61985CC0043_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Denne sag synes at vaere den foerste for Domstolen angaaende anvendelse af EOEF-Traktatens konkurrenceregler paa messer og udstillinger .
Associazione nazionale commercianti internationali dentali e sanitari ( Ancides ) har i medfoer af Traktatens artikel 173 nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning 84/588 ( EFT 1984 L*322, s.*10 ) om forlaengelse indtil den 31 . december 1993 af en fritagelse i henhold til artikel 85, stk . 3, der oprindeligt, nemlig i 1975, blev meddelt Unione nazionale industrie dentarie italiane ( UNIDI ) med hensyn til denne sammenslutnings regler om en med regelmaessige mellemrum organiseret udstilling, benaevnt "Expo Dental ".
Ancides blev oprettet i 1958 og er en italiensk sammenslutning af importoerer, grossister og forhandlere af dentaludstyr, hvoraf stoerstedelen, om ikke det hele, fremstilles uden for Italien; UNIDI er en italiensk sammenslutning, der omfatter stort set alle italienske producenter af dentaludstyr . "Dentaludstyr" betyder i den foreliggende sag udstyr, som anvendes af tandlaeger, og ikke f.eks . tandboerster og tandpasta .
De relevante faktiske omstaendigheder kan sammenfattes relativt kort . Siden 1969 har UNIDI afholdt Expo Dental-udstillinger i flere italienske byer . I 1973 anmeldte UNIDI sine regler om deltagelse i Expo Dental til Kommissionen, idet den indgav begaering om negativattest eller om fritagelse i henhold til artikel 85, stk . 3 . De naevnte regler indeholdt en begraensning af, hvad der kunne udstilles paa Expo Dental-udstillingerne, hvilken form for virksomhed der ikke maatte udoeves under udstillingerne, ligesom reglerne begraensede udstillernes muligheder for at deltage i andre naermere angivne udstillinger, og endelig hjemlede de udstillingsudvalget ret til at naegte interesserede udstillere adgang til udstillingen .
Efter anmeldelsen til Kommissionen, og inden Kommissionen traf sin beslutning, blev reglerne aendret saaledes, at det forbud mod deltagelse i konkurrerende udstillinger, der oprindelig var totalt, kun skulle vaere gaeldende i halvdelen af tidsrummet mellem to paa hinanden foelgende Expo Dental-udstillinger ( de afholdtes paa det tidspunkt ca . hver attende maaned ).
Ifoelge det oplyste modtog Kommissionen ingen spontane bemaerkninger fra interesserede tredjemaend med hensyn til anmeldelsen i 1973 ( sidste punktum af afsnit I5 i 1975-beslutningen ). Forholdet synes imidlertid ogsaa at vaere det, at Kommissionens tjenestemaend ad uofficielle kanaler indhentede Ancides' synspunkter, som var positive i forhold til UNIDI, idet Ancides paa det paagaeldende tidspunkt havde et snaevert samarbejde med UNIDI med hensyn til forberedelsen af Expo Dental-udstillingerne, om end de to sammenslutninger er enige om, at UNIDI i sidste instans stod for udstillingerne .
I juli 1975 offentliggjorde Kommissionen en beslutning (( herefter benaevnt "1975-beslutningen" ( EFT 1975 L*228, s.*14 )*)). Ifoelge Kommissionen ville reglerne bringe den frie handel inden for Faellesskabet i fare paa en maade, der kunne skade gennemfoerelsen af et enhedsmarked mellem medlemsstaterne . Den imoedekom ikke begaeringen om negativattest, men indroemmede fritagelse for Expo Dental-reglerne indtil den 31 . december 1983 . I beslutningens artikel 2 hed det, at UNIDI straks skulle give Kommissionen meddelelse om ethvert afslag paa adgang til en Expo Dental-udstilling .
Siden da blev forholdet mellem Ancides og UNIDI spaendt, og flere forsoeg paa at naa til enighed var forgaeves . Ud fra de for Domstolen foreliggende oplysninger synes Ancides at vaere blevet staerkere, idet indfoerslen af udenlandsk dentaludstyr til Italien er steget, hvorimod UNIDI i hoejere grad har varetaget italienske producenters interesser . Navnlig var UNIDI ansvarlig for gennemfoerelsen af en reklamekampagne under mottoet "sorridi italiano" ( smil, italiener ) for italienske producenter . Dette synes at have vaeret en omstaendighed, der foranledigede Ancides til at bryde med UNIDI efter 1983 Expo Dental-udstillingen, og koncentrere sig om at afholde egne udstillinger .
Dette er baggrunden for, at Ancides i 1984, da UNIDI anmodede om fornyelse af 1975-beslutningen, og Kommissionen i Tidende offentliggjorde en meddelelse ( EFT 1984 C*130, s.*3 ) i henhold til artikel 19, stk . 3, i forordning nr . 17/62 ( EFT 1959-1962, s.*81 ), svarede Kommissionen, at fritagelsen ikke burde forlaenges, og gav en udfoerlig begrundelse herfor . Kommissionen anmodede om UNIDI' s synspunkter vedroerende Ancides' indsigelser; Kommissionen fandt synspunkterne overbevisende og udstedte den anfaegtede beslutning om forlaengelse af fritagelsen .
Der er to afgoerende forskelle mellem de regler, der anmeldtes i 1973, og dem, Kommissionen fritog i 1984 . For det foerste afholdes Expo Dental-udstillingerne nu hvert aar mod tidligere hver attende maaned . Den periode forud for Expo Dental-udstillinger, hvor udstillere ikke maa deltage i konkurrerende udstillinger, er tilsvarende sat ned fra ni maaneder til seks, dvs . halvdelen af tidsrummet mellem udstillingerne . For det andet kan udstillere, der naegtes adgang til eller udelukkes fra Expo Dental-udstillinger, indbringe saadanne beslutninger for et voldgiftsudvalg . Denne appelordning blev indfoert paa Kommissionens forlangende ( afsnittene 4 og 6 i den anfaegtede beslutning ).
Til stoette for paastanden om annullation af beslutningen har Ancides gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har overholdt Ancides' ret til at blive hoert, jfr . artikel 19 i forordning nr . 17/62 og artiklerne 1, 5 og 7 i forordning nr . 99/63 ( EFT 1963-1964, s . 42 ), og at den har anvendt Traktatens artikler 85 og 86 fejlagtigt . Ancides har i den forbindelse naermere anfoert, at Kommissionen ikke har vurderet betydningen af begge nyskabelserne i de nye Expo Dental-regler korrekt .
Kommissionen er enig i, at sagen kan tages under realitetspaakendelse, for saa vidt den vedroerer Ancides' rettigheder som sammenslutning betragtet, men har - efter min opfattelse med rette - og som Ancides selv har accepteret, anfoert, at Ancides ikke kan nedlaegge paastande, som kun vedroerer dens enkelte medlemmer .
For saa vidt angaar Kommissionens behandling af sagen, har Ancides gjort gaeldende, at den ikke foretog en tilstraekkelig grundig vurdering af de nye omstaendigheder, som den burde vaere blevet opmaerksom paa i kraft af Ancides' svar paa Kommissionens meddelelse i henhold til artikel 19, og at den navnlig ikke gav Ancides eller sammenslutningens medlemmer lejlighed til at udtale sig . Ancides har paaberaabt sig foelgende praemis i dommen i de forenede sager 100-103/80, Musique diffusion française ( Sml . 1983, s.*1825 ) ( Pioneer-sagen ):
"Som Domstolen har fastslaaet i dommen af 13 . februar 1979 ( Hoffmann-La Roche, sag 85/76, Sml . s.*461 ), gennemfoerer disse bestemmelser", dvs . artikel 19, stk . 1 og 2, i forordning nr . 17/62 og artikel 4 i forordning nr . 99/63, "det grundlaeggende princip i faellesskabsretten, at der skal inderoemmes ret til kontradiktion i enhver - ogsaa administrativ - procedure, hvilket blandt andet indebaerer, at den paagaeldende virksomhed under den administrative procedure gives lejlighed til at tage stilling dels til, om de fremfoerte faktiske forhold og andre omstaendigheder faktisk foreligger og hvilken betydning, de da har, dels til de dokumenter, som Kommissionen paaberaaber sig til stoette for, at der foreligger en overtraedelse af Traktaten ."
Denne praemis fra Pioneer-sagen er imidlertid klart ikke umiddelbart relevant, idet den vedroerer retsstillingen for en virksomhed, over for hvilken Kommissionen paataenker at traeffe en negativ beslutning .
Artikel 19 i forordning nr . 17/62 har foelgende ordlyd :
"Udtalelser fra interesserede parter og tredjemand
1 . Forinden der traeffes beslutning i henhold til artiklerne 2, 3, 6, 7, 8, 15 og 16, skal Kommissionen give de deltagende virksomheder og sammenslutninger af virksomheder lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter .
2 . I den udstraekning, Kommissionen eller medlemsstaternes kompetente myndigheder anser det for paakraevet, kan der ogsaa indhentes udtalelser fra andre fysiske eller juridiske personer . I tilfaelde af, at fysiske eller juridiske personer fremsaetter anmodning om at maatte udtale sig i sagen, skal en saadan anmodning imoedekommes, hvis de paagaeldende godtgoer at have tilstraekkelig interesse heri .
3 . Naar Kommissionen paataenker at udstede en negativattest i henhold til artikel 2 eller at traeffe en beslutning i henhold til Traktatens artikel 85, stk . 3, offentliggoer den begaeringens eller anmeldelsens indhold i hovedtraek tillige med en opfordring til enhver interesseret tredjemand om at fremkomme med bemaerkninger hertil inden en bestemt frist, der fastsaettes til mindst en maaned . Ved offentliggoerelsen skal der tages hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i beskyttelse af forretningshemmeligheder ."
Forordning nr . 99/63, der er den kommissionsforordning, der vedroerer de i artikel 19 i forordning nr . 17/62 omhandlede udtalelser, bestemmer foelgende :
"Artikel 4
Kommissionen kan i sine beslutninger mod virksomheder og sammenslutninger af virksomheder kun tage saadanne klagepunkter i betragtning, om hvilke disse har haft lejlighed til at udtale sig .
Artikel 5
Saafremt fysiske eller juridiske personer i henhold til artikel 19, stk . 2, i forordning nr . 17/62 fremsaetter begaering om at maatte udtale sig og godtgoer at have tilstraekkelig interesse deri, skal Kommissionen give dem lejlighed til at udtale sig skriftligt inden for en af Kommissionen fastsat frist .
Artikel 7
1 . Kommissionen skal give personer, der i deres skriftlige bemaerkninger har begaeret dette, lejlighed til at afgive mundtlig forklaring, saafremt de paagaeldende godtgoer at have tilstraekkelig interesse deri, eller hvis Kommissionen agter at paalaegge dem en boede eller tvangsboede .
2 . Kommissionen kan i oevrigt give enhver anden person lejlighed til mundtligt at fremfoere sine synspunkter ."
Kommissionen har heroverfor i det vaesentlige anfoert, at den opfyldte det i artikel 19, stk . 3, angivne krav om, at den skulle offentliggoere en meddelelse med angivelse af grundene til, at den paataenkte at meddele fritagelse, og at den tog Ancides' bemaerkninger i betragtning, selv om de efter Kommissionens opfattelse blev imoedegaaet af UNIDI og derfor ikke paavirkede resultatet . Ancides anmodede ikke om at maatte udtale sig og havde under alle omstaendigheder ikke et retligt krav paa at udtale sig . Baade i artikel 19 i forordning nr . 17/62 og i artikel 7 i forordning nr . 99/63 sondres der mellem de virksomheder, hvis aftaler eller adfaerd Kommissionen behandler, og andre interesserede parter . Kun foerstnaevnte gruppe af virksomheder har ret til at blive hoert . Kommissionen har et skoen med hensyn til, om den vil hoere sidstnaevnte gruppe . Ancides fik lejlighed til at fremfoere sine synspunkter og gjorde det ogsaa . Ifoelge Kommissionen er derfor hverken de naevnte eller andre artikler i forordning nr . 99/63 tilsidesat .
Selv om intet i sagen peger i retning af, om Kommissionen omhyggeligt har undersoegt Ancides' bemaerkninger, har Ancides efter min opfattelse ikke godtgjort, at Kommissionen har tilsidesat ovennaevnte bestemmelser . Kommissionen offentliggjorde den foreskrevne meddelelse, modtog og vurderede de skriftlige bemaerkninger, og blev ikke anmodet om, og fandt det heller ikke selv paakraevet, at der blev afgivet mundtlige forklaringer .
Med hensyn til sagens realitet er kernen i Ancides' soegsmaal, at Kommissionens fritagelse giver UNIDI en kunstigt skabt fordel paa vedkommende marked ( markedet for udstillinger af dentaludstyr og ikke markedet for dentaludstyr som saadan ), svarende til en dominerende stilling . UNIDI fortolker selv fritagelsen som et "mandat", saaledes som det fremgaar af kopier af reklamemateriale, der er vedlagt som bilag til Ancides' staevning . Ancides har anfoert, at alle virksomheder inden for den dentaludstyrsbranchen er tvunget til at deltage i UNIDI' s Expo Dental-udstillinger . Som Kommissionen har paapeget, er Ancides' synspunkter ikke helt logiske . Samtidig med, at Ancides har fremfoert, at Kommissionen burde have tillagt uoverensstemmelsen mellem UNIDI og Ancides betydning, har Ancides gjort opmaerksom paa, at den takket vaere sin position paa markedet nu kan afholde konkurrerende udstillinger, hvilket i nogen grad svaekker argumentet om, at den og dens medlemmer umuligt kan klare sig uden at deltage i Expo Dental-udstillinger, og at UNIDI derfor indtager en dominerende stilling . Ancides har selv indroemmet, at et stort antal af Ancides' medlemmer ikke deltog i Expo Dental 1984, idet de foretrak at deltage i en udstilling afholdt af Ancides i anledning af sammenslutningens 25 aars jubilaeum .
Paa den anden side maa fritagelsen formentlig antages at give UNIDI en staerkere position, end markedskraefterne alene ville have foert til . UNIDI' s regler har nu en saerlig status, og deltagerne kan meget vel overtales til ikke at undlade at deltage i Expo Dental . Kommissionen har bemaerket, at selv om man antog, at UNIDI i kraft af fritagelsen indtager en dominerende stilling, er dette ikke i sig selv et tilstraekkeligt soegsmaalsgrundlag for Ancides . I henhold til Traktatens artikel 86 er det misbrug af en dominerende stilling, der er forbudt, og ikke den dominerende stilling som saadan . Ancides har ikke anlagt sag mod Kommissionen i henhold til artikel 175, fordi den efter Ancides' opfattelse har undladt at gribe ind over for et paastaaet misbrug af en dominerende stilling, og Ancides har heller ikke indgivet klage til Kommissionen, hvori sammenslutningen har gjort gaeldende, at der foreligger et saadant misbrug . Spoergsmaalet om, hvorvidt der har vaeret tale om misbrug af en dominerende stilling, opstaar for mig at se derfor ikke umiddelbart, selv om det forekommer usandsynligt, at UNIDI har en dominerende stilling, naar henses til oplysningerne om, at Ancides kan afholde en konkurrerende udstilling i perioden umiddelbart forud for en Expo Dental-udstilling, og om, at sammenslutningens medlemmer har en staerk position paa det italienske marked .
Spoergsmaalet er herefter, om Ancides' argumenter med hensyn til Kommissionens vurdering af konkurrenceforholdene paa det relevante marked, og de slutninger, den drog paa grundlag af vurderingen, har frembragt, at der foreligger en saadan aabenbar fejl, fejlagtig anvendelse eller forkert raesonnement fra Kommissionens side, at beslutningen skal annulleres .
Ancides har fremfoert tre principale argumenter .
Det foerste vedroerer intervallet mellem Expo Dental-udstillingerne . Ancides har i den forbindelse anfoert, at én ting er, at det er forbudt at deltage i lignende udstillinger i ni maaneder forud for en Expo Dental-udstilling, naar den holdes hver attende maaned; situationen er en ganske anden, naar forbudet straekker sig over seks maaneder, hvis Expo Dental-udstillingen afholdes hvert aar, navnlig naar den skal holdes hvert aar i juni maaned i Milano . Hvis udstillingen afholdes i samme maaned hvert aar, vil forbudet naturligvis have virkning i de samme maaneder hvert aar, hvilket ikke er tilfaeldet, hvis udstillingen afholdes hver attende maaned . Kommissionen har heroverfor bemaerket, at det ikke i henhold til Expo Dental-bestemmelserne kraevedes, at udstillingen altid blev afholdt i juni; der var heller ingen bestemmelse om, at udstillingen fremover altid skulle afholdes i Milano, men kun en efterfoelgende erklaering fra medlemmerne om, at de var positivt indstillet over for et forslag om, at Milano skulle vaere udstillingens hjemsted . Under den mundtlige forhandling blev det dog oplyst, at Expo Dental 1986 blev afholdt i slutningen af september i Genova . Ancides har derfor tillagt dette anbringende mindre vaegt . Det spoergsmaal staar dog tilbage, om et forbud paa seks maaneder ud af tolv i modsaetning til et forbud paa ni maaneder ud af atten maa antages at vaere saa groft eller uretfaerdigt, at Kommissionens beslutning ikke kan opretholdes .
I den anfaegtede beslutning hedder det i betragtning ti, at :
"Betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk . 3, af de i (( den oprindelige )) beslutning naevnte grunde stadig er opfyldt . Expo Dental-reglerne medfoerer nemlig en koncentration af arrangementerne i Italien og goer det saaledes muligt ... at samle naesten alle de produkter inden for tandlaegesektoren, der findes paa det italienske marked, paa ét sted *...."
De begrundelser, der i 1975-beslutningen blev givet paa det punkt, var foelgende .
Koncentrationen af udstillinger "fremmer *... afsaetning af de paagaeldende varer, ved i ni ud af atten maaneder at formindske de udgifter, der afholdes af udstillerne, og dermed salgsprisen for deres produkter, samtidig med at fabrikanterne og deres forhandlere de ni oevrige maaneder har lejlighed til at udstille disse produkter ud fra den enkeltes saerlige interesser" ( III, stk . 2, litra b ));
"...fabrikanterne og forhandlerne af tandlaegeartikler er i en rimelig periode fritaget for enhver byrde med at deltage i andre udstillinger og er saaledes i stand til at kunne koncentrere deres anstrengelser om Expo Dental *..." ( III, stk . 4 );
"...for saa vidt angaar arrangoererne af andre udstillinger end Expo Dental, har disse mulighed for i ni maaneder ud af atten at afholde arrangementer, som alle interesserede frit kan deltage i, og de kan eventuelt i de andre maaneder regne med deltagelse fra visse fabrikanter, der ikke oensker at praesentere deres produkter paa Expo Dental ... For saa vidt angaar konkurrencen mellem fabrikanter og forhandlere af tandlaegeartikler er deltagelse i 'sektorielle' udstillinger blot et middel til markedsfoering blandt mange andre *... Det forhold, at de i ni maaneder ud af atten er tvunget til at foretage et valg i denne forbindelse, medfoerer derfor ikke at konkurrencen mellem dem ophaeves ."
( III, stk . 5 ).
Selv om jeg oprindelig mente, at det maatte tillaegges nogen vaegt, naar Ancides gjorde gaeldende, at udstillingen skulle afholdes i juni hvert aar, og sommerferieperioden i Italien er saa lang, at UNIDI' s konkurrenter i praksis kun ville have tre maaneder, hvor de kunne afvikle deres egen udstilling, bevirker oplysningen om, at Expo Dental-udstillinger paa ingen maade altid skal finde sted i juni og altid i Milano, at Ancides ikke har godtgjort, at Kommissionen ikke med rette kunne anvende det raesonnement, den havde givet i 1975-beslutningen, vedroerende intervallet mellem Expo Dental-udstillingerne, som, selv om det blev sat ned fra ni maaneder til seks maaneder, under alle omstaendigheder forholdsmaessigt er det samme, hvis Expo Dental-udstillinger afholdes hver tolvte i stedet for hver attende maaned .
Ancides' andet anbringende vedroerer det voldgiftsudvalg, som udstillere, der udelukkes eller naegtes adgang, kan indbringe en beslutning for . Ifoelge Ancides har voldgiftsudvalget minimal betydning, men dets form snarere end dets sandsynlige funktion har forledt Kommissionen til ikke at undersoege, hvorvidt de haevdede konkurrencefremmende virkninger af UNIDI-reglerne virkelig bestaar .
Under den mundtlige forhandling fremlagde Ancides dokumenter vedroerende forsoeget paa at udelukke Ancides fra 1985 - og 1986-Expo Dental-udstillingerne og et af medlemmerne fra 1986-Expo Dental-udstillingen og den efterfoelgende tvist mellem det paagaeldende selskab og UNIDI . Ifoelge det oplyste traf UNIDI beslutning saa sent, at der ikke var tid til at indkalde voldgiftsudvalget eller til, at der ved italienske domstole kunne anlaegges sag med paastand om foreloebige forholdsregler, formentlig i henhold til artikel 700 i den italienske lov om civil retspleje . Domstolen gav Ancides tilladelse til at fremlaegge de naevnte dokumenter og indvilligede i at vurdere dem de bene esse . Kommissionen gjorde ikke indsigelse herimod, men anfoerte, at de var uden vaerdi ved afgoerelsen af, om den anfaegtede beslutning var behaeftet med en mangel i den forstand, at omstaendighederne ikke blev vurderet som de faktisk var, da der blev truffet afgoerelse om fritagelse .
De naevnte dokumenter er maaske en utilfredsstillende maade at behandle Ancides' paastande paa . For mig at se viser de imidlertid ikke, at Kommissionen i 1984 burde have gjort sig klart, at voldgiftsudvalget ( som Kommissionen selv havde foreslaaet oprettet ) blot ville vaere, eller i praksis er, en facade . Paa det tidspunkt ansaa Kommissionen med rette indfoerelsen af en ret til at appellere en beslutning om udelukkelse til et voldgiftsudvalg som en klar forbedring af UNIDI-reglerne .
For saa vidt angaar det tredje argument - hvorefter vilkaarene med hensyn til udstillinger af dentaludstyr har aendret sig saa meget mellem 1975 og 1984, at det tidligere raesonnement, der ved en henvisning er viderefoert i den anfaegtede beslutning, ikke laengere er holdbart - staar Ancides, som Kommissionen har naevnt, i den samme form for dilemma, som naar den goer gaeldende, at UNIDI indtager en dominerende stilling . Af Ancides' bemaerkning kan det udledes, at andre salgsfremmende foranstaltninger end store messer har stigende betydning ( som f.eks . "open houses"-arrangementer, der afholdes af fabrikanter, samt udstillinger i forbindelse med specialistkongresser ), og at den praktiske betydning af den fritagelse, der er indroemmet UNIDI-reglerne, er for nedadgaaende . Fabrikanter og forhandlere af dentaludstyr maa afveje : a ) de relative fordele, der er ved, at de har fuld frihed til at udstille hvordan, naar og hvor, de vil uden for Expo Dental-udstillingerne, over for b ) den begraensede frihed, der ligger i at de kan udstille paa Expo Dental-udstillingerne . En af de faktorer, der her spiller ind, vil vaere spoergsmaalet om, hvor attraktive de tilsvarende udstillinger er, som afholdes af Ancides og andre organer, paa baggrund af den seneste videnskabelige og tekniske udvikling inden for dentalsektoren .
Jeg mener ikke, at Ancides til stoette for soegsmaalet kan paaberaabe sig, at UNIDI soeger sine italienske medlemmers interesser fremmet paa bekostning af Ancides' ikke-italienske medlemmer, saa laenge Ancides kan afholde konkurrerende udstillinger . Det staar Ancides frit for at soege sine egne medlemmmers interesser fremmet, selv om bestemmelserne om, at der ikke maa udstilles paa andre messer, faktisk paalaegger denne sammenslutnings medlemmer begraensninger . Heller ikke den omstaendighed, at forholdet mellem Ancides og UNIDI ikke laengere var godt paa det tidspunkt, hvor den anfaegtede beslutning blev udstedt, bevirker, at den bliver behaeftet med en mangel, idet UNIDI ogsaa paa det tidspunkt, hvor 1975-beslutningen blev udstedt, var hovedansvarlig for udstillingerne .
Naar Kommissionen skulle tage stilling til, om fritagelsen skulle forlaenges, maatte den veje kravet om, at konkurrencemulighederne ikke forringes, op mod de begraensninger, der er noedvendige for at sikre, at saa omfattende udstillinger som Expo Dental-udstillinger har succes, med de aabenbare fordele, det giver . Ud fra alle de foreliggende oplysninger har Kommissionen fundet, at de naevnte begraensninger er berettigede som foelge af de fordele, der opnaas ved en stor, koncentreret og periodisk udstilling som den, UNIDI afholder . Efter min opfattelse har Ancides ikke under sagen godtgjort, at Kommissionen har svaevet i en retlig vildfarelse, eller at den vedtog en beslutning, ingen fornuftig instans ville vedtage, naar begraensningerne fandtes rimelige i forhold til de kraevede fordele; medmindre den goer sig skyldig i en retsvildfarelse, eller traeffer en retsstridig eller aabenbart urimelig beslutning, er det principielt Kommissionen, der traeffer afgoerelse, og efter min opfattelse var de foreliggende oplysninger af en saadan karakter, at den kunne traeffe den afgoerelse, den faktisk traf . Desuden kunne Kommissionen med rimelighed tage det forhold, at der var og yderligere blev anvendt andre former for salgsfremmende foranstaltninger, som naevnt i Ancides' skrivelse af 7 . juni 1984 og bekraeftet i UNIDI' s skrivelse af 26 . juli 1984 til Kommissionen, hvori UNIDI soegte at tage til genmaele over for Ancides' kritik, som et tegn paa, at konkurrenceforholdene ikke blev forringet som foelge af Expo Dental-bestemmelsernes saerlige status .
De anbringender, Ancides har fremfoert med hensyn til UNIDI' s tilrettelaeggelse af Expo Dental-udstillingerne, som 1984-beslutningen vedroerer, kan selvfoelgelig fremfoeres over for Kommissionen, som i medfoer af artikel 8, stk . 3, i forordning nr . 17 kan tilbagekalde eller aendre beslutningen eller forbyde bestemte handlinger, saafremt forpligtelsen til at give Kommissionen meddelelse om alle tilfaelde, hvor udstillere udelukkes fra eller naegtes adgang til en udstilling, ikke overholdes, saafremt de omstaendigheder, der er lagt til grund for beslutningen, aendres, eller hvis fritagelsen misbruges .
(*) Oversat fra engelsk .