62019CC0407
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ-BORDONE,
predstavljeni 10. septembra 2020 (
1
)
Združeni zadevi C‑407/19 in C‑471/19
Katoen Natie Bulk Terminals NV,
General Services Antwerp NV
proti
Belgische Staat
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Raad van State (državni svet, Belgija)
in
Middlegate Europe NV
proti
Ministerraad,
ob udeležbi
Katoen Natie Bulk Terminals NV,
General Services Antwerp NV,
Koninklijk Verbond der Beheerders van Goederenstromen (KVBG) CVBA,
MVH Logistics en Stuwadoring BV
Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče, Belgija)
„Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Člen 49 PDEU – Svoboda ustanavljanja – Izvajanje pristaniških dejavnosti – Pristaniški delavci (prekladalci) – Dostop do poklica in zaposlovanje – Pravila o priznavanju prekladalcev – Pristaniški delavci, vključeni v kvoto (pool) – Neposredno zaposlovanje prekladalcev – Omejitev trajanja pogodbe o zaposlitvi – Mobilnost prekladalcev med pristaniškimi območji – Delavci v logistiki – Začasna uporaba nacionalnega pravila, ki je v nasprotju s pravom Unije“
1.
Natovarjanje in raztovarjanje ladij v pristaniščih so izvajali prekladalci, ki so običajno delali na nestalni osnovi in pod težkimi pogoji. Zaradi njihovega boja – ob podpori dobro organiziranih sindikatov – za izboljšanje teh pogojev so mnoge države sprejele posebna pravila za ureditev tega delovnega razmerja.
2.
V različnih državnih ureditvah so bila ta dela pridržana izključno tem prekladalcem, ki so bili del natančno opredeljene kvote ali poola („priznani“ – izraz, ki se povečini uporablja v obravnavanih zadevah – prekladalci). Podjetja, ki izvajajo pristaniške storitve, so morala nujno uporabiti te delavce.
3.
Pretovor in ostala pristaniška opravila so se s tehnološkim razvojem spremenili, delovnopravna ureditev, s katero je bil na različne načine ohranjan „monopol“ priznanih prekladalcev, pa je v nekaterih državah članicah v večjem ali manjšem obsegu še vedno prisotna (
2
).
4.
Sodišče je leta 2014 (
3
) presodilo, da španska zakonodaja o pretovoru v pristaniščih, ki je ustrezala tradicionalnim vzorcem na tem področju, ni v skladu s svobodo ustanavljanja iz člena 49 PDEU.
5.
Zakonodajalcu Unije pred to sodbo in po njej kljub poskusom Komisije ni uspelo harmonizirati tega dela ureditve o opravljanju pristaniških storitev, ki se nanaša na delovna razmerja in socialne pogoje pristaniških delavcev (
4
).
6.
Na podlagi zadevnih dveh predlogov za sprejetje predhodne odločbe bo Sodišče lahko presodilo, ali so belgijska pravila (na podlagi katerih je ohranjena posebna delovnopravna ureditev zaposlovanja prekladalcev) v skladu s svobodo ustanavljanja. S sprejeto sodbo bo obenem lahko opredelilo dodatna merila za razjasnitev, kako se za ureditev v zvezi s pristaniškimi delavci uporabljajo zahteve prava Unije in zlasti omenjena svoboščina. Pristanišča niso prostor zunaj prava. (
5
)
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
7.
Člen 49 PDEU določa:
„V okviru določb, navedenih v nadaljevanju, se omejitve glede pravice do ustanavljanja za državljane ene države članice na ozemlju druge države članice prepovejo. Ta prepoved se uporablja tudi za omejitve pri ustanavljanju agencij, podružnic ali hčerinskih družb državljanov katere koli države članice s sedežem na ozemlju katere koli države članice.
Pravica do ustanavljanja zajema pravico začeti in opravljati dejavnost kot samozaposlena oseba ter pravico do ustanovitve in vodenja podjetij, zlasti družb ali podjetij iz drugega odstavka člena 54, pod pogoji, ki jih ob upoštevanju določb poglavja o kapitalu za svoje državljane določa zakonodaja države, v kateri se taka ustanovitev izvede“.
B.
Belgijsko pravo
1. Wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid (
6
)
8.
Za obravnavani okvir upoštevne določbe tega zakona, ki je bil večkrat spremenjen, so te:
„Člen 1
Nihče ne sme na območju pristanišč naročati opravljanja pristaniških del nobenim drugim delavcem kot samo priznanim pristaniškim delavcem.
Člen 2
Za namene uporabe tega zakona velja zamejitev pristaniških območij in območij pristaniškega dela, kot jo je opravil kralj na podlagi členov 35 in 37 zakona z dne 5. decembra 1968 o kolektivnih pogodbah in paritetnih komisijah.
Člen 3
Kralj na podlagi mnenja paritetne komisije, pristojne za zadevno pristaniško območje, določi pogoje in postopke za priznavanje pristaniških delavcev.
[…]
Člen 3a
Kralj lahko na podlagi mnenja paritetne komisije, pristojne za zadevno pristaniško območje, delodajalce, ki zaposlujejo pristaniške delavce na tem območju, obveže, naj se vključijo v organizacijo delodajalcev, ki jo sam odobri in ki kot pooblaščenec izpolnjuje vse obveznosti, ki za delodajalce v skladu z zakonodajo o individualnem in kolektivnem delu ter socialno zakonodajo izhajajo iz zaposlitve pristaniških delavcev.
Da bi se organizacija delodajalcev iz prejšnjega odstavka lahko odobrila, se mora vanjo včlaniti večina zadevnih delodajalcev.“
2. Koninklijk besluit van 12 januari 1973 tot oprichting en vaststelling van de benaming en van de bevoegdheid van het Paritair Comité voor het Havenbedrijf (
7
)
9.
Člen 1 določa:
„Paritetna komisija, imenovana ‚paritetna komisija pristanišč‘ (pristojna za delavce na splošno in njihove delodajalce), se ustanovi za:
vse delavce in njihove delodajalce, ki na območju pristanišč:
A.
kot glavno ali stransko dejavnost opravljajo pristaniško delo, to je vsakršno manipulacijo blaga, ki je pripeljano ali odpeljano po morju ali s plovili za celinsko plovbo, železniškimi vagoni ali cestnimi tovornimi vozili, in dopolnilne storitve v zvezi s tem blagom, ne glede na to, ali se te dejavnosti odvijajo v dokih, na plovnih poteh, na pomolih ali v institucijah, ki se ukvarjajo z uvozom, izvozom in prevozom dobrin, ter manipulacijo blaga, ki je pripeljano ali odpeljano po morju ali s plovili za celinsko plovbo na pomole ali s pomolov industrijskih institucij.
Opredelitev pojmov
1.
manipulacija blaga:
a)
blago: vso blago, vključno s kontejnerji in prevoznimi sredstvi, z izjemo:
–
prevoza nafte v razsutem stanju, naftnih derivatov (v tekočem stanju) in tekočih surovin za rafinerije, kemično industrijo ter dejavnosti skladiščenja in predelave v naftnih obratih;
–
rib, ki jih pripeljejo ribiška plovila;
–
tekočega plina pod tlakom in v razsutem stanju.
b)
manipulacija: natovarjanje, raztovarjanje, nakladanje, razkladanje, prerazporejanje, raztovor razsutega tovora, odpravljanje, razvrščanje, sortiranje, kalibriranje, zgrinjanje, razgrinjanje, pa tudi sestavljanje in razstavljanje posamičnega tovora.
2.
Pomožne storitve, povezane s tem blagom: označevanje, tehtanje, merjenje, ugotavljanje prostornine, preverjanje, prejemanje, varovanje (razen storitev varovanja, ki jih opravljajo družbe, za katere je pristojna Skupna komisija za storitve varovanja, in/ali storitev nadzora, ki se izvajajo v imenu družb, ki odgovarjajo Paritetni komisiji pristanišč), izročanje, vzorčenje in žigosanje, privezovanje in odvezovanje.
[…]“.
3. Koninklijk besluit van 5 juli 2004 betreffende de erkenning van havenarbeiders in de havengebieden die onder het toepassingsgebied vallen van de wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid (
8
)
10.
V njem je bila prvotno določena obveznost priznanja za vse prekladalce, ki opravljajo pristaniška dela v smislu kraljevega odloka iz leta 1973. Ti so bili po priznanju uvrščeni v splošno kvoto (pool) ali v kvoto za logistiko.
11.
Kraljevi odlok z dne 5. julija 2004 je bil spremenjen s Kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, ki je bil sprejet po opominu, ki ga je Komisija 28. marca 2014 poslala Belgiji (
9
).
12.
Kraljevi odlok z dne 5. julija 2004 v različici, ki se uporablja za obravnavani zadevi, po navedeni spremembi določa:
„Člen 1
§ 1.   Pristaniške delavce na vsakem pristaniškem območju priznava paritetno ustanovljena komisija (v nadaljevanju: upravna komisija), oblikovana v okviru paritetne podkomisije, pristojne za zadevno pristaniško območje.
To upravno komisijo sestavljajo:
1.
predsednik in podpredsednik;
2.
štirje polnopravni člani in štirje nadomestni člani, ki jih imenujejo organizacije delodajalcev, zastopane v paritetni podkomisiji;
3.
štirje polnopravni člani in štirje nadomestni člani, ki jih imenujejo organizacije delavcev, ki so zastopane v paritetni podkomisiji;
4.
en ali več tajnikov.
Za delovanje upravne komisije se uporabljajo določbe kraljevega odloka z dne 6. novembra 1969 o določitvi splošnih pravil delovanja paritetnih komisij in podkomisij ter posebna pravila iz člena 10 tega kraljevega odloka.
§ 2.   Prošnja za priznanje se pri pristojni paritetni podkomisiji vloži pisno na obrazcu, ki je za to na voljo.
V prošnji se navede, ali se jo vlaga za zaposlitev v poolu ali zunaj poola.
§ 3.   Za delavce, ki delo v smislu člena 1 [kraljevega odloka z dne 12. januarja 1973] opravljajo tam, kjer v zvezi z blagom pri pripravi za njegovo distribucijo ali poznejše odpravljanje pride do spremembe, zaradi katere posredno nastane dokazljiva dodana vrednost, in ki imajo varnostno spričevalo, imenovano „delavci v logistiki“, je to varnostno spričevalo ne glede na odstavek 1, prvi pododstavek, enakovredno priznanju v smislu [zakona iz leta 1972].
Za varnostno spričevalo za izvajanje dejavnosti iz prejšnjega odstavka zaprosi delodajalec, ki je z delavcem sklenil pogodbo o zaposlitvi, izda pa se na podlagi predložitve osebne izkaznice in pogodbe o zaposlitvi. Pravila tega postopka se določijo s kolektivno pogodbo.
Člen 2
§ 1.   Pristaniški delavci iz člena 1(1), prvi pododstavek, se po priznanju bodisi vključijo v pool pristaniških delavcev bodisi ne.
Pri priznanju za vključitev v pool se upošteva potreba po delovni sili.
§ 2.   Pristaniški delavci, vključeni v pool, so priznani za določen ali nedoločen čas.
Pravila o trajanju priznanja se določijo s kolektivno pogodbo.
§ 3.   Pristaniški delavci, ki niso vključeni v pool, se zaposlijo na podlagi pogodbe o zaposlitvi v skladu z zakonom z dne 3. julija 1978 o pogodbah o zaposlitvi.
Trajanje priznanja je omejeno na trajanje te pogodbe o zaposlitvi.
[…]
Člen 4
§ 1.   Delavec se prizna kot pristaniški delavec iz člena 1(1), prvi pododstavek, če:
[…]
2.
ga je zunanja služba za preventivo in varstvo pri delu, s katero je povezana organizacija delodajalcev, ki je bila v skladu s členom 3a [zakona iz leta 1972] določena kot pooblaščenec, razglasila za zdravstveno sposobnega za pristaniško delo;
3.
je uspešno opravil psihotehnične teste, ki jih je izvedel organ, ki ga je za ta namen določila organizacija delodajalcev, ki je bila v skladu s členom 3a [zakona iz leta 1972] določena kot pooblaščenec; cilj teh testov je ugotovitev, ali ima kandidat za pristaniškega delavca zadostno inteligenco in ustrezen značaj in motivacijo za to, da bi po usposabljanju lahko opravljal delo pristaniškega delavca;
[…]
6.
je tri tedne obiskoval uvajalne tečaje za varno opravljanje dela in pridobitev poklicne usposobljenosti ter opravil zaključni test. Pristojni organ lahko določi kakovostne pogoje, ki jih mora izpolnjevati usposabljanje, ki se lahko prosto ponuja;
7.
mu v zadnjih petih letih ni bilo odvzeto priznanje pristaniškega delavca na podlagi člena 7(1), točki 1 ali 3, tega odloka […];
8.
ima, kadar gre za priznanje pristaniškega delavca iz člena 2(3), poleg tega pogodbo o zaposlitvi.
§ 2.   Priznanje pristaniškega delavca velja na vsakem pristaniškem območju, kakor jih je zamejil kralj na podlagi členov 35 in 37 zakona z dne 5. decembra 1968 o kolektivnih pogodbah in paritetnih komisijah.
Pogoji in pravila, na podlagi katerih lahko pristaniški delavec dela na pristaniškem območju, ki ni to, na katerem je priznan, se določijo s kolektivno pogodbo.
Organizacija delodajalcev, ki je bila v skladu s členom 3a [zakona iz leta 1972] določena kot pooblaščenec, ostane pooblaščenec tudi v primeru, če pristaniški delavec dela zunaj pristaniškega območja, na katerem je bil priznan.
§ 3.   Za pristaniške delavce, ki lahko dokažejo, da v drugi državi članici Evropske unije izpolnjujejo enakovredne pogoje za opravljanje pristaniškega dela, zgoraj navedeni pogoji v delu, ki se nanaša na uporabo tega kraljevega odloka, ne veljajo več.
§ 4.   Prošnje za priznanje in podaljšanje se vložijo pri upravni komisiji in ta jih obravnava.
[…]
Člen 13/1
1.   o Pogodba o zaposlitvi iz člena 2(3), drugi pododstavek, mora biti sklenjena za nedoločen čas;
2.   o pogodba o zaposlitvi iz člena 2(3), drugi pododstavek, mora biti sklenjena za obdobje najmanj dveh let;
3.   o pogodba o zaposlitvi iz člena 2(3), drugi pododstavek, mora biti sklenjena za obdobje najmanj enega leta;
4.   o pogodba o zaposlitvi iz člena 2(3), drugi pododstavek, mora biti sklenjena za obdobje najmanj šestih mesecev.
[…]
Člen 15/1
Za namene uporabe tega kraljevega odloka:
1.
o so pristaniški delavci, priznani na podlagi prejšnjega člena 2(2), po samem pravu priznani kot pristaniški delavci, vključeni v pool, v skladu s členom 2(1), brez poseganja v uporabo členov od 5 do 9 tega kraljevega odloka;
2.
o so pristaniški delavci, priznani na podlagi prejšnjega člena 2(3), po samem pravu izenačeni z delavci v logistiki iz člena 1(3), brez poseganja v uporabo členov od 5 do 9 tega kraljevega odloka.
[…]“.
II. Spora in vprašanja za predhodno odločanje
A.
Zadeva C‑407/19
13.
Katoen Natie Bulk Terminals NV (v nadaljevanju: Katoen) (
10
) in General Services Antwerp NV (v nadaljevanju: General Services) (
11
) sta družbi s sedežem v Belgiji, katerih dejavnost v tej državi in v tujini zajema pristaniške dejavnosti.
14.
Ti družbi sta 5. septembra 2016 pri Raad van State (državni svet, Belgija) izpodbijali kraljevi odlok z dne 10. julija 2016. Predlagali sta, naj se razglasi za ničen, ker je po njunem mnenju v nasprotju s temeljnimi svoboščinami notranjega trga Unije in pravili o svobodni konkurenci (
12
) ter ker je bilo z njim – čeprav se na videz zdi, da je namenjen liberalizacija trg dela – v ureditvi v zvezi s pristaniškim delom dejansko potrjenih ali vanjo uvedenih kar sedemnepotrebnih in nesorazmernih omejitev.
15.
Poudarili sta te omejitve:
–
zahteva, da vse pristaniške delavce, ki ne delajo na področju logistike, prizna upravna komisija, sestavljena iz organizacij delodajalcev in sindikatov, zaradi česar nastane zaprt trg delovne sile („closed shop“);
–
lokalne organizacije delodajalcev in sindikati vsakega območja nadzorujejo subjekte, ki določajo zdravstveno sposobnost, psihotehnične pogoje in tečaje za poklicno usposabljanje kandidatov za prekladalce;
–
liberalizacija dostopa do trga pristaniškega dela za delavce, ki niso vključeni v pool (te, ki pogodbo sklenejo neposredno z delodajalcem), je povsem teoretična: priznanje teh delavcev je omejeno na čas trajanja njihove pogodbe o zaposlitvi in zanj je treba ponovno zaprositi ob vsaki novi zaposlitvi.
16.
Te omejitve po njunem mnenju presegajo to, kar je nujno za uresničitev zastavljenih ciljev v splošnem interesu, in jih ni mogoče upravičiti. Zato ker je Evropska komisija – iz političnih razlogov – končala postopek za ugotavljanje kršitev in se odločila zgolj spremljati stanje, njihova nezdružljivost s pravom Unije ni nič manjša.
17.
Belgijska vlada trdi, da kraljevi odlok z dne 10. julija 2016 ni v nasprotju s svobodo ustanavljanja ali drugimi svoboščinami. Niti iz uradnega opomina Komisije niti iz sodne prakse Sodišča, ki jo navajata tožeči družbi, niso razvidni zadostni dokazi za obstoj kakršnih koli kršitev. Komisija naj postopka za ugotavljanje kršitev ne bi končala iz političnih razlogov, ampak zato, ker so bili upoštevani pomisleki, ki jih je izrazila.
18.
Belgijska vlada meni, da neposredna ali posredna diskriminacija ni podana, saj za vse družbe, ne glede na kraj njihovega sedeža, veljajo enaka pravila. Družbe iz drugih držav članic so obravnavane enako kot nacionalne družbe.
19.
Belgijska vlada nazadnje trdi, da je ureditev pristaniškega dela, katere del je tudi kraljevi odlok z dne 10. julija 2016, tudi v primeru, če bi sporne omejitve obstajale (kar zanika), potrebna in sorazmerna ter zadostno utemeljena, saj je z njo:
–
pristaniškim delavcem zagotovljena visoka varnost;
–
zagotovljena zadostna prožnost, ker se te delavce zaposluje (ali se jih lahko zaposli) tako, da se upošteva stalno nihanje ponudbe dela; in
–
zagotovljena kakovost in varnost del v pristaniščih.
20.
Raad van State (državni svet) je Sodišču v teh okoliščinah predložil ta vprašanja za predhodno odločanje:
„1.
Ali je treba člene 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi iz člena 1 kraljevega odloka [z dne 10. julija 2016] […] v povezavi s členom 2 [kraljevega odloka z dne 5. julija 2004], to je ureditvi, v skladu s katero se pristaniški delavci v smislu člena 1(1), prvi pododstavek, tega odloka na podlagi odločitve o priznanju, ki jo sprejme upravna komisija – ki je paritetno sestavljena po eni strani iz članov, imenovanih s strani organizacij delodajalcev, zastopanih v zadevnem paritetnem pododboru, in po drugi strani iz članov, imenovanih s strani organizacij delavcev, zastopanih v paritetnem pododboru – sprejmejo ali ne sprejmejo v pool pristaniških delavcev, pri čemer se pri priznanju zaradi sprejema v pool upoštevajo potrebe po delovni sili, če se hkrati upošteva tudi, da za to upravno komisijo ni določen rok za sprejetje odločitve in je zoper njene odločbe o potrditvi možno vložiti pravno sredstvo samo v sodnem postopku?
2.
Ali je treba člene 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi, uvedeni s členom 4(1), točke 2, 3, 6 in 8, kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kot izhaja iz člena 4, točke 2, 3, 4 in 6, izpodbijanega kraljevega odloka z dne 10. julija 2016, to je ureditvi, s katero se kot pogoj za to, da se oseba prizna kot pristaniški delavec, zahteva, da a) zdravstveno sposobnost delavca za delo ugotovi zunanja služba za preventivo in varstvo pri delu, s katero je povezana organizacija delodajalcev, ki je bila določena kot pooblaščenec v skladu s členom 3a zakona z dne 8. junija 1972 […], b) je delavec uspešno prestal psihotehnične preizkuse, ki jih je vodil organ, ki ga je v ta namen imenovala priznana organizacija delodajalcev, določena kot pooblaščenec v skladu z istim členom 3a zakona z dne 8. junija 1972, c) je delavec tri tedne obiskoval uvajalne tečaje s področja varstva pri delu in za pridobitev strokovnih spretnosti ter je opravil končni izpit in d) že ima pogodbo o zaposlitvi, če gre za pristaniškega delavca, ki ni sprejet v pool, pri čemer morajo biti tuji pristaniški delavci v povezavi s členom 4(3) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004 sposobni dokazati, da v drugi državi članici izpolnjujejo podobne zahteve, da se za njih ne bi več uporabljale te zahteve za namen uporabe izpodbijane ureditve?
3.
Ali je treba člene 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi, uvedeni s členom 2(3) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kot izhaja iz člena 2 izpodbijanega kraljevega odloka z dne 10. julija 2016, to je ureditvi, v skladu s katero je trajanje priznanja pristaniških delavcev, ki niso sprejeti v pool in ki jih zato zaposli neposredno delodajalec na podlagi pogodbe o zaposlitvi v skladu z zakonom z dne 3. julija 1978‚o pogodbah o zaposlitvi‘, omejeno na trajanje te pogodbe o zaposlitvi, tako da morajo vsakič znova opraviti nov postopek priznanja?
4.
Ali je treba člene 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi, uvedeni s členom 13/1 kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kot izhaja iz člena 17 kraljevega odloka z dne 10. julija 2016, to je prehodnemu ukrepu, v skladu s katerim je treba pogodbo o zaposlitvi iz tretjega vprašanja za predhodno odločanje najprej skleniti za nedoločen čas, od 1. julija 2017 vsaj za dve leti, od 1. julija 2018 vsaj za eno leto, od 1. julija 2019 vsaj za šest mesecev, od 1. julija 2020 pa za poljubno dolg čas?
5.
Ali je treba člene 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi, uvedeni s členom 15/1 kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kot izhaja iz člena 18 kraljevega odloka z dne 10. julija 2016, to je (prehodnemu) ukrepu, v skladu s katerim se pristaniški delavci, priznani na podlagi stare ureditve, avtomatično priznajo kot pristaniški delavci poola, s čimer se omeji možnost, da delodajalec neposredno (s pogodbo za nedoločen čas) zaposli te pristaniške delavce, in je delodajalcem preprečeno, da dobre delavce vežejo nase s tem, da z njimi neposredno sklenejo pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in jim po pravilih splošnega delovnega prava ponudijo varnost zaposlitve?
6.
Ali je treba člene 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi, uvedeni s členom 4(2) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kot izhaja iz člena 4, točka 7, kraljevega odloka z dne 10. julija 2016, to je ureditvi, v skladu s katero se s kolektivno pogodbo določijo pogoji in podrobna pravila, pod katerimi je mogoče pristaniškega delavca zaposliti v drugem pristanišču kot tistem, v katerem je priznan, s čimer se omejuje mobilnost delavcev med pristanišči, ne da bi zakonodajalec jasno opredelil, kateri pogoji ali podrobna pravila so to lahko?
7.
Ali je treba člene 49, 56, 45, 34, 35, 101 ali 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU, razlagati tako, da nasprotujejo ureditvi, uvedeni s členom 1(3) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kot izhaja iz člena 1, točka 2, kraljevega odloka z dne 10. julija 2016, to je ureditvi, v skladu s katero morajo delavci (v logistiki), ki v smislu člena 1 koninklijk besluit van 12 januari 1973 ‚tot oprichting en vaststelling van de benaming en van de bevoegdheid van het Paritair Comité voor het Havenbedrijf‘ (kraljevi odlok z dne 12. januarja 1973‚o ustanovitvi paritetnega odbora pristanišč ter o določitvi njegovega poimenovanja in pristojnosti‘) opravljajo delo na lokacijah, na katerih je blago zaradi priprave za nadaljnjo distribucijo ali odpošiljanje deležno transformacije, ki posredno pripelje do dokazljive dodane vrednosti, imeti varnostno spričevalo, pri čemer to varnostno spričevalo velja kot priznanje v smislu zakona z dne 8. junija 1972‚o pristaniškem delu‘, ob upoštevanju dejstva, da to spričevalo zahteva delodajalec, ki je z delavcem podpisal pogodbo o zaposlitvi o opravljanju takih dejavnosti, do izdaje spričevala pa pride ob predložitvi pogodbe o zaposlitvi in osebne izkaznice, pri čemer se podrobna pravila postopka, ki ga je treba uporabiti, določijo v kolektivni pogodbi, ne da bi zakonodajalec jasno določil te zadeve?“
B.
Zadeva C‑471/19
21.
Družba Middlegate Europe je prevozno podjetje s sedežem v belgijskem mestu Zeebrugge, ki deluje po vsej Evropi. V okviru mednarodnega cestnega prevoza njeni delavci na pomolu pristanišča Zeebrugge med drugim z vlačilcem pripravljajo priklopnike za njihov prevoz v Združeno kraljestvo in na Irsko.
22.
Med kontrolo 12. januarja 2011 je policija sestavila zapisnik zoper družbo Middlegate Europe zaradi kršitve člena 1 zakona iz leta 1972 (opravljanje dela v pristanišču s strani nepriznanega pristaniškega delavca). S sklepom z dne 17. januarja 2013 je bila družbi naložena globa v višini 100 EUR.
23.
Družba Middelgate Europe je kazen izpodbijala pri arbeidsrechtbank te Gent, afdeling Brugge (delovno sodišče v Gentu, oddelek Brugge, Belgija), ki je tožbo zavrnilo kot neutemeljeno. Arbeidshof te Gent (višje delovno sodišče v Gentu, Belgija) je prav tako zavrnilo pritožbo zoper sodbo sodišča prve stopnje.
24.
Družba Middlegate Europe je pri Hof van Cassatie (kasacijsko sodišče, Belgija) vložila kasacijsko pritožbo in trdila, da sta člena 1 in 2 zakona iz leta 1972 v nasprotju s členi 10, 11 in 23 belgijske ustave (načelo enakosti in svoboda trgovine in industrije).
25.
V tem postopku je Hof van Cassatie (kasacijsko sodišče) Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče, Belgija) predložilo vprašanje o ustavnosti. Zadnjenavedeno sodišče pa meni, da je za odgovor nanj potrebna predhodna odločba Sodišča Evropske unije, saj so bili v postopku pred njim uveljavljani pravni razlogi za in proti glede skladnosti nacionalnega zakona s pravom Unije.
26.
Postavilo je ti vprašanji za predhodno odločanje:
„1.
Ali je treba člen 49 PDEU, in odvisno od primera, v povezavi s členom 56 PDEU, s členoma 15 in 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in z načelom enakosti, razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki osebe ali podjetja, ki želijo v belgijskem pristanišču opravljati dejavnosti dela v pristaniščih v smislu zakona [iz leta] 1972 – vključno z dejavnostmi, ki niso povezane z natovarjanjem in raztovarjanjem ladij v strogem smislu – obvezuje, da morajo uporabiti samo priznane pristaniške delavce?
2.
Ali sme Grondwettelijk Hof, če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, posledice spornih členov 1 in 2 zakona o delu v pristaniščih z dne 8. junija 1972 začasno ohraniti z namenom preprečevanja pravne negotovosti in socialnih nemirov in da zakonodajalcu omogoči, da jih uskladi z obveznostmi, ki izhajajo iz prava Evropske unije?“
III. Postopek pred Sodiščem
27.
Odločeno je bilo, da se zadevi C‑407/19 in C‑471/19 združita; pisna stališča so predložile družba Katoen, belgijska vlada in Komisija.
28.
Obravnava, ki bi morala biti 23. aprila 2020, je bila nadomeščena z vprašanji, na katera je bilo treba odgovoriti pisno; Sodišče je ta vprašanja naslovilo na stranke in te so poslale odgovore.
IV. Uvodna pojasnila
A.
Ali gre za povsem notranji položaj?
29.
Ker spora, na katera se nanašata predloga za sprejetje predhodne odločbe, zadevata položaja, v katerih ni čezmejnih elementov, bi se bilo mogoče vprašati (kot je storil Raad van State (državni svet)) (
13
), ali je Sodišče pristojno za odločanje o vprašanjih za predhodno odločanje.
30.
Določbe PDEU o svoboščinah prostega pretoka ter akti, sprejeti za njihovo izvajanje, se ne morejo uporabiti za položaje, v katerih so vsi elementi omejeni na eno samo državo članico (
14
).
31.
Kot izjemo od tega pravila je Sodišče navedlo, da kadar se predložitveno sodišče obrne nanj v okviru postopka za razglasitev ničnosti določb, ki se uporabljajo tako za državljane zadevne države članice kot za državljane drugih držav članic, bo imela odločitev, ki jo bo predložitveno sodišče sprejelo na podlagi sodbe, izdane v postopku predhodnega odločanja, učinke tudi za zadnjenavedene državljane, zaradi česar je upravičeno, da poda odgovore na vprašanja, ki so mu bila predložena v zvezi z določbami Pogodbe o temeljnih svoboščinah, čeprav so vsi elementi spora o glavni stvari omejeni na samo eno državo članico (
15
).
32.
V teh primerih mora predložitveno sodišče utemeljiti, zakaj potrebuje predhodno razlago Sodišča. (
16
) Raad van State (državni svet) je to obveznost izpolnil s tem, da je navedel:
–
da se sporna belgijska zakonodaja brez razlikovanja uporablja za vse subjekte, ne glede na državljanstvo, ki nameravajo opravljati gospodarske dejavnosti, povezane s pristanišči;
–
da se ta ureditev nanaša na belgijski pristaniški območji Antwerpen in Zeebrugge, ki sta odprti za mednarodni promet in ki zaradi bližine drugih pristanišč v tako imenovanem „Hamburg-Le Havre range“ delujeta v zelo konkurenčnem okviru;
–
da je na teh območjih podan očiten čezmejni interes: v njima se opravljajo številne dejavnosti uvoza in izvoza blaga, pri katerih so udeleženi mednarodni subjekti, ki želijo za izvajanje svojih nalog najemati pristaniške delavce iz drugih držav članic.
33.
Glede na te preudarke menim, da je Raad van State (državni svet) zadostno utemeljil, da ima lahko spor, čeprav gre za povsem notranji položaj, čezmejno razsežnost, na podlagi katere je mogoče upravičiti predlog za sodelovanje Sodišča v okviru predhodnega odločanja.
B.
Uporaba prava Unije
34.
Raad van State (državni svet) je v zadevi C‑407/19 postavil kar sedem vprašanj, ki se nanašajo na člene 49 PDEU, 56 PDEU, 45 PDEU, 34 PDEU, 35 PDEU, 101 PDEU in 102 PDEU, po potrebi v povezavi s členom 106(1) PDEU. Namen navedbe teh členov je, da se preveri, ali so sporne belgijske določbe skladne z njimi.
35.
Ni pa v predložitvenem sklepu pojasnjeno, zakaj naj bi bila nujna razlaga vseh teh določb primarnega prava Unije.
36.
Tako je zlasti v zvezi s prostim pretokom blaga ter – v manjši meri – svobodo opravljanja storitev in prostim gibanjem delavcev (v predložitvenem sklepu je nekaj omemb v zvezi z zadnjenavedenima svoboščinama). Razlogovanje predložitvenega sodišča je osredotočeno na svobodo ustanavljanja, kar je logično, saj se spor nanaša na omejitve, ki iz belgijske ureditve o zaposlovanju prekladalcev izhajajo za podjetja iz drugih držav članic, ki želijo ustanoviti poslovno enoto in zagotavljati storitve v belgijskih pristaniščih (
17
).
37.
V predložitvenem sklepu prav tako ni zadostnih pojasnil, da bi Sodišče lahko razlagalo določbe o konkurenci, ki se uporabljajo za podjetja (člena 101 PDEU in 102 PDEU) ali za javna podjetja oziroma podjetja s posebnimi ali izključnimi pravicami (člen 106(1) PDEU), in ugotavljalo, ali je sporna nacionalna ureditev združljiva z njimi (
18
).
38.
V tej zvezi naj dodam, da je Sodišče v sodbi Becu in drugi (
19
) belgijsko zakonodajo o pristaniških delavcih že preučilo glede na člen 106(1) PDEU v povezavi s členoma 101 PDEU in 102 PDEU. Tedaj je ugotovilo, da na podlagi teh določb posamezniki ne morejo nasprotovati uporabi ureditve države članice, v skladu s katero se morajo zaposlovati le priznani pristaniški delavci, kot so ti iz zakona iz leta 1972, in jim morajo izplačevati plačilo, ki znatno presega plače njihovih zaposlenih ali plače, ki jih izplačujejo drugim delavcem. (
20
)
39.
Zato je glede na vsebino predložitvenega sklepa v osnovi treba razlagati člen 49 PDEU, da se preveri, ali je z njim v nasprotju nacionalna ureditev z zgoraj opisanimi značilnostmi. Poleg tega bo treba upoštevati člen 45 PDEU o prostem gibanju delavcev.
C.
Primarno pravo ali harmonizacijska pravila?
40.
Zakonodajalec Unije je pravila o izvajanju pristaniških storitev harmoniziral šele s sprejetjem Uredbe 2017/352 (
21
). Prejšnji poskusi (leta 2004 in 2007) sprejetja direktiv o tej temi so bili neuspešni, in sicer predvsem zaradi odpora sindikatov prekladalcev, ki so nasprotovali uvedbi možnosti „samoizvajanja“ (self-handling) (
22
).
41.
Predlog Komisije je vseboval ta način izvajanja opravil natovarjanja in raztovarjanja v pristaniščih, v skladu s katerim te dejavnosti opravljajo delavci same ladijske družbe (ali nepriznani delavci, ki jih neposredno zaposlijo ladjarji ali ponudniki pristaniških storitev). (
23
)
42.
Iz besedila Uredbe 2017/352 je bilo, kot sem že opozoril (
24
), izključeno jedro delovnopravnih vidikov pristaniških storitev: v členu 9(1) te uredbe je določeno, da ta „ne vpliva na uporabo socialno- in delovnopravnih predpisov držav članic“ (
25
). Zakonodajalec Uredbe se je torej odločil, da ne bo posegal v ključne vidike pravne ureditve v zvezi s prekladalci (
26
). Zato je treba nacionalne določbe s tega področja preizkusiti neposredno glede na primarno pravo Unije.
43.
Upoštevna bi bila lahko razlaga Direktive 2005/36/ES o priznavanju poklicnih kvalifikacij (
27
), čeprav v predložitvenih sklepih ni omenjena.
D.
Povezanost obeh predlogov za sprejetje predhodne odločbe
44.
Ker sta predloga za sprejetje predhodne odločbe (C‑407/19 in C‑471/19) tesno povezana, sta bila za obravnavo združena. Vendar sta vidika, s katerih so vprašanja v njima postavljena, drugačna: Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) presoja skladnost zakonov z belgijsko ustavo, medtem ko Raad van State (državni svet) preverja zakonitost določb podzakonskih aktov.
45.
V zadevi C‑471/19 se postavlja vprašanje o tem, ali sta s členom 49 PDEU skladna člena zakona iz leta 1972, pri čemer je upoštevno dejansko stanje, nastalo leta 2011, ko se je uporabljal kraljevi odlok z dne 5. julija 2004 v različici pred spremembami, uvedenimi leta 2016.
46.
Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) namreč sprašuje, ali sta s členom 49 PDEU (ter členoma 15 in 16 Listine) skladna člena 1 in 2 zakona iz leta 1972, in sicer sama po sebi in ne glede na njune izvedbene predpise (
28
).
47.
V zadevi C‑407/19 se vprašanje o tej skladnosti postavlja v zvezi z izvedbenimi predpisi, ki so bili uvedeni s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016.
V. Prvo vprašanje za predhodno odločanje v zadevi C‑471/19
48.
Najprej bom preučil skladnost nacionalnega zakona, na podlagi katerega je za opravljanje pristaniških del mogoče zaposliti le „priznane“ delavce, s členom 49 PDEU. Nato bom v zvezi s tem obravnaval člena 15 in 16 Listine. Uporaba načela enakosti je zajeta v členu 49 PDEU in je torej ni treba posebej obravnavati.
A.
Omejitev zaposlovanja pristaniških delavcev kot omejitev pravice do ustanavljanja
49.
Pri tem gre za izvrševanje pravice do ustanavljanja (člen 49 PDEU) podjetij, ki hočejo izvajati dejavnosti v belgijskih pristaniščih, vendar želijo zaposliti delavce, ki niso priznani prekladalci. Edinole ti lahko, kot je bilo že pojasnjeno, opravljajo pristaniška dela.
50.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče pomeni omejitev v smislu člena 49 PDEU vsak nacionalni ukrep, ki bi – tudi če se uporabi brez razlikovanja glede na državljanstvo – prepovedoval, oviral ali zmanjšal privlačnost izvrševanja svobode ustanavljanja s strani državljanov Unije, ki je zagotovljena s Pogodbo. (
29
)
51.
Z belgijsko ureditvijo se neposredno ne diskriminira na podlagi državljanstva, saj se enako uporabljala za belgijska podjetja in za podjetja iz drugih držav članic, ki želijo ustanoviti poslovno enoto in zagotavljati svoje storitve v pristaniških območjih. Vendar morajo vsa podjetja za opravljanje svoje dejavnosti zaposlovati priznane delavce in ne morejo uporabiti lastnih (ali katerih koli drugih nepriznanih) delavcev.
52.
To pravilo ima zato negativne posledice za podjetja iz drugih držav članic, ki želijo ustanavljati v belgijskih pristaniških območjih, saj za izvajanje svojih dejavnosti ne morejo svobodno in na drugačne načine zaposliti delavcev. S tem pravilom se tem podjetjem torej lahko prepreči ali se jih odvrne od tega, da v belgijskih pristaniščih zaradi opravljanja poslovne dejavnosti vzpostavijo enoto. (
30
)
53.
Tako je tudi mnenje – s katerim se strinjam – predložitvenega sodišča. Priznava, da se podjetjem iz drugih držav članic z obveznostjo, da kot prekladalce zaposlijo le pristaniške delavce, ki so vključeni v pool, in sicer pod pogoji, na katere pristaniška podjetja nimajo vpliva, ter obveznostjo včlanitve v organizacijo, ki zastopa delodajalce, preprečuje ali se jih odvrača od ustanavljanja v belgijskih pristaniških območjih (
31
).
54.
Iz sodbe Komisija/Španija nedvoumno izhaja, da taki ukrepi pomenijo omejitev svobode ustanavljanja (
32
). Zato menim, da mi o tem ni treba širše razpravljati.
B.
Utemeljitev omejitve
55.
Omejitve svobode ustanavljanja, ki se uporabijo brez diskriminacije na podlagi državljanstva, je mogoče utemeljiti z nujnimi razlogi v splošnem interesu, če se z njimi lahko zagotovi uresničitev želenega cilja in ne presegajo tega, kar je nujno za njegovo dosego. (
33
)
56.
Predložitveno sodišče je v svojem sklepu navedlo enake nujne razloge v splošnem interesu, na katere se je belgijska vlada sklicevala v svojem stališču. (
34
) Ti so:
–
potreba po zagotavljanju varnosti v pristaniščih in preprečevanju nesreč pri delu;
–
potreba po tem, da je glede na nihanje povpraševanja po delu v pristaniških območjih na razpolago specializirana delovna sila, za katero je hkrati značilna produktivnost, strokovnost in konkurenčnost;
–
zagotavljanje enakega obravnavanja pristaniških delavcev v zvezi s socialnimi pogoji.
57.
Sodišče je v zvezi z varnostjo v pristaniščih ugotovilo, da pomeni nujno zahtevo v splošnem interesu. (
35
) V obravnavanem primeru je sklicevanje na varnost v pristaniščih povezano s preprečevanjem nesreč, ker se šteje, da gre za dejavnost, z izvajanjem katere je povezano precejšnje tveganje.
58.
Belgijska vlada in tožeča podjetja v zvezi z nevarnostjo pristaniških del zagovarjajo nasprotujoča si stališča:
–
Belgijska vlada trdi, da do nevarnosti nesreč ne prihaja le pri natovarjanju in raztovarjanju plovil v ožjem smislu, ampak tudi pri različnih dejavnostih, ki so s tem neločljivo povezane. (
36
)
–
Tožeči podjetji pa trdita, da se je nevarnost pristaniških del z razvojem tehnologije zelo zmanjšala (
37
). Menita, da belgijski organi pretovor plovil, ki je kompleksnejša dejavnost, izenačujejo z drugimi, manj tveganimi dejavnostmi (kot je natovarjanje in raztovarjanje tovornjakov in vlakov, ki prispejo v pristanišče, ali uskladiščenje in zlaganje blaga v depo), ki jih običajni delavci zunaj pristaniških območij izvajajo, ne da bi se zahtevala predhodna pridobitev priznanja. Po njunem mnenju dejavnosti zaradi njihovega prekrivanja v pristaniščih ne postanejo nevarnejše.
59.
Dokončna presoja teh utemeljitev je naloga predložitvenega sodišča; vendar ne izključujem, da je s pristaniškimi deli še danes povezana tolikšna raven tveganja, da se organi države članice lahko upravičeno odločijo sprejeti pravila, s katerimi se zagotovi varnost na pristaniških območjih.
60.
Mednarodna organizacija dela (v nadaljevanju: MOD) je pripravila priporočila, iz katerih je razvidna nevarnost pristaniških del (
38
). Čeprav priznava izboljšave na tem področju, pa navaja, da „se še vedno šteje, da je s pristaniškim delom povezano zelo veliko tveganje nesreč“ (
39
).
61.
Varnost v pristaniščih, razumljeno kot cilj, usmerjen v preprečevanje nesreč, je mogoče šteti za nujno zahtevo v splošnem interesu. Kot taka bi lahko pomenila utemeljitev omejitve dostopa do pristaniškega dela, vključno z omejitvami v zvezi s pogoji zaposlovanja oseb, ki ga opravljajo.
62.
Sodišče je zaščito delavcev prav tako na splošno štelo za enega od nujnih razlogov v splošnem interesu, na podlagi katerih je mogoče utemeljiti omejitve svobode ustanavljanja. (
40
)
63.
Belgijska vlada se sklicuje na varstvo delovnih razmer že priznanih pristaniških delavcev, ki so vključeni v pool, v razmerju do teh, ki takega priznanja niso pridobili in se niso vključili v pool. Menim, da ta argument ne zadostuje za utemeljitev trditve, da je zaradi varstva teh delavcev upravičena omejitev zaposlovanja prekladalcev, na podlagi katere se enim daje prednost pred drugimi, kot je določeno v zakonu iz leta 1972.
64.
Podlaga za tak ukrep bi do neke mere lahko bila Konvencija št. 137 o pristaniškem delu, ki je bila 25. junija 1973 v Ženevi sprejeta v okviru MOD (v nadaljevanju: Konvencija št. 137) (
41
) in katere člen 3(2) določa, da imajo registrirani pristaniški delavci prednost pri opravljanju del v pristaniščih. Konvencija določa pravila za zaščito takih registriranih prekladalcev.
65.
Vendar je Konvencija št. 137 tehnična konvencija MOD, ki je v provizoričnem položaju, saj jo je ratificiralo le 25 držav (pravzaprav samo 24, ker jo je Nizozemska leta 2006 odpovedala), vključno z 11 državami članicami Unije, med katerimi pa ni Belgije (
42
). Poleg tega gre za konvencijo, ki se je zaradi tehnološkega razvoja pristaniškega dela prenehala posodabljati in katere mehanizem registracije pristaniških delavcev je včasih deloval kot sistem rezerve ali poklicni monopol, ki je koristil le eni skupini delavcev (
43
).
66.
Unija ni pogodbenica Konvencije št. 137 in Sodišče se v sodbi Komisija/Španija (
44
) o njenem vplivu na pravo Unije ni opredelilo, čeprav se je Kraljevina Španija nanjo sklicevala za utemeljitev svojega nacionalnega sistema zaposlovanja prekladalcev, ki je bil nazadnje razglašen za nezdružljiv s členom 49 PDEU. S provizoričnim položajem Konvencije št. 137 je pojasnjeno, zakaj njena vsebina – drugače kot pri drugih konvencijah MOD (
45
) – prav tako ni bila privzeta v sporazumih, sklenjenih med socialnimi partnerji na mednarodni ravni, da bi bila nato vključena v direktive Unije.
67.
Na podlagi navedenega sklepam, da bi bila omejitev zaposlovanja prekladalcev, ki temelji na zahtevi po priznanju, lahko upravičena le zaradi zaščite varnosti v pristaniščih, torej zaradi preprečevanja – glede na stopnjo tveganja v njih – nesreč v pristaniških območjih.
68.
Zaradi potrebe po tem, da se za izvajanje pristaniških del zagotovi delovna sila, pa – če bi se lahko štela za nujno zahtevo – ni nujno treba vzpostaviti zaprtega kvotnega sistema, kakršen je ta, ki je predmet obravnave v tej zadevi. Za stabilno zadovoljevanje te potrebe bi bilo mogoče uporabiti pristaniške centre za zaposlovanje, agencije za zagotavljanje začasnega dela ali druge načine, ki niso tako togi, kot ta sistem.
C.
Sorazmernost omejitve
69.
Nacionalni ukrep, s katerim je omejena pravica ustanavljanja, je – če je utemeljen z nujno zahtevo – dopusten le, če se z njim upošteva načelo sorazmernosti. S tega vidika mora biti njegova vsebina nujna za zagotovitev uresničitve cilja varnosti v pristaniščih, v smislu da istega rezultata ni mogoče doseči z manj omejujočimi in enako učinkovitimi pravili. (
46
)
70.
Člena 1 in 2 zakona iz leta 1972 določata le mehanizem priznavanja kot instrument za nadzor in omejevanje zaposlovanja prekladalcev. Ne določata pa podrobnih pravil za njegovo izvajanje.
71.
Menim, da bi bilo mogoče sprejeti, da je s tema določbama, če se ju obravnava ločeno, spoštovano merilo sorazmernosti. Samo predhodno priznanje prekladalcev kot pogoj za njihovo zaposlitev bi lahko bilo primeren ukrep za zaščito varnosti pristaniških del (
47
).
72.
Vendar je vse odvisno od tega, kako so oblikovana pravila za dodelitev priznanja. Dopustna bi bila taka, ki temeljijo na objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih, na podlagi katerih lahko prekladalci iz drugih držav članic dokažejo, da v svoji matični državi izpolnjujejo zahteve, ki so enakovredne tem, ki veljajo za nacionalne pristaniške delavce (
48
).
73.
Priznanje, potrebno za zaposlitev prekladalcev v belgijskih pristaniščih, bi se lahko razširilo na vse te, ki so v svoji matični državi pridobili enakovredno poklicno usposabljanje (
49
), ki ustreza – na primer – smernicam, ki jih je opredelila MOD (
50
). Na podlagi tega usposabljanja bi oseba pridobila poklicni naziv, ki bi ji omogočal opravljanje pristaniških del (
51
).
74.
Sodišče je v sodbi Komisija/Španija (
52
) menilo, da so obstajale možnosti, s katerimi bi se svoboda ustanavljanja omejila manj kot z ukrepi, ki so bili določeni z nacionalno ureditvijo (
53
) in med katerimi je bila obveznost, da se prednostno zaposlijo delavci, ki jih zagotovi določena delniška družba.
75.
Sodišče je tedaj v zvezi z možnostmi zaščite varstva pristaniških delavcev kot manj omejevalne štelo te, ki jih je predlagala Komisija, in sicer možnost, da „[…] sama podjetja za manipulacijo blaga – ker lahko svobodno zaposlujejo delavce za nedoločen ali določen čas – upravljajo urade za zaposlovanje, ki jim morajo zagotoviti delovno silo, in organizirajo usposabljanje teh delavcev, ali možnost vzpostavitve rezerve delavcev, ki jo upravljajo zasebna podjetja, ki delujejo kot agencije za zagotavljanje začasnega dela in podjetjem za manipulacijo blaga zagotavljajo delavce“ (
54
).
76.
Za zagotovitev varnosti v pristaniščih bi bilo tem alternativnim možnostim mogoče dodati to, da morajo imeti pristaniški delavci za to, da se jih šteje kot primerne za zaposlitev, zadostno poklicno usposabljanje, ki je po potrebi izkazano s potrdili o poklicni usposobljenosti.
77.
Člena 1 in 2 zakona iz leta 1972 pa ne bi prestala preizkusa sorazmernosti, če bi zaradi pravil za njuno izvajanje nastal monopol nad priznavanjem – kot pogojem za zaposlitev – prekladalcev, ki bi ga nadzorovale sindikalne organizacije in združenja delodajalcev pristaniških območij.
78.
Tako je bilo pri belgijski ureditvi, sprejeti v okviru izvajanja zakona iz leta 1972, za katero je Komisija menila, da je v nasprotju s pravom Unije, in zato začela postopek zaradi neizpolnitve. (
55
) S to ureditvijo (zlasti s kraljevim odlokom z dne 5. julija 2004) je bil vzpostavljen mehanizem priznavanja prekladalcev, ki ni bil skladen z načelom sorazmernosti. Zlasti ni bil nujen za izboljšanje varnosti v pristaniščih, ki jo je bilo mogoče zagotoviti z ukrepi, s katerimi je bila pravica do ustanavljanja omejena v manjšem obsegu.
79.
Te ureditve ne bom izčrpno (
56
) preučil, ampak bom le izpostavil več njenih elementov, s katerimi je bila nesorazmerno omejena pravica do ustanavljanja in kršen člen 49 PDEU.
80.
Prvič, šlo je za zaprt model zaposlovanja prekladalcev (closed shop), v katerem so imele sindikalne organizacije privilegiran položaj. Priznanje prekladalcev za vključitev v splošen pool ali pool logističnih delavcev je dodeljevala komisija vsakega pristanišča, ki so jo v enakih deležih sestavljali zastopniki sindikatov in lokalne skupnosti delodajalcev.
81.
Zdi se, da so v praksi (
57
) sindikalne organizacije povsem nadzorovale mehanizem priznavanja novih prekladalcev v vsakem pristanišču, in sicer do te mere, da so morali kandidate predlagati sindikati ali da so se morali kandidati vanje včlaniti, če jih je predlagalo združenje delodajalcev (
58
).
82.
Drugič, korporativizem modela je bil okrepljen z monopolom, ki je bil s členom 3a zakona iz leta 1972 lokalnim združenjem delodajalcev priznan v zvezi z zaposlovanjem prekladalcev (
59
). V vsakem pristanišču je obstajala ena sama organizacija delodajalcev, v katero je morala biti včlanjena večina delodajalcev, de facto pa je udeležba v njej postala skoraj obvezna.
83.
S tem je bilo onemogočeno, da bi pristaniške delavce neposredno zaposlovala podjetja, ki so potrebovala njihove storitve. Vzpostavljeno je bilo tristransko razmerje, v katerem je lokalno združenje delodajalcev zagotavljalo uporabo pravil delovnega prava, ki so veljala v ustreznem pristanišču.
84.
Tretjič, zaprt sistem zaposlovanja je bil okrepljen s kolektivnimi pogodbami, ki so bile v vsakem pristanišču izpogajane med sindikati in lokalno skupnostjo delodajalcev. Posledica teh kolektivnih pogajanj so bili tako imenovani „kodeksi“, sprejeti v vsakem pristanišču, v katerih je bil utrjen nadzor nad mehanizmom zaposlovanja prekladalcev. Tako je bila ovirana celo njihova mobilnost med različnimi belgijskimi pristanišči, saj je bilo priznanje dodeljeno le za delo v enem samem pristanišču.
85.
Četrtič, sindikati in poklicne organizacije so monopolizirali programe usposabljanja, ki so jih morali opraviti kandidati za prekladalce. To usposabljanje za opravljanje dela pristaniškega delavca so izvajale iste organizacije, ki so nadzirale odločanje o priznanju (
60
).
86.
Nazadnje, s kraljevim odlokom z dne 12. januarja 1973 je bila v okviru izvajanja zakona iz leta 1972 določena nesorazmerna vsebinska in zemljepisna razmejitev pristaniških območij:
–
Z vsebinskega vidika so bile z njim kot pristaniške naloge opredeljene naloge, ki jih na pristaniških območjih vsi delavci in njihovi delodajalci izvajajo kot glavno ali pomožno dejavnost (
61
) ter druge pomožne storitve, povezane z blagom, kot sta označevanje ali tehtanje. Z mnogimi od teh dejavnosti je bilo povezano manjše tveganje kot pri samem natovarjanju in raztovarjanju blaga s plovila, kar je podjetjem iz drugih držav članic oteževalo, da bi v belgijskih pristaniščih zaradi opravljanja tovrstnih storitev ustanovile poslovno enoto.
–
Z geografskega vidika je bila zamejitev pristaniških območij zelo široka in je zajemala zemljišča ob pomolih skupaj s skladišči in proizvodnimi obrati ter celo stanovanjskimi območji. (
62
)
87.
Omejevalni učinek te široke vsebinske in geografske zamejitve pristaniških del je okrepil omejevalni učinek ukrepa iz členov 1 in 2 zakona iz leta 1972.
88.
Skratka, če se ta člena presojata v njunem širšem normativnem okviru (tem, ki je oblikovan s kraljevim odlokom z dne 5. julija 2004 in predhodnimi predpisi), kakršen je opisan zgoraj, se ne more šteti, da je priznavanje prekladalcev kot instrument za nadzor in omejevanje njihovega zaposlovanja skladno s členom 49 PDEU. Tako je, ker zaprt mehanizem zaposlovanja, ki ga nadzorujejo sindikati in organizacije delodajalcev v vsakem pristanišču, pomeni nesorazmerno omejitev svobode ustanavljanja podjetij iz drugih držav članic.
89.
Bi pa bila, kot sem že navedel, dopustna pravila o priznavanju, ki bi temeljila na objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih ter na podlagi katerih bi lahko prekladalci iz drugih držav članic dokazali, da v matični državi izpolnjujejo zahteve, ki so enakovredne tem, ki veljajo za državljane države pristanišča.
D.
Skladnost s členoma 15 in 16 Listine
90.
Omejitev v smislu člena 49 PDEU posledično vpliva na svoboščini iz člena 15(2) (svoboda ustanavljanja) in člena 16 (svoboda gospodarske pobude) Listine. Obe določbi napotujeta zlasti na člen 49 PDEU (
63
).
91.
Analiza skladnosti belgijske zakonodaje, s katero je omejeno zaposlovanje prekladalcev, s členoma 15(2) in 16 Listine bi se torej ujemala s to, ki sem jo zgoraj opravil v zvezi s členom 49 PDEU.
VI. Drugo vprašanje za predhodno odločanje v zadevi C‑471/19
92.
Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) želi za primer, če bi bil odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, izvedeti, ali lahko učinke členov 1 in 2 zakona iz leta 1972 zaradi preprečitve pravne negotovosti in socialnih nemirov ohrani, dokler belgijski zakonodajalec svoje ureditve ne uskladi s pravom Unije.
93.
Kot sem že navedel, zaradi členov 1 in 2 zakona iz leta 1972, če se ju presoja sama po sebi, ne nastane omejitev, ki je v nasprotju s členom 49 PDEU ter členoma 15(2) in 16 Listine. V tem položaju drugega vprašanja za predhodno odločanje torej ne bi bilo treba obravnavati.
94.
Drugače pa je, če se upošteva normativni corpus, ki ga tvorijo ta člena in predpisi za njuno izvajanje (kraljevi odlok z dne 5. julija 2004) in ki po mojem mnenju ni skladen s pravom Unije. Vendar ta normativna celota ne velja več, saj jo je belgijska država z odlokom z dne 10. julija 2016 spremenila, da bi ugodila zahtevam Komisije.
95.
Vprašanje bi bilo mogoče preoblikovati tako, da bi se ga omejilo na začasno ohranitev učinkov normativne celote, sestavljene iz členov 1 in 2 zakona iz leta 1972 ter pravil za njuno izvajanje iz kraljevega odloka z dne 10. julija 2016. Treba bi bilo torej izhajati iz tega, da so ta nova pravila – enako kot ta iz kraljevega odloka iz leta 2004 – prav tako v nasprotju s členom 49 PDEU, kar bom preučil spodaj.
96.
Sodišče lahko izjemoma in iz nujnih razlogov pravne varnosti začasno odloži učinek izrinjenja, ki ga ima pravilo Unije v razmerju do nacionalnega prava, ki je v nasprotju z njim (
64
).
97.
Odločitev o tem je izključna prerogativa Sodišča, ki je navedlo, da se nacionalnim sodiščem to, da začasno odložijo uporabo načela primarnosti in ohranijo učinke nacionalnega pravila, ki je v nasprotju s pravom Unije, omogoči glede na okoliščine obravnavanega primera. Podana mora biti nujna zahteva v splošnem interesu, na podlagi katere je mogoče upravičiti tak odlog, in spoštovani morajo biti strogi pogoji. (
65
)
98.
V več sodbah je bilo dovoljeno, da se učinek neuporabe, ki je neločljivo povezan z načelom primarnosti, odloži in začasno ohrani učinkovanje nacionalnih določb, ki so v nasprotju z določbami okoljskega prava Unije procesnopravne narave (konkretno teh, s katerimi je bila naložena obveznost izvedbe okoljske presoje) (
66
).
99.
V zadevi Winner Wetten (
67
) (ki se je nanašala na nemško zakonodajo o monopolu na področju športnih stav) pa je bila kršitev prava Unije vsebinska. Ta dejavnik ni bil ovira za to, da je Sodišče – implicitno (
68
) – dopustilo možnost odložitve učinkov svoje sodbe, pri čemer se je po analogiji sklicevalo na sodno prakso v zvezi z ohranitvijo učinkov akta Unije, ki je bil razglašen za ničen ali glede katerega je bila ugotovljena neveljavnost (čeprav začasne ohranitve nemške ureditve ni bilo mogoče utemeljiti z varstvom družbenega reda in državljanov pred nevarnostmi, povezanimi z igrami na srečo). (
69
)
100.
Soglašam s Komisijo, da v obravnavanem primeru prav tako ni zadostnih razlogov za začasno ohranitev učinkovanja zadevnega belgijskega normativnega okvira. To ni utemeljeno niti z domnevno pravno negotovostjo niti z morebitnimi socialnimi nemiri, ki jih omenja predložitveno sodišče.
101.
Belgijska vlada se sklicuje tudi na sodno prakso v zvezi s časovno omejitvijo učinkov predhodnih odločb Sodišča, ki so se nanašale na pretekle pravne položaje.
102.
Te sodne prakse (na katero se predložitveno sodišče ne sklicuje) v tej zadevi ni mogoče uporabiti, saj nista podana zahtevana bistvena elementa, in sicer dobra vera zainteresiranih in nevarnost resnih težav. (
70
)
103.
Sklicevanja na dobro vero ni mogoče sprejeti, saj je bila belgijska zakonodaja o pristaniškem delu predmet nadzora in tožbe Komisije zaradi neizpolnitve obveznosti, za katero ta priznava, da jo je umaknila iz političnih razlogov (
71
). Poleg tega je bila po sodbi Komisija/Španija skladnost te zakonodaje s členom 49 PDEU več kot vprašljiva.
104.
Nevarnost resnih težav prav tako ni podana: za tako nevarnost ni mogoče šteti nezadovoljstva priznanih prekladalcev (tudi če bi pomenilo možnost stavk, na katero se sklicuje belgijska vlada) zaradi sprememb, ki so nujne za izboljšanje zaprtega sistema zaposlovanja, ki jim je v korist, a je v nasprotju s pravom Unije.
VII. Zadeva C‑407/19
A.
Splošni preudarki o novem normativnem okviru, sprejetem s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, glede na člena 49 PDEU in 45 PDEU
105.
Raad van State (državni svet) s sedmimi vprašanji za predhodno odločanje Sodišče med drugim prosi, naj pojasni, ali je s členoma 45 PDEU in 49 PDEU (
72
) skladnih več elementov ureditve za izvajanje zakona iz leta 1972, določene s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016.
106.
Kot sem že pojasnil, je Komisija 28. marca 2014 zoper Belgijo uvedla postopek zaradi neizpolnitve obveznosti, ker je bila po njenem mnenju nacionalna ureditev organizacije dela v pristaniščih v nekaterih ključnih vidikih v nasprotju s pravom Unije, zlasti s pravico do ustanavljanja.
107.
V skladu z navedbami predložitvenega sodišča po uradnem opominu Komisije niso bili spremenjeni niti zakon iz leta 1972 niti njegova bistvena načela. Vendar je belgijska država sprejela kraljevi odlok z dne 10. julija 2016, s katerim se je odzvala na pomisleke Komisije, in ta je iz političnih razlogov (
73
) sklenila, da bo postopek 17. maja 2017 ustavila.
108.
Glavni elementi novega sistema zaposlovanja prekladalcev (
74
) so:
–
še vedno obstaja zahteva, da mora vse pristaniške delavce, ki ne opravljajo logističnih dejavnosti, priznati upravna komisija, ustanovljena v okviru podkomisije, pristojne za vsako belgijsko pristaniško območje. Ta komisija je paritetno sestavljena iz predstavnikov pooblaščenih lokalnih združenj delodajalcev in predstavnikov sindikatov zadevnega pristanišča.
–
Zahteva vključenosti v pool je odpravljena za zaposlovanje novih pristaniških delavcev, ki opravljajo logistične dejavnosti, uveden pa je pogoj pridobitve varnostnega spričevala. Delavci v logistiki, ki so bili vključeni v prejšnji pool, se še naprej štejejo za priznane delavce.
–
Za pristaniške delavce, ki ne delajo v logistiki, je ohranjen splošni pool in zahteva po priznanju. Oseba lahko zanj zaprosi za to, da se jo pripusti v pool, ali za to, da jo delodajalec neposredno zaposli zunaj poola (
75
).
–
Urejeni so pogoji za pridobitev priznanja, vključno z zahtevami glede usposabljanja in kvalifikacije ter zahtevo po uspešni izvedbi zdravstvenega in psihološkega testa.
–
Paritetna upravna komisija nove delavce pripusti v pool glede na potrebe po delovni sili. Delavci v poolu so v njem še naprej kot priznani delavci.
109.
S to metodo zaposlovanja pristaniških delavcev se še vedno omejuje svoboda ustanavljanja, določena v členu 49 PDEU. Preudarki, ki sem jih navedel v okviru analize prvega vprašanja za predhodno odločanje v zadevi C‑471/19, v celoti veljajo tudi za to metodo.
110.
Argumente, ki jih je Sodišče navedlo v sodbi AGET Iraklis (
76
) (o javnem posegu v zvezi s kolektivnimi odpusti v podjetjih pristaniškega sektorja), je, čeprav so bili podani v drugačnih okoliščinah, mogoče mutatis mutandis prenesti na ukrepe iz kraljevega odloka z dne 10. julija 2016.
111.
Ti ukrepi pomenijo tudi „velik poseg v nekatere svoboščine, ki jih imajo na splošno gospodarski subjekti, […] [in sicer svobodo], da zaposlujejo delavce, da bi lahko opravljali svojo dejavnost, [ter] svobodo, da iz lastnih razlogov prenehajo dejavnost svoje poslovne enote“. (
77
)
112.
Zanje je mogoče uporabiti tudi razlogovanje iz sodbe Komisija/Španija, saj gre za ukrepe, ki „tuja podjetja za manipulacijo blaga prisilijo k prilagoditvi, ki ima lahko zanje finančne posledice in jih lahko ovira pri njihovem delovanju, zaradi česa se lahko podjetja iz drugih držav članic odvrne od ustanavljanja v […] pristaniščih“ (
78
).
113.
Poleg tega je lahko zaradi katerega od elementov te ureditve ovirano prosto gibanje pristaniških delavcev iz drugih držav članic, ki se želijo zaposliti v belgijskih pristaniščih, s čimer je kršen člen 45 PDEU. Pristop, ki je v sodni praksi v zvezi s to svobodo privzet za obravnavo skladnosti nacionalnih omejevalnih ukrepov, se ujema s tem, ki se uporablja za svobodo ustanavljanja.
114.
V skladu s sodno prakso Sodišča je namen vseh določb PDEU o prostem gibanju oseb ta, da se državljanom Unije olajša opravljanje različnih poklicnih dejavnosti na ozemlju Unije. Te določbe nasprotujejo ukrepom, ki bi lahko postavili v slabši položaj te državljane, ki želijo opravljati gospodarsko dejavnost na ozemlju druge države članice (
79
).
115.
Tako določbe, ki državljanu države članice onemogočajo, da bi zapustil matično državo zaradi izvrševanja pravice do prostega gibanja, ali ga od tega odvračajo, pomenijo oviro za to svoboščino, čeprav veljajo ne glede na državljanstvo zadevnega delavca (
80
).
116.
Načelo enakega obravnavanja, določeno v členu 45 PDEU, ne prepoveduje le očitne diskriminacije na podlagi državljanstva, ampak tudi vse prikrite oblike diskriminacije, ki z uporabo drugih meril razlikovanja dejansko povzročijo enak rezultat. Določbo nacionalnega prava je treba, če ni objektivno upravičena in sorazmerna z zastavljenim ciljem in čeprav se uporablja brez razlikovanja glede na narodnost, šteti za posredno diskriminatorno, če lahko že sama po sebi bolj prizadene delavce migrante kot domače delavce in če so posledično lahko delavci migranti še posebej oškodovani (
81
).
117.
Z ukrepi, ki jih je predložitveno sodišče navedlo v svojih sedmih vprašanjih (z izjemo tega iz petega vprašanja), se lahko, čeprav niso neposredno diskriminatorni na podlagi državljanstva, ovira ali zmanjšuje privlačnost izvrševanja prostega gibanja znotraj Unije pristaniških delavcev iz drugih državah.
118.
Nujni zahtevi v splošnem interesu, na kateri se belgijska država sklicuje za utemeljitev teh ukrepov, s katerimi so določena odstopanja od splošnega sistema delovnega prava, ki se uporablja v tej državi, sta varnost v pristaniščih in varstvo pravic pristaniških delavcev. (
82
)
119.
Oba interesa sta bila, kot sem že navedel, v sodni praksi Sodišča sprejeta kot nujni zahtevi; vendar je treba ugotoviti, ali je ureditev iz kraljevega odloka z dne 10. julija 2016 skladna z načelom sorazmernosti, torej ali je nujna za doseganje teh ciljev v splošnem interesu in ali ne obstajajo manj omejujoče alternative za njuno uresničitev.
120.
Vsakega od ukrepov, ki jih je opisal Raad van State (državni svet), bom preučil ob upoštevanju navedb, ki jih je podal. Če bodo te navedbe nezadostne, bom opisal le minimalne smernice za to, da bo lahko to sodišče, ki razpolaga z vsemi podatki, potrebnimi za izčrpno presojo, opravilo preizkus sorazmernosti.
B.
Priznanje prekladalcev z odločbo paritetne upravne komisije (prvo vprašanje za predhodno odločanje)
121.
Člen 1 kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, določa, da pristaniške delavce v vsakem pristaniškem območju priznava upravna komisija, ki je v enakih deležih sestavljena iz predstavnikov organizacije delodajalcev in sindikatov tega območja.
122.
Najbolj izrazite značilnosti delovanja teh komisij so:
–
Prošnje za priznanje se predložijo pisno na obrazcu, v katerem se navede, ali se vlagajo za zaposlitev v poolu ali zunaj poola.
–
Pristaniški delavci se v pool priznajo ali ne glede na „potrebo po delovni sili“. To priznanje se dodeli za določen ali nedoločen čas, podrobna pravila o trajanju pa se opredelijo s kolektivno pogodbo.
123.
Tožeči podjetji trdita, da je v tem sistemu več elementov, ki v delu, ki se nanaša na priznavanje pristaniških delavcev, ki ne opravljajo logističnih dejavnosti, niso v skladu s pravom Unije, in sicer:
–
Zaradi sestave upravne komisije lahko pooblaščena lokalna združenja delodajalcev in sindikati, osnovani v pristanišču, popolnoma nadzorujejo dostop do dela prekladalcev („closed shop“). Posledica tega je lahko umetna segmentacija trga pristaniškega dela s strani monopolnih subjektov.
–
Za pripustitev ali nepripustitev novih delavcev v pool se uporablja gospodarsko merilo (potreba po delovni sili).
–
V postopku niso zagotovljena osnovna postopkovna jamstva; ni namreč določen rok, v katerem mora upravna komisija odločiti, ta mora svojo odločitev sprejeti soglasno, pravnih sredstev zoper njene sklepe ali molk pa ni ali niso zadostna.
124.
Upravna komisija, ki v vsakem pristanišču dodeljuje priznanje prekladalcem znotraj in zunaj poola, dejansko izdaja dovoljenja za opravljanje gospodarske dejavnosti, in sicer dejavnosti pristaniškega delavca.
125.
S členom 49 PDEU se ne zahtevajo posebna jamstva glede ustanovitve in delovanja komisije, ki sprejema odločitve o možnosti opravljanja poklicne dejavnosti. Ker pa tako dovoljenje samo po sebi pomeni omejitev svobode ustanavljanja, bo z njim načelo sorazmernosti spoštovano le, če je polje proste presoje komisije zamejeno s preglednimi in objektivnimi merili, da se prepreči, da bi svoje naloge izvajala arbitrarno (
83
).
126.
Komisija, ki izdaja taka dovoljenja (priznanja), mora poleg tega ohraniti svojo nepristranskost, ki je lahko postavljena pod vprašaj, če so v njej udeleženi in imajo odločilen glas subjekti zadevnega trga ali njihovi predstavniki (
84
). Neodvisnost te komisije od teh subjektov pomeni zagotovilo, da pri odločanju ne bo navzkrižja interesov (
85
).
127.
Kot je bilo pojasnjeno zgoraj, sta sestava in delovanje upravnih komisij, ki odločajo o prošnjah za priznanje pristaniških delavcev, pod nadzorom subjektov, ki so že v pristaniščih in jih predstavljajo sindikati delavcev in lokalno združenje delodajalcev.
128.
Ob taki sestavi je malo verjetno, da njeni člani ne bodo izpostavljeni navzkrižju interesov in da bodo lahko objektivno, nepristransko in nearbitrarno presojali prošnje za priznanje novih prekladalcev.
129.
Čeprav je za končno presojo pristojno predložitveno sodišče, ki razpolaga z vsemi podatki, pa si je težko zamisliti, da bi bilo lahko ravnanje takih paritetnih komisij pri odločanju o priznanju prekladalcev skladno z načelom sorazmernosti.
130.
Ta presoja je potrjena tudi z drugimi elementi ureditve upravnih komisij.
131.
Zaradi zahteve po soglasnem sprejemanju odločitev (
86
) je okrepljen nadzor subjektov, ki so že prisotni v pristaniščih, zlasti sindikatov, saj jim daje pravico veta glede pripustitve novih prekadalcev. Po mnenju tožečih družb se ta pravica veta razteza na odvzem priznanja, kar za prekladalce, ki so – kot so skorajda vsi – včlanjeni v sindikat, pomeni, da jim je delovno mesto zagotovljeno praktično za vse življenje.
132.
Ta presojo potrjuje to, da je merilo, ki se uporabi za določitev, ali naj se v pool pripustijo novi delavci, povsem gospodarsko: potreba po delovni sili. Tega dejavnika, kot bom pojasnil, ni mogoče sprejeti kot nujne zahteve v splošnem interesu, zaradi katere bi bila upravičena omejitev svobode ustanavljanja.
133.
Vendar belgijska vlada navaja, da je razlog, zaradi katerega morajo upravne komisije uporabiti merilo potrebe po delovni sili, gospodarska vzdržnost sistema poola in dodaja, da lahko podjetja od kraljevega odloka z dne 10. julija 2016 dalje zaposlujejo priznane delavce, ki niso vključeni v pool.
134.
Vendar menim, da
–
je gospodarska vzdržnost sistema poola razlog, s katerim ni mogoče upravičiti omejitve svobode opravljanja storitev (
87
);
–
bi se z dodeljevanjem priznanja v odvisnosti od potrebe po delovni sili lahko stremelo predvsem k zaščiti teh delavcev, ki so že vključeni v pool, in ohranitev prednosti, ki jih imajo glede na nove pristaniške delavce, ki si prizadevajo za vstop v pool;
–
je možnost zaposlitve priznanih delavcev, ki niso vključeni v pool, urejena zelo omejevalno: priznanje je veljavno le za čas trajanja pogodbe in delavec mora za vsako novo pogodbo pridobiti novo priznanje. Ker je pristaniško delo zelo nestalno, je običajno, da podjetja pogosto uporabljajo kratkotrajne pogodbe, za katere je uporaba prekladalcev iz poola praktično edina alternativa.
135.
Zadnji dejavnik, na podlagi katerega je razvidna nesorazmernost sistema upravnih komisij, je ta, ki se nanaša na postopek pred njimi in pravna sredstva, ki so mogoča zoper njihove odločitve ali molk. Obstoj učinkovitega sodnega nadzora se zahteva s členom 47 Listine in je upošteven pri ugotavljanju, ali omejitev svobode ustanavljanja prestane preizkus sorazmernosti (
88
).
136.
V skladu z navedbami predložitvenega sodišča ni določen skrajni rok, v katerem morajo te komisije odločiti o prošnjah. Odločajo po postopku, za katerega niso določeni roki, posebna postopkovna jamstva in jasna dolžnost obrazložitve (
89
), kar za prosilce ustvarja precejšnjo negotovost (
90
).
137.
Poleg tega je zoper njihove odločitve o priznanju mogoče le pravno sredstvo pri tribunal du travail (delovno sodišče) (
91
). Raad van State (državni svet) mora preveriti, ali so te odločitve, če se upošteva celoten okvir nacionalnega prava, lahko predmet učinkovitega sodnega nadzora.
138.
Glede na vse te elemente presoje se zavzemam za pritrdilen odgovor na prvo vprašanje za predhodno odločanje.
C.
Zdravstvene in psihološke zahteve ter zahteve v zvezi z usposabljanjem, določene za priznanje prekladalcev (drugo vprašanje za predhodno odločanje)
139.
V skladu s členom 4(1), točke 2, 3, 6 in 8, kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen oziroma uveden s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, se od delavca za priznanje kot pristaniškega delavca zahteva, da:
–
njegovo zdravstveno sposobnost ugotovi zunanja služba za preventivo in varstvo pri delu, s katero je povezana organizacija delodajalcev, ki je bila določena kot pooblaščenec;
–
je uspešno prestal psihotehnične preizkuse, ki jih je vodil organ, ki ga imenuje pooblaščena organizacija delodajalcev;
–
je obiskoval tečaj s področja varnosti pri delu in za pridobitev poklicne usposobljenosti ter opravil zaključni test; in
–
ima sklenjeno pogodbo o zaposlitvi, če gre za pristaniškega delavca, ki ni vključen v pool. (
92
)
140.
Raad van State (državni svet) sprašuje, ali so te zahteve utemeljene s ciljem zaščite varnosti v pristaniščih. Strinjam se s Komisijo, da so zahteve v zvezi z zdravstveno sposobnostjo, uspešno opravljenimi psihološkimi testi in predhodnim poklicnim usposabljanjem načeloma primerne za zagotovitev varnosti v pristaniščih.
141.
Vendar je treba te zahteve za to, da bi se lahko štele za združljive s členom 49 PDEU, oceniti z vidika preglednosti, objektivnosti in nepristranskosti. V tem smislu tožeči podjetji poudarjata, da imajo na podlagi kraljevega odloka z dne 10. julija 2016 pooblaščena organizacija delodajalcev (in sindikati) v skladu s členom 3a zakona iz leta 1972 nadzor nad zunanjo službo za preventivo in varstvo pri delu, ki potrjuje zdravstveno sposobnost kandidatov, in organom, pristojnim za izvajanje psihotehničnih testov.
142.
Predložitveno sodišče, ki razpolaga z vsemi elemente presoje, mora ugotoviti, ali je posledica tega, da imajo pooblaščene organizacije delodajalcev in sindikati nadzor nad organi, ki izdajajo potrdila o zdravstveni sposobnosti in izvajajo psihotehnične teste, neobjektivnost in nepreglednost (
93
).
143.
Pri tej presoji bo morda ustrezno upoštevati, da bi se na nenadzorovanem trgu dela kandidati za pridobitev priznanja lahko obrnili na katero koli podjetje, ki je pooblaščeno za izvedbo teh zdravniških pregledov in psihotehničnih testov.
144.
V zvezi s poklicnim usposabljanjem kot pogojem za pridobitev priznanja pa sem že navedel, da je primeren za zagotovitev varnosti v pristaniščih.
145.
Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali – kot trdita tožeči podjetji – poklicno usposabljanje, ki se od kandidatov za prekladalce zahteva za pridobitev priznanja, prav tako nadzorujejo organizacije delodajalcev in sindikati pristaniških območij, tako da vsak potencialni delavec do njega nima dostopa pod objektivnimi in enakopravnimi pogoji. Če bi bilo tako, bi lahko nastale enake nevarnosti (neobstoj nepristranskosti, navzkrižje interesov), na katere sem opozoril v okviru predloga odgovora na prvo vprašanje za predhodno odločanje.
146.
V skladu s členom 4(1), točka 6, kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom iz leta 2016, je treba za opravljanje poklicne dejavnosti pristaniškega delavca imeti določene poklicne kvalifikacije. Zdi se torej, da je v Belgiji poklic prekladalca eden od „reguliranih poklicev“ v smislu člena 3(1)(a) Direktive 2005/36 in nacionalnih predpisov za njeno izvajanje (
94
). Belgija bi morala v skladu s postopki in ob upoštevanju posebnih omejitev, določenih s to direktivo, priznati kvalifikacije pristaniških delavcev, ki so jih ti pridobili v drugih državah članicah, v katerih so opravljali to poklicno dejavnost. (
95
)
147.
Člen 4(3) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, določa, da pristaniškim delavcem iz drugih držav članic, ki v matični državi izpolnjujejo enakovredne pogoje, za pridobitev priznanja ni treba izpolnjevati zahtev, ki so v zvezi s tem določene v belgijski ureditvi.
148.
Zaradi pomanjkanja informacij (ki jih ni niti v predložitvenem sklepu niti v stališču in odgovorih belgijske vlade), je težko ugotoviti, ali je ta postopek presoje enakovrednosti poklicnih kvalifikacij prekladalcev iz drugih držav članic skladen s pravom Unije. Komisija je navedla, da ji belgijska vlada ni priglasila poklica pristaniškega delavca, da bi se ga vključilo v bazo podatkov (same Komisije) o reguliranih poklicih v smislu Direktive 2005/36.
149.
Predložitveno sodišče mora razjasniti te podrobnosti in upoštevati, da mora biti priznanje pristaniških delavcev iz drugih držav članic v vsakem primeru veljavno za vsa belgijska pristaniška območja, ne da bi ga bilo treba podaljšati za vsako novo pogodbo o zaposlitvi.
D.
Priznanje prekladalcev, ki niso vključeni v pool (tretje in četrto vprašanje za predhodno odločanje)
150.
Člen 2(3) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, določa, da je trajanje priznanja pristaniških delavcev, ki niso vključeni v pool, omejeno na trajanje njihove pogodbe o zaposlitvi.
151.
Takšna določba pomeni resno omejitev zaposlovanja pristaniških delavcev in ima odvračalne učinke. Kdor si prizadeva za priznanje kot delavec zunaj poola, mora zanj zaprositi vsakič, ko sklene pogodbo z istim ali drugim podjetjem. Tako oblikovan ukrep pomeni občutno omejitev svobode ustanavljanja in prostega gibanja delavcev.
152.
Pri pristaniških delih prevladujejo kratkotrajna dela, tako da zahteva po podaljšanju priznanja za vsako novo pogodbo neizogibno povzroči to, da delavci raje zaprosijo za vključitev v pool. Tako se zagotovi trajnost zaprtega sistema zaposlovanja (closed shop), ki ga nadzirajo sindikati in pooblaščeno združenje podjetij, in obenem oteži začetek delovanja novih podjetij iz drugih držav članic v belgijskih pristaniških območjih. (
96
)
153.
Belgijska vlada trdi, da se priznavanje delavcev zunaj poola, ki so prej že pridobili priznanje, izvede hitro ter da se vzpostavlja elektronska baza (imenovana „Portunus“) za pospešitev tega postopka in preprečitev zakasnitev. (
97
)
154.
Kljub temu se mi še vedno zdi nesorazmerno, da je priznanje vezano na trajanje pogodbe o zaposlitvi le za delavce zunaj poola, za tiste, ki so vanj vključeni, pa ne. Potrebo po preverjanju, ali prvi še naprej izpolnjujejo pogoje za priznanje (kar je argument, ki ga navaja belgijska vlada), bi bilo mogoče razširiti tudi na delavce v poolu, ki prav tako lahko izgubijo zdravstveno ali psihološko sposobnost za opravljanje svojih nalog.
155.
Nesorazmerna se mi zdi tudi prehodna ureditev iz člena 13/1 kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, ki se uporablja za priznavanje prekladalcev zunaj poola, ki imajo sklenjene pogodbe s podjetji.
156.
V skladu s temi prehodnimi določbami morajo biti pogodbe o zaposlitvi najprej sklenjene za nedoločen čas, od 1. julija 2017 za vsaj 2 leti, od 1. julija 2018 za vsaj 1 leto, od 1. julija 2019 za vsaj 6 mesecev in od 1. julija 2020 za prosto določljivo obdobje.
157.
Ker pri pristaniških delih prevladujejo kratkotrajna dela, je bilo s to prehodno ureditvijo skoraj popolnoma zagotovljeno zaposlovanje prekladalcev iz poola in oteženo neposredno zaposlovanje pristaniških delavcev.
158.
Belgijska vlada in Komisija menita, da je cilj teh prehodnih določb olajšati postopno odpiranje zaprtega sistema zaposlovanja, da bi se zagotovila njegova gospodarska vzdržnost. Vendar – kot sem že poudaril – ohranitev gospodarske vzdržnosti sistema zaposlovanja prek poola ni mogoče šteti za nujno zahtevo v splošnem interesu.
159.
Res pa je, da bi se s prehodnim sistemom hipotetično lahko zaščitilo ugodne socialne in gospodarske pogoje, ki jih uživajo prekladalci v poolu, ter obenem preprečilo, da bi bila zaradi njihove takojšnje ukinitve resno ogrožena stabilnost sistema socialne varnosti (
98
). Vendar belgijska vlada tega argumenta ni navedla in ne zdi se verjetno, da bi takojšnja ukinitev sporne ureditve pomembno vplivala na financiranje belgijskega sistema socialne varnosti.
E.
Samodejno priznanje delavcev, ki so bili po prejšnji ureditvi vključeni v splošno kvoto, kot delavcev poola (peto vprašanje za predhodno odločanje)
160.
V skladu s členom 15/1 kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, ki je bil uveden s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, so „pristaniški delavci, priznani na podlagi prejšnje [ureditve] po samem pravu priznani kot pristaniški delavci, vključeni v pool“.
161.
Tožeči podjetji menita, da je zaradi tega samodejnega priznanja oteženo neposredno (s pogodbo za nedoločen čas) zaposlovanje pristaniških delavcev. Dodajata, da je zaradi tega delodajalcem preprečeno, da dobre delavce vežejo nase s tem, da z njimi neposredno sklenejo pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in jim po pravilih splošnega delovnega prava ponudijo varnost zaposlitve.
162.
Vendar se strinjam s Komisijo, da se s samodejnim priznanjem delavcev, ki so bili prej vključeni v splošno kvoto, kot delavcev poola zaščitijo njihove pravice, ne da bi zaradi tega obenem prišlo do nesorazmerne omejitve svobode ustanavljanja ali prostega gibanja delavcev.
163.
Dejavne prekladalce se, kot navaja belgijska vlada, na podlagi tega samodejnega mehanizma razbremeni obveznosti, da zaprosijo za priznanje, ki izhaja iz kraljevega odloka z dne 10. julija 2016.
164.
Ukrep je logičen, saj ti delavci že imajo izkušnje s pristaniškimi deli, ki dokazujejo, da jih zmorejo opravljati kompetentno in varno. Poleg tega zaradi tega ukrepa podjetjem ni preprečeno, da jih zaposlijo neposredno, čeprav so v praksi pogoji za zaposlovanje iz poola ugodnejši in neposredno zaposlovanje ne bo pogosto.
F.
Omejitev mobilnosti priznanih prekladalcev na podlagi kolektivnih pogodb (šesto vprašanje za predhodno odločanje)
165.
V skladu s členom 4(2) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016:
–
Priznanje pristaniškega delavca velja na vsakem pristaniškem območju.
–
„Pogoji in pravila, na podlagi katerih lahko pristaniški delavec dela na območju pristanišča, ki ni to, na katerem je bil priznan, se določijo s kolektivno pogodbo“.
–
„Organizacija delodajalcev, ki je bila v skladu s členom 3a [zakona iz leta 1972] določena kot pooblaščenec, ostane pooblaščenec tudi v primeru, če pristaniški delavec dela zunaj pristaniškega območja, na katerem je bil priznan“ (
99
).
166.
Predložitveno sodišče meni, da se z ureditvijo, v skladu s katero se pogoji v zvezi z mobilnostjo prekladalcev opredelijo s kolektivno pogodbo, lahko omeji njihova mobilnost med belgijskimi pristaniškimi območji in tako kršita člena 45 PDEU in 49 PDEU, saj zakonodajalec ni določil pogojev ali pravil za njeno izvajanje.
167.
Člena 45 PDEU in 49 PDEU se ne uporabljata samo za ukrepe javnih organov, ampak tudi za kolektivne pogodbe (
100
). Čeprav to, da zakonodajalec določi, da se mobilnost priznanih prekladalcev uredi s kolektivno pogodbo, načeloma ni v nasprotju s tema členoma, pa se lahko ta napotitev za veljavno šteje le, če se kolektivne pogodbe ne uporabljajo korporativno za ustvarjanje ovir za prosti pretok delavcev in svobodo ustanavljanja (
101
).
168.
Tožeči podjetji sta opozorili na obstoj kolektivne pogodbe, s katero je popolnoma prepovedana mobilnost priznanih prekladalcev med belgijskimi pristanišči. Belgijska vlada navaja, da je s to kolektivno pogodbo mobilnost do neke mere mogoča, da pa je prehod delavcev med različnimi pooli zapleten, saj je odvisen od obstoja potrebe po delovni sili v sprejemnem poolu. Poleg tega trdi, da priznani delavec, ki je pripuščen v en pool, ne more delati v drugem pristaniškem območju, delavce, ki so bili v enem pristaniškem območju priznani zunaj poola, pa se lahko zaposli – prav tako zunaj poola – v drugem pristaniškem območju.
169.
Več podatkov ni bilo predloženih, zato mora predložitveno sodišče preučiti, ali je s kolektivnimi pogodbami, ki veljajo v belgijskih pristaniščih, mobilnost delavcev med posameznimi pooli omejena ali ne. V okviru te analize je treba upoštevati, da se kolektivna pogajanja, ki v vsakem pristanišču potekajo med sindikati in pooblaščenim združenjem podjetij, lahko izkoristijo za ohranitev omejitev svoboščin notranjega trga in zaščito ugodnosti sestavljavcev teh kolektivnih pogodb, če se z njimi vpliva na dostop do pristaniške dejavnosti in zaposlovanje prekladalcev.
170.
Vsekakor se zdi, da je z nacionalno ureditvijo zagotovljeno priznanje prekladalcev iz drugih držav članic; to bi moralo veljati za vsa belgijska pristaniška območja. V skladu s sodno prakso Sodišča se z obveznostjo pridobitve upravnega dovoljenja za opravljanje dejavnosti svoboda ustanavljanja omejuje v večji meri, če mora podjetje iz druge države članice pridobiti več dovoljenj pri različnih upravnih organih države. (
102
) Tako bi bilo, če bi bilo treba pridobiti zaporedna (ali sočasna) priznanja upravnih komisij različnih belgijskih pristanišč.
G.
Zahteva po varnostnem spričevalo za delavce v logistiki (sedmo vprašanje za predhodno odločanje)
171.
Člen 1(3) kraljevega odloka z dne 5. julija 2004, kakor je bil spremenjen s kraljevim odlokom z dne 10. julija 2016, določa:
–
Če delavci (v logistiki) „delo […] opravljajo tam, kjer v zvezi z blagom pri pripravi za njegovo distribucijo ali poznejše odpravljanje pride do spremembe, zaradi katere posredno nastane dokazljiva dodana vrednost, in […] imajo varnostno spričevalo, […] je to varnostno spričevalo […] enakovredno priznanju v smislu [zakona iz leta 1972]“.
–
„Za varnostno spričevalo za izvajanje dejavnosti iz prejšnjega odstavka zaprosi delodajalec, ki je z delavcem sklenil pogodbo o zaposlitvi, izda pa se na podlagi predložitve osebne izkaznice in pogodbe o zaposlitvi. Pravila tega postopka se določijo s kolektivno pogodbo.“
172.
Varnostno spričevalo je kot ustreznik priznanja od uveljavitve kraljevega odloka iz leta 2016 tako nadomestilo stari pool delavcev v logistiki.
173.
Enako kot predložitveno sodišče, Komisija in belgijska vlada menim, da je zahtevo po tem spričevalu za delavce v logistiki načeloma mogoče upravičiti z razlogi varnosti v pristaniščih.
174.
Vendar ta ukrep prestane preizkus sorazmernosti le, če so podrobna pravila za njegovo izvajanje ustrezna. V skladu z navedbami belgijske vlade so bila urejena s kolektivno pogodbo z dne 28. septembra 2016. V predložitvenem sklepu je v zvezi s tem malo informacij, zato bo moral presojo sorazmernosti ukrepa opraviti Raad van State (državni svet).
175.
V okviru te presoje:
–
Treba bo presoditi, ali je nesorazmerno zahtevati od delodajalca, da za vsako pogodbo z delavcem v logistiki pridobi varnostno spričevalo. Ker je trajanje številnih pogodb o zaposlitvi za delo v pristaniščih omejeno na dneve ali tedne, bi se ta upravna obremenitev lahko izkazala za pretirano. (
103
)
–
V skladu z informacijami belgijske vlade in tožečih podjetij gre pri varnostnem spričevalu za pridobitev tako imenovane kartice „Alfapass“, ki jo izda zasebno podjetje, ki nadzoruje združenje delodajalcev pristanišča Antwerpen. (
104
) Po mnenju tožečih podjetji je nerazumljivo, da je treba upravno dovoljenje, kot je varnostno spričevalo logističnega delavca, pridobiti z nakupom kartice, ki jo po tržni ceni izda zasebno podjetje, ki ni pooblaščeno in vezano na nobene pogoje.
–
Uporaba kartice Alfapass, ki je bila uvedena zaradi zaščite pristanišč pred terorističnimi dejavnostmi, morda ni primerna za preverjanje, ali so delavci v logistiki svoje naloge sposobni opravljati varno. Njena samodejna izdaja ne bi bila primerno sredstvo za doseganje cilja, ki naj bi se z njo teoretično skušal doseči.
VIII. Predlog
176.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj na vprašanja iz predlogov za sprejetje predhodne odločbe v zadevah C‑407/19 in C‑471/19 odgovori tako:
V zadevi C‑471/19:
1.
Člen 49 PDEU, člen 15(2) in člen 16 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah načeloma ne nasprotujejo sistemu priznavanja pristaniških delavcev, katerega namen je zaščita varnosti v pristaniških območjih, če pravila za njegovo izvajanje temeljijo na preglednih, objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih, ki prekladalcem iz drugih držav članic omogočajo, da dokažejo, da v matični državi izpolnjujejo zahteve, ki so enakovredne tem, ki veljajo za nacionalne pristaniške delavce.
Z navedenimi določbami prava unije niso skladna pravila za izvajanje sistema priznavanja, s katerimi se vzpostavi zaprt mehanizem zaposlovanja, ki ga nadzirajo sindikati in organizacije delodajalcev vsakega pristanišča, in zaradi katerih nastanejo nesorazmerne omejitve za svobodo ustanavljanja podjetij in prosti pretok delavcev iz drugih držav članic.
2.
Pravna negotovost in nevarnost socialnih nemirov nista nujna razloga, na podlagi katerih je mogoče upravičiti začasno ohranitev sistema priznavanja pristaniških delavcev, kakršen je opisan v zgornjem odstavku in ki je v nasprotju s pravom Unije.
V zadevi C‑407/19:
Člena 49 PDEU in 45 PDEU nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero morajo biti delavci za to, da lahko delajo v pristaniščih, predhodno priznani, če je med pravili za njeno izvajanje kateri od teh elementov:
–
uporaba upravnih komisij, ki so paritetno sestavljene iz predstavnikov lokalnega združenja delodajalcev in sindikatov vsakega pristaniškega območja, na podlagi katere lahko subjekti, ki so že prisotni v pristaniškem območju, pri odločanju o prošnjah za priznanje prek postopka, v katerem niso zagotovljena ustrezna procesna jamstva, nadzorujejo pristop novih delavcev;
–
zahteva po izpolnjevanju zdravstvenih in psiholoških pogojev ter pogojev v zvezi s poklicnim usposabljanjem, če potrjevanje njihovega izpolnjevanja izvajajo subjekti, ki jih nadzorujejo združenje delodajalcev in sindikati vsakega pristanišča;
–
priznavanje pristaniških delavcev, ki niso vključeni v kvoto (pool), zgolj za čas trajanja njihovih pogodb o zaposlitvi in ob uporabi prehodne ureditve, s katero so v zvezi s tem trajanjem določene omejitve;
–
omejitev mobilnosti delavcev med različnimi pristaniškimi območji države članice, ki se določi s kolektivnimi pogodbami;
–
zahteva po varnostnem spričevalu za delavce v logistiki, ki ga je treba podaljšati za vsako novo pogodbo o zaposlitvi in pri katerem gre za izdajo kartice s strani zasebnega podjetja.
(
1
)	Jezik izvirnika: španščina.
(
2
)	Van Hooydonk, E., Port labour in the EU. Labour Market, Qualifications & Training Health & Safety. Volume I – The EU Perspective, Study commissioned by the European Commission, Bruselj, 2014, https://ec.europa.eu/transport/sites/transport/files/modes/maritime/ports/doc/2014-ec-port-labour-study-vol-1-update-5-12-2014.pdf.
(
3
)	Sodba z dne 11. decembra 2014, Komisija/Španija (C‑576/13, EU:C:2014:2430; v nadaljevanju: sodba Komisija/Španija).
(
4
)	Njihova ureditev je izvzeta s področja uporabe redbe (EU) 2017/352 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. februarja 2017 o vzpostavitvi okvira za izvajanje pristaniških storitev in skupnih pravil o finančni preglednosti pristanišč (UL 2017, L 57, str. 1). V skladu s členom 9 te nove uredbe so za ureditev te sporne teme še naprej pristojne države članice.
(
5
)	Van Hooydonk, E., The law ends where the port area begins. On the anomalies of port law, Inaugural lecture at the launch of Portius – International and EU Port Law Centre, Antwerpen/Apeldoorn, Maklu, 2010, str. 47.
(
6
)	Zakon z dne 8. junija 1972 o pristaniškem delu (v nadaljevanju: zakon iz leta 1972).
(
7
)	Kraljevi odlok z dne 12. januarja 1973 o ustanovitvi ter določitvi imena in pristojnosti paritetne komisije pristanišč.
(
8
)	Kraljevi odlok z dne 5. julija 2004 o priznavanju pristaniških delavcev v pristaniških območjih, ki so zajeta v področju uporabe zakona z dne 8. julija 1972 o pristaniškem delu (v nadaljevanju: kraljevi odlok z dne 5. julija 2004).
(
9
)	Koninklijk besluit tot wijziging van het koninklijk besluit van 5 juli 2004 betreffende de erkenning van havenarbeiders in de havengebieden die onder het toepassingsgebied vallen van de wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid de (kraljevi odlok z dne 10. julija 2016 o spremembi kraljevega odloka z dne 5. julija 2004 o priznavanju pristaniških delavcev v pristaniških območjih, ki so zajeta na področju uporabe zakona z dne 8. julija 1972 o pristaniškem delu; v nadaljevanju: kraljevi odlok z dne 10. julija 2016; Belgisch Staatsblad z dne 13. julija 2016). Kraljevi odlok z dne 5. julija 2004 je bil nedavno spremenjen s Koninklijk besluit van 26 juni 2020 tot wijziging van het koninklijk besluit van 5 juli 2004 betreffende de erkenning van havenarbeiders in de havengebieden die onder het toepassingsgebied vallen van de wet van 8 juni 1972 betreffende de havenarbeid (kraljevi odlok z dne 26. junija 2020 o spremembi kraljevega odloka z dne 5. julija 2004 o priznavanju pristaniških delavcev v pristaniških območjih, ki so zajeta na področju uporabe zakona z dne 8. julija 1972 o pristaniškem delu), ki je začel veljati 1. julija 2020 in ki se za obravnavana spora ne uporablja ratione temporis.
(
10
)	Družba Katoen deluje na področju široko razumljenega vzdrževanja premoženja in blaga. V pristaniščih po vsem svetu izvaja dejavnosti, kot so natovarjanje in raztovarjanje plovil, ki prihajajo iz drugih držav članic ali so tja namenjene, skladiščenje, tehtanje, pakiranje, pripravljanje izdelkov in blaga, opravljanje logističnih storitev in storitev logistične podpore ter izvajanje storitev mednarodnega in nacionalnega prevoza blaga.
(
11
)	Družba General Services v Belgiji in tujini nudi storitve posredovanja pri zaposlovanju in vključevanja oseb v delovni proces v okviru dejavnosti, kot so izvajanje logističnih nalog, manipulacija blaga in premoženja v najširšem pomenu ter nacionalni in mednarodni prevoz blaga.
(
12
)	Po njunem mnenju je z izpodbijanim kraljevim odlokom kršen člen 106(1) PDEU.
(
13
)	Točki 35 in 36 predložitvenega sklepa.
(
14
)	Sodba z dne 15. novembra 2016, Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874, točka 47, in navedena sodna praksa).
(
15
)	Ibidem, točka 51.
(
16
)	Ibidem, točka 55: „potrebno [je], da „predložitveno sodišče Sodišču v skladu z zahtevami iz člena 94 Poslovnika Sodišča prikaže, zakaj kljub povsem notranji naravi spora, ki poteka pred njim, med tem sporom in določbami prava Unije v zvezi s temeljnimi svoboščinami obstaja povezava, zaradi katere je razlaga, ki se zahteva v okviru predhodnega odločanja, potrebna za njegovo rešitev“.
(
17
)	V skladu s sodno prakso Sodišča se preizkus nacionalnega ukrepa, s katerim se omejuje več svoboščin pretoka, omeji na ugotavljanje njegove skladnosti z eno od teh svoboščin, če se v okoliščinah primera izkaže, da je ena od njih povsem drugotnega pomena v razmerju do druge in jo je mogoče obravnavati skupaj z njo (sodbi z dne 14. oktobra 2004, Omega, C‑36/02, EU:C:2004:614, točka 26, in z dne 26. maja 2005, Burmanjer in drugi, C‑20/03, EU:C:2005:307, točka 34).
(
18
)	Čeprav so vprašanja v zvezi s konkurenco omenjena v stališčih tožečih podjetij, pa v predložitvenem sklepu niso natančno opredeljena.
(
19
)	Sodba z dne 16. septembra 1999 (C‑22/98, EU:C:1999:419, točke od 26 do 30 in 37).
(
20
)	Sodišče je ugotovilo, da pristaniški delavci glede na to, da so med trajanjem delovnega razmerja vključeni v podjetja in tako z vsakim od njih tvorijo gospodarsko enoto, sami po sebi ne pomenijo „podjetij“ v smislu konkurenčnega prava Unije. Tudi če se priznani prekladalci nekega pristaniškega območja obravnavajo kot celota, ni mogoče šteti, da lahko pomenijo podjetje.
(
21
)	Glej Van Hooydonk, E., The EU Seaports Regulation. A commentary on Regulation (EU) 2017/352 of the European Parliament and of the Council of 15 February 2017 establishing a framework for the provision of port services and common rules on the financial transparency of ports, Portius Publishing, Antwerpen, 2019.
(
22
)	Notteboom, T. E., „The impact of changing market requirements on dock labour employment systems in Northwest European seaports“, International Journal Shipping and Transport Logistics, 2018, št. 4, str. 443; in Verhoeven, P., „Dock Labor Schemes in the Context of EU Law and Policy“, European Research Studies, 2011, št. 2, str. 155 in naslednje.
(
23
)	V členu 3, točka 9, predloga direktive je „samoizvajanje“ opredeljeno kot „položaj, v katerem podjetje (samoizvajalec), ki bi običajno lahko kupilo pristaniške storitve, [te] zagotovi [samo] zase, pri čemer uporablja lastno osebje na kopnem, […] eno ali več kategorij pristaniških storitev v skladu z merili, določenimi s to direktivo“ (dokument COM(2004) 654 final z dne 13. oktobra 2004, Predlog Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o dostopu do trga pristaniških storitev).
(
24
)	Opomba 4 teh sklepnih predlogov.
(
25
)	Člen 9(2) določa, da lahko upravni organ pristanišča ali pristojni organ od imenovanega izvajalca pristaniških storitev zahteva, da osebju zagotovi delovne pogoje v skladu z veljavnimi obveznostmi na področju socialnega in delovnega prava ter spoštuje socialne standarde, določene v pravu Unije, nacionalnem pravu oziroma kolektivnih pogodbah. Člen 9(3) in (4) se nanaša na ohranjanje pravic delavcev v primeru zamenjave izvajalca pristaniških storitev.
(
26
)	Naj omenim, da člen 14 Uredbe 2017/352, ki se nanaša na usposabljanje osebja, določa, da „[i]zvajalci pristaniških storitev zagotovijo, da so zaposleni deležni usposabljanja, ki je potrebno za pridobitev znanja, ki je bistveno za njihovo delo, s posebnim poudarkom na zdravstvenih in varnostnih vidikih, ter da se zahteve v zvezi z usposabljanjem redno posodabljajo, z namenom odzivanja na izzive, ki jih prinašajo tehnološke inovacije“.
(
27
)	Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. septembra 2005 (UL 2005, L 255, str. 22).
(
28
)	Tako – kot se zdi – izhaja iz točk B.8.2 in B.8.3 predložitvenega sklepa: po mnenju sveta ministrov je vprašanje nedopustno, ker je pristaniško delo opredeljeno v kraljevih odlokih o izvajanju zakona iz leta 1972. Grondwettelijk Hof (ustavno sodišče) na ta ugovor odgovarja, da je v kraljevih odlokih sicer res opredeljen pojem pristaniškega dela, da pa člena 1 in 2 tega zakona uvajata sporni, zaprt sistem zaposlovanja na pristaniških območjih in določata sporno različno obravnavanje.
(
29
)	Sodba Komisija/Španija, točka 36, in sodbe z dne 14. novembra 2018, Memoria in Dall’Antonia (C‑342/17, EU:C:2018:906, točka 48); z dne 8. maja 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, točka 59), in z dne 19. decembra 2019, Comune di Bernareggio (C‑465/18, EU:C:2019:1125, točka 39).
(
30
)	Glej po analogiji sodbi z dne 5. novembra 2014, Somova (C‑103/13, EU:C:2014:2334, točke od 41 do 45), in z dne 8. maja 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, točka 60).
(
31
)	Predložitveni sklep, točki B.14 in B.15.
(
32
)	V točki 37 te sodbe je Sodišče opozorilo, da „tako obveznost vpisa v SAGEP in eventualne udeležbe v njenem kapitalu kot obveznost prednostne zaposlitve delavcev, ki jih ta družba da na razpolago, in zaposlitve neke minimalne kvote teh delavcev za nedoločen čas, tuja podjetja za manipulacijo blaga prisilita k prilagoditvi, ki imajo lahko zanje finančne posledice in jih lahko ovira pri njihovem delovanju, kar lahko podjetja iz drugih držav članic odvrne od ustanavljanja v španskih pristaniščih splošnega interesa“.
(
33
)	Sodba Komisija/Španija, točka 47.
(
34
)	Belgijska vlada je ob sklicevanju na nujnost boja proti nezakonitemu prometu z različnim blagom, do katerega lahko prihaja v pristaniščih, omenila (ob zelo skopi argumentaciji) zaščito javne varnosti. Menim, da ta domnevna utemeljitev ni upoštevna, saj sta za boj proti nezakonitim dejavnostim v pristaniščih zadolženi carinska služba in policija, ne pa prekladalci.
(
35
)	„Cilj zagotovitve varnosti v pristaniških vodah prav tako pomeni nujen razlog v splošnem interesu“: sodba Komisija/Španija (točka 51) in sodba z dne 17. marca 2011, Naftiliaki Etaireia Thasou in Amaltheia I Naftiki Etaireia (C‑128/10 in C‑129/10, EU:C:2011:163, točka 45). Sodišče je prav tako navedlo, da pomeni storitev pilotiranja tehnično navtično storitev, ki je bistvena za ohranjanje varnosti v pristaniških vodah in ki ima lastnosti javne službe (sodba z dne 18. junija 1998, Corsica Ferries France, C‑266/96, EU:C:1998:306, točka 60).
(
36
)	Belgijska vlada dodaja, da se te naloge pogosto opravljajo s posebnimi stroji, za upravljanje katerih sta potrebni tehnična usposobljenost in zadostna izkušenost. Poleg tega ima pristaniško območje to posebnost, da se morajo dejavnosti izvajati na razmeroma majhnem področju, na katerem se obenem izvajajo oziroma so prisotni vsakovrstna opravila oziroma stroji, in sicer v bližini vode, pomolov, železniških tirov, ki križajo območje, žerjavov in izdelkov, ki jih je treba raztovoriti s posebno previdnostjo. Te dejavnosti so manj nevarne, kadar se izvajajo zunaj pristaniških območij. Zato naj bi bilo tveganje nesreč pri delu na pristaniškem območju sorazmerno večje.
(
37
)	Tožeči podjetji menita, da se je zaradi vse večje mehanizacije skladiščenja blaga, računalniškega upravljanja kontejnerskih dvigal in dvižnih vozil v pristaniških terminalih, samodejnega tehtanja in preštevanja blaga, robotizacije depojev, skeniranja odpravljenih zabojnikov zaradi odkrivanja poškodb ali uporabe tovornjakov brez voznika tveganost pristaniških del znatno zmanjšala.
(
38
)	Konvencija o varnosti in higieni (pristaniška dela) 1979 (št. 152) (https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO:12100:P12100_INSTRUMENT_ID:312297:NO) in Priporočila o varnosti in higieni (pristaniška dela), 1979 (št. 160) (https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO:12100:P12100_INSTRUMENT_ID:312498:NO).
(
39
)	„Začetki mednarodnega pristaniškega sektorja segajo v zoro civilizacije. Od tedaj se je neprestano razvijal, čeprav so se načini manipulacije blaga, ki so bili tako naporni kot nevarni, do šestdesetih let dvajsetega stoletja, ko so bili uvedeni zabojniki in ro‑ro sistemi, komajda spremenili. Od tedaj se je tehnični napredek nadaljeval, na primer z uvedbo vse bolj sodobnih naprav za manipulacijo, ki so imele vse večje zmogljivosti in doseg. Čeprav se je zaradi mnogih od izboljšav načinov manipulacije blaga varnost pristaniških delavcev občutno povečala, pa so zaradi drugih sprememb nastale nove nevarnosti […]“. Mednarodna organizacija dela, Varnost in zdravje v pristaniščih, Zbirka praktičnih napotkov MOD, Ženeva, 2005, https://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_protect/---protrav/---safework/documents/normativeinstrument/wcms_112516.pdf, str. 1.
(
40
)	Sodba Komisija/Španija (točka 50) in sodba z dne 11. decembra 2007, International Transport Workers’ Federation in Finnish Seamen’s Union (C‑438/05, EU:C:2007:772, točka 77 in navedena sodna praksa).
(
41
)	Besedilo je dostopno na: https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO::P12100_ILO_CODE:C137. Glej tudi Priporočila v zvezi s pristaniškim delom, 1973 (št. 145), dostopna na: https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO:12100:P12100_INSTRUMENT_ID:312483:NO.
(
42
)	S podatki se je mogoče seznaniti na: https://www.ilo.org/dyn/normlex/es/f?p=1000:11300:0::NO:11300:P11300_INSTRUMENT_ID:312282.
(
43
)	Rodriguez-Piñero in Bravo-Ferrer, M., „Trabajo portuario y libertad de contratación de trabajadores“, Relaciones Laborales, 2002, št. 1, str. 14 in 15, in Rodríguez Ramos, P., „El régimen jurídico de la relación laboral de los estibadores: pasado, presente y futuro“, Temas Laborales, 2018, št. 142, str. od 103 do 108.
(
44
)	Točka 44.
(
45
)	Tako je bilo denimo pri Konvenciji MOD o delu v pomorstvu iz leta 2006, katere vsebina je bila v pravo Unije vključena s sprejetjem Direktive Sveta (EU) 2018/131 z dne 23. januarja 2018 o izvajanju Sporazuma, sklenjenega med Združenjem ladjarjev Evropske skupnosti (ECSA) in Evropsko federacijo delavcev v prometu (ETF), o spremembi Direktive 2009/13/ES v skladu s spremembami iz leta 2014 Konvencije o delu v pomorstvu iz leta 2006, kot jih je odobrila Mednarodna konferenca dela 11. junija 2014 (UL 2018, L 22, str. 28).
(
46
)	Sodba z dne 19. decembra 2019, Comune di Bernareggio (C‑465/18, EU:C:2019:1125, točka 47), in sodba Komisija/Španija (točka 53).
(
47
)	Van Hooydonk, E., op. cit. v opombi 2 teh sklepnih predlogov, na str. 207 navaja: „In sum, EU law allows Member States and social partners to choose between a free and open port labour market or an efficient and sustainable registration or pool system which is not affected by restrictive excesses, either in the law or in practice“.
(
48
)	Glej po analogiji sodbi z dne 5. februarja 2015, Komisija/Belgija (C‑317/14, EU:C:2015:63, točke od 27 do 29), in z dne 6. junija 2000, Angonese (C‑281/98, EU:C:2000:296, točki 44 in 45).
(
49
)	Zahtevana raven izobrazbe pristaniških delavcev se med državami članicami občutno razlikuje, kot je razvidno iz študije Turnbull, P., Sistemas de formación y de cualificación en el sector portuario de la UE: Planteamiento del estado de la cuestión y perfil del punto de vista de la ETF, ETF, Bruselj, julij 2009, https://www.etf-europe.org/wp-content/uploads/2018/08/Training-and-qualification-systems-in-the-EU-port-sector-ES.pdf.
(
50
)	MOD, Smernice o usposabljanju v pristaniškem sektorju, Zbirka praktičnih napotkov MOD, Ženeva, 2012, https://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_dialogue/---sector/documents/normativeinstrument/wcms_214614.pdf.
(
51
)	Za osebe, ki že opravljajo delo prekladalca, verjetno ne bi bilo treba zahtevati enakega usposabljanja, ampak bi moralo zadostovati dokazilo o opravljanju poklica, na podlagi katerega bi bila zaradi zbranih izkušenj utemeljena njihova usposobljenost.
(
52
)	Van Hooydonk je pri obravnavi posledic te sodbe v drugih državah članicah navedel: „The Spanish dock ruling of the Court of Justice brings an end to the era of ‚old style‘ port work, in which the occupation of dock worker was regarded being something special, indeed mythologized, while the resulting organization of work in ports was often something of a bottleneck and gave workers in this category privileges compared to workers in similar sectors“; navedek iz Hooydonk, E., „The Spanish Dock Labour Ruling (C‑576/13): Mortal Blow for the Docker’s Pools“, European Transport Law, 2015, str. 581.
(
53
)	Te obveznosti so vključevale včlanitev v Sociedad Anónima de Gestión de Estibadores Portuarios (delniška družba za upravljanje pristaniških prekladalcev; v nadaljevanju SAGEP) in eventualno udeležbo v njenem kapitalu na eni strani ter prednostno zaposlovanje delavcev, ki jih je zagotavljala ta družba, in zaposlitev nekega minimalnega števila teh delavcev za nedoločen čas na drugi strani.
(
54
)	Sodba Komisija/Španija, točka 55. Izvršitev sodbe je bila v Španiji zapletena in potrebna je bila denarna kazen (sodba z dne 13. julija 2017, Komisija/Španija, C‑388/16, neobjavljena, EU:C:2017:548), da so se izvedle ustrezne zakonodajne spremembe, ki so bile izražene v kraljevi uredbi-zakonu 8/2017 z dne 12. maja 1996, ki je bila nadomeščena s kraljevo uredbo-zakonom 9/2019 z dne 29. marca 1996. Na pravno ureditev, uvedeno z zadnjenavedenim aktom, se nanaša zadeva C‑462/19, o kateri zdaj odloča Sodišče.
(
55
)	Spis 2014/2088, C(2014) 1874 (final).
(
56
)	Glej Van Hooydonk, E., Port Labour in the EU. Labour Market, Qualifications & Training Health & Safety. Volume II – The Member State Perspective. Annexes, Bruselj, 2014, str. od 8 do 135.
(
57
)	Engels, C., „The European Social Charter: Freedom of Association and Free Collective Bargaining. European and Belgian Implementation“, v R. Blanpain (ur.), The Council of Europe and the Social Challenges of the XXIst Century, Kluwer Law International, Haag, 2001, str. 204; in Van Hooydonk, E., op. cit. v opombi 56 teh sklepnih predlogov, str. od 57 do 59.
(
58
)	Tožeči podjetji sta predložili uradni obrazec, ki ga je izdal Service public fédéral Emploi, Travail et Concertation sociale (ministrstvo za zaposlovanje, delo in socialno partnerstvo, Belgija) in s katerim se zaprosi za priznanje kot prekladalec. V tem obrazcu se poleg podatkov o morebitnih družinskih vezeh kandidata s pristaniškimi delavci izrecno zahteva žig sindikata pristanišča, v katerem želi biti kandidat priznan, in podpis ustreznega sindikalnega zastopnika.
(
59
)	Na podlagi člena 3a zakona iz leta 1972 so bile s kraljevimi odloki lokalne organizacije delodajalcev ustanovljene za pristanišča Antwerpen, Zeebrugge, Gent, Ostende in Bruselj Vilvoorde. Druga belgijska pristanišča s pomorskim prometom, kot so pristanišča Ruisbroek (na pomorskem kanalu Bruselj-Šelda), Genk ali Liège, pa niso bila vključena na področje uporabe zakona iz leta 1972 in njegovih izvedbenih predpisov, čeprav se v njih prav tako izvajajo dela natovarjanja in raztovarjanja plovil iz pomorskega prometa.
(
60
)	Na primer center za usposabljanje pristanišča Antwerpen, imenovan Cepa/OCHA, na http://www.ocha.be/.
(
61
)	Mednje se prišteva vsakršna manipulacija blaga, ki se prevaža po morju ali s plovili za celinsko plovbo, železniškimi vagoni ali cestnimi tovornimi vozili in dopolnilne storitve v zvezi s tem blagom, ne glede na to, ali se te dejavnosti izvajajo v dokih, plovnih poteh, na pomolih ali v institucijah, ki se ukvarjajo z uvozom, izvozom ali prevozom dobrin, ter manipulacija blaga, ki je pripeljano ali odpeljano po morju ali s plovili za celinsko plovbo na pomole ali s pomolov industrijskih institucij.
(
62
)	Van Hooydonk, E., op. cit. v opombi 56 teh sklepnih predlogov, str. od 18 do 22.
(
63
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 13. februarja 2014, Sokoll-Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68, točka 22), in z dne 8. maja 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, točke od 52 do 55).
(
64
)	Sodba z dne 28. julija 2016, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, točka 33).
(
65
)	Sodbi z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103), in z dne 28. julija 2016, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, točka 43).
(
66
)	Sodbe z dne 28. februarja 2012, Inter-Environnement Wallonie in Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103); z dne 28. julija 2016, Association France Nature Environnement (C‑379/15, EU:C:2016:603, točka 43), in z dne 29. julija 2019, Inter-Environnement Wallonie in Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, točke od 179 do 181).
(
67
)	Sodba z dne 8. septembra 2010 (C‑409/06, EU:C:2010:503).
(
68
)	Tej možnosti je nasprotoval generalni pravobranilec Bot v sklepnih predlogih z dne 26. januarja 2010, Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:38, točke od 96 do 99).
(
69
)	V točki 67 sodbe z dne 8. septembra 2010, Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503), je ugotovilo, da „[…] zadostuje poudariti, da je treba, tudi če bi lahko podobni premisleki, kot so tisti, na katerih temelji navedena sodna praksa, razvita glede aktov Unije, po analogiji in izjemoma pripeljali do začasne odložitve učinka izrinjenja, ki ga ima neposredno uporabljiv predpis prava Unije v razmerju do nacionalnega prava, ki je v nasprotju z njim, v obravnavanem primeru tako odložitev, za katero lahko pogoje določi le Sodišče, takoj izključiti, ker ni nujnih razlogov pravne varnosti, s katerimi bi jo bilo mogoče utemeljiti“. V enakem smislu sodba z dne 27. junija 2019, Belgisch Syndicaat van Chiropraxie in drugi (C‑597/17, EU:C:2019:544, točka 59).
(
70
)	Glej sodbe z dne 27. februarja 2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, točka 41); z dne 19. aprila 2018, Oftalma Hospital (C‑65/17, EU:C:2018:263, točka 57); z dne 10. julija 2019, WESTbahn Management (C‑210/18, EU:C:2019:586, točka 45), in z dne 3. oktobra 2019, Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, točke od 60 do 62). „Sodišče je to rešitev uporabilo le v natančno določenih okoliščinah, predvsem ko je obstajala nevarnost resnih ekonomskih posledic zlasti zaradi velikega števila pravnih razmerij, ki so bila vzpostavljena v dobri veri na podlagi ureditve, za katero se je štelo, da zakonito velja, in ko se je izkazalo, da so bili posamezniki in nacionalni organi zaradi objektivne in precejšnje negotovosti glede obsega določb prava Unije spodbujeni k ravnanju, ki ni bilo v skladu s pravom Unije, pri čemer je k tej negotovosti morda prispevalo tudi ravnanje drugih držav članic ali Komisije“ (sodbi z dne 10. julija 2019, WESTbahn Management, C‑210/18, EU:C:2019:586, točka 46, in z dne 14. marca 2019, Skanska Industrial Solutions in drugi, C‑724/17, EU:C:2019:204, točka 57).
(
71
)	Pisno stališče Komisije, točka 12.
(
72
)	Glej točke od 34 do 39 teh sklepnih predlogov.
(
73
)	Točka 103 in opomba 71 teh sklepnih predlogov.
(
74
)	V zvezi z razvojem organizacije dela prekladalcev v evropskih pristaniščih napotujem na deli Notteboom, T.E., „The impact of changing market requirements on dock labour employment systems in Northwest European seaports“, International Journal Shipping and Transport Logistics, 2018, št. 4, str. od 429 do 454; in Verhoeven, P., „Dock Labor Schemes in the Context of EU Law and Policy“, European Research Studies, 2011, št. 2, str. od 149 do 167.
(
75
)	V prehodnem sistemu (do 1. julija 2020) se priznanje delavca, ki ni vključen v pool, odobri za čas trajanja pogodbe o zaposlitvi in ga je treba ex novo zahtevati za vsako naknadno pogodbo.
(
76
)	Sodba z dne 21. decembra 2016 (C‑201/15, EU:C:2016:972).
(
77
)	Ibidem, točka 55.
(
78
)	Sodba Komisija/Španija, točka 37.
(
79
)	Sodbi z dne 23. januarja 2019, Zyla (C‑272/17, EU:C:2019:49, točka 22), in z dne 7. marca 2018, DW (C‑651/16, EU:C:2018:162, točka 21 in navedena sodna praksa).
(
80
)	Sodbe z dne 23. januarja 2019, Zyla (C‑272/17, EU:C:2019:49, točka 23); z dne 16. februarja 2006, Rockler (C‑137/04, EU:C:2006:106, točka 18), in z dne 16. februarja 2006, Öberg (C‑185/04, EU:C:2006:107, točka 15).
(
81
)	Sodbe z dne 23. januarja 2019, Zyla (C‑272/17, EU:C:2019:49, točka 24); z dne 7. marca 2018, DW (C‑651/16, EU:C:2018:162, točke od 29 do 31), in z dne 5. decembra 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken (C‑514/12, EU:C:2013:799, točki 25 in 26).
(
82
)	V skladu z ustaljeno sodno prakso povsem ekonomski razlogi, kot sta spodbujanje nacionalnega gospodarstva ali njegovo dobro delovanje, ne morejo upravičiti oviranja izvrševanja katere od temeljnih svoboščin, zagotovljenih s Pogodbama (glej sodbi z dne 2. februarja 2019, Associação Peço a Palavra in drugi, C‑563/17, EU:C:2019:144, točka 70, in z dne 21. decembra 2016, AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, točka 72).
(
83
)	Sodba z dne 19. julija 2012, Garkalns (C‑470/11, EU:C:2012:505, točka 42): „sistem dovoljenj [mora] temeljiti na objektivnih, nediskriminatornih in vnaprej znanih merilih, ki določajo meje diskrecijske pravice organov, da se ta ne bi uporabljala arbitrarno“.
(
84
)	Sodba z dne 15. januarja 2002, Komisija/Italija (C‑439/99, EU:C:2002:14, točka 39). Glej po analogiji sodbo z dne 26. septembra 2013, Ottica New Line (C‑539/11, EU:C:2013:591, točka 53): „Pristojni organi lahko […] odprtje dodatne prodajalne z optičnimi pripomočki odobrijo le, če so predhodno pridobili obvezno mnenje odbora gospodarske zbornice, ki jo […] sestavljajo predstavniki očesnih optikov, ki nastopajo na trgu, torej neposredni konkurenti kandidatov za odprtje optik“.
(
85
)	Na področju prostega pretoka blaga glej po analogiji sodbo z dne 19. marca 1991, Francija/Komisija (C‑202/88, EU:C:1991:120, točka 52).
(
86
)	Člen 1(1) kraljevega odloka iz leta 2004 napotuje na kraljevi odlok z dne 6. novembra 1969 o določitvi splošnih pravil delovanja paritetnih komisij in podkomisij. Pravilo o soglasju izhaja iz člena 47, zadnji odstavek, zakona z dne 5. decembra 1968 o kolektivnih pogodbah in paritetnih komisijah.
(
87
)	Sodba z dne 7. marca 2018, DW (C‑651/16, EU:C:2018:162, točki 33 in 34).
(
88
)	Sodba z dne 8. maja 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, točka 81).
(
89
)	Sodišče je v točki 43 sodbe z dne 19. julija 2012, Garkalns (C‑470/11, EU:C:2012:505), ugotovilo, da morajo pristojni organi „da bi bil omogočen nadzor nad nepristranskostjo postopkov izdaje dovoljenj, svoje odločitve tudi utemeljiti v javnosti dostopni obrazložitvi, v kateri so natančno navedeni razlogi, iz katerih je bila, odvisno od primera, zavrnjena izdaja dovoljenja“.
(
90
)	Komisija navaja, da je iz statističnih podatkov, s katerimi razpolaga, razvidno, da ni bilo rešenih 52 % prošenj za priznanje v pool, vloženih v obdobju od 2014 do 2019, in 43 % prošenj za priznanje zunaj poola, vloženih v obdobju od 2016 do 2019. Belgijska vlada je v odgovoru na vprašanja Sodišča te številke prerekala in podala nekatera pojasnila za upravne zamude pri obravnavi prošenj.
(
91
)	Predložitveni sklep, točka 40.
(
92
)	Zahtevo po pogodbi o zaposlitvi, ki jo morajo za pridobitev priznanja izpolniti pristaniški delavci zunaj poola, bom preučil v okviru tretjega in četrtega vprašanja za predhodno odločanje.
(
93
)	Glej po analogiji sodbo z dne 17. decembra 2015, UNIS in Beaudout Père et Fils (C‑25/14 in C‑26/14, EU:C:2015:821, točke od 34 do 37), ki se nanaša na zahtevo po preglednosti, ki jo postulira svoboda opravljanja storitev, pri odločitvi, da se upravljanje sistema obveznega dodatnega kolektivnega zavarovanja v določenem obdobju zaupa enemu samemu subjektu. Za spoštovanje te zahteve po preglednosti se zahteva, da se potencialno zainteresiranim subjektom, ki niso bili izbrani, omogoči, da predhodno izrazijo svoj interes za opravljanje takega upravljanja in da se določitev subjekta, pristojnega za upravljanje tega sistema dodatnega kolektivnega zavarovanja, izvede povsem nepristransko.
(
94
)	Tožeči podjetji navajata, da ni bilo primera, v katerem bi se vzajemno priznavanje uporabilo za prekladalce iz drugih držav članic.
(
95
)	Zlasti naslov III, poglavji I in II, ter členi 50, 51 in 53 Direktive 2005/36.
(
96
)	Iz statistik Komisije je razvidno, da je bilo v obdobju od 2016 do 2019 vloženih samo 28 prošenj za priznanje zunaj poola in 3901 prošenj za priznanje za pripustitev v pool.
(
97
)	Člen 5 kraljevega odloka z dne 26. junija 2020 o spremembi kraljevega odloka z dne 5. julija 2004 uvaja to uporabo z navedenim poimenovanjem. Kot sem že navedel, je to pravilo začelo veljati 1. julija 2020 in se za obravnavani zadevi zato ne uporavlja ratione temporis.
(
98
)	Glej sodbo z dne 28. aprila 1998, Kohll (C‑158/96, EU:C:1998:171, točka 41).
(
99
)	Kot sem že navedel, se zdi, da se to pravilo uporablja le za pristanišča Antwerpen, Gent, Ostende, Zeebrugge in Bruselj, ne pa tudi za druga belgijska pristanišča, kot sta pristanišči Genk ali Liège.
(
100
)	Sodba z dne 11. decembra 2007, International Transport Workers’ Federation in Finnish Seamen’s Union (C‑438/05, EU:C:2007:772, točke 33, 34 in od 50 do 58).
(
101
)	Glej Van Hooydonk, E., op. cit. v opombi 2 teh sklepnih predlogov, str. od 152 do 157.
(
102
)	Sodbi z dne 21. marca 2002, Komisija/Italija (C‑298/99, EU:C:2002:194, točka 64), in z dne 13. decembra 2007, Komisija/Italija (C‑465/05, EU:C:2007:781, točka 59).
(
103
)	Enako velja za zahtevo, da je treba tudi za istega delavca varnostno spričevalo pridobiti vsakič znova in ga prevzeti iz vsakega urada za izdajo. Tudi stroški posamezne kartice bi bili lahko pretirani za zaposlitev za en dan ali nekaj dni.
(
104
)	Informacije o tej kartici in družbi, ki jo izdaja, so dostopne na: https://www.alfapass.be/fr/.