62017CJ0070_RES
Cauzele conexate C‑70/17 și C‑179/17
Abanca Corporación Bancaria SAîmpotrivaAlberto García Salamanca Santos
și
Bankia SAîmpotrivaAlfonso Antonio Lau MendozașiVerónica Yuliana Rodríguez Ramírez
(cereri de decizie preliminară formulate de Tribunal Supremo și de Juzgado de Primera Instancia no 1 de Barcelona)
Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 26 martie 2019
„Trimitere preliminară – Protecția consumatorilor – Directiva 93/13/CEE – Articolele 6 și 7 – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Clauză privind scadența anticipată a unui contract de împrumut ipotecar – Declararea caracterului în parte abuziv al clauzei – Competența instanței naționale în prezența unei clauze calificate drept «abuzivă» – Înlocuirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național”
Protecția consumatorilor – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Directiva 93/13 – Declararea caracterului în parte abuziv al clauzei – Întindere – Menținerea în vigoare a părții neabuzive a clauzei care determină modificarea conținutului său – Inadmisibilitate – Înlocuirea clauzei abuzive cu o dispoziție de drept național de instanța națională – Admisibilitate – Condiții
(Directiva 93/13 a Consiliului, art. 6 și 7)
(a se vedea punctele 48, 53, 54, 56-58, 60 și 64 și dispozitivul)
Rezumat
Prin Hotărârea din 26 martie 2019, în cauzele conexate Abanca Corporación Bancaria (C‑70/17) și Bankia (C‑179/17), Curtea, reunită în Marea Cameră, s‑a pronunțat cu privire la interpretarea articolelor 6 și 7 din Directiva 93/13 (
1
) privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii.
Litigiile principale se refereau la reclamanți care au încheiat în Spania contracte de împrumut ipotecar care conțineau o clauză ce permite să se solicite scadența anticipată a contractului în special în cazul neplății unei singure rate lunare.
Instanțele de trimitere au solicitat Curții să stabilească, în esență, dacă articolele 6 și 7 din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul, pe de o parte, că, atunci când o clauză privind scadența anticipată a unui contract de împrumut ipotecar este declarată abuzivă, ea poate fi totuși menținută în parte, prin eliminarea elementelor care o fac abuzivă, și, pe de altă parte, că, în caz contrar, procedura de executare ipotecară inițiată în temeiul acestei clauze poate în orice caz să continue prin aplicarea supletivă a unei norme de drept național, dacă imposibilitatea de a recurge la această procedură ar fi contrară intereselor consumatorilor.
În această privință, Curtea a statuat că articolele 6 și 7 din Directiva 93/13 trebuie interpretate în sensul că, mai întâi, se opun ca o clauză privind scadența anticipată a unui contract de împrumut ipotecar declarată abuzivă să fie menținută în parte, prin eliminarea elementelor care o fac abuzivă, atunci când o astfel de eliminare ar echivala cu modificarea conținutului acestei clauze, afectându‑i substanța. În continuare, Curtea a statuat că aceleași articole nu se opun ca instanța națională să remedieze nulitatea unei asemenea clauze abuzive înlocuind‑o cu noul text al dispoziției legislative care a inspirat această clauză, aplicabilă în cazul unui acord între părțile la contract, dacă contractul de împrumut ipotecar în cauză nu poate continua să existe în cazul eliminării clauzei abuzive menționate și se stabilește că anularea contractului în ansamblul său l‑ar expune pe consumator unor consecințe deosebit de prejudiciabile.
În acest context, Curtea a amintit, desigur, că, atunci când instanța națională constată nulitatea unei clauze abuzive cuprinse într‑un contract încheiat între un profesionist și un consumator, articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 trebuie interpretat în sensul că se opune unei norme de drept național care permite instanței naționale să completeze acest contract modificând conținutul acestei clauze. Astfel, în cazul în care instanța națională ar avea posibilitatea să modifice conținutul clauzelor abuzive care figurează într‑un astfel de contract, o asemenea posibilitate ar putea aduce atingere realizării obiectivului pe termen lung urmărit prin articolul 7 din Directiva 93/13. Astfel, această posibilitate ar contribui la eliminarea efectului descurajator pe care îl are asupra profesioniștilor faptul că astfel de clauze abuzive nu sunt pur și simplu aplicate în ceea ce privește consumatorul, în măsura în care aceștia ar fi în continuare tentați să utilizeze clauzele menționate, știind că, chiar dacă acestea din urmă ar fi invalidate, contractul va putea fi totuși completat de instanța națională în măsura în care este necesar, garantând astfel interesul respectivilor profesioniști.
Cu toate acestea, într‑o situație în care un contract încheiat între un profesionist și un consumator nu poate continua să existe după eliminarea unei clauze abuzive, articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 nu se opune ca instanța națională, în temeiul principiilor din dreptul contractelor, să anuleze clauza abuzivă prin înlocuirea acesteia cu o dispoziție de drept național cu caracter supletiv, în situații în care invalidarea clauzei abuzive ar obliga instanța să anuleze contractul în ansamblul său, expunându‑l prin aceasta pe consumator unor consecințe deosebit de prejudiciabile, astfel încât acesta din urmă ar fi în acest fel penalizat.
O asemenea înlocuire este deplin justificată în lumina finalității Directivei 93/13. Astfel, ea este conformă cu obiectivul articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, întrucât această dispoziție urmărește să înlocuiască echilibrul formal pe care îl instituie contractul între drepturile și obligațiile cocontractanților cu un echilibru real, de natură să restabilească egalitatea între aceste părți, iar nu să anuleze toate contractele care conțin clauze abuzive.
În cazul în care nu ar fi permisă înlocuirea unei clauze abuzive cu o dispoziție de drept național cu caracter supletiv, instanța fiind obligată să anuleze contractul în ansamblul său, consumatorul ar putea fi expus unor consecințe deosebit de prejudiciabile, astfel încât caracterul descurajator care rezultă din anularea contractului ar risca să fie compromis. Astfel, în ceea ce privește un contract de împrumut, o asemenea anulare ar avea în principiu drept consecință exigibilitatea imediată a sumei împrumutate care rămâne datorată în proporții ce riscă să depășească capacitățile financiare ale consumatorului și, din această cauză, tinde să îl penalizeze mai degrabă pe acesta decât pe împrumutător, care, pe cale de consecință, nu ar fi descurajat să insereze astfel de clauze în contractele pe care le propune.
Pentru motive analoage, Curtea consideră că, în situația în care un contract de împrumut ipotecar încheiat între un profesionist și un consumator nu poate continua să existe după eliminarea unei clauze abuzive al cărei text este inspirat de o dispoziție legislativă aplicabilă în cazul unui acord între părțile la contract, nici articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 nu se opune ca instanța națională, pentru a evita nulitatea acestui contract, să înlocuiască această clauză cu noul text al acestei dispoziții legislative de referință introdus ulterior încheierii contractului, în măsura în care anularea contractului l‑ar expune pe consumator unor consecințe deosebit de prejudiciabile.
Revine instanțelor de trimitere sarcina să verifice, în conformitate cu normele de drept intern și urmând o abordare obiectivă, dacă eliminarea acestor clauze ar avea drept consecință imposibilitatea contractelor de credit ipotecar de a continua să existe.
Într‑o astfel de ipoteză, instanțelor de trimitere le va reveni sarcina să examineze dacă anularea contractelor de împrumut ipotecar în discuție în litigiile principale i‑ar expune pe consumatorii în cauză unor consecințe deosebit de prejudiciabile. În această privință, Curtea arată că din deciziile de trimitere reiese că o asemenea anulare ar putea avea impact în special asupra modalităților procedurale de drept național potrivit cărora băncile pot obține, în justiție, restituirea întregului cuantum al împrumutului care rămâne datorat de consumatori.
(
1
)	Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273).