61986O0128
KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS
10. juli 1986 (
*1
)
I sag 128/86 R
Kongeriget Spanien, ved udenrigsministeren, ved chefen for generalsekretariatet for EF-spørgsmål L. J. Casanova Fernandez, bistået af generaldirektør for retlig og institutionel samordning i EF-spørgsmål F. Mansito Caballero, vicegeneraldirektør for retlig samordning i EF-spørgsmål J. Folguera Crespo, R. Silva Lapuerta, udenrigsministeriets retsafdeling, konsulent ved statssekretariatet for De europæiske Fællesskaber Fuertes Suarez og advokat M. Waelbroeck, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg på Spaniens ambassade, 6, boulevard Emmanuel-Servais,
sagsøger,
mod
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber, ved J.-C. Seché og C. Palacio, Kommissionens juridiske tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos G. Kremlis, Kommissionens juridiske tjeneste, Jean Monnetbygningen, Kirchberg,
sagsøgt,
angående en begæring om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens forordning nr. 648/86 af 28. februar 1986 om fastsættelse for produktionsåret 1985/86 af de reguleringsbeløb, der gælder ved indførsel til Fællesskabet i dets sammensætning pr. 31. december 1985 af visse vinprodukter fra Spanien (EFT L 60, s. 54), og af Kommissionens forordning nr. 969/86 af 3. april 1986 om ændring af den førnævnte forordning nr. 648/86 (EFT L 89, s. 22),
har
PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL
afsagt følgende
KENDELSE
1
Ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 26. maj 1986, har kongeriget Spanien i medfør af EØF-traktatens artikel 173, stk. 1, anlagt sag med påstand om annullation af:
—
Kommissionens forordning nr. 648/86 af 28. februar 1986 om fastsættelse for produktionsåret 1985/86 af de reguleringsbeløb, der gælder ved indførsel til Fællesskabet i dets sammensætning pr. 31. december 1985, herefter benævnt De Ti, af visse vinprodukter fra Spanien (EFT L 60, s. 54),
—
og af Kommissionens forordning nr. 969/86 af 3. april 1986 om ændring af forordning nr. 648/86 (EFT L 89, s. 22).
2
Ved begæring, indgivet til Domstolens justitskontor den 9. juni 1986, har sagsøgeren i medfør af EØF-traktatens artikel 185, artikel 36 i statutten for Domstolen samt procesreglementets artikel 83 krævet udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens førnævnte forordninger nr. 648/86 af 28. februar 1986 og nr. 969/86 af 3. april 1986.
3
Sagsøgte har afgivet skriftligt indlæg den 24. juni 1986. Parterne har afgivet mundtlige indlæg den 26. juni 1986.
4
Inden der tages stilling til, om nærværende begæring om foreløbige forholdsregler er begrundet, samt med henblik på en fuldstændig belysning af det rejste spørgsmål, findes det hensigtsmæssigt i korthed at beskrive mekanismen med reguleringsbeløb og de almindelige regler for anvendelsen heraf som fastsat ved Rådets forordning nr. 480/86 af 25. februar 1986 (EFT L 54, s. 2), med hjemmel i hvilken de to forordninger, hvis gennemførelse er begæret udsat, er vedtaget.
5
Mekanismen med reguleringsbeløb er indført ved artikel 123 i akten vedrørende vilkårene for kongeriget Spaniens og republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne, herefter benævnt tiltrædelsesakten (EFT L 302, s. 23). I henhold til den nævnte artikels stk. 1 gælder der for bordvine, visse vine med oprindelsesbetegnelse samt for de øvrige vinprodukter fra Spanien, der vil kunne skabe forstyrrelser på markedet, en mekanisme med reguleringsbeløb ved indførsel til De Ti.
6
Ifølge artikel 123, stk. 2, litra a), er reguleringsbeløbet for bordvine som udgangspunkt lig med forskellen mellem orienteringspriserne i Spanien og i De Ti. Størrelsen af beløbet kan dog tilpasses efter forvaltningskomitéproceduren for at tage hensyn til situationen for markedspriserne, bedømt på grundlag af de forskellige kategorier af vin og deres kvalitet. Det fremgår endvidere af en fælleserklæring i tilknytning til tiltrædelsesakten (EFT L 302, s. 482), at en sådan eventuel tilpasning »foretages... for at tage hensyn til situationen for markedspriserne på baggrund af de specifikke priser for visse produkttyper i forhold til disses kvalitet og emballage. Dette bør føre til en nedsættelse af reguleringsbeløbet som følge af den højere pris for disse vintyper«. Det hedder i artikel 123, stk. 2, litra b), at det reguleringsbeløb, der kan fastsættes for visse vine med oprindelsesbetegnelse og for de øvrige vinprodukter, der vil kunne skabe forstyrrelser på markedet, afledes af reguleringsbeløbet for bordvine efter nærmere bestemmelser, der skal fastlægges.
7
Artikel 123, stk. 3, bestemmer: »Reguleringsbeløbet må ikke overskride et niveau, der sikrer behandlingsbetingelser, som ikke er mindre gunstige end de, der var gældende under ordningen forud for tiltrædelsen. Med henblik herpå beregnes dette beløb således, at det beløb, der fremkommer ved at forhøje den i Spanien gældende orienteringspris for det pågældende produkt med reguleringsbeløbet og med den told, der finder anvendelse, ikke overskrider den gældende referencepris for dette produkt i det pågældende produktionsår«. Artiklen hjemler i stk. 4 mulighed for, at der kan fastsættes et reguleringsbeløb for udførsel af et eller flere vinprodukter fra De Ti til Spanien.
8
Med hjemmel i tiltrædelsesaktens artikel 89, stk. 1, har Rådet vedtaget førnævnte forordning nr. 480/86 om fastsættelse af de almindelige regler for anvendelse af mekanismen med reguleringsbeløb i samhandelen med visse produkter henhørende under vinsektoren mellem De Ti og Spanien. Det hedder i forordningens betragtning fire, at formålet med reguleringsbeløbene er at »forhindre, at der opstår forstyrrelser på markedet i Fællesskabet i dets sammensætning pr. 31. december 1985, uden at dette dog berører det traditionelle handelsmønster for ovennævnte produkter«.
9
I henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, er reguleringsbeløbet for hver type bordvin »for hvert produktionsår lig med forskellen mellem den orienteringspris, der er fastsat for Fællesskabet i dets sammensætning pr. 31. december 1985, og den tilsvarende pris, der er fastsat for Spanien«. Det fremgår af stk. 2, henholdsvis stk. 3, at reguleringsbeløbet kan tilpasses for at tage hensyn til prissituationen på markedet i De Ti og i Spanien, og at denne tilpasning for visse bordvine især foretages under hensyn til de specifikke priser for disse vine på produktionsmarkedet og til deres emballagetype. Efter artikel 3 kan der fastsættes et reguleringsbeløb for visse vine med oprindelsesbetegnelse samt for de i artikel 5 omhandlede produkter, såfremt der er fare for forstyrrelse af markedet inden for De Ti.
10
I henhold til artikel 6 justeres reguleringsbeløbene under hensyntagen til især samhandelens udvikling og karakteristika i betragtning af det traditionelle handelsmønster og faren for forstyrrelser, og de må ikke overstige det i tiltrædelsesaktens artikel 123, stk. 3, fastsatte niveau. Artikel 7 hjemler mulighed for — jfr. tiltrædelsesaktens artikel 123, stk. 4 — at der fastsættes et reguleringsbeløb, som skal ydes ved udførsel af visse vinprodukter fra De Ti til Spanien, såfremt udviklingen på De Ti's eller det spanske marked medfører fare for forstyrrelse af den normale samhandel med de pågældende produkter mellem De Ti og Spanien.
11
Under henvisning til artikel 11 i den førnævnte forordning nr. 480/86 udstedte Kommissionen den 28. februar 1986 den tidligere omtalte forordning nr. 648/86, hvorved den fastsatte størrelsen af reguleringsbeløbene ved indførsel af visse typer spansk vin til Fællesskabet. Den 3. april 1986 ændrede Kommissionen denne forordning ved forordning nr. 969/86, der blev udstedt med henblik på at rette enkelte materielle fejl vedrørende fastsættelsen af størrelsen af reguleringsbeløbene for visse vinprodukter.
12
Det er disse to forordninger, hvis gennemførelse sagsøgeren har begæret udsat. Til støtte herfor har sagsøgeren anført, at Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af forordningerne dels ikke har iagttaget visse væsentlige formforskrifter, dels har tilsidesat tiltrædelsesaktens artikel 123, stk. 2, litra a) og b), samt stk. 3, og de tilsvarende bestemmelser i Rådets førnævnte forordning nr. 480/86, idet Kommissionen
—
har fastsat reguleringsbeløbene for bordvine uden at overholde det maksimumsniveau, der følger af reglen i tiltrædelsesaktens artikel 123, stk. 3, 1. pkt.;
—
ikke har tilpasset reguleringsbeløbene for kvalitetsbordvine;
—
har fastsat et reguleringsbeløb for vine med oprindelsesbetegnelse, selv om disse vine ikke har medført forstyrrelser af markedet.
13
I henhold til EØF-traktatens artikel 185 har søgsmål for Domstolen ikke opsættende virkning. Domstolen kan dog, hvis den finder, at omstændighederne kræver det, udsætte gennemførelsen af de anfægtede retsakter.
14
I henhold til procesreglementets artikel 83, stk. 2, kan en foreløbig forholdsregel som den her begærede kun anordnes, hvis begæringen angiver de faktiske og retlige omstændigheder, som gør, at den begærede forholdsregel umiddelbart forekommer berettiget, samt de omstændigheder, der medfører uopsættelighed.
15
Det fremgår af Domstolens faste praksis, at der ved afgørelsen af, om en begæret foreløbig forholdsregel er uopsættelig, jfr. procesreglementets artikel 83, stk. 2, skal tages hensyn til, om det er nødvendigt at træffe foreløbig afgørelse for at undgå, at den part, som begærer den foreløbige forholdsregel, lider et alvorligt og uopretteligt tab.
16
Til støtte for, at reguleringsbeløbene som indført ved Kommissionens førnævnte forordninger nr. 648/86 og nr. 969/86 medfører et alvorligt tab for de spanske udførsler af vinprodukter, har sagsøgeren anført, at opkrævningen af disse beløb har gjort det langt vanskeligere at udføre spansk vin. Reguleringsbeløbene har således medført et væsentligt fald i de pågældende udførsler og har for visse vintypers vedkommende — nemlig bordvine og herunder både røde, hvide og rosévine — ført til en næsten fuldstændig standsning af eksporten. Sagsøgeren har endvidere anført, at reguleringsbeløbene desuden har gjort det praktisk taget umuligt at nå de vejledende lofter for indførslen, der fremgår af artikel 1 i Kommissionens forordning nr. 647/86 af 28. februar 1986 om fastsættelse af gennemførelsesbestemmelserne til den supplerende mekanisme for samhandelen med vinprodukter (EFT L 60, s. 50). Sagsøgeren har i den forbindelse henvist til de statistiske oversigter, der er vedlagt som bilag II til begæringen om foreløbige forholdsregler, og som er omtalt nærmere nedenfor under punkt 18.
17
Sagsøgeren har videre anført, at det tab, der er lidt som følge af indførslen af reguleringsbeløbene, også er uopretteligt. Disse beløb har således forårsaget et betydeligt fald i de spanske udførsler, og de spanske eksportører er derfor ved at miste markedsandele og afsætning i Fællesskabet, og denne situation kan — hvis den består, så længe Domstolen behandler sagen — medføre uoprettelige tab af markeder.
18
Til støtte for, at der virkelig er tale om et betydeligt fald i de spanske udførsler af vinprodukter til De Ti, har sagsøgeren henvist til to statistiske oversigter, der er vedlagt som bilag II til begæringen om foreløbige forholdsregler. Den første oversigt viser de faktiske udførsler af forskellige spanske vintyper i de to første måneder efter ikrafttrædelsen af ordningen med reguleringsbeløb som indført ved Kommissionens førnævnte forordninger nr. 648/86 og nr. 969/86 — dvs. marts og april 1986 — sammenlignet med de gennemsnitlige månedlige udførsler i 1985. Den anden oversigt angiver de vejledende lofter for udførslerne af vin for seks måneder og fordelt på vintyper, den månedlige mængde, der kan eksporteres inden for disse grænser, og de faktiske udførsler i marts og april 1986. Sagsøgeren har fremhævet, at de faktiske udførsler for alle vintypers vedkommende i bedste fald kun nåede op på 2/3 af den mængde, der kunne være eksporteret inden for det vejledende loft.
19
Sagsøgeren har anført, at det klart fremgår af den første oversigt, at de faktiske udførsler i marts og april 1986 for alle vintypers vedkommende, bortset fra hvidvine med kvalitetsbetegnelse, lå mærkbart under det månedlige gennemsnit for 1985. Ifølge sagsøgeren er dette særlig klart for så vidt angår hvide og røde bordvine samt rosébordvine, hvor udførslerne i marts og april kun lå på mellem 15 og 26% af det månedlige gennemsnit for 1985. Ifølge sagsøgeren er denne eksportnedgang en direkte følge af ordningen med reguleringsbeløb som indført ved Kommissionens førnævnte forordninger nr. 648/86 og nr. 969/86.
20
Sagsøgte, Kommissionen, har under henvisning til en række tal bestridt, at de spanske udførsler af vinprodukter er faldet efter ikrafttrædelsen af ordningen med reguleringsbeløb den 1. marts 1986. Kommissionen har navnlig henvist til en statistisk oversigt, som findes som bilag til dens indlæg, og som indeholder en sammenligning mellem de faktiske gennemsnitlige månedlige udførsler, beregnet på grundlag af udførslerne i 1982, 1983 og 1984, og de i marts, april og maj 1986 udstedte certifikater. Da der er udstedt et større antal certifikater end svarende til de gennemsnitlige månedlige udførsler, må der ifølge Kommissionen være sket en mindre stigning i udførslerne til De Ti efter den 1. marts 1986.
21
Kommissionen har endvidere anført, at selv om det blev bevist, at de spanske udførsler af vinprodukter er faldet efter ikrafttrædelsen af ordningen med reguleringsbeløb, måtte en sådan nedgang ikke nødvendigvis tilskrives denne ordning. Nedgangen ville ganske enkelt kunne forklares med, at de erhvervsdrivende under indtryk af den nye ordning har følt sig foranlediget til at udsætte udførslerne.
22
Med hensyn til sagsøgerens argument vedrørende de vejledende importlofter har Kommissionen for det første anført, at fastsættelsen af et sådant loft ikke er bindende for Kommissionen og således ikke hjemler Spanien noget retligt krav på, at loftet nås. Loftet er fastsat for i givet fald at udløse de procedurer, der hjemles i tiltrædelsesaktens artikel 85. Kommissionen har herved yderligere anført — som allerede omtalt ovenfor under punkt 20 — at sagsøgerens anbringender ikke bekræftes af Kommissionens statistiske oplysninger, idet det heraf fremgår, at de spanske udførsler overstiger de traditionelle handelsstrømme og viser en tendens til at nå de vejledende importlofter.
23
Kommissionen har endvidere anført, at et eventuelt tab ikke under nogen omstændigheder kan betragtes som uopretteligt, eftersom de berørte erhvervsdrivende altid vil kunne anlægge erstatningssøgsmål i henhold til EØF-traktatens artikel 215, stk. 2.
24
På Domstolens anmodning, fremsat under retsmødet, har sagsøgeren, kongeriget Spanien, tilstillet Domstolen talmateriale vedrørende januar, februar og maj 1986; det supplerer den første statistiske oversigt, der er omtalt ovenfor under punkt 20.
25
På grundlag af det ovenfor anførte må det fastslås, at de tal, som sagens parter har fremlagt, er helt forskellige og giver diametralt modsatte resultater. Det bemærkes endvidere, at sagsøgeren i retsmødet understregede, at de fremlagte statistiske oplysninger både vedrører sag 128/86 R og sag 119/86 R, da det ikke kan afgøres, om indførslerne er faldet, fordi der efter den supplerende ordning for samhandelen (SMS) fra 1. marts 1986 kræves et SMS-certifikat samt sikkerhedsstillelse, eller om indførslerne er faldet efter denne dato, fordi der er opkrævet urimeligt store reguleringsbeløb. For at kunne afgøre, om der er lidt et alvorligt og uopretteligt tab, vil det derfor være nødvendigt at foretage en tilbundsgående analyse af de statistiske oplysninger, hver af parterne har fremlagt.
26
Det bemærkes i denne forbindelse — som med rette anført af sagsøgeren under retsmødet — at Rådet og Kommissionen i det talmateriale, de har fremlagt for Domstolen, har sammenlignet to forhold, der ikke synes at være sammenlignelige, nemlig de faktiske indførsler og ansøgningerne om certifikat. Udstedelsen af et certifikat i én måned betyder således ikke nødvendigvis, at der har fundet en indførsel sted den samme måned, men blot at den kan finde sted inden for fire måneder fra datoen for udstedelsen, idet det af artikel 3 i Kommissionens førnævnte forordning nr. 647/86 fremgår, at certifikatets gyldighedsperiode er fire måneder regnet fra ansøgningsdatoen. De antagelser, som Rådet og Kommissionen støtter på disse tal, findes således ikke umiddelbart at kunne lægges til grund.
27
For så vidt angår de af sagsøgeren fremlagte statistiske oplysninger bemærkes, at selv om de synes at indeholde oplysninger, der er relevante ved bedømmelsen af, om der er lidt et alvorligt og uopretteligt tab, er de imidlertid ikke tilstrækkelige til at bevise et sådant tab; dette skyldes i det væsentlige følgende to forhold.
28
For det første fremgår det af talmaterialet, at de spanske udførsler af bordvine er gået væsentlig tilbage, hvorimod udførslerne af kvalitetsvine næsten ikke er faldet og endog i visse tilfælde er steget, f. eks. for så vidt angår hvidvin. Tallene for januar og februar 1986 viser, at der allerede var sket et væsentligt fald i udførslerne af bordvine, uden at der er givet en fyldestgørende forklaring på denne nedgang. Ud fra de oplysninger, som på nuværende tidspunkt foreligger for Domstolen, er præsidenten af den opfattelse, at det ikke på dette stade kan bevises, at der er årsagssammenhæng mellem indførelsen af reguleringsbeløb og den påviste nedgang i udførslerne af visse vintyper.
29
Det bemærkes dernæst, at artikel 3 i førnævnte forordning nr. 647/86 bestemmer, at gyldighedsperioden for et SMS-certifikat er fire måneder regnet fra ansøgningsdatoen. Kommissionen oplyste under retsmødet, at på grund af administrative vanskeligheder havde ordningen med SMS-certifikater og sikkerhedsstillelse ikke kunnet begynde at virke i praksis før den 13. marts 1986. Hvor relevant det end er, findes sagsøgerens talmateriale herefter ikke at vedrøre en tilstrækkelig lang periode til, at Domstolen kan danne sig et reelt billede af situationen. Under alle omstændigheder findes referenceperioden at burde være på mindst fire måneder fra den dato, da ordningen faktisk trådte i kraft, dvs. at den mindst bør omfatte tiden indtil den 13. juli 1986. Da der i artikel 1, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 647/86 er fastsat et vejledende loft for indførsel af spanske vinprodukter til fællesmarkedet for produktionsåret 1985-86, dvs. fra 1. marts 1986 til 31. august 1986, findes det endnu mere logisk, at referenceperioden forlænges til sidstnævnte dato.
30
Det følger af det anførte, at sagsøgeren ikke på grundlag af de fremlagte oplysninger findes at have bevist, at anvendelsen af de reguleringsbeløb, der er fastsat ved Kommissionens førnævnte forordninger nr. 648/86 og nr. 969/86 påfører sagsøgeren et alvorligt tab i forbindelse med udførslerne af vinprodukter. Med hensyn til spørgsmålet, om det eventuelle tab er uopretteligt, bemærkes, at sagsøgeren ikke har bevist, at et fald i udførslerne, navnlig når det alene sker for bordvine, nødvendigvis fører til tab af markeder.
31
Sagsøgeren findes ikke at have godtgjort, at der foreligger uopsættelighed som krævet i procesreglementets artikel 83, stk. 2, og det er herefter ikke nødvendigt at tage stilling til, om den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart kan anses for berettiget under hensyn til de af sagsøgeren anførte faktiske og retlige omstændigheder.
Af disse grunde bestemmer
PRÆSIDENTEN
før endelig afgørelse træffes:
1)
Begæringen tages ikke til følge.
2)
Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Således bestemt i Luxembourg den 10. juli 1986.
P. Heim
Justitssekretær
A. J. Mackenzie Stuart
Præsident
(
*1
) – Processprog: Spansk.