61987CC0148_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
A - Faktiske omstaendigheder
1 . Det centrale spoergsmaal i den sag, som er til behandling i dag, er, om sagsoegeren Frydendahl Pedersen A/S skal have tilbagebetalt importafgifter, som selskabet - hvilket er ubestridt - har betalt uden saglig begrundelse .
2 . Den 28 . september 1984 indgav sagsoegeren en anmodning til et dansk toldkammer om godtgoerelse af beloeb, som selskabet i tiden 8 . oktober 1980 - 14 . juni 1984 havde betalt i importafgifter ( told ) af fiskenet, i alt 1 756 932 DKR, med tillaeg af renter . Sagsoegeren anfoerte, at toldkammeret havde fejlfortolket de gaeldende faellesskabsbestemmelser paa omraadet .
3 . Den 11 . juni 1986 forelagde de danske myndigheder sagen for Kommissionen - der nu er sagsoegt - med henblik paa at kunne godtgoere de beloeb, der var opkraevet i told .
4 . Sagen indgik til Kommissionen den 19 . juni 1986 .
5 . Den 12 . september 1986 behandlede Toldfritagelsesudvalget sagen . Kommissionen fandt herefter, at der var behov for yderligere oplysninger, og den anmodede derfor ved telex af 7 . oktober 1986 de danske myndigheder om at genoptage sagen og fremsende yderligere oplysninger . De danske myndigheder imoedekom anmodningen og forelagde paa ny sagen for Kommissionen den 28 . oktober 1986 .
6 . Den 26 . februar 1987 vedtog Kommissionen den under sagen omtvistede beslutning ( REM : 29/86 ), der rettedes til den danske regering, og hvori Kommissionen udtalte, at der ikke var grundlag for at godtgoere de naevnte importafgifter .
7 . Sagsoegeren paastaar herefter
- denne beslutning kendt ugyldig, og
- sagsoegte tilpligtet at betale sagens omkostninger .
8 . Sagsoegte har nedlagt paastand om
- frifindelse, samt at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger .
9 . Jeg skal i forbindelse med min stillingtagen omtale parternes indlaeg i det omfang, det er noedvendigt . I oevrigt henviser jeg til retsmoederapporten .
B - Stillingtagen
10 . Sagsoegeren paastaar annullation af en kommissionsbeslutning, som er rettet til Kongeriget Danmark, og hvori Kommissionen udtalte, at der ikke er grundlag for at godtgoere importafgifter, som sagsoegeren har betalt . Sagsoegeren er saaledes umiddelbart og individuelt beroert og dermed soegsmaalskompetent i henhold til EOEF-Traktatens artikel 173, stk . 2 .
11 . Foerst tillader jeg mig endnu engang at bemaerke, at de importafgifter ( told ), som sagsoegeren kraever tilbagebetalt, i medfoer af bestemmelserne om toldsuspension i afsnit II A . i bestemmelserne til Den Faelles Toldtarif ikke skulle betales . Det eneste spoergsmaal, der saaledes er tilbage at afgoere, er foelgelig, om betingelserne for at tilbagebetale disse afgifter er opfyldt .
12 . Ved bedoemmelsen af de anbringender, som sagsoegeren har fremfoert, finder jeg det hensigtsmaessigt at gaa frem efter en anden raekkefoelge end den, som sagsoegeren har fulgt i staevningen, og jeg vil foerst undersoege, om den under sagen omtvistede beslutning ikke var uden genstand, henset til at fristen var udloebet .
13 . 1 . Fristbestemmelsen i artikel 7 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1575/80
14 . Artikel 7 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 ( 1 ), der i henhold til artiklerne 12 og 13 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86 ( 2 ) gjaldt til den 31 . december 1986, indeholdt foelgende bestemmelse :
"Saafremt Kommissionen ikke inden for den i artikel 5 omhandlede frist ( fire maaneder efter modtagelsen af sagen ) ( 3 ) har truffet afgoerelse eller ikke inden for den i artikel 6 omhandlede frist har meddelt den paagaeldende medlemsstat nogen afgoerelse, imoedekommer den besluttende myndighed ansoegningen ."
15 . Eftersom de danske myndigheder i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1575/80' s artikel 3 forelagde sagen for Kommissionen den 19 . juni 1986, skulle der i henhold til forordningens artikel 7 senest vaere truffet en beslutning den 18 . oktober 1986, og beslutningen skulle senest vaere meddelt medlemsstaten den 18 . november 1986 .
16 . Eftersom beslutningen, hvori Kommissionen modsatte sig, at der blev ydet godtgoerelse, foerst blev truffet den 26 . februar 1987, er beslutningen muligvis allerede ugyldig som stridende mod bestemmelsen i artikel 7 i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 .
17 . Kommissionen har om dette spoergsmaal anfoert, at fristbestemmelsen i forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 i visse tilfaelde havde vist sig uhensigtsmaessig . Bestemmelsen er derfor blevet afloest af en ny ordning, hvorved fristen principielt er forlaenget til seks maaneder, hvortil kommer en bestemmelse om, at fristen suspenderes, dersom Kommissionen anmoder om yderligere oplysninger .
18 . Det skal i forbindelse med forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 vaere blevet praksis, at Kommissionen anmoder den medlemsstat, der forelaegger en sag, om at traekke denne tilbage og forelaegge den paa ny, saaledes at en ny fristperiode kan begynde at loebe .
19 . Jeg er ligesom sagsoegeren af den opfattelse, at en saadan fremgangsmaade ikke kan accepteres . Formaalet med bestemmelserne i artiklerne 5 og 7 i forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 er at give de erhvervsdrivende sikkerhed for, at deres retsstilling afklares i loebet af rimelig kort tid . Der hjemles ingen mulighed for at forlaenge eller suspendere fristen .
20 . Eftersom den frist paa tre maaneder, som forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 foreskrev i den oprindelige version, efter Kommissionens opfattelse havde vist sig at give anledning til vanskeligheder, forlaengede Kommissionen den ved forordning ( EOEF ) nr . 945/83 til fire maaneder . I betragtningerne til sidstnaevnte forordning anfoerer Kommissionen, at forlaengelsen boer begraenses for at sikre ligevaegten mellem forvaltningens og de erhvervsdrivendes interesser, og at den boer fastsaettes til fire maaneder . Denne ad forordningsvejen fastsatte interesseafvejning maatte binde Kommissionen, saa laenge den var gaeldende . I henhold til artikel 25, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 ( 4 ) var Kommissionen jo selv kompetent til at aendre bestemmelserne om sagsbehandlingen samt fristbestemmelserne, hvilket den da ogsaa gjorde ved udstedelsen af forordning ( EOEF ) nr . 3799/86 . Saa laenge reglerne for sagsbehandlingen ikke var aendret, maatte Kommissionen imidlertid overholde de gaeldende bestemmelser . Kommissionens praksis med at opfordre en medlemsstat til at traekke en forelagt sag tilbage og forelaegge den paa ny i det oejemed at suspendere den frist, der er givet til beskyttelse af de erhvervsdrivende, er derfor efter min mening en ulovlig omgaaelse af bestemmelserne i forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 .
21 . Da det heller ikke er muligt - via en omfortolkning - at opfatte den omtvistede beslutning af 26 . februar 1987 som en tilbagekaldelse af den forudsatte begunstigende afgoerelse, eftersom der i beslutningen hverken ses at vaere nogen henvisning til en forudsat afgoerelse eller nogen omtale af betaenkelighederne ved en tilbagekaldelse, maa sagsoegeren allerede gives medhold under henvisning til det hidtil anfoerte . Jeg skal derfor kun ex tuto beskaeftige mig med sagsoegerens oevrige anbringender .
2 . Godtgoerelse af importafgifter i medfoer af artikel 13 i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79
22 . Ogsaa en formelig kommissionsbeslutning maatte vaere faldet ud til, at de importafgifter, som sagsoegeren har betalt, skal godtgoeres .
23 . I henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1430/79' s artikel 13 kan godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter indroemmes, naar der foreligger saerlige forhold, og saafremt der ikke foreligger forsoemmeligheder eller urigtigheder fra importoerens side .
24 . Henset til, at den danske version af Den Faelles Toldtarif ikke oprindeligt, men foerst med den udgave, der gjaldt fra 1978, indeholdt bestemmelser om toldsuspension for de af sagsoegeren indfoerte fiskenet, kan det ikke bestrides, at der foreligger saerlige forhold . Naar alt kommer til alt, maa de danske toldmyndigheders fejlfortolkning af Den Faelles Toldtarif henfoeres til mangler ved dennes sproglige formulering, som Faellesskabet maa baere ansvaret for .
25 . Eftersom det derudover i henhold til EOEF-Traktatens artikel 155 paahviler Kommissionen at drage omsorg for gennemfoerelsen af Traktaten og af de bestemmelser, som med hjemmel i denne traeffes af institutionerne, burde Kommissionen senest i 1977, da man blev opmaerksom paa, at den danske version af Den Faelles Toldtarif var ukorrekt og berigtigede den, udtrykkeligt have underrettet de danske myndigheder samt truffet foranstaltninger med henblik paa en korrekt anvendelse af Den Faelles Toldtarif i Danmark, om fornoedent via en traktatbrudssag . Den omstaendighed, at Kommissionen ikke tog disse skridt, maa ligeledes betragtes som "saerlige forhold" i henhold til artikel 13 i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 .
26 . Det kan dernaest heller ikke antages, at sagsoegeren har udvist forsoemmelighed . Selv om Den Faelles Toldtarif i den periode, hvor de importafgifter, der soeges godtgjort, blev opkraevet, ogsaa var formuleret rigtigt i den danske version, som ogsaa forordning ( EOEF ) nr . 2695/77 ( 5 ), saa kan man ikke laegge sagsoegeren til last, at selskabet henholdt sig til de danske bestemmelser, som ikke hjemlede den omhandlede toldsuspension . Sagsoegeren maatte efter min mening kunne stole paa, at de gaeldende EF-toldbestemmelser ville vaere korrekt optaget i de danske bestemmelser, saa meget mere som disse ikke paa noget tidspunkt var blevet kritiseret af Kommissionen .
27 . Jeg kan heller ikke tilslutte mig Kommissionens anbringende om, at sagsoegerens begaering om godtgoerelse ikke kan imoedekommes, fordi selskabet ikke paa noget tidspunkt indgav en udtrykkelig ansoegning om toldfritagelse . Den omfattende korrespondance, som sagsoegeren har foert med de danske myndigheder og fremlagt for Domstolen, maa, i det mindste forudsaetningsvis, forstaas som en ansoegning om toldfritagelse . Det boer heller ikke komme sagsoegeren til skade, at selskabet i denne forbindelse hverken henviste udtrykkeligt til de indledende bestemmelser til toldtariffen eller til de to kommissionsforordninger ( EOEF ) nr . 1535/77 og nr . 2695/77, hvoraf toldfritagelsen i oevrigt foerst fremgaar, naar de sammenholdes . Naar alt kommer til alt, angav heller ikke sagsoegte i den omtvistede beslutning af 26 . februar 1987 alle de bestemmelser, der var relevante for ansoegningen om afgiftsfritagelse; saaledes anfoerte Kommissionen blot kommissionsforordning ( EOEF ) nr . 2695/77, hvorimod kravet om, at der skal indgives en ansoegning, fremgaar af artikel 3 i forordning ( EOEF ) nr . 1535/77 .
28 . Det foelger derfor ogsaa af en direkte anvendelse af artikel 13 i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79, at de af sagsoegeren betalte importafgifter skal godtgoeres . I betragtning af de ekstraordinaere omstaendigheder, som Faellesskabet maa haefte for, er det nemlig ikke muligt at se noget frit skoen for Kommissionen . Heller ikke Domstolens dom af 12 . marts 1987 i de forenede sager 244 og 245/85 ( 6 ) er uforenelig med denne opfattelse . I denne dom udtalte Domstolen ganske vist, at sagsoegere "alene kan paaberaabe sig anbringender, hvorved det konkret soeges godtgjort, ... at der foreligger saerlige forhold ... hvorimod de er afskaaret fra at fremsaette anbringender, hvorved det soeges paavist, at beslutningen ... er retsstridig", samt "at eventuelle fejl eller mangler ved forvaltningens sagsbehandling ikke kan aabne adgang for anvendelsen af den almindelige billighedsklausul, der er hjemlet ved artikel 13, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1430/79, medmindre disse fejl eller mangler har paafoert den erhvervsdrivende en oekonomisk byrde, som han ganske er afskaaret fra at anfaegte ad rettens vej" ( 7 ).
29 . Disse betragtninger kan imidlertid naeppe overfoeres paa naervaerende sag . Naar alt kommer til alt, havde sagens parter, mens den verserede paa nationalt, administrativt plan, ingen konkret anledning til at indbringe spoergsmaalet, om importafgifterne var blevet opkraevet med rette, for domstolene, da de alle gik ud fra en urigtig fortolkning af Den Faelles Toldtarif, hvilket skyldtes dennes oprindeligt urigtige indhold, som laa til grund for en praksis, som myndighederne stadig fulgte efter 1978 . Da sagsoegeren saaledes ikke havde nogen rimelig grund til at anfaegte toldafgoerelserne, er selskabet faktisk stillet ligesom en erhvervsdrivende, der har udtoemt alle retsmidler .
3 . Retsgrundlaget for den omtvistede beslutning
30 . Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens beslutning, som selv angiver at vaere truffet paa grundlag af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 ( 8 ) og Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86, hviler paa et forkert retsgrundlag, eftersom Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 ikke finder anvendelse paa ansoegninger indgivet foer den 1 . januar 1987 . Kommissionen har heroverfor anfoert, at det klart fremgaar af beslutningen, at Kommissionen har undersoegt sagsoegerens sag i henhold til de gamle regler . Henvisningen til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 skete alene for at angive den seneste aendring af forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 .
31 . Under hensyn til dels, at Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86 udstedtes paa grundlag af forordning ( EOEF ) nr . 1430/79, som aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 3069/86, dels at sidstnaevnte forordning i henhold til artikel 2, stk . 2, for saa vidt angaar de her relevante bestemmelser, foerst finder anvendelse paa ansoegninger om godtgoerelse, som blev indgivet til myndighederne fra 1 . januar 1987, saa maa man give sagsoegeren medhold i, at det anfoerte retsgrundlag er Raadets grundforordning i en endnu ikke gaeldende version, samt en kommissionsforordning, der endnu ikke fandt anvendelse . Beslutningens formulering er saaledes i strid med det af Kommissionen anfoerte, nemlig at den omtvistede beslutning i virkeligheden skulle vaere vedtaget paa grundlag af de tidligere gaeldende bestemmelser .
32 . Hvordan det end forholder sig, saa hviler Kommissionens beslutning af 26 . februar 1987 enten paa et urigtigt retsgrundlag, eller ogsaa hviler den paa et rigtigt retsgrundlag, som den imidlertid ikke henviser til . Efter min mening er det ikke noedvendigt at tage stilling til dette spoergsmaal, for i begge tilfaelde er EOEF-Traktatens artikel 190 tilsidesat . I henhold til denne bestemmelse kraeves det jo, at faellesskabsretsakter skal angive de grunde, som har foert institutionen til at vedtage dem, saaledes at Domstolen kan udoeve sin kontrolbefoejelse, og saaledes at saavel medlemsstaterne som de beroerte borgere faar kendskab til de betingelser, hvorunder faellesskabsinstitutionerne har anvendt Traktaten ( 9 ). Dette maa navnlig gaelde for erhvervsdrivende, der ikke i fuldt omfang har deltaget i den administrative procedure forud for den konkrete afgoerelse .
33 . De naevnte krav ses imidlertid ikke at vaere opfyldt i forbindelse med den omtvistede beslutning .
4 . Spoergsmaalet om gyldigheden af Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86
34 . Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86 er ugyldig, for saa vidt som den gaelder med tilbagevirkende gyldighed for alle ansoegninger, hvorom der ikke var truffet afgoerelse den 1 . januar 1987 . Kommissionen bestrider imidlertid, at den naevnte forordning har tilbagevirkende gyldighed .
35 . Eftersom Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86 blev udstedt paa grundlag af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79, som aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 3069/86, hvis artikel 2, stk . 2, som allerede naevnt foreskriver, at forordningens - paa dette punkt vaesentligt aendrede - bestemmelser finder anvendelse paa ansoegninger om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter, som indgives til de kompetente myndigheder fra 1 . januar 1987, maa det laegges til grund, at ogsaa Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86 foerst finder anvendelse paa de ansoegninger, der naevnes i artikel 2, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 . Forordning nr . 3799/86 kan foelgelig ikke antages at gaelde med tilbagevirkende gyldighed, hvorfor sagsoegerens anbringende for saa vidt maa afvises .
C - Forslag til afgoerelse
36 . Sammenfattende foreslaar jeg, at Domstolen traeffer foelgende afgoerelse :
1 ) Kommissionens beslutning af 26 . februar 1987 ( REM : 29/86 ) annulleres;
2 ) Kommissionen betaler sagens omkostninger .
(*) Oversat fra tysk .
( 1 ) Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 1575/80 af 20 . juni 1980 om gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 13 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter, EFT 1980 L 161, s . 13 .
( 2 ) Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 3799/86 af 12 . december 1986 om gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 4a, 6a, 11a og 13 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter, EFT 1986 L 352, s . 19 .
( 3 ) Som aendret ved Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 945/83 af 21 . april 1983, EFT 1983 L 104, s . 14 .
( 4 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 af 2 . juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter, EFT 1979 L 175, s . 1 .
( 5 ) Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2695/77 af 7 . december 1977 om fastsaettelse af betingelserne for indroemmelse af toldlempelser ved indfoersel af varer, bestemt til visse fly - eller skibskategorier, EFT 1977 L 314, s . 14 .
( 6 ) Dom af 12 . marts 1987 i de forenede sager 244 og 245/85, Cerealmangimi SpA m.fl . mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 1303 .
( 7 ) Praemisserne 13 og 17 .
( 8 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 3069/86 af 7 . oktober 1986 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import - eller eksportafgifter, EFT 1986 L 286, s . 1 .
( 9 ) Jfr . dommene af 7 . juli 1981 i sag 158/80, Rewe-Handelsgesellschaft Nord mbH m.fl . mod Hauptzollamt Kiel, Sml . s . 1805, og af 26 . marts 1987 i sag 45/86, Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber mod Raadet for De Europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 1805 .