62001C0184
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
F.G. JACOBS
fremsat den 25. april 2002 (
1
)
1.
1 nærværende sag har appellanten, Peter Hirschfeldt, nedlagt påstand om ophævelse af den af Retten i Første Instans afsagte dom af 13. februar 2001, sag T-166/00 (
2
) (herefter »den appellerede dom«) og om annullation af Miljøagenturets to afgørelser, der var genstanden for denne sag.
2.
Den appellerede dom drejede sig om to afgørelser truffet af Miljøagenturet i sin egenskab af ansættelsesmyndighed. Den første afgørelse vedrørte annullationen af den interne udvælgelsesprøve til en stilling som tjenestemand i Miljøagenturet i lønklasse A4/A5. Den anden afgørelse vedrørte Hirschfeldts overflytning — på egen anmodning — fra Kommissionen til Miljøagenturet. I den appellerede dom frifandt Retten Miljøagenturet for Hirschfeldts påstand om annullation af den første og anden afgørelse, for så vidt at den indplacerede ham som tjenestemand i lønklasse A5 (og ikke i lønklasse A4).
De relevante bestemmelser
3.
Vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte (herefter »vedtægten«) (
3
) fastsætter almindelige bestemmelser om ansættelse og overflytning af medarbejdere.
4.
Vedtægtens artikel 8 bestemmer:
»En tjenestemand, der gør midlertidig tjeneste i en anden stilling ved en af de tre Europæiske Fællesskabers øvrige institutioner, kan efter seks måneder ansøge om at blive overflyttet til denne institution.
Hvis denne anmodning imødekommes efter fælles aftale mellem tjenestemandens oprindelige tjenestested og den institution, hvortil han er udstationeret, anses tjenestemandens samlede ansættelse i Fællesskaberne for tilbagelagt ved sidstnævnte institution. Han kan ikke på grundlag af en sådan overflytning drage fordel af de finansielle bestemmelser i vedtægten for udtræden af en af Fællesskabernes institutioner.
Hvis den afgørelse, hvormed denne anmodning imødekommes, medfører ansættelse i en højere lønklasse end den, den pågældende havde i den oprindelige institution, anses afgørelsen for en forfremmelse og kan i så fald kun træffes i henhold til de i artikel 45 fastsatte betingelser.«
5.
Af vedtægtens artikel 27, stk. 1, fremgår følgende:
»Det skal ved ansættelse tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet; de skal udvælges på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i Fællesskabernes medlemsstater. «
6.
Vedtægtens artikel 29, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Ved besættelse af ledige stillinger i en institution skal ansættelsesmyndighederne først tage følgende i betragtning:
a)
mulighederne for forfremmelse og forflyttelse inden for institutionen
b)
mulighederne for gennemførelse af udvælgelsesprøver inden for institutionen
c)
ansøgninger om overflyttelse indgivet af tjenestemænd i andre af De Europæiske Fællesskabers tre institutioner,
og derpå gennemføre udvælgelsesproceduren baseret enten på kvalifikationsbeviser, på prøver eller på både kvalifikationsbeviser og prøver. Udvælgelsesproceduren er fastsat i bilag III.
Denne procedure kan også gennemføres med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve. «
Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
7.
Sagens faktiske og processuelle baggrund, som den fremstår på baggrund af den appellerede dom, kan sammenfattes som følger.
8.
Hirschfeldt (herefter »appellanten«) var fra 1987 til 1996 ansat som tjenestemand i Kommissionens GD XI (nu Generaldirektoratet for Miljø). I januar 1997 blev han på egen anmodning udstationeret til Miljøagenturet. På dette tidspunkt var han tjenestemand i lønklasse A5. Med virkning fra april 1997 blev han midlertidigt ansat som finansdirektør for Miljøagenturet i lønklasse A4.
9.
Den 14. september 1999 offentliggjorde Miljøagenturet en meddelelse om den interne udvælgelsesprøve til ansættelse af en tjenestemand i lønklasse A5/A4 i en stilling som chef for Miljøagenturets Finansafdeling (udvælgelsesprøve EEA/T/99/1). Den 23. september 1999 indgav appellanten ansøgning til denne udvælgelsesprøve.
10.
I en skrivelse af 22. september 1999 til Miljøagenturets direktør, Jiménez Beltran, udtrykte direktøren for Direktorat A, »Personalepolitik«, under Kommissionens GD IX (nu Generaldirektorat »Personale og Administration«), Bisarre, tvivl om lovligheden og hensigtsmæssigheden af den planlagte udvælgelsesprøve. Han anførte blandt andet:
»Afgørelsen om at afholde en udvælgelsesprøve med henblik på ansættelsen af chefen for Finansafdelingen er derfor efter min opfattelse [...] beklagelig af to grunde: For det første er den i strid med en politik, der er indført på anmodning af agenturerne, og som Kommissionens personalerepræsentanter har vanskeligt ved at acceptere, og for det andet opfylder den ikke et ubestrideligt tjenstligt behov, eftersom det tilsigtede formål, dvs. at besætte stillingen, som bliver ledig i februar 2000, lettere kan nås gennem en overflytning.
[...]
Jeg kan derfor kun anmode Dem om at tage spørgsmålet om afholdelse af udvælgelsesprøve EEA/T/99/1 op til fornyet overvejelse og om på ny at undersøge muligheden for en overflytning [af sagsøgeren til Miljøagenturet] i den lønklasse og på det løntrin, han var indplaceret i, da han blev overflyttet til midlertidig tjeneste. Som De allerede har nævnt over for mine tjenestegrene, kan [Miljøagenturet] derefter forfremme ham til den højere lønklasse, når de i vedtægten herom fastsatte betingelser er opfyldt.
[...]
Såfremt De alligevel måtte foretrække at anvende fremgangsmåden med en intern udvælgelsesprøve, beklager GD [IX] ikke at kunne medvirke ved afholdelsen af udvælgelsesprøven og heller ikke ved de udvælgelsesprøver, De eventuelt måtte afholde i fremtiden med henblik på besættelse af de øvrige faste stillinger i agenturet. Generaldirektoratet ville ligeledes se sig nødsaget til definitivt at give afkald på at anvende overflytninger til [Miljøagenturet] i fremtiden.«
11.
Den 24. september 1999 gav Miljøagenturet meddelelse om, at udvælgelsesprøve EEA/T/99/1 (herefter »den første anfægtede afgørelse«) var annulleret. Ved Jiménez-Beltráns skrivelse af 27. september 1999 blev denne afgørelse meddelt appellanten. I denne skrivelse var det blandt andet anført:
»Jeg beklager at måtte meddele Dem, at efter modtagelsen af ovennævnte skrivelse [fra s. Bisarre] har jeg ikke andre muligheder end at annullere den interne udvælgelsesprøve, De havde indgivet ansøgning til.
På baggrund af skrivelsens indhold opfordrer jeg Dem indtrængende til så hurtigt som muligt at anmode om at blive overflyttet fra Kommissionen til Miljøagenturet, idet dette er den eneste mulighed for, at De fortsat kan arbejde for Miljøagenturet.«
12.
Den 27. oktober 1999 anmodede appellanten om at blive overflyttet fra Kommissionen til Miljøagenturet i overensstemmelse med vedtægtens artikel 8. Ved skrivelse af 6. december 1999 til appellanten erklærede Kommissionen sig indforstået med overflytningen. I skrivelsen anførte Kommissionen, at appellanten var indplaceret i lønklasse A5 (anciennitet i lønklasse pr. 1.4.1996), tredje løntrin (anciennitet på løntrin pr. 1.8.1996). Ved afgørelse af 13. december 1999 blev appellanten overflyttet til Miljøagenturet med virkning fra den 1. november 1999 (herefter »den anden anfægtede afgørelse«). I henhold til afgørelsen blev han indplaceret i lønklasse A5, tredje løntrin.
13.
I henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, indgav appellanten klager over afgørelserne. Disse klager blev afvist af Miljøagenturets ansættelsesmyndighed.
Den appellerede dom
14.
Ved Retten i Første Instans havde appellanten nedlagt påstand om annullation af den første og den anden anfægtede afgørelse, for så vidt som han herved blev indplaceret i lønklasse A5, tredje løntrin, med virkning fra den 1. november 1999.
15.
Hvad angår den første anfægtede afgørelse støttede appellanten ret på et enkelt anbringende vedrørende tilsidesættelse af vedtægtens artikel 27. Med henvisning til Bisarres skrivelse af 22. september 1999 anførte han, at det var som følge af en »interinstitutionel aftale«, at Miljøagenturet havde valgt at besætte stillingen som direktør for Finansafdelingen ved en overflytning frem for at afholde en intern udvælgelsesprøve. Valget af procedure i forbindelse med ansættelsen var derfor ikke sket ud fra hensynet til tjenestens behov og interesse, således som det kræves i henhold til vedtægtens artikel 27, men i kraft af en politik, Kommissionen havde foreskrevet. Således var afgørelsen om at annullere udvælgelsesprøve EEA/T/99/1 ulovlig, fordi den var i strid med vedtægten.
16.
Hvad angår den anden anfægtede afgørelse støttede appellanten også ret på et enkelt anbringende vedrørende tilsidesættelse af vedtægtens artikel 5, 8 og 45.1 det væsentlige gjorde han gældende, at afgørelsen om i medfør af vedtægtens artikel 8 at overflytte ham til Miljøagenturet sigtede mod, at han kunne blive fastansat i den stilling, han havde beklædt i over to år som midlertidigt ansat i lønklasse A4 ved Miljøagenturet. Ydermere gjorde han gældende, at Miljøagenturet i overensstemmelse med vedtægtens artikel 8, stk. 2, havde været forpligtet til at »genoprette« hans karriere, og — idet han havde kunnet forfremmes siden den 1. april 1998 — til at undersøge mulighederne for at forfremme ham i forbindelse med forfremmelsesårene 1998 og 1999.
17.
Retten tog ikke Hirschfeldts påstande til følge.
18.
Hvad angår den første anfægtede afgørelse fremhævede Retten, at det er fast retspraksis (
4
), at ansættelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at afslutte en ansættelsesprocedure, der er iværksat i henhold til vedtægtens artikel 29 (
5
). Eftersom det i henhold til Retten følger af retspraksis, at når ansættelsesmyndigheden råder over et skøn med hensyn til, hvorledes en udvælgelsesprøve skal afsluttes, kan den så meget desto mere annullere udvælgelsesprøven, såfremt der er tvivl vedrørende lovligheden med hensyn til anvendelsen af en sådan procedure (
6
). Det forhold, at tvivlen var blevet rejst af en udenforstående, nemlig Kommissionen, kunne ikke sidestilles med en »interinstitutionel aftale«, og det kunne heller ikke bevirke, at ansættelsesmyndighedens skønsudøvelse blev behæftet med en mangel (
7
).
19.
Retten tilføjede, at Hirschfeldt under alle omstændigheder ikke havde søgsmålsinteresse i forhold til annullation af den første anfægtede afgørelse (
8
). Da han var blevet udnævnt til direktør for Miljøagenturets Finansafdeling forud for anlæggelsen af sagen ved Retten, var det kun hans indplacering i lønklasse A5, der indeholdt et klagepunkt over for ham. Den omstændighed, at stillingen var blevet besat på grundlag af overflytning i stedet for gennem en udvælgelsesprøve, kunne ikke indeholde et sådant klagepunkt, eftersom meddelelsen om udvælgelsesprøven af 22. april 1999 drejede sig om ansættelse af en tjenestemand i lønklasse A5/A4, og at den, der var blevet ansat på grundlag af udvælgelsesprøven, derfor ikke nødvendigvis ville være blevet ansat i lønklasse A4.
20.
Hvad angår den anden anfægtede afgørelse bemærkede Retten, at eftersom Hirschfeldts overflytning skete på hans egen anmodning, fulgte det af vedtægtens artikel 8, stk. 2, at han skulle anses for at have tilbagelagt sin samlede ansættelse i Fællesskaberne ved Miljøagenturet (
9
). Imidlertid fastslog Retten — hvad Hirschfeldt selv havde indrømmet under retsmødet — at man ikke uden videre i forbindelse med en overflytning kunne udlede en ret til at blive forfremmet i medfør af vedtægtens artikel 8, stk. 3 (
10
). Ligeledes kunne anbringendet om, at Miljøagenturet skulle have undersøgt mulighederne for at forfremme ham, ikke tiltrædes (
11
). Forfremmelse af en tjenestemand i medfør af vedtægtens artikel 8, stk. 3, er kun mulig, når i) overflytningen af den pågældende nødvendigvis medfører ansættelse i en højere lønklasse, og ii) forfremmelsen afvikles i overensstemmelse med de i vedtægtens artikel 45 fastsatte betingelser (
12
). I Hirschfeldts tilfælde var den første betingelse ifølge Retten ikke opfyldt. Uanset at Peter Hirschfeldt var blevet udnævnt som midlertidigt ansat ved Miljøagenturet i lønklasse A4, var han fortsat — i overensstemmelse med bestemmelserne om udstationering (
13
) — indplaceret i lønklasse A5 ved Kommissionen (
14
). Hans overflytning til en stilling i lønklasse A5/A4 i Miljøagenturet medførte derfor ikke nødvendigvis, at han blev ansat i en højere lønklasse end den, han var ansat i ved Kommissionen (
15
).
21.
Af disse grunde fandt Retten, at Miljøagenturet i det hele måtte frifindes.
Appellen
22.
I appellen har appellanten nedlagt følgende påstande:
—
Den appellerede dom ophæves.
—
Den første anfægtede afgørelse annulleres.
—
Den anden anfægtede afgørelse af 13. december 1999 annulleres, for så vidt som appellanten herved indplaceres i lønklasse AS, tredje løntrin, med virkning fra den 1. november 1999.
—
Miljøagenturet tilpligtes at betale sagens omkostninger.
23.
Miljøagenturet har nedlagt følgende påstande:
—
Appellen afvises, for så vidt som appellanten herved har anmodet om en efterprøvelse af faktiske omstændigheder. I øvrigt forkastes appellen.
—
Subsidiært, såfremt Domstolen måtte ophæve den appellerede dom, hjemvises sagen til Retten.
—
Appellanten tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Den første anfægtede afgørelse
— Formaliteten
24.
Appellanten har gjort gældende, at Retten gjorde sig skyldig i en urigtig retsanvendelse, da den — i præmis 27 i den appellerede dom — fastslog, han ikke havde søgsmålsinteresse i forhold til annullationen af den første anfægtede afgørelse. Han har gjort gældende, at hvis han havde bestået den ved denne afgørelse annullerede udvælgelsesprøve, ville ansættelsesmyndigheden have været forpligtet til at fastansætte ham i den stilling og den lønklasse, han havde som midlertidigt ansat (lønklasse A4). Ansættelsesmyndigheden ville under alle omstændigheder i medfør af vedtægtens artikel 31, stk. 2, have været forpligtet til at undersøge muligheden af at forfremme ham (
16
).
25.
I henhold til Miljøagenturet har Retten ikke gjort sig skyldig i nogen urigtig retsanvendelse. Miljøagenturet har påpeget, at en persons søgsmålsinteresse i henhold til fast retspraksis skal vurderes på søgsmålstidspunktet (
17
). Imidlertid var appellanten allerede blevet udnævnt i den pågældende stilling på det tidspunkt, nærværende appelsag blev indbragt. Eftersom udvælgelsesprøven drejede sig om en stilling i lønklasse A5/A4, ville den, der var blevet ansat på grundlag af udvælgelsesprøven, ydermere ikke nødvendigvis være blevet ansat i lønklasse A4.
26.
Som Miljøagenturet har påpeget, er det klart, at de i præmis 27 i den appellerede dom anførte bemærkninger om, at Peter Hirschfeldt ikke havde nogen retlig interesse i at få den første anfægtede afgørelse annulleret, var obiter dictum. Dette finder bekræftelse i dommens ordlyd (»endvidere og under alle omstændigheder«) og i, at Retten fastslog, at påstanden ikke kunne tages til følge, men ikke, at den ikke kunne antages til realitetsbehandling. I nærværende sag er det derfor ikke nødvendigt for Domstolen at tage stilling til, hvorvidt Rettens stillingtagen til spørgsmålet om retlig interesse beror på en urigtig retsanvendelse.
27.
Jeg vil imidlertid vove den påstand, at den appellerede dom bygger på en unødig streng fortolkning af begrebet retlig interesse. Det forhold, at appellanten ikke nødvendigvis ville være blevet indplaceret i lønklasse A4, hvis han havde bestået den annullerede udvælgelsesprøve, fratager ham ikke efter min mening en retlig interesse i at få denne annullation erklæret ugyldig. Det fremgår af oplysninger i sagen om appellantens kvalifikationer og erhvervserfaring, og om Miljøagenturets særlige behov, at han ville have haft gode chancer for at blive indplaceret i lønklasse A4. Under disse omstændigheder ville det efter min opfattelse være urimeligt at afskære ham prøvelsesadgang ved Retten på baggrund af manglende interesse.
— Realiteten
28.
Appellanten har gjort gældende, at Retten gjorde sig skyldig i en urigtig retsanvendelse, da den lagde til grund, at Kommissionens skrivelse af 22. september 1999, hvori den udtrykte sin tvivl om lovligheden og hensigtsmæssigheden af udvælgelsesprøve EEA/99/1, ikke kunne sidestilles med en »interinstitutionel aftale« og ikke behæftede den måde, hvorpå ansættelsesmyndigheden havde udøvet sit skøn i medfør af vedtægtens artikel 27, stk. 1, med en mangel.
29.
Han har gjort gældende, at selv om ansættelsesmyndigheden råder over et vidt skøn om, hvorvidt man skal gennemføre en ansættelsesprocedure, skal dette skøn udøves ud fra hensynet til tjenestens interesse. Under henvisning til Jiménez-Beltráns skrivelse af 27. september 1999 (
18
) har appellanten imidlertid gjort gældende, at den første anfægtede afgørelse kun blev truffet for at imødegå Kommissionens udtrykkelige trussel om »definitivt at give afkald på at anvende overflytninger til [Miljøagenturet] i fremtiden«. Ansættelsesmyndigheden udøvede derfor ikke noget skøn, og den handlede heller ikke ud fra hensynet til tjenestens interesse som påkrævet i vedtægtens artikel 27, stk. 1. Han har ydermere fastholdt, at det ikke med føje kan gøres gældende, at udvælgelsesprøven var tilrettelagt med det ene formål at udpege ham til den ledige stilling, eftersom alle tjenestemænd i Fællesskabet, der opfyldte betingelserne i meddelelsen om udvælgelsesprøven, ville have haft adgang til udvælgelsesprøven på de i meddelelsen fastsatte betingelser.
30.
Miljøagenturet har bestridt dette anbringende.
31.
Miljøagenturet har for det første gjort gældende, at appellantens anbringende må afvises, idet det vedrører den appellerede doms fastlæggelse af sagens faktiske omstændigheder. Efter Miljøagenturets opfattelse er spørgsmålet om, hvorvidt den i Kommissionens skrivelse af 22. september 1999 udtrykte tvivl omkring udvælgelsesprøven havde behæftet ansættelsesmyndighedens skønsudøvelse med en mangel, ikke et retsspørgsmål, som i medfør af artikel 225 EF og artikel 51 i EF-statutten for Domstolen er omfattet af Domstolens prøvelsesret.
32.
Ifølge Miljøagenturet kan appellantens anbringende ikke tiltrædes. Miljøagenturet har påpeget, at Retten fastslog, at Miljøagenturet havde besluttet at annullere udvælgelsesprøve EEA/T/99/1, fordi denne udvægelsesprøve — i strid med fast retspraksis (
19
) — udelukkende var blevet gennemført for at afhjælpe manglerne i en bestemt tjenestemands tjenesteretlige stilling, således at han kunne blive ansat i den ledige stilling. Under disse omstændigheder ville det tydeligvis ikke have været i tjenestens interesse at gennemføre en intern udvælgelsesprøve, og Miljøagenturet var derfor berettiget til at annullere den.
33.
Jeg er enig med Miljøagenturet i, at appellantens anbringende må afvises.
34.
Det fremgår af den appellerede dom, at Retten fandt, at Miljøagenturet annullerede udvælgelsesprøve EEA/T/99/1, fordi det i lyset af Domstolens retspraksis vedrørende udvælgelsesprøver, der grundlæggende sigter mod at indsætte en bestemt ansøger i en ledig stilling, var i tvivl om prøvens lovlighed. Denne del af den appellerede dom, der er i overensstemmelse med begrundelsen i den af Miljøagenturets ansættelsesmyndighed trufne afgørelse, hvori den afviste appellantens klage i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2 (
20
), vedrører efter min mening fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder, hvilket ikke er omfattet af Domstolens prøvelsesret.
35.
Jeg når derfor frem til, at appellantens første anbringende bør afvises.
Den anden anfægtede afgørelse
36.
Ifølge appellanten gjorde Retten sig skyldig i en urigtig retsanvendelse, da den fastslog, at den anden anfægtede afgørelse var lovlig, for så vidt som den indplacerede appellanten i lønklasse A5, tredje løntrin, med virkning fra den 1. november 1999. Han støtter hovedsageligt sit anbringende på to argumenter.
37.
For det første har han gjort gældende, at Retten gjorde sig skyldig i urigtig retsanvendelse, da den fastslog, at en forfremmelse af en tjenestemand i medfør af vedtægtens artikel 8, stk. 3, kun er mulig, når overflytningen af tjenestemanden nødvendigvis medfører ansættelse i en højere lønklasse, og at denne betingelse ikke var opfyldt i hans tilfælde. Efter hans opfattelse kan den anden anfægtede afgørelse ikke opfattes som en afgørelse om at overflytte ham fra Kommissionen til en ledig stilling i lønklasse A5/A4 ved Miljøagenturet, men som en afgørelse om at ansætte ham i en stilling i Miljøagenturet, som han havde beklædt som midlertidigt ansat i lønklasse A4.1 den henseende har han påpeget, at det var i kraft af hans midlertidige ansættelse ved Miljøagenturet i lønklasse A4, at han ansøgte om overflytning, og han har gjort gældende, at det følger af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, at en tjenestemand, der overflyttes efter at have gjort midlertidig tjeneste (og på egen anmodning), skal indplaceres i samme stilling og lønklasse, som han beklædte ved institutionen, hvor han gjorde midlertidig tjeneste som midlertidigt ansat. Denne fortolkning finder ifølge appellanten støtte i ordlyden af vedtægtens artikel 8, stk. 3, der henviser til »ansættelse« af tjenestemænd, der overflyttes på deres egen anmodning.
38.
For det andet har appellanten gjort gældende, at Retten gjorde sig skyldig i en urigtig retsanvendelse, da den (indirekte) afviste hans anbringende om, at vedtægtens artikel 8, stk. 2, var blevet tilsidesat. Efter hans opfattelse følger det af denne bestemmelse, hvorefter en tjenestemand, der er blevet overflyttet, skal anses for at have tilbagelagt sin samlede ansættelse i Fællesskaberne ved den institution, hvortil han er blevet overflyttet, at Miljøagenturets ansættelsesmyndighed ved godkendelsen af hans overflytning var forpligtet til at undersøge, om hans karriere var blevet genoprettet tilbørligt, og i denne sammenhæng overveje muligheden af at forfremme ham. I denne forbindelse har han henvist til en skrivelse af 26. april 1999, hvori Miljøagenturets direktør opfordrede ham til at søge om overflytning, og hvori direktøren anførte, at »Deres nuværende stilling og løntrin A4 vil blive bekræftet, og Deres samlede ansættelse ved Miljøagenturet vil blive anerkendt«. Ved at undlade at undersøge, om Miljøagenturet rent faktisk havde genoprettet hans karriere tilbørligt (og undersøgt muligheden for forfremmelse) og ved at undlade at behandle hans anbringende i den henseende, gjorde Retten sig skyldig i en urigtig retsanvendelse, og dommen er behæftet med en manglende begrundelse på det punkt.
39.
Miljøagenturet har bestridt begge disse argumenter.
40.
Miljøagenturet har for det første gjort gældende, at en tjenestemands stilling og lønklasse i forbindelse med, at han gør midlertidig tjeneste, ikke har nogen relevans i forhold til vedtægtens artikel 8. Denne bestemmelse indebærer ikke en ret for en tjenestemand til at blive indplaceret i den samme stilling og lønklasse, hvori han var indplaceret som midlertidigt ansat under sin midlertidige tjeneste. Tværtimod fremgår det af ordlyden af vedtægtens artikel 8, stk. 3, der henviser til den»lønklasse [...] [den overflyttede tjenestemand] havde i den oprindelige institution«, at en tjenestemand, der overflyttes, normalt forbliver i den lønklasse, hvori han på tidspunktet for overflytningen var indplaceret ved den institution, hvorfra han overflyttes. Muligheden for ansættelse i en højere lønklasse, som omtalt i vedtægtens artikel 8, foreligger kun, som Retten udtalte i den appellerede dom, gennem en fravigelse fra den normale situation, når afgørelsen om overflytning nødvendigvis indebærer ansættelse i en højere lønklasse end den, tjenestemanden var indplaceret i ved den institution, hvorfra han er overflyttet. I så fald må overflytningen betragtes som en forfremmelse og er derfor i medfør af vedtægtens artikel 8, stk. 3, underlagt de i vedtægtens artikel 45 fastsatte betingelser (
21
).
41.
Imidlertid ansøgte appellanten om en overflytning fra en stilling som tjenestemand ved Kommissionen i lønklasse A5 til en stilling ved Miljøagenturet i lønklasse A5/A4, og overflytningen nødvendiggjorde derfor ikke, at han blev ansat i en højere lønklasse. Retten gjorde sig således ikke skyldig i nogen urigtig retsanvendelse, da den afviste hans anbringende om, at han havde en ret til at blive ansat i den stilling ved Miljøagenturet, som han som midlertidigt ansat havde beklædt i lønklasse A4.
42.
Miljøagenturet har også tilbagevist appellantens anbringende, der bygger på vedtægtens artikel 8, stk. 2, om, at Retten burde have kontrolleret, om Miljøagenturets ansættelsesmyndighed havde undersøgt muligheden for forfremmelse i forbindelse med overflytningen. Selv om det følger af denne bestemmelse, at Miljøagenturets ansættelsesmyndighed i forbindelse med forfremmelse i årene, der følger efter hans overflytning, skal anse hans samlede ansættelse i Fællesskaberne for at være tilbagelagt i Miljøagenturet, forpligter denne bestemmelse ikke ansættelsesmyndigheden til på overflytningstidspunktet at foretage en separat undersøgelse af appellantens særlige situation med henblik på at forfremme ham. Hvad angår appellanten har Miljøagenturet handlet i overensstemmelse med sine forpligtelser i henhold til vedtægtens artikel 8, stk. 2, eftersom det i forbindelse med forfremmelserne for år 2000 hattaget appellantens situation i betragtning og tilføjet hans navn på listen over tjenestemænd, der kan forfremmes.
43.
Ifølge Miljøagenturet følger det heraf, at Retten ikke gjorde sig skyldig i nogen urigtig retsanvendelse, da den forkastede appellantens anbringende om, at Miljøagenturet skulle have undersøgt muligheden for at forfremme ham, og at Retten har taget passende stilling til hans anbringender.
44.
Uanset at jeg ikke er fuldkommen enig i Rettens fortolkning af vedtægtens artikel 8, stk. 3, som støttes af Miljøagenturet, ville den lidt anderledes tilgang, jeg vil foreslå, ikke har ført til et andet resultat i den appellerede dom.
45.
Artikel 8, stk. 3 henviser til situationer, hvor en overflytning »medfører« (»involves«, »emporte«, »umfaßt«, »gepaard gaat met«, »comporta«, »implicase«) ansættelse i en højere lønklasse. Som appellanten har understreget, synes denne formulering ikke at være begrænset til situationer, hvor overflytningen »nødvendigvis« medfører ansættelse i en højere lønklasse. Ordlyden af stk. 3 må imidlertid fortolkes inden for rammerne af artikel 8 som helhed og under hensyntagen til vedtægtens opbygning.
46.
Det er navnlig klart ud fra artikel 8, stk. 2, at ordningen med overflytninger bygger på princippet om kontinuitet i EFtjenestemændenes karriere. På den ene side må en overflyttet tjenestemands rettigheder ikke påvirkes negativt, idet tjenestemanden skal anses for at have tilbragt hele sin karriere ved Fællesskaberne ved den institution, hvortil han er blevet overflyttet. På den anden side indebærer en overflytning normalt ikke, at den omhandlede tjenestemand forfremmes. En tjenestemand, der er blevet overflyttet, forbliver i den lønklasse, han var indplaceret i ved den institution, hvorfra han blev overflyttet (det oprindelige tjenestested). Enhver indplacering i en højere lønklasse er undtagelsen og skal være i overensstemmelse med reglerne om forfremmelse.
47.
Forfremmelse af EF-tjenestemænd finder sted inden for rammerne af en sædvanlig forfremmelsesprocedure i overensstemmelse med de i vedtægten fastsatte detaljerede bestemmelser, der sigter mod at garantere, at alle ansøgere behandles lige gennem en sammenlignende bedømmelse af fortjenesterne. Bestemmelser, der omhandler forfremmelse af tjenestemænd uden for rammerne af denne procedure, skal fortolkes indskrænkende.
48.
Efter min opfattelse kan vedtægtens artikel 8 følgelig ikke fortolkes således, at der er et krav om, at en tjenestemand forfremmes, når han overflyttes, og heller ikke således, at der er et krav om, at muligheden for hans forfremmelse uden for rammerne af den almindelige procedure, der navnlig er foreskrevet i artikel 45, skal undersøges. Artikel 8, stk. 2, garanterer, at en overflyttet tjenestemand ikke i forhold til forfremmelse stilles ringere på grund af sin overflytning, hvorimod stk. 3 alene tillader, at han undtagelsesvis kan forfremmes i denne sammenhæng — uanset om det er som følge af en reel administrativ nødvendighed eller af en anden grund, der eksempelvis er forbundet med organisationen af den pågældende tjenestegren — under forudsætning af, at betingelserne i artikel 45 er opfyldt.
49.
Denne fortolkning af vedtægtens artikel 8, der synes at være i overensstemmelse med fællesskabsinstitutionernes praksis, finder ydermere støtte i hensynet til ligebehandling. Hvis tjenestemænd, der overflyttes efter en periode, hvor de har været udstationeret, enten havde krav på at blive indplaceret i den lønklasse, de havde været indplaceret i under deres midlertidige ansættelse som udstationerede, eller havde krav på at få undersøgt deres særlige omstændigheder med henblik på forfremmelse, ville disse tjenestemænd blive stillet gunstigere i forhold til tjenestemænd, der i stedet for at søge overflytning vælger at blive i den fællesskabsinstitution, hvor de oprindeligt blev ansat. I vedtægtens bestemmelser er der intet, der antyder, at man tilsigtede en sådan forskelsbehandling, og den synes under alle omstændigheder uberettiget.
50.
Endelig kan jeg ikke godtage appellantens anbringende om, at Retten ikke behandlede hans anbringender, der byggede på vedtægtens artikel 8, stk. 2, og at den appellerede dom ikke giver en tilstrækkelig begrundelse.
51.
Selv om Retten ikke udtrykkeligt tog stilling til fortolkningen af vedtægtens artikel 8, stk. 2, tog den tydeligvis stilling til appellantens centrale argument om, at ansættelsesmyndigheden var forpligtet til at »genoprette« en overflyttet tjenestemands karriere og i den forbindelse undersøge muligheden for at forfremme ham. Efter at have fastslået — i den appellerede doms præmis 42 — at der ikke i vedtægtens artikel 8, stk. 3, fandtes nogen støtte for dette anbringende, kom Retten frem til den generelle slutning, at »overflytningen af appellanten ikke har medført en forpligtelse for Miljøagenturet til at undersøge muligheden for at forfremme ham på de i vedtægtens artikel 8 og 45 fastsatte betingelser« (
22
). Efter min opfattelse følger det indirekte — og tilstrækkelig klart — af denne sætning, at Retten indtog det synspunkt, at ordlyden og opbygningen af vedtægtens artikel 8 som helhed (herunder stk. 2) ikke giver støtte for det grundlæggende i appellantens anbringende.
52.
Jeg mener herefter ikke, at appellantens andet anbringende kan tiltrædes.
Forslag til afgørelse
53.
Følgelig er jeg af den opfattelse, at Domstolen bør fastslå følgende:
1)
Appellen forkastes.
2)
Appellanten betaler sagens omkostninger.
(
1
) – Originalsprog: engelsk.
(
2
) – Hirschfeldt mod Miljøagenturet, Sml.Pers. IA, s. 41, og II, s. 157.
(
3
) – Vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de ovrige ansatte som vedtaget ved Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29.2.1968 om vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de ovrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen EF T 1968 I, s. 30, der senere er blevet ændret adskillige gange.
(
4
) – Jf. dom af 24.06.1969, sag 26/68, Fux mod Kommissionen, Sml. 1969, s. 31, org.rcfľ Rec. s. 145, præmis 11, og ar 14.02.1990, sag T-38/89, Hochbaum mod Kommissionen, Sml. II, s. 43, præmis 15.
(
5
) – Dommens pramis 25.
(
6
) – Præmis 26.
(
7
) – Præmis 26.
(
8
) – Tranus 27.
(
9
) – Præmis 38 og 39.
(
10
) – Præmis 40.
(
11
) – Præmis 41.
(
12
) – Præmis 42.
(
13
) – Vedtægtens artikel 37 til 39.
(
14
) – Præmis 45.
(
15
) – Præmis 45.
(
16
) – Appellanten har i den forbindelse henvist til Rettens dom af 5.10.1995, sag T-17/95, Alexopoulou mod Kommissionen, Sml.Pers. IA, s. 227, og II, s. 683.
(
17
) – Miljoagcnttirct har i den forbindelse henvist til Rettens kendelse af 13.12.1996, sag T-128/96, Lebedef mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 629, og II, s. 1679, præmis 19-21.
(
18
) – Som nævnt i punkt 11 ovenfor.
(
19
) – Miljøagenturet har henvist til Domstolens dom af 29.9.1976, sag 105/75, Giuffrida mod Rådet, Sml. s. 1395, og af 23.10.1986, sag 142/85, Schwiering mod Revisionsretten, Sml. s. 3177, hvortil der også henvises i præmis 23 i den appellerede dont.
(
20
) – Afgorelsen blev meddelt appellanten ved skrivelse af 8.3.2000.
(
21
) – Miljoagcnturct har også bemærket, at det er fast retspraksis, at vedtægten ikke hjemler nogen ret til forfremmelse, selv ikke for de tjenestemænd, som opfylder samtlige betingelser for at kunne forfremmes, jf. eksempelvis Rettens dom af 9.2.1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml.Pers. IA, s. 23, og II, s. 83, præmis 50.
(
22
) – Præmis 43 i den appellerede dom.