62022CJ0670_RES
Predmet C-670/22
Kazneni postupak
protiv
M. N. (EncroChat)
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Berlin)
Presuda Suda (veliko vijeće) od 30. travnja 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Direktiva 2014/41/EU – Europski istražni nalog u kaznenim stvarima – Pribavljanje dokaza koji su već u posjedu nadležnih tijela države izvršiteljice – Uvjeti za izdavanje – Usluga šifriranih telekomunikacija – EncroChat – Nužnost sudske odluke – Uporaba dokaza prikupljenih povredom prava Unije”
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski istražni nalog u kaznenim stvarima – Direktiva 2014/41 – Pojam tijela izdavatelja – Europski istražni nalog čiji je cilj pribavljanje dokaza koji su već u posjedu nadležnih tijela države izvršiteljice – Javni tužitelj koji može naložiti prosljeđivanje takvih dokaza u okviru isključivo nacionalnog postupka – Uključenost
(Direktiva 2014/41 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. st. 1. i čl. 2. t. (c) podt. i.)
(t. 71.-75., 77. i t. 1. izreke)
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski istražni nalog u kaznenim stvarima – Direktiva 2014/41 – Uvjeti za izdavanje i prijenos europskog istražnog naloga – Europski istražni nalog čiji je cilj pribavljanje dokaza koji su već u posjedu nadležnih tijela države izvršiteljice – Dokazi pribavljeni u okviru presretanja šifriranih telekomunikacija na državnom području države izdavateljice – Dopuštenost – Poštovanje uvjeta koji su pravom države izdavateljice predviđeni za prosljeđivanje takvih dokaza u okviru potpuno unutarnje situacije
(čl. 82. st. 1. UFEU-a; Direktiva 2014/41 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 2., 6. i 19., čl. 1. st. 1. i čl. 6. st. 1. t. (a) i (b) te čl. 14. st. 7.)
(t. 88.-93., 99.-101., 104.-106. i t. 2. izreke)
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski istražni nalog u kaznenim stvarima – Direktiva 2014/41 – Presretanje telekomunikacija koje ne zahtijeva pomoć države članice u kojoj se nalazi subjekt – Pojam – Autonomno i ujednačeno tumačenje – Prikriveni pristup terminalnim uređajima radi prikupljanja podataka o prometu, lokaciji i komunikacijama internetskog pružatelja komunikacijskih usluga – Uključenost – Obavješćivanje te države članice – Utvrđivanje nadležnog tijela – Doseg
(Direktiva 2014/41 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 30. i čl. 31. st. 1. do 3. te čl. 33. i Prilog C)
(t. 110.-119. i t. 3. izreke)
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski istražni nalog u kaznenim stvarima – Direktiva 2014/41 – Presretanje telekomunikacija koje ne zahtijeva pomoć države članice u kojoj se nalazi subjekt – Obavješćivanje te države članice – Ciljevi – Zaštita prava korisnika o kojima je riječ – Uključenost
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 7.; Direktiva 2014/41 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 31.)
(t. 123.-125. i t. 4. izreke)
Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Europski istražni nalog u kaznenim stvarima – Direktiva 2014/41 – Poštovanje prava obrane i pravičnosti postupka u državi izdavateljici – Informacije i dokazi pribavljeni protivno direktivi – Obveze nacionalnog suda – Doseg
(Direktiva 2014/41 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 14. st. 7.)
(t. 128., 130., 131. i t. 5. izreke)
Kratak prikaz
Povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Berlin (Zemaljski sud u Berlinu, Njemačka) Sud, zasjedajući u velikom vijeću, odlučuje o uvjetima pod kojima javni tužitelj može izdati europski istražni nalog u kaznenim stvarima ako tijelo izdavatelj neke države članice želi ishoditi prosljeđivanje presretenih telekomunikacijskih podataka koje druga država članica već posjeduje. Usto pojašnjava kako nepoštovanje Unijinih propisa u tom području utječe na uporabu tih podataka.
U okviru istrage koju su vodila francuska tijela pokazalo se da su se okrivljenici radi počinjenja kaznenih djela prije svega povezanih s trgovinom drogom koristili šifriranim mobilnim telefonima na osnovi usluge „EncroChat”. Ta je usluga omogućavala da se, putem servera smještenog u Francuskoj, uspostavi šifrirana komunikacija koju se ne može presresti tradicionalnim istražnim metodama.
U proljeće 2020., uz odobrenje francuskog suda, računalni program „trojanski konj”, koji je razvio francusko-nizozemski istražni tim, instaliran je na navedenom poslužitelju, a odonda i na mobilnim telefonima korisnika u 122 zemlje, od kojih oko 4600 u Njemačkoj.
Na konferenciji koju je u ožujku 2020. organizirao Eurojust (
1
) predstavnici francuskih i nizozemskih vlasti obavijestili su predstavnike vlasti drugih država članica o mjeri presretanja podataka koju su planirali, uključujući podatke iz mobilnih telefona koji se nalaze izvan francuskog državnog područja. Zastupnici Bundeskriminalamta (Savezni ured kriminalističke policije, Njemačka, u daljnjem tekstu: BKA) i Generalstaatsanwaltschafta Frankfurt am Main (Glavno državno odvjetništvo u Frankfurtu na Majni, Njemačka; u daljnjem tekstu: Glavno državno odvjetništvo u Frankfurtu) izrazili su interes za podatke o njemačkim korisnicima.
Glavno državno odvjetništvo u Frankfurtu je između lipnja 2020. i srpnja 2021., u okviru postupka pokrenutog protiv osobe X, izdalo europske istražne naloge kako bi od francuskih tijela zatražilo odobrenje da se u kaznenim postupcima neograničeno koristi tako prikupljenim podacima. Svoj je zahtjev obrazložilo time što je Europol obavijestio BKA da je velik broj vrlo teških kaznenih djela počinjen u Njemačkoj pomoću mobilnih telefona opremljenih uslugom „EncroChat” i da su dosad neidentificirane osobe osumnjičene za planiranje i počinjenje takvih kaznenih djela u Njemačkoj upotrebom šifriranih komunikacija. Francuski sud odobrio je prosljeđivanje sudu presretenih podataka o njemačkim korisnicima i njihovu uporabu u sudskom postupku.
Nakon toga je Glavno državno odvjetništvo u Frankfurtu lokalnim državnim odvjetništvima preraspodijelilo istražne postupke pokrenute protiv, među ostalima, osobe M. N. U kaznenim postupcima pokrenutima pred sudom koji je uputio zahtjev on se u biti pita jesu li navedeni europski istražni nalozi zakoniti s obzirom na Direktivu 2014/41 (
2
) i kakve posljedice eventualna povreda prava Unije ima za uporabu presretenih podataka u tom postupku. Stoga je odlučio postaviti Sudu prethodno pitanje.
Ocjena Suda
Kao prvo, Sud podsjeća na to da pojam „tijelo izdavatelj” u smislu Direktive ne obuhvaća samo sudove. Naime, javni se tužitelj u članku 2. točki (c) podtočki i. te direktive nalazi među tijelima za koja se smatra da su „tijelo izdavatelj”, pod jedinim uvjetom da su nadležna u dotičnom predmetu. Dakle, budući da je na temelju prava države izdavateljice, u potpuno unutarnjoj situaciji u toj državi, za određivanje istražne mjere s ciljem prijenosa dokaza koji su već u posjedu nadležnih nacionalnih tijela nadležan javni tužitelj, on je obuhvaćen pojmom „tijelo izdavatelj” u svrhu izdavanja europskog istražnog naloga koji se odnosi na prosljeđivanje dokaza koji su već u posjedu nadležnih tijela države izvršiteljice.
Kao drugo, iz članka 6. stavka 1. Direktive 2014/41 proizlazi da se europskim istražnim nalogom koji se odnosi na prosljeđivanje pribavljenih dokaza poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, koji su već u posjedu nadležnih tijela države izvršiteljice, moraju poštovati svi uvjeti predviđeni, ovisno o slučaju, pravom države izdavateljice za prosljeđivanje takvih dokaza u potpuno unutarnjoj situaciji u toj državi.
Suprotno tomu, iako je cilj članka 6. stavka 1. točke (b) Direktive 2014/41 izbjeći zaobilaženje pravila i jamstava predviđenih pravom države izdavateljice, njime se ne zahtijeva – ni u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku u kojoj su podatke o kojima je riječ prikupila nadležna tijela države izvršiteljice na državnom području države izdavateljice i u njezinu interesu – da se na izdavanje europskog istražnog naloga radi prosljeđivanja dokaza koji su već u posjedu nadležnih tijela države izvršiteljice primjenjuju iste materijalne pretpostavke kao one koje se na prikupljanje tih dokaza primjenjuju u državi izdavateljici.
Osim toga, s obzirom na načelo uzajamnog priznavanja presuda i odluka na kojem se temelji pravosudna suradnja u kaznenim stvarima, kojim je obuhvaćena Direktiva 2014/41, tijelo izdavatelj nije ovlašteno nadzirati pravilnost zasebnog postupka u kojem je država članica izvršenja prikupila dokaze koje ona već posjeduje i čije prosljeđivanje zahtijeva tijelo izdavatelj.
Usto, Sud pojašnjava da se, s jedne strane, člankom 6. stavkom 1. točkom (a) Direktive 2014/41 ne zahtijeva da je izdavanje takvog europskog istražnog naloga nužno uvjetovano postojanjem predmnjeve teškog kaznenog djela koja se temelji na konkretnim činjenicama protiv svake osobe o kojoj je riječ, u trenutku kada je taj europski istražni nalog izdan, kada takav zahtjev ne proizlazi iz prava države izdavateljice na prosljeđivanje dokaza između državnih odvjetništava. S druge strane, toj se odredbi ne protivi ni izdavanje europskog istražnog naloga kada se vjerodostojnost presretenih podataka ne može provjeriti u toj fazi zbog povjerljivosti tehničkih alata presretanja, pod uvjetom da je u kasnijem kaznenom postupku zajamčeno pravo na pošteno suđenje. Naime, vjerodostojnost proslijeđenih dokaza načelno se može ocijeniti tek u trenutku u kojem nadležna tijela stvarno raspolažu dokazima o kojima je riječ.
Kao treće, Sud utvrđuje da prikriveni pristup terminalnim uređajima s ciljem prikupljanja podataka o prometu, lokaciji i komunikacijama internetskog pružatelja komunikacijskih usluga čini „presretanje telekomunikacija” u smislu članka 31. stavka 1. Direktive 2014/41, o kojem se mora obavijestiti tijelo koje je u tom pogledu odredila država članica na čijem se državnom području nalazi subjekt presretanja. U slučaju da država članica koja presreće ne može utvrditi nadležno tijelo obaviještene države članice, ta se obavijest može poslati bilo kojem tijelu obaviještene države članice koje država članica koja presreće smatra za to nadležnim.
Na temelju članka 31. stavka 3. Direktive 2014/41, nadležno tijelo obaviještene države članice ima tako mogućnost, u slučaju da presretanje ne bi bilo dopušteno u okviru sličnog domaćeg postupka, dojaviti da se presretanje ne može provesti ili da ga se mora prekinuti, to jest da se presreteni podaci ne mogu upotrijebiti ili da ih se može upotrijebiti samo pod uvjetima koje ono odredi. Stoga se člankom 31. Direktive 2014/41 ne nastoji samo osigurati poštovanje suverenosti obaviještene države članice nego i zaštititi prava osoba na koje se odnosi takva mjera presretanja telekomunikacija.
Kao posljednje, Sud ističe da se, načelno, samo nacionalnim pravom određuju pravila o dopuštenosti i ocjeni, u okviru kaznenog postupka, informacija i dokaza koji su pribavljeni protivno pravu Unije.
Međutim, člankom 14. stavkom 7. Direktive 2014/41 državama članicama se nalaže da osiguraju, ne dovodeći u pitanje primjenu nacionalnih postupovnih pravila, da se u kaznenom postupku u državi izdavateljici u okviru ocjene dokaza pribavljenih putem europskog istražnog naloga poštuju prava obrane i pravičnost postupka. Posljedično, kada sud smatra da se stranka ne može učinkovito izjasniti o takvom dokazu koji bi mogao imati odlučujući utjecaj na ocjenu činjenica, taj sud mora utvrditi povredu prava na pošteno suđenje i odbaciti taj dokaz.
(
1
)	Agencija Europske unije za suradnju u kaznenom pravosuđu
(
2
)	Direktiva 2014/41/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o Europskom istražnom nalogu u kaznenim stvarima (SL 2014., L 130, str. 1. i ispravak SL 2015., L 143, str. 16.)