61997CJ0263_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 26. marts 1997, indgaaet til Domstolen den 21. juli 1997, har High Court of Justice, Queen's Bench Division, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt fire praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 23 og 33 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 351, s. 1) og gyldigheden af Kommissionens beslutning 96/239/EF af 27. marts 1996 om visse hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati (EFT L 78, s. 47) og af Kommissionens forordning (EF) nr. 773/96 af 26. april 1996 om saerforanstaltninger, der fraviger forordning (EOEF) nr. 3665/87, (EOEF) nr. 3719/88 og (EOEF) nr. 1964/82 i oksekoedssektoren (EFT L 104, s. 19).
2 Det bestemmes i artikel 13, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed (EFT 1968 I, s. 179), som affattet ved Raadets forordning (EF) nr. 3290/94 af 22. december 1994 om de tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er noedvendige i landbrugssektoren for gennemfoerelsen af de aftaler, som er indgaaet under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi (EFT L 349, s. 105, paa s. 146), at for at muliggoere eksport af oksekoedsprodukter kan forskellen mellem verdensmarkedspriserne og priserne i Faellesskabet udlignes ved en eksportrestitution. Det bestemmes naermere i artikel 13, stk. 3, at denne restitution kan differentieres efter destination, naar situationen i den internationale handel eller saerlige krav paa visse markeder goer dette noedvendigt.
3 Artikel 13, stk. 9, i forordning nr. 805/68, som aendret ved forordning nr. 3290/94, indeholder foelgende bestemmelse:
»Restitutionen ydes, naar det godtgoeres, at produkterne
...
- er udfoert fra Faellesskabet, og
- hvis der er tale om en differentieret restitution, har naaet den destination, der er anfoert paa licensen, eller en anden destination, for hvilken restitutionen var fastsat ...«
4 I henhold til artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 62, s. 5) udbetales der »paa den beroerte parts anmodning ... et beloeb svarende til eksportrestitutionen, saa snart produkterne eller varerne er anbragt paa toldoplag eller i frizone med henblik paa udfoersel inden for en bestemt frist«. Det bestemmes i forordningens artikel 6, at der skal stilles sikkerhed for tilbagebetalingen af et beloeb lig med det udbetalte beloeb forhoejet med et tillaegsbeloeb. Med forbehold af force majeure-tilfaelde fortabes denne sikkerhed helt eller delvis, saafremt der ikke er sket tilbagebetaling, naar udfoerslen ikke har fundet sted inden for den fastsatte frist, eller saafremt det viser sig, at der ikke foreligger ret til eksportrestitutionen, eller hvis der er ret til et mindre beloeb.
5 I forordning nr. 3665/87 er der fastsat detaljerede regler om udbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter.
6 Det bestemmes i forordningens artikel 5, stk. 1, at ud over, at produktet skal have forladt Faellesskabets toldomraade, er udbetalingen af restitutionen, uanset om den er differentieret eller udifferentieret, under visse naermere fastlagte omstaendigheder betinget af, at produktet, medmindre det er gaaet til grunde under transporten som foelge af force majeure, er indfoert til et tredjeland og i givet fald til et bestemt tredjeland senest tolv maaneder efter antagelsen af udfoerselsangivelsen.
7 I artikel 16, 17 og 18 i forordning nr. 3665/87, som affattet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 354/90 af 9. februar 1990 (EFT L 38, s. 34), fastsaettes der yderligere betingelser for saa vidt angaar produkter, for hvilke der ydes differentierede restitutioner, bl.a. med hensyn til beviset for afslutning af formaliteterne for overgang til frit forbrug i det paagaeldende tredjeland.
8 Artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, som finder anvendelse i tilfaelde af forskud paa restitutioner ved direkte udfoersel, indeholder foelgende bestemmelse:
»1. Er forskuddet stoerre end det beloeb, der faktisk skal udbetales for den paagaeldende udfoersel eller for en tilsvarende udfoersel, godtgoer eksportoeren forskellen mellem disse to beloeb forhoejet med 15%.
I tilfaelde af force majeure, hvor:
- de beviser, der i denne forordning kraeves for at kunne modtage restitution, ikke kan fremlaegges
- produktet naar en anden destination end den, for hvilken forskuddet er beregnet,
opkraeves de 15% ikke.«
9 Artikel 33 i forordning nr. 3665/87, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1615/90 af 15. juni 1990 (EFT L 152, s. 33), finder anvendelse ved forudbetaling af restitutionen i tilfaelde af forarbejdning eller oplagring forud for udfoerslen, og den svarer til artikel 23. Det bestemmes i artikel 33, stk. 1, andet afsnit, at naar det beloeb, der skal erlaegges for den udfoerte maengde, er mindre end det beloeb, der er forudbetalt, skal den erhvervsdrivende betale forskellen mellem disse to beloeb forhoejet med 20%. I tilfaelde af force majeure anvendes forhoejelsen paa 20% dog ikke.
10 Ved beslutning 96/239 indfoerte Kommissionen forbud mod udfoersel af bl.a. oksekoed fra Det Forenede Kongerige til medlemsstaterne og tredjelande.
11 Kommissionen traf ved forordning nr. 773/96 foranstaltninger vedroerende igangvaerende eksportforretninger. Denne forordning er senest aendret ved forordning (EF) nr. 1349/96 af 11. juli 1996 (EFT L 174, s. 13).
12 Sjette og syvende betragtning til forordning nr. 773/96 har foelgende ordlyd:
»Ved Kommissionens beslutning 96/239/EF af 27. marts 1996 om visse hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati er der bl.a. udstedt forbud mod udfoersel af oksekoed fra Det Forenede Kongerige til tredjelande; endvidere har veterinaerforanstaltninger, som nogle tredjelande har truffet over for EF-eksport af oksekoed, betydet, at EF-eksportoerernes oekonomiske interesser er blevet alvorlig skadet; denne situation har i vaesentlig grad beroert mulighederne for udfoersel paa de betingelser, der er fastsat i forordning (EOEF) nr. 565/80, (EOEF) nr. 3665/87, (EOEF) nr. 3719/88 og (EOEF) nr. 1964/82
det er derfor noedvendigt, at disse skadevirkninger begraenses, ved at der vedtages saerforanstaltninger, og at nogle af de frister, der er fastsat i bestemmelserne om restitutioner, forlaenges, saa der herved etableres en ordning for de eksportforretninger, der paa grund af de naevnte forhold ikke har kunnet afsluttes.«
13 Det bestemmes bl.a. i artikel 3 i forordning nr. 773/96, som aendret ved forordning nr. 1349/96, at de forhoejelser paa 15 og 20%, der er naevnt i henholdsvis artikel 23, stk. 1, og artikel 33, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 3665/87, ikke anvendes for udfoersler, der er gennemfoert under anvendelse af licenser, som er udstedt senest den 31. marts 1996, hvis toldformaliteterne ved overgang til frit forbrug i tredjelandet er afsluttet efter den 20. marts 1996.
14 Artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 773/96, som affattet ved forordning nr. 1349/96, har foelgende ordlyd:
»1. Paa anmodning af den erhvervsdrivende gaelder foelgende for produkter, for hvilke:
- toldformaliteterne ved udfoersel blev afsluttet senest den 31. marts 1996, og som er overgaaet til fri omsaetning i Det Forenede Kongerige som foelge af veterinaerforanstaltninger, som et tredjeland har truffet: Den erhvervsdrivende tilbagebetaler den restitution, der eventuelt er udbetalt forud, og de forskellige sikkerheder i forbindelse med disse transaktioner frigives
- toldformaliteterne ved udfoersel blev afsluttet senest den 31. marts 1996 i Det Forenede Kongerige, men som endnu ikke har forladt Faellesskabets toldomraade: Udfoerselsangivelsen erklaeres ugyldig, og eksportlicensen annulleres. Den erhvervsdrivende tilbagebetaler den restitution, der eventuelt er udbetalt forud, og de forskellige sikkerheder i forbindelse med disse transaktioner frigives
- toldformaliteterne ved udfoersel blev afsluttet senest den 31. marts 1996, men som blev destrueret af et tredjeland som foelge af foranstaltninger, der er vedtaget i forbindelse med BSE: Den erhvervsdrivende tilbagebetaler den restitution, der eventuelt er udbetalt forud, og efter fremlaeggelse af bevis for destruktion frigives de forskellige sikkerheder, der er stillet i forbindelse med disse transaktioner
- toldformaliteterne ved udfoersel blev afsluttet senest den 31. marts 1996, men som blev returneret til Faellesskabets toldomraade og destrueret af den modtagende medlemsstat som foelge af foranstaltninger, der er vedtaget i forbindelse med BSE: Den erhvervsdrivende tilbagebetaler den restitution, der eventuelt er udbetalt forud, og efter fremlaeggelse af bevis for destruktion frigives de forskellige sikkerheder, der er stillet i forbindelse med disse transaktioner.
2. Paa anmodning af den erhvervsdrivende gaelder foelgende for produkter, der i Det Forenede Kongerige er blevet undergivet en af de ordninger, som er naevnt i artikel 4 og 5 i forordning (EOEF) nr. 565/80, senest den 31. marts 1996, men som ikke er omfattet af en udfoerselsangivelse: Eksportlicensen annulleres, og den erhvervsdrivende tilbagebetaler den restitution, der er betalt forud, ligesom de sikkerheder, der er stillet, frigives.«
15 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at to af sagsoegerne i hovedsagen, First City Trading Ltd (herefter »FCTL«) og Meatal Supplies Ltd (herefter »Meatal«), driver virksomhed med eksport af oksekoed fra Det Forenede Kongerige. Den 27. marts 1996, da Kommissionens eksportforbud traadte i kraft, var FCTL og Meatal i faerd med at gennemfoere eksporten af 648 200 kg oksekoed, heraf 615 200 kg for FCTL og 33 000 kg for Meatal. Ca. 70% af FCTL's oksekoed (432 921 kg) og hele Meatal's maengde oksekoed havde forladt Det Forenede Kongeriges omraade kort foer den 27. marts 1996, men var stadig under transport paa denne dato. Oksekoedet blev senere returneret til Det Forenede Kongerige. De resterende 30% af FCTL's oksekoed (182 279 kg) kom aldrig uden for Det Forenede Kongeriges omraade og kunne ikke lovligt eksporteres efter den 27. marts 1996. Sagsoegerne i hovedsagen har returneret stoerstedelen af det omhandlede oksekoed til deres leverandoerer, som har tilbagebetalt den erlagte betaling eller udstedt kreditnotaer herfor, efter at der til leverandoererne er udbetalt stoette i henhold til reglerne i Beef Stocks Transfer Scheme. Dette er en ordning, som er indfoert af Det Forenede Kongerige med henblik paa at afhjaelpe nogle af foelgerne af eksportforbuddet for slagterier og opskaeringsvirksomheder.
16 Naesten samtidig med beslutning 96/239 indfoerte en raekke tredjelande, herunder alle de lande, hvortil det var meningen, at FCTL's og Meatal's oksekoed skulle sendes, ligeledes forbud mod import af britisk oksekoed. Den Sydafrikanske Republik, der skulle have vaeret hovedaftager for det omhandlede oksekoed, indfoerte den 23. marts 1996 et foreloebigt forbud mod import af britisk oksekoed. Mauritius, hvortil den naeststoerste del af oksekoedet skulle sendes, indfoerte et forbud den 22. marts 1996.
17 Baade FCTL og Meatal havde anmodet om og faaet udbetalt forskud paa eksportrestitutionerne i henhold til artikel 5 i forordning nr. 565/80 og afsnit 2, kapitel 2 og 3, i forordning nr. 3665/87. Som foreskrevet i artikel 6 i forordning nr. 565/80 var der stillet sikkerhed for tilbagebetalingen. I overensstemmelse med artikel 22, stk. 1, og artikel 31, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 var sikkerhedsstillelsen 15% eller 20% (afhaengigt af den forventede eksportform) hoejere end de beloeb, der var udbetalt til sagsoegerne i forskud paa eksportrestitutioner.
18 I det foreliggende tilfaelde naaede intet af FCTL's og Meatal's oksekoed frem til et importland. Da denne saedvanlige betingelse for udbetaling af differentierede eksportrestitutioner ikke var opfyldt, anmodede Intervention Board for Agricultural Produce (herefter »Intervention Board«) om tilbagebetaling af forskuddene paa eksportrestitutioner. Da tilbagebetaling blev afslaaet, meddelte Intervention Board sagsoegerne i hovedsagen, at sikkerhedsstillelsen herefter ville blive udnyttet.
19 Det fremgaar af sagen, at Intervention Board ikke har kraevet betaling af de i artikel 23 og 33 i forordning nr. 3665/87 omhandlede tillaeg.
20 Efter begaering fra sagsoegerne i hovedsagen fremsat den 27. august 1996 gav High Court of Justice dem tilladelse til at anlaegge sag til proevelse (»judicial review«) af Intervention Board's beslutning om at udnytte sikkerhedsstillelsen for et beloeb svarende til de eksportrestitutioner, der var udbetalt forskudsvis. Samtidig traf High Court en foreloebig afgoerelse om, at Intervention Board ikke maatte gennemfoere eller soege at gennemfoere kravene over for kautionisterne. Ved processkrift (»notice of motion«) af 22. oktober 1996 anmodede Intervention Board High Court om at ophaeve tilladelsen til sagsanlaeg og den foreloebige afgoerelse. I forbindelse med behandlingen af denne begaering har High Court besluttet at udsaette sagens behandling og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Finder artikel 23 og 33 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 med senere aendringer anvendelse i tilfaelde, hvor varer under transport med henblik paa eksport til tredjelande paa grund af force majeure tilbagesendes til eksportmedlemsstaten, eller finder bestemmelserne kun anvendelse, naar varerne importeres til et andet tredjeland end det land, eksportoeren oprindelig har angivet over for de kompetente myndigheder?
2) Er eksportoererne efter almindelige faellesskabsretlige principper, navnlig force majeure-princippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet eller ud fra rimelighedsbetragtninger berettiget til at beholde hele eller en del af eksportrestitutionen, naar henses til,
a) at eksport af oksekoed fra Det Forenede Kongerige til tredjelande blev forbudt ved Kommissionens beslutning 96/239/EF af 27. marts 1996
b) at der ogsaa af en raekke tredjelande blev indfoert forbud mod import af oksekoed fra Det Forenede Kongerige
c) at eksportoererne af oksekoed paa tidspunktet for beslutningens vedtagelse var i faerd med at transportere varer til tredjelande
d) at eksportoererne var tvunget til at tilbagesende oksekoedet til Det Forenede Kongerige
e) at eksportoererne for de omhandlede eksportforretninger havde modtaget forskud paa eksportrestitutioner i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 med senere aendringer, og
f) at eksportoererne led tab, fordi de ikke kunne saelge oksekoedet paa de paagaeldende eksportmarkeder?
3) Saafremt det andet spoergsmaal besvares med, at eksportoererne som udgangspunkt er berettiget til at beholde hele eller en del af den omhandlede eksportrestitution, skal de i saa fald afstaa herfra, i det omfang de har haft indtaegter ved afsaetning af oksekoedet i Det Forenede Kongerige (f.eks. fordi den oprindelige saelger af oksekoedet til eksportoeren var forpligtet til at tilbagetage oksekoedet i henhold til et ejendomsforbehold i den oprindelige koebsaftale, og fordi saelgeren tilbagebetalte hele eller en del af den oprindelige salgspris)?
4) Er Kommissionens beslutning 96/239/EF og/eller forordning (EF) nr. 773/96 ulovlige, for saa vidt som de ikke aabner mulighed for, at eksportoererne under de i det andet spoergsmaal beskrevne omstaendigheder kan beholde de eksportrestitutioner, der gaelder for den omhandlede eksport, eller en del heraf?«
Det foerste spoergsmaal
21 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om artikel 23 og 33 i forordning nr. 3665/87, som affattet ved forordning nr. 1615/90, skal fortolkes saaledes, at eksportoeren, naar produkter som foelge af bl.a. force majeure ikke naar frem til bestemmelseslandet, men tilbagesendes til eksportmedlemsstaten, er forpligtet til at tilbagebetale de eksportrestitutioner, der er udbetalt forskudsvis.
22 Det er ikke bestridt, at der ikke over for sagsoegerne i hovedsagen er fremsat krav om betaling af de i artikel 23 og 33 i forordning nr. 3665/87 omhandlede tillaeg. Spoergsmaalet maa derfor forstaas saaledes, at det alene vedroerer spoergsmaalet om sagsoegernes pligt til at tilbagebetale de eksportrestitutioner, de har modtaget som forskud.
23 Sagsoegerne i hovedsagen har i retsmoedet anfoert, at de boer have ret til at beholde eksportrestitutionerne som erstatning for det tab, de har lidt som foelge af tilbagesendelsen af oksekoedet til Det Forenede Kongerige.
24 Det Forenede Kongeriges regering har anfoert, at den situation, at koedet tilbagesendes til eksportmedlemsstaten, maa sidestilles med, at bestemmelsesstedet under transporten aendres til et land, for hvilket der ikke er fastsat nogen restitution. Artikel 23 og 33 i forordning nr. 3665/87 finder derfor anvendelse, og dette gaelder ogsaa de principper, der er fastslaaet i Domstolens dom af 28. marts 1996, sag C-299/94, Anglo Irish Beef Processors International m.fl. (Sml. I, s. 1925), hvorefter forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det faktisk berettigede restitutionsbeloeb skal tilbagebetales.
25 Kommissionen har anfoert, at det klart fremgaar af forordning nr. 3665/87, at eksportrestitutionerne skal tilbagebetales.
26 Det bemaerkes i denne forbindelse, at formaalet med, at der ved eksport af oksekoed kan ydes en restitution, der er lig med forskellen mellem verdensmarkedspriserne og priserne i Faellesskabet, er at sikre Faellesskabets deltagelse i den internationale handel med oksekoed.
27 Det fremgaar af bestemmelserne i forordning nr. 3665/87, at udbetaling af restitutioner er betinget af, at der foeres bevis for, at produktet har forladt Faellesskabets toldomraade, og at det for saa vidt angaar differentierede restitutioner ogsaa er en betingelse, at produktet er indfoert til et tredjeland, og at formaliteterne for overgang til frit forbrug i det paagaeldende tredjeland er afsluttet.
28 Naar restitutionerne er forskellige alt efter bestemmelseslandene, indebaerer det forhold, at produktet som foelge af bl.a. force majeure ikke naar frem til det forudsatte bestemmelsesland, men indfoeres til et andet land, for hvilket restitutionen er lavere, at eksportoeren er forpligtet til at godtgoere forskellen mellem restitutionen for det land, hvortil produktet oprindelig skulle udfoeres, og det land, hvortil det faktisk er blevet udfoert.
29 Da den faktiske adgang til bestemmelsesstedets marked i princippet er betinget af, at der opfyldes formaliteter for overgang til forbrug i bestemmelseslandet, udelukker den omstaendighed, at produktet ikke har naaet dette bestemmelsessted og har maattet udfoeres til andre bestemmelsessteder paa grund af force majeure, at det med henblik paa udbetaling af den differentierede restitution kan anses for at vaere indfoert i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87 (jf. dommen i sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl., praemis 23).
30 Det samme maa gaelde, naar produktet tilbagesendes til eksportmedlemsstaten. I dette tilfaelde er formaliteterne for overgang til forbrug i bestemmelseslandet saaledes ikke afsluttet, og produktet kan ikke med hensyn til udbetaling af den differentierede restitution anses for at vaere indfoert i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87.
31 Det foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at artikel 23 og 33 i forordning nr. 3665/87, som affattet ved forordning nr. 1615/90, skal fortolkes saaledes, at eksportoeren, naar produkter som foelge af bl.a. force majeure ikke naar frem til bestemmelseslandet, men tilbagesendes til eksportmedlemsstaten, er forpligtet til at tilbagebetale de eksportrestitutioner, der er udbetalt forskudsvis.
Det andet spoergsmaal
32 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om eksportoerer af britisk oksekoed efter almindelige faellesskabsretlige principper, navnlig force majeure-princippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet eller ud fra rimelighedsbetragtninger er berettiget til at beholde hele eller en del af den forskudsvis udbetalte eksportrestitution, naar henses til,
a) at eksport af oksekoed fra Det Forenede Kongerige til tredjelande blev forbudt ved beslutning 96/239
b) at der ogsaa af en raekke tredjelande blev indfoert forbud mod import af oksekoed fra Det Forenede Kongerige
c) at eksportoererne af oksekoed paa tidspunktet for vedtagelsen af beslutning 96/239 var i faerd med at transportere varer til tredjelande
d) at eksportoererne var tvunget til at tilbagesende oksekoedet til Det Forenede Kongerige
e) at eksportoererne for de omhandlede eksportforretninger havde modtaget forskud paa eksportrestitutioner i henhold til forordning nr. 565/80 og nr. 3665/87, og
f) at eksportoererne led tab, fordi de ikke kunne saelge oksekoedet paa de paagaeldende eksportmarkeder.
33 Da virkningerne af, at der foreligger force majeure, er klart og udtoemmende fastlagt i forordning nr. 3665/87, maa spoergsmaalet forstaas saaledes, at det oenskes oplyst, om forordning nr. 3665/87, saafremt der under de af den forelaeggende ret beskrevne omstaendigheder er tale om force majeure, er ugyldig efter almindelige faellesskabsretlige principper, for saa vidt som den ikke aabner mulighed for, at eksportoererne kan beholde hele eller en del af de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner.
34 FCTL og Meatal har for den forelaeggende ret og i retsmoedet for Domstolen anfoert, at deres situation maa sidestilles med den, der omhandles i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87, hvorefter restitutionen udbetales, naar produktet er gaaet til grunde under transporten som foelge af force majeure. FCTL og Meatal har fremhaevet forskellene mellem naervaerende sag og sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl., hvori Domstolen fastslog, at eksportoeren ikke kan oppebaere eksportrestitutionen med den sats, der gaelder for bestemmelseslandet, naar produktet som foelge af force majeure ikke naar frem til bestemmelseslandet, men udfoeres til andre tredjelande. Situationen er anderledes i naervaerende sag, idet der ikke var andre markeder for britisk oksekoed, og det foreliggende tilfaelde af force majeure skyldes en retsakt fra Faellesskabet. Denne situation tog Domstolen ikke stilling til i sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl.
35 Det Forenede Kongeriges regering har anfoert, at ingen af de principper, den forelaeggende ret har naevnt, kan begrunde, at eksportoererne beholder hele eller en del af eksportrestitutionerne. Med hensyn til force majeure fremgaar virkningen heraf af forordning nr. 3665/87 og er begraenset til, at de fastsatte tillaeg ikke skal betales. Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning finder heller ikke anvendelse, idet der ikke var grundlag for at paaregne en anden situation end den, der praecist er fastlagt i bestemmelserne, og som er bekraeftet i Domstolens praksis. Naar endvidere henses til det reelle formaal med eksportrestitutionsordningen, er det ikke i strid med proportionalitetsprincippet at kraeve eksportrestitutionerne tilbage, heller ikke i tilfaelde af force majeure. Endelig er forpligtelsen til at tilbagebetale forskud paa restitutioner ikke i strid med rimelighedsbetragtninger. Hvis sagsoegerne derimod kunne beholde restitutionerne, ville de opnaa en uberettiget fordel i forhold til virksomheder, som valgte at saelge deres koed paa det britiske marked, og virksomheder, som oenskede at eksportere deres koed, men undlod at anmode om forskud paa restitutionerne.
36 Kommissionen har anfoert, at forordning nr. 3665/87 er klar, og hverken force majeure-begrebet eller rimelighedsbetragtninger kan aendre noget ved forpligtelsen til at tilbagebetale eksportrestitutionerne. Med hensyn til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet har Kommissionen henvist til, at Domstolen allerede har taget stilling til dette spoergsmaal i dommen i sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl.
37 Det bemaerkes indledningsvis, at i modsaetning til, hvad FCTL og Meatal har anfoert, er der ikke afgoerende forskel paa naervaerende sag og den situation, Domstolen tog stilling til i dommen i sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl., hverken derved, at det foreliggende tilfaelde af force majeure skyldes en retsakt fra Faellesskabet, eller at der ikke fandtes andre markeder for britisk oksekoed.
38 Det fremgaar saaledes af fast retspraksis, at begrebet force majeure betegner de usaedvanlige og uforudsigelige omstaendigheder, som den, der paaberaaber sig dem, ikke har nogen indflydelse paa, og som han ikke har mulighed for at afvaerge, ogsaa selv om han udviser den stoerst mulige paapasselighed (jf. bl.a. dom af 5.2.1987, sag 145/85, Denkavit, Sml. s. 565, praemis 11).
39 Det er derfor uden betydning, om den myndighedshandling, der kan have karakter af force majeure, er et af bestemmelseslandet indfoert forbud mod import af oksekoed fra Det Forenede Kongerige eller et af Faellesskabet vedtaget eksportforbud, idet det i begge tilfaelde er forhold, som eksportoeren ikke har haft indflydelse paa.
40 Endvidere bemaerkes, at selve begrebet force majeure ikke maa sammenblandes med de eventuelle foelger heraf. Det er saaledes uden betydning, at der i dette tilfaelde ikke maatte have vaeret andre markeder for det oksekoed, bestemmelseslandene afviste, i modsaetning til situationen i sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl., hvor eksportoeren kunne eksportere produktet til et andet tredjeland.
41 Hvad angaar bestemmelserne i forordning nr. 3665/87 om force majeure bemaerkes, at begrebet force majeure efter fast retspraksis ikke har et ensartet indhold inden for de forskellige omraader af faellesskabsretten, hvor det anvendes, idet begrebet skal fastlaegges i den juridiske sammenhaeng, hvori det faar betydning (jf. bl.a. dom af 7.12.1993, sag C-12/92, Huygen m.fl., Sml. I, s. 6381, praemis 30). Forordning nr. 3665/87 er derfor ikke i strid med almindelige faellesskabsretlige principper, fordi virkningerne af force majeure ved forordningen naermere fastlaegges og begraenses med hensyn til eksportrestitutioner.
42 For saa vidt angaar tilsidesaettelsen af proportionalitetsprincippet bemaerkes, at Domstolen i dommen i sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl., praemis 29, fastslog, at naar varer som foelge af force majeure ikke naar frem til deres bestemmelsesland, men udfoeres til andre tredjelande, hvor eksportrestitutionen er lavere eller ikke findes, staar fortabelsen af en del af sikkerheden, som svarer til forskellen mellem det forudbetalte restitutionsbeloeb og det faktisk berettigede restitutionsbeloeb, uden paalaeggelse af noget straftillaeg, i rimeligt forhold til det af lovgiver tilstraebte formaal.
43 Der er imidlertid ikke nogen forskel af betydning mellem den situation, at varer udfoeres til andre tredjelande, for hvilke der ikke er fastsat en eksportrestitution, og den situation, at varerne tilbagesendes til eksportmedlemsstaten. I begge tilfaelde naar de stoetteberettigede produkter ikke frem til markedet i bestemmelseslandet med henblik paa at blive bragt i omsaetning i landet.
44 Heraf foelger, at det staar i rimeligt forhold til det tilstraebte formaal at kraeve tilbagebetaling af de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner, naar varerne tilbagesendes til eksportmedlemsstaten.
45 Med hensyn til tilsidesaettelsen af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning har Domstolen ligeledes fastslaaet, at bestemmelserne i forordning nr. 565/80 og nr. 3665/87 ikke kan give anledning til nogen anden berettiget forventning end forventningen om at faa ret til restitutionen inden for de graenser, der gaelder for den (jf. dommen i sagen Anglo Irish Beef Processors International m.fl., praemis 30-33).
46 Endvidere bemaerkes, at forordningernes bestemmelser om force majeure netop er vedtaget med henblik paa at beskytte virksomhederne mod de for dem skadelige virkninger af usaedvanlige omstaendigheder, som de ikke kunne forudse. Efter disse bestemmelser fritages eksportoererne for betaling af de fastsatte tillaeg, men ikke for tilbagebetaling af de forskudsvis udbetalte restitutioner.
47 Heraf foelger, at FCTL og Meatal ikke i hovedsagen kunne paaberaabe sig en berettiget forventning med hensyn til at kunne beholde de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner, selv ikke hvis det maatte vaere godtgjort, at der var tale om force majeure.
48 Hvad angaar argumentet om, at det er i strid med rimelighedsbetragtninger at forlange, at eksportoererne tilbagebetaler de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner, bemaerkes, at faellesskabsbestemmelserne ikke kan fraviges ud fra rimelighedsbetragtninger, medmindre det foelger af bestemmelserne, eller saafremt bestemmelserne erklaeres ugyldige.
49 Endvidere ville eksportoererne, saafremt de kunne beholde de forskudsvis udbetalte restitutioner, netop derved blive behandlet paa en maade, som var urimelig i forhold til situationen for de eksportoerer, som ikke har anmodet om forskudsvis udbetaling, og som derfor ikke oppebaerer nogen eksportrestitution.
50 Det andet spoergsmaal skal derfor besvares med, at forordning nr. 3665/87 ikke er i strid med almindelige faellesskabsretlige principper, navnlig force majeure-princippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet eller med rimelighedsbetragtninger, for saa vidt som forordningen ikke aabner mulighed for, at eksportoerer af britisk oksekoed kan beholde hele eller en del af de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner, naar henses til,
a) at eksport af oksekoed fra Det Forenede Kongerige til tredjelande blev forbudt ved beslutning 96/239
b) at der ogsaa af en raekke tredjelande blev indfoert forbud mod import af oksekoed fra Det Forenede Kongerige
c) at eksportoererne af oksekoed paa tidspunktet for vedtagelsen af beslutning 96/239 var i faerd med at transportere varer til tredjelande
d) at eksportoererne var tvunget til at tilbagesende oksekoedet til Det Forenede Kongerige
e) at eksportoererne for de omhandlede eksportforretninger havde modtaget forskud paa eksportrestitutioner i henhold til forordning nr. 565/80 og nr. 3665/87, og
f) at eksportoererne led tab, fordi de ikke kunne saelge oksekoedet paa de paagaeldende eksportmarkeder.
Det tredje spoergsmaal
51 Med det tredje spoergsmaal, der er stillet for det tilfaelde, at eksportoererne kan beholde hele eller en del af restitutionen, oensker den forelaeggende ret oplyst, om eksportoererne skal afstaa herfra, i det omfang de har haft indtaegter ved afsaetning af oksekoedet i Det Forenede Kongerige.
52 Naar henses til besvarelsen af de to foerste spoergsmaal, er det ufornoedent at besvare det tredje spoergsmaal.
Det fjerde spoergsmaal
53 Med det fjerde spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om beslutning 96/239 og forordning nr. 773/96 er ugyldige, for saa vidt som de ikke aabner mulighed for, at eksportoererne under de i det andet spoergsmaal beskrevne omstaendigheder kan beholde hele eller en del af eksportrestitutionen.
Beslutning 96/239
54 Der er i Domstolens domme af 5. maj 1998, sag C-157/96, National Farmers' Union m.fl. (Sml. I, s. 2211), og sag C-180/96, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen (Sml. I, s. 2265), taget stilling til lovligheden af denne beslutning.
55 Det bemaerkes, at sagsoegerne i hovedsagen, som var intervenienter i sagen National Farmers' Union m.fl., i denne egenskab ligeledes deltog i sagens behandling ved Domstolen.
56 Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegerne i hovedsagen ikke under naervaerende sag har fremfoert andre anbringender, som kan rejse tvivl om gyldigheden af beslutning 96/239, end de anbringender, som allerede er behandlet i sagen National Farmers' Union m.fl.
57 For saa vidt angaar dette spoergsmaal henvises derfor til dommene i sagerne National Farmers' Union m.fl. og Det Forenede Kongerige mod Kommissionen.
58 Det maa paa denne baggrund fastslaas, at gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af beslutning 96/239.
Forordning nr. 773/96
59 Det Forenede Kongerige har anfoert, at der ikke er grundlag for at anse forordning nr. 773/96 for ulovlig. Det ville vaere i strid med formaalet med restitutionsordningen at lade eksportoererne beholde restitutionerne. Endvidere finder Det Forenede Kongerige, at det falder inden for Kommissionens skoensmaessige kompetence ikke at traeffe en bestemmelse herom ved vedtagelsen af forordningen.
60 Ifoelge Kommissionen er der ikke noget grundlag for, at forordning nr. 773/96 skulle kunne anses for ikke at vaere i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet. Kommissionen finder ligeledes, at det ville vaere i strid med eksportrestitutionsordningen, formaalet med forordning nr. 3665/87, Domstolens praksis og lighedsgrundsaetningen at yde kompensation for oksekoed, der ikke har kunnet naa frem til det forudsatte bestemmelsessted.
61 Det bemaerkes i denne forbindelse, at der ved forordning nr. 773/96 fastsaettes saerlige foranstaltninger, hvorved forordning nr. 3665/87 fraviges, men at eksportoererne ikke fritages for forpligtelsen til at tilbagebetale forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner, naar varerne ikke er blevet indfoert og bragt i omsaetning i de tredjelande, hvortil de var bestemt.
62 Som det fremgaar af gennemgangen af det andet spoergsmaal, indebaerer almindelige faellesskabsretlige principper, navnlig force majeure-princippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet eller rimelighedsbetragtninger ikke, at eksportoerer under de af den forelaeggende ret beskrevne omstaendigheder skal kunne beholde hele eller en del af de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner.
63 Heraf foelger, at forordning nr. 773/96 ikke er ugyldig, for saa vidt som den ikke under de i besvarelsen af det andet spoergsmaal beskrevne omstaendigheder aabner mulighed for, at eksportoererne kan beholde hele eller en del af de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
64 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Foerste Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice, Queen's Bench Division, ved kendelse af 26. marts 1997, for ret:
65 Artikel 23 og 33 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som affattet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1615/90 af 15. juni 1990, skal fortolkes saaledes, at eksportoeren, naar produkter som foelge af bl.a. force majeure ikke naar frem til bestemmelseslandet, men tilbagesendes til eksportmedlemsstaten, er forpligtet til at tilbagebetale de eksportrestitutioner, der er udbetalt forskudsvis.
66 Forordning nr. 3665/87 er ikke i strid med almindelige faellesskabsretlige principper, navnlig force majeure-princippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet eller med rimelighedsbetragtninger, for saa vidt som forordningen ikke aabner mulighed for, at eksportoerer af britisk oksekoed kan beholde hele eller en del af de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner, naar henses til,
a) at eksport af oksekoed fra Det Forenede Kongerige til tredjelande blev forbudt ved Kommissionens beslutning 96/239/EF af 27. marts 1996 om visse hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati
b) at der ogsaa af en raekke tredjelande blev indfoert forbud mod import af oksekoed fra Det Forenede Kongerige
c) at eksportoererne af oksekoed paa tidspunktet for vedtagelsen af beslutning 96/239 var i faerd med at transportere varer til tredjelande
d) at eksportoererne var tvunget til at tilbagesende oksekoedet til Det Forenede Kongerige
e) at eksportoererne for de omhandlede eksportforretninger havde modtaget forskud paa eksportrestitutioner i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter og forordning nr. 3665/87, og
f) at eksportoererne led tab, fordi de ikke kunne saelge oksekoedet paa de paagaeldende eksportmarkeder.
67 Gennemgangen af det forelagte spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af beslutning 96/239.
Kommissionens forordning (EF) nr. 773/96 af 26. april 1996 om saerforanstaltninger, der fraviger forordning (EOEF) nr. 3665/87, (EOEF) nr. 3719/88 og (EOEF) nr. 1964/82 i oksekoedssektoren, er ikke ugyldig, for saa vidt som den ikke under de i besvarelsen af det andet spoergsmaal beskrevne omstaendigheder aabner mulighed for, at eksportoererne kan beholde hele eller en del af de forskudsvis udbetalte eksportrestitutioner.