62024TJ0288_RES
Zadeva T‑288/24
Berliner Verkehrsbetriebe (BVG)
proti
Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino
Sodba Splošnega sodišča (drugi senat) z dne 10. septembra 2025
„Znamka Evropske unije – Prijava znamke Evropske unije, ki jo tvori zvok melodije – Absolutni razlog za zavrnitev – Razlikovalni učinek – Člen 7(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001“
Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega učinka – Pojem razlikovalnosti
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člen 7(1)(b))
(Glej točki 12 in 13.)
Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega učinka – Presoja razlikovalnega učinka – Merila – Dojemanje znamke s strani upoštevne javnosti
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člen 7(1)(b))
(Glej točke od 14 do 18.)
Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Absolutni razlogi za zavrnitev – Znamke brez razlikovalnega učinka – Zvočna znamka, ki jo tvori zvok melodije
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta 2017/1001, člen 7(1)(b))
(Glej točke od 24 do 38.)
Povzetek
Splošno sodišče je v sodbi razveljavilo odločbo odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) (
1
), z obrazložitvijo, da ta odbor ni pravilno presodil razlikovalnega učinka znamke Evropske unije, katere registracija se je zahtevala za zvočni znak, ki ga tvori zvok melodije, glede na člen 7(1)(b) Uredbe 2017/1001 (
2
).
Tožeča stranka, družba Berliner Verkehrsbetriebe (BVB), je zahtevala registracijo znamke, ki jo tvori zvok melodije in ki se nanaša na nekatere prevozne storitve. (
3
) Potem ko je preizkuševalka to zahtevo zavrnila, je tožeča stranka vložila pritožbo pri EUIPO.
Odbor za pritožbe je ugotovil, da prijavljena znamka nima razlikovalnega učinka. Ker gre pri navedeni znamki za zvočni znak dveh sekund, ki ga tvori preprosto zaporedje štirih različnih zaznavnih zvokov, naj bi bila tako kratka in banalna, da naj ne bi bila vsebinsko polna niti zmožna, da bi jo ciljni potrošniki prepoznali kot označbo trgovskega izvora zadevnih storitev. Zaznana naj bi bila le kot funkcionalni zvočni element, namenjen pritegnitvi pozornosti poslušalca.
Tožeča stranka je zoper to zavrnilno odločbo vložila tožbo pri Splošnem sodišču.
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče je presodilo, da je na podlagi več elementov mogoče ugotoviti, da značilnosti prijavljene znamke v smislu trajanja in vsebinske polnosti omogočajo ugotovitev obstoja, in ne neobstoja razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe 2017/1001 in sodne prakse v zvezi s tem.
Prvič, glede navad v zadevnem gospodarskem sektorju je namreč splošno znano, da gospodarski subjekti v prometnem sektorju čedalje pogosteje uporabljajo napevke, to je kratke zvočne motive, da bi za proizvode in storitve, ki so z njimi povezani, ustvarili zvočno identiteto, ki bi jo javnost prepoznala in ki bi bila zvočni ustreznik vizualne identitete znamke. Ti napevki omogočajo pritegniti pozornost poslušalcev v okolju, ki je lahko včasih hrupno, naj bo to v letaliških avlah ali na peronih železniških in avtobusnih postaj, in lahko se uporabljajo za uvajanje ali spremljanje obvestil, namenjenih ciljni javnosti, za oglaševanje ali v zvezi s povezanimi storitvami.
Drugič, zvok melodije, ki tvori prijavljeno znamko, nima neposredne zveze z zadevnimi storitvami in ga ne narekujejo tehnični ali funkcionalni preudarki. Poleg tega ni dokazano, da je ta zvok javnosti že znan, na podlagi česar je mogoče domnevati, da gre za izvirno delo. V tem okviru je mogoče šteti, da je njegov namen bolj to, da služi kot napevek, to je kot kratko in udarno zvočno zaporedje, ki si ga je mogoče zapomniti. Tako presojo poleg tega potrjujejo praksa odločanja in smernice v zvezi s preizkusom zvočnih znamk pred EUIPO, ki so lahko referenčni vir.
Ob upoštevanju značilnosti prijavljene znamke glede trajanja, uporabljene melodije in zaznavnih zvokov ter različnih navedb, ki jih je EUIPO v preteklosti predložil glede vloge, ki jo imajo te značilnosti pri presoji razlikovalnega učinka zvočne znamke, katere registracija se zahteva, se je presoja odbora za pritožbe izkazala za napačno tako glede navad v zadevnem sektorju kot glede elementov, ki so značilni za prijavljeno znamko. Niti trajanje prijavljene znamke niti njena domnevna preprostost ali banalnost, ki sama po sebi ne preprečuje, da bi se prepoznala ustrezna melodija, nista oviri, ki bi sami po sebi zadostovali za utemeljitev neobstoja vsakršnega razlikovalnega učinka.
Tretjič, odbor za pritožbe je storil napako, ko je presodil, da ima prijavljena znamka zgolj funkcionalno vlogo in da je običajno, da se pred obvestili o prevoznih sredstvih prek zvočnikov predvaja kratko zaporedje zvokov, da bi se pritegnila pozornost potnikov. Tudi če bi bilo treba upoštevati eno od mogočih uporab prijavljene znamke, in sicer izpostaviti njeno uporabo na železniški postaji za naznanitev povezane prevozne storitve, taka uporaba, tudi če ima funkcionalno vlogo, nikakor ne bi preprečevala, da bi prijavljena znamka opravljala svojo funkcijo označevanja trgovskega izvora navedene storitve.
Četrtič, kar zadeva druge storitve, na katere se nanaša prijavljena znamka in ki se ne nanašajo neposredno na prevoz, ampak na povezane vidike, je Splošno sodišče presodilo, da je iz preudarkov odbora za pritožbe težko razumeti, na eni strani, s katerimi vidiki teh storitev je lahko povezan zvok melodije, ki tvori to znamko, in na drugi strani, zakaj bi to, da se prijavljeni zvočni znak lahko uporablja v oglasu za te storitve, nasprotovalo njegovi registraciji kot znamka.
Glede na te preudarke je Splošno sodišče ugotovilo, da odbor za pritožbe ni pravilno presodil razlikovalnega učinka prijavljene znamke.
(
1
)	Odločba petega odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino z dne 2. aprila 2024 (zadeva R 2220/2023-5).
(
2
)	Uredba (EU) 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1).
(
3
)	Te storitve spadajo v razred 39 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen, in ustrezajo temu opisu: „Transport; potovanja in prevoz potnikov; storitve zavijanja in pakiranja; skladiščenje blaga; organizacija ekskurzij“.