62023CC0672
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 3. april 2025 (
1
)
Forenede sager C-672/23 og C-673/23
Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain,
GCC Interconnection Authority,
Kuwait Ministry of Electricity and Water,
Oman Electricity Transmission Company SAOC
mod
Prysmian Netherlands BV,
Draka Holding BV,
Prysmian Cavi e Sistemi Srl,
Pirelli & C. SpA,
Prysmian SpA,
The Goldman Sachs Group Inc.,
ABB BV,
ABB Holdings BV,
ABB AB,
ABB Ltd,
Nexans Nederland BV,
Nexans Cabling Solutions BV,
Nexans Participations SA,
Nexans SA,
Nexans France SAS (C-672/23)
og
Smurfit Kappa Europe BV,
Smurfit International BV,
Smurfit Kappa Italia SpA,
DS Smith Italy BV,
DS Smith plc,
DS Smith Packaging Italia SpA,
DS Smith Holding Italia SpA,
Toscana Ondulati SpA
mod
Unilever Europe BV,
Unilever Supply Chain Company AG,
Unilever Italy Holdings Srl (C-673/23)
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Gerechtshof Amsterdam (appeldomstolen i Amsterdam, Nederlandene))
»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde på det civil- og handelsretlige område – retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område – forordning (EU) nr. 1215/2012 – specielle kompetenceregler – artikel 8, nr. 1) – international og stedlig kompetence – flere sagsøgte – snæver forbindelse – artikel 101 TEUF – virksomhedsbegrebet – solidarisk hæftelse – top-down- og down-top-hæftelse – EU-retlig ret til erstatning for kartelskader – årsagsforbindelse – skade, der er opstået uden for EØS«
I. Indledning
1.
I de to kartelretlige erstatningssager i første instans, der ligger til grund for den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse, skulle Rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam, Nederlandene) tage stilling til en række sagsøgte (herefter samlet »de sagsøgte«), der er hjemmehørende i forskellige retskredse og til dels i forskellige stater.
2.
Af disse sagsøgte, hvoraf kun én pr. sag er hjemmehørende i Amsterdam, har nogle af dem deltaget i overtrædelser af det EU-retlige kartelforbud. Ifølge sagsøgeren tilhører de yderligere sagsøgte den samme virksomhed som omhandlet i kartelretten som de sagsøgte, der har overtrådt den nævnte kartelret, og kan derfor holdes solidarisk ansvarlig med de sidstnævnte sagsøgte.
3.
I appelsagen er Gerechtshof Amsterdam (appeldomstolen i Amsterdam, Nederlandene) i tvivl om, hvorvidt Rechtbank (ret i første instans) er både internationalt og stedligt kompetent til at pådømme alle søgsmålene. Det er i denne forbindelse, ligesom i sagen Athenian Brewery og Heineken (
2
), centralt, om søgsmålene er snævert forbundne som omhandlet i artikel 8, nr. 1), i forordning (EU) nr. 1215/2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (herefter »Bruxelles Ia-forordningen«) (
3
), således at alle sagerne kan føres i den retskreds, hvor en af de sagsøgte, den såkaldte ankersagsøgte, er hjemmehørende.
II. Retsforskrifter
4.
Den retlige ramme for de foreliggende sager udgøres af Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), der fastsætter følgende:
»En person, der har bopæl på en medlemsstats område, kan endvidere sagsøges:
1)
såfremt der er flere sagsøgte, ved retten i den retskreds, hvor en af de sagsøgte har bopæl, forudsat at kravene er så snævert forbundne, at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidig for at undgå uforenelige retsafgørelser i tilfælde af, at kravene blev påkendt hver for sig[.]«
III. Faktiske omstændigheder og anmodningen om præjudiciel afgørelse
A.
Sag C-672/23
5.
Sag C-672/23 vedrører fastlæggelsen af de sagsøgtes solidariske hæftelse for en skade, der er forårsaget af en overtrædelse af det EU-retlige kartelforbud i form af et kartel inden for jord- og undervandskabler samt supplerende produkter og tjenesteydelser. Kommissionen fastslog denne overtrædelse i en afgørelse af 2. april 2014 (herefter »Kommissionens afgørelse«) (
4
) for perioden fra den 18. februar 1999 til den 29. januar 2009. Kartellet indgik bl.a. aftaler om priser og fordelte projekter ved en geografisk markedsopdeling både inden for og uden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS).
6.
Kommissionen fastslog, at Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB og Nexans France SAS deltog i kartellet. Kommissionen holdt i sin afgørelse Prysmian SpA, Pirelli & C. SpA, The Goldman Sachs Group Inc., ABB Ltd. og Nexans SA down-top-ansvarlige som (indirekte) moderselskaber til de selskaber, der deltog i kartellet.
7.
Søgsmålet i hovedsagen er imidlertid ikke kun anlagt mod disse selskaber, som er nævnt i Kommissionens afgørelse, men også mod yderligere selskaber, som er opdelt i tre virksomhedskomplekser. Disse komplekser er opbygget omkring Prysmian Cavi e Sistemi Srl, ABB AB og Nexans France SAS. Af de sagsøgte er kun Draka Holding BV, som er et datterselskab af Prysmian Cavi e Sistemi og selv ejer alle aktierne i Prysmian Netherlands BV, hjemmehørende i Amsterdam, Nederlandene. Alle de øvrige sagsøgte selskaber (herefter samlet »Draka m.fl.«) er hjemmehørende andre steder inden for og uden for Nederlandene.
8.
Sagsøgerne i hovedsagen, Electricity & Water Authority of the Government of Bahrain m.fl. (herefter samlet »EWGB m.fl.«), driver højspændingsnet i Golfstaterne.
9.
EWGB m.fl. nedlagde for Rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam) påstand om, at det blev fastslået, at Draka m.fl. hæftede solidarisk over for dem som følge af deres deltagelse i kartellet. De nedlagde endvidere påstand om erstatning, hvis størrelse skal fastslås i en særskilt sag. Ifølge den forelæggende rets oplysninger er der tale om en skade, som er opstået uden for EØS.
10.
Ved den i hovedsagen appellerede dom erklærede Rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam) sig inkompetent til at pådømme søgsmålene mod de sagsøgte, der er hjemmehørende uden for Nederlandenes område. EWGB m.fl. har iværksat appel til prøvelse heraf. De sagsøgte, der er hjemmehørende inden for Nederlandenes område, har ikke anfægtet, at retten i første instans er kompetent. Den forelæggende ret, Gerechtshof Amsterdam (appeldomstolen i Amsterdam), skal derfor i henhold til de nederlandske processuelle bestemmelser lægge til grund, at Rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam) er kompetent med hensyn til alle de sagsøgte, der er hjemmehørende i Nederlandene.
B.
Sag C-673/23
11.
Også sag C-673/23 vedrører fastlæggelsen af, om den sagsøgte i hovedsagen i første instans hæfter solidarisk for en skade, der er blevet gjort gældende på grundlag af to overtrædelser af det EU-retlige kartelforbud. Disse overtrædelser blev konstateret af den italienske konkurrencemyndighed Autorità garante della concorrenza e del mercato (AGCM) i en afgørelse af 17. juli 2019 (herefter »AGCM’s afgørelse«). Der er tale om et kartonpladekartel, som eksisterede fra den 2. februar 2004 til den 30. marts 2017, og et emballagekartel, som eksisterede fra den 7. september 2005 til den 30. marts 2017.
12.
AGCM har fastslået, at Smurfit Kappa Italia SpA og Toscana Ondulati SpA deltog i overtrædelserne. DS Smith Holding Italia SpA blev holdt ansvarlig som indirekte moderselskab.
13.
Søgsmålet i hovedsagen i første instans blev imidlertid ikke kun anlagt mod disse selskaber, som blev nævnt i AGCM’s afgørelse, men også mod yderligere selskaber, som er opdelt i to virksomhedskomplekser. Disse komplekser er på den ene side opbygget omkring Smurfit Kappa Italia SpA og på den anden side omkring Toscana Ondulati SpA. Af disse sagsøgte er kun Smurfit International BV hjemmehørende i Amsterdam, Nederlandene. Alle andre selskaber (herefter samlet »Smurfit m.fl.«) er hjemmehørende andre steder inden for og uden for Nederlandene.
14.
Sagsøgerne i første instans i hovedsagen (herefter samlet »Unilever m.fl.«) købte emballeringsmateriale af deltagerne i kartellet.
15.
Unilever m.fl. nedlagde for Rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam) påstand om, at det blev fastslået, at Smurfit m.fl. hæftede solidarisk over for dem som følge af deres deltagelse i kartellerne. De nedlagde endvidere påstand om erstatning, hvis størrelse skal fastslås i en særskilt efterfølgende sag.
16.
Ved sin dom, som er blevet appelleret i hovedsagen, erklærede Rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam) sig internationalt og stedligt kompetent til at pådømme søgsmålene mod de sagsøgte, der er hjemmehørende uden for Nederlandene. Desuden lagde denne ret til grund, at dens stedlige kompetence med hensyn til de sagsøgte, der er hjemmehørende i Nederlandene, men ikke i Amsterdam, uafhængigt af Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), følger af de nederlandske processuelle bestemmelser og af disse parters fremmøde uden indsigelse. Smurfit m.fl. har iværksat appel til prøvelse heraf ved Gerechtshof Amsterdam (appeldomstolen i Amsterdam).
C.
De præjudicielle spørgsmål
17.
På denne baggrund har Gerechtshof Amsterdam (appeldomstolen i Amsterdam) forelagt Domstolen følgende spørgsmål, som for størstedelens vedkommende er identiske i de to sager (forskellene mellem spørgsmålene i de to sager er angivet nedenfor):
»[1)
a)]
Foreligger der en snæver forbindelse som omhandlet i [Bruxelles Ia-forordningens] artikel 8, nr. 1), mellem
i)
på den ene side et søgsmål mod en hovedsagsøgt, der ikke er adressat for en kartelafgørelse fra Kommissionen ([sag] C-672/23)/en national konkurrencemyndighed ([sag] C-673/23), men som en enhed, hvorom det hævdes, at den hører til en virksomhed i henhold til EU-konkurrenceretten (herefter »virksomhed«), pålægges top-down-hæftelsen ([sag] C-672/23)/down-top-hæftelsen ([sag] C-673/23) for en fastslået overtrædelse af det EU-retlige kartelforbud, og
ii)
på den anden side et søgsmål mod
[A)]
en medsagsøgt, som er adressat for denne afgørelse, og/eller
[B)]
en medsagsøgt, som ikke er adressat for afgørelsen, og hvorom det hævdes, at den pågældende som en retlig enhed hører til en virksomhed, som ved afgørelsen er blevet holdt ansvarlig i offentligt-retlig henseende for overtrædelsen af det EU-retlige kartelforbud?
Gør det i denne forbindelse en forskel
[a)]
om den hovedsagsøgte, der er blevet pålagt top-down-hæftelsen ([sag] C-672/23)/down-top-hæftelsen ([sag] C-673/23), i kartelperioden blot ejede og forvaltede aktier
[b)]
– såfremt [det fjerde spørgsmål, litra a),] besvares bekræftende – om den hovedsagsøgte, der er blevet pålagt top-down-hæftelsen ([sag] C-672/23)/down-top-hæftelsen ([sag] C-673/23), deltog i fremstillingen, distributionen, salget og/eller leveringen af kartelomfattede produkter og/eller i leveringen af kartelomfattede tjenesteydelser
[c)]
([sag] C-673/23) om den hovedsagsøgte er hjemmehørende eller ikke i den medlemsstat, hvor den nationale konkurrencemyndighed (kun) har fastslået en overtrædelse af det EU-retlige kartelforbud på det nationale marked
[c)]
([sag] C-672/23)/d) ([sag] C-673/23) om den medsagsøgte, der er adressat for afgørelsen, i denne afgørelse kvalificeres som
[i)]
en faktisk deltager i kartellet i den forstand, at vedkommende faktisk deltog i den eller de aftaler, der overtrådte konkurrencereglerne, og/eller i den samordnede praksis, eller
[ii)]
en retlig enhed, der hører til den virksomhed, som er blevet holdt ansvarlig i offentligt-retlig henseende for overtrædelsen af det EU-retlige kartelforbud,
[d)]
([sag] C-672/23)/e) ([sag] C-673/23) om den medsagsøgte, der ikke er adressat for afgørelsen, faktisk har fremstillet, distribueret, solgt og/eller leveret kartelomfattede produkter og/eller faktisk har leveret kartelomfattede tjenesteydelser
[e)]
([sag] C-672/23)/f) ([sag] C-673/23) om den hovedsagsøgte og den medsagsøgte hører til den samme virksomhed eller ikke
[f)]
([sag] C-672/23)/g) ([sag] C-673/23) om sagsøgerne direkte eller indirekte har købt produkter af den hovedsagsøgte og/eller direkte eller indirekte har gjort brug af dennes tjenesteydelser?
[b)]
Har det betydning for besvarelsen af [det første spørgsmål, litra a)], om det kan forudses eller ikke, at den pågældende medsagsøgte vil blive sagsøgt ved den ret, der er kompetent med hensyn til den hovedsagsøgte? Er denne forudsigelighed i så fald et separat kriterium ved anvendelsen af [Bruxelles Ia-forordningens] artikel 8, nr. 1)? Foreligger der principielt en sådan forudsigelighed, henset til [Sumal-dommen] af 6. oktober 2021 (C-882/19, EU:C:2021:800)? I hvilket omfang kan det på baggrund af de i [det første spørgsmål, litra a),] nævnte omstændigheder [litra a)-f)] ([sag] C-672/23)/[litra a)-g)] ([sag] C-673/23) i den foreliggende sag forudses, at den medsagsøgte vil blive sagsøgt ved den ret, der er kompetent med hensyn til den hovedsagsøgte?
[2)]
Skal der ved fastlæggelsen af kompetencen også tages hensyn til, om søgsmålet mod den hovedsagsøgte eventuelt vil blive taget til følge? Er det i så fald tilstrækkeligt ved denne bedømmelse, at det ikke på forhånd kan udelukkes, at søgsmålet vil blive taget til følge?
[3)]
([Sag] C-672/23)
Omfatter den EU-retlige ret til erstatning, som enhver har ret til på grund af en konstateret overtrædelse af det EU-retlige kartelforbud, retten til at gøre en skade gældende, som er opstået uden for EØS?
[b)]
[(Sag C-672/23 og sag C-673/23)]
Skal eller kan den i konkurrenceretten anerkendte formodning for, at moderselskaberne (som er blevet pålagt bøder) udøver bestemmende indflydelse på datterselskabernes økonomiske aktivitet (»Akzo-formodningen«), anvendes i (civilretlige) sager om skader som følge af et kartel?
[c)]
([Sag] C-672/23)
Opfylder et mellemholdingselskab, som udelukkende forvalter og ejer aktier, det andet Sumal-kriterium (udøvelse af en økonomisk aktivitet, der har en konkret forbindelse med genstanden for den overtrædelse, som moderselskabet er blevet holdt ansvarlig for)?
[4)
a)]
Kan forskellige sagsøgte med hjemsted i samme medlemsstat i forbindelse med anvendelsen af [Bruxelles Ia-forordningens] artikel 8, nr. 1), være hovedsagsøgte (sammen)?
[b)]
Fastlægger [Bruxelles Ia-forordningens] artikel 8, nr. 1), den stedligt kompetente ret direkte og umiddelbart under tilsidesættelse af national lovgivning?
[c)]
Såfremt [det fjerde spørgsmål, litra a),] besvares benægtende – således at kun én sagsøgt kan være hovedsagsøgt – og [det fjerde spørgsmål, litra b),] besvares bekræftende – således at [Bruxelles Ia-forordningens] artikel 8, nr. 1), fastlægger den stedligt kompetente ret umiddelbart under tilsidesættelse af national lovgivning:
Er der ved anvendelsen af [Bruxelles Ia-forordningens] artikel 8, nr. 1), mulighed for en intern [henvisning] til retten på stedet for den sagsøgtes hjemsted i den samme medlemsstat?«
IV. Retsforhandlingerne for Domstolen
18.
Ved kendelse af 18. januar 2024 har Domstolens præsident besluttet at forene sagerne C-672/23 og C-673/23 med henblik på den skriftlige og mundtlige forhandling samt dommen.
19.
EWGB m.fl., Nexans Nederland, Pirelli & C., ABB, Prysmian Netherlands m.fl. og Prysmian, The Goldman Sachs Group, DS Smith Italy, Unilever Europe, Smurfit Kappa Europe m.fl. samt Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg og den 23. januar 2025 afgivet mundtlige indlæg i sagerne.
V. Retlig bedømmelse
20.
Med det første spørgsmål, som med undtagelse af få detaljer er identiske i de to sager, ønsker den forelæggende ret oplyst, om der under omstændighederne i disse sager foreligger international kompetence i henhold til Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1).
21.
Med det fjerde spørgsmål, som er identisk i de to sager, ønskes det oplyst, om og i givet fald i hvilket omfang Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), også fastsætter regler for den stedlige kompetence.
22.
Det andet og det tredje præjudicielle spørgsmål vedrører i begge sager det spørgsmål, om, og i så fald i hvilket omfang, der ved fastlæggelsen af kompetencen skal tages hensyn til, om søgsmålet mod den ankersagsøgte kan forventes at blive taget til følge.
23.
Ifølge de sagsøgte bør søgsmålene ikke tages til følge. Spørgsmålene om fastlæggelsen af kompetencen har derfor ikke betydning for afgørelsen og bør således slet ikke besvares.
24.
På denne baggrund vil jeg efter en kort redegørelse for den hidtidige retspraksis vedrørende det kartelretlige virksomhedsbegreb og dets kompetenceretlige implikationer, hvoraf besvarelserne af de foreliggende spørgsmål allerede i vidt omfang fremgår (under A), indledningsvis behandle spørgsmålene om, hvorvidt der i forbindelse med prøvelsen af kompetencen skal tages hensyn til, om søgsmålet kan forventes at blive taget til følge (under B), før jeg drøfter spørgsmålene om den internationale (under C) og den stedlige kompetence (under D).
A.
Det kartelretlige virksomhedsbegreb og international kompetence
25.
Begrebet »virksomhed« i artikel 101 TEUF omfatter enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status. Det betegner således en økonomisk enhed, også når denne økonomiske enhed juridisk set udgøres af flere fysiske eller juridiske personer (
5
). Kvalificeringen som »økonomisk enhed« og dermed som »virksomhed« fører til et solidarisk ansvar mellem de enheder, der udgør den økonomiske enhed på det tidspunkt, hvor overtrædelsen begås (
6
).
26.
I denne forbindelse udgør juridisk særskilte personer, der er organiseret i form af en koncern, en og samme virksomhed, hvis de ikke selvstændigt bestemmer deres adfærd på det pågældende marked, men de navnlig under hensyn til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser, der forener dem med et moderselskab, i denne henseende er underlagt virkningerne af denne ledelsesmæssige enheds faktiske udøvelse af en bestemmende indflydelse (
7
).
27.
Såfremt et moderselskab ejer (næsten) 100% af aktiekapitalen i et datterselskab, foreligger der en afkræftelig formodning for, at moderselskabet udøver en bestemmende indflydelse på datterselskabets økonomiske virksomhed (herefter »kontrolformodningen«), således at datterselskabets overtrædelse kan tilregnes moderselskabet og sidstnævnte kan holdes ansvarlig for denne overtrædelse (
8
).
28.
De enheder, der er forpligtet til at yde erstatning for den skade, der er forvoldt ved en aftale eller en praksis, der er forbudt i henhold til artikel 101 TEUF, er de virksomheder som omhandlet i denne bestemmelse, der har deltaget i denne aftale eller praksis (
9
).
29.
Imidlertid gælder den mulighed, som et offer for en konkurrencefordrejende praksis er tillagt, for inden for rammerne af et erstatningssøgsmål at holde et datterselskab snarere end moderselskabet ansvarligt, ikke automatisk over for et hvilket som helst datterselskab af moderselskabet (
10
).
30.
Derimod skal sagsøgeren, for at det kan fastslås, at der foreligger en økonomisk enhed mellem et moderselskab og datterselskabet, ikke kun føre bevis for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse selskaber, men også for den konkrete forbindelse mellem dette datterselskabs økonomiske aktivitet og genstanden for moderselskabets overtrædelse (
11
).
31.
I henhold til Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), kan en person, der har bopæl på en medlemsstats område, såfremt der er flere sagsøgte, også sagsøges ved retten i den retskreds, hvor en af de sagsøgte har bopæl, forudsat at kravene er så »snævert forbundne«, at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidig for at undgå uforenelige retsafgørelser i tilfælde af, at kravene blev påkendt hver for sig. For at afgørelser i denne forbindelse kan anses for uforenelige, er det ikke tilstrækkeligt, at der forekommer en divergens for så vidt angår løsningen af tvisten, men at en sådan divergens ydermere foreligger i forhold til samme retlige og faktiske situation (
12
).
32.
Denne betingelse er opfyldt, når flere virksomheder, der har deltaget i en overtrædelse af EU-konkurrencereglerne, som er fastslået i en kommissionsafgørelse, sagsøges baseret på deres deltagelse i denne overtrædelse, og dette på trods af, at det er på forskellig måde geografisk og tidsmæssigt, at de har deltaget heri (
13
).
33.
Dette gælder også i et tilfælde, hvor søgsmål er baseret på et selskabs deltagelse i en overtrædelse af EU-konkurrencereglerne og indledt over for dette selskab og over for dets moderselskab, og hvor det gøres gældende, at de samlet udgør én og samme virksomhed (
14
).
B.
Spørgsmålet om, hvorvidt det kan forventes, at søgsmålet mod den ankersagsøgte vil blive taget til følge
34.
Med henblik på besvarelsen af det andet præjudicielle spørgsmål skal det undersøges, om og i givet fald i hvilket omfang der ved fastlæggelsen af kompetencen skal tages hensyn til, om søgsmålet mod den ankersagsøgte eventuelt vil blive taget til følge (under 1). Herefter vil jeg drøfte spørgsmålene vedrørende den materielle prøvelse af søgsmålene mod de foreliggende ankersagsøgte, som er genstanden for det tredje præjudicielle spørgsmål, for så vidt som de viser sig at være relevante for fastlæggelsen af kompetencen (under 2).
1. Spørgsmålet om, hvorvidt der i forbindelse med prøvelsen af kompetencen skal tages hensyn til, om søgsmålet mod den ankersagsøgte kan forventes at blive taget til følge
35.
Med sit andet spørgsmål, som er identisk i de to sager, ønsker den forelæggende ret oplyst, om der ved fastlæggelsen af kompetencen også skal tages hensyn til, om søgsmålet mod den ankersagsøgte eventuelt vil blive taget til følge. I bekræftende fald ønsker den oplyst, om det er tilstrækkeligt ved denne bedømmelse, at det ikke på forhånd kan udelukkes, at søgsmålet vil blive taget til følge.
36.
Som Domstolen påpegede i sagen Athenian Brewery og Heineken (
15
), undersøger den ret, for hvilken sagen verserer, på stadiet for prøvelsen af den internationale kompetence hverken, om søgsmålet kan antages til realitetsbehandling, eller om der er grundlag herfor, men identificerer alene tilknytningsmomenterne til den stat, hvor retten er beliggende, som kan begrunde dens kompetence efter Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1). Den ret, for hvilken sagen verserer, skal af retssikkerhedshensyn nemlig principielt være i stand til at tage stilling til, om den er kompetent, uden at træffe afgørelse om sagens realitet (
16
).
37.
Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), må dog ikke misbruges ved, at et søgsmål anlægges mod flere sagsøgte alene med det formål at unddrage en eller flere af disse sagsøgte værnetinget i deres bopælsmedlemsstat (
17
). Dette vil være tilfældet, hvis der er indicier, der gør det muligt at fastslå, at sagsøgeren kunstigt har skabt eller søgt at opretholde betingelserne for anvendelse af denne bestemmelse (
18
).
38.
Herfor er det imidlertid ikke tilstrækkeligt, at søgsmålet mod den ankersagsøgte (muligvis) forekommer at være grundløst. Derimod skal det på tidspunktet for sin anlæggelse fremstå åbenlyst grundløst eller kunstigt eller helt uden virkelig interesse for sagsøgeren (
19
).
39.
Følgelig bør det andet spørgsmål i de to sager besvares således, at der i forbindelse med prøvelsen af kompetencen i henhold til Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), ganske vist skal tages hensyn til, om søgsmålet mod den ankersagsøgte kan forventes at blive taget til følge, men kun som indicium for, at sagsøgeren ikke kunstigt har skabt betingelserne for anvendelse af denne bestemmelse, hvilket kan være tilfældet i forbindelse med et åbenbart grundløst søgsmål.
2. Spørgsmålet om, hvorvidt de foreliggende søgsmål kan forventes at blive taget til følge
40.
Det tredje spørgsmål, litra a)-c), i sag C-672/23 og det tredje spørgsmål i sag C-673/23 vedrører spørgsmålet om, hvorvidt søgsmålene mod de foreliggende ankersagsøgte (
20
) kan forventes at blive taget til følge. Eftersom den forelæggende ret i hovedsagerne alene skal tage stilling til kompetencen (
21
), har disse spørgsmål kun betydning for afgørelsen, i det omfang de er relevante for fastlæggelsen heraf.
41.
I det følgende vil jeg derfor kun drøfte, om søgsmålene mod de ankersagsøgte fremstår åbenbart grundløse på baggrund af de omstændigheder, som den forelæggende ret har anført [skade uden for EØS, under a), kontrolformodningens anvendelse, under b), og benyttelse af et mellemholdingselskab, under c)].
a) Den EU-retlige ret til erstatning for kartelskader og skader uden for EØS
42.
Med det tredje spørgsmål, litra a), i sag C-672/23 ønsker den forelæggende ret oplyst, om den EU-retlige ret til erstatning, som enhver har ret til på grund af en konstateret overtrædelse af det EU-retlige kartelforbud, omfatter retten til erstatning for en skade, som er opstået uden for EØS. Dette spørgsmål skyldes det forhold, at EWGB m.fl. er hjemmehørende i Golfstaterne, og at den forelæggende ret antager, at deres skade er indtruffet dér (
22
).
43.
I modsætning til sagsøgtes argumentation fremgår det af de modstridende opfattelser, som parterne i de foreliggende sager har gjort gældende, at et søgsmål med påstand om erstatning for en sådan skade ikke fremstår så udsigtsløst, at det skal kvalificeres som åbenbart grundløst. Derimod rejser det et komplekst retligt spørgsmål, som kræver en grundig undersøgelse.
44.
Således er parterne ganske vist i vidt omfang enige om, at en skade, der er indtruffet uden for EØS, kun kan medføre ret til erstatning på grundlag af artikel 101 TEUF, hvis den skyldes en overtrædelse af denne bestemmelse.
45.
De er imidlertid uenige om, i hvilket omfang en skade, der er indtruffet uden for EØS, opfylder denne betingelse. EWGB m.fl. er således af den opfattelse, at årsagsforbindelsen mellem deres skade og overtrædelsen af artikel 101 TEUF er åbenbar, eftersom de købte de varer, der var omfattet af kartellet, direkte af deltagerne i kartellet. Draka m.fl. er derimod af den opfattelse, at en skade i Golfstaterne på ingen måde kan være omfattet af anvendelsesområdet for artikel 101 TEUF. Kommissionen har begrænset sig til at gøre gældende, at en skade for at kunne give anledning til erstatning skal skyldes en begrænsning af konkurrencen på det indre marked, uden at anføre, hvad der efter dens opfattelse skal forstås herved under de foreliggende omstændigheder.
46.
Såfremt der i hovedsagen i sag C-672/23 sker en realitetsprøvelse af de af EWGB m.fl. fremsatte erstatningskrav, skal det i lyset af de faktiske omstændigheders tilknytning til tredjelande først prøves, om den EU-retlige ret til erstatning for kartelskader finder anvendelse. Denne ret finder anvendelse i forbindelse med faktiske omstændigheder, der har tilknytning til tredjelande, hvis de relevante bestemmelser i den internationale privatret i den kompetente rets stat, medfører, at den finder anvendelse. I den foreliggende sag kan dette ikke på forhånd udelukkes, eftersom der er tale om en ret, der følger af en skadestilføjelse i form af kabelkartellet, som bl.a. har virkninger på Den Europæiske Unions område (
23
). Dette kan efter medlemsstaternes internationale privatretlige regler føre til, at artikel 101 TEUF finder anvendelse (
24
).
47.
Hvis den EU-retlige ret til erstatning for kartelskader finder anvendelse, skal det undersøges, om betingelserne for denne ret er opfyldt.
48.
Dette er tilfældet, hvis der er en årsagsforbindelse mellem et kartel eller en adfærd, der er forbudt i henhold til artikel 101 TEUF, og en skade (
25
). Det er således nødvendigt, at der føres bevis for en overtrædelse af forbuddet i henhold til artikel 101 TEUF, for en skade og for årsagsforbindelsen mellem disse to omstændigheder.
49.
Der foreligger en overtrædelse af artikel 101 TEUF, hvis den omtvistede adfærd er omfattet af denne bestemmelses geografiske anvendelsesområde. Dette er tilfældet i forbindelse med adfærd, der enten er ført ud i livet i EØS eller har kvalificerede virkninger i EØS (
26
). Det er ubestridt, at den her omhandlede adfærd opfylder disse betingelser, eftersom kabelkartellet bl.a. indgik prisaftaler og fordelte projekter ved en markedsopdeling inden for og uden for EØS (
27
).
50.
En skade, der er opstået i et tredjeland, kan prima facie skyldes denne adfærd, hvis den er forårsaget af gennemførelsen af kartellet i EØS eller dets virkninger i EØS (og dermed overtrædelsen af artikel 101 TEUF, der i så fald finder anvendelse). Dette forekommer særdeles nærliggende i forbindelse med en skade som den, EWGB m.fl. har gjort gældende. Ifølge deres oplysninger er denne skade nemlig forårsaget af en kunstig forhøjelse – som følge af kartellet – af priserne på varer, som de har købt direkte af de europæiske deltagere i kartellet.
51.
Imidlertid er det hidtil ikke blevet afklaret, om tredjelandsborgere kan påberåbe sig den EU-retlige ret til erstatning for kartelskader med henblik på at kræve erstatning for en skade, der er opstået uden for EØS.
52.
Således følger det ganske vist af fast retspraksis, at enhver kan kræve erstatning for enhver skade, som vedkommende har lidt, hvis der er en årsagsforbindelse mellem skaden og et kartel eller en adfærd, der er forbudt i henhold til artikel 101 TEUF (
28
). Denne ret følger af, at artikel 101, stk. 1, TEUF skaber umiddelbare virkninger i forholdet mellem private og fremkalder rettigheder for borgerne, som de nationale retsinstanser skal beskytte (
29
).
53.
Domstolen har imidlertid, så vidt det fremgår, hidtil ikke haft lejlighed til at træffe afgørelse om, hvorvidt eller i givet fald under hvilke betingelser (
30
) dette også gælder for skader, der er blevet påført tredjelandsborgere i tredjelande.
54.
På denne baggrund bør den forelæggende rets tredje spørgsmål, litra a), i sag C-672/23 besvares således: Det forhold, at den skade, der i forbindelse med et kartelretligt erstatningssøgsmål gøres gældende for en ret i en medlemsstat, er opstået uden for EØS, medfører ikke, at søgsmålet ved prøvelsen af kompetencen skal kvalificeres som åbenbart grundløst.
b) Den kartelretlige kontrolformodning og privat håndhævelse af kartelretten
55.
Med det tredje spørgsmål, litra b), i sag C-672/23 og det tredje spørgsmål i sag C-673/23 ønsker den forelæggende ret oplyst, om kontrolformodningen (
31
) skal eller kan anvendes i sager om kartelskader.
56.
Domstolen har besvaret dette spørgsmål bekræftende i sagen Athenian Brewery og Heineken (
32
), hvilket er logisk. Som Domstolen allerede tidligere har fastslået, kan begrebet »virksomhed« som omhandlet i de EU-retlige konkurrenceregler ikke have en forskellig rækkevidde i sammenhæng med pålæggelse af bøder og i sammenhæng med erstatningssøgsmål for overtrædelse af disse regler (
33
).
57.
I forbindelse med Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), kan retten begrænse sig til at efterprøve, at det ikke a priori er udelukket, at den pågældende sagsøgte tilhører den samme virksomhed, for at den kan erklære sig for kompetent. Den nævnte ret skal navnlig foretage en sådan prøvelse i det tilfælde, hvor en sagsøger har påberåbt sig det kartelretlige virksomhedsbegreb og navnlig den omstændighed, at moderselskabet ejer næsten hele kapitalen i datterselskabet, således at formodningen for kontrol bekræftes (
34
). En fuldstændig undersøgelse af, om de pågældende selskaber hører til samme virksomhed, sker derimod først ved realitetsprøvelsen af søgsmålene, såfremt den ret, hvor sagen er anlagt, erklærer sig kompetent (
35
).
58.
Det tredje spørgsmål, litra b), i sag C-672/23 og det tredje spørgsmål i sag C-673/23 bør derfor besvares således, at den afkræftelige formodning for, at et moderselskab, der direkte eller indirekte ejer næsten hele kapitalen i et datterselskab, udøver en bestemmende indflydelse på dette datterselskab, kan anvendes i sager om kartelskader.
c) Mellemholdingselskab og det kartelretlige virksomhedsbegreb
59.
Det tredje spørgsmål, litra c), i sag C-672/23 skyldes, at Draka Holding BV, den ankersagsøgte i hovedsagen i denne sag, er et holdingselskab, der er blevet holdt top-down-ansvarligt for en overtrædelse af kartelforbuddet, som dets moderselskab Prysmian Cavi e Sistemi har begået (
36
).
60.
Derfor ønsker den forelæggende ret oplyst, om et sådant mellemholdingselskab, der udelukkende forvalter og ejer aktier, kan opfylde det andet Sumal-kriterium (udøvelse af en økonomisk aktivitet, der har en konkret forbindelse med genstanden for den overtrædelse, som moderselskabet er blevet holdt ansvarligt for) (
37
).
61.
Den økonomiske virksomhed, der er påkrævet, for at denne konkrete forbindelse foreligger, er enhver virksomhed, der består i at udbyde varer og tjenesteydelser på et bestemt marked (
38
).
62.
Ved en isoleret betragtning kan et holdingselskab, der udelukkende forvalter og ejer aktier, ikke udøve økonomisk virksomhed i denne forstand. Da holdingselskabet alene ejer og forvalter aktier, optræder det således ikke på markedet på en sådan måde, at det udbyder varer og tjenesteydelser.
63.
Imidlertid kan de ovenfor sammenfattede principper for ansvarstilregnelse inden for en økonomisk enhed (
39
) ved analogi overføres på spørgsmålet om et mellemholdingselskab som Draka Holding BV’s økonomiske virksomhed.
64.
I henhold til disse principper kan et mellemholdingselskab som Draka Holding BV tilregnes sit datterselskabs (Prysmian Netherlands BV) økonomiske virksomhed, når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra sit moderselskab, mellemholdingselskabet (såkaldt holdingselskab med bestemmende indflydelse). Der foreligger en afkræftelig formodning herfor, såfremt et moderselskab ejer hele eller næsten hele kapitalen i sit datterselskab (
40
). I den foreliggende sag må det således formodes, at Draka Holding BV, eftersom selskabet ejer hele aktiekapitalen i Prysmian Netherlands BV (
41
), kontrollerer dette datterselskab, og at datterselskabets økonomiske virksomhed derfor kan tilregnes Draka Holding BV.
65.
Den omstændighed, at den person, som tilregnes datterselskabets adfærd, er et holdingselskab, kan ikke i sig selv være til hinder for en tilregnelse af adfærden (
42
). Denne tilregnelse hviler nemlig på den omstændighed, at moderselskabet (her Draka Holding BV) på tidspunktet for gennemførelsen af kartellet kunne udøve en bestemmende indflydelse på sit datterselskabs (her Prysmian Netherlands BV) forretningsførelse. En sådan indflydelse kan imidlertid lige så vel udøves af et holdingselskab som af ethvert andet moderselskab, der kontrollerer sit datterselskab.
66.
Såfremt et sådant datterselskab (her Prysmian Netherlands BV) til et holdingselskab begynder at udøve økonomisk virksomhed, er holdingselskabet (her Draka Holding BV) i hvert fald indirekte involveret i denne virksomhed via den indflydelse, som dette selskab udøver på datterselskabet. Dette gælder også ved et mellemholdingselskab (her Draka Holding BV), som selv er underlagt et moderselskabs (her Prysmian Cavi e Sistemi) bestemmende indflydelse og dermed kun tjener som dette moderselskabs redskab til at opnå indflydelse på de selskaber, navnlig Prysmian Netherlands BV, som Draka Holding BV ejer. Dermed er det afgørende for, om et holdingselskab (her Draka Holding BV) ifalder et kartelretligt ansvar, om dets datterselskab (her Prysmian Netherlands BV) udøver en økonomisk virksomhed, som har en konkret forbindelse med genstanden for den overtrædelse, som dette datterselskabs moder-moderselskab og holdingselskabets moderselskab (her Prysmian Cavi e Sistemi) blev holdt ansvarlig for (
43
).
67.
Det tredje spørgsmål, litra c), i sag C-672/23 bør derfor besvares således, at den aktivitet, der udøves af et mellemholdingselskab (her Draka Holding BV), som udelukkende forvalter og ejer aktier, kan have en konkret forbindelse med genstanden for en konkurrenceretlig overtrædelse, som dets kontrollerende moderselskab (her Prysmian Cavi e Sistemi) holdes ansvarligt for. Dette er navnlig tilfældet, når et datterselskab til mellemholdingselskabet, som sidstnævnte udøver en bestemmende indflydelse på (her Prysmian Netherlands BV), udøver en økonomisk virksomhed, der har en konkret forbindelse med genstanden for moder-moderselskabets (her Prysmian Cavi e Sistemi) overtrædelse.
C.
International kompetence
68.
Med det første spørgsmål, litra a), som er identisk i de to sager, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, efter hvilke kriterier det skal bedømmes, om Rechtbank Amsterdam (retten i første instans i Amsterdam) er internationalt kompetent til at pådømme såvel søgsmålene mod de ankersagsøgte (
44
) som mod de forskellige medsagsøgte, eftersom disse søgsmål er »snævert forbundne« som omhandlet i Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1) (under 1). Med det første spørgsmål, litra b), ønskes det oplyst, om det forhold, at der kan forudses en sådan ophobning af søgsmål, er et separat kriterium ved anvendelsen af denne bestemmelse (under 2).
1. »Snæver forbindelse« og virksomhedsbegrebet
69.
Som før nævnt foreligger der på den ene side en »snæver forbindelse« som omhandlet i Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), og dermed den samme retlige og faktiske situation i tilfælde af søgsmål mod forskellige virksomheder, der sagsøges for deres deltagelse i en fælles overtrædelse af artikel 101 TEUF (
45
).
70.
På den anden side foreligger der, ligeledes som før nævnt, en sådan »snæver forbindelse« og dermed den samme retlige og faktiske situation i tilfælde af søgsmål mod forskellige selskaber, der hører til samme virksomhed, for denne virksomheds overtrædelse af kartelforbuddet (
46
).
71.
Samlet set indebærer disse to tilgange, at der i sager som den foreliggende, hvor forskellige selskaber har deltaget i en fælles overtrædelse af det EU-retlige karteforbud, foreligger en snæver forbindelse mellem søgsmålene mod disse selskaber og mod alle de selskaber, sammen med hvilke de udgør en virksomhed. Årsagen hertil er, at hver del af en virksomhed tilregnes overtrædelsen, som om den selv havde begået den (
47
), og at alle de sagsøgtes hæftelse også i et sådant tilfælde følger af de samme faktiske omstændigheder og retsgrundlag, således at der foreligger den samme faktiske og retlige situation.
72.
Som før nævnt er det i forbindelse med prøvelsen af den internationale kompetence tilstrækkeligt, at det ikke på forhånd kan udelukkes, at de pågældende selskaber hører til samme virksomhed (
48
).
73.
I denne forbindelse, navnlig med hensyn til et datterselskabs top-down-hæftelse for dets moderselskabs overtrædelse (som her i sag C-672/23), skal kravet om en konkret forbindelse mellem datterselskabets (eller, i tilfælde af et holdingselskab, datter-datterselskabets) (
49
) økonomiske virksomhed og genstanden for moderselskabets overtrædelse være opfyldt. Dette skyldes den »funktionelle« karakter af begrebet økonomisk enhed, som altid vedrører en konkret overtrædelse (
50
).
74.
Det er ikke nødvendigt, at datterselskabet eller datter-datterselskabet til deltagerne i kartellet selv direkte har solgt produkter, der var omfattet af kartellet, til de skadelidte, således som det var tilfældet i Sumal-sagen (
51
). En sådan yderligere betingelse blev med rette ikke opstillet i dommen i denne sag, eftersom dette ikke er afgørende for, om der foreligger en økonomisk enhed med hensyn til den konkrete overtrædelse. Det afgørende er derimod alene, om der foreligger en konkret forbindelse mellem datterselskabets eller datter-datterselskabets økonomiske virksomhed og genstanden for overtrædelsen, f.eks. fordi moderselskabets eller moder-moderselskabets konkurrencebegrænsende aftale vedrørte de samme produkter som dem, der blev markedsført af datterselskabet eller datter-datterselskabet (
52
), eller fordi sidstnævnte deltager i fremstillingen af disse produkter.
75.
I øvrigt er de forskellige yderligere omstændigheder, som den forelæggende ret nævner i forbindelse med det første spørgsmål, litra a), navnlig det forhold, at de pågældende selskaber nævnes i Kommissionens eller en national konkurrencemyndigheds afgørelser, ikke i sig selv relevante for kriteriet om, at søgsmålene er snævert forbundne, men kun for den faktiske påvisning af, at der foreligger en sådan forbindelse (
53
).
76.
Også sagsøgernes køb af de produkter eller tjenesteydelser, som er omfattet af kartellet, fra dele af de sagsøgte virksomheder er i forbindelse med prøvelsen af kompetencen kun et muligt og ikke et absolut påkrævet (
54
) indicium for, at der foreligger en skade, og at den er blevet forårsaget af overtrædelsen.
77.
Afslutningsvis skal det påpeges, at det med henblik på anvendelsen af virksomhedsbegrebet ved prøvelsen af, om Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), finder anvendelse, ikke er afgørende, om den lovgivning, der finder anvendelse på sagens realitet – hvilket skal fastslås senere (
55
) – benytter dette begreb. Det afgørende ved denne prøvelse er nemlig kun, om der foreligger en »snæver forbindelse«. Dette begreb skal imidlertid fortolkes selvstændigt ud fra målene med og opbygningen af Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1) (
56
). Det er alene EU-retten, der er afgørende for denne fortolkning.
78.
Alt i alt bør det første spørgsmål, litra a), i de to sager besvares således, at der foreligger en snæver forbindelse som omhandlet i Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), mellem søgsmål, der anlægges mod selskaber, hvorom der foreligger væsentlige indicier for, at de udgør dele af virksomheder i kartelretlig forstand, der i forening har begået en overtrædelse af det EU-retlige kartelforbud, såfremt det ikke på forhånd kan udelukkes, at de sagsøgte selskaber hører til de pågældende virksomheder.
2. »Snæver forbindelse« og forudsigelighed
79.
Med det første spørgsmål, litra b), som er identisk i de to sager, ønskes det oplyst, hvilken rolle forudsigeligheden af, at søgsmålet vil blive anlagt ved den ankersagsøgtes værneting, har for den medsagsøgte i forbindelse med anvendelsen af Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1).
80.
Forudsigeligheden af retternes kompetence er formålet med kompetencereglerne i Bruxelles Ia-forordningen (
57
). Disse forskrifter tjener med andre ord til at gøre det forudsigeligt for sagsøgte, hvilken ret den pågældende kan blive sagsøgt ved.
81.
Forudsigeligheden er derfor ikke et selvstændigt kriterium, som prøves sammen med de øvrige kriterier. Den er derimod et generelt princip, der konkretiseres ved de kriterier, som skal prøves. Dette indebærer, at begreberne i Bruxelles Ia-forordningen ikke kan fortolkes i modstrid hermed. Dermed skal det i forbindelse med fortolkningen prøves, om resultatet er foreneligt med princippet om forudsigelighed (
58
).
82.
I denne henseende skal den medsagsøgte i henhold til Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), imidlertid ikke konkret selv have forudset, at vedkommende ville blive sagsøgt ved den ankersagsøgtes værneting. Derimod er en abstrakt forudsigelighed tilstrækkelig, idet en sådan foreligger, når en normalt velunderrettet person med rimelighed kan forudse, ved hvilken ret ud over retten i den stat, hvor han har bopæl, han kan blive sagsøgt (
59
).
83.
Dette gælder navnlig, når en sagsøgt kan erkende situationer, som er »snævert forbundne«. Ved kartelretlige erstatningssøgsmål er dette i betragtning af den retsstilling, som er fremstillet i dette forslag til afgørelses punkt 25-33, tilfældet, når en sagsøgt som del af en virksomhed som omhandlet i artikel 101 TEUF har deltaget i en samlet overtrædelse af konkurrencereglerne (
60
).
84.
I denne situation må en del af en virksomhed også have været bevidst om, at den kan sagsøges ved hjemstedet for en del af en anden virksomhed, som har deltaget i denne overtrædelse. Med denne deltagelse har den relevante del af en virksomhed således også skabt en snæver forbindelse til de andre deltagere.
85.
Derfor er princippet om forudsigelighed, som skal tages i betragtning ved fortolkningen af Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), ikke til hinder for, at der foreligger en »snæver forbindelse« som omhandlet i denne bestemmelse i tilfælde som det foreliggende.
86.
Det første spørgsmål, litra b), i de to sager bør dermed besvares således, at forudsigeligheden af, ved hvilken ret søgsmålet vil blive anlagt, ikke er et kriterium for fastlæggelsen af kompetencen i henhold til Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), men derimod et generelt princip, som skal tages i betragtning ved fortolkningen af alle de specielle kompetenceregler i denne forordning.
D.
Stedlig kompetence
87.
Med det fjerde spørgsmål, litra a)-c), som er identiske i de to sager, ønskes det oplyst, om og i givet fald i hvilket omfang Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), ud over den internationale kompetence også fastsætter regler for den stedlige kompetence. Disse spørgsmål kan besvares samlet.
88.
Med det fjerde spørgsmål, litra b), ønsker den forelæggende ret oplyst, om Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), fastsætter den stedligt kompetente ret direkte og umiddelbart under tilsidesættelse af national lovgivning.
89.
Det følger af denne bestemmelses ordlyd, »retten i den retskreds, hvor en af de sagsøgte har bopæl«, at dette er tilfældet. Herved forstås kun den ret, der i henhold til medlemsstatens lovgivning er kompetent med hensyn til de i denne retskreds hjemmehørende personer. Dette udelukker retter i den pågældende medlemsstat, som skal fastlægges ud fra andre kriterier (f.eks. skadens indtræden, sagsøgerens hjemsted mv.).
90.
Der er ganske vist ikke truffet nogen afgørelse vedrørende Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), i denne sammenhæng. Dog bliver dennes ordlyd, som også findes i andre af Bruxelles Ia-forordningens artikler, fast fortolket på samme måde af Domstolen. Når der henvises til »retter i en medlemsstat« som i Bruxelles Ia-forordningens artikel 4, stk. 1, artikel 7, nr. 6), eller artikel 11, stk. 1, litra a), menes alene den internationale kompetence (
61
). Henvises derimod til »retten på det sted, hvor […]« som f.eks. i Bruxelles Ia-forordningens artikel 7, nr. 2)-5), artikel 11, stk. 1, litra b), og artikel 18, betegner dette såvel den stedlige som den materielle kompetence for den enkelte ret (
62
).
91.
Denne sondring ses også ved en sammenligning med andre sprogversioner. Selv om den engelske sprogversion i forhold til den tyske, den franske og den nederlandske sprogversion anvender flertalsformen »courts«, præciseres den stedlige kompetence således med tilføjelsen »for the place where […]« i de samme tilfælde som i de andre sprogversioner, mens der i bestemmelser, som alene regulerer den internationale kompetence, kun tales om »courts of the Member State«.
92.
Hertil kommer, at denne fortolkning bekræftes af P. Jenards rapport vedrørende konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (
63
). Også i denne rapport sondres der således mellem begreberne »retter i en medlemsstat« og »retten på det sted, hvor […]« med de tilsvarende følger (
64
). Med hensyn til denne konventions artikel 6, nr. 1), som er forgængerbestemmelsen for Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), følger desuden konkret af rapporten, at retten »i den retskreds«, hvor en af de sagsøgte har bopæl, skal udpeges (
65
).
93.
Med det fjerde spørgsmål, litra a), ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om der kan være flere forskellige ankersagsøgte samtidig. Retten er navnlig i tvivl om, hvorvidt den også kan være kompetent til at pådømme et søgsmål mod en medsagsøgt, når der ikke foreligger en snæver forbindelse mellem søgsmålene mod den medsagsøgte og den ankersagsøgte, som er hjemmehørende i samme retskreds som den medsagsøgte, men til gengæld mellem søgsmålene mod den medsagsøgte og en anden sagsøgt, som er hjemmehørende i Nederlandene.
94.
Den forelæggende ret forelægger kun dette spørgsmål for det tilfælde, at de ankersagsøgte (
66
) ikke kan være egnede hovedsagsøgte. Eftersom disse ankersagsøgte, henset til ovenstående betragtninger og med forbehold af den forelæggende rets prøvelse, er egnede hovedsagsøgte, og den stedlige kompetence i hovedsagerne desuden ligger fast, idet den ikke er blevet anfægtet af de sagsøgte (
67
), forekommer spørgsmålet imidlertid hypotetisk.
95.
Under alle omstændigheder tager Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), henset til sin ordlyd, klart udgangspunkt i en specifik sagsøgt, der har bopæl i retskredsen for den ret, hvor sagen er anlagt. En medsagsøgt, der har bopæl i en anden retskreds, kan således ikke som ankersagsøgt begrunde, at den ret, hvor sagen er anlagt, har kompetence.
96.
I denne forbindelse ønsker den forelæggende ret med det fjerde spørgsmål, litra c), oplyst, om Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), giver mulighed for en intern henvisning mellem retterne i den pågældende medlemsstat, når den ret, hvor sagen er anlagt, ikke er kompetent til at pådømme søgsmålet mod den ankersagsøgte.
97.
Bruxelles Ia-forordningen vedrører kun den internationale kompetence og anerkendelsen af afgørelser og ikke medlemsstaternes interne processuelle bestemmelser (
68
). Derfor må man i denne henseende henholde sig til de regler, der er gældende for den ret, ved hvilken sagen er anlagt, idet der dog ikke ved anvendelsen af disse regler må gøres indgreb i den tilsigtede virkning af de EU-retlige kompetenceregler (
69
). Således kan en ret, der anser sig for inkompetent, gøre brug af muligheden for en henvisning i henhold til sine nationale processuelle bestemmelser, for så vidt som der ikke herved gøres indgreb i den effektive gennemførelse af Bruxelles Ia-forordningen.
98.
Alt i alt bør det fjerde spørgsmål dermed besvares således, at det i henhold til Bruxelles Ia-forordningens artikel 8, nr. 1), kun er en sagsøgt, som har bopæl i retskredsen for den ret, hvor sagen er anlagt, der kan være ankersagsøgt, eftersom denne bestemmelse direkte fastsætter regler for ikke blot den internationale, men også den stedlige kompetence. Dette er ikke til hinder for en intern henvisning til en anden ret i den samme medlemsstat, for så vidt som der ikke herved gøres indgreb i den effektive gennemførelse af forordningen.
VI. Forslag til afgørelse
99.
På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen, at den besvarer spørgsmålene fra Gerechtshof Amsterdam (appeldomstolen i Amsterdam, Nederlandene) således:
»1)
a)
Der foreligger en snæver forbindelse som omhandlet i artikel 8, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område mellem søgsmål, der anlægges mod selskaber, hvorom der foreligger væsentlige indicier for, at de udgør dele af virksomheder i kartelretlig forstand, der i forening har begået en overtrædelse af det EU-retlige kartelforbud, såfremt det ikke på forhånd kan udelukkes, at de sagsøgte selskaber hører til de pågældende virksomheder.
b)
Forudsigeligheden af, ved hvilken ret søgsmålet vil blive anlagt, er ikke et kriterium for fastlæggelsen af kompetencen i henhold til artikel 8, nr. 1), i forordning nr. 1215/2012, men derimod et generelt princip, som skal tages i betragtning ved fortolkningen af alle de specielle kompetenceregler i denne forordning.
2)
I forbindelse med prøvelsen af kompetencen i henhold til artikel 8, nr. 1), i forordning nr. 1215/2012 skal der ganske vist tages hensyn til, om søgsmålet mod den ankersagsøgte kan forventes at blive taget til følge, men kun som indicium for, at sagsøgeren ikke kunstigt har skabt betingelserne for anvendelse af denne bestemmelse, hvilket kan være tilfældet i forbindelse med et åbenbart grundløst søgsmål.
3)
a)
Det forhold, at den skade, der i forbindelse med et kartelretligt erstatningssøgsmål gøres gældende for en ret i en medlemsstat, er opstået uden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, medfører ikke, at søgsmålet ved prøvelsen af kompetencen skal kvalificeres som åbenbart grundløst.
b)
Den afkræftelige formodning for, at et moderselskab, der direkte eller indirekte ejer næsten hele kapitalen i et datterselskab, udøver en bestemmende indflydelse på dette datterselskab, kan anvendes i sager om kartelskader.
c)
Den aktivitet, der udøves af et mellemholdingselskab, som udelukkende forvalter og ejer aktier, kan have en konkret forbindelse med genstanden for en konkurrenceretlig overtrædelse, som dets kontrollerende moderselskab holdes ansvarligt for. Dette er navnlig tilfældet, når et datterselskab til mellemholdingselskabet, som sidstnævnte udøver en bestemmende indflydelse på, udøver en økonomisk virksomhed, der har en konkret forbindelse med genstanden for moder-moderselskabets overtrædelse.
4)
I henhold til artikel 8, nr. 1), i forordning nr. 1215/2012 er det kun en sagsøgt, som har bopæl i retskredsen for den ret, hvor sagen er anlagt, der kan være ankersagsøgt, eftersom denne bestemmelse direkte fastsætter regler for ikke blot den internationale, men også den stedlige kompetence. Dette er ikke til hinder for en intern henvisning til en anden ret i den samme medlemsstat, for så vidt som der ikke herved gøres indgreb i den effektive gennemførelse af forordningen.«
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – Jf. dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85), og mit forslag til afgørelse Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798).
(
3
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 12.12.2012 (EUT 2012, L 351, s. 1).
(
4
) – Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 final, sag AT.39610 – Elkabler.
(
5
) – Dom af 10.9.2009, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen (C-97/08 P, EU:C:2009:536, præmis 54 og 55), af 27.4.2017, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen (C-516/15 P, EU:C:2017:314, præmis 47 og 48), og af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 41).
(
6
) – Dom af 26.1.2017, Villeroy & Boch mod Kommissionen (C-625/13 P, EU:C:2017:52, præmis 150), og af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 44).
(
7
) – Jf. dom af 12.5.2022, Servizio Elettrico Nazionale m.fl. (C-377/20, EU:C:2022:379, præmis 108 og den deri nævnte retspraksis).
(
8
) – Fast retspraksis siden dom af 10.9.2009, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen (C-97/08 P, EU:C:2009:536, præmis 54 ff.).
(
9
) – Dom af 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions m.fl. (C-724/17, EU:C:2019:204, præmis 32).
(
10
) – Dom af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 46).
(
11
) – Dom af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 52).
(
12
) – Dom af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 20), og af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 22).
(
13
) – Dom af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 21), og af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 26).
(
14
) – Dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 27).
(
15
) – Dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 41).
(
16
) – Dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 42); jf. også mit forslag til afgørelse Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, punkt 52) samt dom af 3.7.1997, Benincasa (C-269/95, EU:C:1997:337, præmis 27), og af 28.1.2015, Kolassa (C-375/13, EU:C:2015:37, præmis 61).
(
17
) – Jf. mit forslag til afgørelse Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, punkt 59) samt analogt vedrørende artikel 6, nr. 1), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001, L 12, s. 1) (herefter »Bruxelles I-forordningen«) dom af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis); vedrørende artikel 6, nr. 1), i Bruxelles-konventionen af 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT 1972, L 299, s. 32) jf. dom af 27.9.1988, Kalfelis (189/87, EU:C:1988:459, præmis 9).
(
18
) – Jf. analogt vedrørende artikel 6, nr. 1), i Bruxelles I-forordningen dom af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 29).
(
19
) – Jf. i denne retning vedrørende Bruxelles I-forordningens artikel 6, nr. 1), dom af 13.7.2006, Reisch Montage (C-103/05, EU:C:2006:471, præmis 33), samt generaladvokat Mengozzis forslag til afgørelse Freeport (C-98/06, EU:C:2007:302, punkt 66). Jf. også mit forslag til afgørelse Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, punkt 59).
(
20
) – Draka Holding BV (sag C-672/23) og Smurfit International BV (sag C-673/23), jf. punkt 7 og 13 i dette forslag til afgørelse.
(
21
) – Jf. punkt 10 og 16 i dette forslag til afgørelse.
(
22
) – Jf. punkt 8 og 9 i dette forslag til afgørelse.
(
23
) – Jf. punkt 5 i dette forslag til afgørelse.
(
24
) – Jf. f.eks. for så vidt angår Tyskland artikel 40 (erstatning uden for kontrakt) i Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (lov om ikrafttrædelse af den borgerlige lovbog, herefter »EGBGB«)), som affattet ved bekendtgørelse af 21.9.1994 (BGBl. I, s. 2494, 1997 I, s. 1061), senest ændret ved artikel 15 i Gesetz vom 23. Oktober 2024 (lov af 23.10.2024) (BGBl. 2024 I, nr. 323). Jf. ligeledes Artikel 6 (»Illoyal konkurrence og handlinger, der begrænser den frie konkurrence«) i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11.7.2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (herefter »Rom II-forordningen«). Denne finder i det foreliggende tilfælde kun anvendelse på en brøkdel af den ret, der er gjort gældende. Der er nemlig blevet gjort en skade gældende, som opstod i kartelperioden fra den 18.2.1999 til den 29.1.2009 (jf. punkt 5 i dette forslag til afgørelse). I henhold til Rom II-forordningens artikel 31 og 32 finder denne forordning imidlertid kun anvendelse på skadevoldende begivenheder, der har fundet sted efter den 11.1.2009.
(
25
) – Dom af 20.9.2001, Courage og Crehan (C-453/99, EU:C:2001:465 præmis 26), af 13.7.2006, Manfredi m.fl. (C-295/04 – C-298/04, EU:C:2006:461, præmis 61 og 63), og af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 34).
(
26
) – Jf. dom af 27.9.1988, Ahlström Osakeyhtiö m.fl. mod Kommissionen (89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 og 125/85 – 129/85, EU:C:1988:447, præmis 17 og 18), af 9.11.2000, Ingmar (C-381/98, EU:C:2000:605, præmis 25), og af 6.9.2017, Intel mod Kommissionen (C-413/14 P, EU:C:2017:632, præmis 41-49). Jf. også generaladvokat Wahls forslag til afgørelse Intel Corporation mod Kommissionen (C-413/14 P, EU:C:2016:788, punkt 280 ff.).
(
27
) – Jf. punkt 5 i dette forslag til afgørelse.
(
28
) – Dom af 12.12.2019, Otis Gesellschaft m.fl. (C-435/18, EU:C:2019:1069, præmis 22, 23 og 30 og den deri nævnte retspraksis); jf. også 11., 12. og 13. betragtning til direktiv 2014/104 og samme direktivs artikel 1, stk. 1, artikel 2, nr. 6), og artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU (EUT 2014, L 349, s. 1).
(
29
) – Dom af 28.1.2025, ASG 2 (C-253/23, EU:C:2025:40, præmis 60 og den deri nævnte retspraksis); jf. også tredje betragtning til direktiv 2014/104.
(
30
) – Jf. herom mutatis mutandis i forbindelse med de EU-retlige bestemmelser om offentlige kontrakter dom af 22.10.2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret (C-652/22, EU:C:2024:910, præmis 39 ff.), og af 13.3.2025, CRRC Qingdao Sifang m.fl. (C-266/22, EU:C:2025:178, præmis 56 ff.). I disse sager var udelukkelsen af de berørte tredjelandsborgere imidlertid fastsat ved lov.
(
31
) – Denne formodning indebærer, at der i tilfælde af et moderselskab, der ejer (næsten) 100% af aktiekapitalen i et datterselskab, foreligger en afkræftelig formodning for, at moderselskabet udøver en bestemmende indflydelse på datterselskabets økonomiske virksomhed, jf. punkt 27 i dette forslag til afgørelse.
(
32
) – Dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 39).
(
33
) – Dom af 14.3.2019, Skanska Industrial Solutions m.fl. (C-724/17, EU:C:2019:204, præmis 47), og af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 38).
(
34
) – Jf. i denne retning dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 45 og 46); jf. også mit forslag til afgørelse Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, punkt 46, 47 og 59).
(
35
) – Jf. mit forslag til afgørelse Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, punkt 48-51).
(
36
) – Jf. punkt 7 i dette forslag til afgørelse.
(
37
) – Jf. punkt 30 i dette forslag til afgørelse.
(
38
) – Jf. i denne retning dom af 10.1.2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl. (C-222/04, EU:C:2006:8, præmis 108).
(
39
) – Jf. punkt 26-30 i dette forslag til afgørelse.
(
40
) – Jf. i denne retning dom af 11.7.2013, Kommissionen mod Stichting Administratiekantoor Portielje (C-440/11 P, EU:C:2013:514, præmis 42-44).
(
41
) – Jf. punkt 7 i dette forslag til afgørelse.
(
42
) – Jf. i denne retning dom af 11.7.2013, Kommissionen mod Stichting Administratiekantoor Portielje (C-440/11 P, EU:C:2013:514, præmis 43), og af 18.7.2013, Schindler Holding m.fl. mod Kommissionen (C-501/11 P, EU:C:2013:522, præmis 85 ff.).
(
43
) – Det synes ikke at være udelukket, at en konkret forbindelse mellem et holdingselskabs aktivitet og genstanden for et operativt selskabs overtrædelse af kartelforbuddet i det konkrete tilfælde også kan udgøres af den støtte, som holdingselskabet leverer direkte til det operative selskab med hensyn til denne genstand (f.eks. finansiering, låntagning og lignende). Sådanne elementer ses dog i den foreliggende sag ikke at være anført.
(
44
) – Draka Holding BV (sag C-672/23) og Smurfit International BV (sag C-673/23), jf. punkt 7 og 13 i dette forslag til afgørelse.
(
45
) – Jf. dom af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 21), og af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 26), samt punkt 32 i dette forslag til afgørelse.
(
46
) – Jf. i denne retning præmis 27 i dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85), som citeres i punkt 33 i dette forslag til afgørelse.
(
47
) – Jf. dom af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 42-44), og mit forslag til afgørelse Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2024:798, punkt 40).
(
48
) – Jf. punkt 57 i dette forslag til afgørelse.
(
49
) – Jf. punkt 64-66 i dette forslag til afgørelse.
(
50
) – Jf. herom dom af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 46), og generaladvokat Pitruzzellas forslag til afgørelse Sumal (C-882/19, EU:C:2021:293, punkt 23 ff.); jf. også T. Bauermeister, »Das Unternehmen im europäischen Wettbewerbsrecht«, Neue Zeitschrift für Gesellschaftsrecht 2022, s. 59 ff. og 66 ff.
(
51
) – Dom af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 8-10).
(
52
) – Dom af 6.10.2021, Sumal (C-882/19, EU:C:2021:800, præmis 51 og 52).
(
53
) – Jf. navnlig vedrørende nationale konkurrencemyndigheders afgørelser dom af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 30-32).
(
54
) – Der kan også foreligge en ret til erstatning, når skader ikke forårsages af direkte eller indirekte køb af produkter fra deltagerne i kartellet, jf. herom dom af 5.6.2014, Kone m.fl. (C-557/12, EU:C:2014:1317) (vedrørende »umbrella pricing«), og af 12.12.2019, Otis Gesellschaft m.fl. (C-435/18, EU:C:2019:1069) (vedrørende skader lidt af et offentligt organ, der har tildelt lån på fordelagtige vilkår med henblik på erhvervelse af de goder, der er genstand for kartellet).
(
55
) – Jf. herom punkt 46 i dette forslag til afgørelse.
(
56
) – Dom af 13.7.2006, Reisch Montage (C-103/05, EU:C:2006:471, præmis 29), og af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 16).
(
57
) – Jf. navnlig 15. og 16. betragtning til Bruxelles Ia-forordningen samt dom af 15.7.2021, Volov m.fl. (C-30/20, EU:C:2021:604, præmis 42), og af 29.7.2024, FTI Touristik (Grænseoverskridende element) (C-774/22, EU:C:2024:646, præmis 33).
(
58
) – Jf. dom af 1.12.2011, Painer (C-145/10, EU:C:2011:798, præmis 81), af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 23), af 5.7.2018, flyLAL-Lithuanian Airlines (C-27/17, EU:C:2018:533, præmis 40), og af 29.7.2019, Tibor-Trans (C-451/18, EU:C:2019:635, præmis 34).
(
59
) – Jf. i denne retning vedrørende Bruxelles Ia-forordningens artikel 6, nr. 1), dom af 13.7.2006, Reisch Montage (C-103/05, EU:C:2006:471, præmis 24 og 25).
(
60
) – Jf. i denne retning dom af 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide (C-352/13, EU:C:2015:335, præmis 23 og 24), og af 13.2.2025, Athenian Brewery og Heineken (C-393/23, EU:C:2025:85, præmis 34 og 35).
(
61
) – Dom af 29.7.2024, FTI Touristik (Grænseoverskridende element) (C-774/22, EU:C:2024:646 præmis 42), og af 30.6.2022, Allianz Elementar Versicherung (C-652/20, EU:C:2022:514, præmis 37, 38 og 42).
(
62
) – Dom af 3.5.2007, Color Drack (C-386/05, EU:C:2007:262, præmis 30), af 15.7.2021, Volvo m.fl. (C-30/20, EU:C:2021:604, præmis 33), af 30.6.2022, Allianz Elementar Versicherung (C-652/20, EU:C:2022:514, præmis 37, 38 og 42), og af 29.7.2024, FTI Touristik (Grænseoverskridende element) (C-774/22, EU:C:2024:646, præmis 42).
(
63
) – EFT 1979, C 59, s. 1.
(
64
) – Rapport fra P. Jenard, s. 22.
(
65
) – Rapport fra P. Jenard, s. 26.
(
66
) – Draka Holding BV (sag C-672/23) og Smurfit International BV (sag C-673/23), jf. punkt 7 og 13 i dette forslag til afgørelse.
(
67
) – Jf. punkt 10 og 16 i dette forslag til afgørelse.
(
68
) – Dom af 15.5.1990, Hagen (C-365/88, EU:C:1990:203, præmis 17), og af 6.10.2021, TOTO og Vianini Lavori (C-581/20, EU:C:2021:808, præmis 68).
(
69
) – Dom af 7.3.1995, Shevill m.fl. (C-68/93, EU:C:1995:61, præmis 36).