Privremena verzija
PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
21. svibnja 2026.(*)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u građanskim i trgovačkim stvarima – Uredba (EU) br. 655/2014 – Postupak za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima – Uvjeti izdavanja – Članak 7. stavak 1. – Hitnost – Stvarna opasnost da će, ako se ne izda takav nalog, naknadna naplata tražbine biti spriječena ili znatno otežana – Priroda te opasnosti – Okolnosti kojima se može dokazati postojanje navedene opasnosti – Dužnikove protekle radnje – Prepreke naplati u državi članici u kojoj on ima domicil – Zakonodavstvo države članice kojim se predviđa nedopuštenost svih sudskih postupaka u vezi sa zakonitošću pružanja usluga igara na sreću iz te države članice, koje je dopušteno njezinim propisima, i obveza sudova navedene iste države članice da odbiju priznavanje i izvršenje svih stranih sudskih odluka donesenih povodom takvih postupaka”
U predmetu C-198/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU-a, koji je uputio Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Zemaljski građanski sud u Beču, Austrija), odlukom od 8. ožujka 2024., koju je Sud zaprimio 12. ožujka 2024., u postupku
TQ
protiv
MR Green Limited,
SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: I. Jarukaitis, predsjednik vijeća, F. Biltgen, predsjednik prvog vijeća, u svojstvu suca četvrtog vijeća, N. Jääskinen (izvjestitelj), R. Frendo i M. Bošnjak, u svojstvu suca četvrtog vijeća, suci,
nezavisni odvjetnik: N. Emiliou,
tajnik: E. Sartori, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 19. lipnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–        za TQ, S. R. Thorstensen, Rechtsanwalt,
–        za Mr Green Limited, C. Leitgeb, Rechtsanwalt,
–        za belgijsku vladu, M. Jacobs i M. Van Regemorter, u svojstvu agenata, uz asistenciju R. Verbekea i Ph. Vlaemmincka, advocaten,
–        za maltešku vladu, A. Buhagiar, u svojstvu agenta, uz asistenciju D. Sarmiento Ramírez-Escudera, abogado, D. Inguanez i K. Sammut, avukati,
–        za Europsku komisiju, S. Noë i L. Wildpanner, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 30. listopada 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1        Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. stavka 1. Uredbe (EU) br. 655/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi postupka za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2014., L 189, str. 59.)
2        Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe TQ, fizičke osobe s boravištem u Austriji, i društva Mr Green Limited, priređivača internetskih igara na sreću sa sjedištem na Malti, u vezi sa zahtjevom za europski nalog za blokadu računa tog priređivača.
Pravni okvir
3        Uvodne izjave 5., 11. i 14. Uredbe br. 655/2014 glase:
„(5)      Nacionalni postupci za ostvarenje zaštitnih mjera, kao što su nalozi za blokadu računa, postoje u svim državama članicama, ali uvjeti za odobravanje takvih mjera i učinkovitost njihove provedbe znatno se razlikuju. Osim toga, korištenje nacionalnih zaštitnih mjera može biti neodgovarajuće u slučajevima koji imaju prekogranične implikacije, posebno kada vjerovnik želi blokirati nekoliko računa koji se nalaze u različitim državama članicama. Stoga se potrebnim i primjerenim čini donošenje obvezujućeg i izravno primjenjivog pravnog instrumenta Unije, kojim se uspostavlja nov postupak [Europske] [u]nije koji u prekograničnim slučajevima omogućuje učinkovitu i brzu blokadu sredstava na bankovnim računima.
[...]
(11)      Postupak za nalog za blokadu trebao bi biti dostupan vjerovniku koji želi osigurati izvršenje kasnije presude o meritumu stvari prije pokretanja postupka o meritumu stvari i u bilo kojoj fazi tijekom takvog postupka. Postupak bi trebao biti dostupan vjerovniku koji je već ishodio presudu, sudsku nagodbu ili vjerodostojnu ispravu kojima se od dužnika zahtijeva isplata tražbine vjerovnika.
[...]
(14)      Uvjetima za izdavanje naloga za blokadu trebala bi se postići odgovarajuća ravnoteža između interesa vjerovnika da ishodi nalog i interesa dužnika da spriječi zlouporabu naloga.
[...]
Nadalje, od vjerovnika bi se u svim situacijama trebalo zahtijevati, uključujući nakon što je već ishodio presudu, da na sudu prihvatljiv način dokaže da je za njegovu tražbinu hitno potrebna sudska zaštita i da bi, bez naloga, izvršenje postojeće ili buduće presude moglo biti spriječeno ili znatno otežano jer postoji stvarna opasnost da će dužnik, prije nego što vjerovnik uspije ostvariti izvršenje postojeće ili buduće presude, potrošiti, sakriti ili uništiti imovinu ili raspolagati imovinom ispod njezine vrijednosti, u neuobičajenoj mjeri ili pomoću neuobičajenih aktivnosti.
Sud bi trebao ocijeniti dokaze koje je vjerovnik podnio kako bi dokazao postojanje takve opasnosti. To bi se moglo odnositi, na primjer, na ponašanje dužnika u odnosu na tražbinu vjerovnika ili u prethodnom sporu između stranaka, na kreditnu povijest dužnika, na narav dužnikove imovine i na bilo kakvu nedavnu radnju koju je dužnik poduzeo u odnosu na svoju imovinu. U ocjeni dokaza sud može smatrati da povlačenja s računa i izdaci dužnika za održavanje normalnog tijeka poslovanja ili periodični obiteljski troškovi sami po sebi nisu neuobičajeni. Samo neplaćanje ili osporavanje tražbine ili sama činjenica da dužnik ima više vjerovnika ne bi se trebali, sami po sebi, smatrati dostatnim dokazima za opravdanje izdavanja naloga. Ni sama činjenica da su financijske okolnosti dužnika loše ili u pogoršanju ne bi trebala, sama po sebi, sačinjavati dostatan temelj za izdavanje naloga. Međutim, sud te čimbenike može uzeti u obzir u ukupnoj ocjeni postojanja opasnosti.”
4        Članak 1. navedene uredbe, naslovljen „Predmet”, u stavku 1. predviđa:
„Ovom Uredbom uspostavlja se postupak Unije kojim se vjerovniku omogućuje ishođenje europskog naloga za blokadu računa („nalog za blokadu” ili „nalog”) kojim se sprečava da naknadno izvršenje tražbine vjerovnika bude ugroženo prijenosom ili povlačenjem sredstava do iznosa koji je naveden u nalogu, a koja dužnik drži ili se u njegovo ime drže na bankovnom računu koji se vodi u državi članici.”
5        Članak 7. navedene uredbe, naslovljen „Uvjeti za izdavanje naloga za blokadu”, u stavku 1. određuje:
„Sud izdaje nalog za blokadu kada je vjerovnik podnio dovoljno dokaza da sud uvjeri da postoji hitna potreba za zaštitnom mjerom u obliku naloga za blokadu jer postoji stvarna opasnost da će bez takve mjere naknadno izvršenje vjerovnikove tražbine prema dužniku biti spriječeno ili znatno otežano.”
6        Članak 8. iste uredbe, naslovljen „Zahtjev za nalog za blokadu”, predviđa:
„1.      Zahtjevi za nalog za blokadu podnose se putem obrasca uspostavljenog u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 52. stavka 2.
2.      Zahtjev sadržava sljedeće podatke:
[...]
(j)      opis svih relevantnih okolnosti koje opravdavaju izdavanje naloga za blokadu, kako se zahtijeva člankom 7. stavkom 1.”
7        Člankom 17. Uredbe br. 655/2014, naslovljenim „Odluka o zahtjevu za nalog za blokadu”, predviđa se:
„Sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu ispituje jesu li ispunjeni uvjeti i zahtjevi utvrđeni u ovoj Uredbi.”
8        U skladu s člankom 22. te uredbe, naslovljenim „Priznavanje i izvršivost”:
„Nalog za blokadu izdan u jednoj državi članici u skladu s ovom Uredbom priznaje se u drugim državama članicama bez potrebe za bilo kakvim posebnim postupkom te je izvršiv u drugim državama članicama bez potrebe za izjavom o izvršivosti.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
9        TQ, osoba koja boravi u Austriji, s državnog područja te države članice igrala je internetske igre na sreću koje nudi Mr Green, društvo sa sjedištem na Malti koje ima maltešku licenciju za internetske igre na sreću, ali ne i odgovarajuću austrijsku licenciju na temelju Bundesgesetza zur Regelung des Glücksspielwesens (Glücksspielgesetz – GSpG) (Savezni zakon o uređenju igara na sreću (Zakon o igrama na sreću – GSpG) od 28. studenoga 1989. (BGBl. I br. 620/1989). U razdoblju od 3. siječnja 2017. do 25. travnja 2019. pretrpjela je gubitke u ukupnom iznosu od 62 878 eura.
10      Osoba TQ podnijela je Landesgerichtu für Zivilrechtssachen Wien (Zemaljski građanski sud u Beču), sudu koji je uputio zahtjev, tužbu protiv društva Mr Green radi povrata prethodno navedenih gubitaka, tvrdeći da je, s obzirom na to da društvo Mr Green nije imalo licenciju na temelju tog saveznog zakona o igrama na sreću, temeljni ugovor o igrama na sreću ništavan, što je podrazumijevalo obvezu tog društva da joj vrati uloge koje je izgubila. Presudom od 2. prosinca 2021. taj je sud prihvatio zahtjev osobe TQ i naložio društvu Mr Green da joj naknadi ukupan iznos od 62 878 eura, uvećan za kamate, troškove i sporedne troškove.
11      Drutšvo Mr Green podnijelo je žalbu protiv te presude Oberlandesgerichtu Wien (Visoki zemaljski sud u Beču, Austrija), koji ju je odbio presudom od 21. veljače 2022. Ta presuda, kao i navedena presuda, postale su pravomoćne i izvršne 13. travnja 2022.
12      Budući da joj prethodno navedeni iznosi nisu vraćeni, osoba TQ podnijela je 13. veljače 2024. Bezirksgerichtu Innere Stadt Wien (Općinski sud prvog okruga u Beču, Austrija) zahtjev za europski nalog za blokadu (u daljnjem tekstu: nalog za blokadu) na temelju Uredbe br. 655/2014, koji se odnosio na tražbinu koja je prihvaćena presudom od 2. prosinca 2021. i presudom od 21. veljače 2022. i koja se odnosila na račune koje je drušrvo Mr Green, prema njezinu mišljenju, imalo u Irskoj, Luksemburgu, Malti i Švedskoj.
13      Osoba TQ pred tim je sudom u biti tvrdila da u svrhu donošenja tog rješenja valja uzeti u obzir činjenicu da je, nakon što su austrijski sudovi u siječnju 2021. donijeli više presuda kojima se odobrava prisilno izvršenje u postupcima sličnim onima u kojima je donesena presuda Landesgerichta für Zivilrechtssachen Wien (Zemaljski građanski sud u Beču) od 2. prosinca 2021., koje su protiv društva Mr Greenapokrenuli pokrenuli drugi igrači koji borave u Austriji, potonje društvo raskinulo ugovor koji je sklopio s društvom Dimoco Europe GmbH (u daljnjem tekstu: Dimoco), austrijskim pružateljem platnih usluga kod kojeg je imalo sredstva i koje je, kao treća strana dužnik, nastavilo podmirivati tražbine u njegovo ime do početka veljače 2021. Slijedom toga, prema mišljenju osobe TQ, postojao je rizik od toga da društvo Mr Green djeluje na isti način u državama članicama navedenima u prethodnoj točki ove presude kako bi svoju imovinu oduzelo od svojih vjerovnika tako da je prenese na Maltu, gdje je od lipnja 2023. zakonom zabranjeno izvršenje stranih odluka protiv priređivača igara na sreću koji imaju maltešku licenciju.
14      Presudom od 15. veljače 2024. Bezirksgericht Innere Stadt Wien (Općinski sud prvog okruga, Beč) odbio je zahtjev za nalog za blokadu koji je podnijela osoba TQ uz obrazloženje da se, s jedne strane, na temelju događaja koji su se dogodili tijekom 2021. nije moglo zaključiti da je naplata njezine tražbine bila spriječena ili znatno otežana 2024. i, s druge strane, da se ne čini da je postojala hitnost, s obzirom na to da je osoba TQ taj zahtjev podnijela tek tri godine nakon što je ishodila nakog kojim se od društva Mr Green zahtijevalo plaćanje predmetne tražbine. Štoviše, taj je sud u pogledu argumentacije osobe TQ koja se odnosi na malteški propis smatrao da, iako je točno da su malteški prvostupanjski sudovi odbili izvršenje austrijskih presuda, nije utvrđeno da su viši sudovi te države članice također odlučivali u tom smislu.
15      Osoba TQ podnijela je sudu koji je uputio zahtjev tužbu protiv te presude kojom je tražila njezinu preinaku na način da se prihvati njezin zahtjev za izdavanje naloga za blokadu predmetnih računa društva Mr Green.
16      U tom pogledu taj sud najprije navodi da, u skladu s njegovim tumačenjem članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, moraju biti ispunjena dva uvjeta kako bi se izdao nalog za blokadu, odnosno, s jedne strane, da je ta blokada hitna i, s druge strane, da postoji opasnost da će bez navedene blokade naplata predmetnih tražbina biti spriječena ili znatno otežana. Prema mišljenju navedenog suda, u skladu s uvodnom izjavom 14. te uredbe, postojanje takve opasnosti mora se dokazati radnjom koju je počinio dužnik i do koje je došlo neposredno prije podnošenja zahtjeva za blokadu predmetnih računa. Međutim, iako nakon raskida ugovora između društava Mr Green i Dimoco postupci prisilnog izvršenja pokrenuti u Austriji protiv društva Mr Green nisu bili uspješni, s obzirom na to da je potonje društvo odbilo izvršiti plaćanja na temelju austrijskih odluka kojima se nalaže povrat predmetnih tražbina, taj raskid nije „nedavna radnja” u smislu te uvodne izjave 14. jer je osoba TQ podnijela svoj zahtjev za izdavanje naloga za blokadu malo više od tri godine nakon navedenog raskida i nije se, kako bi opravdala nužnost takvog naloga, pozvala na druge radnje društva Mr Greena. Usto, prema mišljenju istog suda, neplaćanje predmetne tražbine ne može biti ni „nedavna radnja” koju bi se moglo uzeti u obzir u smislu navedene uvodne izjave 14. Stoga sud koji je uputio zahtjev smatra da, u nedostatku hitnosti, ne treba odobriti blokadu dužnikovih računa na temelju radnji potonjeg od prije tri ili više godina.
17      Nadalje, sud koji je uputio zahtjev pita se o relevantnosti, u okviru ocjene uvjeta predviđenih člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 655/2014, izmjene malteškog Zakona o igrama na sreću (u daljnjem tekstu: izmjena malteškog Zakona o igrama na sreću) od 12. lipnja 2023., kojom je uveden članak 56.A (u daljnjem tekstu: članak 56.A), na temelju kojeg je svaka tužba protiv priređivača igara na sreću koji su nositelji malteške licencije zabranjena kao protivna javnom poretku, a sudovi na Malti moraju odbiti svako priznanje. i/ili izvršenje strane presude i/ili sudske odluke donesene u toj državi članici.
18      U tom okviru sud koji je uputio zahtjev smatra da se, s jedne strane, s obzirom na njegov tekst, članak 7. stavak 1. Uredbe br. 655/2014 može shvatiti na način da „stvarna opasnost” od toga da se bez blokade spriječi ili znatno oteža naplata tražbina ne ovisi samo o radnjama dužnika, nego može proizlaziti i iz ponašanja trećih osoba. Stoga bi izmjena malteškog Zakona o igrama na sreću mogla imati utjecaj u glavnom postupku jer bi svojim tekstom bila protivna članku 22. te uredbe i stoga bi je trebalo uzeti u obzir kao prepreku izvršenju tražbine osobe TQ na Malti.
19      S druge strane, uvodna izjava 14. Uredbe br. 655/2014 priznaje odlučujuću važnost odvagivanju interesa između vjerovnika i dužnika te u svrhu predmetne opasnosti upućuje na ponašanje koje se može pripisati dužniku, dok se radnje trećih osoba ne spominju. Stoga, budući da ni vjerovnik ni dužnik nisu utjecali na donošenje izmjene malteškog Zakona o igrama na sreću, sud koji je uputio zahtjev izražava sumnje u pogledu mogućnosti uzimanja u obzir postupanja malteškog zakonodavca u okviru glavnog postupka.
20      Naposljetku, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, austrijski tužitelji su u usporedivim situacijama pokušali na Malti izvršiti presude donesene u njihovu korist u predmetima koji se odnose na igre na sreću, a Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (prvo vijeće Građanskog suda, Malta) odbio je uputiti Sudu prethodno pitanje je li izmjena malteškog Zakona o igrama na sreću protivna pravu Unije. Međutim, sud koji je uputio zahtjev navodi da nije moguće utvrditi jesu li tako donesene odluke postale pravomoćne ili je izvršenje austrijskih presuda u predmetima koji se odnose na igre na sreću odbijeno na Malti pravomoćnim odlukama.
21      U tim okolnostima Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien (Zemaljski građanski sud u Beču) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li odredbu članka 7. stavka 1. Uredbe (EU) [br. 655/2014] tumačiti na način da ne treba uzeti u obzir radnje koje je dužnik poduzeo prije tri godine ili više i/ili prepreke prilikom izvršenja odluke u dužnikovoj državi članici? ”
Zahtjevi za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka
22      Aktima podnesenima tajništvu Suda 21. i 24. studenoga 2025. malteška vlada i Mr Green zatražili su da se naloži ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, u skladu s člankom 83. Poslovnika Suda.
23      U prilog svojem zahtjevu društvo Mr Green u biti tvrdi da je nezavisni odvjetnik u točki 66. svojeg mišljenja netočno iznio stajalište tog društva u pogledu njegove navodne namjere da se pozove na članak 56.A kako bi se usprotivilo izvršenju predmetnih odluka na Malti.
24      S druge strane, malteška vlada u prilog svojem zahtjevu ističe da mišljenje nezavisnog odvjetnika sadržava nekoliko netočnosti u pogledu primjene članka 56.A od strane malteških sudova i činjenice da se tom odredbom omogućuje „skrivanje” dužnikovih sredstava od vjerovnika.
25      U tom pogledu valja podsjetiti na to da, s jedne strane,
na temelju članka 252. drugog stavka UFEU-a, nezavisni odvjetnik, djelujući posve nepristrano i neovisno, javno iznosi obrazložena mišljenja o predmetima u kojima se u skladu sa Statutom Suda Europske unije zahtijeva njegovo sudjelovanje. Sud nije vezan ni mišljenjem nezavisnog odvjetnika ni obrazloženjem koje je dovelo do tog mišljenja (vidjeti u tom smislu presude od 18. prosinca 2025., Storstockholms Lokaltrafik, C-422/24, EU:C:2025:980, t. 21. i od 29. siječnja 2026., Keladis I i Keladis II, C-72/24 i C-73/24, EU:C:2026:51, t. 63. i navedenu sudsku praksu).
26      S druge strane, statut Suda Europske unije i Poslovnik ne predviđaju mogućnost da stranke ili zainteresirane osobe iz članka 23. tog Statuta podnesu očitovanja na mišljenje nezavisnog odvjetnika. Slijedom toga, neslaganje jedne od zainteresiranih stranaka s mišljenjem nezavisnog odvjetnika, bez obzira na pitanja koja je ondje razmatrao, ne može samo za sebe biti opravdan razlog za ponovno otvaranje usmenog postupka (vidjeti u tom smislu presude od 18. prosinca 2025., Storstockholms Lokaltrafik, C-422/24, EU:C:2025:980, t. 22. i od 29. siječnja 2026., Keladis I i Keladis II, C-72/24 i C-73/24, EU:C:2026:51, t. 64. i navedenu sudsku praksu).
27      Iz toga slijedi da, s obzirom na to da svojim zahtjevima za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka malteška vlada i društvo Mr Green pokušavaju odgovoriti na stajalište koje je nezavisni odvjetnik zauzeo u svojem mišljenju i pojasniti određene činjenične elemente, te zahtjeve valja odbiti.
28      Međutim, Sud na temelju članka 83. Poslovnika može u svakom trenutku, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka, osobito ako smatra da stvar nije dovoljno razjašnjena ili ako stranka po zatvaranju tog dijela postupka iznese novu činjenicu koja je takve prirode da ima odlučujući utjecaj na odluku Suda ili pak ako je u predmetu potrebno odlučiti na temelju argumenta o kojem se nije raspravljalo među strankama ili zainteresiranim osobama iz članka 23. Statuta Suda Europske unije.
29      Međutim, u ovom slučaju Sud smatra da nakon pisanog dijela postupka i rasprave koja je pred njime održana, raspolaže svim informacijama potrebnima za odlučivanje o ovom zahtjevu za prethodnu odluku. Usto, okolnosti na koje su se malteška vlada i društvo Mr Green pozvali u prilog svojem zahtjevu za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka ne predstavljaju nove činjenice koje bi mogle biti od odlučujućeg utjecaja na odluku čije se donošenje traži u ovom predmetu.
30      Konkretno, kad je riječ o činjeničnim okolnostima istaknutima u točkama 23. i 24.. ove presude, valjda podsjetiti na to da je na Sudu da u okviru prethodnog postupka isključivo protumači mjerodavne odredbe prava Unije, a ne da utvrđuje jesu li navedene činjenice dokazane. Naime, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, pitanja o tumačenju prava Unije postavlja nacionalni sud unutar zakonodavnog i činjeničnog okvira koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Bezirkshauptmannschaft Landeck (Pokušaj pristupa osobnim podacima pohranjenima na mobilnom telefonu) (C-548/21, EU:C:2024:830, t. 41.).
31      U takvim okolnostima, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, Sud smatra da ne treba odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.
O prethodnom pitanju
32      Svojim jedinim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud treba li članak 7. stavak 1. Uredbe br. 655/2014 tumačiti na način da nacionalni sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu može uzeti u obzir, kako bi utvrdio je li hitno potrebno donijeti taj nalog, s jedne strane, postupanje dužnika do kojeg je došlo nekoliko godina prije podnošenja tog zahtjeva i, s druge strane, postojanje, u državi članici u kojoj dužnik ima poslovni nastan, zakona koji može spriječiti naplatu predmetne tražbine.
33      Na temelju njezina članka 1., Uredbom br. 655/2014 uspostavlja se postupak na razini Unije koji vjerovniku omogućuje ishođenje europskog naloga za blokadu računa, čime se sprječava da naknadna naplata njegove tražbine bude ugrožena prijenosom ili povlačenjem sredstava do iznosa koji je naveden u tom nalogu, a koji dužnik drži ili se u njegovo ime drži na bankovnom računu otvorenom u nekoj državi članici. Navedeni je nalog na raspolaganju vjerovniku kao alternativa zaštitnim mjerama predviđenima nacionalnim pravom.
34      U skladu s člankom 17. stavkom 1. te uredbe, sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu treba razmotriti jesu li ispunjeni uvjeti i zahtjevi utvrđeni u navedenoj uredbi.
35      Uvjeti za izdavanje naloga za blokadu navedeni su u članku 7. Uredbe br. 655/2014.
36      U skladu s člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 655/2014, sud izdaje nalog za blokadu kada je vjerovnik podnio dostatne dokaze da sud uvjeri da postoji hitna potreba za zaštitnom mjerom u obliku naloga za blokadu jer postoji stvarna opasnost da će bez takve mjere naknadno izvršenje vjerovnikove tražbine prema dužniku biti spriječeno ili znatno otežano.
37      Kao što je to Sud presudio, člankom 7. stavkom 1. Uredbe br. 655/2014 predviđa se da vjerovnik, kako bi ishodio izdavanje naloga za blokadu u skladu s tom odredbom, mora dokazati hitnost te mjere samo zbog postojanja neposredne opasnosti u pogledu naknadne naplate njegove tražbine (vidjeti u tom smislu presude od 7. studenoga 2019., K.H.K.(Blokada računa), C-555/18, EU:C:2019:937, t. 40. i od 20. travnja 2023., Starkinvest, C-291/21, EU:C:2023:299, t. 50.).
38      Naime, kao što je to također istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 49. svojeg mišljenja, iz teksta tog članka 7. stavka 1. nedvosmisleno proizlazi da se njime predviđa obveza vjerovnika da dokaže da postoji „hitna potreba” za izdavanjem nalog za blokadu, s obzirom na to da je takva hitnost obilježena postojanjem „stvarne opasnosti” da će, u nedostatku takve mjere, naknadna naplata tražbine biti spriječena ili znatno otežana. Hitnost potrebe izdavanja takvog naloga i ta „stvarna opasnost” stoga predstavljaju dva neodvojiva aspekta jednog te istog uvjeta, a ne dva različita uvjeta.
39      Slijedom toga, članak 7. stavak 1. Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti na način da je izdavanje naloga za blokadu hitno kada postoji stvarna opasnost da će se, u nedostatku takvog naloga, spriječiti ili znatno otežati naplata tražbine u trenutku u kojem vjerovnik može ishoditi izvršenje postojeće ili buduće odluke.
40      Iz prethodno navedenog proizlazi da relevantnost okolnosti koje sud koji je uputio zahtjev navodi u svojem prethodnom pitanju treba ocijeniti s obzirom na uvjet hitnosti u pogledu nužnosti izdavanja naloga za blokadu, koji obilježava postojanje takve stvarne opasnosti. U tom pogledu valja utvrditi pojam „stvarna opasnost” u smislu članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014 i, konkretnije, ispitati koje okolnosti sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu može uzeti u obzir kako bi provjerio je li taj uvjet ispunjen.
41      Prema ustaljenoj sudskoj praksi, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir, kako njezin tekst, tako i kontekst u kojem se nalazi te ciljeve propisa kojeg je ona dio (vidjeti u tom smislu presude od 17. studenoga 1983., Merck, 292/82, EU:C:1983:335, t. 12., od 18. prosinca 2025., E. (Naknada potraživanja), C-481/24, EU:C:2025:996, t. 29. i od 22. siječnja 2026., NOVIS, C-18/24, EU:C:2026:33, t. 49.).
42      U tom pogledu, kad je riječ, kao prvo, o pojmu „stvarna opasnost” u smislu članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, a osobito o tekstu te odredbe, valja utvrditi da iz tog teksta, a osobito iz upotrebe pridjeva „stvarna”, jasno proizlazi da taj pojam treba tumačiti na način da se odnosi na konkretnu i trenutačnu opasnost u trenutku podnošenja zahtjeva za blokadu, a stoga ne samo na potencijalnu ili moguću opasnost.
43      Kad je riječ o kontekstu tog članka 7. stavka 1., valja istaknuti da se u uvodnoj izjavi 14. Uredbe br. 655/2014 pojašnjava doseg navedenog pojma.
44      U tom pogledu, konkretno, iz trećeg podstavka te uvodne izjave 14. proizlazi da vjerovnik, kako bi uvjerio sud pred kojim se vodi postupak da je hitno potrebno da njegova tražbina bude predmet sudske zaštite, mora dokazati da postoji stvarna opasnost da je dužnik, u trenutku u kojem je vjerovnik uspio ostvariti izvršenje postojeće ili buduće presude, potrošio, sakrio ili uništio imovinu ili raspolagao imovinom ispod njezine vrijednosti, u neuobičajenoj mjeri ili pomoću neuobičajenih aktivnosti. U četvrtom podstavku navedene uvodne izjave 14. dodaje se da se sama činjenica da dužnik ima više vjerovnika ili da su mu financijske okolnosti loše ili u pogoršanju ne bi sama po sebi trebala sačinjavati dostatan temelj za izdavanje naloga za blokadu.
45      Na temelju zajedničkog tumačenja trećeg i četvrtog podstavka te uvodne izjave 14., „stvarni rizik” u smislu članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014 treba shvatiti kao rizik koji proizlazi iz dužnikova namjernog postupanja i, konkretno, njegova poduzimanja mjera, kao što su trošenje, skrivanje ili uništavanje imovine ili raspolaganje njome ispod njezine vrijednosti, čija je svrha izbjegavanje plaćanja njegova duga, a ne svaka druga prijetnja naplati predmetne tražbine, koja nije posljedica takvog postupanja dužnika.
46      To tumačenje potvrđuju pripremni akti Uredbe br. 655/2014 i osobito Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o uspostavi europskog naloga za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima (COM(2011) 445 final). Naime, iz tih radova proizlazi da zakonodavac Unije nije prihvatio širu formulaciju takozvanog uvjeta „periculum in mora” u pogledu opasnosti koja se odnosi na poteškoće u naplati predmetne tražbine, koja se odnosi na sve slučajeve u kojima postoji opasnost od običnog smanjenja dužnikove imovine.
47      Tumačenje članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, navedeno u točki 45. ove presude, potkrijepljeno je i ciljevima te uredbe, čiji je cilj ne samo uspostava postupka na razini Unije, koji je vjerovniku na raspolaganju kao alternativa zaštitnim mjerama predviđenima nacionalnim pravom, koji omogućuje, uz pomoć obvezujućih i izravno primjenjivih odredbi, blokadu sredstava koja se nalaze na predmetnim računima, nego se njime također nastoji uspostaviti pravedna ravnoteža između interesa vjerovnika i interesa dužnika (vidjeti u tom smislu presude od 7. studenoga 2019., K.H.K.(Blokada računa), C-555/18, EU:C:2019:937, t. 31 31. i od 20. travnja 2023., Starkinvest, C-291/21, EU:C:2023:299, t. 49. i 50.).
48      Naime, s obzirom na potencijalno negativan utjecaj naloga za blokadu na dužnikovu imovinu i osobito na njegovu mogućnost da njome slobodno raspolaže, tumačenje članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014 prema kojem bi svaka prijetnja naplati tražbine predstavljala „stvarnu opasnost” u smislu te odredbe moglo bi ugroziti ravnotežu navedenu u prethodnoj točki ove presude.
49      Kad je riječ o okolnostima kojima se može dokazati postojanje „stvarne opasnosti”, kako je definirana u točkama 42. i 45. ove presude, najprije valja podsjetiti na to da se člankom 8. Uredbe br. 655/2014, kojim se uređuje zahtjev za izdavanje naloga za blokadu, u stavku 2. točki (j) predviđa da je na vjerovniku da sudu pred kojim je pokrenut postupak dostavi opis svih relevantnih okolnosti koje opravdavaju izdavanje takvog naloga.
50      U tom pogledu, uvodna izjava 14. Uredbe br. 655/2014 u svojem četvrtom stavku sadržava popis okolnosti na koje se vjerovnik može pozvati kako bi opravdao izdavanje naloga za blokadu i koje sud pred kojim je pokrenut postupak može uzeti u obzir u okviru procjene postojanja „stvarne opasnosti” u smislu članka 7. stavka 1. te uredbe.
51      Taj popis uključuje ponašanje dužnika u odnosu na tražbinu vjerovnika ili u prethodnom sporu između stranaka, na kreditnu povijest dužnika, na narav dužnikove imovine i na bilo kakvu nedavnu radnju koju je dužnik poduzeo u odnosu na potonju. Usto, u toj uvodnoj izjavi 14. navodi se niz drugih okolnosti koje sud pred kojim se vodi postupak također može uzeti u obzir, iako se one same po sebi ne bi trebale smatrati dostatnima za izdavanje naloga za blokadu.
52      Usto, u pogledu ciljeva koji se nastoje postići Uredbom br. 655/2014, kako su navedeni u točki 47. ove presude, valja utvrditi da se, s jedne strane, kako bi se osiguralo poštovanje pravedne ravnoteže između interesa vjerovnika i interesa dužnika, kao i koristan učinak članka 7. stavka 1. te uredbe, zahtijevana razina dokazivanja ne može shvatiti kao toliko visoka da bi vjerovnik bio dužan podnijeti dokaz o namjeri dužnika da izbjegne plaćanje tražbine, s obzirom na to da bi takav zahtjev u praksi često bilo teško ispuniti.
53      S druge strane, vjerovnikov zahtjev za izdavanje takvog naloga mora se temeljiti na konkretnim indicijama kojima se može dokazati vjerojatnost da je, ako se taj nalog ne donese, dužnik možda potrošio, sakrio ili uništio svoju imovinu ili je raspolagao imovinom ispod njezine vrijednosti u trenutku poduzimanja eventualnih mjera prisilnog izvršenja.
54      Stoga iz teksta članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, konteksta u kojem se ta odredba nalazi i cilja koji se nastoji postići tom uredbom proizlazi da sud kojem je podnesen zahtjev za nalog za blokadu može provesti sveobuhvatnu procjenu okolnosti na koje se vjerovnik poziva, uključujući, ovisno o slučaju, čimbenike navedene u točki 51. ove presude, kako bi utvrdio postoji li na temelju tih okolnosti, „stvarna opasnost” da bi, u nedostatku naloga za blokadu, dužnik mogao poduzeti mjere, kao što su trošenje, skrivanje ili uništavanje imovine ili raspolaganje njome ispod njezine vrijednosti, koje bi, u trenutku kada bi vjerovnik mogao ostvariti izvršenje postojeće ili buduće sudske odluke, spriječile ili barem znatno otežale naplatu tražbine.
55      S obzirom na prethodno navedeno, na sudu koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za odlučivanje o činjenicama, jest da provede opću ocjenu okolnosti na koje se poziva osoba TQ u prilog svojem zahtjevu za izdavanje naloga za blokadu i utvrdi jesu li te okolnosti dovoljne indicije o postojanju takve „stvarne opasnosti”.
56      U ovom se slučaju taj sud pita o relevantnosti dužnikovih radnji poduzetih nekoliko godina prije podnošenja zahtjeva za izdavanje naloga za blokadu i, osobito, toga da je taj dužnik raskinuo svoj poslovni odnos s pružateljem platnih usluga koji je djelovao za njegov račun u svojstvu treće strane dužnika u državi članici domicila vjerovnika, kao i o izmjeni zakona države članice u kojoj dužnik ima poslovni nastan, a koja bi mogla spriječiti naplatu tražbine.
57      Kad je riječ o prvoj od tih okolnosti, valja istaknuti da, s jedne strane, kao što to proizlazi iz točaka 51. i 54. ove presude, sud pred kojim se vodi postupak može uzeti u obzir prethodna dužnikova postupanja u okviru opće ocjene koju bi morao provesti kako bi ocijenio potrebu hitnog izdavanja naloga za blokadu. Usto, ništa u Uredbi br. 655/2014 ne upućuje na to da relevantnost tog postupanja nužno ovisi o trenutku u kojem je ono provedeno. Štoviše, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, ta uredba ne obvezuje vjerovnika da podnese svoj zahtjev upravo u trenutku kada nastane navodna opasnost za izvršenje njegove tražbine kako bi ishodio izdavanje takvog rješenja. Naime, u tu je svrhu relevantno postoji li i dalje taj rizik prilikom podnošenja tog zahtjeva.
58      S druge strane, kao što je to nezavisni odvjetnik naveo u točki 68. svojeg mišljenja, za društva koja obavljaju svoje djelatnosti na internetu i čija je fizička imovina ograničena ili ne postoji izvan države članice njihova poslovnog nastana, raspoloživa sredstva drže kod upravitelja platnog sustava mogu biti jedna od takve rijetke imovine nad kojom bi vjerovnik mogao naplatiti svoju tražbinu. Stoga raskid ugovora s takvim subjektom može biti pokazatelj šire strategije predmetnog dužnika koja se sastoji od izbjegavanja plaćanja njegovih dugova u predmetnoj državi članici ili barem otežavanja naplate tih tražbina.
59      Što se tiče, kao drugo, izmjene malteškog Zakona o igrama na sreću koja bi, prema mišljenju vjerovnika, mogla spriječiti naplatu njegove tražbine, osobito zato što obvezuje sudove države članice u kojoj dužnik ima poslovni nastan da odbiju priznati na njezinu državnom području izvršivost stranih sudskih odluka, kao što je ona kojom se od dužnika zahtijeva isplata predmetne tražbine, valja podsjetiti na to da se, kao što to proizlazi iz točke 45. ove presude, članak 7. stavak 1. Uredbe br. 655/2014 ne odnosi na postojanje bilo kakve prijetnje naplati tražbine, nego na postojanje stvarne opasnosti u vezi s namjerom dužnika da izbjegne plaćanje te tražbine. U svakom slučaju, ta opasnost mora biti konkretna i trenutačna u trenutku podnošenja zahtjeva za izdavanje naloga za blokadu.
60      Iz toga slijedi da, kao što to u biti ističe nezavisni odvjetnik u točki 65. svojeg mišljenja, samo pozivanje vjerovnika na nacionalno zakonodavstvo poput onog opisanog u prethodnoj točki ove presude ne može biti dovoljno da bi se dokazalo postojanje „stvarne opasnosti” u smislu tog članka 7. stavka 1. To utvrđenje vrijedi tim više što se tiče procjene nužnosti izdavanja naloga za blokadu koji se odnosi na račune koje dužnik ima u državama članicama različitima od one koja je donijela to zakonodavstvo.
61      Međutim, sud kojem je podnesen zahtjev za izdavanje naloga za blokadu na temelju članka 7. stavka 1. Uredbe br. 655/2014, kada provodi sveobuhvatnu procjenu relevantnih okolnosti na koje se vjerovnik poziva, može uzeti u obzir nacionalno zakonodavstvo, kao što je ono navedeno u točki 59. ove presude, kao kontekstualni dokaz na temelju kojeg se može ocijeniti doseg dužnikovih radnji kako bi se utvrdilo postojanje njegove namjere da izbjegne plaćanje predmetne tražbine.
62      Iz svega prethodno navedenog proizlazi da članak 7. stavak 1. Uredbe br. 655/2014 treba tumačiti na način da nacionalni sud kojem je podnesen zahtjev za izdavanje europskog naloga za blokadu može uzeti u obzir, kako bi utvrdio je li hitno potrebno donijeti taj nalog, s jedne strane, postupanje dužnika do kojeg je došlo nekoliko godina prije podnošenja tog zahtjeva i, s druge strane, postojanje, u državi članici u kojoj dužnik ima poslovni nastan, zakona koji može spriječiti naplatu predmetne tražbine.
Troškovi
63      Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:
Članak 7. stavak 1. Uredbe (EU) br. 655/2014 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. svibnja 2014. o uspostavi postupka za europski nalog za blokadu računa kako bi se pojednostavila prekogranična naplata duga u građanskim i trgovačkim stvarima
treba tumačiti na način da:
nacionalni sud kojem je podnesen zahtjev za izdavanje europskog naloga može uzeti u obzir, kako bi utvrdio je li hitno potrebno donijeti taj nalog, s jedne strane, postupanje dužnika do kojeg je došlo nekoliko godina prije podnošenja tog zahtjeva i, s druge strane, postojanje, u državi članici u kojoj dužnik ima poslovni nastan, zakona koji može spriječiti naplatu predmetne tražbine.
Potpisi
*      Jezik postupka: njemački.