62007CC0404
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 10. julija 2008 (
1
)
Zadeva C-404/07
Győrgy Katz
proti
István Roland Sós
„Policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah — Okvirni sklep 2001/220/PNZ — Položaj žrtev v kazenskem postopku — Zasebni tožilec namesto državnega tožilca — Izjava žrtve kot priče“
I – Uvod
1.
V tem postopku je treba znova (
2
) razlagati Okvirni sklep Sveta z dne 15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem postopku 2001/220/PNZ (
3
). Pojasniti je treba, ali lahko v skladu z okvirnim sklepom žrtev kaznivega dejanja priča v kazenskem postopku, v katerem ima položaj tožilca.
II – Pravni okvir
A – Pravo Evropske unije
2.
Določbe o pristojnosti Sodišča glede predhodnega odločanja o okvirnih sklepih so zapisane v členu 35(2) in (3) EU:
„(2) Vsaka država članica lahko z izjavo, dano ob podpisu Amsterdamske pogodbe ali kadar koli pozneje, prizna pristojnost Sodišča za predhodno odločanje v skladu z odstavkom 1.
(3)   Država članica, ki da izjavo v skladu z odstavkom 2, podrobno navede, ali:
a)
lahko sodišče te države, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, zaprosi Sodišče za predhodno odločanje o vprašanju v zadevi, ki jo obravnava in ki se nanaša na veljavnost ali razlago akta iz odstavka 1, če to sodišče meni, da je za izrek njegove sodbe potrebna odločitev o tem vprašanju, ali
b)
lahko sodišče te države zaprosi Sodišče za predhodno odločanje o vprašanju v zadevi, ki jo obravnava in ki se nanaša na veljavnost ali razlago akta iz odstavka 1, če to sodišče meni, da je za izrek njegove sodbe potrebna odločitev o tem vprašanju.“
3.
Cilji Okvirnega sklepa 2001/220 za kazenski postopek so navedeni predvsem v uvodni izjavi 8:
„Predpise in prakso v zvezi s položajem in glavnimi pravicami žrtev je treba približati s posebnim upoštevanjem pravice do osebnega dostojanstva, pravice do posredovanja in prejemanja informacij, pravice, da razumejo in da se jih razume, pravice do zaščite na različnih stopnjah postopka in pravice do nadomestila za neugodnost življenja v drugi državi članici, kot pa je tista, v kateri je bilo zagrešeno kaznivo dejanje.“
4.
Člen 2(1) splošno opisuje spoštovanje interesov žrtev v kazenskem postopku:
„Vsaka država članica zagotovi, da imajo žrtve resnično in primerno vlogo v njenem kazenskopravnem sistemu. Še naprej si mora prizadevati po svojih najboljših močeh, da zagotovi obravnavo žrtev z ustreznim spoštovanjem posameznikovega osebnega dostojanstva med postopkom in priznava pravice in pravne interese žrtev s posebnim ozirom na kazenski postopek.“
5.
Zaslišanja in predložitev dokazov žrtev so posebej zajeti v členu 3.
„Vsaka država članica varuje možnost, da se zasliši žrtve med postopkom in da predložijo dokaze.
Vsaka država članica sprejme ustrezne ukrepe za zagotovitev, da njeni organi zaslišujejo žrtve samo toliko, kot je potrebno za namen kazenskega postopka.“
B – Madžarsko pravo
6.
V skladu z madžarskim pravom lahko žrtev kaznivega dejanja pod določenimi pogoji kot zasebni tožilec vloži tožbo namesto državnega tožilca. Zasebni tožilec ima v sodnem postopku pravice državnega tožilca, razen če z zakonom ni drugače določeno. V primerjavi z državnim tožilcem so pooblastila zasebnega tožilca omejena v delu, v katerem ta ne more zahtevati odvzema roditeljske pravice, ne more pregledati zaupnih dokumentov, ki so ločeni od spisa, in ne more razširiti tožbe.
7.
Poleg tega je izrecno predvideno, da oseba, ki je ali je bila priča, ne more nastopiti v kazenski zadevi kot državni tožilec.
III – Spor o glavni stvari in predlog za sprejetje predhodne odločbe
8.
V postopku v glavni stvari György Katz z zasebno tožbo toži Istvána Rolanda Sósa. G. Katz očita I. R. Sósu, da ga je ogoljufal in s tem povzročil posebej veliko škodo.
9.
G. Katz je predlagal, naj se ga zasliši kot pričo. Predložitveno sodišče je ta predlog zavrnilo. Ker državni tožilec ne more biti priča, naj bi to veljalo tudi za zasebnega tožilca.
10.
Vendar pa predložitveno sodišče dvomi, ali je ta ugotovitev združljiva z Okvirnim sklepom 2001/220. Zato je Sodišču z odločbo z dne 6. julija 2007 v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člena 2 in 3 Okvirnega sklepa 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku razlagati tako, da mora imeti nacionalno sodišče možnost, da zasliši žrtev kaznivega dejanja tudi kot pričo v postopku na podlagi zasebne tožbe?“
11.
V pisnem postopku so bili udeleženi G. Katz, Republika Avstrija, Republika Madžarska in Komisija. Ustne obravnave z dne 19. junija 2008 sta se udeležili Republika Madžarska in Komisija.
IV – Presoja
12.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša izrecno na vprašanje, ali mora imeti nacionalno sodišče možnost, da zasliši žrtev tudi kot pričo v postopku na podlagi zasebne tožbe.
13.
Okvirni sklep 2001/220 načenja to vprašanje le posredno, saj ureja pravice žrtev kaznivih dejanj in ne pristojnosti sodišč. Vendar če imajo žrtve v skladu z Okvirnim sklepom pravico do zaslišanja kot priče, bi bilo v smislu vprašanja za predhodno odločanje logično, da ima nacionalno sodišče možnost, da žrtve zasliši kot priče. Glede na Okvirni sklep in da bi se nacionalnemu sodišču odgovorilo na vprašanje, je treba vprašanje za predhodno odločanje preoblikovati tako:
„Ali je treba člena 2 in člen 3 Okvirnega sklepa 2001/220 o položaju žrtev v kazenskem postopku razlagati tako, da ima žrtev v postopku na podlagi zasebne tožbe možnost, da kot priča prispeva dokaze k temu postopku?“
A – Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
14.
Ker je tu treba razložiti Okvirni sklep v skladu s členom 34(2)(b) EU, se ureditev iz člena 234 ES na podlagi člena 35 EU pod pogoji iz te določbe uporablja za pristojnost Sodišča na področju predhodnega odločanja. (
4
)
15.
Zato lahko Sodišče na predlog odgovori le, če je Madžarska v skladu s členom 35(2) EU z izjavo priznala njegovo pristojnost za predhodno odločanje. Taka izjava je podana.
16.
Vendar je vprašljivo, ali je predložitveno sodišče upravičeno do predložitve vprašanj za predhodno odločanje. V Uradnem listu Evropske unije so bila namreč objavljena različna sporočila o upravičenosti nacionalnih sodišč, da predložijo vprašanja za predhodno odločanje: najprej je bilo sporočeno, da je Madžarska priznala pristojnost Sodišča v skladu s členom 35(3)(a) EU. (
5
) Glede na to naj bi bila do predložitve upravičena le sodišča, ki odločajo na zadnji stopnji. Po vložitvi tega predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču je bilo sporočeno, da je Madžarska to prvo izjavo „umaknila“ in je namesto tega izjavila, da priznava pristojnost Sodišča v skladu s členom 35(3)(b) EU. Glede na to bi lahko vsa nacionalna sodišča vložila predloge za sprejetje predhodne odločbe glede prava Unije. (
6
)
17.
Iz nobene informacije ni razvidno, ali Fővárosi Bíróság v tej zadevi odloča na zadnji stopnji. Zato se zdi glede na sporočila v Uradnem listu mogoče, da sodišče ob vložitvi predloga ni bilo pristojno, da Sodišču predloži vprašanja v zvezi s pravom Unije.
18.
Glede na člen 35(3) EU ni nujno, da so podatki, ki jih države članice posredujejo v zvezi s sodišči, ki so upravičena do predložitve vprašanj za predhodno odločanje, konstitutivni, ampak so lahko tudi le ugotovitveni. Drugače, kot bi se lahko domnevalo iz besedila sporočil v Uradnem listu o priznavanju pristojnosti, države članice ne priznajo, da bi bilo Sodišče pristojno v skladu s členom 35(3)(a) ali (b) EU, to pomeni, da odgovori na vprašanja določenih sodišč, ampak določajo (
7
), katera sodišča lahko predložijo vprašanja za predhodno odločanje. Namesto tega so dejanska pravila o upravičenosti predložitve vprašanj za predhodno odločanje lahko vsebovana v ločenem notranjem pravnem aktu.
19.
Vsaj v tem primeru je upravičenost do predložitve vprašanj za predhodno odločanje določena le z madžarsko odločbo (Kormányhatározat) 2088/2003, v kateri je izrecno priznana pristojnost Sodišča v skladu s členom 35(3)(b) EU. Ta madžarska odločba je že obstajala, ko je bil vložen predlog za sprejetje predhodne odločbe, in predložitveno sodišče ter madžarska vlada z njo pravilno utemeljujeta pristojnost Sodišča.
20.
Prvotno sporočilo v Uradnem listu je bilo torej napačno in je bilo popravljeno s poznejšim sporočilom o madžarskem priznanju pristojnosti Sodišča. Poleg tega je treba opozoriti na to, da v vsakem primeru nedvomno obstaja pristojnost Sodišča na dan razglasitve odločitve.
21.
Sodišče je torej pristojno, da odgovori na predlog za sprejetje predhodne odločbe.
22.
Madžarska meni, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe nedopusten, saj je hipotetičen. Dvom predložitvenega sodišča v zvezi z možnostjo zasebnega tožilca, da v kazenskem postopku priča, temelji na neustrezni razlagi madžarskega prava. Iz komentarja kazenskega procesnega prava in izvedenskega mnenja najvišjega sodišča izhaja, (
8
) da lahko zasebni tožilec v skladu z madžarskim kazenskim procesnim pravom nastopi kot priča.
23.
Vseeno je načelno mogoče domnevati, da so vprašanja za predhodno odločanje, ki jih predložijo nacionalna sodišča, pomembna za odločitev. (
9
) Vendar mora Sodišče v izjemnih okoliščinah preizkusiti pogoje, v katerih mu je nacionalno sodišče predložilo zadevo, da bi preverilo svojo pristojnost. (
10
) V skladu z ustaljeno sodno prakso je mogoče predlog za sprejetje predhodne odločbe nacionalnega sodišča zavrniti le, kadar zahtevana razlaga prava Skupnosti očitno nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, kadar gre za hipotetični problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, potrebnih za ustrezen odgovor na zastavljena vprašanja. (
11
) Vendar mora Sodišče, razen v teh primerih, načeloma odločiti o vprašanjih za predhodno odločanje, ki se nanašajo na razlago predpisov prava Skupnosti. (
12
)
24.
Madžarska vlada navaja, da obstajajo močni indici za to, da v skladu z madžarskim pravom vprašanje za predhodno odločanje ne potrebuje nobene nadaljnje pojasnitve. Vendar predlog za sprejetje predhodne odločbe in dosedanja zavrnitev G. Katza, da se ga zasliši kot pričo, kažeta, da predložitveno sodišče zastopa drugačno stališče do razlage madžarskega prava – verjetno celo ob poznavanju izvedenskega mnenja višjega sodišča.
25.
Vendar ni naloga Sodišča, da bi pri preizkusu dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe popravilo stališče nacionalnega sodišča glede razlage nacionalnega prava. (
13
) Nasprotno, Sodišče naj bi predložitvenemu sodišču pomagalo, da premosti dvom v zvezi z razlago prava Skupnosti in Unije.
26.
Zato predlog za sprejetje predhodne odločbe ni očitno hipotetičen.
27.
Nazadnje, G. Katz predlaga, da je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe razlagati široko in preučiti, ali Okvirni sklep 2001/220 zahteva, da je treba zasebnemu tožilcu priznati določena preiskovalna pooblastila državnega tožilstva.
28.
Člen 234 ES določa neposredno sodelovanje Sodišča in nacionalnih sodišč v nepravdnem postopku, ki se ne začne na predlog strank, vendar lahko predložijo svoja stališča. (
14
) V skladu s to določbo se lahko le nacionalna sodišča in ne stranke postopka v glavni stvari obrnejo na Sodišče. Ker lahko le nacionalna sodišča določijo, katera vprašanja je treba predložiti Sodišču, stranke vprašanj ne morejo vsebinsko spremeniti. (
15
)
29.
Torej je treba odgovoriti na vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče.
B – Vprašanje za predhodno odločanje
30.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na madžarski postopek z zasebno tožbo, torej položaj žrtve kaznivega dejanja, kadar v kazenskem postopku, ki teče zaradi tega dejanja, sama opravlja funkcijo tožilca namesto državnega tožilstva.
31.
V državah članicah načelno vodi kazenski postopek državno tožilstvo. Vendar lahko izjemoma tudi fizične osebe, običajno žrtve kaznivih dejanj, namesto tožilstva vložijo kazenskopravno tožbo pred sodiščem in prevzamejo vlogo tožilstva v kazenskem postopku. Ta postopek odpira vprašanje, koliko se lahko pravila, ki veljajo za državno tožilstvo, prenesejo na fizične osebe. To se nanaša tako na pristojnosti tožilstva kot na morebitne omejitve njihovih pooblastil.
32.
V tej zadevi gre za možnost pričati. Načelno je pričanje v lastni zadevi problematično, saj lahko pride do konflikta interesov. Po drugi strani pa lahko izjava žrtve znatno prispeva k temu, da se storilcu dokaže kaznivo dejanje in se tako izreče pravična in pravilna sodba.
33.
Okvirni sklep 2001/220 ne vsebuje nobenih posebnih pravil glede pravic žrtev, kadar same tožijo. Vendar kažejo splošna pravila o pravicah žrtev, da mora žrtev vedno imeti možnost, da s svojim pričanjem predloži dokaze v kazenskem postopku.
34.
To izhaja predvsem iz člena 3, prvi stavek, Okvirnega sklepa 2001/220. V skladu z njim vsaka država članica varuje možnost, da se zasliši žrtve med postopkom in da predložijo dokaze.
35.
Avstrijska vlada poudarja, da pričanje žrtve ni izrecno navedeno. Vendar je element pričanja posredno vsebovan v besedah „se zasliši“. Poleg tega je njeno pričanje v veliko primerih najpomembnejši dokaz, ki ga lahko predloži žrtev. Kot poudarja Komisija, bi se pravico, ki jo je treba zagotoviti v skladu s členom 3, prvi stavek, Okvirnega sklepa 2001/220, vsebinsko občutno izpraznilo, če bi se izključilo pričanje žrtve kot dokazno sredstvo.
36.
Taka izpraznitev pravic žrtev ne bi bila združljiva s cilji Okvirnega sklepa 2001/220. V skladu z uvodno izjavo 8 morajo žrtve imeti med drugim pravico prejemati informacije. V skladu s členom 2(1) države članice zagotavljajo, da imajo žrtve resnično in primerno vlogo v njihovem kazenskopravnem sistemu. V skladu s to določbo priznavajo pravice in pravne interese žrtev, zlasti v kazenskem postopku.
37.
Vsaj če želijo žrtve pričati, njihovemu pravnemu interesu načeloma odgovarja, da se jim omogoči pričanje. To, na kar opozarja avstrijska vlada, da lahko za žrtev pričanje pomeni tudi breme, v tej zadevi ni pomembno. Kot namreč poudarja tudi Komisija, tu ni treba odločiti, ali se žrtev lahko prisili, da priča proti svoji volji.
38.
Tudi ni mogoče najti nobene oporne točke za to, da pravice žrtev ne morejo veljati za kazenski postopek, v katerem toži žrtev. Okvirni sklep 2001/220 v zvezi s tem ne vsebuje nobene omejitve.
39.
Nasprotno, žrtvam v vlogi tožilca pripada posebno varstvo. To vlogo namreč redno prevzamejo zaradi tega, ker državno tožilstvo noče vložiti obtožnega akta. V takem položaju bi prepoved pričanja pomenila dodatno slabost: žrtev bi morala voditi postopek sama, brez podpore državnega tožilstva, in bi obenem ostala brez pomembnega dokaznega sredstva. Predložitveno sodišče in Komisija zato upravičeno izražata skrb, da bi bilo kazenskopravno zasebno tožbo le težko, v določenih primerih celo nemogoče uveljaviti, če tožeča žrtev ne bi mogla pričati.
40.
Komisija zato zastopa stališče, da bi morala žrtev tudi pri opravljanju naloge tožilca nastopiti kot priča. Vendar tega ni mogoče razbrati iz Okvirnega sklepa 2001/220. V členu 3, prvi stavek, pojem priče ni uporabljen. Nasprotno, žrtev ima pravico biti zaslišana in predložiti dokaze.
41.
Okvirni sklep 2001/220 kaže, da se je zakonodajalec zavedal razlike med vlogo žrtve kot priče in kot stranke. V členih 5 in 7 izrecno opredeljuje, da se lahko žrtev udeleži kazenskega postopka kot priča ali kot stranka.
42.
Zato žrtev, ki ima nalogo tožilca, ne sme dobiti statusa priče, če ji nacionalno kazensko procesno pravo, ki ga je treba uporabiti, kljub temu daje možnost, da priča pred sodiščem in je to pričanje uporabno dokazno sredstvo. Zdi se, da se to v skladu z raziskavo znanstvene službe Sodišča sklada z ravnanjem mnogih držav članic s tem položajem: žrtve, ki v kazenskem postopku opravljajo nalogo tožilca, lahko s pričanjem prispevajo dokaze, ne da bi bile popolnoma izenačene s pričami. Zlasti je pogosto izključeno, da se pričanje potrdi s prisego.
43.
Tako različno obravnavanje pričanj tožečih žrtev upošteva njihovo težko vlogo. Že neodvisno od vloge tožilca je interes žrtve glede izida postopka očiten. Če žrtev prevzame še vlogo tožilca, je še težje ohranjati objektivnost, ki je za dobro pričo nujno potrebna. Zato pričanju žrtve ni mogoče pripisati trdne, neizpodbojne dokazne vrednosti. Nasprotno, sodišča morajo pričanje žrtve v vsakem primeru posebej skrbno presojati in pri tem izčrpno upoštevati posamezen položaj žrtve.
44.
Poleg tega je treba opozoriti na to, da se statusa žrtve v vlogi tožilca ne sme uresničevati s tem, da se kakor koli omejuje pravice obdolženca do obrambe. Te pravice izhajajo iz pravice do poštenega sojenja, ki je določena v členu 6 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (v nadaljevanju: EKČP), podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, in priznana v členih 47 in 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene v Nici. (
16
) Pravice do obrambe torej tvorijo temeljno pravico, ki sodi k splošnim temeljnim pravnim načelom, katerih varstvo zagotavlja Sodišče. (
17
) Okvirni sklep je treba zato razlagati tako, da je treba upoštevati člen 6 EKČP, kot ga razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice. (
18
)
45.
V skladu s členom 6(3)(d) EKČP ima obdolženec predvsem pravico, da zaslišuje oziroma zahteva zaslišanje obremenilnih prič. To velja tudi za pričanje žrtve kaznivega dejanja, celo kadar ima vlogo tožilca. Enakopravnosti orožij med obtožbo in obrambo se ne sme ovirati.
46.
Države članice morajo te zahteve v kazenskem procesnem pravu izpolniti. Če se to ne zgodi s potrebno jasnostjo, si morajo nacionalna sodišča prizadevati za razlago procesnega prava, ki bo v skladu z Okvirnim sklepom. (
19
)
V – Predlog
47.
Zato Sodišču predlagam, naj na predlog za sprejetje predhodne odločbe odgovori:
V skladu s členom 3, stavek 1, Okvirnega sklepa Sveta 2001/220/PNZ z dne 15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem postopku mora imeti žrtev kaznivega dejanja, ki v kazenskem postopku, ki teče zaradi tega dejanja, sama opravlja funkcijo tožilca namesto državnega tožilstva, možnost, da kot priča prispeva dokaze k temu postopku. Ta žrtev pa ne sme imeti statusa priče, če ji nacionalno kazensko pravo, ki ga je treba uporabiti, kljub temu daje možnost, da priča pred sodiščem in je to pričevanje uporabno dokazno sredstvo.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Glej sodbi z dne 16. junija 2005 v zadevi Pupino (C-105/03, ZOdl., str. I-5285) in z dne v zadevi Dell'Orto (C-467/05, ZOdl., str. I-5557).
(
3
)	UL L 82, str. 1.
(
4
)	Glej v opombi 2 navedeni sodbi Pupino, točka 19, in Dell’Orto, točka 33. Glej tudi sodbi z dne 27. februarja 2007 v zadevi Gestoras Pro Amnistía in drugi proti Svetu (C-354/04 P, ZOdl., str. I-1579, točka 54) in v zadevi Segi in drugi proti Svetu (C-355/04 P, ZOdl., str. I-1657, točka 54).
(
5
)	UL 2005, L 327, str. 19.
(
6
)	UL 2008, L 70, str. 23.
(
7
)	Francosko: „indiquer“; angleško: „specify“.
(
8
)	Izvedensko mnenje 4/2007 z dne 4. maja 2007.
(
9
)	Sodba z dne 7. septembra 1999 v zadevi Beck in Bergdorf (C-355/97, Recueil, str. I-4977, točka 22) in sodba Pupino, navedena v opombi 2, točka 30; sodbe z dne v združenih zadevah Cipolla in drugi (C-202/04 in C-94/04, ZOdl., str. I-11421, točka 25); z dne v zadevi vlada Communauté française in Gouvernement wallon (C-212/06, ZOdl., str. I-1683, točka 29) in z dne v zadevi Commune de Mesquer (C-188/07, ZOdl., str. I-4501, točka 30).
(
10
)	Sodba z dne 13. julija 2006 v združenih zadevah Manfredi in drugi (od C-295/04 do C-298/04, ZOdl., str. I-6619, točka 27).
(
11
)	Glej med drugim sodbi z dne 15. decembra 1995 v zadevi Bosman (C-415/93, Recueil, str. I-4921, točka 61); z dne v zadevi IATA in ELFAA (C-344/04, ZOdl., str. I-403, točka 24) in sodbo Commune de Mesquer, navedena v opombi 9, točka 30.
(
12
)	Glej v opombi 11 navedeni sodbi Bosman, točka 59, ter IATA in ELFAA, točka 24.
(
13
)	Glej sodbe z dne 13. marca 1984 v zadevi Prantl (16/83, Recueil, str. 1299, točka 10); z dne v združenih zadevah Heineken Brouwerijen (91/83 in 127/83, Recueil, str. 3435, točka 10); z dne v zadevi Eurim-Pharm (C-347/89, Recueil, str. I-1747, točka 16); z dne v zadevi Turn- und Sportunion Waldburg (C-246/04, ZOdl., str. I-589, točka 20) in z dne v zadevi Dynamic Medien (C-244/06, ZOdl., str. I-505, točka 19).
(
14
)	Primeroma sodba z dne 12. februarja 2008 v zadevi Kempter (C-2/06, ZOdl., str. I-411, točka 41 in naslednje).
(
15
)	Sodbe z dne 9. decembra 1965 v zadevi Singer (44/65, Recueil, str. 1267, 1275); z dne v zadevi Syndesmos Melon tis Eleftheras Evangelikis Ekklisias in drugi (C-381/89, Recueil, str. I-2111, točka 19); z dne v zadevi Kainuun Liikenne in Pohjolan Liikenne (C-412/96, Recueil, str. I-5141, točka 23); z dne v zadevi ATB in drugi (C-402/98, Recueil, str. I-5501, točka 29) in z dne v združenih zadevah Brünsteiner in Autohaus Hilgert (C-376/05 in C-377/05, ZOdl., str. I-11383, točka 28).
(
16
)	UL C 364, str. 1. Prevzeta z nekaterimi prilagoditvami z razglasitvijo z dne 12. decembra 2007, UL C 303, str. 1.
(
17
)	Sodbi z dne 14. decembra 2006 v zadevi ASML (C-283/05, ZOdl., str. I-12041, točka 27) in z dne v zadevi Weiss und Partner (C-14/07, ZOdl., str. I-3367, točka 47).
(
18
)	Sodba Pupino, navedena v opombi 2, točka 59.
(
19
)	Sodba Pupino, navedena v opombi 2, točka 34.