 154/87 in 155/87, Recueil, str. 3897, točka 13; z dne 15. decembra 1995 v zadevi Bosman, C-415/93, Recueil, str. I‑4921, točka 94; z dne 26. januarja 1999 v zadevi Terhoeve, C-18/95, Recueil, str. I‑345, točka 37; in z dne 27. januarja 2000 v zadevi Graf, C-190/98, Recueil, str. I‑493, točka 21).
26. Nacionalne določbe, ki preprečujejo ali odvračajo delavca, državljana države članice, od tega, da bi zapustil državo svojega izvora za izvrševanje svoje pravice prostega gibanja, pomenijo ovire tej svoboščini, čeprav se uporabljajo ne glede na državljanjstvo zadevnih delavcev (zgoraj omenjene sodbe v zadevi Bosman, točka 96; v zadevi Terhoeve, točka 39; in v zadevi Graf, točka 23; sodbi z dne 30. septembra 2003 v zadevi Köbler, C-224/01, Recueil, I‑10239, točka 74, in z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Van Lent, C-232/01, Recueil, str. I‑11525, točka 16).
27. Iz tega izhaja, da, če država članica določa sistem dostopa do določenih služb na podlagi pripravništev, v času katerih pripravniki opravljajo dejansko in resnično dejavnost v zaposlitvenem razmerju, in če med drugim dovoljuje, da lahko pripravnik opravlja to pripravništvo v drugi državi članici, mora skrbeti za to, da podrobni pogoji organiziranja tega pripravništva ne povzročijo oviranja temeljnih svoboščin, ki so zagotovljene s Pogodbo.
28. Kolikor zahteva nacionalna ureditev, kot je UDNLŽ, od pripravnikov, ki opravljajo svoje pripravništvo v drugi državi članici, da sami nosijo potne stroške, ki se nanašajo na opravljene prevoze zunaj nacionalnega ozemlja, vključno s tistimi, ki so vezani na pot domov in nazaj v kraj pripravništva v tem obdobju, se pripravnik, ki opravlja pripravništvo v drugi državi članici, znajde v položaju, ki je manj ugoden, kot če bi pripravništvo opravil v državi članici, katere državljan je, ker bi v takem primeru dobil povrnjene potne stroške.
29. Taka ureditev tako pomeni finančno oviro, ki lahko ovira pripravnika, zlasti pa te, katerih finančni viri so omejeni, da bi imel dostop do pripravniškega mesta v drugi državi članici, ne glede na to, ali se odločitev za opravljanje takega pripravništva sprejme po navadi iz razlogov, kot navaja Land Nordrhein-Westfalen, v zvezi s specializacijo pripravnika ali iz osebnih razlogov, kot je želja pridobiti izkušnjo v drugi pravni ureditvi.
30. Posledično bi lahko ukrep, kot je naveden v členu 7 UDNLŽ, omejil prosto gibanje delavcev, kar pa je v načelu prepovedano s členom 48 Pogodbe.
31. Predložitveno sodišče sprašuje, ali je mogoče tako omejitev upravičiti iz proračunskih razlogov.
32. Po mnenju Kranemanna zavrnitve povračila potnih stroškov samo za pripravnike, ki so opravili svoje pripravništvo v tujini, ni mogoče upravičiti s proračunskimi razlogi, če se izkaže, da gre za stroške, ki niso nujno višji od teh, ki so jih imeli pripravniki, ki so izbrali kraj pripravništva v Nemčiji. Proračunski razlogi bi lahko pripeljali do določitve najvišjega zneska povračila.
33. V tem oziru je treba opozoriti, da je mogoče sprejeti ukrep, ki ovira prosto gibanje delavcev, samo če se z njim zasleduje legitimen cilj, ki je združljiv s Pogodbo in ga upravičujejo omejitve zaradi višjih razlogov v splošnem interesu. Vendar pa mora v takem primeru uporaba takega ukrepa zagotavljati uresničitev zadevnega cilja in ne sme presegati tega, kar je potrebno, da se doseže ta cilj (glej zlasti sodbo z dne 31. marca 1993 v zadevi Kraus, C-19/92, Recueil, str. I‑1663, točka 32, kot tudi zgoraj navedeni sodbi v zadevah Bosman, točka 104, in Köbler, točka 77).
34. Iz ustaljene sodne prakse torej izhaja, da čisto gospodarski razlogi ne morejo pomeniti omejitev zaradi višjih razlogov v splošnem interesu, da bi se upravičila omejitev temeljne svoboščine, ki je zagotovljena s pogodbo (sodbe z dne 26. aprila 1988, v zadevi Bond van Adverteerders in drugi, 352/85, Recueil, str. 2085, točka 34; z dne 25. julija 1991v zadevi Collectieve Antennevoorziening Gouda, C-288/89, Recueil, str. I‑4007, točka 11; z dne 5. junija 1997 v zadevi SETTG, C-398/95, Recueil, str. I‑3091, točka 23; z dne 6. junija 2000 v zadevi Verkooijen, C-35/98, Recueil, str. I‑4071, točka 48; in z dne 16. januarja 2003 v zadevi Komisija proti Italiji, C-388/01, Recueil, str. I‑721, točka 22).
35. V vsakem primeru, kot sta opozorila že Kranemann in Komisija Evropskih skupnosti, ni izključeno, da so v določenih primerih stroški prevoza znotraj nemškega ozemlja višji od stroškov prevoza za pot v drugo državo članico.
36. Na vprašanje za predhodno odločanje se torej odgovori, da člen 48 Pogodbe nasprotuje nacionalnemu ukrepu, ki osebi, ki je v okviru pripravništva opravljala dejansko in resnično dejavnost v zaposlitvenem razmerju v drugi državi članici, kot je država članica njenega izvora, podeljuje pravico do povračila njenih potnih stroškov, samo do zneska, ki ustreza prevozu na nacionalnem ozemlju, če tak ukrep določa, da bi bili povrnjeni potni stroški v celoti, če bi bila taka dejavnost opravljena na nacionalnem ozemlju.
Stroški
37. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 48 Pogodbe ES (po spremembi postal člen 39 ES) nasprotuje nacionalnemu ukrepu, ki osebi, ki je v okviru pripravništva dejansko in resnično zaposlena v drugi državi članici, kot je država članica njenega izvora, podeljuje pravico do povračila njenih potnih stroškov, samo do zneska, ki ustreza prevozu na nacionalnem ozemlju, če tak ukrep določa, da bi bili povrnjeni potni stroški v celoti, če bi bila taka dejavnost opravljena na nacionalnem ozemlju.