62024CJ0519
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
16. travnja 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Okoliš – Onečišćenje zraka – Sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova – Direktiva 2003/87/EZ – Prijelazna pravila za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica – Članak 10.a – Nacionalni propis koji operatora koji ispunjava uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica oporezuje porezom na emisije ugljičnog dioksida (CO2)”
U predmetu C‑519/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Veszprémi Törvényszék (Okružni sud u Veszprému, Mađarska), odlukom od 8. srpnja 2024., koju je Sud zaprimio 29. srpnja 2024., u postupku
Nitrogénművek Vegyipari Zrt.
protiv
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága,
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe, predsjednica vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, F. Schalin (izvjestitelj), M. Gavalec i Z. Csehi, suci,
nezavisna odvjetnica: T. Ćapeta,
tajnik: I. Illéssy, administrator,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 25. lipnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Nitrogénművek Vegyipari Zrt., P. Bibók, Zs. Okányi i D. Zlati, ügyvédek,
–
za mađarsku vladu, M. Z. Fehér i K. Szíjjártó, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, A. Armenia, B. Béres, B. De Meester i G. Wils, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisne odvjetnice na raspravi održanoj 9. listopada 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje:
–
uvodnih izjava 5., 7. i 20., kao i članka 1., članka 3. točke (f), članaka 10. i 11. Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ (SL 2003., L 275, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 9., str. 28.), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/410 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2018. (SL 2018., L 76, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 30., str. 3. i ispravak SL 2023., L 125, str. 62.; u daljnjem tekstu: Direktiva 2003/87);
–
članaka 18., 49. i 56. UFEU‑a;
–
članaka 17. i 21. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja);
–
članka 14. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP), i članka 1. njezina dodatnog protokola br. 1, potpisanog u Parizu 20. ožujka 1952.
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između Nitrogénművek Vegyiparija Zrt., mađarskog dioničkog društva koje djeluje u sektoru proizvodnje gnojiva (u daljnjem tekstu: Nitrogénművek), i Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóságe (Žalbeni odjel Državne porezne i carinske uprave, Mađarska), u vezi s plaćanjem poreza na emisijske jedinice ugljičnog dioksida (CO2) (u daljnjem tekstu: porez na emisijske jedinice CO2) koji proizlazi iz uporabe besplatnih emisijskih jedinica, utvrđenog nacionalnim propisom.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Uvodne izjave 5., 7. i 20. Direktive 2003/87 glase kako slijedi:
„(5)
[Europska u]nija i njezine države članice dogovorile su se da zajednički ispune svoje obveze i smanje emisiju stakleničkih plinova uzrokovanih ljudskom djelatnošću prema Kyotskom protokolu [Japan], u skladu s Odlukom [Vijeća] 2002/358/EZ [od 25. travnja 2002. o odobravanju, u ime Europske zajednice, Kyotskog protokola uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime i zajedničkom ispunjavanju obveza koje iz njega proizlaze (SL 2002., L 130, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 16., str. 245.)]. Cilj je ove Direktive doprinijeti učinkovitijem ispunjavanju obveza Europske unije i njezinih država članica putem učinkovitog europskog tržišta emisijskim jedinicama stakleničkih plinova, uz najmanje moguće smanjivanje gospodarskog razvoja i zapošljavanja.
[…]
(7)
Nužno je donošenje odredaba Zajednice o raspodjeli emisijskih jedinica koje dodjeljuju države članice da bi se doprinijelo očuvanju cjelovitosti unutarnjeg tržišta i izbjeglo narušavanje tržišnog natjecanja.
[…]
(20)
Ova će Direktiva poticati primjenu energetski učinkovitijih tehnika, uključujući kombiniranu proizvodnju topline i električne energije, koje dovode do manje emisija po proizvedenoj jedinici […]”
4
Člankom 1. te direktive, naslovljenim „Predmet”, u stavku 1. određuje se:
„Ova Direktiva utvrđuje sustav trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Unije (dalje u tekstu ‚EU sustav trgovanja emisijama’) s ciljem promicanja smanjenja emisija stakleničkih plinova na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu.”
5
Članak 3. navedene direktive, naslovljen „Definicije”, propisuje:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(f)
‚operator’ znači svaka osoba koja upravlja postrojenjem ili ga nadzire ili, ako to predviđaju nacionalni propisi, osoba kojoj je povjerena odlučujuća gospodarska ovlast nad tehničkim funkcioniranjem.”
6
Članak 10. iste direktive, naslovljen „Dražbovna prodaja emisijskih jedinica”, u stavku 1. prvom i drugom podstavku određuje:
„Države članice od 2019. nadalje na dražbi prodaju sve emisijske jedinice koje nisu besplatno raspodijeljene u skladu s člancima 10.a i 10.c ove Direktive i koje nisu stavljene u rezervu za stabilnost tržišta uspostavljenu Odlukom (EU) 2015/1814 Europskog parlamenta i Vijeća [od 6. listopada 2015. o uspostavi i funkcioniranju rezerve za stabilnost tržišta za sustav trgovanja emisijama stakleničkih plinova Unije i o izmjeni Direktive 2003/87/EZ (SL 2015., L 264, str. 1.)] ili koje nisu poništene u skladu s člankom 12. stavkom 4. ove Direktive.
Od 2021. nadalje te ne dovodeći u pitanje moguće smanjenje na temelju članka 10.a stavka 5.a udio emisijskih jedinica koje se prodaju na dražbi iznosi 57 %.”
7
Članak 10.a Direktive 2003/87, naslovljen „Prijelazna pravila na razini Unije o usklađenoj dodjeli besplatnih emisijskih jedinica”, u stavcima 1. i 6. određuje:
„1.   [Europska k]omisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 23. radi dopune ove Direktive u pogledu potpuno usklađenih pravila na razini Unije za dodjelu emisijskih jedinica iz stavaka 4., 5., 7. i 19. ovog članka.
[…]
6.   Države članice trebale bi donijeti financijske mjere u skladu s drugim i četvrtim podstavkom u korist sektora ili podsektora koji su izloženi stvarnom riziku od izmještanja ugljika zbog znatnih neizravnih troškova stvarno nastalih zbog troškova emisija stakleničkih plinova ugrađenih u cijene električne energije, uz uvjet da su takve financijske mjere u skladu s pravilima o državnim potporama, osobito u smislu da se njima ne uzrokuju neopravdana narušavanja tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu. […]
[…]”
Mađarsko pravo
Zakon br. CL iz 2017.
8
Članak 195. adózás rendjéről szóló 2017. évi CL. törvény (Zakon br. CL iz 2017. o Zakoniku o poreznom postupku) (Magyar Közlöny 2017/192) određuje:
„Porezno tijelo odlučuje, bez izvršavanja provjere, o ispravku prijave poreznog obveznika u roku od petnaest dana od njegova podnošenja ako je jedini razlog za takav ispravak to da je odredba kojom se predviđa porezna obveza protivna Ustavu ili obvezujućem aktu Europske unije ili, ako je riječ o općinskom propisu, bilo kojem drugom pravnom pravilu, pod uvjetom da odluka [Alkotmánybírósága (Ustavni sud, Mađarska), Kúrije (Vrhovni sud, Mađarska)] ili Suda Europske unije kojom se odlučuje o tom pitanju još nije bila objavljena u trenutku podnošenja ispravka prijave ili ako taj ispravak nije u skladu sa sadržajem objavljene odluke.”
Vladina uredba br. 320/2023
9
Jelentős térítésmentes kibocsátásiegység‑kiosztásban részesülő létesítmény üzemeltetőjét érintő egyes veszélyhelyzeti szabályokról szóló 320/2023. (VII. 17.) Kormányrendelet (Vladina uredba br. 320/2023 o određenim izvanrednim pravilima za operatore postrojenja koji ispunjavaju uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica) od 17. srpnja 2023. (Magyar Közlöny 2023/106., u daljnjem tekstu: Vladina uredba br. 320/2023) donesen je u kontekstu izvanrednog stanja koje su proglasila mađarska tijela zbog rata između Ukrajine i Rusije. Tom se uredbom operatorima koji ispunjavaju uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova nameću dva porezna opterećenja u okviru ETS‑a EU‑a. Na temelju njezina članka 4., ta uredba stupa na snagu trećeg dana od njezine objave, do koje je došlo 17. srpnja 2023.
10
U skladu s člankom 1. stavkom 1. Vladine uredbe br. 320/2023 operator koji ispunjava uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica jest svaki operator čije postrojenje sadržava potpostrojenje s referentnom vrijednošću za proizvod kako je definirano Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2019/331 od 19. prosinca 2018. o utvrđivanju prijelaznih pravila na razini Unije za usklađenu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica na temelju članka 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2019., L 59, str. 8.) ili potpostrojenje s procesnim emisijama u smislu te delegirane uredbe i čije postrojenje ili potpostrojenje
–
ima godišnji prosjek certificiranih emisija CO2 tijekom tri godine koje prethode godini o kojoj je riječ koji prelazi 25000 tona te je
–
primilo besplatnu dodjelu emisijskih jedinica tijekom godine koja prethodi godini o kojoj je riječ te koja iznosi barem 50 % prosjeka njegovih ukupnih certificiranih emisija ugljičnog dioksida tijekom tri godine koje prethode godini o kojoj je riječ.
11
Prvo porezno opterećenje uspostavljeno tom uredbom, koje je jedino obuhvaćeno prethodnim pitanjima, sastoji se od poreza na emisijske jedinice CO2, koji iznosi 36 eura po toni godišnjih emisija operatora. Oporezivi iznos tog poreza treba prijaviti i platiti prije 31. svibnja godine koja slijedi nakon porezne godine o kojoj je riječ. Za 2023. porez na emisijske jedinice CO2 nametnut je na sve emisije tijekom godine, dakle i na emisije koje su prethodile stupanju na snagu navedene uredbe.
Glavni postupak i prethodna pitanja
12
Utvrđeno je da je Nitrogénművek, koji je obuhvaćen područjem primjene Vladine uredbe br. 320/2023, obveznik plaćanja prvog poreznog opterećenja uvedenog tom uredbom.
13
On je 21. prosinca 2023. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Veszprém Vármegyei Adó- és Vámigazgatósági (Porezna i carinska uprava za okrug Veszprém Državne porezne i carinske uprave, Mađarska) podnio ispravak prijave poreza na emisijske jedinice CO2, na temelju članka 195. Zakona br. CL iz 2017. Naveo je da za razdoblje od 1. travnja 2023. do 30. lipnja 2023. želi smanjiti svoju poreznu obvezu za iznos od 2561256000 mađarskih forinti (HUF).
14
Konkretno, osporavao je usklađenost Vladine uredbe br. 320/2023 s Magyarország Alaptörvényeom (mađarski Ustav) i zakonodavstvom EU‑a.
15
Nakon što su Porezna i carinska uprava za okrug Veszprém Državne porezne i carinske uprave, a zatim žalbeni odjel Državne porezne i carinske uprave, u biti odbili ispravak prijave Nitrogénműveka, potonji je pokrenuo postupak pred Veszprémi Törvényszékom (Okružni sud u Veszprému, Mađarska), sudom koji je uputio zahtjev.
16
Nitrogénművek pred tim sudom tvrdi da porez na emisijske jedinice CO2, koji je izravno povezan s besplatnim emisijskim jedinicama CO2 koje se dodjeljuju na temelju Direktive 2003/87, nije u skladu s ciljevima Unije u okviru sustava ETS‑a EU‑a. Nadalje, Vladina uredba br. 320/2023 diskriminatorna je, čini prepreku temeljnim slobodama zajamčenima Ugovorima, povređuje slobodu pružanja usluga, slobodu poslovnog nastana i pravo vlasništva te može biti obuhvaćena zakonodavstvom koje se odnosi na državne potpore.
17
Sud koji je uputio zahtjev pita se o usklađenosti poreza na emisijske jedinice CO2 s Direktivom 2003/87. Smatra da se odgovori na pitanja postavljena u ovom predmetu ne mogu jasno izvesti iz sudske prakse Suda, uzimajući u obzir činjenicu da je predmet presuda na koje se poziva Nitrogénművek različit od predmeta tužbe koja mu je podnesena.
18
U tim je okolnostima Veszprémi Törvényszék (Okružni sud u Veszprému) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li ciljeve i odredbe, odnosno mogu li se ciljevi i odredbe Direktive 2003/87 […], posebno, iako ne isključivo, njezini članci 1., 10. i 11. te uvodne izjave 5., 7. i 20., tumačiti na način da im se protivi nacionalna mjera (Vladina uredba br. 320/2023) kojom se:
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza);
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza);
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza), zbog čega besplatne emisijske jedinice gube vrijednost i kompenzacijski učinak;
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza), kojim se operatore nastoji odvratiti od smanjenja emisija, poboljšanja njihove okolišne učinkovitosti ili ulaganja u ekološki prihvatljivije tehnologije;
–
na emisije proizvedene iskorištavanjem besplatnih emisijskih jedinica a posteriori obračunava porezno opterećenje (naplata poreza) čijom se primjenom nastoji postići cilj koji ni na koji način nije povezan sa zaštitom okoliša ni [ETS‑om EU‑om] i njegovim ciljevima, nego je cilj i jedini temelj za dopuštanje uvođenja tog poreza suočavanje s posljedicama oružanog sukoba i humanitarne katastrofe u blizini Mađarske?
2.
S obzirom na zabranu diskriminacije koja proizlazi iz članaka 18., 49. i 56. [UFEU‑a], članka 21. [Povelje] i članka 14. [EKLJP‑a], treba li, odnosno može li se pojam ‚operator’ iz članka 3. točke (f) Direktive 2003/87 tumačiti na način da mu se protivi nacionalna mjera [Vladina uredba br. 320/2023] kojom se neopravdano i proizvoljno, bez važnog razloga u općem interesu, diskriminira određena skupina tih operatora u odnosu na operatore koji nisu obuhvaćeni njezinim područjem primjene?
3.
Treba li članke, odnosno mogu li se članci 18., 49. i 56. UFEU‑a tumačiti na način da im se protivi nacionalna mjera [Vladina uredba br. 320/2023] kojom se ograničava ostvarivanje tih sloboda i:
–
kojom se neopravdano, proizvoljno i bez važnog razloga u općem interesu diskriminira određena skupina operatora, u smislu članka 3. točke (f) Direktive 2003/87, na način da se na njih primjenjuje različito uređenje (veće opterećenje);
–
kojom se osobno područje primjene definira proizvoljno i bez važnog razloga u općem interesu i kojom se ne mogu ostvariti ciljevi odobrenja na temelju kojih je utvrđena; te
–
koja se uvodi iznenada i nenajavljeno, sa samo tri dana od objave do dana stupanja na snagu, i kojom se istodobno a posteriori uvode obveze s retroaktivnim učinkom u odnosu na činjenice nastale prije njezina stupanja na snagu?
4.
Treba li zaštitu prava vlasništva, odnosno može li se zaštita prava vlasništva, zajamčenog člankom 17. Povelje i člankom 1. Dodatnog protokola br. 1 uz EKLJP, tumačiti na način da joj se protivi nacionalna mjera [Vladina uredba br. 320/2023] koja podrazumijeva oduzimanje i kojom se operatorima koji su obuhvaćeni njezinim područjem primjene u potpunosti oduzima sva dobit u neposrednoj budućnosti, što predstavlja prekomjerno i nedopustivo zadiranje?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
19
Uvodno valja podsjetiti na to da je prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru suradnje između nacionalnih sudova i Suda uspostavljene člankom 267. UFEU‑a, na Sudu da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi. U tom smislu, Sud će prema potrebi preoblikovati pitanja koja su mu postavljena (presuda od 29. travnja 2021., Granarolo, C‑617/19, EU:C:2021:338, t. 32.).
20
S tim u vezi, okolnost da je nacionalni sud formalno sastavio zahtjev za prethodnu odluku pozivajući se na određene odredbe prava Unije ne sprečava Sud da tom sudu pruži sve elemente tumačenja koji bi mogli biti korisni za donošenje odluke u postupku koji se pred njim vodi, bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima. U tom je smislu na Sudu da iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje zahtjev, izvede one dijelove prava Unije koje je potrebno tumačiti uzimajući u obzir predmet spora (presuda od 29. travnja 2021., Granarolo, C‑617/19, EU:C:2021:338, t. 33.).
21
U ovom se slučaju glavni postupak u biti odnosi na zakonitost Vladine uredbe br. 320/2023 kojom se uvodi porez na emisijske jedinice stakleničkih plinova. U skladu s člankom 3. te uredbe, oporezivi iznos tog poreza je količina izražena u tCO2 emisijâ operatora koji je porezni obveznik, a porezna stopa utvrđena je u protuvrijednosti u mađarskim forintama u iznosu od 36 eura/tCO2. Kao što proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev, članak 1. navedene uredbe oporezuje navedenim porezom svakog operatora koji ispunjava uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u okviru ETS‑a EU‑a, koji raspolaže postrojenjem ili potpostrojenjem s referentnom vrijednosti za proizvod i/ili potpostrojenjem s procesnim emisijama i čije postrojenje ili potpostrojenje ima, s jedne strane, godišnji prosjek certificiranih emisija CO2 tijekom tri godine koje prethode godini o kojoj je riječ koji prelazi 25000 tona i, s druge strane, tijekom godine koja prethodi godini o kojoj je riječ ispunjava uvjete za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica koja odgovara najmanje 50 % prosjeka njegovih ukupnih certificiranih emisija CO2 za tri godine koje prethode godini o kojoj je riječ.
22
Međutim, iako je u prvotnoj verziji Direktive 2003/87 odredba koja se odnosila na besplatnu dodjelu emisijskih jedinica CO2 doista bila njezin članak 10., relevantna odredba u tom pogledu, nakon donošenja Direktive 2009/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o izmjeni Direktive 2003/87/EZ u svrhu poboljšanja i proširenja sustava Zajednice za trgovanje emisijskim jedinicama stakleničkih plinova (SL 2009., L 140, str. 63.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 30., str. 3. i ispravci SL 2023., L 125, str. 21. te SL 2026./90045, L), jest članak 10.a te direktive. Stoga u okviru prvog pitanja valja tumačiti članak 10.a te direktive.
23
S obzirom na prethodno navedeno, valja smatrati da svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članke 1. i 10.a Direktive 2003/87, u vezi s uvodnim izjavama 5., 7. i 20. te direktive, tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se upravo gospodarski subjekt koji ispunjava uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u okviru ETS‑a EU‑a oporezuje porezom na emisijske jedinice CO2 svojeg postrojenja s referentnom vrijednosti za proizvod i/ili procesnom referentnom vrijednosti, ako to zakonodavstvo ima učinak neutraliziranja kompenzacijskog učinka dodjele takvih emisijskih jedinica i nije u skladu s ciljevima očuvanja konkurentnosti i sprečavanja istjecanja ugljika.
24
Najprije, kao što to proizlazi iz članka 1. Direktive 2003/87, tom se direktivom u Uniji uspostavlja ETS EU‑a kako bi se potaknulo smanjenje emisija CO2 na način koji je učinkovit u troškovnom i gospodarskom smislu (presuda od 12. travnja 2018., PPC Power, C‑302/17, EU:C:2018:245, t. 18.).
25
Sud je više puta presudio da je glavni cilj Direktive 2003/87 znatno smanjiti emisije stakleničkih plinova. Taj se cilj mora postići u skladu s nizom podrednih ciljeva te primjenom određenih instrumenata. Glavni instrument u tom smislu jest ETS EU‑a. Kako je to istaknuto u uvodnim izjavama 5. i 7. te direktive, ostali podredni ciljevi koje mora ispuniti navedeni sustav jesu, među ostalim, očuvanje gospodarskog razvoja i zapošljavanja kao i očuvanje cjelovitosti unutarnjeg tržišta i uvjeta tržišnog natjecanja (presuda od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 43. kao i navedena sudska praksa).
26
Kao što je to također navedeno u uvodnoj izjavi 20. Direktive 2003/87, još jedan podcilj ETS‑a EU‑a jest promicanje smanjenja tih emisija tehnološkim poboljšanjima, kao što je uporaba energetski učinkovitijih tehnologija koje dovode do manje emisija po proizvedenoj jedinici.
27
S tim u vezi treba naglasiti da se Direktiva 2003/87, radi ostvarivanja svojeg cilja smanjenja emisija stakleničkih plinova na takav način, temelji na gospodarskoj vrijednosti jedinica kako bi se poduzetnike potaknulo da smanje svoje emisije te se u tu svrhu njome uspostavlja ETS EU. Poduzetnici se stoga smiju koristiti emisijskim jedinicama koje su im dodijeljene ili ih prodati s obzirom na njihovu vrijednost na tržištu i dobit koju time mogu ostvariti (vidjeti u tom smislu presude od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 47., 49. i 55., kao i od 12. travnja 2018., PPC Power, C‑302/17, EU:C:2018:245, t. 24.).
28
U tom kontekstu, besplatna dodjela tih emisijskih jedinica predviđena je kako bi se spriječio gubitak konkurentnosti koji utječe na industrije Unije, što može dovesti do premještanja proizvodnje poznatog pod nazivom „izmještanje emisija ugljika” (vidjeti u tom smislu presude od 17. listopada 2013., Iberdrola i dr., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11, i C‑640/11, EU:C:2013:660, t. 39., kao i od 26. veljače 2015., ŠKO‑Energo, C‑43/14, EU:C:2015:120, t. 28.). Stoga, kako bi se postigao taj cilj koji se odnosi na konkurentnost industrija Unije, članak 10.a Direktive 2003/87 utvrđuje skup prijelaznih pravila Unije o besplatnoj dodjeli emisijskih jedinica. Stavak 1. prvi podstavak tog članka tako predviđa da je Komisija ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 23. te direktive radi dopune navedene direktive u pogledu potpuno usklađenih pravila na razini Unije za dodjelu emisijskih jedinica iz članka 10.a stavaka 4., 5., 7. i 19. Stavak 1. drugi, treći i četvrti podstavak članka 10.a navedene direktive, kao i njegov stavak 2., preciziraju pak metodu izračuna i načine besplatne dodjele emisijskih jedinica, u skladu s utvrđivanjem ex ante referentnih vrijednosti za svaki proizvod za svaki sektor i podsektor.
29
Članak 10.a stavak 6. prvi i četvrti podstavak Direktive 2003/87 omogućuje državama članicama da donesu financijske mjere u korist sektora ili podsektora koji su izloženi stvarnom riziku od izmještanja emisija ugljika zbog znatnih neizravnih troškova koji stvarno nastaju zbog troškova emisija stakleničkih plinova ugrađenih u cijene električne energije, uz uvjet da su takve financijske mjere u skladu s pravilima o državnim potporama, osobito u smislu da se njima ne uzrokuju neopravdana narušavanja tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu.
30
U tom pogledu, kao što to ističe nezavisna odvjetnica u točki 54. svojeg mišljenja, pravila koja se odnose na tu dodjelu potpuno su usklađena na razini Unije. To osobito proizlazi iz uvodne izjave 23. Direktive 2009/29, u kojoj se navodi da se „dodjeljivanje besplatnih emisijskih jedinica postrojenjima u prijelaznom razdoblju treba osigurati kroz primjenu pravila usklađenih na razini [Unije] kako bi se narušavanje tržišnog natjecanja u [Uniji] svelo na najmanju moguću mjeru.”
31
Sud je nadalje presudio da je prilikom donošenja članka 10.a stavka 1. Direktive 2003/87 zakonodavac Unije inzistirao na potpunom usklađivanju predvidjevši da „Komisija donosi potpuno usklađene mjere na razini [Unije] za dodjelu emisijskih jedinica” te je Komisiji naznačio kriterije u skladu s kojima se mora poduzeti usklađivanje, odnosno, u biti, referentne vrijednosti po sektorima i podsektorima (vidjeti u tom smislu presudu od 22. lipnja 2016., DK Recycling und Roheisen/Komisija, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, t. 52.).
32
S tim u vezi, Sud je smatrao da je zakonodavac Unije, time što je predvidio takvu metodu besplatne dodjele emisijskih jedinica stakleničkih plinova, koja je potpuno usklađena na sektorskoj osnovi, konkretizirao temeljni zahtjev da se narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu svede na najmanju moguću mjeru (presuda od 22. lipnja 2016., DK Recycling und Roheisen/Komisija, C‑540/14 P, EU:C:2016:469, t. 53.).
33
Iz prethodno navedenog proizlazi da, iako nijedna od tih odredbi izričito ne ograničava pravo država članica na donošenje poreznih mjera koje mogu utjecati na gospodarske učinke emisijskih jedinica stakleničkih plinova, donošenje takvih mjera ipak ne smije ugroziti ciljeve Direktive 2003/87, kako su navedeni u točkama 27. i 29. ove presude. Naime, za pravilno funkcioniranje ETS‑a EU‑a nužno je da nacionalna mjera fiskalne prirode ne dovede do slabljenja poticaja za smanjenje emisija stakleničkih plinova do te mjere da takav poticaj u potpunosti nestane.
34
U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev, mađarski porez na emisijske jedinice CO2 obilježava činjenica da se, s jedne strane, njime u biti oporezuju emisijske jedinice stakleničkih plinova svakog operatora postrojenja koji ispunjava uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica, čije postrojenje sadržava potpostrojenje s referentnom vrijednosti za proizvod i/ili potpostrojenje s procesnim emisijama, i čije je postrojenje prešlo godišnji prosjek verificiranih emisija CO2 od 25000 tona te koji je ostvario uvjete za besplatnu dodjelu emisijskih jedinica koja odgovara najmanje 50 % prosjeka ukupnih certificiranih emisija te se, s druge strane, tim porezom u iznosu od 36 eura/tCO2 oporezuju emisije CO2 tog operatora.
35
Budući da takav porez posebno oporezuje određene gospodarske subjekte koji su primili besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova, on ima za učinak uskraćivanje tim gospodarskim subjektima poticaja za ulaganje u mjere smanjenja njihovih emisija u visini iznosa dugovanog poreza. Stoga takav porez može ukloniti znatan dio gospodarske vrijednosti tih jedinica i dovesti do ukidanja poticajnih mehanizama na kojima se temelji sustav ETS EU‑a i, posljedično, do ukidanja poticaja namijenjenih promicanju smanjenja emisija stakleničkih plinova. S tim u vezi, okolnost da iznos dugovanog poreza linearno ovisi o stvarnim emisijama ne može se shvatiti na način da ima bilo kakav poticajni učinak u odnosu na operatore.
36
To se tumačenje ne može dovesti u pitanje argumentacijom mađarske vlade koja se temelji na mehanizmu predviđenom u članku 3. stavku 6. Vladine uredbe br. 320/2023, koji potiče operatore da smanje svoje emisije omogućujući poreznom obvezniku da smanji oporezivi iznos poreza za 50 % ako su se emisije CO2 tog poreznog obveznika smanjile u odnosu na certificirane emisije u drugoj godini koja prethodi godini o kojoj je riječ u mjeri koja je barem jednaka linearnom faktoru smanjenja koji se upotrebljava i zahtijeva sustavom trgovanja emisijskim jedinicama. Naime, to smanjenje oporezivog iznosa također ima za učinak lišavanje emisijskih jedinica stakleničkih plinova znatnog dijela njihove gospodarske vrijednosti, što gospodarskim subjektima omogućuje da ostvare korist od prodaje svojih neiskorištenih jedinica tako da gube svaki poticaj za ulaganje u mjere smanjenja svojih emisija.
37
Stoga je očito da mađarski porez na emisijske jedinice CO2 ima za učinak neutraliziranje načela besplatne dodjele emisijskih jedinica stakleničkih plinova, predviđenog člankom 10.a Direktive 2003/87, i ugrožavanje ciljeva te direktive, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri.
38
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo postavljeno pitanje treba odgovoriti tako da članak 1. i članak 10.a Direktive 2003/87, u vezi s uvodnim izjavama 5., 7. i 20. te direktive, valja tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis kojim se upravo gospodarski subjekt koji ispunjava uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u okviru ETS‑a EU‑a oporezuje porezom na emisijske jedinice CO2 svojeg postrojenja s referentnom vrijednosti za proizvod i/ili procesnom referentnom vrijednosti, ako taj propis ima učinak neutraliziranja kompenzacijskog učinka dodjele takvih emisijskih jedinica i nije u skladu s ciljevima očuvanja tržišnog natjecanja i sprečavanja izmještanja emisija ugljika.
Drugo, treće i četvrto pitanje
39
Uzimajući u obzir odgovor na prvo pitanje, nije potrebno odgovoriti na drugo, treće i četvrto pitanje.
Troškovi
40
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) odlučuje:
Članak 1. i članak 10.a Direktive 2003/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. listopada 2003. o uspostavi sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova unutar Zajednice i o izmjeni Direktive Vijeća 96/61/EZ, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/410 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. ožujka 2018., u vezi s uvodnim izjavama 5., 7. i 20. te Direktive 2003/87, kako je izmijenjena,
treba tumačiti na način da im se:
protivi nacionalni propis kojim se upravo gospodarski subjekt koji ispunjava uvjete za znatnu besplatnu dodjelu emisijskih jedinica stakleničkih plinova u okviru sustava trgovanja emisijskim jedinicama stakleničkih plinova u Europskoj uniji oporezuje porezom na emisijske jedinice CO2 njegova postrojenja s referentnom vrijednosti za proizvod i/ili procesnom referentnom vrijednosti, ako taj propis ima učinak neutraliziranja kompenzacijskog učinka dodjele takvih emisijskih jedinica i nije u skladu s ciljevima očuvanja tržišnog natjecanja i sprečavanja izmještanja emisija ugljika.
Potpisi
(
*1
)	Jezici postupka: francuski i mađarski