62009CO0112
ORDONANȚA CURȚII (Camera a opta)
14 ianuarie 2010 (
*1
)
În cauza C-112/09 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție, introdus la 20 martie 2009,
Sociedad General de Autores y Editores (SGAE), cu sediul în Madrid (Spania), reprezentată de R. Allendesalazar Corcho și R. Vallina Hoset, abogados,
recurentă,
cealaltă parte în proces fiind:
Comisia Europeană,
pârâtă în primă instanță,
CURTEA (Camera a opta),
compusă din doamna C. Toader, președinte de cameră, domnii K. Schiemann (raportor) și L. Bay Larsen, judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: domnul R. Grass,
după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Ordonanță
1
Prin recursul formulat, Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) solicită anularea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene din 13 ianuarie 2009, SGAE/Comisia (T-456/08, denumită în continuare „ordonanța atacată”), prin care s-a respins ca vădit inadmisibilă acțiunea având ca obiect anularea în parte a Deciziei C(2008) 3435 final a Comisiei din privind o procedură de aplicare a articolului 81 CE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (cazul COMP/C2/38.698 – CISAC, denumită în continuare „decizia în litigiu”), pentru motivul că această acțiune a fost introdusă după expirarea termenului.
Istoricul cauzei și procedura în fața Tribunalului
2
Reclamanta este o entitate de gestiune colectivă a drepturilor de autor, stabilită în Spania.
3
Prin scrisoarea din 23 iulie 2008, reclamantei i-a fost notificată decizia în litigiu referitoare la o înțelegere în cadrul condițiilor de gestionare a drepturilor de execuție publică a operelor muzicale, precum și de acordare a licențelor corespunzătoare de către societățile de gestiune colectivă, având ca obiect, în cadrul acordurilor de reprezentare reciprocă, restricții privind calitatea de membru conținute în contractul tip al Confederației Internaționale a Societăților de Autori și Compozitori sau aplicarea de facto a acestor restricții privind calitatea de membru.
4
Reclamanta a introdus o acțiune împotriva deciziei în litigiu prin fax primit la grefa Tribunalului la 6 octombrie 2008. Originalul cererii introductive a fost depus la grefa Tribunalului la .
5
Întrucât a fost informată, la 15 octombrie 2008, prin scrisoarea grefierului Tribunalului, că acțiunea sa împotriva deciziei în litigiu nu fusese formulată în termenul prevăzut la articolul 230 CE, reclamanta s-a prevalat, în scrisoarea sa din, de o eroare scuzabilă pentru a obține o derogare de la dispozițiile referitoare la termene.
6
Printre altele, a arătat că a calculat termenul de introducere a acțiunii de la 24 iulie 2008, ziua următoare primirii deciziei în litigiu, astfel încât a ajuns la concluzia potrivit căreia acest termen ar expira la . În plus, întrucât ziua de 4 octombrie era o sâmbătă, aceasta a considerat că, potrivit articolului 101 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, termenul menționat ar fi expirat în ziua lucrătoare următoare, respectiv luni .
7
Reclamanta ar fi interpretat în acest scop articolul 101 alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului bazându-se pe metoda de calcul al termenelor indicată de Comisia Comunităților Europene, în cursul procedurii finalizate prin adoptarea deciziei în litigiu, în raport cu articolul 3 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1182/71 al Consiliului din 3 iunie 1971 privind stabilirea regulilor care se aplică termenelor, datelor și expirării termenelor (JO L 124, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 16). Întrucât conținutul celor două dispoziții este în esență identic, metoda indicată de Comisie ar fi condus reclamanta la concluzia greșită potrivit căreia, în dreptul comunitar, calculul termenelor ar trebui întotdeauna să fie realizat în același mod, respectiv prin adăugarea unei zile suplimentare la termen, întrucât ziua notificării nu ar intra în calcul. Această eroare s-ar fi aflat la originea depunerii acțiunii la Tribunal după expirarea termenului.
8
Pe de altă parte, reclamanta ar fi depus eforturi în scopul verificării corectitudinii calculului său, adresându-se Comisiei pentru a obține confirmarea scrisă a datei notificării deciziei în litigiu. După obținerea acestei confirmări scrise, reclamanta ar fi luat de asemenea legătura cu grefa Tribunalului pentru a i se confirma exactitatea calculului termenului pe care îl efectuase. I s-ar fi răspuns că nu era posibil să i se răspundă la cererea sa.
Ordonanța atacată
9
Prin intermediul ordonanței atacate, Tribunalul a respins acțiunea ca inadmisibilă, pentru motivul că nu fusese introdusă în termenul prevăzut în acest scop.
10
Tribunalul a constatat mai întâi tardivitatea acțiunii precizând că, în temeiul articolului 230 al cincilea paragraf CE și al articolului 101 alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatul (2), precum și al articolului 102 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, termenul acțiunii menționate a început să curgă la 24 iulie 2008 și a expirat la, termen pentru considerente de distanță inclus.
11
După ce a amintit jurisprudența comunitară referitoare la noțiunea de eroare scuzabilă, Tribunalul a respins apoi, la punctele 19-21 din ordonanța atacată, argumentația reclamantei fondată pe existența unei asemenea erori, după cum urmează:
„19
Cu toate acestea, existența unei erori scuzabile nu poate fi recunoscută în speță, din moment ce, în primul rând, pentru a calcula termenul de introducere a acțiunii, reclamanta nu a aplicat articolul 101 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului potrivit modului său de redactare clar, ci conform cu o interpretare dată de o altă instituție unei alte dispoziții, al cărei mod de redactare este diferit, care figurează într-o altă reglementare, aplicabilă în cadrul unei proceduri în fața celeilalte instituții. Or, trebuie să se constate, fără ca reclamanta să fi pretins aceasta, că comportamentul instituției vizate, respectiv al Tribunalului, nu a determinat-o să procedeze astfel.
20
În al doilea rând, reglementarea referitoare la termenele aplicabile în speță este limpede și nu prezintă dificultăți particulare de interpretare […].
21
În al treilea rând, reclamanta nu a dat dovadă de diligență, în special prin încercarea de a obține din partea grefei Tribunalului confirmarea modului de calcul al termenului la care procedase în vederea depunerii cererii introductive în termenul stabilit. Astfel, nu intră în atribuțiile și competențele funcționarilor grefei să se pronunțe cu privire la calculul termenului de introducere a unei acțiuni […]”
Concluziile reclamantei
12
Prin recursul formulat, recurenta solicită Curții:
—
declararea admisibilității și a temeiniciei prezentului recurs și anularea ordonanței atacate;
—
declararea admisibilității acțiunii introduse în fața Tribunalului și trimiterea cauzei Tribunalului în vederea continuării examinării cauzei pe fond și
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului recurs.
Cu privire la recurs
13
În temeiul articolului 119 din Regulamentul de procedură, atunci când recursul este în mod vădit inadmisibil sau în mod vădit nefondat, Curtea poate oricând, pe baza raportului judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, să respingă recursul prin ordonanță motivată, fără deschiderea procedurii orale și fără, dacă este cazul, comunicarea acțiunii către pârât.
14
În speță, Curtea consideră că este suficient de lămurită de actele dosarului pentru a dispune respingerea recursului ca vădit neîntemeiat pe calea unei asemenea ordonanțe motivate.
Argumentația reclamantei
15
În susținerea recursului, recurenta invocă trei motive.
16
Prin intermediul primului motiv invocat, reclamanta reproșează Tribunalului că s-ar fi considerat, la punctul 19 din ordonanța atacată, drept „instituția vizată” în sensul jurisprudenței în materie de eroare scuzabilă, respectiv drept instituția al cărei comportament ar fi trebuit să provoace eroarea în cauză. Or, ar reieși în mod clar din această jurisprudență că instituția vizată ar fi întotdeauna instituția care a adoptat actul atacat, în speță Comisia.
17
Prin intermediul celui de al doilea motiv invocat, reclamanta reproșează Tribunalului că ar fi ignorat faptul că articolul 101 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului și articolul 3 din Regulamentul nr. 1182/71 trebuie interpretate uniform. La punctul 19 din ordonanța atacată, Tribunalul ar fi considerat în mod eronat ca fiind irelevantă interpretarea articolului 3 dată de Comisie calificând-o drept „interpretare dată de o altă instituție unei alte dispoziții, al cărei mod de redactare este diferit, care apare într-o altă reglementare, aplicabilă în cadrul unei proceduri în fața celeilalte instituții”. Or, potrivit reclamantei, calculul termenelor trebuie realizat în același mod, indiferent că este vorba de aplicarea Regulamentului nr. 1182/71 sau de cea a Regulamentului de procedură al Tribunalului.
18
Prin intermediul celui de al treilea motiv invocat, reclamanta reproșează Tribunalului că ar fi încălcat jurisprudența în materie de eroare scuzabilă în măsura în care acesta ar fi făcut o aplicare greșită și exagerat de restrictivă a jurisprudenței respective. Astfel, condițiile pentru dovedirea existenței unei erori scuzabile ar fi întrunite în speță. În special, pe de o parte, ar fi prezente împrejurări excepționale susceptibile să provoace în percepția justițiabilului, într-o măsură determinantă, o confuzie admisibilă și, pe de altă parte, reclamanta ar fi făcut dovada întregii diligențe cerute unei persoane normal informate.
Aprecierea Curții
19
Se impune a examina împreună cele trei motive invocate de reclamantă în măsura în care vizează toate refuzul Tribunalului de a admite existența unei erori scuzabile în speță.
20
Trebuie amintit că, în cadrul reglementării comunitare privind termenele de introducere a acțiunii, noțiunea de eroare scuzabilă, care permite derogarea de la acestea, nu poate viza decât circumstanțe excepționale în care în special instituția vizată a adoptat un comportament de natură să provoace, prin el însuși sau într-o măsură determinantă, o confuzie admisibilă în percepția unui justițiabil de bună-credință și care dă dovadă de întreaga diligență cerută unui operator normal informat (a se vedea printre altele Hotărârea din 15 decembrie 1994, Bayer/Comisia, C-195/91 P, Rec., p. I-5619, punctul 26). Astfel, aplicarea strictă a acestor norme răspunde cerinței securității juridice și a necesității de a evita orice discriminare sau orice tratament arbitrar în cadrul administrării justiției (a se vedea în acest sens Hotărârea din, Cockerill-Sambre/Comisia, 42/85, Rec., p. 3749, punctul 10, precum și Ordonanța din, Irlanda/Comisia, C-239/97, Rec., p. I-2655, punctul 7, și Ordonanța din, Belgia/Comisia, C-242/07 P, Rep., p. I-9757, punctul 16).
21
Se impune a constata că aplicarea acestei jurisprudențe de către Tribunal nu este nici eronată, nici exagerat de restrictivă. În mod temeinic Tribunalul a concluzionat că nu poate fi recunoscută în speță existența unei erori scuzabile.
22
Desigur, astfel cum reclamanta a subliniat în mod întemeiat în cuprinsul cererii de recurs, „instituția vizată” de jurisprudența menționată este cea care a adoptat actul atacat, în speță, Comisia.
23
Totuși, trebuie constatat că aceasta nu a adoptat un comportament de natură să provoace, prin el însuși sau într-o măsură determinantă, o confuzie admisibilă în percepția unui justițiabil de bună-credință și care dă dovadă de întreaga diligență cerută unui operator normal informat.
24
După cum în mod temeinic a constatat Tribunalul la punctele 19 și 20 din ordonanța atacată, modul de redactare a articolului 101 alineatul (1) literele (a) și (b) din Regulamentul de procedură al Tribunalului este clar, limpede și nu prezintă dificultăți particulare de interpretare. În vederea aplicării acestei dispoziții, nu era, așadar, sub nicio formă nevoie, pentru un operator normal informat, să se recurgă la interpretarea, oricare ar fi aceea, dată de Comisie unei alte dispoziții similare, precum articolul 3 din Regulamentul nr. 1182/71.
25
Aspectul dacă articolul 101 din Regulamentul de procedură al Tribunalului și articolul 3 din Regulamentul nr. 1182/71 trebuie interpretate într-o manieră identică este, prin urmare, irelevant pentru stabilirea termenului de introducere a acțiunii în cauză. În consecință, trebuie să se constate că, neprocedând la examinarea acestui aspect, Tribunalul nu a comis o eroare.
26
În orice caz, un operator normal informat nu ar fi optat pentru o interpretare vădit contra legem a Regulamentului de procedură al Tribunalului, dedusă din interpretarea dată de Comisie unui regulament diferit, fără să verifice cel puțin exactitatea calculului termenelor care rezultă din această interpretare.
27
În acest cadru, reclamanta nu poate susține în mod util că, întrucât a căutat în van să obțină confirmarea exactității calculului său la grefa Tribunalului, ar fi dat dovadă de întreaga diligență cerută unui operator normal informat. După cum a constatat în mod corect Tribunalul la punctul 21 din ordonanța atacată, nu intră în atribuțiile și în competențele funcționarilor grefei să se pronunțe cu privire la calculul termenului de introducere a unei acțiuni.
28
Pe de altă parte, trebuie să se considere că, de asemenea fără a comite o eroare, Tribunalul a constatat în plus, la punctul 19 din ordonanța atacată, că comportamentul său nu a indus reclamanta în eroare în ceea ce privește calculul termenului de introducere a acțiunii.
29
Chiar dacă Tribunalul nu este „instituția vizată” avută în vedere de jurisprudența menționată la punctul 20 din prezenta ordonanță, se impune a sublinia că o eroare scuzabilă poate rezulta din orice categorie de circumstanțe excepționale. O eroare scuzabilă poate astfel să rezulte dintr-un comportament al instanței însăși care să fi provocat o confuzie în percepția justițiabilului. Tribunalul nu a comis, așadar, nicio eroare examinând în mod succint o asemenea ipoteză.
30
Având în vedere considerațiile ce precedă, se impune înlăturarea celor trei motive invocate de reclamantă și, prin urmare, respingerea recursului în ansamblul său.
Cu privire la cheltuielile de judecată
31
În conformitate cu articolul 69 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 118 din același regulament, în ordonanța prin care se finalizează judecata se dispune cu privire la cheltuielile de judecată.
32
Întrucât prezenta ordonanță a fost adoptată înainte de notificarea cererii introductive către pârâtă și, în consecință, înainte ca aceasta să fi putut efectua cheltuieli, este suficient să se decidă că reclamanta va suporta propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) dispune:
1)
Respinge recursul.
2)
Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) suportă propriile cheltuieli de judecată.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: spaniola.