62022CJ0109
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
14. prosinca 2023. (
*1
)
„Okoliš – Direktiva 1999/31/EZ – Odlagalište otpada – Obveza zatvaranja odlagališta kojima nije izdana tražena dozvola – Postupak zatvaranja – Presuda Suda kojom se utvrđuje povreda obveze – Neizvršenje – Članak 260. stavak 2. UFEU-a – Novčane sankcije – Novčana kazna – Paušalni iznos”
U predmetu C-109/22,
povodom tužbe zbog povrede obveze na temelju članka 260. stavka 2. UFEU-a, podnesene 15. veljače 2022.,
Europska komisija, koju zastupaju L. Nicolae i E. Sanfrutos Cano, u svojstvu agenata,
tužitelj,
protiv
Rumunjske, koju zastupaju L.-E. Baţagoi, E. Gane, O.-C. Ichim i L. Liţu, u svojstvu agenata,
tuženik,
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: T. von Danwitz (izvjestitelj), predsjednik vijeća, P. G. Xuereb i I. Ziemele, suci,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom tužbom Europska komisija od Suda traži da:
–
utvrdi da je Rumunjska, time što nije poduzela sve mjere potrebne za postupanje u skladu s presudom od 18. listopada 2018., Komisija/Rumunjska (C-301/17; u daljnjem tekstu: presuda Komisija/Rumunjska, EU:C:2018:846), povrijedila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a;
–
naloži Rumunjskoj, u skladu s člankom 260. stavkom 2. UFEU-a, novčanu kaznu od 29781,30 eura zbog povrede obveze poduzimanja mjera potrebnih za izvršenje presude Komisija/Rumunjska, za svaki dan zakašnjenja počevši od dana objave presude u ovom predmetu do poduzimanja svih mjera potrebnih za izvršenje presude Komisija/Rumunjska;
–
naloži Rumunjskoj, u skladu s odredbama članka 260. stavka 2. UFEU-a, plaćanje paušalnog iznosa koji odgovara dnevnom iznosu od 3311,50 eura pomnoženom s brojem dana koji su protekli počevši od prvog sljedećeg dana nakon objave presude Komisija/Rumunjska do dana kada Rumunjska poduzme sve mjere potrebne za izvršenje te presude ili, ako ih ne poduzme, do dana objave presude Suda u ovom predmetu, pod uvjetom da se premaši minimalni paušalni iznos od 1643000 eura;
–
naloži Rumunjskoj snošenje troškova.
Pravni okvir
Direktiva 1999/31/EZ
2
U skladu s člankom 1. stavkom 1. Direktive Vijeća 1999/31/EZ od 26. travnja 1999. o odlagalištima otpada (SL 1999., L 182, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 34., str. 14.) cilj te direktive je, pomoću strogih radnih i tehničkih zahtjeva o otpadu i odlagalištima, osigurati mjere, postupke i smjernice za sprečavanje štetnih utjecaja na okoliš ili njihovo smanjenje u najvećoj mogućoj mjeri, i to naročito za sprečavanje i smanjenje onečišćenja površinskih voda, podzemnih voda, tla i zraka te globalnog okoliša, uključujući efekt staklenika, kao i svake opasnosti za zdravlje ljudi do kojeg bi moglo doći zbog odlaganja otpada tijekom cijelog životnog vijeka odlagališta.
3
Članak 2. točka (g) te direktive glasi kako slijedi:
„U smislu ove Direktive:
[…]
(g)
‚odlagalište’ znači građevina namijenjena odlaganju otpada na površinu ili pod zemlju (npr. podzemno odlagalište), uključujući:
–
interna odlagališta otpada (npr. odlagalište na kojem proizvođač odlaže svoj otpad na samom mjestu proizvodnje),
i
–
stalno odlagalište (npr. za razdoblje dulje od jedne godine) koje se koristi za privremeno skladištenje otpada,
ali isključujući:
–
građevine gdje se otpad istovaruje radi omogućavanja njegove pripreme za daljnji prijevoz do mjesta oporabe, obrade ili odlaganja na drugim lokacijama,
i
–
skladištenje otpada prije njegove oporabe ili obrade u razdoblju koje je u pravilu kraće od tri godine,
ili
–
skladištenje otpada prije zbrinjavanja tijekom razdoblja kraćeg od godine dana”.
4
Člankom 8. navedene direktive predviđaju se uvjeti za izdavanje dozvole za rad odlagališta. Njezinim člankom 13. uređuje se postupak zatvaranja i naknadnog održavanja odlagališta.
5
Člankom 14. iste direktive, naslovljenim „Postojeća odlagališta” propisuje se:
„Države članice poduzimaju mjere kako bi se spriječile da odlagališta kojima je izdana dozvola, ili koji već obavljaju djelatnost u vrijeme prijenosa ove Direktive u nacionalno zakonodavstvo, nastave s radom prije provođenja niže navedenih postupaka i to u najkraćem mogućem roku, a najkasnije osam godina od datuma utvrđenog člankom 18. stavkom 1.
[…]
(b)
slijedom predstavljanja plana sanacije, nadležno tijelo donosi konačnu odluku o tome da li se na temelju predmetnog plana sanacije i ove Direktive odlaganje smije nastaviti. Države članice poduzimaju potrebne mjere radi hitnog konačnog zatvaranja, u skladu s člankom 7. točkom (g) i člankom 13., odlagališta koja u skladu s člankom 8. nisu imala odobrenje za nastavak rada.
(c)
na temelju odobrenog plana sanacije, nadležno tijelo odobrava nužne radove i određuje prijelazni period [za provedbu tog plana. Sva postojeća odlagališta moraju ispunjavati zahtjeve] ove Direktive, osim zahtjeva u Prilogu I. točki 1., u roku od osam godina od datuma utvrđenog člankom 18. stavkom 1.
[…]”
6
U članku 18. stavku 1. Direktive 1999/31, naslovljenom „Prenošenje u nacionalno zakonodavstvo”, navodi se:
„Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije dvije godine od datuma njenog stupanja na snagu. One o tome odmah obavješćuju Komisiju.
[…]”
7
Člankom 19. te direktive, naslovljenim „Stupanje na snagu”, predviđa se:
„Ova Direktiva stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.”
Akt o pristupanju iz 2005.
8
U skladu s člankom 52. Akta o uvjetima pristupanja Republike Bugarske i Rumunjske i prilagodbama Ugovora na kojima se temelji Europska unija (SL 2005., L 157, str. 203.), „[o]d pristupanja se smatra da su direktive i odluke u smislu članka 249. Ugovora o EZ-u i članka 161. Ugovora o EZAE-u upućene […] Rumunjskoj, pod uvjetom da su te direktive i odluke upućene svim sadašnjim državama članicama” [neslužbeni prijevod].
9
Na temelju članka 53. stavka 1. tog akta Rumunjska donosi potrebne mjere kako bi se, od dana pristupanja Uniji, uskladila s odredbama direktiva i odluka u smislu članka 249. Ugovora o EZ-u i članka 161. Ugovora o EZAE-u, osim ako je tim aktom predviđen neki drugi rok.
10
U skladu s Prilogom VII. odjeljkom 9. B točkom 3. podtočkom (a) istog akta, odstupanje od članka 14. točke (c) Direktive 1999/31 i točaka 2 do 4. i 6. Priloga I. toj direktivi bilo je predviđeno za 101 postojeće komunalno odlagalište u Rumunjskoj do 16. srpnja 2017.
Presuda Komisija/Rumunjska
11
Sud je u presudi Komisija/Rumunjska presudio da je Rumunjska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 14. točke (b) Direktive 1999/31, u vezi s člankom 13. te direktive, time što u pogledu 68 odlagališta otpada na koja se odnosi Komisijina tužba nije poduzela sve mjere koje su u skladu s člankom 7. točkom (g) i člankom 13. Direktive 1999/31 potrebne da se u najkraćem mogućem roku zatvore odlagališta kojima u skladu s člankom 8. te direktive nije izdana dozvola za nastavak rada.
Predsudski postupak i postupak pred Sudom
12
Nakon objave presude Komisija/Rumunjska Komisija je dopisom od 25. listopada 2018. od Rumunjske zatražila informacije o mjerama koje je ta država članica poduzela radi izvršenja te presude.
13
U svojem odgovoru od 14. siječnja 2019. Rumunjska je navela da je zatvoreno samo 19 od 68 predmetnih odlagališta.
14
Dopisom od 1. travnja 2019. Komisija je od Rumunjske zatražila da joj dostavi raspored zatvaranja preostalih 49 odlagališta i odgovarajuće dokaze za to.
15
Dopisom od 28. svibnja 2019. Rumunjska je obavijestila Komisiju o zatvaranju još jednog odlagališta. Dopisom od 9. siječnja 2020. ta je država članica obavijestila Komisiju da je na taj dan 48 odlagališta još uvijek bilo otvoreno.
16
Komisija je 14. svibnja 2020. Rumunjskoj uputila pismo opomene na temelju članka 260. UFEU-a, u kojem je navela da ta država članica nije poduzela sve mjere potrebne za izvršenje presude Komisija/Rumunjska, s obzirom na to da 48 od 68 odlagališta na koja se ta presuda odnosi još nije zatvoreno u smislu Direktive 1999/31 i pozvala je navedenu državu članicu da podnese svoja očitovanja u roku od četiri mjeseca od primitka tog dopisa, koji je kasnije produljen do 30. rujna 2020.
17
Rumunjska je 29. rujna 2020. odgovorila na navedeni dopis navodeći da je zatvoreno još jedno odlagalište. Usto je Komisiji dostavila raspored usklađivanja s tom direktivom, prema kojem će radovi na zatvaranju većine odlagališta opasnog i neopasnog industrijskog otpada biti završeni u prosincu 2023.
18
Nakon bilateralnog sastanka o tom rasporedu koji se održao 8. veljače 2021., Komisija je obaviještena o zatvaranju triju dodatnih odlagališta.
19
Dopisom od 20. kolovoza 2021. Rumunjska je obavijestila Komisiju da preostala 44 odlagališta još uvijek nisu zatvorena. Ta je država članica također obavijestila Komisiju da su dijagnostičke analize o zatvaranju provedene sa zakašnjenjem, tako da se neće moći pridržavati navedenog rasporeda.
20
Komisija je podnijela ovu tužbu jer je smatrala da Rumunjska nije poduzela mjere potrebne za izvršenje presude Komisija/Rumunjska u pogledu 44 odlagališta i da nije poštovala rokove koje je sama utvrdila u svojem rasporedu usklađivanja.
21
Dopisom od 14. rujna 2023. Komisija je obavijestila Sud da je Rumunjska od dana podnošenja te tužbe do 14. rujna 2023. postupila u skladu s presudom Komisija/Rumunjska u pogledu trinaest dodatnih odlagališta.
Dopustivost tužbe
Argumentacija stranaka
22
Kao prvo, Rumunjska tvrdi da je tužba nedopuštena jer joj Komisija nije dala razuman rok za ispunjenje obveza koje ima na temelju članka 14. Direktive 1999/31 te da se predsudski postupak u ovom predmetu provodio u vrijeme pandemije bolesti COVID-19 koja, iako nije spriječila Rumunjsku da ispuni te obveze, ipak je odužila postupak usklađivanja s tom direktivom.
23
Kao drugo, Rumunjska prigovara Komisiji da je povrijedila načelo jednakog postupanja time što je na nju primijenila rok za usklađivanje s navedenom direktivom koji je, prema mišljenju te države članice, kraći od roka koji je dan drugim državama članicama u sličnim situacijama.
24
Komisija osporava argumentaciju Rumunjske i smatra da je ova tužba dopuštena.
Ocjena Suda
25
Kad je riječ o argumentu Rumunjske da joj Komisija nije dala razuman rok za usklađivanje s obvezama koje ima na temelju članka 14. Direktive 1999/31, valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, cilj predsudskog postupka pružiti predmetnoj državi članici priliku da, s jedne strane, ispuni svoje obveze koje proizlaze iz prava Unije i, s druge strane, učinkovito iskoristi svoja sredstva obrane protiv Komisijinih prigovora. Taj dvostruki cilj nalaže Komisiji da državama članicama omogući razuman rok za odgovaranje na pismo opomene i postupanje u skladu s obrazloženim mišljenjem ili, ako je potrebno, pripremu svoje obrane. Kako bi se ocijenila razumnost određenog roka, valja uzeti u obzir sve okolnosti svojstvene predmetnoj situaciji (presuda Komisija/Rumunjska, t. 32. i navedena sudska praksa).
26
U tom pogledu, valja podsjetiti i na to da su na temelju članka 14. Direktive 1999/31 države članice dužne poduzeti mjere navedene u tom članku u najkraćem mogućem roku, a najkasnije osam godina od datuma utvrđenog u članku 18. stavku 1. te direktive. Prema toj odredbi, države članice trebaju navedenu direktivu prenijeti u svoje pravne poretke u roku od najviše dvije godine od njezina stupanja na snagu. Budući da je Direktiva 1999/31, u skladu sa svojimčlankom 19., stupila na snagu 16. srpnja 1999., rok predviđen njezinim člankom 14. stoga je istekao 16. srpnja 2009. (vidjeti u tom smislu presudu Komisija/Rumunjska, t. 23. i 29.).
27
Slijedom toga, u ovom slučaju, na dan kad je Komisija uputila Rumunjskoj pismo opomene, odnosno 14. svibnja 2020., ona je već više od deset godina bila dužna postupiti u skladu s obvezama koje ima na temelju članka 14. Direktive 1999/31 i protiv nje je već bio pokrenut postupak zbog povrede koji je doveo do presude Komisija/Rumunjska, objavljene 18. listopada 2018. Osim toga, produljenjem roka za odgovor na to pismo do 30. rujna 2020., Komisija je toj državi članici dala rok od više od četiri mjeseca, računajući od primitka navedenog pisma, da ispuni te obveze i učinkovito iskoristi svoja sredstva obrane. Usto, Komisija je ovu tužbu podnijela tek 15. veljače 2022., odnosno godinu i devet mjeseci nakon što je poslala isto pismo.
28
U tim okolnostima, Rumunjska nije dokazala da nije imala pravo na razuman rok u smislu sudske prakse navedene u točki 25. ove presude. U tom se kontekstu ne može prihvatiti argument te države članice koji se odnosi na utjecaj pandemije bolesti COVID-19 na ispunjenje navedenih obveza. Naime, nedostatnost mjera koje su trebale biti donesene i provedene od 16. srpnja 2009. ne može se opravdati pandemijom do koje je došlo tijekom 2020. (vidjeti po analogiji presudu od 29. lipnja 2023., Komisija/Portugal (Granične vrijednosti – NO2), C-220/22, EU:C:2023:521, t. 101.).
29
Kad je riječ o argumentu Rumunjske da je Komisija povrijedila načelo jednakog postupanja time što je na nju primijenila rok za usklađivanje s Direktivom 1999/31 koji je kraći od roka koji je navodno dan drugim državama članicama u sličnim situacijama, valja podsjetiti na ustaljenu sudsku praksu prema kojoj Komisija raspolaže diskrecijskom ovlašću prilikom odlučivanja je li potrebno postupati protiv države članice, utvrđivanja koje su odredbe povrijeđene i biranja trenutka kada će započeti postupak zbog povrede protiv nje, pri čemu razmatranja koja određuju taj izbor ne mogu utjecati na dopuštenost tužbe. Sud je tako presudio da, uzimajući u obzir tu marginu prosudbe, to što tužba zbog povrede obveze nije podnesena protiv neke države članice nije bitno za ocjenu dopuštenosti tužbe zbog povrede obveze koja je podnesena protiv druge države članice (presuda od 2. travnja 2020., Komisija/Poljska, Mađarska i Češka (Privremeni mehanizam premještanja podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu), C-715/17, C-718/17 i C-719/17, EU:C:2020:257, t. 75. i 76. te navedena sudska praksa).
30
U ovom slučaju Rumunjska nije dokazala da je Komisija povrijedila granice margine prosudbe iz prethodne točke ove presude. U tom pogledu valja istaknuti da je ta institucija odlučila podnijeti ovu tužbu kada se pokazalo da ta država članica neće poštovati rok utvrđen u rasporedu usklađivanja iz točke 17. ove presude, odnosno prosinac 2023., što je više od pet godina nakon objave presude Komisija/Rumunjska.
31
Djelovanje Komisije temelji se na objektivnom i neutralnom kriteriju koji se odnosi na postojanost povrede obveze koja se Rumunjskoj stavlja na teret (vidjeti po analogiji presudu od 2. travnja 2020., Komisija/Poljska, Mađarska i Češka Republika (Privremeni mehanizam premještanja podnositelja zahtjeva za međunarodnu zaštitu), C-715/17, C-718/17 i C-719/17, EU:C:2020:257, t. 81.).
32
Stoga okolnost da su druge države članice koje su navodno u sličnim situacijama kao i Rumunjska imale dulje razdoblje između dana primitka pisma opomene i dana pokretanja postupka pred Sudom nikako ne može utjecati na dopuštenost ove tužbe.
33
Slijedom navedenoga, tužba koju je podnijela Komisija dopuštena je.
Povreda obveze
Argumentacija stranaka
34
S obzirom na izreku presude Komisija/Rumunjska, Komisija tvrdi da je na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a Rumunjska bila dužna poduzeti mjere potrebne za zatvaranje 68 odlagališta o kojima je riječ u toj presudi, i to u najkraćem mogućem roku.
35
Rumunjska priznaje da do dana isteka produljenog roka određenog u pismu opomene, točnije 30. rujna 2020., nije poduzela sve mjere potrebne za izvršenje te presude u pogledu zatvaranja 47 preostalih odlagališta.
Ocjena Suda
36
Na temelju članka 260. stavka 2. UFEU-a, ako smatra da dotična država članica nije poduzela mjere za postupanje u skladu s presudom Suda, Komisija, nakon što toj državi članici pruži priliku za očitovanje, može predmet uputiti Sudu, određujući pritom visinu paušalnog iznosa ili novčane kazne koju je navedena država članica dužna platiti, a koju smatra primjerenom s obzirom na okolnosti.
37
U tom pogledu, kao mjerodavni trenutak prema kojemu se određuje postojanje povrede obveze na temelju članka 260. stavka 2. UFEU-a treba uzeti dan kada je istekao rok određen pismom opomene upućenim na temelju te odredbe (vidjeti u tom smislu presude od 12. studenoga 2020., Komisija/Belgija (Prihodi od inozemnih nekretnina), C-842/19, EU:C:2020:915, t. 12. i od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 61. i navedenu sudsku praksu).
38
U ovom slučaju, kao što je to Rumunjska priznala u svojem odgovoru na tužbu i odgovoru na repliku, nesporno je da do dana isteka produljenog roka određenog u pismu opomene, točnije 30. rujna 2020., ta država članica nije poduzela mjere potrebne za postupanje u skladu s presudom Komisija/Rumunjska u pogledu zatvaranja 47 od 68 odlagališta navedenih u toj presudi.
39
U tim okolnostima, treba utvrditi da Rumunjska, time što nije poduzela sve mjere potrebne za izvršenje presude Komisija/Rumunjska, nije ispunila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a.
Novčane sankcije
Novčana kazna
Argumentacija stranaka
40
Komisija tvrdi da je povreda obveze koja se stavlja na teret Rumunjskoj postojala i u trenutku kada je Sud ispitivao činjenice i predlaže da se neizvršenje presude Komisija/Rumunjska sankcionira izricanjem novčane kazne toj državi članici, i to na temelju, među ostalim, Komunikacije Komisije SEC(2005) 1658 od 12. prosinca 2005., naslovljene „Provedba članka [260. UFEU-a]” (u daljnjem tekstu: Komunikacija iz 2005.), i njezine komunikacije naslovljene „Prilagodba izračuna paušalnih iznosa i dnevnih novčanih kazni koje Komisija predlaže u postupcima zbog povrede pred Sudom Europske unije nakon povlačenja Ujedinjene Kraljevine” (SL 2021., C 129, str. 1.). Komisija primjećuje da je prema formuli navedenoj u Komunikaciji iz 2005. iznos dnevne novčane kazne jednak standardnom paušalu pomnoženom s koeficijentom težine, koeficijentom trajanja i faktorom „n”, uzimajući u obzir, među ostalim, platežnu sposobnost predmetne države članice.
41
Kad je riječ o koeficijentu težine povrede, Komisija ističe da, iako svaka povreda koja proizlazi iz neizvršenja presude Suda sama po sebi ima određenu težinu, nepoštovanje obveze zbrinjavanja otpada bez ugrožavanja zdravlja ljudi i nanošenja štete okolišu treba smatrati osobito teškom. Kad je riječ o tome postoje li olakotne ili otegotne okolnosti, Komisija primjećuje, s jedne strane, da suradnja Rumunjske u okviru postupka na temelju članka 260. UFEU-a te napredak koji je ta država članica ostvarila u smanjenju broja odlagališta koja treba zatvoriti i u donošenju unutarnjih propisa kojima se olakšava izvlaštenje tih odlagališta mogu predstavljati olakotne okolnosti. S druge strane, činjenica da Rumunjska od 16. srpnja 2009. nije postupila u skladu sa zahtjevima Direktive 1999/31 predstavlja otegotnu okolnost. Komisija stoga predlaže da se primijeni koeficijent težine 5 na ljestvici od 1 do 20 utvrđenoj u Komunikaciji iz 2005.
42
Kad je riječ o koeficijentu trajanja, s obzirom na to da je prošlo više od 36 mjeseci od dana objave presude Komisija/Rumunjska do dana kada je Komisija odlučila pokrenuti postupak pred Sudom, ta institucija predlaže da se odredi najviši koeficijent koji je predviđen u Komunikaciji iz 2005., odnosno 3 na ljestvici od 1 do 3.
43
Naposljetku, kad je riječ o „n” faktoru, iako Komisija poštuje navode iz presude od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državne potpore – Feronikal) (C‑51/20, EU:C:2022:36) prema kojima je bruto domaći proizvod (BDP) dotične države članice glavni čimbenik te da nije nužno uzeti u obzir njezinu institucionalnu snagu, ta institucija svoj zahtjev ipak temelji na parametrima izloženima u komunikacijama iz točke 40. ove presude, koji nakon te presude od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal) (C‑51/20, EU:C:2022:36) još nisu usklađeni. U tom kontekstu Komisija predlaže da se faktor „n” za Rumunjsku odredi na 0,74.
44
Prema mišljenju Komisije, s obzirom na to da je standardni paušal utvrđen na 2683 eura, iznos novčane kazne trebao bi iznositi 29781,30 eura dnevno. Kako bi se osiguralo postupno smanjenje tog iznosa s obzirom na napredak Rumunjske u ispunjavanju njezinih obveza, ta institucija predlaže primjenu smanjujućih novčanih kazni na način da se navedeni iznos podijeli s brojem odlagališta na koje se tužba odnosi, odnosno 44, i da se tako dobiveni iznos, koji je 676,85 eura dnevno, oduzima od iznosa dnevne novčane kazne za svako odlagalište za koje je Rumunjska poduzela mjere potrebne za izvršenje presude Komisija/Rumunjska.
45
Rumunjska od Suda traži da odbije Komisijin zahtjev za izricanje novčane kazne ili, podredno, smanji iznos te kazne, uzimajući u obzir napredak koji je ta država članica postigla u postupku usklađivanja s Direktivom 1999/31.
46
Kad je riječ o koeficijentu težine povrede, Rumunjska ističe da se svaka povreda Direktive 1999/31 ne može smatrati osobito teškom i da u tom pogledu treba uzeti u obzir napredak postignut u zatvaranju predmetnih odlagališta.
47
Osim olakotnih okolnosti koje je Komisija utvrdila, Rumunjska tvrdi da je činjenica da ona nikad prije nije bila osuđivana zbog neizvršenja presude Suda također olakotna okolnost. Osim toga, prema mišljenju navedene države članice, trajanje povrede ne može se uzeti u obzir kao otegotna okolnost.
48
Kad je riječ o koeficijentu trajanja, Rumunjska ističe, među ostalim, da se Komisija, pozivajući se na dan kada je odlučila pokrenuti postupak pred Sudom, oslonila na okolnost koja ne ovisi o volji predmetne države članice, nego o načinu rada i radnom opterećenju službi te institucije.
49
Naposljetku, kad je riječ o faktoru „n”, Rumunjska smatra da upućivanje na institucionalnu snagu predmetne države članice nije u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 43. ove presude. Rumunjska također poziva Sud da uzme u obzir razvoj njezina BDP-a od 2020. do 2022.
Ocjena Suda
50
Uvodno valja podsjetiti na to da je cilj postupka predviđenog u članku 260. stavku 2. UFEU-a potaknuti državu članicu koja je povrijedila obvezu da izvrši presudu zbog povrede obveze i samim time osigurati stvarnu primjenu prava Unije, te da mjere predviđene tom odredbom, odnosno novčana kazna i paušalni iznos, obje imaju taj isti cilj (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 85. i navedena sudska praksa).
51
Također treba podsjetiti na to da je zadaća Suda da u svakom predmetu, na temelju okolnosti pojedinog slučaja koji razmatra kao i na temelju procijenjenog stupnja uvjerljivosti i prevencije koji mu se čini potrebnim, odredi primjerene novčane sankcije, osobito kako bi se spriječilo ponavljanje sličnih povreda prava Unije (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 86. i navedena sudska praksa).
52
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, izricanje novčane kazne načelno je opravdano samo ako povreda zbog neizvršenja prethodne presude traje do trenutka kad Sud ispituje činjenice (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 87. i navedena sudska praksa).
53
Da bi se utvrdilo je li povreda koja se stavlja na teret tuženiku trajala do trenutka kad Sud ispituje konkretne činjenice, treba ocijeniti mjere koje su, prema toj stranci, donesene nakon isteka roka određenog u pismu opomene (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 88. i navedena sudska praksa).
54
U ovom je slučaju utvrđeno da, s obzirom na okolnosti navedene u točki 21. ove presude, Rumunjska još uvijek nije izvršila presudu Komisija/Rumunjska u pogledu 31 odlagališta, tako da je povreda obveze koja se stavlja na teret Rumunjskoj trajala do trenutka kad je Sud ispitivao činjenice slučaja.
55
U tim okolnostima nalaganje plaćanja novčane kazne Rumunjskoj predstavlja odgovarajući financijski instrument kako bi se ta država članica potaknula na poduzimanje mjera potrebnih da se utvrđena povreda prekine i da se osigura puno izvršenje presude Komisija/Rumunjska (vidjeti po analogiji presudu od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 92.)
56
U tom pogledu, ustaljena je sudska praksa da novčanu kaznu treba odrediti prema stupnju pritiska koji je potreban kako bi predmetna država članica promijenila svoje ponašanje i prestala s povredom koja joj se stavlja na teret (vidjeti u tom smislu presudu od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 93. i navedenu sudsku praksu).
57
U izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti u tom području, na Sudu je da novčanu kaznu odredi na način da ona bude, s jedne strane, primjerena okolnostima i, s druge strane, proporcionalna utvrđenoj povredi te platežnoj sposobnosti odnosne države članice (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 94. i navedenu sudsku praksu).
58
Komisijini prijedlozi o iznosu novčane kazne ne mogu obvezivati Sud i čine samo korisnu referentnu osnovu. Sud mora zadržati slobodu u odmjeravanju izrečene novčane kazne u iznosu i u obliku koje smatra primjerenima kako bi se tu državu članicu potaknulo da prestane s neprovedbom obveza koje ima na temelju prava Unije (presuda od 12. studenoga 2020., Komisija/Belgija (Prihodi od inozemnih nekretnina), C-842/19, EU:C:2020:915, t. 64. i navedena sudska praksa).
59
Za potrebe određivanja iznosa novčane kazne, temeljni kriteriji koje treba uzeti u obzir da bi se osigurala njezina prinudna narav, radi ujednačene i djelotvorne primjene prava Unije, načelno su težina povrede, njezino trajanje i platežna sposobnost odnosne države članice. Kod primjene tih kriterija posebno treba uzeti u obzir posljedice koje neizvršavanje obveza uzrokuje za privatne i javne interese te hitnost da odnosna država članica postupi u skladu sa svojim obvezama (presude od 12. studenoga 2020., Komisija/Belgija (Prihodi od inozemnih nekretnina), C-842/19, EU:C:2020:915, t. 65. i od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 96. i navedena sudska praksa).
60
Kad je riječ o težini povrede, valja istaknuti da je na temelju članka 1. stavka 1. Direktive 1999/31 njezin cilj, među ostalim, spriječiti ili u najvećoj mogućoj mjeri smanjiti štetne utjecaje odlaganja otpada na okoliš i opasnosti za zdravlje ljudi koji iz toga proizlaze.
61
Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, ako povreda i, konkretno, neizvršenje presude Suda može štetiti okolišu i ugroziti zdravlje ljudi, takvu povredu treba smatrati vrlo teškom (vidjeti u tom smislu presude od 9. prosinca 2008., Komisija/Francuska, C-121/07, EU:C:2008:695, t. 77. i od 22. veljače 2018., Komisija/Grčka, C-328/16, EU:C:2018:98, t. 93. i navedenu sudsku praksu).
62
U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz spisa podnesenog Sudu, nepotpuna provedba presude Komisija/Rumunjska dovodi do velike opasnosti od onečišćenja i ozbiljnih posljedica za zdravlje ljudi, osobito zbog ispuštanja štetnih kemikalija u tlo, zrak i vodu. To je osobito slučaj s odlagalištima opasnog industrijskog otpada koja još nisu zatvorena.
63
U tom je pogledu točno da kao olakotne okolnosti treba uzeti u obzir suradnju Rumunjske u okviru postupka na temelju članka 260. UFEU-a te napredak koji je ona postigla u smanjenju broja odlagališta koja treba zatvoriti i u donošenju unutarnjih propisa kojima se nastoji olakšati izvlaštenje takvih odlagališta. Isto tako, kao olakotnu okolnost valja uzeti u obzir činjenicu da ta država članica nikada prije toga nije propustila izvršiti presudu koju je Sud donio na temelju članka 258. UFEU‑a (vidjeti po analogiji presudu od 30. svibnja 2013., Komisija/Švedska, C-270/11, EU:C:2013:339, t. 55.).
64
Međutim, kao otegotnu okolnost treba uzeti u obzir i činjenicu da navedena država članica nije predvidjela potpuno usklađivanje sa zahtjevima Direktive 1999/31 prije prosinca 2023., što je više od četrnaest godina nakon isteka roka iz točke 26. ove presude, tako da ona izrazito dugo postupa protivno tim zahtjevima (vidjeti po analogiji presudu od 22. lipnja 2016., Komisija/Portugal, C-557/14, EU:C:2016:471, t. 74.).
65
Kad je riječ o trajanju povrede, treba uzeti u obzir razdoblje između objave presude kojom se utvrđuje prva povreda obveze i trenutka kad Sud ocjenjuje činjenice (vidjeti u tom smislu presude od 12. studenoga 2020., Komisija/Belgija (Prihodi od inozemnih nekretnina), C-842/19, EU:C:2020:915, t. 56. i od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 105. i navedenu sudsku praksu).
66
U ovom je slučaju utvrđeno da povreda obveze traje više od četiri godine od dana objave presude Komisija/Rumunjska, što je značajno trajanje (vidjeti po analogiji presudu od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 106.)
67
Naime, iako člankom 260. stavkom 1. UFEU-a nije pobliže određen rok u kojem treba provesti presudu, interes koji se sastoji od neposredne i ujednačene primjene prava Unije, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, zahtijeva da se s tom provedbom započne odmah i da se u cijelosti ostvari u najkraćem mogućem roku (presuda od 12. studenoga 2019., Komisija/Irska (Vjetroelektrana u Derrybrienu) (C-261/18, EU:C:2019:955, t. 123. i navedena sudska praksa).
68
U tom pogledu, kad je riječ o argumentu Rumunjske da trajanje povrede na koje se poziva Komisija ovisi o načinu rada ili radnom opterećenju njezinih službi, dovoljno je istaknuti da se to trajanje može pripisati samo ponašanju dotične države članice, koja predmetnu presudu nije provela u cijelosti, tako da se taj argument ne može prihvatiti.
69
Kad je riječ o platežnoj sposobnosti predmetne države članice, treba se osloniti na BDP te države članice kao glavni čimbenik, ne uzimajući u obzir njezinu institucionalnu snagu. U tom pogledu, treba uzeti u obzir nedavne promjene BDP‑a te države članice, kako su postojale u trenutku kada je Sud ispitivao činjenice (vidjeti u tom smislu presudu od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 107. i 116.).
70
Naposljetku, kad je riječ o periodičnosti novčane kazne, Sud se slaže s Komisijinim prijedlogom da se iznos odredi po odlagalištu i danu kašnjenja kako bi se u obzir mogao uzeo napredak Rumunjske u pogledu zatvaranja predmetnih odlagališta.
71
Imajući u vidu navedeno i s obzirom na diskrecijsku ovlast koju Sud ima prema članku 260. stavku 2. UFEU-a, Rumunjskoj treba naložiti da Komisiji plati novčanu kaznu u iznosu od 600 eura po odlagalištu za svaki dan kašnjenja u provedbi mjera potrebnih za postupanje u skladu s presudom Komisija/Rumunjska, i to od dana donošenja ove presude do dana potpunog izvršenja presude Komisija/Rumunjska.
Paušalni iznos
Argumentacija stranaka
72
Komisija tvrdi da svako dugotrajno neizvršenje presude Suda samo po sebi predstavlja ozbiljnu povredu načela zakonitosti i pravne sigurnosti u Uniji prava.
73
U ovom slučaju, prema Komisijinu mišljenju, nalaganje Rumunjskoj plaćanja paušalnog iznosa opravdano je opasnošću koju predmetna odlagališta predstavljaju za okoliš i zdravlje ljudi te nužnošću učinkovitog sprečavanja ponavljanja sličnih povreda prava Unije.
74
Kad je riječ o paušalnom iznosu, Komisija predlaže da se na standardni paušal od 895 eura, predviđen komunikacijama iz točke 40. ove presude, primijeni isti koeficijent težine povrede i isti faktor „n” kao i oni koji su primijenjeni za izračun novčane kazne, a da se trajanje povrede uzme u obzir određivanjem dnevnog iznosa pomnoženog s brojem dana trajanja povrede obveze.
75
Stoga, Komisija od Suda traži da Rumunjskoj naloži plaćanje dnevnog paušalnog iznosa od 3311,50 eura pomnoženog s brojem dana koji proteknu od prvog sljedećeg dana nakon objave presude Komisija/Rumunjska do dana kada Rumunjska poduzme sve mjere potrebne za izvršenje te presude ili, ako ih ne poduzme, do dana objave presude Suda u ovom predmetu, pod uvjetom da minimalni paušalni iznos od 1643000 eura bude prekoračen. Određivanje minimalnog paušalnog iznosa opravdano je nužnošću izricanja stvarne i odvraćajuće sankcije u svakom slučaju trajnog neizvršavanja presude Suda.
76
Rumunjska smatra, uglavnom iz istih razloga koje je istaknula u pogledu zahtjeva za izricanje novčane kazne, da treba smanjiti paušalni iznos koji Komisija zahtijeva. Također tvrdi da zahtjev za određivanje minimalnog paušalnog iznosa treba odbiti jer se pri određivanju tog iznosa ne uzimaju u obzir posebnosti sankcionirane povrede.
Ocjena Suda
77
Uvodno valja podsjetiti na to da je Sud ovlašten, u izvršavanju diskrecijske ovlasti koja mu je povjerena u razmatranom području, kumulativno odrediti novčanu kaznu i paušalni iznos (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 128. i navedena sudska praksa).
78
Nalaganje plaćanja paušalnog iznosa i eventualno određivanje visine tog iznosa moraju se, u svakom pojedinom slučaju, temeljiti na svim relevantnim čimbenicima koji se odnose kako na značajke utvrđene povrede tako i na ponašanje države članice protiv koje je pokrenut postupak na temelju članka 260. UFEU-a. U tom pogledu, taj članak dodjeljuje Sudu široku diskrecijsku ovlast kako bi mogao odlučiti hoće li izreći ili ne takvu sankciju i odrediti, u tom slučaju, njezin iznos (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 129. i navedena sudska praksa).
79
U ovom slučaju, kao što je to Komisija istaknula, okolnosti koje su dovele do povrede utvrđene ovom presudom opravdavaju, imajući u vidu da te okolnosti predstavljaju opasnost za okoliš i zdravlje ljudi te s obzirom na nužnost učinkovitog sprečavanja budućeg ponavljanja sličnih povreda prava Unije, donošenje odvraćajuće mjere, kao što je nalaganje plaćanja paušalnog iznosa (vidjeti po analogiji presudu od 4. srpnja 2018., Komisija/Slovačka, C-626/16, EU:C:2018:525, t. 99.).
80
U tim okolnostima na Sudu je da, u izvršavanju svoje diskrecijske ovlasti, taj paušalni iznos odredi na način da on bude, s jedne strane, primjeren okolnostima i, s druge strane, proporcionalan počinjenoj povredi (presuda od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 131. i navedena sudska praksa).
81
Okolnosti koje treba uzeti u obzir proizlaze posebno iz razloga navedenih u točkama 59. do 69. ove presude koji se odnose na težinu i trajanje povrede te na platežnu sposobnost odnosne države članice (vidjeti po analogiji presudu od 20. siječnja 2022., Komisija/Grčka (Povrat državnih potpora – Feronikal), C-51/20, EU:C:2022:36, t. 133. i navedena sudska praksa).
82
S obzirom na prethodna razmatranja, Sud smatra prikladnim izreći paušalni iznos od 1500000 eura.
83
Stoga Rumunjskoj valja naložiti da Komisiji plati paušalni iznos od 1500000 eura.
Troškovi
84
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija zatražila da se Rumunjskoj naloži snošenje troškova i da je povreda obveze utvrđena, toj državi članici treba naložiti snošenje troškova.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Rumunjska je povrijedila obveze koje ima na temelju članka 260. stavka 1. UFEU-a jer nije poduzela mjere potrebne za izvršenje presude od 18. listopada 2018., Komisija/Rumunjska (C-301/17, EU:C:2018:846).
2.
Rumunjskoj se nalaže da Europskoj komisiji plati novčanu kaznu u iznosu od 600 eura po odlagalištu za svaki dan kašnjenja u provedbi mjera potrebnih za postupanje u skladu s presudom od 18. listopada 2018., Komisija/Rumunjska (C-301/17, EU:C:2018:846), računajući od dana objave ove presude do potpunog izvršenja presude od 18. listopada 2018., Komisija/Rumunjska (C-301/17, EU:C:2018:846).
3.
Rumunjskoj se nalaže da Europskoj komisiji plati paušalni iznos od 1500000 eura.
4.
Rumunjskoj se nalaže snošenje troškova.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: rumunjski