62005CJ0281
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 9. novembra 2006 (
*1
)
„Blagovne znamke — Direktiva 89/104/EGS — Pravica imetnika znamke, da prepove tranzit blaga z enakim znakom čez ozemlje države članice, v kateri ta znamka uživa varstvo — Nezakonita izdelava — Pridružena država“
V zadevi C-281/05,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Bundesgerichtshof (Nemčija) z odločbo z dne 2. junija 2005, ki je na Sodišče prispela 13. julija 2005, v postopku
Montex Holdings Ltd
proti
Diesel SpA,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi C. W. A. Timmermans, predsednik senata, R. Schintgen, P. Kūris (poročevalec), J. Makarczyk in G. Arestis, sodniki,
generalni pravobranilec: M. Poiares Maduro,
sodni tajnik: B. Fülöp, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 4. maja 2006,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
—
za Montex Holdings Ltd T. Raab, odvetnik,
—
za Diesel SpA N. Gross, odvetnik,
—
za nemško vlado M. Lumma in A. Dittrich, zastopnika,
—
za Komisijo Evropskih skupnosti G. Braun in W. Wils, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 4. julija 2006
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(1) in (3) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL 1989, L 40, str. 1) in členov 28 ES in 30 ES.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama Diesel SpA (v nadaljevanju: Diesel) in Montex Holdings Ltd (v nadaljevanju: Montex) v zvezi z zahtevo za prepoved tranzita čez nemško ozemlje blaga družbe Montex, ki je označeno z znakom, enakim registrirani znamki, katere imetnik je družba Diesel v Nemčiji.
Pravni okvir
3
Člen 5(1) in (3) Direktive 89/104, naslovljen „Pravice iz znamke“, določa:
„1.   Registrirana znamka podeljuje imetniku izključne pravice. Imetnik ima pravico, da tretjim osebam prepove, da brez njegovega dovoljenja v gospodarskem prometu uporabijo:
a)
katerikoli znak, ki je enak znamki, za enako blago ali storitve, za katere je registrirana znamka;
b)
katerikoli znak, pri katerem zaradi njegove enakosti ali podobnosti z znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, označenih z znamko in znakom, obstaja verjetnost zmede v javnosti, ki vključuje verjetnost povezovanja med znakom in znamko;
[…]
3.   Po odstavkih 1 in 2 je lahko med drugim prepovedano naslednje:
a)
opremljanje blaga ali njegove embalaže z znakom;
b)
ponujanje blaga, njegovo dajanje na trg ali skladiščenje v te namene pod tem znakom ali ponujanje ali opravljanje storitev pod tem znakom;
c)
uvoz ali izvoz blaga pod tem znakom;
d)
uporaba znaka na poslovni dokumentaciji in v oglaševanju.“
4
Uredba Sveta (ES) št. 3295/94 z dne 22. decembra 1994 o določitvi ukrepov v zvezi z vnosom v Skupnost in izvozom ter ponovnim izvozom iz Skupnosti blaga, s katero se kršijo nekatere pravice intelektualne lastnine (UL L 341, str. 8), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 241/1999 z dne 25. januarja 1999 (UL L 27, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 3295/94), ki je veljala v času dejanskega stanja, v drugi in tretji uvodni izjavi določa:
„ker trženje ponarejenega in piratskega blaga povzroča znatno škodo proizvajalcem in prodajalcem, ki se ravnajo po zakonu, ter imetnikom avtorske ali sorodnih pravic, ter zavaja potrošnike; ker je treba kar najbolj preprečiti, da bi takšno blago prišlo v promet, in sprejeti ukrepe, ki bi se učinkovito spopadli s to nezakonito dejavnostjo, ne da bi ovirali svobodo zakonitega trgovanja; ker se ta cilj dosega tudi s podobnimi prizadevanji na mednarodni ravni;
ker je, kadar so piratsko blago in podobni izdelki uvoženi iz tretjih držav, pomembno prepovedati njihovo sprostitev v prosti promet v Skupnosti ali sprožitev odložnega postopka ter uvesti primeren postopek, ki bi carinskim organom omogočil, da zagotovijo ustrezno upoštevanje takšne prepovedi“.
5
Člen 1(1) Uredbe št. 3295/94 določa:
„1.   Ta uredba določa:
a)
pogoje, pod katerimi morajo carinski organi ukrepati, ko sumijo, da je blago iz odstavka 2(a):
—
vneseno zaradi sprostitve v prost promet, izvoza ali ponovnega izvoza v skladu s členom 61 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o vzpostavitvi carinskega zakonika Skupnosti (UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik),
—
najdeno med pregledom blaga pod carinskim nadzorom v smislu člena 37 [carinskega zakonika], ki je v odložnem postopku v smislu njenega člena 84(1)(a), ponovno izvožen po obvestilu ali vnesen v prosto carinsko cono ali prosto skladišče v smislu člena 166 [carinskega zakonika]
in
b)
ukrepe, ki jih pristojni organi izvedejo v zvezi s tem blagom, ko se ugotovi, da gre res za blago iz odstavka 2(a).“
6
Odstavek 2 istega člena 1 določa:
„Za potrebe te uredbe:
a)
‚blago, ki krši pravico intelektualne lastnine‘ pomeni:
—
‚ponarejeno blago‘, in sicer:
—
blago, vključno z embalažo, ki je brez dovoljenja označeno z znamko, identično veljavno registrirani znamki za enako vrsto blaga ali ki je po njenih bistvenih lastnostih ni mogoče ločiti od take znamke, s čimer krši pravice imetnika znamke po pravu Skupnosti ali države članice, v kateri je vložena zahteva za ukrepanje carinskih organov,
[…]“
7
Člen 84(1)(a) carinskega zakonika določa:
„[k]adar se uporablja izraz ‚odložni postopek‘, se šteje, da se v primeru neskupnostnega blaga nanaša na naslednje postopke:
—
zunanji tranzit,
[…]“
8
Člen 91(1) carinskega zakonika določa:
„Zunanji tranzitni postopek omogoča gibanje od enega do drugega kraja na carinskem območju Skupnosti:
a)
neskupnostnega blaga, ne da bi bilo to blago zavezano plačilu uvoznih ali drugih dajatev ali ukrepom trgovinske politike.“
9
V skladu s členom 92 istega zakonika velja:
„Zunanji tranzitni postopek se konča, ko so blago in ustrezni dokumenti predloženi namembnemu carinskemu uradu v skladu z določbami posameznega postopka.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
10
Družba Montex izdeluje kavbojke tako, da posamezne dele, vključno z razlikovalnimi znaki, po postopku carinskega označevanja izvozi na Poljsko, kjer hlače zašijejo, in jih dokončane vrnejo na Irsko. Družba Diesel na ozemlju Irske nima varstva za znak.
11
Hauptzollamt Löbau – Zollamt Zittau (glavni carinski urad Löbau – carinski urad Zittau) je 31. decembra 2000 zadržal pošiljko 5076 ženskih kavbojk z imenom DIESEL, namenjeno družbi Montex, ki bi ji jo moralo madžarsko prevozniško podjetje s tovornjakom dostaviti iz poljske tovarne čez nemško ozemlje. Hlače, zaščitene pred morebitno krajo med prevozom tako, da so transportno vozilo poljski organi zapečatili, bi morale biti neprekinjeno transportirane od poljskega carinskega urada do carinskega urada v Dublinu.
12
Družba Montex je vložila pritožbo zoper odredbo o zadržanju zadevnega blaga. Ocenjuje namreč, da se s samim prevozom blaga čez nemško ozemlje ne kršijo nobene pravice iz znamke.
13
Družba Diesel pa meni, da se z navedenim prevozom krši njeno pravico iz znamke zaradi tveganja, da bi bilo blago lahko dano na trg v tranzitni državi članici. Zato je zahtevala, naj se družbi Montex prepove tranzit blaga čez nemško ozemlje oziroma naj se takega tranzita ne dovoli. Dalje je zahtevala, naj družba Montex privoli v uničenje zaseženih proizvodov ali, po njeni izbiri, v umik in uničenje vseh označb in drugih razlikovalnih znakov z imenom DIESEL ter nosi tudi stroške uničenja.
14
Po tem, ko je bila družba Montex obsojena na prvi in drugi instanci, je vložila revizijo na Bundesgerichtshof. To sodišče je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali registrirana znamka njenemu imetniku zagotavlja pravico prepovedi tranzita blaga z znakom?
2.
V primeru pritrdilnega odgovora: ali lahko posebna ocena izhaja iz dejstva, da znak ne uživa zaščite v namembni državi?
3.
Ali je treba, če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen, in neodvisno od odgovora na drugo vprašanje razlikovati glede na to, ali blago, katerega namembni kraj je država članica, izvira iz države članice, pridružene države ali tretje države? Ali je v tem smislu pomembno, ali je bilo blago v državi izvora zakonito proizvedeno ali pa je bila pri tem kršena tam določena pravica iz znamke imetnika znamke?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
15
Predložitveno sodišče s prvima vprašanjema, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(1) in (3) Direktive 89/104 razlagati v tem smislu, da se z znamko njenemu imetniku podeli pravica prepovedati tranzit blaga, na katerem je znak, enak njegovi znamki, in ki je proizvedeno v tretji državi, čez ozemlje države članice, v kateri ta znamka uživa varstvo, pri čemer je končni namembni kraj blaga država članica, v kateri se to blago lahko prosto trži, ker navedena znamka tam takega varstva ne uživa.
16
Iz predložitvene odločbe je razvidno, prvič, da je bilo zadevno blago med zadržanjem na Hauptzollamt Löbau – Zollamt Zittau 31. decembra 2000 v carinskem odložnem postopku zunanjega tranzita v smislu člena 84(1)(a) carinskega zakonika; drugič, da to blago izvira iz Republike Poljske, države, pridružene Evropski uniji na podlagi Evropskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Republiko Poljsko na drugi strani, ki je bil sklenjen in odobren v imenu Skupnosti s Sklepom Sveta in Komisije 93/743/Euratom, ESPJ, ES z dne 13. decembra 1993 (UL L 348, str.1, v nadaljevanju: Pridružitveni sporazum), in, tretjič, da navedeno blago na dan zadržanja ni bilo v prostem prometu v Skupnosti, ker bi morale biti odstranjene carinske označbe na Irskem, torej v državi članici, v kateri bi blago moralo biti dano v prosti promet.
17
Sodišče je po eni strani razsodilo, da zunanji tranzit neskupnostnega blaga temelji na pravni domnevi. V bistvu blago v tem postopku ni ne predmet ustreznih uvoznih dajatev ne drugih ukrepov tržne politike; kot da ne bi prispelo na skupnostno ozemlje (glej sodbo z dne 6. aprila 2000 v zadevi Polo proti Lauren, C-383/98, Recueil, str. I-2519, točka 34).
18
Iz tega sledi, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 16 sklepnih predlogov, da pred sprostitvijo v prosti promet na Irskem vse poteka, kot da blago nikoli ni prispelo na skupnostno ozemlje.
19
Po drugi strani je Sodišče razsodilo tudi, da tranzit, ki vključuje prevoz zakonito proizvedenega blaga iz države članice v tretjo državo, pri čemer se prečka ena ali več držav članic, ne pomeni trženja zadevnega blaga, in tako ne more škoditi posebnemu namenu pravice iz znamke (glej v zvezi s tranzitom blaga španskega izvora iz Francije v namembno državo Poljsko sodbo z dne 23. oktobra 2003 v zadevi Rioglass in Transremar, C-115/02, Recueil, str. I-12705, točka 27).
20
Sodišče je dalje navedlo, da imetnik znamke v carinskem postopku zunanjega tranzita ali carinskega skladiščenja ne more nasprotovati samemu vnosu v Skupnost originalnih proizvodov, ki so označeni s to znamko in ki jih navedeni imetnik še ni dal na trg Skupnosti oziroma za to ni dal soglasja (glej sodbo z dne 18. oktobra 2005 v zadevi Class International, C-405/03, ZOdl., str. I-8735, točka 50).
21
Na področju znamk vnos neskupnostnega blaga, označenega z znamko v carinskem odložnem postopku, kot je zunanji tranzit, sam po sebi ne pomeni kršitve pravice imetnika znamke, da nadzira prvo trženje v Skupnosti (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Class international, točka 47).
22
Nasprotno je Sodišče razsodilo, da lahko imetnik znamke nasprotuje ponudbi ali prodaji originalnih proizvodov, ki so označeni z znamko in imajo carinski status neskupnostnega blaga, če je ponudba dana in/ali prodaja izvršena takrat, ko je blago v postopku zunanjega tranzita ali carinskega skladiščenja in to nujno vodi do njegovega trženja v Skupnosti (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Class international, točka 61).
23
Iz tega izhaja, da imetnik znamke lahko prepove tranzit skozi državo članico, v kateri je ta znamka varovana, v tej zadevi skozi Zvezno republiko Nemčijo, proizvodov, ki so označeni z znamko in so v postopku zunanjega tranzita v drugo državo članico, v kateri to varstvo ne obstaja, v tej zadevi na Irsko, samo v primeru, ko so ti proizvodi predmet ravnanja tretjega, medtem ko je blago v postopku zunanjega tranzita, in to nujno vodi do trženja blaga v tej tranzitni državi članici.
24
Glede na to se ne more sprejeti trditev družbe Diesel, po kateri samo tveganje, da blago ne bi prispelo do namembnega kraja, torej Irske, države, v kateri varstvo znamke ne obstaja, in je lahko blago teoretično predmet goljufivega trženja v Nemčiji, zadostuje za ugotovitev, da se s tranzitom nasprotuje bistvenim nalogam znamke v Nemčiji.
25
Kot je navedel tudi generalni pravobranilec v točki 29 sklepnih predlogov, bi s tako trditvijo priznali, da je treba ves zunanji tranzit blaga, ki je označeno z znakom, šteti za uporabo znamke v gospodarskem prometu v smislu člena 5(1) Direktive 89/104. Vendar, kot je navedeno v točkah od 17 do 22 te sodbe, je iz sodne prakse Sodišča, nasprotno, razvidno, da tak zunanji tranzit, ker ne pomeni trženja zadevnega blaga, ne pomeni uporabe znamke, ki bi lahko škodovala njenemu imetniku pri nadzoru trženja v Skupnosti.
26
Kar zadeva dokazno breme v zvezi s tem, je iz točk 74 in 75 zgoraj navedene sodbe Class international razvidno, da je v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, imetnik znamke pristojen, da priskrbi dokaz o okoliščinah, ki je podlaga za izvrševanje pravice do prepovedi iz člena 5(1) in (3) Direktive 89/104, tako da dokaže bodisi sprostitev neskupnostnega blaga, ki je označeno z njegovo znamko, v prosti promet v državi članici, v kateri znamka uživa varstvo, bodisi drugo ravnanje, ki nujno vodi do trženja v taki državi članici.
27
Glede na navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(1) in (3) Direktive 89/104 razlagati v tem smislu, da lahko imetnik znamke prepove tranzit skozi državo članico, v kateri je ta znamka varovana, v tej zadevi skozi Zvezno republiko Nemčijo, proizvodov, ki so označeni z znamko in so v postopku zunanjega tranzita v drugo državo članico, v kateri to varstvo ne obstaja, v tej zadevi na Irsko, samo v primeru, ko so ti proizvodi predmet ravnanja tretjega, medtem ko je blago v postopku zunanjega tranzita, in to nujno vodi do trženja blaga v tej tranzitni državi članici.
Tretje vprašanje
28
S prvim delom tretjega vprašanja želi predložitveno sodišče izvedeti, če je za odgovor na prvo vprašanje pomembno, da so v času dejstev v postopku v glavni stvari proizvodi izvirali iz pridružene države, torej Republike Poljske pred njeno priključitvijo Uniji, in ne iz tretje države ali Skupnosti.
29
V zvezi s tem sodna praksa, omenjena v točki 19 te sodbe, obravnava blago skupnostnega izvora, ki je bilo predmet tranzita z namembnim krajem v tretji državi, pri čemer je prečkalo ozemlje ene ali več držav članic, vendar tranzit tega blaga ni vodil do njegovega trženja v Skupnosti, tako da poseben namen znamke ni mogel biti prizadet.
30
Vendar pa status pridružene države Republike Poljske v času dejstev v postopku v glavni stvari nikakor ne pomeni, da je treba proizvode, ki izvirajo iz te države, obravnavati, kot da izvirajo iz države članice. Zato domneva skupnostnih proizvodov v postopku v glavni stvari ni vprašljiva in je ni treba preučiti.
31
Navedeni proizvodi so bili kot neskupnostno blago lahko dani v postopek zunanjega tranzita. Zato ni pomembno, da so ti proizvodi izvirali iz pridružene države, kot je bila Republika Poljska pred pristopom k Uniji, in ne iz nepridružene tretje države.
32
Iz tega izhaja, da za odgovor na prvo vprašanje ni pomembno, da so v času dejstev v postopku v glavni stvari proizvodi izvirali iz pridružene države, torej Republike Poljske pred njeno priključitvijo Uniji, in ne iz tretje države.
33
Kar zadeva drugi del tretjega vprašanja, to je, ali je za odgovor na prvo vprašanje pomemben zakonit oziroma nezakonit način izdelave zadevnega blaga na Poljskem, družba Diesel, nemška vlada in Komisija Evropskih skupnosti trdijo, da izdelava proizvoda v tretji državi s kršitvijo pravic, ki so imetniku podeljene z znamko v tej državi, imetniku omogoča, da nasprotuje vsakemu tranzitu, vključno zunanjemu.
34
Take trditve ni mogoče sprejeti. Kot je bilo dejansko razsojeno že v točki 27 te sodbe, imetnik znamke lahko prepove tranzit skozi državo članico, v kateri je ta znamka varovana, v tej zadevi skozi Zvezno republiko Nemčijo, proizvodov, ki so označeni z znamko in so v postopku zunanjega tranzita v drugo državo članico, v kateri to varstvo ne obstaja, v tej zadevi na Irsko, samo v primeru, ko so ti proizvodi predmet ravnanja tretjega, medtem ko je blago v postopku zunanjega tranzita, in to nujno vodi do trženja blaga v tej tranzitni državi članici. Zakonita oziroma nezakonita izdelava proizvodov je s tega vidika nepomembna.
35
V nasprotju s trditvami družbe Diesel take razlage člena 5 Direktive 89/104 ni mogoče izpodbijati na podlagi sodbe z dne 7. januarja 2004 v zadevi X (C-60/02, Recueil, str. I-651), ki se med drugim nanaša na razlago členov 2 in 11 Uredbe št. 3295/94.
36
V tej sodbi je Sodišče v točki 54 spomnilo, da je treba člen 1 Uredbe št. 3295/94 razlagati v tem smislu, da se uporabi, kadar blago, uvoženo iz tretje države, v postopku tranzita proti drugi tretji državi v državi članici začasno zadržijo carinski organi te države na podlagi omenjene uredbe in na zahtevo družbe imetnice pravic, katerih kršitev ta zatrjuje (glej tudi zgoraj navedeno sodbo Polo proti Lauren, točki 26 in 27).
37
V zvezi s tem je treba navesti, da člen 1 Uredbe št. 3295/94 na prvem mestu določa pogoje za posredovanje carinskih organov, kadar je blago, za katerega se domneva, da je ponarejeno, med drugim najdeno pri kontroli blaga, ki je predmet carinskega nadzora v skladu s členom 37 carinskega zakonika, v odložnem postopku v smislu člena 84(1)(a) istega zakonika ali ob priliki sporočila o ponovnem izvozu ali v prostih conah ali prostih skladiščih na podlagi člena 166 tega zakonika.
38
Drugič, navedeni člen Uredbe št. 3295/94 določa ukrepe, ki jih lahko sprejmejo pristojni davčni organi v zvezi z navedenim blagom.
39
Tretjič, druga in tretja uvodna izjava iste uredbe, ponovljeni v točki 4 te sodbe, se izrecno nanašata na trženje ponarejenega blaga, njegovo sprostitev na trg ali celo na nujnost prepovedi njegove sprostitve v prosti promet v Skupnosti.
40
Iz tega je razvidno, da se z nobeno določbo Uredbe št. 3295/94 ne uvaja novo merilo za preizkus obstoja kršitve pravice iz znamk ali za ugotovitev, da gre za uporabo znamke, ki se lahko prepove, ker se z njo krši ta pravica.
41
Na podlagi vsega navedenega je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da za odgovor na prvi dve vprašanji načeloma ni pomembno, da blago, namenjeno v državo članico, izvira iz pridružene države ali tretje države ali da je bilo izdelano v državi izvora zakonito oziroma je se je z njim kršila tam veljavna pravica iz znamke imetnika.
Stroški
42
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Člen 5(1) in (3) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami je treba razlagati v tem smislu, da imetnik znamke lahko prepove tranzit skozi državo članico, v kateri je ta znamka varovana – v tej zadevi skozi Zvezno republiko Nemčijo – proizvodov, ki so označeni z znamko in so v postopku zunanjega tranzita v drugo državo članico, v kateri to varstvo ne obstaja – v tej zadevi na Irsko – samo če so ti proizvodi predmet ravnanja tretjega, medtem ko je blago v postopku zunanjega tranzita, in to nujno vodi do trženja blaga v tej tranzitni državi članici.
2.
Načeloma ni pomembno, da blago, namenjeno v državo članico, izvira iz pridružene države ali tretje države ali da je bilo proizvedeno v državi izvora zakonito oziroma se je z njim kršila tam veljavna pravica iz znamke imetnika.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.