62018CJ0123_RES
Mål C‑123/18 P
HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH
mot
Europeiska unionens råd
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 10 september 2019
”Överklagande – Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder som riktats mot Islamiska republiken Iran – Ersättning för skada som HTTS påstår sig ha lidit till följd av upptagandet i förteckningen över personer och enheter på vilka frysning av medel och ekonomiska resurser ska tillämpas”
Utomobligatoriskt skadeståndsansvar – Villkor – Tillräckligt klar överträdelse av unionsrätten – Institutionens utrymme för skönsmässig bedömning vid antagandet av rättsakten – Bedömning av huruvida rättsakten eller institutionens beteende är rättsstridigt – Bedömning av om det föreligger en tillräckligt klar överträdelse av unionsrätten – Den berörda institutionen får inte åberopa en relevant omständighet som inte beaktats vid antagandet av rättsakten eller i samband med beteendet i fråga
(Artikel 340 andra stycket FEUF)
(se punkterna 32–34, 36–39, 42–51, 82, 83, 85 och 86)
Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder mot Iran – Frysning av tillgångar tillhörande personer, enheter eller organ vilka av rådet har fastställts delta i spridning av kärnmaterial – Skyldighet att utsträcka denna åtgärd till att omfatta enheter som ägs eller kontrolleras av en sådan enhet – Begreppet enhet som ägs eller kontrolleras – Indirekt ägande eller kontroll – Enheter eller organ som av rådet fastställts delta i spridning av kärnmaterial har möjlighet att påverka de val som görs av en enhet som ägs eller kontrolleras – Omfattas – Avsaknad av rättsligt band i form av ägande eller aktieinnehav i förhållande till den enhet som ägs eller kontrolleras – Saknar betydelse – Enhet som agerar för den enhets räkning som omfattas av den restriktiva åtgärden – Omfattas
(Rådets förordning nr 961/2010, artikel 16.2 d)
(se punkterna 68–70, 75 och 77)
Sammanfattning
Domstolen upphäver den dom genom vilken tribunalen ogillade en ansökan om ersättning som ingetts av ett bolag bildat enligt tysk rätt, med anledning av att bolaget förts upp i förteckningen över personer och enheter som berörs av åtgärderna för frysning av tillgångar riktade mot Iran
Genom dom av den 10 september 2019 i mål C‑123/18 P, HTTS/rådet, biföll domstolen, som sammanträder i stor avdelning, det överklagande som ingetts av HTTS Hanseatic Trade Trust &Shipping GmbH (nedan kallat klaganden) av tribunalens dom av den 13 december 2017, HTTS/rådet (T‑692/15, EU:T:2017:890) (nedan kallad den överklagade domen). Genom denna dom ogillade tribunalen ett yrkande om ersättning för den skada som klaganden ansåg sig ha lidit på grund av att klaganden genom två förordningar från rådet (
1
) hade upptagits i förteckningarna över personer och enheter som påverkas av åtgärder för frysning av medel och ekonomiska resurser riktade mot Iran (nedan kallade de omtvistade förteckningarna). Till skillnad från tribunalen fann domstolen att rådet inte, för att visa att det inte hade gjort sig skyldigt till en överträdelse av unionsrätten som kan ådra unionen utomobligatoriskt skadeståndsansvar, hade rätt att åberopa omständigheter som inte beaktades i samband med upptagandet av klaganden i dessa förteckningar.
Klaganden är ett bolag som bildats enligt tysk rätt och som bedriver verksamhet som fraktmäklare och tillhandahåller tekniskt underhåll av fartyg. Tvisten mellan klaganden och rådet ingår i ett antal mål angående restriktiva åtgärder som vidtagits i syfte att bekämpa spridning av kärnmaterial i Iran och som riktar sig mot ett rederi och vissa fysiska eller juridiska personer som är knutna till detta, däribland klaganden. Det ursprungliga upptagandet av klaganden i de omtvistade förteckningarna, vilket skedde i juli 2010, har inte bestritts. Det andra upptagandet av bolaget i de omtvistade förteckningarna i oktober 2010 ogiltigförklarades däremot av tribunalen (dom av den 7 december 2011, HTTS/rådet, T‑562/10, EU:T:2011:716). Genom den överklagade domen ogillade tribunalen emellertid yrkandet om ersättning för den skada som följde av upptagandet i nämnda förteckningar.
I förevarande fall finner domstolen att den överklagade domen innehåller flera fall av felaktig rättstillämpning. Domstolen har bland annat framhållit att villkoret om att det ska föreligga en tillräckligt klar överträdelse av en unionsrättslig bestämmelse för att unionen ska ådra sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar hänför sig till kravet på en avvägning – som är särskilt viktig på området för restriktiva åtgärder – mellan skyddet av enskilda gentemot institutionernas rättsstridiga handlande och det handlingsutrymme som ska tillerkännas institutionerna för att inte lamslå deras handlande. Med beaktande av dessa överväganden, påpekar domstolen att inom ramen för en skadeståndstalan, liksom i andra mål, ska frågan huruvida en rättsstridighet som en rättsakt är behäftad med eller som ett beteende medför kan ådra unionen utomobligatoriskt skadeståndsansvar bedömas utifrån de rättsliga och faktiska omständigheter som förelåg vid tidpunkten för antagandet av nämnda rättsakt eller då beteendet ägde rum. Domstolen finner vidare att frågan huruvida det föreligger en tillräckligt klar överträdelse av en unionsrättslig bestämmelse ska bedömas utifrån de omständigheter med stöd av vilka institutionen agerade vid tidpunkten för åsidosättandet. Domstolen konstaterar mot denna bakgrund att den berörda institutionen, för att bestrida att en sådan överträdelse föreligger, endast har rätt att åberopa de omständigheter som den har beaktat för att anta den berörda rättsakten.
Följaktligen upphäver domstolen tribunalens dom och återförvisar målet till tribunalen för prövning av huruvida det eventuellt förelåg en tillräckligt klar överträdelse av en unionsrättslig bestämmelse, utan att ta hänsyn till de omständigheter som rådet inte beaktade i samband med upptagandet av klaganden i nämnda förteckningar men som åberopades av rådet inom ramen för en skadeståndstalan.
(
1
)	Rådets genomförandeförordning (EU) nr 668/2010 av den 26 juli 2010 om genomförande av artikel 7.2 i förordning (EG) nr 423/2007 om restriktiva åtgärder mot Iran (EUT L 195, 2010, s. 25) och rådets förordning (EU) nr 961/2010 av den 25 oktober 2010 om restriktiva åtgärder mot Iran och om upphävande av förordning nr 423/2007 (EUT L 281, 2010, s. 1).