62024CJ0206_RES
Cauza C‑206/24
YX și Logistica i Gestió Caves Andorranes i Vidal SA
împotriva
Directeur général des douanes et droits indirects și Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
[cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation (Curtea de Casație, Franța)]
Hotărârea Curții (Camera a cincea) din 1 august 2025
„Trimitere preliminară – Uniunea vamală – Rambursarea sau remiterea taxelor la import sau la export – Regulamentul (CEE) nr. 1430/79 – Taxe vamale percepute cu încălcarea dreptului Uniunii – Articolul 2 alineatul (2) al treilea paragraf – Condițiile rambursării din oficiu – Constatarea caracterului nejustificat al perceperii acestor taxe într‑un termen de trei ani de la data înscrierii în evidența contabilă a acestora – Constatare care implică cunoașterea de către autoritățile vamale naționale a identității operatorilor în cauză, precum și a sumei care trebuie rambursată fiecăruia dintre ei – Obligația acestor autorități de a lua măsurile necesare și adecvate pentru a obține informațiile necesare pentru efectuarea unei astfel de rambursări”
Resurse proprii ale Uniunii Europene – Rambursarea sau remiterea taxelor la import sau la export – Taxe vamale percepute cu încălcarea dreptului Uniunii – Rambursare din oficiu – Condiții – Constatarea de către autoritatea vamală națională a caracterului nejustificat al perceperii acestor taxe într‑un termen de trei ani de la data înscrierii în evidența contabilă a acestora – Constatare care implică cunoașterea de către autoritatea vamală națională a identității operatorilor în cauză, precum și a sumei care trebuie rambursată – Obligația acestei autorități de a lua măsurile necesare și adecvate pentru a obține informațiile necesare pentru efectuarea unei astfel de rambursări
[Regulamentul nr. 1430/79 al Consiliului, art. 1 alin. (2) lit. (e), art. 2 și art. 15]
(a se vedea punctele 25-38, 42 și 43 și dispozitivul)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Cour de Cassation (Curtea de Casație, Franța), Curtea precizează conținutul obligației unei autorități vamale naționale de a proceda la rambursarea din oficiu a taxelor vamale percepute în mod nejustificat, precum și condițiile aferente acesteia, în lumina articolului 2 alineatul (2) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1430/79 (
1
).
Între anii 1988 și 1991, societăți de drept andorran au importat în Andorra, prin intermediul societății Ysal, comisionar în vamă stabilit în Franța, mărfuri provenite în special din țări terțe. Aceste importuri au determinat plata unor taxe vamale în Franța. Astfel, la acea dată, autoritățile vamale franceze impuneau ca mărfurile provenite din țări terțe având ca destinație Andorra să fie puse în liberă circulație atunci când traversau teritoriul francez.
În luna ianuarie 1991, Comisia Europeană a constatat, prin aviz motivat (
2
), că, prevăzând o asemenea cerință de punere în liberă circulație, Republica Franceză nu își îndeplinise obligațiile care îi reveneau în temeiul anumitor dispoziții de drept al Uniunii. Prin urmare, a invitat‑o să ia măsurile necesare pentru a regulariza situația.
Printr‑un aviz ministerial (
3
), autoritățile franceze au pus, așadar, capăt acestei practici în ceea ce privește totalitatea mărfurilor provenite din țări terțe și având ca destinație Andorra.
În 2015, importatorii andorrani menționați, ale căror drepturi au fost preluate de societatea Caves Andorranes și de YX, au chemat în judecată administrația vamală franceză pentru obținerea plății unei sume corespunzătoare taxelor vamale pe care această administrație le‑ar fi perceput în mod nejustificat pentru importuri de mărfuri provenite din țări terțe și cu destinația Andorra între anii 1988 și 1991. Această acțiune fiind respinsă în primă instanță și în apel, Caves Andorranes și YX au formulat recurs în fața Cour de cassation (Curtea de Casație), care este instanța de trimitere.
Aceasta a sesizat Curtea cu două întrebări preliminare având ca obiect în esență să se stabilească dacă articolul 2 alineatul (2) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1430/79 trebuie interpretat în sensul că existența unei obligații de a proceda la rambursarea din oficiu a taxelor vamale a unei autorități vamale naționale este condiționată, pe de o parte, de faptul ca aceasta din urmă să fi constatat ea însăși, într‑un termen de trei ani de la înscrierea în evidența contabilă a acestor taxe, că acestea au fost percepute în mod nejustificat și, pe de altă parte, de cunoașterea de către această autoritate a identității operatorilor în cauză, precum și a sumei care trebuie rambursată fiecăruia dintre ei. În acest cadru, instanța menționată ridică problema măsurilor pe care autoritatea respectivă trebuie, dacă este cazul, să le ia pentru a obține asemenea informații.
Aprecierea Curții
Curtea constată mai întâi că articolul 2 alineatul (2) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1430/79, în măsura în care prevede în termeni categorici că autoritățile vamale naționale „procedează la rambursare […] din oficiu”, instituie o obligație de rambursare în sarcina acestor autorități fără ca importatorul în cauză să trebuiască să facă o cerere în acest sens. Această obligație de rambursare din oficiu este condiționată de faptul ca autoritatea vamală națională în cauză să fi constatat ea însăși, într‑un termen de trei ani de la data înscrierii în evidența contabilă a taxelor vamale în cauză (
4
), că aceste taxe au fost percepute în mod nejustificat. În schimb, rambursarea ca atare nu trebuie să intervină în mod necesar în termenul menționat, astfel încât poate fi efectuată după expirarea acestuia.
Pe de altă parte, în măsura în care taxele vamale sunt impuse în cuantumuri precise, stabilite de autoritatea vamală națională pe baza declarațiilor vamale depuse în numele unei anumite persoane, constatarea de către această autoritate a faptului că astfel de taxe au fost percepute fără a fi datorate implică în mod necesar constatarea potrivit căreia o persoană cunoscută de această autoritate a achitat în mod nejustificat o anumită valoare, de asemenea cunoscută de aceeași autoritate. În consecință, atunci când autoritatea vamală națională constată că taxele vamale au fost percepute fără a fi datorate și trebuie rambursate, aceasta cunoaște, în principiu, atât identitatea persoanei căreia trebuie să îi efectueze rambursarea, cât și valoarea exactă care trebuie rambursată.
Astfel, această autoritate nu poate invoca faptul că nu mai dispune de declarațiile vamale depuse de persoanele interesate sau de deciziile individuale adoptate în privința lor pentru a justifica o eventuală omisiune de a rambursa acestor persoane interesate taxele vamale cu privire la care a constatat, în termenul de trei ani prevăzut la articolul 2 alineatul (2) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1430/79, că au fost percepute în mod nejustificat, întrucât, atât timp cât acest termen nu a expirat, o asemenea autoritate este obligată să păstreze documentele și informațiile care pot fi relevante pentru a proceda la o eventuală rambursare.
Cu toate acestea, atunci când autoritatea vamală menționată nu dispune, independent de voința sa, de informațiile necesare pentru a proceda la rambursarea taxelor vamale percepute fără a fi datorate, revine acesteia, pentru a se conforma obligației sale de rambursare care decurge din dispoziția menționată, sarcina de a lua măsurile necesare și adecvate pentru obținerea acestor informații. Desigur, astfel de măsuri nu includ cercetări disproporționate, și anume cercetări care ar necesita utilizarea de resurse umane și materiale fără nicio legătură cu ceea ce se poate aștepta în mod rezonabil de la o administrație diligentă. Cu toate acestea, o atitudine pasivă a autorității vamale, sub pretextul că nu dispune de informațiile respective, nu este compatibilă nici cu obligația sa de rambursare menționată mai sus, nici cu cerințele care decurg din dreptul la bună administrare, care constituie un principiu general al dreptului Uniunii care are vocația de a se aplica statelor membre atunci când pun în aplicare acest drept
Curtea concluzionează că articolul 2 alineatul (2) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 1430/79 trebuie interpretat în sensul că existența unei obligații de a proceda la rambursarea din oficiu a taxelor vamale a unei autorități vamale naționale este condiționată de faptul ca aceasta din urmă să fi constatat ea însăși, într‑un termen de trei ani de la înscrierea în evidența contabilă a acestor taxe, că acestea au fost percepute în mod nejustificat. Această constatare implică faptul că această autoritate cunoaște identitatea persoanelor care au achitat taxele menționate, precum și valoarea care trebuie rambursată fiecăreia dintre acestea. Atunci când autoritatea amintită nu dispune și nici nu putea dispune de toate informațiile necesare pentru a efectua o astfel de rambursare persoanei care a plătit taxele vamale percepute fără a fi datorate sau persoanelor care i‑au succedat în drepturile și obligațiile sale, revine aceleiași autorități, pentru a se conforma obligației sale de rambursare, să ia măsurile care, fără a fi disproporționate, sunt necesare și adecvate pentru a obține aceste informații și pentru a proceda la rambursare.
(
1
)	Regulamentul (CEE) nr. 1430/79 al Consiliului din 2 iulie 1979 privind rambursarea sau remiterea drepturilor de import sau de export (JO 1979, L 175, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 3069/86 al Consiliului din 7 octombrie 1986 (JO 1986, L 286, p. 1) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1430/79”).
(
2
)	Avizul motivat COM(90) 2042 final.
(
3
)	Aviz adresat importatorilor și exportatorilor al ministère de l’Économie, des Finances et du Budget (Ministerul Economiei, Finanțelor și Bugetului, Franța), publicat în Jurnalul Oficial al Republicii Franceze la 6 iunie 1991.
(
4
)	Conform articolului 1 alineatul (2) litera (e) din Regulamentul nr. 1430/79, această dată corespunde datei de adoptare a actului administrativ prin care a fost stabilită inițial valoarea acestor drepturi de către autoritățile competente.