Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
LAILE MEDINE
od 23. travnja 2026.(1)
Predmet C-14/24 P
Europska komisija
protiv
Bulgarian Energy Holding EAD,
Bulgartransgaz EAD,
Bulgargaz EAD
„Žalba – Tržišno natjecanje – Zloporaba vladajućeg položaja – Unutarnje tržište prirodnog plina – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 102. UFEU-a – Odbijanje odobravanja pristupa – Sudska praksa proizašla iz presude Bronner – Potencijalni konkurent – Jedinstvena i trajna povreda – Prava obrane”
I.      Uvod
1.        U Odluci Komisije C(2018)
8806 final od 17. prosinca 2018. u vezi s postupkom na temelju članka 102. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (AT.39849 – BEH Gas) (u daljnjem tekstu: sporna odluka),
Europska komisija utvrdila je da je društvo Bulgarian Energy Holding EAD (u daljnjem tekstu: BEH), zajedno sa svojim društvima kćerima Bulgartransgaz EAD i Bulgargaz EAD (u daljnjem tekstu zajedno: grupa BEH) čiji je isključivi vlasnik, počinilo jedinstvenu i trajnu povredu time što je trećim osobama odbijalo pristup mreži za prijenos plina, rumunjskom plinovodu i čirenskom skladištu, na taj način blokirajući tržištâ opskrbe plinom u Bugarskoj
u razdoblju od 30. srpnja 2010. do 1. siječnja 2015. Komisija je stoga tim društvima izrekla novčanu kaznu u iznosu od 77 068 000 eura te utvrdila da su solidarno odgovorna za njezino plaćanje.
2.        Nakon što je ta odluka poništena presudom Općeg suda od 25. listopada 2023., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija(2), Komisija je podnijela predmetnu žalbu. Predmetna žalba otvara važna pitanja, osobito u pogledu primjene testa prihvaćenog u presudi Suda od 26. studenoga 1998., Bronner(3), koji služi tomu da se utvrdi čini li odbijanje pristupa ključnoj infrastrukturi zloporabu u smislu članka 102. UFEU-a, analize
pojma potencijalnog tržišnog natjecanja s obzirom na test utvrđen u sudskoj praksi proizašloj iz presude od 30. siječnja 2020.,
Generics (UK) i dr.(4), tumačenja pojma trajne i jedinstvene povrede i ostvarivanja prava obrane poduzetnika protiv kojih Komisija provodi istragu
na temelju članka 102. UFEU-a.
II.    Okolnosti spora
3.        Opći je sud u točkama 2. do 55. pobijane presude izložio okolnosti spora, koje je za potrebe predmetne žalbe moguće sažeto prikazati na sljedeći način.
A.      Činjenično stanje
4.        BEH je društvo koje je u stopostotnom vlasništvu bugarske države. Prava bugarske države u društvu BEH ostvaruje bugarski ministar energetike. Društvo BEH ima nekoliko društava kćeri koja posluju
u sektoru
energetike u Bugarskoj. Ono u plinskom sektoru drži 100 % kapitala svojih društava kćeri Bulgargaz i Bulgartransgaz.
5.        Društvo Bulgargaz je javni opskrbljivač plinom u Bugarskoj. Ono je u vrijeme počinjenja povrede kupovalo plin iz Rusije te je bilo jedini ili glavni uvoznik ruskog plina u Bugarskoj. Ono je bilo glavni opskrbljivač plinom na razini veleprodaje i na razini opskrbe krajnjih korisnika, to jest poduzetnika izravno priključenih na prijenosnu mrežu.
6.        Društvo Bulgartransgaz je:
–        ovlašteni operator transportnog sustava za plin (u daljnjem tekstu: OTS) u Bugarskoj; na toj osnovi on upravlja bugarskom mrežom za prijenos plina (u daljnjem tekstu: mreža za prijenos plina) i bugarskim tranzitnim plinovodom;
–        operator sustava za skladištenje (u daljnjem tekstu: OSS)
jedinog postrojenja za skladištenje prirodnog plina u toj državi, smještenog ispod zemlje u Čirenu (Bugarska) (u daljnjem tekstu: čirensko skladište).
7.        U vrijeme počinjenja povrede opskrba Bugarske plinom gotovo je u potpunosti ovisila o uvozu ruskog plina. Ruski se plin u Bugarsku prevozio trima plinovodima, to jest rumunjskim tranzitnim plinovodima 1, 2 i 3 kojima upravlja društvo Transgaz SA, operator plinskog transportnog sustava u Rumunjskoj. Rumunjski tranzitni plinovod 1 (u daljnjem tekstu: rumunjski plinovod 1) prolazio je kroz Rumunjsku od ulazne točke na plinskoj mjernoj stanici
Isaccea 1, smještenoj na ukrajinsko‑rumunjskoj granici, do ulazne točke transportne mreže Negru Vodă 1, smještene na rumunjsko‑bugarskoj granici. Transportna mreža, koja je dalje
bila priključena na čirensko skladište, bila je isključivo nacionalna mreža na koju je bila priključena većina korisnika
i lokalnih distribucijskih sustava u Bugarskoj. Rumunjski plinovod 1 bio je, barem do travnja 2016., jedini održivi put za dopremanje plina u Bugarsku radi opskrbe najvećeg dijela zemlje.
8.        Rumunjski plinovod 1 izgrađen je 1974. u skladu s međuvladinim sporazumom sklopljenim 29. studenoga 1970. između Narodne Republike Bugarske i Socijalističke Republike Rumunjske (u daljnjem tekstu: Međuvladin sporazum iz 1970.). Dana 18. veljače 2003. Republika Bugarska i Rumunjska sklopile su novi međuvladin sporazum (u daljnjem tekstu: Međuvladin sporazum iz 2003.). Ugovorne stranke su se člankom 3. tog sporazuma obvezale da će od svojih plinskih operatora, to jest društva Bulgargaz i Transgaz, zahtijevati
da sklope novi ugovor o korištenju rumunjskog plinovoda 1. Društva Transgaz i Bulgargaz su tako 19. listopada 2005.
sklopila novi sporazum (u daljnjem tekstu: sporazum iz 2005.), na temelju kojeg je društvu Bulgargaz priznato
isključivo pravo na korištenje rumunjskog plinovoda 1 do 31. prosinca 2011. Društvo Bulgargaz zauzvrat je društvu Transgaz plaćalo fiksnu godišnju naknadu, neovisno o stvarno iskorištenom kapacitetu. Taj je sporazum 2009. godine produljen do 31. prosinca 2016.
B.      Postupak pred Komisijom i Općim sudom
9.        Društvo Overgas Inc., koje posluje na
tržištu opskrbe plinom u Bugarskoj, je 18. studenoga 2010. Komisiji podnijelo neslužbeni prigovor protiv grupe BEH zbog povrede članka 102. UFEU-a. Komisija je s društvom Overgas održala tri sastanka u 2011. godini i još jedan sastanak 17. lipnja 2013.
10.      Komisija je 4. srpnja 2013. protiv grupe BEH pokrenula postupak na temelju članka 2. stavka 1. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka [101. i 102. UFEU-a] (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.) i članka 11. stavka 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU-a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.).
11.      Komisija je 17. prosinca 2018. donijela spornu odluku.
12.      Komisija je u spornoj odluci navela da je grupa BEH zloupotrebljavala svoj vladajući položaj sprječavajući, ograničavajući i odgađajući trećim osobama
pristup mreži za prijenos plina, čirenskom skladištu i rumunjskom plinovodu 1, čime je blokirala bugarska tržišta opskrbe plinom. Utvrđenu jedinstvenu i trajnu povredu članka 102. UFEU-a obilježavao je obrazac ponašanja, u odnosu na svaku pojedinu infrastrukturu, koji je bio dio strategije protivne tržišnom natjecanju – koju je utvrdilo
društvo BEH, a provodila ju je grupa BEH – s namjerom da se vladajući položaj društva Bulgargaz na bugarskim tržištima opskrbe plinom zaštiti njihovim blokiranjem.
13.      Komisija je zaključila da je to postupanje
bilo dio jedinstvene i trajne povrede koja je započela u trenutku prvog postupanja
protivnog tržišnom natjecanju, to jest 30. srpnja 2010., a završila je kada je okončana posljednja zlouporaba, to jest 1. siječnja 2015.
14.      Komisija je grupi BEH izrekla novčanu kaznu u iznosu od 77 068 000 eura zbog sudjelovanja u utvrđenoj jedinstvenoj i trajnoj povredi.
15.      Grupa BEH je 1. ožujka 2019. tajništvu Općeg suda podnijela tužbu protiv sporne odluke na temelju članka 263. UFEU-a. Ponajprije je zahtijevala poništenje sporne odluke,
a
podredno poništenje novčane kazne koja joj je tom odlukom izrečena ili pak smanjenje njezina iznosa. Zahtjeve grupe BEH pred Općim sudom podupirala je Republika Bugarska. Komisijine zahtjeve podupiralo je društvo Overgas.
16.      Opći je sud pobijanom presudom u cijelosti poništio spornu odluku te je Komisiji naložio snošenje troškova grupe BEH u skladu sa zahtjevom te grupe, dok je Republici Bugarskoj i društvu Overgas naložio snošenje vlastitih troškova. Ta se presuda u bitnome temelji na ocjeni
da Komisija nije u dovoljnoj mjeri dokazala da je postojalo odbijanje odobravanja pristupa trima infrastrukturama u vlasništvu grupe BEH koje može potpadati pod područje primjene
članka 102. UFEU‑a.
17.      Opći je sud utvrdio, kao prvo, da je navodna zloporaba u pogledu rumunjskog plinovoda 1 bila okosnica
Komisijine analize i obrazloženja sporne odluke. Dalje je utvrdio da je Komisija počinila niz pogrešaka koje se tiču prava zaključivši da je postupanje
društva Bulgargaz u pogledu pristupa tom plinovodu činilo odbijanje pristupa na koje se može primijeniti članak 102. UFEU-a. Kao drugo, utvrdio je da Komisija nije dokazala da je postupanje
društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina moglo, i to ne samo hipotetski, ograničiti tržišno natjecanje i imati učinak isključivanja s bugarskih tržišta opskrbe plinom. Utvrdio je da je Komisija dokazala da je postupanje
društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa čirenskom skladištu moglo ograničiti tržišno natjecanje na bugarskim tržištima opskrbe plinom u razdoblju od
5. lipnja 2012. do 19. rujna 2014., ali da nije dokazala da je to bio slučaj prije 5. lipnja 2012. S obzirom na ta razmatranja i imajući u vidu činjenicu da je Komisija zaključila da je grupa BEH počinila jedinstvenu i trajnu povredu članka 102. UFEU-a odbijajući odobriti pristup tim trima infrastrukturama, Opći je sud utvrdio da postupanje
društva Bulgartransgaz u pogledu čirenskog skladišta nakon lipnja 2012. ne može, a
da se pritom sporna odluka ne iskrivi tako da se Komisijina ocjena činjenica zamijeni novom ocjenom činjenica, samo po sebi pružiti bitno pa čak ni dovoljno obrazloženje koje bi moglo opravdati izreku te odluke. Osim toga, Opći je sud zaključio da je nekoliko povreda upravnog postupka utjecalo na prava obrane grupe BEH. Ostali aspekti te presude podrobnije će se razmatrati u okviru analize pojedinih razloga istaknutih u prilog predmetnoj žalbi.
III. Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
18.      Komisija je 10. siječnja 2024. podnijela žalbu protiv pobijane presude.
19.      Komisija, uz potporu društva Overgas, od Suda zahtijeva da:
–        ukine pobijanu presudu;
–        vrati predmet na odlučivanje Općem sudu;
–        naloži grupi BEH snošenje troškova žalbenog postupka.
20.      Grupa BEH, uz potporu Republike Bugarske, od Suda zahtijeva da:
–        odbije žalbu;
–        naloži Komisiji snošenje troškova.
21.      Stranke su na raspravi održanoj 10. prosinca 2025. iznijele usmena očitovanja i odgovarale na pitanja Suda.
IV.    Ocjena
22.      Komisija u prilog svojoj žalbi ističe deset
razloga. Prvi, drugi, treći, četvrti, peti i šesti žalbeni razlog odnose se na pristup rumunjskom plinovodu 1. Sedmi i osmi žalbeni razlog odnose se na pristup mreži za prijenos plina odnosno čirenskom skladištu. Deveti žalbeni razlog odnosi se na pojam jedinstvene i trajne povrede. Naposljetku, deseti žalbeni razlog odnosi se na prava obrane grupe BEH i Komisije u kontekstu postupka podatkovne prostorije.
A.      Pristup rumunjskom plinovodu 1
23.      Opći
je sud u pobijanoj presudi razmatrao razne argumente koje je grupa BEH iznijela u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1. Komisija u žalbenom postupku osporava ocjene Općeg suda u pogledu sljedećih argumenata: društvu C Energy Group opskrba nije odbijena (prvi i drugi žalbeni razlog); društvo Transgaz navodno nije grupi BEH proslijedilo zahtjeve za pristup rumunjskom plinovodu 1, a činjenica da je društvo Bulgargaz rezerviralo cijeli kapacitet rumunjskog plinovoda 1 nema snagu dokaza (treći žalbeni razlog); ne postoje dokazi o tome da je društvu Overgas u 2013. odbijen ili ograničen pristup rumunjskom plinovodu 1 (četvrti i peti žalbeni razlog); pregovori o izmjeni sporazuma iz 2005. nemaju snagu dokaza (šesti žalbeni razlog).
24.      Za potrebe ovog mišljenja započet ću s analizom trećeg žalbenog razloga, nakon čega ću razmotriti prvi i drugi žalbeni razlog,
a
potom i preostale žalbene razloge redom kako ih je istaknula Komisija.
1.      Treći žalbeni razlog
25.      Treći žalbeni razlog odnosi se na primjenu kriterijâ iz točke 41. presude Bronner (u daljnjem tekstu: test iz presude Bronner) pri ocjenjivanju navodne
zlouporabe prilikom odbijanja opskrbe rumunjskom plinovodu 1 utvrđene u spornoj odluci. Opći je sud utvrdio da je Komisija pravilno primijenila test iz presude Bronner kada je ocjenjivala postupanje društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1.
a)      Argumenti stranaka
26.      Ovaj
žalbeni razlog može se podijeliti na dva dijela. Kao prvo, Komisija tvrdi da je Opći sud pogrešno protumačio spornu odluku time što je zakonitost Komisijine ocjene postupanja
društva Bulgargaz u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 razmatrao koristeći test iz presude Bronner. Opći je sud na taj način previdio da se Komisijin zaključak o postojanju zloporabe pristupa rumunjskom plinovodu 1 nije temeljio na klasičnom
odbijanju opskrbe, nego na konkretnijem utvrđenju gomilanja kapaciteta (točka 279. pobijane presude). Kao drugo, Komisija osporava opće zapažanje da je test iz presude Bronner relevantan kada, kao što je to u predmetnom slučaju, uključeni poduzetnik nije vlasnik predmetne infrastrukture (točke 268., 270., 279., 284., 285. i 289. do 296. pobijane presude).
27.      Grupa BEH navodi da treći žalbeni razlog nije dopušten te osporava Komisijine argumente.
b)      Ocjena
1)      Uvodne napomene o testu iz presude Bronner
28.      Problemi povezani s primjenjivošću i primjenom testa iz presude Bronner razmatrani su u nizu novijih presuda Suda(5), u kojima je pojašnjeno područje primjene tog testa.
29.      Kao prvo, test iz presude Bronner pretpostavlja postojanje dvaju elemenata: (i.) poduzetnik u vladajućem položaju na tržištu i (ii.) postojanje „ključne” infrastrukture koja je u vlasništvu tog poduzetnika te koju je on razvio za vlastite potrebe(6). Sud je u točki 41. presude Bronner utvrdio tri kriterija za utvrđivanje zloporabe vladajućeg položaja: (i.) nužnost infrastrukture; (ii.) vjerojatno isključenje svake konkurencije koju bi predstavljao podnositelj zahtjeva za pristup; i (iii.) nepostojanje objektivnog opravdanja za takvo postupanje(7).
30.      Kao drugo, test iz presude Bronner služi pomirivanju različitih interesa, to jest poštovanja prava ugovaranja poduzetnika u vladajućem položaju i njegovih prava vlasništva, s jedne strane, i provedbe zahtjevâ u pogledu nenarušenog tržišnog natjecanja, s druge strane. Slijedom toga, kako je Sud nedavno naglasio u presudi Lukoil, upravo nužnost nastavka
poticanja poduzetnika u vladajućem položaju da ulažu opravdava primjenu testa iz presude Bronner u slučaju kad je poduzetnik koji je u vladajućem položaju razvio infrastrukturu za potrebe vlastitih djelatnosti te je ona usto u njegovu vlasništvu. Budući da su ta dva kriterija kumulativna, dovoljno je da jedan od njih nije ispunjen da test iz presude Bronner ne bude primjenjiv(8).
31.      Treći žalbeni razlog temelji se upravo na tumačenju tih dvaju kriterija(9).
32.      Prvi kriterij, koji zahtijeva da je poduzetnik u vladajućem položaju vlastitim ulaganjima razvio infrastrukturu za potrebe svoje djelatnosti, logički proizlazi iz osnovnog
cilja testa iz presude Bronner, a to je osigurati da takvi poduzetnici i dalje imaju poticaj ulagati u učinkovitu infrastrukturu(10).
33.      Sud je u nedavnoj presudi Lukoil pojasnio da se ocjena prvog kriterija temelji na stvarnom vlasništvu ili isključivoj kontroli nad infrastrukturom, a ne na identitetu onoga tko ju je izgradio ili prvotno razvio. Sud je u tom pogledu naveo da je infrastruktura, pod pretpostavkom da
je poduzetnik u vladajućem položaju stekao isključiva prava na njoj po cijeni i uvjetima koji proizlaze iz natjecateljskog postupka, slična infrastrukturi koju je izgradio ili razvio taj poduzetnik(11).
34.      Kada je riječ o drugom kriteriju, Sud je utvrdio da situaciju poduzetnika u vladajućem položaju nije moguće smatrati sličnom
onoj u predmetu u kojem je donesena presuda Bronner sve dok taj poduzetnik nema potpunu samostalnost u odlučivanju o pristupu toj infrastrukturi. Stoga, kada poduzetnik u vladajućem položaju koji nije vlasnik predmetne infrastrukture raspolaže isključivim pravima koja mu pružaju
samostalnost u odlučivanju na način da u potpunosti kontrolira pristup toj infrastrukturi, tu infrastrukturu treba izjednačiti s infrastrukturom koja je u vlasništvu tog poduzetnika(12).
35.      Nadalje, Sud je isto tako
naveo da nalaganje poduzetniku u vladajućem položaju regulatorne obveze da omogući pristup predmetnoj infrastrukturi ima za posljedicu to da taj poduzetnik ne može zapravo odbiti dati pristup toj infrastrukturi, ne dovodeći eventualno u pitanje njegovu
samostalnost
odlučivanja s obzirom na uvjete takvog pristupa. Kriteriji iz presude Bronner u takvoj situaciji nisu primjenjivi(13).
36.      Smatram da treći žalbeni razlog treba ispitati imajući u vidu navedena razmatranja.
2)      Prvi dio trećeg žalbenog razloga
37.      Komisija u bitnome tvrdi da Opći sud nije uzeo u obzir objašnjenja navedena u spornoj odluci prema kojima je navodna povreda činila poseban podoblik zloporabe vladajućeg položaja, to jest gomilanje kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1, u vezi s čim nije relevantno ispitati jesu li treće osobe
podnijele pojedinačne zahtjeve za pristup
poduzetniku u vladajućem položaju. Opći sud je u tom dijelu pogrešno protumačio spornu odluku te njezinu zakonitost nije ispitao prema pravilnom standardu jer je test iz presude Bronner primijenio na paušalan i formalistički način.
38.      Grupa BEH osporava dopuštenost tih argumenata navodeći da je u izreci i obrazloženju sporne odluke izričito utvrđeno da je sudska praksa u pogledu odbijanja opskrbe činila relevantan pravni okvir na temelju kojeg je trebalo ispitati postupanje u pogledu rumunjskog plinovoda 1. S obzirom na to, žalbom se sporna odluka
ne smije krivo tumačiti
tvrdeći da je u toj odluci primijenjen drukčiji pravni standard.
39.      Napominjem
da Komisija u prvom dijelu trećeg žalbenog razloga samo želi dokazati da je Opći sud pogrešno protumačio spornu odluku i, konkretno, iskrivio pravni standard na temelju kojeg je Komisija ocijenila predmetno postupanje
u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1. U vezi s tim valja napomenuti
da je Sud već utvrdio da takvo tumačenje čini pravno pitanje koje je kao takvo dopušteno u stadiju žalbe(14). Taj argument stoga nije moguće isključiti iz preispitivanja pred Sudom te ga se mora dopustiti i razmotriti.
40.      Što se tiče merituma, kao prvo, ističem da je Opći sud u točki 254. pobijane presude naveo
da iz uvodnih izjava 532. i 549. do 564. sporne odluke proizlazi da je Komisija valjanost postupanja
društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 ocijenila uzimajući u obzir sudsku praksu koja proizlazi iz točke 41. presude Bronner i također iz točke 73. presude RTE/Komisija(15). Komisija u predmetnoj žalbi ne osporava to utvrđenje.
41.      Kao drugo, kada je riječ o Komisijinoj tvrdnji da je u spornoj odluci primijenjen razrađeni oblik kriterija predviđenih testom iz presude Bronner, treba istaknuti da se navodna zloporaba vladajućeg položaja u vezi s rumunjskim plinovodom 1 obrađuje u
odjeljku 6.2.4.6. sporne odluke.
42.      Komisija u prvom odlomku tog odjeljka (uvodna izjava 532.) bez ikakve moguće dvosmislenosti u svojem izričaju navodi da će se praksa „gomilanja kapaciteta” koja se pripisuje društvu Bulgargaz analizirati primjenom relevantne sudske prakse, izričito upućujući na točku 41. presude Bronner, u kojoj su, kako je već navedeno u točki 29. ovog mišljenja, predviđena tri kriterija koja u bitnome čine test iz presude Bronner.
43.      Komisija tvrdi da su ti kriteriji razrađeni u uvodnim izjavama 550. do 552., ali zapravo ne objašnjava u kojem smislu. Međutim, te se uvodne izjave nužno moraju promatrati i tumačiti u kontekstu prethodnih. U uvodnoj izjavi 549. sporne odluke veoma se jasno navodi da je uvodnim izjavama 550. do 558. cilj pokazati, „u skladu s primjenjivom sudskom praksom” [neslužbeni prijevod](16), da su uvjeti koji odgovaraju trima kriterijima iz točke 41. presude Bronner, na koju Komisija izričito upućuje, bili ispunjeni. To upućivanje nije osporeno. U tom smislu, odjeljak 6.2.4.6. sporne odluke sastoji se od triju pododjeljaka u kojima se razmatra postupanje
grupe BEH u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1, a koji odgovaraju upravo tim trima kriterijima.
44.      Osim toga, izreka sporne odluke izričito slijedi logiku gore navedenih razloga jer je iz članka 1. razvidno da je grupa BEH „počinila jedinstvenu i trajnu povredu članka 102. [UFEU-a] odbijajući trećim osobama pristup rumunjskom plinovodu 1” [neslužbeni prijevod].
45.      Komisijin argument je usto pomalo proturječan jer ona
u točki 36. svoje replike navodi da, „[u] svakom slučaju, osim što dokazuje da su kriteriji iz presude Bronner također
bili ispunjeni (ako nisu neprimjereno postroženi na temelju [presude]
Generics [(UK) i dr.] [...]), [sporna odluka] sadržava sve elemente koji pokazuju da su opći uvjeti za utvrđivanje postojanja zloporabe u obliku istiskivanja [...] ispunjeni”. Nadalje, Komisija je tijekom rasprave ostala pri svojem stajalištu da je spornom odlukom prvotno bilo utvrđeno da su kriteriji iz presude Bronner ispunjeni. S obzirom na to, ne može se razumno tvrditi da Komisija u spornoj odluci, prilikom ocjenjivanja postupanja
grupe BEH u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1, nije primijenila test iz presude Bronner kao pravni standard.
46.      Naposljetku, valja podsjetiti na to da je Sud u presudi Intel/Komisija u bitnome ukinuo presudu Općeg suda zato što je Opći sud pogrešno propustio uzeti u obzir argumente kojima je tužitelj nastojao dokazati da je Komisija primijenila pogrešan test(17). Stoga, s obzirom na to da grupa BEH jest pred Općim sudom osporavala primjenu testa iz presude Bronner u spornoj odluci, taj sud nije moguće kritizirati za činjenicu da je u pobijanoj presudi razmatrao relevantnost tog testa.
47.      Slijedom navedenog smatram
da je, s obzirom na tekst i kontekst opisan u spornoj odluci, Opći sud pravilno utvrdio da je Komisija ocjenjivala postupanje
grupe BEH u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 s gledišta kriterija iz točke 41. presude Bronner te da je stoga bilo primjereno ispitati zakonitost sporne odluke uzimajući u obzir taj test. Posljedično, taj Komisijin argument treba odbiti.
3)      Drugi dio trećeg žalbenog razloga
48.      Drugi dio trećeg žalbenog razloga odnosi se na primjenjivost testa iz presude Bronner na predmetni slučaj. Komisija navodi da je Opći sud pogrešno utvrdio da se postupanje
društva Bulgargaz u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 mora ocjenjivati prema kriterijima predviđenima u točki 41. presude Bronner.
i)      Dopuštenost
49.      Komisijin argument otvara nekoliko postupovnih pitanja. Iz prethodne analize proizlazi da je Komisija u spornoj odluci zapravo zaključila da se postupanje
grupe BEH u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 mora ocjenjivati uzimajući u obzir test iz presude Bronner. Slično tomu, tužitelji su u postupku pred Općim sudom u kojem je donesena pobijana presuda jasno osporavali primjenjivost tih kriterija, dok je Komisija branila njihovu relevantnost.
50.      S obzirom na to, postavlja se pitanje može li Komisija u žalbenom postupku promijeniti svoje stajalište.
51.      Kao prvo, u skladu s člankom 170. stavkom 1. Poslovnika Suda, predmet spora koji se vodio pred Općim sudom ne može se izmijeniti u žalbenom postupku. Nadležnost Suda u okviru žalbenog postupka je stoga ograničena na ocjenjivanje pravnih utvrđenja o razlozima i argumentima o kojima se raspravljalo pred Općim sudom. Stranka dakle ne može prvi put pred Sudom istaknuti neki razlog koji nije istaknula pred Općim sudom jer bi joj se time omogućilo da pred Sudom, čija je nadležnost u žalbenom postupku ograničena, pokrene postupak o sporu koji je širi od onoga o kojem je odlučivao Opći sud(18).
52.      U tom je pogledu zasigurno točno da Komisija, kako je istaknuto u točki 49. ovog mišljenja, nije pred Općim sudom istaknula nijedan razlog ili argument kojim bi osporila primjenjivost testa iz presude Bronner u spornoj odluci. Ipak, nema sumnje da je
pred Općim sudom bilo riječi
o pitanju primjenjivosti testa iz presude Bronner. Također, očito je da Komisija osporava pravno rješenje koje je prihvaćeno
u pobijanoj presudi time što osporava
tumačenje koje je Opći sud usvojio u pogledu pitanja koje je pred njim istaknuto u prvostupanjskom postupku. Stoga se ne može smatrati da je Komisija pred Sudom pokrenula postupak o sporu koji je širi od onoga o kojem je odlučivao Opći sud te je treći žalbeni razlog, prema mojemu mišljenju, u tom dijelu dopušten.
53.      Kao drugo, u pogledu prava na pošteno suđenje zajamčenog člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja)(19) može se pojaviti osjetljivije pitanje koje predstavlja samu
srž načela djelotvorne sudske zaštite. Prema sudskoj praksi Suda, pravo na pošteno suđenje uključuje poštovanje prava obrane(20), koja pak sama zahtijevaju poštovanje raznih postupovnih jamstava kao što su postupovna pravičnost(21), načelo jednakosti oružja(22) i načelo kontradiktornosti(23). Konkretno, iz tih zahtjeva proizlazi da sudovi Unije moraju svakoj stranci pružiti razumnu mogućnost da iznese svoje stajalište u uvjetima koji je u odnosu na protivnu stranu ne stavljaju u očito nepovoljniji položaj(24). U predmetnom je slučaju moguće postaviti si pitanje
je li bitna promjena stajališta
Komisije o primjenjivosti testa iz presude Bronner između dvaju stadija sudskog postupka
ugrozila
mogućnosti grupe BEH da svoja prava obrane ostvari u zadovoljavajućim uvjetima.
54.      U tom je pogledu samo po sebi točno da je grupa BEH svoje argumente tijekom upravnog postupka i pred Općim sudom temeljila na pretpostavci da je Komisija test iz presude Bronner smatrala relevantnim pravnim testom za ocjenjivanje postupanja
grupe BEH u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1. Međutim, ističem da to nije sprječavalo grupu BEH da se i u upravnom i u sudskom postupku osvrne na meritum primjenjivosti testa iz presude Bronner. Stoga se teško može tvrditi da se grupa BEH nije mogla očitovati o relevantnim činjeničnim i pravnim pitanjima koja su odredila ishod postupka. U svakom slučaju, ističem i da grupa BEH ne iznosi nijedan argument kojim bi mogla dokazati da se nalazi u očito nepovoljnijem položaju u odnosu na Komisiju. S obzirom na to, smatram da promjena u Komisijinu stajalištu između dvaju stadija sudskog postupka nije ugrozila
prava obrane grupe BEH.
55.      Kao treće i posljednje, može se tvrditi da takva promjena u Komisijinu stajalištu dovodi, općenitije govoreći, do kršenja načela koja se opisuju na različite načine, ali koja sva otvaraju pitanje poštenog vođenja sudskog postupka, kao što je načelo dobre vjere ili načelo nemo potest venire contra factum proprium, poznato i kao načelo venire contra factum proprium non valet.
56.      Kada je riječ o načelu dobre vjere(25), ističem da sudovi Unije to načelo u postupovnom smislu nikada nisu potvrdili u okviru žalbenog postupka. U svakom slučaju, povreda dobre vjere teško se može dokazati u predmetnom slučaju jer je Komisija obrazložila da je do stajališta da test iz presude Bronner nije primjenjiv na situaciju koju se razmatralo u spornoj odluci u konačnici došla zbog pojašnjenja iznesenih u presudi
Lietuvos geležinkeliai/Komisija, koja je donesena nakon sporne odluke i pisanog postupka u prvostupanjskom postupku pred Općim sudom.
57.      Prema načelu nemo potest venire contra factum proprium, stranka ne može osporavati ono što je prethodno prihvatila, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušteni(26). Međutim, to načelo ne treba shvaćati na način da potpuno sprječava stranku da promijeni svoju argumentaciju ovisno o okolnostima svakog pojedinog slučaja. U tom pogledu, kako proizlazi iz točke 56. ovog mišljenja, Komisija promjenu svojeg stajališta u pogledu primjenjivosti testa iz presude Bronner opravdava pozivajući se na pojašnjenja proizašla iz nedavne sudske prakse Suda. Osim toga, ističem da je iz točaka 51. do 55. ovog mišljenja jasno vidljivo da takva promjena ne krši Poslovnik Suda ni prava obrane grupe BEH. Stoga sam mišljenja da se načelo nemo potest venire contra factum proprium ne primjenjuje u predmetnom slučaju.
58.      S obzirom na navedeno, smatram da je drugi dio trećeg žalbenog razloga dopušten.
ii)    Meritum
59.      Kada je riječ o meritumu žalbenog razloga, Komisijini argumenti u bitnome imaju dva glavna temelja, pri čemu je prvi činjenica da rumunjski plinovod 1 nije financiran vlastitim ulaganjima društva Bulgargaz, nego javnim sredstvima, te da društvo Bulgargaz nije bilo vlasnik plinovoda, dok je drugi činjenica da to društvo nakon stupanja na snagu Direktive 2009/73/EZ(27) više nije uživalo slobodu djelovanja koja mu je priznata sklapanjem ugovora o korištenju tog plinovoda. Kako je istaknuto u točkama 25. do 36. ovog mišljenja, nedavna sudska praksa Suda pojašnjava kako se treba odnositi prema objema tim činjenicama.
60.      Komisija svojim prvim argumentom navodi da se test iz presude Bronner ne primjenjuje u situaciji, poput one iz predmetnog slučaja, kad konkretna infrastruktura nije financirana vlastitim ulaganjima poduzetnika u vladajućem položaju nego javnim sredstvima, a taj poduzetnik nije vlasnik te infrastrukture.
61.      Kao što je
prethodno navedeno u točki 33. ovog mišljenja, iz presude Lukoil jasno proizlazi da ključni čimbenik koji treba uzeti u obzir čine uvjeti u kojima je poduzetnik u vladajućem položaju stekao tu infrastrukturu, osobito cijena koju je za nju platio i je li do stjecanja došlo u okviru natjecateljskog postupka, kao i postojanje isključivih prava koja tom poduzetniku omogućuju da u potpunosti kontrolira pristup toj infrastrukturi(28).
62.      Komisija u predmetnom slučaju nije iznijela nijedan argument na temelju kojeg bi se moglo utvrditi da cijena koju je društvo Bulgargaz plaćalo za korištenje rumunjskog plinovoda 1 i način na koji je steklo isključivo pravo na toj infrastrukturi nisu proizašli iz natjecateljskog postupka. Komisijin navod da se test iz presude Bronner ne može primijeniti već zbog činjenice da je rumunjski plinovod 1 financiran javnim sredstvima stoga nije dovoljan za zaključak
da je Opći sud primjenom tog testa počinio pogrešku koja se tiče prava, iako društvo Bulgargaz nije razvilo rumunjski plinovod 1.
63.      Dalje, kako je naglašeno u točki 34. ovog mišljenja, kako bi se odgovorilo na pitanje je li test iz presude Bronner primjenjiv u takvoj situaciji, mora se utvrditi kontrolira li poduzetnik u vladajućem položaju u potpunosti pristup infrastrukturi.
64.      Komisija u tom pogledu navodi da su mjerodavna regulatorna pravila u predmetnom slučaju predviđala oslobađanje i preraspodjelu stalno neiskorištenih kapaciteta te, načelno, nediskriminirajući pristup za treće osobe, što bi moglo sugerirati da društvo Bulgargaz nije u potpunosti kontroliralo pristup rumunjskom plinovodu 1.
65.      Sud je u presudi Lietuvos geležinkeliai/Komisija naveo da se test iz presude Bronner ne može primijetiti u slučaju kada je poduzetnik u vladajućem položaju obvezan omogućiti pristup svojoj infrastrukturi(29).
66.      U predmetnom je slučaju, kao što je i Komisija priznala, utvrđeno da je obveza iz članka 16. stavka 3. točke (a) Uredbe (EZ) br. 715/2009(30) bila upućena OTS-u, to jest društvu Transgaz, a ne društvu Bulgargaz kao poduzetniku koji je kontrolirao rumunjski plinovod 1. Nadalje, u bilješci 589 sporne odluke jasno se navodi da „takva regulatorna obveza ne postoji u odnosu na kapacitet društva Bulgargaz na rumunjskom plinovodu 1” [neslužbeni prijevod].
67.      U tim okolnostima, protivno Komisijinim argumentima, smatram da činjenica da je rumunjski plinovod 1 financiran javnim sredstvima, a ne sredstvima društva Bulgargaz, te da je OTS podlijegao regulatornoj obvezi omogućavanja pristupa trećim osobama, nije dovoljna za zaključak
da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada je utvrdio
da postupanje
grupe BEH u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 treba ispitati uzimajući u obzir test iz presude Bronner.
68.      S obzirom na ta razmatranja, mišljenja sam da treći žalbeni razlog treba odbiti.
2.      Prvi i drugi žalbeni razlog
69.      Prvi i drugi žalbeni razlog odnose se na način na koji je Opći sud ocijenio navodno odbijanje društva Bulgargaz da vrati kapacitete kako je društvo Transgaz zatražilo na sastanku održanom 24. siječnja 2011. i navodno odbijanje opskrbe u obliku neodgovaranja na dopis društva C Energy od 26. rujna 2013. (u daljnjem tekstu: dopis od 26. rujna 2013.). Opći sud je u bitnome utvrdio da je Komisija, kako bi dokazala da je
odbijanje tog tipa činilo zloporabu vladajućeg položaja, morala dokazati da su ona mogla proizvesti učinke istiskivanja koji nisu bili samo hipotetski, među ostalim i to da je potencijalni konkurent imao, u najmanju ruku, dovoljno razrađen projekt za ulazak na tržište u roku koji bi na već prisutne poduzetnike stavio konkurentski pritisak. Ta se utvrđenja temelje na primjeni presuda Generics (UK) i dr.(31) i Lundbeck/Komisija(32).
a)      Argumenti stranaka
70.      Komisija u bitnome navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava kada se, ocjenjujući je li test iz presude Bronner ispunjen, pozvao na sudsku praksu Suda u pogledu usklađenosti s člankom 101. UFEU-a ugovora o odgađanju pristupa u farmaceutskom sektoru kako bi zahtijevao od Komisije da dokaže da je potencijalni konkurent imao dovoljno opipljiv projekt te da je poduzeo dostatne pripremne radnje za ulazak na relevantno tržište u roku koji bi na poduzetnika u vladajućem položaju stavio konkurentski pritisak (točke 281., 448. i 449. pobijane presude). Komisija smatra da takav standard nije primjenjiv na svaku vrstu tržišta. Društvo Overgas podupire Komisijine argumente navodeći da je Opći sud zapravo dodao kriterij koji nije u skladu sa sudskom praksom Suda. Konkretnije, Komisija tvrdi da je Opći sud u pogledu dopisa od 26. rujna 2013. iskrivio dokaze utvrdivši da taj dopis nije činio dovoljno precizan i ozbiljan zahtjev za pristup rumunjskom plinovodu 1 (točke 459. i 463. pobijane presude).
71.      Grupa BEH tvrdi da je Opći sud pravilno primijenio nedavnu sudsku praksu Suda pozvavši se na činjenicu da društvo C Energy nije poduzelo pripremne radnje kako bi utvrdio da ono nije imalo dovoljno konkretan plan za ulazak na bugarska tržišta opskrbe plinom. Grupa BEH u tom pogledu, kao prvo, među ostalim upućuje na presudu od 21. prosinca 2023., European Superleague Company(33), iz čije točke 130. proizlazi da je za utvrđenje postojanja zloporabe vladajućeg položaja nužno dokazati, na temelju preciznih i konkretnih elemenata analize i dokaza, da dotično postupanje može proizvesti učinke istiskivanja. Kao drugo, grupa BEH tvrdi da Opći sud navodom da je plan društva C Energy iz dopisa od 26. rujna 2013. bio samo preliminaran nije prekoračio granice razumne ocjene. Osim toga, kada je riječ o sastanku održanom 24. siječnja 2011., grupa BEH navodi da Komisija osporava samo dijelove pobijane presude koji su obiter dicta, što je bespredmetno.
b)      Ocjena
72.      Prvi i drugi žalbeni razlog u bitnome otvaraju pitanje elemenata koje treba uzeti u obzir prilikom ocjenjivanja, kao prvo, može li se podnositelja zahtjeva za pristup ključnoj infrastrukturi smatrati potencijalnim konkurentom i, kao drugo, ozbiljnosti i preciznosti takvog zahtjeva, koji izražava želju njegova podnositelja da uđe na relevantno tržište.
1)      Pojam potencijalnog konkurenta
73.      Prema ustaljenoj sudskoj praksi, poduzetnik je potencijalni konkurent na danom tržištu ako ima stvarne mogućnosti ući na to tržište i konkurirati jednom ili više već prisutnih poduzetnika(34). To mora biti potkrijepljeno nizom usklađenih činjeničnih elemenata koji uzimaju u obzir strukturu tržišta kao i ekonomski i pravni kontekst koji određuje njegovo funkcioniranje(35). Međutim, taj se test uglavnom primjenjuje u predmetima koji se odnose na primjenu članka 101. UFEU-a.
i)      Potencijalni konkurent u kontekstu članka 102. UFEU-a
74.      Zloporaba vladajućeg položaja u smislu članka 102. UFEU-a ponajprije se ocjenjuje s obzirom na sposobnost poduzetnika da zahvaljujući svojem vladajućem položaju „spriječi održavanje učinkovite konkurencije na relevantnom tržištu jer se uvelike može ponašati neovisno o svojim konkurentima, klijentima i u konačnici potrošačima”(36). Dakle, na pitanje čini li takva praksa zloporabu ponajprije se mora odgovoriti s obzirom na njezine učinke na konkurente(37).
75.      U kontekstu članka 101. UFEU-a, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da se na pitanje je li neka praksa protivna tržišnom natjecanju može odgovoriti i s obzirom na njezine učinke na potencijalne konkurente(38). Smatram da je taj aspekt relevantan i u odnosu na članak 102. UFEU-a jer je općeprihvaćeno da članke 101. i 102. UFEU-a treba međusobno dosljedno tumačiti(39). Sud je usto naveo da je, osim ponašanja čiji je stvaran ili potencijalan učinak ograničavanje tržišnog natjecanja na temelju zasluga istiskivanjem jednako učinkovitih konkurentskih poduzetnika s predmetnog ili predmetnih tržišta, kao „zlouporabu vladajućeg položaja” moguće kvalificirati i ponašanja za koja je dokazano da imaju stvaran ili potencijalan učinak, ili čak cilj, da uspostavom prepreka ulasku na tržište ili upotrebom drugih mjera blokiranja ili drugih sredstava različitih od onih koja uređuju tržišno natjecanje na temelju zasluga, u ranoj fazi spriječe sam pristup potencijalno konkurentskih poduzetnika tom tržištu ili tim tržištima(40).
76.      Iz prethodnih razmatranja proizlazi da zloporaba vladajućeg položaja određenog poduzetnika može biti posljedica ne samo trenutačne povrede tržišnog natjecanja od strane drugog poduzetnika nego i potencijalne povrede tržišnog natjecanja od strane poduzetnika koji još nije prisutan na mjerodavnom tržištu. Stoga treba imati na umu da pojam zloporabe vladajućeg položaja služi kažnjavanju zloporabe od strane poduzetnika u vladajućem položaju koji, po definiciji, djeluje na tržištu na kojem je struktura tržišnog natjecanja već oslabljena zbog njegove prisutnosti(41). S obzirom na to, osiguravanje da uvjeti za pristup relevantnom tržištu nisu nepremostivi potencijalnim konkurentima, barem ne zbog moguće zloporabe od strane poduzetnika u vladajućem položaju, ključno je za održavanje mogućnosti budućeg stvarnog tržišnog natjecanja na tom tržištu.
77.      U svakom slučaju, ističem da je primjerice iz točke 85. presude Lietuvos geležinkeliai/Komisija(42), u kojoj se konkretno ocjenjivalo je li praksa poduzetnika u vladajućem položaju činila zloporabu u smislu članka 102. UFEU-a, jasno vidljivo da je predmetno postupanje bilo razmatrano uzimajući u obzir učinke koje je ono imalo na potencijalnog konkurenta poduzetnika u vladajućem položaju(43).
ii)    Ocjena svojstva potencijalnog konkurenta
78.      Kako je navedeno u točki 73. ovog mišljenja, poduzetnika se može smatrati potencijalnim konkurentom onih koji su već prisutni na tržištu ako ima stvarne mogućnosti ući na to tržište. Mora se smatrati da taj navod isključuje postojanje potencijalnog konkurentskog odnosa ako je mogućnost ulaska na tržište isključivo hipotetska.
79.      U svrhu primjene tog testa postupno je određen skup objektivnih čimbenika koje treba uzeti u obzir, uključujući, među ostalim, činjenicu da ulazak na relevantno tržište mora biti ekonomski isplativa strategija dotičnog poduzetnika(44). Drugim riječima, navodni potencijalni konkurent mora stvarno moći svoje usluge konkretno pružati na odnosnom tržištu, pod realnim ekonomskim uvjetima. U tom je pogledu posebno relevantno ispitati postoje li nepremostive prepreke ulasku na tržište koje isključuju potencijalno tržišno natjecanje(45). Ta razmatranja posredno otvaraju i pitanje razdoblja tijekom kojeg će dotični poduzetnik moći izvršavati konkurentski pritisak na ostale poduzetnike. To se ne može dokazati pukom hipotezom, već se mora potkrijepiti činjeničnim dokazima ili analizom struktura relevantnog tržišta(46).
80.      Odavno se prihvaća da, osim navedenih objektivnih čimbenika, relevantni mogu biti i subjektivni čimbenici kao što su namjere dotičnog poduzetnika(47).
81.      U tom pogledu ističem da je Sud nedavno prihvatio pristup Općeg suda, koji je u bitnome naveo da namjera poduzetnika da uđe na tržište može biti relevantna za njegovu kvalifikaciju kao potencijalnog konkurenta na tom tržištu, ali da „ključan čimbenik za priznavanje tog svojstva čini njegova sposobnost ulaska na tržište”, dodavši da je predodžbu koju poduzetnik prisutan na tržištu ima u pogledu potencijalne konkurencije koju predstavlja treći poduzetnik moguće smatrati tek dopunskim čimbenikom u usporedbi s kriterijima koji se odnose na sposobnost i namjeru ulaska na tržište(48).
82.      U predmetnom žalbenom postupku stranke imaju suprotstavljena stajališta u pogledu relevantnosti određenih čimbenika – kako objektivnih tako i subjektivnih – koje sudska praksa Suda, to jest presude Generics (UK) i dr. i EDP – Energias de Portugal i dr., predviđa za potrebe ocjenjivanja svojstva potencijalnog konkurenta u smislu opisanom u točkama 78. do 81. ovog mišljenja.
iii) Nedavne promjene u sudskoj praksi
83.      Sud je u presudi Generics (UK) i dr. pojasnio uvjete pod kojima, na tržištu lijekova, proizvođača generičkih lijekova treba smatrati potencijalnim konkurentom proizvođača izvornog lijeka, koji je nositelj farmaceutskog patenta za dotični lijek. Tu se presudu opširno razmatralo u mišljenju u predmetu EDP – Energias de Portugal i dr.(49)Zato ću samo ukratko izložiti elemente koji su bitni za pravilnu ocjenu predmetne žalbe.
84.      Iz presude Generics (UK) i dr. može se zaključiti, za početak, da su opći kriteriji, kako su sažeti u točkama 78. do 81. ovog mišljenja, primjenjivi(50). Sud je potom pokušao razraditi tu metodologiju u konkretnom kontekstu tržišta lijekova koji sadržavaju djelatnu tvar koja je dostupna javnosti. Naveo je da je u tom kontekstu potrebno utvrditi, kao prvo, je li dotični poduzetnik poduzeo dostatne pripremne radnje koje bi mu omogućile da uđe na relevantno tržište u roku kojim bi se poduzetniku u vladajućem položaju nametnuo konkurentski pritisak. Unutar tog okvira bilo je relevantno razmotriti, među ostalim, pripremne i pravne radnje koje je poduzeo navodni potencijalni konkurent. Cilj je bio utvrditi je li taj poduzetnik bio čvrsto odlučan i sam po sebi sposoban ući na to tržište (točke 43. i 44.). Kao drugo, bilo je potrebno utvrditi i jesu li postojale nepremostive prepreke ulasku na relevantno tržište (točka 45.). Kao treće, Sud je istaknuo razne „dodatne elemente” koje se moglo uzeti u obzir (točke 54. do 57.).
85.      Međutim, pitanje mogu li se razni elementi koje je Sud naglasio u toj presudi uzeti u obzir u kontekstu različitom od konteksta relevantnog tržišta o kojem je bila riječ u tom predmetu ostalo je otvoreno.
86.      Primjenjiva metodologija pojašnjena je u presudi EDP – Energias de Portugal i dr. Kao prvo, Sud je ponovio opća razmatranja navedena u točkama 36. do 39. presude Generics (UK) i dr., na koja se upućuje u točki 84. ovog mišljenja. Kao drugo i najvažnije, Sud je pojasnio da standard dokazivanja koji se zahtijevao u presudi Generics (UK) i dr. nije moguće smatrati općeprimjenjivim jer se temelji na analizi koja vrijedi samo za tržišta lijekova (točka 65.). Konkretnije, izričito je naveo da pripremne radnje o kojima se govorilo u kontekstu tog tržišta ne mogu biti samostalan zahtjev za potrebe dokazivanja postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja te da su one relevantne samo u mjeri u kojoj su prikladne za dokazivanje da dotični poduzetnik ima stvarne mogućnosti ulaska na dotično tržište (točka 75.). Iz toga proizlazi da se primjena općih kriterija za procjenjivanje sposobnosti i pripremljenosti poduzetnika da bude potencijalni konkurent uvijek mora prilagoditi s obzirom na konkretno tržište o kojem je riječ.
2)      Zahtjev za pristup ključnoj infrastrukturi
87.      Ozbiljnost zahtjeva za pristup ključnoj infrastrukturi izravno odražava namjeru poduzetnika da uđe na dano tržište. To je važno pitanje jer određuje ima li poduzetnik u vladajućem položaju obvezu odgovoriti na takav zahtjev. Čimbenici koje treba uzeti u obzir prilikom ocjenjivanja tog aspekta još uvijek nisu sistematizirani u sudskoj praksi. Unatoč tomu, smatram da je ozbiljnost takvog zahtjeva moguće utvrditi ispitivanjem, među ostalim, konteksta u kojemu je zahtjev oblikovan, njegova teksta, njegove preciznosti, broja i dubine kontakata između raznih stranaka(51) te postupanja, prirode i značajki poduzetnika koji je podnio zahtjev.
88.      Konkretno, u kontekstu u kojem poduzetnik u vladajućem položaju kontrolira pristup ključnoj infrastrukturi, relevantni čimbenici izloženi u prethodnoj točki ovog mišljenja sugeriraju da činjenica da je zahtjev podnio poduzetnik koji ispunjava uvjete za to da ga se smatra potencijalnim konkurentom sama po sebi dovoljno upućuje na postojanje obveze davanja odgovora, pod uvjetom da je zahtjev dovoljno precizan i jasan. U tom pogledu treba imati na umu da je na svakom poduzetniku u vladajućem položaju osobita odgovornost da svojim ponašanjem ne ugrozi djelotvorno i nenarušeno tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu(52).
89.      U konkretnom kontekstu predmetnog slučaja treba imati na umu da je Opći sud ocjenjivao navodno odbijanje društva Bulgargaz da vrati kapacitete povodom zahtjeva koji su navodno podneseni tijekom sastanka održanog 24. siječnja 2011. i dopisom od 26. rujna 2013. Iz navedenog proizlazi da je tu ocjenu trebalo provesti uzimajući u obzir, kao prvo, jesu li te zahtjeve podnijeli poduzetnici koje se moglo smatrati potencijalnim konkurentima, koji su mogli i htjeli ući na bugarska tržišta opskrbe plinom, i, kao drugo, je li se te zahtjeve moglo smatrati dovoljno ozbiljnim izrazom namjere njihovih podnositelja da uđu na tržište.
3)      Primjena u kontekstu predmetne žalbe
90.      Imajući u vidu razmatranja izložena u točki 89. ovog mišljenja, valja razmotriti je li Opći sud pravilno utvrdio da je Komisija pogriješila time što je, kao prvo, činjenicu da društvo Bulgargaz nije vratilo kapacitete nakon svojeg sastanka s društvom Transgaz 24. siječnja 2011. i, kao drugo, činjenicu da društvo Bulgargaz nije odgovorilo na dopis od 26. rujna 2013. kvalificirala kao odbijanje opskrbe.
91.      Kao prvo, Opći sud je sastanak održan 24. siječnja 2011. razmatrao u točkama 273. do 288. pobijane presude. Objasnio je da je tijekom tog sastanka rumunjski opskrbljivač plinom
Romgaz obavijestio društvo BEH o svojoj namjeri da zajedno s još dvama trećim poduzetnicima izgradi terminal u Constanți (Rumunjska) te da je društvo Transgaz otvorilo pitanje mogućeg stavljanja na raspolaganje dijela neiskorištenih kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 (točka 277. pobijane presude). Komisija izričito osporava točku 286. pobijane presude, u kojoj je Opći sud utvrdio da, čak i ako je pitanje društva Transgaz činilo zahtjev za vraćanje kapaciteta, ništa u spisu nije upućivalo na to da je svrha terminala u Constanți bio ulazak na bugarska tržišta plina.
92.      Opći sud je u bitnome istaknuo da nije dovoljno da praksa koja navodno čini zloporabu u smislu članka 102. UFEU-a ima samo hipotetske učinke istiskivanja (točka 280. pobijane presude). Dodao je da Komisija, kako bi dokazala da odbijanje pristupa ispunjava taj uvjet, mora dokazati, kao prvo, da potencijalni konkurent ima, u najmanju ruku, dovoljno razrađen projekt za ulazak na dotično tržište u roku koji bi na već prisutne poduzetnike stavio konkurentski pritisak(53) (točka 281. pobijane presude) i, kao drugo, da zahtjev za pristup odražava taj projekt dovoljno precizno da poduzetniku u vladajućem položaju omogući da procijeni mora li na njega odgovoriti (točka 282. pobijane presude)(54).
93.      Iz prethodne točke ovog mišljenja proizlazi da se argumentacija Općeg suda djelomično temeljila na presudama koje su se odnosile na pripremne radnje koje je potrebno poduzeti kako bi se ušlo na relevantno tržište lijekova. Kako je navedeno u točki 86. ovog mišljenja, ta je argumentacija pogrešna jer ta sudska praksa nije primjenjiva u kontekstu drugih tržišta, kao što je tržište plina. Istodobno, Komisija ne osporava da u spornoj odluci, kako je Opći sud utvrdio, nije dokazala da je svrha terminala u Constanți bio ulazak na bugarska tržišta plina. Kao što proizlazi iz analize trećeg tužbenog razloga, Komisija je ponašanje društva Bulgargaz na tržištu usluga kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 u spornoj odluci ocjenjivala primjenom testa iz presude Bronner. S obzirom na prvi kriterij tog testa, prema kojem odbijanje da se trećoj strani omogući pristup ključnoj infrastrukturi mora vjerojatno isključivati konkurenciju koju bi na dotičnom tržištu predstavljao poduzetnik koji zahtijeva pristup, utvrđenu pogrešku u pogledu primjenjivog testa mora se smatrati bespredmetnom.
94.      Kao drugo, kada je riječ o dopisu od 26. rujna 2013., Opći sud je taj element ponašanja grupe BEH analizirao u točkama 445. do 469. pobijane presude.
95.      Opći sud je u tom pogledu naveo, pozivajući se na točku 43. presude Generics (UK) i dr. i točku 57. presude Lundbeck/Komisija, da je, u okolnostima predmetnog slučaja, „Komisija morala dokazati da je društvo C Energy Group bilo čvrsto odlučno i sposobno ući na [relevantna] tržišta te da je, među ostalim, poduzelo dostatne pripremne radnje za ulazak na to tržište u roku koji bi na društvo Bulgargaz stavio konkurentski pritisak” (točka 448. pobijane presude). Opći sud je u tom kontekstu zaključio da se na temelju dopisa od 26. rujna 2013. nije moglo zaključiti da je društvo C Energy Group bilo čvrsto odlučno i stvarno sposobno izvršavati opskrbu plinom u Bugarskoj. Naprotiv, prema utvrđenju Općeg suda, taj dopis pokazuje da „taj poduzetnik do tog datuma nije poduzeo dostatne pripremne radnje za ulazak na bugarska tržišta plina u roku koji bi na društvo Bulgargaz stavio konkurentski pritisak” (točka 460. pobijane presude). Opći sud je s obzirom na ta razmatranja utvrdio, u točki 463. pobijane presude, da društvo Bulgargaz nije bilo obvezno odgovoriti na taj dopis.
96.      Iz navedenog jasno proizlazi da je Opći sud svoj sporni zaključak ponajprije, ako ne i isključivo, temeljio na izostanku dostatnih pripremih radnji za ulazak društva C Energy Group na relevantna tržišta u smislu koji takve „pripremne radnje” imaju u presudama Generics (UK) i dr. i Lundbeck/Komisija.
97.      Međutim, kako je navedeno u točki 86. ovog mišljenja, standard dokazivanja koji se zahtijevao u presudi Generics (UK) i dr. ne može se smatrati općeprimjenjivim.
98.      Nadalje te uzimajući u obzir razmatranja sažeta u točkama 74. do 82. ovog mišljenja, ističem da nije jasno je li Opći sud u relevantnim dijelovima pobijane presude proveo zasebnu analizu, kao prvo, kriterija „potencijalnog konkurenta” i, kao drugo, ozbiljnosti zahtjeva podnesenih tijekom sastanka održanog 24. siječnja 2011. te u dopisu od 26. rujna 2013. kako bi utvrdio je li bilo prikladno odgovoriti na te zahtjeve.
99.      U svakom slučaju, a zbog upravo spomenutih razloga, smatram da je Opći sud pogriješio zahtijevajući od Komisije da dokaže da je društvo C Energy poduzelo dostatne pripremne radnje za ulazak na relevantna tržišta. Opći sud je na taj način kriterije koje treba primijeniti kada se ocjenjuje postojanje „potencijalnog tržišnog natjecanja”, kako su navedeni u točkama 36. do 39. presude Generics (UK) i dr., zamijenio s dokazima kakve se mora dostaviti kako bi se utvrdilo jesu li ti kriteriji ispunjeni, a koji se mogu razlikovati ovisno o vrsti tržišta o kojoj je riječ.
100. Umjesto toga, Opći sud je, kao prvo, trebao utvrditi je li se dotičnog poduzetnika moglo smatrati potencijalnim konkurentom tako da procijeni njegove stvarne mogućnosti ulaska na bugarska tržišta plina vodeći se objektivnim i subjektivnim dokazima relevantnima u konkretnom kontekstu tih tržišta. Kao drugo, trebao je ocijeniti ozbiljnost zahtjeva za pristup rumunjskom plinovodu 1 vodeći se elementima opisanima u točkama 87. i 88. ovog mišljenja. S obzirom na navedeno, smatram da prvi i drugi žalbeni razlog treba prihvatiti jer je Opći sud primijenio pogrešan pravni test kada je zahtijevao od Komisije da dokaže da je treća strana koja je zahtijevala pristup rumunjskom plinovodu 1 ispunjavala kriterije iz presude Generics (UK) i dr.
3.      Četvrti i peti žalbeni razlog
101. Četvrti žalbeni razlog odnosi se na način na koji je Opći sud ocijenio prigovor grupe BEH kojim je potonja navodila da su zahtjevi za pristup rumunjskom plinovodu 1 koje je društvo Overgas podnijelo 2010. i 2011. bili upućeni društvu Transgaz te da način na koji su ti zahtjevi riješeni stoga nije moguće njoj pripisati. Peti žalbeni razlog odnosi se na ocjenu trajanja ugovora o pristupu rumunjskom plinovodu 1 sklopljenog 31. siječnja 2011. između društava Bulgargaz i Overgas (u daljnjem tekstu: ugovor o pristupu).
a)      Argumenti stranaka
102. Komisija četvrtim žalbenim razlogom osporava točku 334. pobijane presude. Ona smatra da je Opći sud pogrešno protumačio spornu odluku utvrdivši da je njome odbijanje zahtjeva društva Overgas upućenog društvu Transgaz za pristup rumunjskom plinovodu 1 pripisano društvu Bulgargaz. Ona petim žalbenim razlogom osporava zaključak iz točaka 419. i 443. pobijane presude. Opći sud je zaključio da Komisija nije dokazala, kao prvo, da je početno tromjesečno trajanje ugovora o pristupu moglo proizvesti učinke istiskivanja na bugarskim tržištima opskrbe plinom tako da društvu Overgas oteža ulazak na ta tržišta i, kao drugo, da su uvjeti za produljenje tog ugovora doveli
društvo Overgas u stanje neizvjesnosti. Konkretnije, Komisija dodaje da Opći sud nije mogao od nje zahtijevati da dostavi dokaze iz razdoblja vođenja pregovora o tom ugovoru o tome da je društvo Overgas tijekom tih pregovora smatralo da mu je zbog navedenog razdoblja važenja ugovora bilo otežano sklapanje ugovora s potencijalnim kupcima.
103. Grupa BEH osporava Komisijine argumente.
b)      Ocjena
1)      Dopuštenost
104. Komisija u prvom dijelu četvrtog žalbenog razloga navodi pogrešku koja se tiče prava u vezi s ocjenom početnog tromjesečnog trajanja ugovora o pristupu i uvjetâ za njegovo produljenje.
105. U tom pogledu ističem da iz članka 256. stavka 1. drugog podstavka UFEU‑a, članka 58. prvog stavka
Statuta Suda Europske unije i članka 168. stavka 1. točke (d) Poslovnika Suda proizlazi da se u žalbi moraju točno navesti osporavani dijelovi presude čije se ukidanje traži kao i pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušteni(55).
106. Komisija u prvom dijelu petog žalbenog razloga samo općenito izlaže određene dijelove sporne odluke, ne objašnjavajući zašto smatra da je Opći sud počinio pogrešku u ocjeni kada ih je analizirao. Stoga smatram da taj dio petog žalbenog razloga nije u skladu sa zahtjevima navedenima u točki 105. ovog mišljenja te da ga treba odbiti.
2)      Meritum
107. Komisija četvrtim žalbenim razlogom u biti navodi da je Opći sud pogrešno utvrdio da je u spornoj odluci odgovornost za odbijanje zahtjeva za pristup rumunjskom plinovodu 1 koje je društvo Overgas 2010. i 2011. uputilo društvu Transgaz pripisana grupi BEH. Komisija u drugom dijelu petog žalbenog razloga tvrdi da je Opći sud svoj zaključak da Komisija nije dokazala da je početno trajanje ugovora o pristupu moglo proizvesti učinke istiskivanja pogrešno utemeljio na činjenici da Komisija nije pružila materijalne dokaze iz razdoblja vođenja pregovora o tom ugovoru.
108. Smatram da se oba navedena argumenta temelje na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
109. Kao prvo, prigovor koji je Opći sud prihvatio u točki 334. pobijane presude temeljio se na načinu na koji su zahtjevi društva Overgas za pristup rumunjskom plinovodu 1 iz 2010. i 2011. načelno riješeni, a ne na tome može li se njihovo odbijanje izravno pripisati društvu Bulgargaz. Kao drugo, utvrđenje Općeg suda
o
prvotnom trajanju
ugovora o pristupu nije se temeljilo samo na nepostojanju
dokaza iz razdoblja vođenja pregovora o tom ugovoru nego i na skupu činjeničnih utvrđenja koje Komisija ne osporava. Nadalje, s obzirom na neosporeni navod da su ta utvrđenja bila usko vezana uz prigovor društva Overgas na to trajanje, ne čini se pretjeranim da je Opći sud zahtijevao dokaze, uključujući, ali ne ograničavajući se na, dokaze iz razdoblja vođenja pregovora o tom ugovoru koji su mogli potkrijepiti ta utvrđenja.
110. S obzirom na navedeno, smatram da četvrti i peti žalbeni razlog treba odbiti.
4.      Šesti žalbeni razlog
111. Šesti žalbeni razlog odnosi se na pregovore o izmjeni sporazuma iz 2005., u kojem su predviđeni uvjeti za korištenje rumunjskog plinovoda 1, a temelji se na trima argumentacijama: (i.) međuvladina priroda tog sporazuma; (ii.) dokazna vrijednost ponašanja društva Bulgargaz u dokazivanju odbijanja pristupa rumunjskom plinovodu 1; i (iii.) trajanje pregovora o izmjeni tog sporazuma.
a)      Argumenti stranaka
112. Komisija navodi, kao prvo, da pobijana presuda nije dostatno obrazložena. Kao drugo, Komisija tvrdi da je Opći sud iskrivio spornu odluku navevši da je tom odlukom pogrešno utvrđeno da su međuvladine rasprave vođene u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. činile odbijanje pristupa rumunjskom plinovodu 1 te da su njome te rasprave pogrešno pripisane društvu Bulgargaz (točke 483. i 687. pobijane presude). Kao treće, Komisija osporava činjenicu da međuvladina priroda i svrha pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. mogu dovesti u pitanje odgovornost grupe BEH za neoslobađanje neiskorištenih kapaciteta (točke 511., 542. i 529. do 539. pobijane presude). Kao četvrto, Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da društvo Bulgargaz svojim ponašanjem tijekom pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. nije povrijedilo članak 102. UFEU-a (točke 547., 549., 572., 688. i 689. pobijane presude). Kao peto, Komisija navodi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da grupa BEH nije bila odgovorna za trajanje pregovora (točke 650. do 687. pobijane presude).
113. Grupa BEH osporava Komisijine argumente.
b)      Ocjena
1)      Uvodna zapažanja o osnovanosti šestog žalbenog razloga
114. U točki 489. pobijane presude u bitnome se navodi da iz spisa nije proizlazilo da su treće strane tijekom rasprava vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. podnijele grupi BEH konkretne zahtjeve za pristup rumunjskom plinovodu 1 niti da je društvo Transgaz priopćilo ili proslijedilo takve zahtjeve grupi BEH. Također se navodi da nema dokaza o tome da je društvo Transgaz sâmo planiralo ući na bugarska tržišta opskrbe plinom.
115. U tom kontekstu treba imati na umu, kao prvo, da je Opći sud jedini nadležan utvrditi i ocijeniti relevantne činjenice kao i ocijeniti dokaze. Dakle, ocjena tih činjenica i tih dokaza, osim u slučaju njihova iskrivljavanja, ne čini pravno pitanje koje je kao takvo podložno nadzoru Suda u okviru žalbe(56).
116. Kao drugo, Komisija je u spornoj odluci ponašanje društva Bulgargaz u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 ocjenjivala primjenom kriterija predviđenih u točki 41. presude Bronner kako bi utvrdila je li ono bilo u skladu s člankom 102. UFEU-a(57). Jedan od tih kriterija je da odbijanje pristupa mora vjerojatno isključiti svaku konkurenciju koju bi podnositelj zahtjeva za pristup mogao predstavljati na dotičnom tržištu(58). Opći sud je u pobijanoj presudi utvrdio da nijedna treća strana nije tijekom rasprava vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. podnijela konkretan zahtjev za pristup rumunjskom plinovodu 1. Takvo se činjenično utvrđenje mora smatrati dokazanim u žalbenom postupku. Iz toga slijedi da te rasprave ne upućuju na postojanje zloporabe u smislu članka 102. UFEU-a za potrebe sporne odluke. Drugim riječima, s obzirom na to da iz sporne odluke proizlazi da se ponašanje društva Bulgargaz razmatralo samo na temelju testa iz presude Bronner, izostanak konkretnog zahtjeva za pristup rumunjskom plinovodu 1 znači da nije bila riječ o zloporabi.
117. S obzirom na navedeno, smatram da je šesti žalbeni razlog bespredmetan jer, čak i da je osnovan, ne bi mogao stvarno utjecati na ocjenu ponašanja grupe BEH na temelju testa iz presude Bronner. Unatoč tomu, radi cjelovitosti ću razmotriti meritum tog žalbenog razloga.
2)      Obrazloženje pobijane presude
118. Komisija navodi da Opći sud nije objasnio na koji način njegova argumentacija u pogledu osam dijelova prvog „podrazloga” četvrtog tužbenog razloga u pobijanoj presudi, to jest konkretno ocjena rasprava vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005., podupire utvrđenje da Komisija nije dokazala odgovornost grupe BEH za odbijanje da se društvu Transgaz omogući pristup rumunjskom plinovodu 1.
119. Uvodno treba imati na umu da rasuđivanje Općeg suda mora biti na jasan i nedvosmislen način razvidno iz obrazloženja presude, tako da adresat može spoznati razloge donesene odluke, a Sud provesti sudski nadzor(59).
120. Šesti žalbeni razlog odnosi se na rasprave vođene u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. Opći sud je u relevantnim dijelovima pobijane presude analizirao razne prigovore grupe BEH. Tim su se prigovorima osporavale uvodne izjave sporne odluke u kojima je Komisija utvrdila da društvo Bulgargaz nije vratilo neiskorištene kapacitete rumunjskog plinovoda 1 kada je društvo Transgaz to od njega zatražilo odnosno da je uvjetovalo vraćanje tih kapaciteta (točka 487. pobijane presude). Konkretnije, Komisija je utvrdila da je društvo Bulgargaz u okviru navedenih pregovora, prije nego što je pristalo vratiti kapacitete na rumunjskom plinovodu 1, društvu Transgaz postavilo uvjete protivne članku 102. UFEU-a.
121. Opći sud je stoga, prihvativši argumente grupe BEH, zaključio da u spornoj odluci nije dokazano da je ponašanje društva Bulgargaz u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 činilo odbijanje pristupa na koje se može primijeniti članak 102. UFEU-a. Shodno tomu, obrazloženje Općeg suda u tom pogledu nije nedostatno te se taj argument mora odbiti.
3)      Navodno iskrivljavanje sporne odluke
122. Čini se da Komisija navodi iskrivljavanje sporne odluke tvrdeći da je Opći sud, prihvativši osmi dio prvog „podrazloga” četvrtog tužbenog razloga (točka 687. pobijane presude), zaključio da su rasprave vođene u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. same po sebi činile odbijanje pristupa rumunjskom plinovodu 1.
123. Grupa BEH je argumentom koji je Opći sud sažeto izložio u drugoj rečenici točke 483. pobijane presude te prihvatio u točki 687. te presude nastojala dokazati da je Komisija u spornoj odluci pogriješila utvrdivši da su međuvladine rasprave vođene u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. činile odbijanje pristupa rumunjskom plinovodu 1 te da društvo Bulgargaz nije djelovalo konstruktivno tijekom tih pregovora. Stoga se može činiti da je Opći sud doista prihvatio argument da su te međuvladine rasprave same po sebi činile odbijanje pristupa rumunjskom plinovodu 1.
124. Taj dio pobijane presude treba kontekstualno promatrati i tumačiti. U tom pogledu osobito ističem da je u prvoj rečenici točke 483. te presude jasno navedeno da grupa BEH svojom argumentacijom, uz potporu Republike Bugarske, u biti osporava dokaznu vrijednost rasprava vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. To potvrđuje analiza koju je Opći sud potom proveo, a u okviru koje je u bitnome razmatrao tri zasebna prigovora(60) kojima se htjelo dokazati da ništa ne upućuje na to da je grupa BEH putem tih rasprava zloporabno odbila pristup rumunjskom plinovodu 1.
125. Iz navedenog proizlazi, unatoč nejasnoći točke 483. pobijane presude, da je Opći sud osmi dio prvog „podrazloga” četvrtog tužbenog razloga nužno shvatio i analizirao u smislu da je grupa BEH njime osporavala stajalište – uzeto u obzir u spornoj odluci – prema kojem njezino sudjelovanje u pregovorima o izmjeni sporazuma iz 2005. može biti dokaz odbijanja ili neopravdanog odgađanja pristupa rumunjskom plinovodu 1.
126. U tom pogledu ističem da je Komisija u spornoj odluci nedvojbeno utvrdila
da je postupanje
društva Bulgargaz tijekom rasprava vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. činilo element koji je trebalo uzeti u obzir za potrebe kvalifikacije odbijanja pristupa rumunjskom plinovodu 1 s obzirom na test iz presude Bronner.
127. Posljedično, Komisijin navod da je sporna odluka iskrivljena mora se odbiti.
4)      Meritum
128. Komisija ističe tri prigovora kako bi pokazala da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da pregovori o izmjeni sporazuma iz 2005. ne opravdavaju zaključak da se ponašanje grupe BEH protivilo tržišnom natjecanju u smislu članka 102. UFEU-a. Zasebno ću razmotriti svaki od tih triju prigovora: (i.) navodna međuvladina priroda pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005.; (ii.) ponašanje društva Bulgargaz tijekom pregovora; i (iii.) trajanje pregovora.
i)      Navodna međuvladina priroda pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005.
129. Komisija osporava utvrđenje iz točke 542. pobijane presude da su rasprave u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. pokrenute i vođene na međuvladinoj razini te da ih stoga nije moguće pripisati društvu Bulgargaz. Komisija u tom pogledu iznosi tri argumenta u prilog svojem stajalištu: pravna kategorizacija
sporazuma iz 2005., svrha pregovora o izmjeni tog sporazuma i središnja važnost sigurnosti opskrbe plinom u Bugarskoj.
–       Kategorizacija sporazuma iz 2005. kao „međuvladinog”
130. Opći sud je u točkama 494. do 510. pobijane presude razmatrao sporazum iz 2005. U točki 511. je utvrdio, u bitnome, da je taj sporazum imao međuvladinu prirodu. Komisija osporava to utvrđenje tvrdeći da je sporazum iz 2005. bio poslovni sporazum između privatnih stranaka te da, ako je i bio uvjetovan Međuvladinim sporazumom iz 2003., potonji nije propisivao nikakve pojedinosti u pogledu njegova sadržaja.
131. Pitanje koje se postavlja odnosi se na pravnu prirodu sporazuma iz 2005. te na to može li ga se smatrati međuvladinim sporazumom. U tom se pogledu mora istaknuti da se međuvladini sporazumi obično definiraju kao sporazumi između država, u suprotnosti sa sporazumima sklopljenima između pojedinaca, udruga, javnih ili privatnih institucija na koje se primjenjuje domaće pravo ili međunarodnih organizacija ili sa tim subjektima(61).
132. U predmetnom slučaju, argumentacija koja je Opći sud navela na zaključak da je sporazum iz 2005. imao međuvladinu prirodu temelji se na, među ostalim, sljedećim razmatranjima. Kao prvo, sporazum iz 2005. sklopljen je na temelju Međuvladina sporazuma iz 2003., koji je bio ključan element suradnje između Republike Bugarske i Rumunjske u plinskom sektoru (točka 502. pobijane presude). Kao drugo, u pregovorima o izmjeni sporazuma iz 2005. bilo je elemenata međuvladine suradnje jer su ti pregovori pokrenuti u okviru međuvladine suradnje predviđene Međuvladinim sporazumom iz 2003. (točke 505. i 506. pobijane presude). Kao treće, vladina tijela redovito su sudjelovala u tim pregovorima (točke 506. do 510. pobijane presude).
133. S obzirom na navedeno, ističem da razni čimbenici na temelju kojih je Opći sud zaključio da je sporazum iz 2005. imao međuvladinu prirodu ne odgovaraju definiciji navedenoj u točki 131. ovog mišljenja. Nadalje, kako proizlazi iz točke 14. pobijane presude, sporazum iz 2005. zapravo je bio poslovni ugovor između dvaju društava, to jest između društava Transgaz i Bulgargaz.
134. Posljedično, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da je sporazum iz 2005. imao međuvladinu prirodu te argument koji Komisija u tom pogledu iznosi treba prihvatiti.
–       Svrha ponovnih pregovora i uloga društva Bulgargaz kao javnog opskrbljivača
135. Opći sud je u pobijanoj presudi utvrdio da je svrha pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. bila, među ostalim, otkloniti zabrinutosti koje je Komisija izrazila u okviru postupka zbog povrede protiv Rumunjske (točka 528.). Dalje je istaknuo da su sigurnost opskrbe plinom u Bugarskoj i važnost rumunjskog plinovoda 1 bile glavna zabrinutost u pregovorima o izmjeni tog sporazuma, što objašnjava visok stupanj sudjelovanja bugarskih tijela u tim pregovorima (točke 529. do 539.). Komisija navodi da ta razmatranja ne mogu opravdati činjenicu da je grupa BEH povrijedila svoje obveze na temelju članka 102. UFEU-a da oslobodi neiskorištene kapacitete na rumunjskom plinovodu 1.
136. Međutim, ništa u pobijanoj presudi ne upućuje na to da je Opći sud smatrao da svrha pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005., koja se sastojala u otklanjanju zabrinutosti koje je Komisija izrazila u okviru postupka zbog povrede protiv Rumunjske i osiguravanju sigurnosti opskrbe plinom u Bugarskoj, može opravdati činjenicu da je grupa BEH povrijedila svoje obveze na temelju članka 102. UFEU-a.
137. Umjesto toga, grupa BEH je svojim prigovorima u pogledu, kao prvo, svrhe pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. i, kao drugo, uloge društva Bulgargaz kao javnog opskrbljivača, osporavala dokaznu vrijednost rasprava vođenih u okviru tih pregovora kako bi dokazala navodnu povredu članka 102. UFEU-a. Grupa BEH je ponajprije nastojala dokazati visok stupanj sudjelovanja i utjecaja bugarskih i rumunjskih tijela te manji utjecaj društva Bulgargaz.
138. Opći sud je te prigovore stoga prihvatio samo u tom smislu, zbog čega Komisijine argumente u tom pogledu treba odbiti.
139. Iz navedenog slijedi da, kada je riječ o trima argumentima kojima Komisija osporava način na koji je Opći sud ocijenio dokaznu vrijednost rasprava vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005., s obzirom na prirodu i ciljeve tih pregovora, prihvatiti treba samo argument kojim se osporava kvalifikacija tog sporazuma kao „međuvladinog”. Međutim, kako taj argument ne bi bio bespredmetan, još je potrebno dokazati da je ponašanje društva Bulgargaz tijekom tih pregovora činilo povredu članka 102. UFEU-a.
ii)    Postupanje društva Bulgargaz tijekom ponovnih pregovora
140. Opći sud je utvrdio da se Komisija pogrešno vodila uvjetima koje je društvo Bulgargaz nametnulo prije nego što je prihvatilo izmjenu sporazuma iz 2005. kako bi tom društvu pripisala odbijanje opskrbe (točke 543. do 648. pobijane presude). U pobijanoj presudi upućuje se na tri uvjeta koje je društvo Bulgargaz nametnulo u tom pogledu: (i.) moralo se dostaviti nekoliko dokumenata u pogledu uvjeta korištenja rumunjskog plinovoda 1; (ii.) društvo Transgaz moralo je društvu Bulgargaz do kraja 2016. jamčiti određenu količinu kapaciteta na tom plinovodu; te (iii.) oslobađanje neiskorištenog kapaciteta uvjetovano je smanjenjem fiksne godišnje naknade predviđene sporazumom iz 2005. (točka 545. pobijane presude). Komisija tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je pogrešno primijenio razne iznimke – zaštita poslovnih interesa, državno djelovanje i sigurnost opskrbe – kojima je društvo Bulgargaz opravdavalo nametanje tih uvjeta.
–       Dopuštenost
141. Ocjena ponašanja društva Bulgargaz tijekom rasprava vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. u biti je činjenična ocjena Općeg suda koju Sud ne može preispitivati(62). Međutim, argumenti kojima Komisija navodi pogreške koje se tiču prava u vezi s načinom na koji je Opći sud primijenio razne pravne kriterije dopušteni su te ih se stoga mora razmotriti(63).
–       Ocjena
–        Zaštita poslovnih interesa
142. Opći sud se u točkama 547. i 594. pobijane presude vodio presudom Generics (UK) i dr., u kojoj je u bitnome navedeno da poduzetnik u vladajućem položaju može štititi svoje poslovne interese ako su napadnuti te može u tu svrhu poduzeti razumne radnje koje smatra prikladnima.
143. Komisija tek načelno dovodi u pitanje pozivanje na tu iznimku, ne objašnjavajući zašto ga konkretno treba smatrati pogrešnim. Shodno tomu, njezin argument se isključivo temelji na pretpostavci da presuda Generics (UK) i dr. ne može opravdati ponašanje protivno tržišnom natjecanju. Međutim, pobijana presuda ne temelji se na takvom utvrđenju. Opći sud se na iznimku u pogledu zaštite poslovnih interesa poziva samo kako bi objasnio zašto je uvjete društva Bulgargaz, navedene u točki 140. ovog mišljenja, smatrao prikladnima u predmetnom slučaju. Prije svega, Komisija upućuje na situaciju društva C Energy kako bi ilustrirala svoj argument. Međutim, nesporno je da situacija tog društva nije bila relevantna u kontekstu rasprava između društava Bulgargaz i Transgaz vođenih u okviru pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005.(64)
144. S obzirom na navedeno, Komisijini argumenti nisu dovoljno jasni i precizni da Sudu omoguće provedbu sudskog nadzora(65) te ih stoga treba odbiti.
–        Državno djelovanje
145. Opći sud je utvrdio da je ponašanje društva Bulgargaz na relevantnim tržištima značajno ograničavao skup obveza koje su mu bugarska tijela javne vlasti nametnula zbog njegova statusa jedinog javnog opskrbljivača u Bugarskoj (točka 571. pobijane presude), koji ga je oslobađao odgovornosti na temelju iznimke „državnog djelovanja”. Komisija osporava ta utvrđenja navodeći da Opći sud nije primijenio stroga ograničenja koja prate tu iznimku. Konkretno
navodi, kao prvo, da Opći sud nije utvrdio da je regulatorni okvir zahtijevao od
društva
Bulgargaz da ne oslobodi određene kapacitete na rumunjskom plinovodu 1 i, kao drugo, da ni zakonske obveze društva
Bulgargaz u pogledu jamčenja sigurnosti opskrbe nisu nalagale da se ne oslobode ti kapaciteti.
146. Ističem da Komisija ne iznosi nijedan konkretan argument iz kojeg proizlazi da uvjeti za primjenu iznimke „državnog djelovanja” nisu bili ispunjeni u predmetnom slučaju. Posljedično, njezinu argumentaciju u tom pogledu treba odbiti.
–        Sigurnost opskrbe
147. Opći sud je utvrdio da je društvo Bulgargaz tijekom razdoblja povrede na bugarskim tržištima opskrbe plinom djelovalo na temelju dozvole za javnu opskrbu koja mu je kao jedinom operatoru koji je jamčio sigurnost opskrbe plinom u Bugarskoj nametala nekoliko obveza (točka 549. pobijane presude). Komisija navodi da Opći sud nije utvrdio da je svako odbijanje oslobađanja neiskorištenih kapaciteta na rumunjskom plinovodu 1 moglo utjecati na opskrbu plinom u Bugarskoj.
148. Ističem da Komisija u prilog svojem veoma kratkom argumentu upućuje na zahtjeve za pristup koje su podnijela društva C Energy i Overgas. Međutim, nesporno je da Opći sud te pojedinačne zahtjeve nije uzeo u obzir u okviru svoje ocjene pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005.
149. Posljedično, taj argument treba odbiti, kao što treba odbiti i čitavu argumentaciju u vezi s ponašanjem društva Bulgargaz tijekom pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005.
iii) Trajanje pregovora
150. Kada je riječ o trećem prigovoru, koji se odnosio na trajanje pregovora, Opći sud je u točki 652. pobijane presude odredio opseg svoje analize navevši da se „Komisija poziva na trajanje pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005. kako bi dokazala da su tužitelji koristili strategiju protivnu tržišnom natjecanju”. Međutim, zaključio je da Komisija nije dokazala da je za trajanje tih pregovora bilo odgovorno društvo Bulgargaz, što Komisija osporava.
151. U tom je pogledu dovoljno istaknuti da je utjecaj ponašanja društva Bulgargaz na trajanje pregovora isključivo činjenično pitanje te da ga Sud stoga ne može ocjenjivati u žalbenom postupku(66).
152. S obzirom na sve navedeno, šesti žalbeni razlog treba u cijelosti odbiti.
B.      Pristup mreži za prijenos plina i čirenskom skladištu
1.      Sedmi žalbeni razlog
153. Sedmi žalbeni razlog odnosi se na pravo pristupa bugarskoj mreži za prijenos plina. Opći sud je u bitnome utvrdio da je društvo Bulgartransgaz sprječavalo, ograničavalo i odgađalo trećim stranama pristup toj mreži od 29. rujna 2010. do 31. prosinca 2012. Unatoč tomu, zaključio je da Komisija nije dokazala, kao prvo, da je takvo ponašanje moglo ograničiti tržišno natjecanje na bugarskim tržištima opskrbe plinom i, kao drugo, da se to ponašanje nastavilo nakon 31. prosinca 2012.
a)      Argumenti stranaka
154. Komisija navodi, kao prvo, da je Opći sud pogriješio utvrdivši da Komisija, iako je dokazala da je društvo Bulgartransgaz između 29. rujna 2010. i 31. prosinca 2012. kršilo svoje regulatorne obveze sprječavajući, ograničavajući i odgađajući trećim stranama pristup mreži za prijenos plina, nije dokazala da je takvo ponašanje stvarno, a ne samo hipotetski, moglo ograničiti tržišno natjecanje jer zainteresirani poduzetnici nisu imali pristup rumunjskom plinovodu 1 u to vrijeme (točke 951. do 954. pobijane presude). Komisija u tom pogledu navodi, uz potporu društva Overgas, da utvrđenje o postojanju zloporabe na silaznom tržištu ne znači nužno da je odbijanje pristupa uzlaznom kapacitetu također nezakonito i pripisivo istom subjektu. Komisija navodi, kao drugo, da je Opći sud pogriješio zaključivši da se utvrđenje u spornoj odluci prema kojem društvo Bulgartransgaz nije društvu Overgas pružilo zadovoljavajuć pristup mreži za prijenos plina za 2013. temeljilo isključivo na činjenici da je taj pristup ovisio o navodno ograničenom pristupu rumunjskom plinovodu 1 koji je za isto razdoblje odobren društvu Overgas. Posljedično, s obzirom na to da je Opći sud utvrdio da pristup rumunjskom plinovodu 1 nije bio ograničen, njegov zaključak da ni pristup mreži za prijenos plina nije bio ograničen također je pogrešan (točke 874. do 878. i 880. pobijane presude). Osim toga, Komisija smatra logičnim da, ako se utvrđenje Općeg suda u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 koji je za 2013. odobren društvu Overgas poništi zbog razloga navedenih u prvom žalbenom razlogu, argumentaciju Općeg suda u pogledu pristupa mreži za prijenos plina za isto razdoblje također treba poništiti.
155. Grupa BEH navodi, kao prvo, da Komisijini argumenti u pogledu pristupa mreži za prijenos plina između 29. rujna 2010. i 31. prosinca 2012. nisu osnovani jer odbijanje pristupa rumunjskom plinovodu 1 nije uzrokovala grupa BEH, nego društvo Transgaz. S obzirom na to, zainteresirana društva, to jest društva Overgas i Toplofikacia Razgrad(67), bugarskim tržištima plina nisu mogla pristupiti zbog razloga koji su bili izvan kontrole društva Bulgartransgaz, čak i da se mreži za prijenos plina moglo redovno pristupiti. Grupa BEH stoga tvrdi da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa toj mreži u konačnici nije moglo stvarno, a ne samo hipotetski, istisnuti konkurente s tih tržišta. Kao drugo, grupa BEH navodi da su Komisijini argumenti u pogledu pristupa mreži za prijenos plina od 2013. nedopušteni i bespredmetni jer Komisija upućuje na prvi žalbeni razlog, koji se odnosi na pristup rumunjskom plinovodu 1, a da pritom ne iznosi nijedan argument koji je relevantan u kontekstu pristupa mreži za prijenos plina.
b)      Ocjena
1)      Pristup mreži za prijenos plina između 29. rujna 2010. i 31. prosinca 2012.
156. Opći sud je utvrdio da je Komisija dokazala da je društvo Bulgartransgaz društvima Overgas i Toplofikacia Razgrad sprječavalo, ograničavalo i odgađalo pristup mreži za prijenos plina između 29. rujna 2010. i 31. prosinca 2012. (točke 949. i 950. pobijane presude). Međutim, Opći sud je zaključio da ta društva, čak i da im je društvo Bulgartransgaz omogućilo zadovoljavajuć pristup mreži za prijenos plina, nisu mogla ući na bugarska tržišta opskrbe plinom jer nisu imala pristup rumunjskom plinovodu 1 zbog razloga koji nisu bili pripisivi grupi BEH. S obzirom na to, Opći sud je utvrdio da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina nije moglo stvarno, a ne samo hipotetski, istisnuti konkurente s tih tržišta (točke 949. i 950. pobijane presude). Komisija osporava taj zaključak tvrdeći da Opći sud nije primijenio pravilan pravni test. Prema njezinu mišljenju, trebalo je postaviti pitanje je li sporno ponašanje objektivno moglo ograničiti tržišno natjecanje, a ne je li se moglo dokazati da se to stvarno dogodilo.
157. Uvodno treba istaknuti da je Opći sud svoju analizu stavio
u kontekst sudske prakse Suda koja u bitnome predviđa da je za kvalifikaciju određenog postupanja
kao zloporabe nužno da ono može ograničiti tržišno natjecanje i, osobito, proizvesti navodne učinke istiskivanja. U tu se svrhu moraju uzeti u obzir sve relevantne činjenice(68). Opći sud je dalje naveo da ti učinci istiskivanja ne smiju biti isključivo hipotetski. Posljedično, Komisija se ne može osloniti na učinke koje praksa može ili je mogla proizvesti ako se ostvare odnosno ako su se ostvarile određene posebne okolnosti, koje nisu bile one koje su prevladavale na tržištu u trenutku njezine provedbe i čija je realizacija stoga bila malo vjerojatna(69).
158. U predmetnom slučaju je nesporno, kada je riječ o organizaciji bugarskih tržišta plina, da se mreža za prijenos plina nalazila silazno u odnosu na rumunjski plinovod 1 jer je opskrba Bugarske plinom gotovo u cijelosti ovisila o uvozu ruskog plina (točka 6. pobijane presude) te da je rumunjski plinovod 1 bio jedini održiv put za dopremanje plina iz Rusije (točka 10. pobijane presude).
159. Stoga se postavlja pitanje je li Komisija, kako bi dokazala da se ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina moglo smatrati zloporabom u smislu da je moglo proizvesti stvarne, a ne samo hipotetske, učinke istiskivanja, morala dokazati i da su poduzetnici koji su zahtijevali pristup toj mrežu prethodno stekli pristup rumunjskom plinovodu 1 odnosno da ga nisu mogli steći zbog razloga pripisivih grupi BEH.
160. U tom pogledu ističem sljedeće.
161. Kao prvo, kako je navedeno u točki 156. ovog mišljenja, Opći sud je utvrdio da pristup mreži za prijenos plina koji je društvo Bulgartransgaz odobrilo društvima Overgas i Toplofikacia Razgrad nije bio zadovoljavajuć u razdoblju od 29. rujna 2010. do 31. prosinca 2012. Taj se navod ne osporava u žalbenom postupku.
162. Kao drugo, Opći sud je utvrdio da je društvo Bulgargaz kontroliralo pristup trećih strana rumunjskom plinovodu 1 jer je za pristup treće strane tom plinovodu tijekom razdoblja povrede društvo Bulgargaz moralo pristati na ponudu kapaciteta od strane društva Transgaz u skladu s člankom 17.1. sporazuma iz 2005. ili dati u podnajam dio svojih neiskorištenih kapaciteta (točka 149. pobijane presude). Kao treće, Opći sud je usto u bitnome istaknuo da se Komisija u spornoj odluci pozvala na međuovisnost triju infrastruktura o kojima je riječ, a to su rumunjski plinovod 1, mreža za prijenos plina i čirensko skladište (točka 1116. pobijane presude). Tijekom predmetnog razdoblja pristup rumunjskom plinovodu 1 bio je potreban kako bi se plin dopremio do mreže za prijenos plina, a pristup mreži za prijenos plina bio je potreban kako bi se plin dopremio do čirenskog skladišta. Konkretno, Opći je sud u pogledu odnosa između rumunjskog plinovoda 1 i mreže za prijenos plina istaknuo da je stjecanje pristupa mreži za prijenos plina imalo dva stadija. U biti, društvo Bulgartransgaz u prvom stadiju moralo je ocijeniti zahtjev za pristup te sastaviti pisano mišljenje o uvjetima pristupa ili obrazloženu odbijenicu. U drugom stadiju, ako bi mišljenje bilo pozitivno, ono je moralo podnositelju zahtjeva ponuditi sklapanje ugovora o prijenosu plina ili izdati obrazloženu odbijenicu. Upravo u tom dijelu drugog stadija može se tražiti dokazivanje da je podnositelj zahtjeva
za pristup prethodno stupio u kontakt radi opskrbe plinom (točke 738., 742., 746. i 749. pobijane presude). Društva Bulgartransgaz i Bulgargaz su stoga, prema mišljenju Komisije, mogla utjecati i zajedno doprinositi sprječavanju, ograničavanju i odgađanju pristupa tim infrastrukturama za treće strane (točka 1117. pobijane presude).
163. Kao četvrto, Opći sud je utvrdio da ništa u spisu nije pokazivalo da je društvo Transgaz tijekom razdoblja povrede obavijestilo društvo Bulgargaz o postojanju pojedinačnih zahtjeva trećih strana za pristup kapacitetu rumunjskog plinovoda 1. Također je nesporno da je društvo Overgas takve zahtjeve izravno prosljeđivalo društvu Transgaz (točke 291. i 292. pobijane presude).
164. Iz navedenog proizlazi, kao prvo, da nema dokaza o tome da su izravni pojedinačni zahtjevi društava Overgas i Toplofikacia Razgrad za pristup rumunjskom plinovodu 1 proslijeđeni društvu Bulgargaz. Kao drugo, društvo Bulgartransgaz je društvima Overgas i Toplofikacia Razgrad sprječavalo, ograničavalo i odgađalo pristup mreži za prijenos plina tijekom relevantnog razdoblja. Nesporno je i da je društvo Bulgargaz bilo usko povezano s društvom Bulgartransgaz kao članom grupe BEH te da je dokazivanje pristupa rumunjskom plinovodu 1 bilo samo dopunski postupak, koji je slijedio nakon okončanja postupka dodjele pristupa mreži za prijenos plina.
165. S obzirom na to, sudska praksa navedena u točki 157. ovog mišljenja ne podupire utvrđenje da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina može činiti povredu članka 102. UFEU-a samo ako se dokaže da je nemogućnost društava Overgas i Toplofikacia Razgrad da pristupe rumunjskom plinovodu 1 pripisiva društvu Bulgargaz.
166.  U tom je pogledu točno da je za donošenje zaključka da praksa čini zloporabu nužno da njezini učinci istiskivanja nisu samo hipotetski. Međutim, u predmetnom slučaju, činjenicu da društvo Transgaz nije društvu Overgas proslijedilo zahtjeve za pristup rumunjskom plinovodu 1 ne može se smatrati „određen[im] posebn[im] okolnosti[ma], koje nisu bile one koje su prevladavale na tržištu u trenutku [...] provedbe [predmetne prakse] i čija je pojava stoga bila malo vjerojatna” u smislu točke 70. presude Servizio Elettrico Nazionale i dr., jer ponašanje društva
Transgaz u tom pogledu nije moguće smatrati tržišnim uvjetom. Posljedično, način na koji je društvo Transgaz riješilo takve zahtjeve nije moguće smatrati okolnošću koja je prevladavala na bugarskim tržištima plina u vrijeme podnošenja zahtjevâ za pristup mreži za prijenos plina.
167. U tom se pogledu usto mora imati na umu da je podnositelj zahtjeva za pristup mogao pristup rumunjskom plinovodu 1 steći i nakon završetka prvog ili čak drugog stadija postupka stjecanja pristupa mreži za prijenos plina, a prije stupanja na snagu ugovora o prijenosu plina (točka 777. pobijane presude). Drugim riječima, pristup rumunjskom plinovodu 1 u predmetnom se slučaju mogao steći dugo nakon ponašanja društva Bulgartransgaz za koje je Opći sud utvrdio da je društvima Overgas i Toplofikacia Razgrad sprječavalo, ograničavalo i odgađalo pristup mreži za prijenos plina između 29. rujna 2010. i 31. prosinca 2012. Nadalje, društva Bulgargaz i Bulgartransgaz, kao poduzetnici u vladajućem položaju, imala su osobitu odgovornost da svojim ponašanjem ne ugroze djelotvorno i nenarušeno tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu(70). S obzirom na to, zaključak da ponašanje društva Bulgargaz nije činilo povredu članka 102. UFEU-a u vezi s pristupom društva Overgas rumunjskom plinovodu 1 prije 2013., koji je Komisija donijela na temelju ocjene provedene s obzirom na test iz presude Bronner, nije moguće tumačiti na način da ponašanje društva Bulgartransgaz nije činilo takvu povredu u vezi s pristupom mreži za prijenos plina. Dovoljno je istaknuti da je takva zajednička ocjena postupanja
tih dvaju poduzetnika
u suprotnosti s
utvrđenjem Općeg suda da, u skladu s pravilima o odobravanju pristupa mreži za prijenos i/ili distribuciju plina donesenima odlukom bugarskog regulatora br. Л-2 (Odluka P-2) od 14. svibnja 2007. (DV br. 45 od 8. lipnja 2007., str. 51.), društvo Bulgartransgaz nije smjelo zatraženi pristup mreži za prijenos plina onemogućiti na temelju puke činjenice da zahtjevu za pristup toj mreži nije priložen dokaz o mogućnosti pristupa rumunjskom plinovodu 1 (točka 771. pobijane presude). U tom smislu, pristup rumunjskom plinovodu 1 načelno se dokazivao isključivo u drugom stadiju postupka (točka 770. pobijane presude). Shodno tomu, ponašanje društva Bulgartransgaz, time što je ograničavalo pristup mreži za prijenos plina tijekom prvog stadija postupka, imalo je konkretan učinak onemogućavanja društvima Overgas i Toplofikacia Razgrad da pokrenu drugi stadij predmetnog postupka.
168. Posljedično, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina između 29. rujna 2010. i 31. prosinca 2012. nije moglo stvarno, a ne samo hipotetski, istisnuti konkurente s bugarskih tržišta plina, što znači da Komisijine argumente u tom pogledu treba prihvatiti.
2)      Pristup mreži za prijenos plina nakon 1. siječnja 2013.
169. Prema utvrđenju Općeg suda, iz sporne odluke proizlazi da je Komisija svoj zaključak da je pristup mreži za prijenos plina koji je društvu Overgas odobren za 2013. bio ograničen temeljila isključivo na načinu na koji je to društvo steklo pristup rumunjskom plinovodu 1 za istu godinu, za koji je Komisija također zaključila da je bio ograničen. Međutim, s obzirom na to da je zaključio da Komisija nije dokazala da društvo Bulgargaz nije društvu Overgas omogućilo zadovoljavajuć pristup rumunjskom plinovodu 1 za 2013., Opći sud je donio isti zaključak i u pogledu mreže za prijenos plina (točke 874. do 878. i 880. pobijane presude). Komisija osporava utvrđenja Općeg suda navodeći da je njegov zaključak da je pristup društva Overgas mreži za prijenos plina bio zadovoljavajuć nužno pogrešan jer je taj sud pogrešno naveo
da je pristup navedenog društva rumunjskom plinovodu 1 bio nezadovoljavajuć.
170. Treba istaknuti da je Komisijina argumentacija izrazito zbunjujuća jer ta institucija navodi pogrešku koja se tiče prava u vezi s ocjenom ponašanja društva Bulgargaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina od 1. siječnja 2013.
171. Opći sud je u pobijanoj presudi zaključio da se utvrđenje u spornoj odluci da društvo Bulgartransgaz nije društvu Overgas omogućilo zadovoljavajuć pristup mreži za prijenos plina za 2013. temelji isključivo na činjenici da je pristup toj mreži ovisio o pristupu rumunjskom plinovodu 1 koji je društvu Overgas odobren za 2013. Međutim, Komisija tvrdi da je pristup rumunjskom plinovodu 1 sam po sebi činio zloporabu, što znači da to treba vrijediti i za odobreni pristup mreži za prijenos plina. Međutim, Komisija tu tvrdnju opravdava navodnim pogreškama koje se tiču prava spomenutima u prvom žalbenom razlogu.
172. U tom se pogledu mora istaknuti da se prvi žalbeni razlog ne odnosi na uvjete koji su se 2013. primjenjivali na pristup društva Overgas rumunjskom plinovodu 1. Komisija se stoga ne može u prilog svojim argumentima u pogledu pristupa društva Overgas mreži za prijenos plina od 1. siječnja 2013. pozivati na argumente istaknute u prvom žalbenom razlogu.
173. Ipak, Komisija u stadiju odgovora na repliku dodaje da je Opći sud u točkama 418. i 419. pobijane presude, u kojima se razmatralo tromjesečno trajanje ugovora o pristupu društva Overgas mreži za prijenos plina za 2013., primijenio test iz presude Generics (UK) i dr., čija se primjena osporava u prvom žalbenom razlogu. U tom pogledu ističem da Opći sud tek načelno upućuje na presudu Generics (UK) i dr., navođenjem njezine točke 154., koja se ne odnosi na sporni kriterij vezan uz značenje pojma potencijalnog tržišnog natjecanja, koji je predmet prvog žalbenog razloga.
174. S obzirom na navedeno, prigovor u pogledu pristupa društva Overgas mreži za prijenos plina od 1. siječnja 2013. treba odbiti.
175. Iz navedenog proizlazi da sedmi žalbeni razlog treba djelomično prihvatiti, u dijelu u kojem se odnosi na utvrđenje Općeg suda da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina između 29. rujna 2010. i 31. prosinca 2012. nije moglo stvarno, a ne samo hipotetski, istisnuti konkurente s bugarskih tržišta plina.
2.      Osmi žalbeni razlog
176. Osmi žalbeni razlog odnosi se na pristup čirenskom skladištu. Opći sud je u bitnome naveo da je Komisija dokazala da je društvo Bulgartransgaz sprječavalo, ograničavalo i odgađalo trećim stranama pristup čirenskom skladištu između 30. srpnja 2010. i 19. rujna 2014. (točka 1089. pobijane presude). Dalje je utvrdio da je Komisija dokazala da je takvo ponašanje moglo ograničiti tržišno natjecanje na bugarskim tržištima opskrbe plinom između 5. lipnja 2012. i 19. rujna 2014. jer su oba društva koja su zahtijevala pristup čirenskom skladištu imala pristup mreži za prijenos plina i/ili rumunjskom plinovodu 1 (točka 1104. pobijane presude). Međutim, također je utvrdio da Komisija nije dokazala da je to ponašanje moglo ograničiti tržišno natjecanje i, osobito, spriječiti društva F i Overgas da uđu na bugarska tržišta opskrbe plinom između 30. srpnja 2010. i 5. lipnja 2012. jer ta društva nisu u to vrijeme imala pristup rumunjskom plinovodu 1 (točka 1099. pobijane presude).
a)      Argumenti stranaka
177. Komisija navodi da je Opći sud u točkama 1092. do 1103. pobijane presude počinio pogreške u pravnoj ocjeni utvrdivši da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa čirenskom skladištu nije moglo ograničiti tržišno natjecanje u razdoblju od 30. srpnja 2010. do 5. lipnja 2012. Taj se argument u bitnome temelji na logici sličnoj onoj koja se koristi u sedmom žalbenom razlogu u smislu da, u dijelu u kojem su treće strane zahtijevale pristup rumunjskom plinovodu 1 i čirenskom skladištu, nepostojanje dokazanog zloporabnog ponašanja grupe BEH na rumunjskom plinovodu 1 ne znači da je ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa čirenskom skladištu samo hipotetski narušavalo tržišno natjecanje. Komisija dalje tvrdi da je Opći sud, zbog razloga navedenih u prvom žalbenom razlogu, počinio pogrešku koja se tiče prava navevši u točki 1094. pobijane presude da Komisija nije dokazala da je ponašanje društva Bulgargaz u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1 činilo odbijanje pristupa na koje se može primijeniti članak 102. UFEU-a. Naposljetku, Komisija tvrdi da je Opći sud u točki 1103. pobijane presude pogriješio utvrdivši da je sama mogućnost stvaranja učinaka protivnih tržišnom natjecanju bila problematična jer sudska praksa zahtijeva samo da ponašanje kao takvo može proizvesti takve učinke.
178. Grupa BEH upućuje na svoje argumente iznesene u okviru odgovora na Komisijine navode iz prvog i sedmog žalbenog razloga, koji su se temeljili na istim razlozima kao i ta dva žalbena razloga. Osim toga, kada je riječ o točki 1103. pobijane presude, grupa BEH navodi da u žalbi nije navedena nijedna točka pobijane presude u kojoj je dio sporne odluke ukinut na temelju sporne argumentacije, što taj žalbeni razlog čini bespredmetnim i nedopuštenim.
b)      Ocjena
179. Opći sud je utvrdio da je Komisija dokazala da je društvo Bulgartransgaz društvima F i Overgas sprječavalo, ograničavalo i odgađalo pristup čirenskom skladištu između 30. srpnja 2010. i 5. lipnja 2012. Međutim, primjenjujući istu argumentaciju kao i prilikom ocjenjivanja učinaka istiskivanja koje je na bugarska tržišta plina
imalo slično
ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina, utvrdio je da Komisija nije dokazala da je ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa čirenskom skladištu moglo ograničiti tržišno natjecanje na tim tržištima jer društva F i Overgas nisu imala pristup rumunjskom plinovodu 1 te stoga nisu mogla ući na ta tržišta tijekom navedenog razdoblja. Komisija osporava taj zaključak pozivajući se u bitnome na argumente koje ističe u okviru sedmog žalbenog razloga.
180. S obzirom na navedeno, mora se istaknuti da se i argumentacija Općeg suda u pobijanoj presudi i Komisijina argumentacija u osmom žalbenom razlogu temelji na potpuno istim razlozima kao sedmi žalbeni razlog.
181. Stoga, zbog razloga izloženih u točkama 156. do 168. ovog mišljenja, osmi žalbeni razlog treba prihvatiti te ostale Komisijine argumente nije potrebno razmatrati.
C.      Jedinstvena i trajna povreda (deveti žalbeni razlog)
182. Deveti žalbeni razlog odnosi se na primjenu presude Frucona(71) u pobijanoj presudi te se njime navodi da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu čirenskog skladišta nakon lipnja 2012. ne može, osim ako se sporna odluka iskrivi tako da se Komisijina ocjena činjenica zamijeni novom ocjenom činjenica, samo po sebi činiti bitno pa čak ni dovoljno obrazloženje koje bi opravdalo izreku te odluke.
1.      Argumenti stranaka
183. Komisija navodi, kao prvo, da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je umjesto testa iz presude Frucona trebao primijeniti test iz presude Komisija/Verhuizingen Coppens(72). Komisija u tom pogledu ističe da test iz točke 46. presude Komisija/Verhuizingen Coppens omogućuje Općem sudu da odluku djelomično poništi kada je jedinstvenu i trajnu povredu o kojoj je riječ moguće podijeliti na zasebne oblike ponašanja koja čine tu povredu. Prema toj sudskoj praksi, nužno je da se dotičnom poduzetniku tijekom upravnog postupka, kako bi se mogao braniti, omogući da shvati da mu se pripisuju zasebni oblici ponašanja koji čine dotičnu povredu te da je odluka dovoljno jasna u tom pogledu. Shodno tomu, Komisija tvrdi, kao drugo, da je Opći sud pogriješio utvrdivši da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu čirenskog skladišta nakon lipnja 2012. ne može samo po sebi činiti bitno pa čak ni dovoljno obrazloženje koje bi opravdalo izreku sporne odluke. Komisija u tom pogledu navodi da su i obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama i sporna odluka dovoljno podrobne u pogledu toga da je društvo Bulgartransgaz odbijanjem pristupa čirenskom skladištu nakon lipnja 2012. dokazano počinilo kako trajnu i jedinstvenu tako i zasebnu povredu. Posljedično, uvjeti za djelomično poništenje bili su ispunjeni u predmetnom slučaju.
184. Grupa BEH osporava Komisijin argument.
2.      Ocjena
a)      Uvodna napomena u pogledu pojma jedinstvene i trajne povrede
185. Pojam jedinstvene i trajne povrede u sudskoj se praksi Suda pojavio kasnih 1990-ih za potrebe primjene članka 85. UEZ-a(73). On se kasnije primjenjivao i u kontekstu zloporabe vladajućeg položaja(74). Glavne značajke jedinstvene i trajne povrede stoga su već relativno dobro definirane(75) te ih je moguće sažeti na sljedeći način.
186. Bit jedinstvene i trajne povrede jest da nekoliko poduzetnika ima zajednički cilj, koji se u postojećoj sudskoj praksi navodi kao
„sveobuhvatni plan”. Stoga, ako različita ponašanja predmetnih poduzetnika čine takav „sveobuhvatni plan” jer njihov istovjetni cilj narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu, Komisija može odgovornost za ta ponašanja pripisati na temelju sudjelovanja u čitavoj povredi(76).
187. U slučaju ponašanja koja su, kao dio sveobuhvatnog plana, izazvala povredu članka 102. UFEU-a, istražno tijelo može odlučiti svako od tih ponašanja smatrati samo dijelom jedinstvene i trajne povrede, a da ga ne kvalificira nužno kao zasebnu povredu te odredbe(77), ili može svako od tih ponašanja smatrati samostalnom povredom te ih potom sve zajedno grupirati kao jedinstvenu i trajnu povredu(78).
188. Posljedično, odabir pristupa u odluci kojom se utvrđuje postojanje jedinstvene i trajne povrede članka 102. UFEU-a ključan je zato što puka činjenica da je predmetni poduzetnik sankcioniran zbog sudjelovanja u toj trajnoj i jedinstvenoj povredi ne znači da je svako ponašanje koje čini tu povredu samo po sebi nužno nezakonito u smislu te odredbe. Naime, dva različita ponašanja mogu biti zakonita ako ih se zasebno promatra, ali činiti zloporabu u smislu članka 102. UFEU-a zato što su zajedno dio sveobuhvatnog plana koji meritorno nije u skladu s tržišnim natjecanjem te ima učinke protivne tržišnom natjecanju. Slično tomu, činjenica da jedinstvena i trajna povreda nije utvrđena ne znači nužno da jedno ili više ponašanja koja čine navodnu povredu ne mogu sama po sebi činiti povredu članka 102. UFEU-a.
189. Kada sudski nadzor odluke kojom je utvrđeno postojanje jedinstvene i trajne povrede u konačnici dovede do zaključka da je to utvrđenje bilo pogrešno, moguća su dva scenarija. S jedne strane, odluku se može u cijelosti poništiti ako razna ponašanja koja čine dio navodne povrede nisu razmatrana kao zasebne povrede članka 102. UFEU-a. S druge strane, odluku se može djelomično poništiti ako se jedno ili više tih ponašanja razmatralo kao zasebne povrede članka 102. UFEU-a. U tom pogledu treba imati na umu da je djelomično poništenje Unijine mjere moguće samo ako se dijelove mjere čije se poništenje zahtijeva može odvojiti od ostatka mjere. Taj uvjet nije ispunjen ako bi djelomično poništenje mjere izmijenilo njezin sadržaj(79).
190. Sud je o pravnom testu koji treba primijeniti kako bi se utvrdilo može li se i u kojoj mjeri dijelove Komisijine odluke kojom je utvrđeno postojanje jedinstvene i trajne povrede međusobno odvojiti odlučivao u kontekstu članka 101. UFEU-a. Relevantna argumentacija primjenjiva je na članak 102. UFEU-a jer test počiva na elementima koji su zajednički istrazi svih navodnih ponašanja koja se protive tržišnom natjecanju.
191. Kao prvo, nužno je da se predmetnom poduzetniku tijekom upravnog postupka omogućilo da shvati da mu se ujedno pripisuje svako ponašanje koje čini dotičnu povredu. Kao drugo, odluka mora biti dovoljno jasna u tom pogledu(80). Ako Komisija adresatu obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama pripisuje ne samo jedinstvenu i trajnu povredu nego mu i pojedinačno, kao zasebne povrede, pripisuje i svako ponašanje koje čini tu povredu, poštovanje prava obrane tog adresata obvezuje Komisiju da u toj obavijesti navede elemente koji su tom adresatu potrebni da shvati da mu Komisija pripisuje i jedinstvenu i trajnu povredu i svaku od tih zasebnih povreda(81).
192. Argumente koje Komisija iznosi u okviru devetog žalbenog razloga treba razmotriti s obzirom na navedena razmatranja.
b)      Prvi dio devetog žalbenog razloga
193. Komisija navodi da Opći sud nije primijenio pravilan pravni test kako bi utvrdio je li se spornu odluku moglo poništiti djelomično umjesto u cijelosti.
194. Opći sud je u pobijanoj presudi istaknuo da sudovi Unije ne mogu u okviru nadzora zakonitosti akta na temelju članka 263. UFEU‑a svojim obrazloženjem zamijeniti obrazloženje donositelja akta. Taj se navod temelji na primjeni presude Frucona(82) (točka 1109. pobijane presude). Opći sud je potom naveo da obrazloženje sporne odluke ima dva glavna stupa (točka 1111. pobijane presude), a to su strategija protivna tržišnom natjecanju kojom se štitio vladajući položaj društva Bulgargaz na bugarskim tržištima opskrbe plinom (točke 1112. do 1117. pobijane presude) i pojam „jedinstvene i trajne povrede” (točke 1118. do 1134. pobijane presude).
195. Opći sud je utvrdio, kao prvo, da Komisija nije ni u obrazloženju sporne odluke, a još manje u njezinoj izreci, pripisala grupi BEH zasebne povrede. Kao drugo, utvrdio je da se jedinstvena i trajna povreda koja je pripisana grupi BEH temeljila na ključnom elementu, to jest na strategiji protivnoj tržišnom natjecanju koja je počivala na međuovisnosti ponašanja povezanih s pojedinim plinskim infrastrukturama o kojima je riječ te kojoj je jedini cilj bio istisnuti konkurente s bugarskih tržišta opskrbe plinom. Kao treće, utvrdio je da je navodno zloporabno ponašanje u pogledu rumunjskog plinovoda 1 bilo temelj Komisijine analize i obrazloženja sporne odluke (točke 1127. i 1128. pobijane presude). U tim okolnostima, Opći sud je zaključio da, s obzirom na sva ponašanja koja su grupi BEH pripisana u spornoj odluci i naglasak koji je u toj odluci stavljen na njihovu međuovisnost, komplementarnost i uzajamno jačanje, iz izreke te odluke nije moguće zaključiti da se ona temeljila na više razloga povezanih s različitim zloporabama koje su svaka sama po sebi bile dovoljne da opravdaju izreku (točka 1131. pobijane presude). S obzirom na to, Opći sud je utvrdio da ponašanje društva Bulgartransgaz u pogledu čirenskog skladišta nakon lipnja 2012. ne može, osim ako se sporna odluka iskrivi tako da se Komisijina ocjena činjenica zamijeni novom ocjenom činjenica, samo po sebi činiti bitno pa čak ni dovoljno obrazloženje koje bi opravdalo izreku te odluke (točka 1133.).
196. S obzirom na navedeno, iz obrazloženja pobijane presude ne proizlazi očito da je Opći sud razmatrao mogućnost djelomičnog poništenja sporne odluke.
197. Međutim, kako sam istaknula u točkama 190. i 191. ovog mišljenja, da bi se Komisijinu odluku kojom je sankcionirana jedinstvena i trajna povreda članka 102. UFEU-a moglo samo djelomično poništiti, potrebno je dokazati da je svako pojedinačno ponašanje koje je činilo tu jedinstvenu i trajnu povredu moguće kvalificirati, samo po sebi i odvojeno promatrano, kao zasebnu povredu te odredbe. Komisija u tu svrhu mora odrediti i svako od tih ponašanja pravno kvalificirati kao zasebnu povredu.
198.  Iz točke 195. ovog mišljenja u tom pogledu proizlazi da je Opći sud utvrdio da Komisija nije ni u obrazloženju sporne odluke, a ni posebno u njezinoj izreci, pripisala grupi BEH zasebne povrede. Slijedom toga, nužno se mora zaključiti da je Opći sud, s obzirom na to da je utvrdio da navodnu jedinstvenu i trajnu povredu nije činilo više zasebnih povreda, smatrao da dijelove sporne odluke nije moguće međusobno odvojiti niti je tu odluku moguće djelomično poništiti.
199. Opći sud je tek nakon tog zaključka razmatrao može li se izreka sporne odluke temeljiti isključivo na ponašanju društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa čirenskom skladištu nakon lipnja 2012.
200.  S obzirom na navedeno, ne može se tvrditi da Opći sud nije primijenio pravilan pravni test kako bi utvrdio je li se spornu odluku moglo djelomično umjesto u cijelosti poništiti te tu tvrdnju stoga treba odbiti.
c)      Drugi dio devetog žalbenog razloga
201. Komisija tvrdi da je Opći sud pogriješio navevši da iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama i sporne odluke nije jasno da je odbijanje grupe BEH da omogući pristup čirenskom skladištu nakon lipnja 2012., kao jedno od ponašanja od kojih se jedinstvena i trajna povreda sastojala, činilo zasebnu povredu članka 102. UFEU-a.
202. Kako sam istaknula u točki 191. ovog mišljenja, zaključak da se Komisijinom odlukom navode i „jedinstvena i trajna povreda” i zasebne povrede članka 102. UFEU-a moguće je donijeti samo ako to jasno proizlazi iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama i te odluke. Drugim riječima, ako to ne proizlazi iz oba ta akta, odluku nije moguće djelomično poništiti. Konkretnije, Sud je utvrdio da Komisija, kada prigovara poduzetniku da je sudjelovao ne samo u „jedinstvenoj i trajnoj povredi” nego i u više zasebnih povreda koje odgovaraju ponašanjima koja čine
tu povredu, mora precizirati i obrazložiti kvalifikaciju svakog od tih ponašanja kao zasebne povrede(83).
203. Opći sud je u točki 55. pobijane presude utvrdio te u točki 1130. te presude ponovio da članak 1. izreke sporne odluke predviđa sljedeće: „društva Bulgarian Energy Holding EAD i njegova društva kćeri Bulgargaz EAD i Bulgartransgaz EAD počinila su jedinstvenu i trajnu povredu članka 102. [UFEU-a] odbijajući trećim stranama pristup [...] mreži za prijenos plina, rumunjskom [...] plinovodu 1 i podzemnom skladištu plina u Čirenu te tako istiskujući konkurente s tržišta opskrbe plinom u Bugarskoj” [neslužbeni prijevod].
204. Iz teksta izreke sporne odluke proizlazi da je Komisija tri relevantna ponašanja – ona u pogledu mreže za prijenos plina, rumunjskog plinovoda 1 i čirenskog skladišta – smatrala samo dijelovima „jedinstvene i trajne povrede” članka 102. UFEU-a a da pritom nije svako od njih usto smatrala zasebnim povredama te odredbe.
205. Kada je riječ o obrazloženju sporne odluke, Komisija navodi, načelno i ne objašnjavajući na koji točno način, da je u spornoj odluci utvrđeno da su ta tri ponašanja sprječavala pristup mreži za prijenos plina, rumunjskom plinovodu 1 odnosno čirenskom skladištu te da je svako od tih ponašanja moguće smatrati povredom članka 102. UFEU-a. Međutim, Komisija ne precizira koje uvodne izjave te odluke podupiru utvrđenje da je odbijanje pristupa čirenskom skladištu nakon lipnja 2012. činilo zasebnu povredu članka 102. UFEU-a.
206. Konkretnije, Komisija navodi da se u odjeljku 6.2.4.5. sporne odluke jasan obrazac ponašanja kojim je društvo Bulgartransgaz sprječavalo, ograničavalo i odgađalo pristup čirenskom skladištu ocjenjivao kao zasebno ponašanje. Međutim, u tom se pogledu mora imati na umu da se pojmovi „ponašanje” i „povreda” ne smiju miješati(84). Iz Komisijina argumenta u tom pogledu jasno proizlazi da ona priznaje da su različita ponašanja u spornoj odluci razmatrana kako bi se utvrdilo postojanje jedinstvene i trajne povrede. Međutim, ti navodi ne pokazuju da je u toj odluci utvrđeno da se jedinstvena i trajna povreda sastojala od više ponašanja koja su sama po sebi činila povrede.
207. S obzirom na navedeno, taj argument treba odbiti, što znači da deveti žalbeni razlog treba u cijelosti odbiti.
D.      Prava obrane (deseti žalbeni razlog)
208. Deseti žalbeni razlog odnosi se na način na koji je Opći sud ocijenio navodnu povredu prava obrane grupe BEH i načela dobre uprave. Opći sud je odredio povrede upravnog postupka, tijekom kojeg je Komisija organizirala ukupno osam sastanaka s društvom Overgas i nakon svakog od njih sastavila sažete bilješke koje nisu bile povjerljive prirode kao i povjerljive detaljne zapisnike. Društvo Overgas podnijelo je pisana očitovanja (u daljnjem tekstu: naknadna očitovanja) u pogledu šest od tih sastanaka. Grupa BEH je u početku imala pristup samo sažetim bilješkama i nepovjerljivoj verziji naknadnih očitovanja u pogledu nekih od tih sastanaka. Pristup detaljnim zapisnicima stekla je kasnije, u okviru postupka podatkovne prostorije, preko vanjskih predstavnika koji su sastavili izvješće koje joj je poslano u nepovjerljivom obliku. Opći sud je utvrdio da je Komisija, time što je grupi BEH u okviru postupka podatkovne prostorije dala pretjerano ograničen pristup spisu te joj onemogućila pristup manje redigiranim verzijama naknadnih očitovanja, počinila postupovnu nepravilnost koja je mogla povrijediti prava obrane grupe BEH.
1.      Argumenti stranaka
209. Komisija navodi, kao prvo, da je Opći sud primijenio pogrešan pravni kriterij prilikom ocjenjivanja učinaka navodnih postupovnih nepravilnosti na prava obrane grupe BEH. Opći sud je u tom pogledu trebao utvrditi bi li grupa BEH svoja prava mogla bolje osigurati da je, povrh pristupa koji je već stekla preko svojih vanjskih predstavnika u okviru postupka podatkovne prostorije, imala izravan pristup spisu. Kao drugo, Komisija navodi da je Opći sud pogrešno utvrdio da je postupak podatkovne prostorije mogao sam po sebi utjecati na prava obrane grupe BEH zato što se pristup neizravno ostvarivao, preko vanjskih pravnih savjetnika. Kao treće, Komisija tvrdi da je Opći sud iskrivio dokaze vezane uz detaljne zapisnike i naknadna očitovanja navodeći da su ti dokumenti imali nezanemarivu važnost za mogućnost grupe BEH da bolje zaštiti svoja prava obrane. Kao četvrto, Komisija navodi da Opći sud nije poštovao načelo kontradiktornosti postupka. Shodno tomu, iako je Opći sud naložio Komisiji dostavu nekoliko dokumenata te potom dopustio grupi BEH da iznese svoje primjedbe, on nikada nije Komisiji omogućio da pisano izrazi svoja stajališta.
210. Grupa BEH osporava Komisijine argumente.
2.      Ocjena
a)      Primjena postupka podatkovne prostorije
1)      Uvodne napomene u pogledu postupka podatkovne prostorije
211. Središnje pitanje koje se otvara desetim žalbenim razlogom odnosi se na usklađivanje, u predmetima koji se odnose na tržišno natjecanje, načela poštovanja prava obrane, koje je ustaljeno u upravnim postupcima(85), osobito u obliku prava na pristup spisu, s potrebom da se zaštite legitimni interesi koje zainteresirani poduzetnici imaju u pogledu poslovnih tajni ili drugih povjerljivih informacija. To poprilično uobičajeno pitanje u predmetnom se slučaju javlja u konkretnom obliku Komisijine primjene postupka poznatog kao „postupak podatkovne prostorije”.
212. Kako je Sud više puta utvrdio, i pravo na saslušanje (članak 41. stavak 2. točka (a) Povelje) i pravo na pristup spisu (članak 41. stavak 2. točka (b) Povelje) proizlaze iz poštovanja prava obrane u upravnim postupcima, koje je temeljno pravo u sklopu pravnog poretka Unije(86). U konkretnom kontekstu prava tržišnog natjecanja, pravo na pristup spisu znači da Komisija mora poduzetniku koji je predmet istrage omogućiti da prouči sve dokumente u istražnom spisu koji mogu biti relevantni za njegovu obranu. Ti dokumenti uključuju i optužujuće i oslobađajuće dokaze, uz iznimku poslovnih tajni drugih poduzetnika, Komisijinih internih dokumenata i drugih povjerljivih informacija(87).
213. Pravo na pristup spisu nije apsolutno te ga je moguće ograničiti, osobito zato što ga se mora uskladiti s općim načelom prava poduzetnika na zaštitu njihovih poslovnih tajni(88). Ta su razmatranja, među ostalim, u pravo tržišnog natjecanja izravno prenesena člankom 27. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003 te člankom 15. stavkom 2. i člankom 16. Uredbe br. 773/2004, u kojima su predviđena podrobna pravila o korištenju dokumenata u spisu u vezi s postupkom na temelju članka 101. ili članka 102. UFEU-a.
214. Navedeni zahtjevi osobito su osjetljivi u okviru istraga koje Komisija provodi na temelju članaka 101. i 102. UFEU-a jer taj konkretan kontekst zahtijeva prikupljanje dokaza od poduzetnika čiji se interesi i ekonomske ili poslovne strategije nužno mogu razlikovati ili čak zahtijevati očuvanje tajnosti. Stoga, kako bi se održala djelotvornost njezina rada te kako bi se osiguralo da raspolaže što je moguće potpunijim, relevantnijim i korisnijim informacijama, Komisiji se moraju omogućiti razni alati za prikupljanje i korištenje takvih informacija uz istodobno poštovanje načela navedenih u točkama 212. i 213. ovog mišljenja.
215. Komisija je u predmetnom slučaju odlučila kombinirati, primjenom postupka podatkovne prostorije, korištenje redigiranih verzija raznih dokumenata s pružanjem pristupa povjerljivim verzijama tih dokumenata. Navedeni postupak ima za cilj pružiti poduzetniku koji je predmet istrage ograničen pristup informacijama koje je Komisija prikupila tijekom postupka na temelju članaka 101. i 102. UFEU-a te istodobno zaštititi poslovne tajne i druge povjerljive informacije. Kako bi se taj cilj postigao, pristup podatkovnoj prostoriji ograničen je na malen krug osoba, to jest na vanjske savjetnike. On usto podliježe ograničavajućim uvjetima: primjerice, trajanje pristupa je ograničeno, nije dopuštena nikakva vanjska komunikacija te vanjski savjetnici mogu nositi samo ograničenu opremu.
2)      Primjena na predmetni slučaj
216. Prvo pitanje koje Komisija otvara odnosi se na točku 1215. pobijane presude. Ono se temelji na stajalištu da je Opći sud zaključio da je primjena postupka podatkovne prostorije preko vanjskih predstavnika sama po sebi činila povredu prava obrane grupe BEH.
217. Argumentaciju Općeg suda u tom pogledu smatram dvosmislenom jer je teško dokučiti je li činjenica da je grupa BEH svoja prava obrane tijekom postupka podatkovne prostorije mogla ostvariti samo preko vanjskih posrednika razlog zbog kojeg je Opći sud utvrdio da je taj postupak, s obzirom na način na koji je proveden u predmetnom slučaju, mogao utjecati na ta prava. S obzirom na to te ako je točku 1215. pobijane presude moguće protumačiti na opisani način, važno je pojasniti sljedeća pitanja.
218. Kako je istaknuto u točki 214. ovog mišljenja, nesporno je da pristup spisu u okviru postupka podatkovne prostorije po samoj svojoj prirodi nije pristup kakav se uobičajeno pruža u okviru postupka predviđenog člankom 27. stavkom 2. Uredbe br. 1/2003 te člankom 15. stavcima 1. i 2. Uredbe br. 773/2004. Upravo zato sama Komisija, u točki 97. Obavijesti Komisije o najboljim praksama za vođenje postupaka u vezi s člancima 101. i 102. UFEU-a (SL 2011., C 308, str. 6.), navodi da primjena postupka podatkovne prostorije može „ograničiti pravo stranke na puni pristup istražnom spisu” [neslužbeni prijevod](89).
219. Međutim, treba istaknuti da postupak podatkovne prostorije, unatoč ograničenom pristupu koji omogućuje, ipak omogućuje pružanje neizravnog pristupa povjerljivim dokumentima te stoga potencijalno olakšava stranci da skrene pozornost na postojanje oslobađajućih dokaza. Drugim riječima, taj alat može, iznimno, pomoći u usklađivanju legitimnog prava stranke na pristup spisu s nužnom zaštitom poslovnih tajni.
220. S obzirom na navedeno, smatram da, iako neizravan pristup dokumentima primjenom postupka podatkovne prostorije čini očito ograničenje prava na pristup spisu, on zainteresiranom poduzetniku ne uskraćuje nužno njegova prava obrane. Takav postupak stoga može biti prikladan kada su ispunjeni sljedeći kriteriji. Kao prvo, Komisija mora dokazati stvarno postojanje potrebe za zaštitom poslovnih tajni ili drugih povjerljivih informacija(90). Kao drugo te u istom smislu, mora se dokazati i zašto je primjena postupka podatkovne prostorije u konkretnom slučaju prikladnija od, primjerice, izrade nepovjerljivih dokumenata koji adekvatno zadovoljavaju zahtjeve prava obrane. Naposljetku, Komisija se usto osobito mora pobrinuti da dokumenti koji se na kraju postupka podatkovne prostorije stavljaju na raspolaganje zainteresiranom poduzetniku omogućuju potonjem da djelotvorno ostvari svoja prava obrane, posebice tako da dozna za eventualne oslobađajuće dokaze u Komisijinu spisu.
221. Međutim, smatram da točku 1215. pobijane presude ne treba tumačiti na način da je Opći sud utvrdio da je primjena postupka podatkovne prostorije sama po sebi činila povredu prava obrane grupe BEH.
222. Opći sud u točki 1213. pobijane presude navodi da su u vrijeme postupka podatkovne prostorije informacije iz detaljnih zapisnika s odnosnih sastanaka bile povijesnog karaktera. Komisija u žalbenom postupku ne osporava taj navod nikakvim konkretnim argumentima. U tom se pogledu mora istaknuti da se postupovna nepravilnost spomenuta u točki 1238. pobijane presude odnosi samo na sastanke održane 13. listopada 2010. (točka 1228.), 13. siječnja 2011. (točka 1231.), 15. prosinca 2011. (točka 1233.) i 17. lipnja 2013. (točka 1235.), to jest na sastanke za koje je Opći sud zaključio da u vrijeme postupka podatkovne prostorije nisu više morali biti povjerljivi.
223. Posljedično, Opći sud je pravilno utvrdio da je Komisija počinila postupovnu nepravilnost omogućivši pristup nepovjerljivim dokumentima samo u okviru postupka podatkovne prostorije, čija bi primjena nužno trebala biti rezervirana samo za dokumente za koje je dokazano da su povjerljivi i da stoga trebaju zaštitu. Nadalje, čak i ako bi se točku 1215. pobijane presude tumačilo na način opisan u točki 217. ovog mišljenja, eventualna pogreška Općeg suda bi bila bespredmetna jer je postupak podatkovne prostorije u predmetnom slučaju primijenjen na nepovjerljive dokumente.
b)      Analiza navodnih oslobađajućih elemenata
224. Drugo pitanje koje Komisija otvara odnosi se na točku 1225. pobijane presude, u kojoj se navodi da valja ispitati bi li dokumenti koji su otkriveni nakon donošenja rješenja od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija(91), omogućili grupi BEH da potkrijepi ili učvrsti određene argumente u svojoj obrani. Komisija ističe da su tim navodom pogrešno pojednostavljeni primjenjivi pravni zahtjevi te da je Opći sud iskrivio dokaze utvrdivši da su prethodno neotkriveni elementi relevantnih dokumenata imali nezanemarivu važnost.
225. Što se tiče, kao prvo, pitanja pravnog testa koji treba primijeniti, ističem da je pitanje je li Opći sud svoju ocjenu činjenica i dokaza temeljio na pravilnom pravnom kriteriju pravno pitanje, koje Sud može preispitivati. Međutim, kada je riječ o navodnom iskrivljavanju dokaza, to iskrivljavanje mora očito proizlaziti iz dokumenata sadržanih u spisu Suda, tako da nije potrebno provoditi novu ocjenu činjenica i dokaza(92).
1)      Pravni test
226. U sudskoj praksi Suda pravi se razlika između neotkrivanja optužujućih i neotkrivanja oslobađajućih dokaza. Prag za dokazivanje povrede prava obrane zbog neotkrivanja optužujućih dokaza viši je od praga za dokazivanje povrede prava obrane zbog neotkrivanja oslobađajućih dokaza(93).
227. U bitnome, kada je riječ o oslobađajućim dokazima, na dotičnom je poduzetniku da dokaže da je neotkrivanje određenih dokumenata moglo na njegovu štetu utjecati na postupak i sadržaj Komisijine odluke, a to mora učiniti tako da dokaže da je navedene dokumente mogao upotrijebiti u korist svoje obrane u smislu da se – da ih je imao na raspolaganju u upravnom postupku – mogao pozvati na dokaze koji nisu u skladu sa zaključcima koje je Komisija izvela u tom stadiju i da je stoga mogao na bilo kakav način utjecati na ocjene koje je potonja izvršila u svojoj odluci(94).
228. Opći sud je metodu koju je namjeravao primijeniti za potrebe analize ukratko opisao u točki 1152. pobijane presude, navevši da će provjeriti je li grupa BEH, uzimajući u obzir činjenične i pravne okolnosti svojstvene predmetnom slučaju, u dovoljnoj mjeri dokazala da je mogla bolje osigurati svoju obranu da Komisija nije počinila postupovnu nepravilnost.
229. Opći sud je tu metodu potom, nakon što je utvrdio postojanje postupovnih nepravilnosti, primijenio ocjenjujući učinke tih nepravilnosti na prava obrane grupe BEH. On je u tom pogledu ocijenio
argumente koje je grupa BEH iznijela u svojim očitovanjima podnesenima 27. travnja 2022., nakon što je Komisija dostavila nepovjerljivu verziju relevantnih dokumenata, kako bi dokazala da bi joj pristup određenim informacijama u spisu, koje nisu otkrivene tijekom upravnog postupka, omogućio da bolje osigura svoju obranu.
230. U tim okolnostima, smatram da Komisija ne može kritizirati pravni test koji je Opći sud upotrijebio.
2)      Navodno iskrivljavanje dokaza
231. Opći sud je u točkama 1227. do 1245. pobijane presude razmatrao detaljne zapisnike sa sastanaka od 13. listopada 2010., 13. siječnja 2011., 15. prosinca 2011. i 17. lipnja 2013. kao i naknadna očitovanja od 18. studenoga 2010. i 10. lipnja 2011. Kako je istaknuto u točki 225. ovog mišljenja, u kontekstu žalbe navodno iskrivljavanje mora očito proizlaziti iz dokumenata sadržanih u spisu Suda.
i)      Detaljni zapisnici sa sastanaka
232. Kada je riječ o detaljnom zapisniku sa sastanka od 13. listopada 2010., Opći sud je u bitnome naveo da može prihvatiti tvrdnju grupe BEH da su poteškoće s kojima se društvo Overgas suočavalo pri ulasku na bugarska tržišta opskrbe plinom bile pripisive bugarskim tijelima zbog pogrešnog i nepotpunog prijenosa Unijinih direktiva u bugarsko pravo, a ne njoj. Komisija tvrdi da taj detaljni zapisnik usto pokazuje da je društvo Overgas ponašanje grupe BEH smatralo uzrokom navedenih poteškoća.
233. Komisijin argument u pogledu tog pitanja smatram osnovanim. Čak i da elementi navedeni u prethodnoj točki ovog mišljenja mogu poduprijeti tvrdnju da su bugarska tijela bila donekle odgovorna za poteškoće društva Overgas pri ulasku na bugarska tržišta opskrbe plinom, činjenica je da je to društvo usto tvrdilo da je i grupa BEH bila djelomično odgovorna za te poteškoće, a Opći sud je u točki 1230. pobijane presude naveo da su ti elementi mogli potvrditi i potkrijepiti tvrdnju grupe BEH da poteškoće s kojima se društvo Overgas suočavalo pri ulasku na bugarska tržišta opskrbe plinom nisu bile pripisive toj grupi. Taj navod Općeg suda je stoga očito pogrešan.
234. Kada je riječ o detaljnom zapisniku sa sastanka od 13. siječnja 2011., Opći sud je u bitnome naveo da taj zapisnik pokazuje da je društvo Overgas u to vrijeme smatralo da je društvo Transgaz kontroliralo pristup rumunjskom plinovodu 1 te da je taj element mogao potkrijepiti tvrdnju grupe BEH da ona nije bila odgovorna za odobravanje pristupa toj infrastrukturi i upravljanje njime. Komisija navodi da taj dokument pokazuje samo da je društvo Overgas kontaktiralo društvo Transgaz kako bi zatražilo pristup tom plinovodu, ali ne da je društvo Overgas potvrdilo da je društvo Transgaz doista kontroliralo tu infrastrukturu.
235. Ističem da se utvrđenje Općeg suda u točki 1232. pobijane presude temelji na činjenici da se u uvodnoj izjavi 296. sporne odluke ne upućuje izričito na izjavu društva Overgas o tome tko je kontrolirao rumunjski plinovod 1, koju je grupa BEH mogla upotrijebiti kao oslobađajući dokaz. Ipak, ističem da iz detaljnog zapisnika sa sastanka od 13. siječnja 2011. ne proizlazi da je društvo Overgas izričito potvrdilo da je društvo Transgaz kontroliralo rumunjski plinovod 1. S obzirom na to, Opći sud je očito iskrivio dokaze u tom pogledu.
236. Naposljetku, kada je riječ o detaljnom zapisniku sa sastanka od 17. lipnja 2013., Opći sud je u bitnome utvrdio da je društvo Overgas potvrdilo Komisiji da je od 1. siječnja 2013. imalo pristup rumunjskom plinovodu 1 i mreži za prijenos plina. Trajanje relevantnih ugovora je u odnosu na obje infrastrukture produljeno do 31. prosinca 2013. Nadalje, društvo Overgas nije izrazilo nikakvo nezadovoljstvo u pogledu pristupa odobrenog tim infrastrukturama, što je moglo poduprijeti tvrdnju grupe BEH da u pogledu tih infrastruktura nije bilo zloporabe. Komisija navodi da puka činjenica da se društvo Overgas nije očitovalo o temi o kojoj se nije raspravljalo ne znači da zapisnik može koristiti obrani grupe BEH.
237. Unatoč tomu, smatram da Opći sud nije očito iskrivio detaljni zapisnik s tog sastanka jer je točno da društvo Overgas nije izrazilo nikakvo nezadovoljstvo u pogledu pristupa odobrenog relevantnim infrastrukturama.
ii)    Naknadna očitovanja
238. Kada je riječ o naknadnim očitovanjima od 18. studenoga 2010., Opći sud je istaknuo da je grupa BEH navela da je društvo Overgas priznalo da je potražnja radi opskrbe devet industrijskih korisnika u 2011. bila znatno niža od količine u pogledu koje je to društvo tražilo pristup mreži za prijenos plina. Taj je navod možda išao u prilog tvrdnji grupe BEH da je društvo Overgas znatno povećalo količine u pogledu kojih je tražilo pristup mreži za prijenos plina u 2011. te je ona zbog te nejasnoće bila prisiljena tražiti pojašnjenje na sastanku održanom 1. prosinca 2010. Komisija tvrdi da takav zaključak proturječi utvrđenjima Općeg suda da je pojašnjenje u pogledu ulazne točke za koju je zatražen pristup i količine koju je društvo Overgas htjelo isporučivati kroz mrežu za prijenos plina vjerojatno bilo potrebno jer dopisi od 29. rujna i 11. studenoga 2010. nisu bili jasni u tom pogledu.
239. Prema mojemu mišljenju, Opći sud nije očito iskrivio ta naknadna očitovanja. Njegov navod u tom pogledu temelji se na utvrđenju da je nejasnoća u pogledu količine za koju je zatražen pristup mreži za prijenos plina barem djelomično bila razlog zbog kojeg su neka pojašnjenja zatražena na sastanku održanom 1. prosinca 2010.
240. Kada je riječ o naknadnim očitovanjima od 10. lipnja 2011., Opći sud je istaknuo da je grupa BEH navela da je društvo Overgas svoj prigovor temeljilo na zavaravajućoj pretpostavci prema kojoj bi njegov ulazak na bugarska tržišta opskrbe plinom prisilio dobavljače da svoje cijene utvrde na načelima tržišnog gospodarstva. Grupa BEH je dalje navela da je društvo Overgas bilo posrednik jedinog uzlaznog izvora opskrbe plinom, to jest društva Gazprom, što je značilo da ulazak društva Overgas na bugarska tržišta ne bi povećao tržišno natjecanje jer društvo Bulgargaz više ne bi moglo kupovati plin pod razumnim uvjetima. Opći je sud utvrdio da je grupa BEH takvim informacijama mogla potkrijepiti svoju tvrdnju da uvjeti koji se odnose na zdravo tržišno natjecanje na silaznom tržištu nisu bili ispunjeni, uglavnom zbog društva Overgas.
241. Međutim, Opći sud uopće ne objašnjava na koji način navod da je društvo Overgas svoj prigovor temeljilo na zavaravajućoj pretpostavci prema kojoj bi njegov ulazak na bugarska tržišta opskrbe plinom prisilio dobavljače da svoje cijene utvrde na načelima tržišnog gospodarstva podupire zaključak iz točke 1243. pobijane presude da uvjeti koji se odnose na zdravo tržišno natjecanje na silaznom tržištu nisu bili ispunjeni, uglavnom zbog društva Overgas. S obzirom na to, taj zaključak nije obrazložen, zbog čega navod o iskrivljavanju naknadnih očitovanja od 10. lipnja 2011. nije moguće ocijeniti.
242. Posljedično, iz navedenog proizlazi da zaključke Općeg suda u pogledu detaljnih zapisnika sa sastanaka održanih 13. listopada 2010. i 13. siječnja 2011. te naknadnih očitovanja od 10. lipnja 2011. treba ukinuti. Pritom ipak ističem da zaključke Općeg suda u pogledu detaljnog zapisnika sa sastanka održanog 17. lipnja 2013. te naknadnih očitovanja od 18. studenoga 2010. treba prihvatiti. Također treba istaknuti da Komisija ne osporava zaključke Općeg suda u pogledu detaljnog zapisnika sa sastanka održanog 15. prosinca 2011., čime prešutno priznaje da je taj zapisnik izravno utjecao na određenje datuma na koji je navodna zloporaba započela.
243. S obzirom na to, zaključak iz točke 1246. pobijane presude mora se prihvatiti jer u biti pokazuje da su prava obrane grupe BEH povrijeđena i u vezi s detaljnim zapisnicima i u vezi s naknadnim očitovanjima. Iako nisu sva utvrđenja na kojima se taj zaključak temelji osnovana, činjenica je da je, zbog razloga navedenih u točki 242. ovog mišljenja, utvrđenje o postojanju povrede u vezi s obje kategorije dokumenata dovoljno da opravda taj zaključak.
c)      Načelo kontradiktornosti postupka
244. Komisija navodi da joj Opći sud nije omogućio da se izjasni o navodima grupe BEH u pogledu detaljnih zapisnika i naknadnih očitovanja.
245. Iz sudske prakse Suda proizlazi da se načelo kontradiktornosti primjenjuje u postupcima koji se vode pred sudovima Unije(95). Ono svakoj stranci u postupku, neovisno o njezinu pravnom statusu, među ostalim daje pravo upoznati se s podnescima i očitovanjima koje je Sudu podnijela protivna strana te o njima raspravljati(96). Nadalje, načelo ravnopravnosti stranaka uključuje obvezu da se svakoj stranci pruži razumna mogućnost da iznese svoje stajalište, uključujući dokaze, u uvjetima koji je u odnosu na protivnu stranu ne stavljaju u znatno slabiji položaj(97).
246. Sud je u tom pogledu iz navedenih zahtjeva među ostalim zaključio da je Opći sud, iako može slobodno odlučiti postaviti pitanje jednoj od stranaka u okviru određenom njegovim poslovnikom, dužan drugim strankama pružiti mogućnost da se očituju na odgovor dan na takvo pitanje, barem onda kada to pitanje sadržava elemente koji su odlučujući za ishod predmeta o kojem je riječ(98). Iz toga proizlazi da bi prava obrane bila povrijeđena ako bi se sudska odluka temeljila na činjenicama i dokumentima s kojima se stranke, ili jedna od njih, nisu mogle upoznati te u pogledu kojih stoga nisu mogle oblikovati mišljenje.
247. U predmetnom je slučaju nesporno da je Komisiji tek na raspravi održanoj 29. rujna 2022. omogućeno da se očituje o primjedbama koje je grupa BEH iznijela o raznim dokumentima koje je Komisija dostavila u travnju 2022. nakon donošenja rješenja Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija. Međutim, za razliku od situacije na koju se odnosilo rješenje Komisija/Amazon Services Europe(99), na koje se Komisija poziva u svojoj žalbi, Komisiji nije potpuno onemogućeno da se očituje o argumentima koje je grupa BEH iznijela u svojim primjedbama jer iz spisa proizlazi da se to pitanje doista razmatralo na raspravi.
248. Konkretnije, postavlja se pitanje je li, u okolnostima poput onih o kojima je riječ u predmetnom slučaju, dovoljno da se stranci omogući da se o pisanim očitovanjima druge stranke izjasni samo usmeno tijekom rasprave.
249. Primjerice, Sud je za činjenicu da je jedna stranka Općem sudu pisana očitovanja podnijela u obliku dopisa, pri čemu je druga stranka imala samo tri dana, prije nego što se održi rasprava, da se upozna sa sadržajem tog dopisa te da se o njemu očituje, smatrao da nije činila povredu prava obrane. Sud je usto inzistirao na tome da su tri dana za proučavanje tog dopisa bila dovoljna jer odnosna stranka nije od Suda zatražila da joj omogući da se očituje o tom dopisu(100).
250. Iz svega navedenog mi se čini da glavne kriterije koje treba uzeti u obzir u slučaju poput predmetnog stoga čine pitanja jesu li dokument ili dokumenti priopćeni dovoljno rano da ih druga stranka prouči, je li ta stranka stoga mogla pripremiti svoju obranu i, naposljetku, je li mogla djelotvorno iznijeti svoje argumente u tom pogledu.
251. U predmetnom se slučaju može istaknuti, kao prvo, da su primjedbe grupe BEH spisu dodane nekoliko mjeseci prije rasprave te da se stoga mora smatrati da je Komisija imala dovoljno vremena da ih prouči i pripremi svoju obranu. Uostalom, Komisija nije iznijela nijedan argument o suprotnom. Kao drugo, jasno je i da se Komisija na raspravi očitovala o tim primjedbama. Ona
tvrdi samo da se zbog ograničenog trajanja rasprave nije mogla osvrnuti na sve relevantne elemente, pri čemu ne navodi kakve je elemente mogla dodati u tom pogledu. Kao treće te baš kao u presudi Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija, na koju se upućuje u točki 249. ovog mišljenja, iz spisa se čini da Komisija nije zatražila od Općeg suda da joj omogući da podnese pisana očitovanja u tom pogledu. S obzirom na to, a unatoč tomu što bi zasigurno bilo bolje da je Komisija pozvana da podnese pisana očitovanja o primjedbama koje je grupa BEH iznijela nakon otkrivanja informacija, mišljenja sam da Komisijina prava obrane nije moguće smatrati povrijeđenima.
252. Slijedom navedenog, smatram da deseti žalbeni razlog treba u cijelosti odbiti.
V.      Zaključak
253. S obzirom na analizu izloženu u ovom mišljenju, predlažem Sudu da:
–        djelomično prihvati žalbu, to jest da prihvati prvi, drugi, sedmi i osmi žalbeni razlog, u kojima se navodi da su počinjene pogreške koje se tiču prava u vezi s postupanjem
društva Bulgargaz u pogledu pristupa rumunjskom plinovodu 1, postupanjem
društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa mreži za prijenos plina i postupanjem
društva Bulgartransgaz u pogledu pristupa čirenskom skladištu, te da slijedom toga:
–        ukine presudu Općeg suda od 25. listopada 2023., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T-136/19, EU:T:2023:669);
–        odbije preostali dio
žalbe;
–        vrati predmet Općem sudu radi novog razmatranja argumenata na kojima počivaju prvi, drugi, sedmi i osmi žalbeni razlog;
–         odredi da će se o troškovima odlučiti naknadno.
1      Izvorni jezik: engleski
2      T-136/19, u daljnjem tekstu: pobijana presuda,
EU:T:2023:669
3      C-7/97, u daljnjem tekstu: presuda Bronner, EU:C:1998:569
4      Presuda od 30. siječnja 2020., Generics (UK) i dr. (C-307/18, u daljnjem tekstu: presuda Generics (UK) i dr., EU:C:2020:52). Vidjeti također presudu od 25. ožujka 2021., Lundbeck/Komisija (C-591/16 P, u daljnjem tekstu: presuda Lundbeck/Komisija, EU:C:2021:243).
5      Vidjeti posebno presude od 25. ožujka 2021., Deutsche Telekom/Komisija (C-152/19 P,
u daljnjem tekstu: presuda Deutsche Telekom/Komisija, EU:C:2021:238);
od 25. ožujka 2021., Slovak Telekom/Komisija (C-165/19 P, u daljnjem tekstu: presuda Slovak Telekom/Komisija, EU:C:2021:239); od 12. siječnja 2023., Lietuvos geležinkeliai/Komisija (C-42/21 P, u daljnjem tekstu: presuda Lietuvos geležinkeliai/Komisija, EU:C:2023:12); od 10. rujna 2024., Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping) (C-48/22 P, u daljnjem tekstu: presuda Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping), EU:C:2024:726); te od 18. prosinca 2025., Lukoil Bulgaria i Lukoil Neftohim Burgas, (C-245/24, u daljnjem tekstu: presuda Lukoil, EU:C:2025:987).
6      Vidjeti u tom pogledu presudu Slovak Telekom/Komisija, t. 46. i navedenu sudsku praksu.
7      Presuda Lukoil, t. 44.
8      Presuda Lukoil, t. 46. do 49. i navedena sudska praksa
9      Konkretno, temelji se osobito na točki 87. presude Lietuvos geležinkeliai/Komisija, u kojoj se navodi da se test iz presude Bronner ne primjenjuje kada je predmetna infrastruktura financirana ne vlastitim ulaganjima poduzetnika u vladajućem položaju, nego javnim sredstvima, i kada taj poduzetnik nije vlasnik te infrastrukture.
10      Vidjeti u tom pogledu presudu Deutsche Telekom/Komisija (t. 47.) i presudu od 25. veljače 2025., Alphabet i dr. (C-233/23, u daljnjem tekstu: presuda Alphabet i dr., EU:C:2025:110, t. 43.).
11      Presuda Lukoil, t. 55. i 56.
12      Presuda Lukoil, t. 54. do 56.
13      Presuda Lietuvos geležinkeliai/Komisija, t. 88. i 89.
14      Vidjeti po analogiji presudu od 10. ožujka 2022., Komisija/Freistaat Bayern i dr. (C-167/19 P i C-171/19 P, EU:C:2022:176) kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Pitruzzelle u predmetu Komisija/Irska i Apple Sales International (C-465/20 P, EU:C:2023:840, t. 21.).
15      Presuda od 10. srpnja 1991.,  RTE/Komisija (T-69/89, EU:T:1991:39)
16      Komisija i tu citira točku 41. presude Bronner.
17      Presuda od 6. rujna 2017., Intel/Komisija (C-413/14 P, u daljnjem tekstu: presuda Intel/Komisija, EU:C:2017:632, t. 146. i 147. te navedena sudska praksa)
18      Presuda od 18. prosinca 2025., WS i dr./Frontex (Zajednička operacija vraćanja) (C-679/23 P, EU:C:2025:976, t. 83. i navedena sudska praksa)
19      Presuda od 15. srpnja 2021., Komisija/Landesbank Baden-Württemberg i SRB (C-584/20 P i C-621/20 P, u daljnjem tekstu: presuda Komisija/Landesbank Baden-Württemberg i SRB, EU:C:2021:601, t. 56. i navedena sudska praksa)
20      Presuda od 29. siječnja 2026., Multan (C-431/24, EU:C:2026:53, t. 44. i navedena sudska praksa)
21      Mišljenje nezavisne odvjetnice E. Sharpston u predmetu Komisija/RQ (C-831/18 P, EU:C:2019:1143, t. 146.) i mišljenje nezavisne odvjetnice V. Trstenjak u predmetu VB Pénzügyi Lízing (C-137/08, EU:C:2010:401, t. 78. i 79.)
22      Presuda od 17. studenoga 2022., Harman International Industries (C-175/21, EU:C:2022:895, t. 62. i navedena sudska praksa)
23      Presuda u predmetu
Komisija/Landesbank Baden-Württemberg i SRB (t. 57. i navedena sudska praksa)
24      Vidjeti u tom pogledu presudu od 16. listopada 2019., Glencore Agriculture Hungary (C-189/18, EU:C:2019:861, t. 61. i navedenu sudsku praksu).
25      U tom pogledu vidjeti, primjerice, mišljenje nezavisnog odvjetnika J. Mazáka u predmetu Grčka/Komisija (C-203/07 P, EU:C:2008:270, t. 77. do 83.).
26      Vidjeti u tom pogledu presudu od 6. studenoga 2014., Italija/Komisija (C-385/13 P, EU:C:2014:2350, t. 67. i navedenu sudsku praksu).
27      Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina i stavljanju izvan snage Direktive 2003/55/EZ (SL 2009., L 211, str. 94.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 39.)
28      Presuda Lukoil, t. 56.
29      Vidjeti točku 35. ovog mišljenja i presudu Lietuvos geležinkeliai/Komisija
(t. 88. i 89.)
30      Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mrežama za transport prirodnog plina i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1775/2005 (SL 2009., L 211, str. 36.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 5., str. 20.). Ta je uredba bila primjenjiva tijekom razdoblja povrede. Stavljena je izvan snage Uredbom (EU) 2024/1789 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. lipnja 2024. o unutarnjem tržištu plina iz obnovljivih izvora, prirodnog plina i vodika, o izmjeni uredbi (EU) br. 1227/2011, (EU) 2017/1938, (EU) 2019/942 i (EU) 2022/869 i Odluke (EU) 2017/684 te o stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 715/2009 (SL 2024./1789, L), koja se primjenjuje od 5. veljače 2025.
31      Presuda Generics (UK) i dr., t. 43. i 46.
32      Presuda Lundbeck/Komisija, t. 57.
33      Presuda od 21. prosinca 2023., European Superleague Company (C-333/21, u daljnjem tekstu: presuda European Superleague Company, EU:C:2023:1011)
34      Presuda od 26. listopada 2023., EDP – Energias de Portugal i dr. (C-331/21, u daljnjem tekstu: presuda EDP – Energias de Portugal i dr., EU:C:2023:812, t. 60. i navedena sudska praksa)
35      Presuda EDP – Energias de Portugal i dr., t. 63. i navedena sudska praksa
36      Presuda od 13. veljače 1979., Hoffmann-La Roche/Komisija (85/76, u daljnjem tekstu: presuda Hoffmann-La Roche/Komisija, EU:C:1979:36, t. 38.)
37      Sud je nedavno ponovio, u nekoliko prigoda, glavna načela koja uređuju kontrolu praksi koje čine zloporabu u smislu članka 102. UFEU-a (vidjeti, među ostalim, presudu
European Superleague Company i presudu
Alphabet i dr.). Konkretnije, Sud je naglasio da takve prakse čine one koje, na tržištu na kojem je stupanj tržišnog natjecanja već oslabljen upravo zbog prisutnosti jednog ili više poduzetnika u vladajućem položaju, stvaraju prepreku, upotrebom sredstava različitih od onih koja uređuju tržišno natjecanje među poduzetnicima na temelju zasluga, održavanju postojećeg stupnja tržišnog natjecanja na tržištu ili razvoju tog tržišnog natjecanja (presuda Alphabet i dr., t. 37. i 38. i navedena sudska praksa).
38      Mišljenje nezavisnog odvjetnika A. Rantosa u predmetu EDP – Energias de Portugal i dr. (C-331/21, EU:C:2023:153, t. 47. i 48.) (u daljnjem tekstu: mišljenje nezavisnog odvjetnika A. Rantosa u predmetu EDP – Energias de Portugal i dr.)
39      Vidjeti, u tom pogledu, presudu European Superleague Company, t. 186. i navedenu sudsku praksu.
40      Presuda European Superleague Company, t. 131. i 186. i navedena sudska praksa
41      Vidjeti, među ostalim, presude od 19. siječnja 2023., Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, t. 36. i navedenu sudsku praksu) (u daljnjem tekstu: presuda Unilever Italia Mkt. Operations) i od 6. listopada 2015., Post Danmark (C-23/14, EU:C:2015:651, t. 70. i 72. i navedenu sudsku praksu).
42      Vidjeti također, u tom pogledu, presudu od 27. ožujka 2012., Post Danmark (C-209/10, EU:C:2012:172, t. 42.).
43      Sud je u točki 48. presude Hoffmann-La Roche/Komisija utvrdio da je nepostojanje potencijalnog tržišnog natjecanja relevantan čimbenik pri utvrđivanju postojanja zloporabe vladajućeg položaja.
44      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 29. lipnja 2012., E.ON Ruhrgas i E.ON/Komisija (T-360/09, u daljnjem tekstu: presuda E.ON Ruhrgas i E.ON/Komisija, EU:T:2012:332, t. 86. i navedenu sudsku praksu).
45      Presuda od 28. lipnja 2016., Telefónica/Komisija (T-216/13, EU:T:2016:369, t. 221. i navedena sudska praksa)
46      Vidjeti, u tom pogledu, presudu EDP – Energias de Portugal i dr., t. 63. i navedenu sudsku praksu.
47      Nezavisni odvjetnik A. Rantos je u pogledu tog pitanja uputio na nekoliko presuda Općeg suda, uključujući presudu od 14. travnja 2011., Visa Europe i Visa International Service/Komisija (T-461/07, EU:T:2011:181, t. 168.) i presudu E.ON Ruhrgas i E.ON/Komisija
(t. 87.) (vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika A. Rantosa u predmetu EDP – Energias de Portugal i dr., t. 63.). Sud je u pogledu tog pitanja izričito slijedio to mišljenje (vidjeti presudu EDP – Energias de Portugal i dr., t. 70.).
48      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 27. lipnja 2024., Mylan Laboratories i Mylan/Komisija (C-197/19 P, EU:C:2024:550, t. 67.).
49      Mišljenje nezavisnog odvjetnika A. Rantosa u predmetu EDP – Energias de Portugal i dr.
50      Presuda Generics (UK) i dr., t. 36. do 39.
51      Ističem da je Opći sud ranije utvrdio, u drukčijem kontekstu, da „puko slanje tipskog dopisa nekima od ciljanih stranaka, bez naknadnog kontakta tijekom nekoliko mjeseci, nije moguće razumno smatrati ozbiljnim pokušajem započinjanja poslovnih pregovora s ciljem stjecanja dotičnih prava. Činjenicu da ciljane stranke nisu odgovorile stoga nije moguće smatrati odbijanjem izdavanja dozvole koje čini zloporabu” (presuda od 11. siječnja 2017., Topps Europe/Komisija, T-699/14, EU:T:2017:2, t. 143.).
52      Presuda Unilever Italia Mkt. Operations, t. 28.
53      Taj navod proizlazi iz točaka 43. i 46. presude Generics (UK) i dr. i točke 57. presude Lundbeck/Komisija.
54      Nije moguće prihvatiti argument kojim
grupa BEH tvrdi da Komisija bespredmetno osporava točku 286. pobijane presude, s obzirom na to da se u njoj ne primjenjuje nijedna od tih presuda. Protivno toj tvrdnji, točka 286. oslanja se na točke 279. i 280. pobijane presude. Prema ocjeni
Općeg suda, utvrđenje u točki 280., iz kojeg slijedi da učinci istiskivanja
navodne zloporabe vladajućeg položaja ne smiju biti
samo hipotetski, Komisija mora dokazati na način da pruži dokaze o postojanju elemenata navedenih u točkama 281. i 282. U točki 281. u tom se pogledu izričito upućuje na presude Generics (UK) i dr. i Lundbeck/Komisija te se stoga mora utvrditi da se točka 286. djelomično temelji na objema tim presudama.
55      Presuda od 25. siječnja 2022., Komisija/European Food i dr. (C-638/19 P, EU:C:2022:50, t. 75. i navedena sudska praksa)
56      Presuda Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping), t. 61. i navedena sudska praksa
57      Vidjeti točke 37. do 47. ovog mišljenja.
58      Vidjeti točku 29. ovog mišljenja.
59      Presuda od 26. svibnja 2016., Rose Vision/Komisija (C-224/15 P, EU:C:2016:358, t. 24. i navedena sudska praksa)
60      Ta tri zasebna prigovora odnosila su se na navodnu međuvladinu prirodu pregovora o izmjeni sporazuma iz 2005., ponašanje društva Bulgargaz tijekom tih pregovora i njihovo trajanje.
61      Ta se definicija nalazi u
Salmon J.,
Dictionnaire de droit international public, Bruylant, Bruxelless, 2001.; vidjeti također, u tom pogledu, Crawford, J., Brownlie’s Principles of Public International Law, 9. izdanje, Oxford University Press, 2019., str. 355.
62      Presuda Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping), t. 61. i navedena sudska praksa
63      Presuda od 15. siječnja 2026., Uno/Komisija (C-126/24 P, u daljnjem tekstu: presuda Uno/Komisija, EU:C:2026:8, t. 51. i navedena sudska praksa)
64      Situacija društva C Energy razmotrena je u okviru analize prvih triju žalbenih razloga.
65      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 14. studenoga 2024., LE/Komisija (C-781/22 P, EU:C:2024:960, t. 60. i navedenu sudsku praksu).
66      Presuda Google i Alphabet/Komisija (Google Shopping), t. 61. i navedena sudska praksa
67      Toplofikacia Razgrad je društvo kći i klijent društva Overgas.
68      Vidjeti presudu Generics (UK) i dr., t. 154. i navedenu sudsku praksu i presudu od 12. svibnja 2022., Servizio Elettrico Nazionale i dr. (C-377/20, u daljnjem tekstu: presuda Servizio Elettrico Nazionale i dr., EU:C:2022:379, t. 50., 64. i 72. i navedenu sudsku praksu).
69      Vidjeti, u tom pogledu, presudu Servizio Elettrico Nazionale i dr., t. 70. i navedenu sudsku praksu.
70      Presuda Lietuvos geležinkeliai/Komisija, t. 46. i navedena sudska praksa
71      Presuda od 24. siječnja 2013., Frucona Košice/Komisija (C-73/11 P, u daljnjem tekstu: presuda Frucona,
EU:C:2013:32)
72      Presuda od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens (C-441/11 P, u daljnjem tekstu: presuda Komisija/Verhuizingen Coppens, EU:C:2012:778, t. 46.)
73      Vidjeti, primjerice, presude od 20. ožujka 2002., Lögstör Rör/Komisija (T-16/99, EU:T:2002:72, t. 102. do 112.) i od 8. srpnja 1999., Montecatini/Komisija (C-235/92 P, EU:C:1999:362, t. 195.).
74      Kako je nezavisna odvjetnica J. Kokott nedavno navela u svojem mišljenju u predmetu Google i Alphabet/Komisija (C-738/22 P, EU:C:2025:463, t. 206. i navedena sudska praksa)
75      Vidjeti, u tom pogledu, mišljenje nezavisnog odvjetnika G. Pitruzzelle u predmetu Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, Sony Optiarc i Sony Optiarc America/Komisija, Quanta Storage/Komisija i Toshiba Samsung Storage Technology i Toshiba Samsung Storage Technology Korea/Komisija (C-697/19 P do C-700/19 P, EU:C:2021:452, t. 55. do 80.); vidjeti također Romić, M., „Particularities of Proving a Single and Continuous Infringement of EU Competition Rules”,
Yearbook of Antitrust and Regulatory Studies, sv. 13, br. 22, 2020. str. 169.
76      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 27. lipnja 2024., Servier i dr./Komisija (C-201/19 P, EU:C:2024:552, t. 240. i navedenu sudsku praksu).
77      Vidjeti, po analogiji i u kontekstu članka 101. UFEU-a, presudu od 1. veljače 2024., Scania i dr./Komisija (C-251/22 P, EU:C:2024:103, t. 133. do 135. i navedenu sudsku praksu).
78      Presuda od 14. rujna 2022., Google i Alphabet/Komisija (Google Android) (T-604/18, EU:T:2022:541)
79      Presuda Komisija/Verhuizingen Coppens, t. 38. i navedena sudska praksa
80      Presuda Komisija/Verhuizingen Coppens, t. 46.
81      Presuda od 16. lipnja 2022., Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija (C-697/19 P, u daljnjem tekstu: presuda Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, EU:C:2022:478, t. 73.)
82      Presuda Frucona, t. 89.
83      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 16. lipnja 2022., Sony Optiarc i Sony Optiarc America/Komisija (C-698/19 P, EU:C:2022:480, t. 81.).
84      Presuda Sony Corporation i Sony Electronics/Komisija, t. 78.
85      Presuda Hoffmann-La Roche/Komisija (t. 9. i 11.)
86      Vidjeti, u tom pogledu, presude od 20. prosinca 2017., Prequ’ Italia (C-276/16, EU:C:2017:1010, t. 45. i navedenu sudsku praksu) i od 30. studenoga 2023., Sistem ecologica/Komisija (C-787/22 P, EU:C:2023:940, t. 150. i navedenu sudsku praksu).
87      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 25. listopada 2011., Solvay/Komisija (C-110/10 P, EU:C:2011:687, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
88      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 19. svibnja 1994., SEP/Komisija (C-36/92 P, EU:C:1994:205, t. 36. i 37.).
89      Komisija u uvodnoj izjavi 9. dokumenta Glavne uprave za tržišno natjecanje, naslovljenog „Najbolje prakse u pogledu otkrivanja informacija u postupcima podatkovne prostorije na temelju članaka 101. i 102. UFEU-a i Uredbe EU-a o kontroli koncentracija”, naglašava iznimnu prirodu postupka podatkovne prostorije kao i njegove prednosti navodeći da su „podatkovne prostorije izniman alat koji može – ovisno o okolnostima konkretnog slučaja – zaštititi prava obrane uz istodobno poštovanje legitimnih interesa u pogledu povjerljivosti koje imaju poduzetnici i osobe od kojih je Komisija pribavila informacije” [neslužbeni prijevod].
90      Vidjeti, po analogiji, presudu od 20. travnja 1999., Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija (T-305/94 do T-307/94, T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 i T-335/94, EU:T:1999:80, t. 1017.).
91      Rješenje od 14. ožujka 2022., Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija (T-136/19, u daljnjem tekstu: rješenje Bulgarian Energy Holding i dr./Komisija, EU:T:2022:149)
92      Presuda Uno/Komisija, t. 51. i navedena sudska praksa
93      Vidjeti, u tom pogledu, presudu od 7. siječnja 2004., Aalborg Portland i dr./Komisija
(C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P i C-219/00 P, EU:C:2004:6, t. 73. i 130.).
94      Presuda Intel/Komisija, t. 96. i 97. i navedena sudska praksa
95      Rješenje potpredsjednika Suda od 27. ožujka 2024, Komisija/Amazon Services Europe (C-639/23 P(R), u daljnjem tekstu: rješenje Komisija/Amazon Services Europe, EU:C:2024:277, t. 40. i navedena sudska praksa)
96      Rješenje Komisija/Amazon Services Europe, t. 42. i navedena sudska praksa
97      Presuda od 12. studenoga 2014., Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija (C-580/12 P, u daljnjem tekstu: presuda Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija, EU:C:2014:2363, t. 31. i navedena sudska praksa)
98      Rješenje Komisija/Amazon Services Europe, t. 43. i navedena sudska praksa
99      Vidjeti, u tom pogledu, rješenje Komisija/Amazon Services Europe, t. 42.
100      Presuda Guardian Industries i Guardian Europe/Komisija, t. 32. do 35.