62024CJ0665
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2025. gada 11. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 2014/40/ES – 2. panta 40. punkts – Jēdziens “laišana tirgū” – 23. panta 2. un 3. punkts – Direktīvas 2014/40 īstenošanas kontrole – Mērķis garantēt augstu veselības aizsardzības līmeni – Tiesību aktu tuvināšana – Tabakas izstrādājumu ražošana, noformēšana un pārdošana – Situācija, kad tabakas un saistīto izstrādājumu izplatītājs mazumtirgotājam piegādā elektronisko cigarešu uzpildes flakonus, uz kuru iepakojuma ir nepareizi norādīts nikotīna saturs – Izplatītājam uzliktais naudas sods – Princips nulla poena sine culpa – Naudas soda samērīgums
Lietā C‑665/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande) iesniegusi ar 2024. gada 8. oktobra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 11. oktobrī, tiesvedībā
Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport
pret
Diamond Flavours BV,
UEG Holland BV,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: otrās palātas priekšsēdētāja K. Jirimēe [K. Jürimäe], kas pilda septītās palātas priekšsēdētāja pienākumus (referente), tiesneši M. Gavalecs [M. Gavalec] un Z. Čehi [Z. Csehi],
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
UEG Holland BV un Diamond Flavours BV vārdā – J. A. Jacobs, advocaat,
–
Nīderlandes valdības vārdā – M. K. Bulterman un P. Huurnink, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – E. Schmidt un F. van Schaik, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK (OV 2014, L 127, 1. lpp.) 23. panta 2. punktu, lasot to kopsakarā ar Direktīvas 2014/40 2. panta 40. punktu, kā arī 20. panta 2. punktu un 4. punkta b) apakšpunkta i) punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp diviem elektronisko cigarešu uzpildes flakonu izplatītājiem – Diamond Flavours BV un UEG Holland BV –, no vienas puses, un Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (jaunatnes, profilakses un sporta valsts sekretārs, Nīderlande; turpmāk tekstā – “valsts sekretārs”), no otras puses, par naudas sodu, ko minētais valsts sekretārs uzlika Diamond Flavours un UEG Holland par tādu elektronisko cigarešu uzpildes flakonu laišanu tirgū, uz kuru iepakojuma vienībām bija norādīts nepareizs nikotīna saturs tajos.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2014/40
3
Direktīvas 2014/40 8., 13. un 59. apsvērums formulēti šādi:
“(8)
Saskaņā ar [LESD] 114. panta 3. punktu par pamatu leģislatīviem priekšlikumiem ir jāņem augsts aizsardzības līmenis, īpašu uzmanību pievēršot visām jaunajām tendencēm, kuru pamatā ir zinātniski fakti. Tabakas izstrādājumi nav parastas preces, un, ņemot vērā tabakas īpaši kaitīgo ietekmi uz cilvēku veselību, veselības aizsardzībai būtu jāpiešķir īpaša nozīme, it īpaši, lai samazinātu smēķēšanas izplatību jauniešu vidū.
[..]
(13)
Lai īstenotu savus reglamentējošos uzdevumus, dalībvalstīm un Komisijai ir vajadzīga vispusīga informācija par sastāvdaļām un emisijām no tabakas izstrādājumiem, lai varētu novērtēt tabakas izstrādājumu pievilcību, spēju izraisīt atkarību un toksicitāti un apdraudējumu, ko veselībai rada šādu izstrādājumu patēriņš. Tālab attiecībā uz sastāvdaļām un emisijām būtu jānosaka stingrāki ziņošanas pienākumi par jau esošajiem. Lai cita starpā novērtētu prioritārajā sarakstā iekļauto piedevu toksicitāti, spēju izraisīt atkarību, to kancerogēnās, mutagēnās vai reprotoksiskās īpašības [..], tostarp tām degot, attiecībā uz minētajām piedevām būtu jāparedz stingrāki papildu ziņošanas pienākumi. Cik vien iespējams, būtu jāierobežo šādu papildu ziņošanas pienākumu maziem un vidējiem uzņēmumiem sagādātais noslogojums. Tiek uzskatīts, ka šādi ziņošanas pienākumi atbilst Savienībā spēkā esošajam pienākumam nodrošināt augstu veselības aizsardzības līmeni.
[..]
(59)
Šī direktīva nemaina pienākumu ievērot pamattiesības un tiesību principus, kas noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Šī direktīva ietekmē vairākas pamattiesības. Tādēļ ir jānodrošina, lai tabakas un ar tiem saistītu izstrādājumu ražotājiem, importētājiem un izplatītājiem uzliktie pienākumi ne tikai garantētu augstu veselības un patērētāju aizsardzības līmeni, bet arī aizsargātu visas pārējās pamattiesības un būtu samērīgi attiecībā uz netraucētu iekšējā tirgus darbību. Šīs direktīvas piemērošanā būtu jāņem vērā Savienības tiesību akti un attiecīgās starptautiskās saistības.”
4
Šīs direktīvas 1. pants “Priekšmets” formulēts šādi:
“Šīs direktīvas mērķis ir tuvināt dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus par:
[..]
f)
atsevišķu ar tabakas izstrādājumiem saistītu izstrādājumu, proti, elektronisko cigarešu un to uzpildes flakonu, un smēķēšanai paredzētu augu izcelsmes izstrādājumu, laišanu tirgū un marķēšanu,
lai sekmētu netraucētu tabakas un ar to saistītu izstrādājumu iekšējā tirgus darbību, par pamatu ņemot augstu cilvēku, īpaši jauniešu, veselības aizsardzības līmeni un lai pildītu Savienības pienākumus, kas noteikti [Pasaules Veselības Organizācijas (PVO)] Vispārējā konvencijā par tabakas uzraudzību (Konvencija).”
5
Saskaņā ar minētās direktīvas 2. pantu “Definīcijas”:
“[..]
16)
“elektroniskā cigarete” ir izstrādājums vai šā izstrādājuma daļa, ieskaitot kapsulu, rezervuāru un ierīci bez kapsulas vai rezervuāra, kuru var izmantot, lai caur iemuti ieelpotu nikotīnu saturošu tvaiku. Elektroniskās cigaretes var būt vienreizējas lietošanas vai uzpildāmas ar uzpildes flakonu un rezervuāru vai uzlādējamas ar vienreizējas lietošanas kapsulām;
17)
“uzpildes flakons” ir tvertne, kas ietver nikotīnu saturošu šķidrumu, ko var izmantot, lai atkārtoti uzpildītu elektronisko cigareti;
[..]
30)
“iepakojuma vienība” ir mazākais atsevišķais tabakas vai ar to saistīta izstrādājuma iepakojums, ko laiž tirgū;
[..]
37)
“ražotājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas ražo izstrādājumu vai liek šo izstrādājumu izstrādāt vai ražot un laiž šo izstrādājumu tirgū ar savu vārdu vai preču zīmi;
[..]
39)
“tabakas vai ar to saistītu izstrādājumu importētājs” ir persona, kurai pieder Savienības teritorijā ievestā tabaka un saistītie izstrādājumi vai kurai ir tiesības ar tiem rīkoties;
40)
“laist tirgū” nozīmē padarīt izstrādājumus neatkarīgi no to ražošanas vietas pieejamus patērētājiem Savienībā par maksu vai bez tās, tostarp ar tālpārdošanas starpniecību; pārrobežu tālpārdošanas gadījumā uzskata, ka izstrādājumu laiž tirgū dalībvalstī, kurā atrodas patērētājs;
41)
“mazumtirdzniecības punkts” ir jebkura tirdzniecības vieta, kur laiž tirgū tabakas izstrādājumus, tostarp ar fiziskas personas starpniecību.”
6
Minētās direktīvas 20. pantā “Elektroniskās cigaretes” noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka elektroniskās cigaretes un uzpildes flakoni tiek laisti tirgū tikai tādā gadījumā, ja tie atbilst šai direktīvai un visos citos attiecīgos Savienības tiesību aktos paredzētiem noteikumiem.
Šo direktīvu nepiemēro elektroniskajām cigaretēm un uzpildes flakoniem, uz kuriem attiecas [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2001/83/EK [(2001. gada 6. novembris) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm (OV 2001, L 311, 67. lpp.) prasības par atļaujām vai [Padomes] Direktīvā 93/42/EK [(1993. gada 14. jūnijs) par medicīnas ierīcēm (OV 1993, L 169, 1. lpp.)] izklāstītās prasības.
2.   Elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu ražotāji un importētāji iesniedz paziņojumu dalībvalstu kompetentajām iestādēm par jebkādiem šādiem izstrādājumiem, ko tie iecerējuši laist tirgū. Paziņojumu iesniedz elektroniskā formā sešus mēnešus pirms paredzētās laišanas tirgū. [..] Katru reizi, kad izstrādājums tiek būtiski mainīts, iesniedz jaunu paziņojumu.
Atkarībā no tā, vai izstrādājums ir elektroniska cigarete vai uzpildes flakons, paziņojumā ietver šādu informāciju:
[..]
b)
izstrādājumā un tā lietošanas rezultātā radušajās izplūdēs ietverto sastāvdaļu sarakstu, norādot katras sastāvdaļas zīmolvārdu un veidu, kā arī daudzumu;
[..].
4.   Dalībvalstis nodrošina, ka:
[..]
b)
uz elektronisko cigarešu un uzpildes flakonu iepakojuma vienībām un jebkāda ārējā iepakojuma:
i)
ietver visu izstrādājumā iekļauto sastāvdaļu sarakstu svara dilstošā secībā un norādi par nikotīna saturu un daudzumu izstrādājumā un katrā devā, partijas numuru un ieteikumu glabāt izstrādājumu bērniem nepieejamā vietā;
[..].”
7
Direktīvas 2014/40 23. panta “Sadarbība un izpilde” 2. un 3. punktā paredzēts:
“2.   Dalībvalstis nodrošina, lai tirgū netiktu laisti tabakas un ar to saistīti izstrādājumi, kas neatbilst šai direktīvai, tostarp tajā paredzētajiem īstenošanas un deleģētajiem aktiem. Dalībvalstis nodrošina, lai tabakas un ar to saistīti izstrādājumi netiktu laisti tirgū, ja attiecībā uz tiem nav izpildīti šajā direktīvā izklāstītie informēšanas pienākumi.
3.   Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, ko piemēro par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šādu sankciju piemērošanu. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas. Jebkādas administratīvas finanšu sankcijas, ko var piemērot par tīšiem pārkāpumiem, atbilst ekonomiskajām priekšrocībām, ko mēģināts panākt ar pārkāpumu.”
Regula (ES) 2019/1020
8
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/1020 (2019. gada 20. jūnijs) par tirgus uzraudzību un produktu atbilstību un ar ko groza Direktīvu 2004/42/EK un Regulas (EK) Nr. 765/2008 un (ES) Nr. 305/2011 (OV 2019, L 169, 1. lpp.) 2. panta “Priekšmets” 1. punktā noteikts:
“Šo regulu piemēro produktiem, uz ko attiecas šīs regulas I pielikumā uzskaitītie Savienības saskaņošanas tiesību akti (“Savienības saskaņošanas tiesību akti”), ciktāl Savienības saskaņošanas tiesību aktos nav konkrētu noteikumu ar tādu pašu mērķi, kuri daudz precīzāk reglamentē konkrētus tirgus uzraudzības un izpildes aspektus.”
9
Regulas 2019/1020 I pielikumā “Savienības saskaņošanas tiesību aktu saraksts” ir uzskaitīti Savienības tiesību akti, uz kuriem attiecas šīs regulas 2. pantā minētie Savienības saskaņošanas tiesību akti. Šo tiesību aktu starpā šī pielikuma 55. punktā ir minēta Direktīva 2014/40.
Nīderlandes tiesības
10
Direktīva 2014/40 Nīderlandes tiesību sistēmā transponēta ar 1988. gada 10. martaTabaks- en rookwarenwet (Tabakas un smēķējamo izstrādājumu likums; Stb. 1988, Nr. 342; turpmāk tekstā – “Tabakas izstrādājumu likums”), 2015. gada 14. oktobraTabaks- en rookwarenbesluit (Rīkojums par tabakas un smēķējamiem izstrādājumiem; Stb. 2015, Nr. 398) un 2016. gada 10. maijaTabaks- en rookwarenregeling (Ministrijas noteikumi par tabakas un smēķējamiem izstrādājumiem; Stcrt. 2016, Nr. 25446).
11
No Tabakas izstrādājumu likuma 1. panta 1. punkta izriet, ka “laišana tirgū” ir fakts, ka izstrādājumi tiek darīti pieejami patērētājiem. Jēdziens “tabakas un saistīto izstrādājumu importētājs” Nīderlandes tiesībās ir definēts kā īpašnieks vai persona, kurai ir tiesības rīkoties ar Nīderlandē ievestajiem tabakas vai saistītajiem izstrādājumiem.
12
Saskaņā ar Tabakas izstrādājumu likuma 3. panta 1. punktu, lasot to kopsakarā ar šī likuma 2. panta 2. punkta a) apakšpunktu, Rīkojuma par tabakas un smēķējamiem izstrādājumiem 3.3. pantu un Ministrijas noteikumu par tabakas un smēķējamiem izstrādājumiem 3.10. panta 1. punktu, ir aizliegts laist tirgū iepakojuma vienības, uz kurām nav norādīts uzpildes flakonā esošā nikotīna saturs. Šī aizlieguma pārkāpuma gadījumā ministrs var uzlikt administratīvu naudas sodu saskaņā ar minētā likuma 11.b panta 1. punktu.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
13
Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (Nīderlandes Pārtikas un patēriņa preču kontroles iestāde, Nīderlande) inspektors paņēma paraugus no pieciem elektronisko cigarešu uzpildes flakoniem, kurus tas bija iegādājies dažādu mazumtirgotāju tīmekļvietnēs. Pēc paraugu ņemšanas šis inspektors konstatēja, ka nikotīna saturs šajos uzpildes flakonos ir zemāks, nekā bija norādīts uz minēto flakonu iepakojuma vienībām.
14
Mazumtirgotāji pārbaudītos uzpildes flakonus bija iegādājušies no diviem dažādiem izplatītājiem. Šie izplatītāji paši tos pirms ievešanas Nīderlandē bija iepirkuši no Francijā reģistrēta ražotāja, Īrijā reģistrēta importētāja un Ungārijā reģistrēta importētāja.
15
Ar 2019. gada 18. un 25. oktobra lēmumiem valsts sekretārs minētajiem izplatītājiem uzlika piecus administratīvus naudas sodus – katru 450 EUR – par tādu elektronisko cigarešu uzpildes flakonu laišanu tirgū, uz kuru iepakojuma vienības ir norādīts neprecīzs nikotīna saturs tajos.
16
Šie paši izplatītāji par šiem naudas sodiem cēla prasību rechtbank Rotterdam (Roterdamas tiesa, Nīderlande). Ar 2021. gada 7. aprīļa spriedumu šī tiesa atzina viņu prasības par pamatotām un atcēla minētos naudas sodus, pamatojoties uz to, ka attiecīgie izplatītāji attiecīgos uzlādes flakonus nebija darījuši pieejamus patērētājiem, līdz ar to šie izplatītāji tos nebija “laiduši tirgū” piemērojamā tiesiskā regulējuma izpratnē.
17
Valsts sekretārs par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa, Nīderlande), kas ir iesniedzējtiesa.
18
Pirmkārt, šī tiesa norāda, ka tā iepriekš 2022. gada 9. septembra spriedumā (ECLI:NL:CBB:2022:510) ir nospriedusi, ka Direktīva 2014/40 nepieļauj laist tirgū tabakas izstrādājumu, uz kura iepakojuma nav norādīts nikotīna saturs. Minētā tiesa piebilst, ka administrācijai šajā ziņā nav nekādas rīcības brīvības un tā nevar ņemt vērā riskus sabiedrības veselībai, ja pastāv atšķirība starp nikotīna saturu uzpildes flakonā un norādi uz šī flakona iepakojuma vienības.
19
Tomēr tā uzsver, ka šis precedents attiecās uz mazumtirgotāju, kas elektronisko cigarešu uzpildes flakonus pārdeva patērētājiem savā tīmekļvietnē. Tātad bija notikusi “laišana tirgū” piemērojamā valsts tiesiskā regulējuma izpratnē un mazumtirgotāju varēja uzskatīt par pārkāpēju.
20
Savukārt pamatlietā esot aplūkota uzpildes flakonu piegāde, ko veic “importētājs” šī tiesiskā regulējuma izpratnē, proti, īpašnieks vai persona, kurai ir tiesības rīkoties ar Nīderlandē ievestajiem tabakas vai saistītajiem izstrādājumiem, pārdodot tos nevis patērētājiem, bet mazumtirgotājam. Līdz ar to šādā gadījumā pastāvot neskaidrība par jēdziena “laišana tirgū” interpretāciju, no kuras ir atkarīgs Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punktā paredzētais dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai tabakas un ar to saistītie izstrādājumi, kas neatbilst šai direktīvai, netiktu laisti tirgū.
21
Otrkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka valsts sekretārs attiecīgajiem izplatītājiem ir uzlicis krimināltiesiska rakstura administratīvus sodus. No tā izrietot, ka ir piemērojams Hartas 48. panta 1. punkts un līdz ar to princips nulla poena sine culpa (nav soda bez vainas). Atbilstoši šim principam ir jābūt vainai un tātad atbildībai par attiecīgā pārkāpuma izdarīšanu. Tāpēc rodoties jautājums, vai šie izplatītāji ir atbildīgi par elektronisko cigarešu uzpildes flakonu, uz kuru iepakojuma vienības ir nepareiza norāde par nikotīna saturu tajos, laišanu tirgū, it īpaši tādēļ, ka, iespējams, slogs, ko minētajiem izplatītājiem varētu radīt attiecīgo izstrādājumu paraugu ņemšana, būtu pārmērīgs.
22
Šādos apstākļos College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administratīvā sociālekonomisko lietu apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 2014/40] 23. panta 2. punkts kopsakarā ar 2. panta 40. punktu un 20. panta 4. punkta b) apakšpunkta i) daļu jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai tirgū netiek laisti uzpildes flakoni, uz kuru iepakojuma ir norādīta nepareiza nikotīna koncentrācija, attiecas ne tikai uz šo uzpildes flakonu pārdošanu mazumtirdzniecības punktā vai ar tā starpniecību, bet arī uz uzpildes flakonu piegādi mazumtirdzniecības punktam?
2)
Tad, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša – vai tādā situācijā kā izskatāmajā lietā, kurā ir ticis uzlikts administratīvais naudas sods, saimnieciskās darbības subjekts, kas uzpildes flakonus ir iegādājies no ražotāja vai importētāja Direktīvas 2014/40 izpratnē, var tikt saukts pie atbildības un vainots par to, ka ir laidis tirgū uzpildes flakonus, uz kuru iepakojuma ir norādīta nepareiza nikotīna koncentrācija, lai gan uz iepakojuma norādītā nikotīna koncentrācija atbilst nikotīna koncentrācijai uzpildes flakonā, kas minēta paziņojumā [šīs direktīvas] 20. panta 2. punkta izpratnē?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
23
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 2. panta 40. punktu un 20. panta 4. punkta b) apakšpunkta i) punktu, jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai elektronisko cigarešu uzpildes flakoni, uz kuru iepakojuma vienībām ir nepareiza norāde par to nikotīna saturu, netiktu laisti tirgū, attiecas tikai uz posmu, kurā mazumtirgotājs šos uzpildes flakonus piegādā patērētājam.
Par pieņemamību
24
Rakstveida apsvērumos abi izplatītāji pamatlietā uzskata, ka pirmais jautājums ir nepieņemams, jo tas neatbilstot problēmai, par kuru iesniedzējtiesai būtu jālemj pamatlietā. Nīderlandes iestādes neesot paredzējušas iespēju uzlikt izplatītājam administratīvu sodu gadījumā, ja elektroniskajām cigaretēm paredzētā uzpildes flakonā esošā šķidruma nikotīna saturs ir zemāks nekā uz iepakojuma norādītais un ja šis uzpildes flakons atrodas pie mazumtirgotāja.
25
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā iedibinātajā sadarbībā starp Tiesu un valstu tiesām tikai valsts tiesai, kas iztiesā lietu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu nozīmīgums. Tādēļ, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir jālemj (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 16. decembris, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, 15. punkts; 1990. gada 8. novembris, Gmurzynska‑Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, 19. un 20. punkts, kā arī 2021. gada 15. jūlijs, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, 54. punkts).
26
Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesiskā regulējuma interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1995. gada 15. decembris, Bosman, C‑415/93, EU:C:1995:463, 61. punkts, un 2021. gada 15. jūlijs, The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, 55. punkts).
27
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa tieši vēlas saņemt Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punktā ietvertā jēdziena “laišana tirgū” interpretāciju, lai noteiktu, vai ir iespējams sodīt elektronisko cigarešu uzpildes flakonu izplatītāju, pamatojoties uz to, ka tas – mazumtirgotājam, nevis patērētājam – ir pārdevis izstrādājumu, kas neatbilst kādam no šajā direktīvā ietvertajiem pienākumiem.
28
Tātad jāuzskata, ka pirmais jautājums ir pieņemams.
Par lietas būtību
29
Atbildot uz Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija) jautājumu par to, kā interpretēt Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punktā ietverto jēdzienu “laišana tirgū”, Tiesa nesen ir nospriedusi, ka Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punkts kopsakarā ar tās 2. panta 40. punktu jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstīm noteiktais pienākums nodrošināt, lai tirgū netiktu laisti tabakas izstrādājumi, kuru iepakojuma vienības marķējumā nav ievērotas šo izstrādājumu noformējuma prasības, attiecas ne tikai uz posmu, kurā mazumtirgotājs tos piegādā patērētājam (spriedums, 2025. gada 15. maijs, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, 52. punkts).
30
Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punktam ir transversāla piemērojamība, jo tajā ir paredzēts, ka tabakas un ar to saistītos izstrādājumus, kas neatbilst kādai no šīs direktīvas normām, nedrīkst laist tirgū (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 15. maijs, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, 39. punkts).
31
Lai nodrošinātu šīs tiesību normas efektivitāti, minētās direktīvas 23. panta 3. punktā dalībvalstīm ir izvirzīts pienākums paredzēt noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par to valsts tiesību normu pārkāpumiem, kuras pieņemtas, piemērojot šo direktīvu, un veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šo sankciju izpildi. Šī sankciju režīma ieviešana attiecas uz visiem Direktīvas 2014/40 noteikumiem neatkarīgi no tā, kurā piegādes ķēdes posmā tie ir piemērojami, un tādējādi tā attiecas ne tikai uz posmu, kad mazumtirgotājs patērētājiem piegādā neatbilstīgus tabakas izstrādājumus (spriedums, 2025. gada 15. maijs, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, 40. punkts).
32
Šo interpretāciju, saskaņā ar kuru dalībvalstīm noteiktais pienākums attiecas uz jebkuru piegādes ķēdes posmu, neaprobežojoties tikai ar tabakas izstrādājumu piegādi patērētājiem, apstiprina arī plašāks regulatīvais konteksts, kurā iekļaujas Direktīva 2014/40, it īpaši Regula 2019/1020, kas saskaņā ar šīs regulas 2. pantu un I pielikuma 55. punktu ir piemērojama izstrādājumiem, uz kuriem attiecas Direktīva 2014/40 (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 15. maijs, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, 42.–46. punkts).
33
Turklāt, lai sasniegtu mērķi nodrošināt augstu veselības un patērētāju aizsardzības līmeni, kas noteikts šīs direktīvas 1. pantā, skatot to tās 8. un 59. apsvēruma kontekstā, šis kontroles pienākums nozīmē uzraudzību dažādos piegādes ķēdes posmos, nodrošinot, ka attiecībā uz katru darbību, kuras rezultātā izstrādājums galu galā tiek nodots patērētāju rīcībā, dalībvalstis nodrošina šīs pašas direktīvas prasību ievērošanu (spriedums, 2025. gada 15. maijs, Bundesminister für Gesundheit, C‑717/23, EU:C:2025:351, 51. punkts).
34
Tas, ka pamatlieta attiecas uz elektronisko cigarešu uzpildes flakonu pārdošanu, nevar ietekmēt šī sprieduma 29. punktā izklāstīto Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punkta interpretāciju. Gluži pretēji, šīs direktīvas 20. panta, kurš attiecas tikai uz elektroniskajām cigaretēm, 1. punktā ir skaidri uzsvērts dalībvalstu pienākums nodrošināt, ka “elektroniskās cigaretes un uzpildes flakoni tiek laisti tirgū tikai tādā gadījumā, ja tie atbilst [minētajai] direktīvai un visos citos attiecīgos Savienības tiesību aktos paredzētiem noteikumiem”.
35
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos iemeslus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2014/40 23. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 2. panta 40. punktu un 20. panta 4. punkta b) apakšpunkta i) punktu, jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai elektronisko cigarešu uzpildes flakoni, uz kuru iepakojuma vienībām ir nepareiza norāde par nikotīna saturu tajos, netiktu laisti tirgū, neattiecas tikai uz posmu, kurā mazumtirgotājs šos uzpildes flakonus piegādā patērētājam.
Par otro jautājumu
36
Vispirms jānorāda, ka otrais jautājums, kā to formulējusi iesniedzējtiesa, neattiecas ne uz vienu Savienības tiesību normu.
37
Paturot to prātā, ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības procedūrā starp valstu tiesām un Tiesu tai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas ļauj tai izlemt izskatīšanā esošo strīdu. No šāda viedokļa Tiesai var nākties ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa jautājuma izklāstā nav atsaukusies (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1986. gada 20. marts, Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, 9. punkts, un 2024. gada 4. oktobris, Confédération paysanne (Melones un tomāti no Rietumsahāras), C‑399/22, EU:C:2024:839, 40. punkts).
38
Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka uz sodiem, par kuriem ir runa pamatlietā, attiecas sankciju regulējums, kas dalībvalstīm ir jāpieņem, pamatojoties uz Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punktu.
39
Šādos apstākļos jāuzskata, ka ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts krimināltiesiska rakstura administratīvs naudas sods, lai sodītu saimnieciskās darbības subjektu, kas laidis tirgū elektronisko cigarešu uzpildes flakonus, uz kuru iepakojuma vienībām ir nepareiza informācija par nikotīna saturu, lai gan šīs norādes atbilst tām, kas ietvertas “ražotāja” vai “importētāja”, no kura šis uzņēmējs ir iegādājies šos flakonus, atbilstoši šīs direktīvas 20. panta 2. punktam iesniegtajā paziņojumā.
40
No Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punkta formulējuma izriet, pirmkārt, ka dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par to valsts tiesību normu pārkāpumiem, kuras pieņemtas, piemērojot šo direktīvu, otrkārt, ka šīm sankcijām ir jābūt iedarbīgām, samērīgām un atturošām, un, treškārt, ka jebkurai administratīvai finansiālai sankcijai, ko var piemērot par tīšu pārkāpumu, jāatbilst ekonomiskajām priekšrocībām, ko mēģināts panākt ar pārkāpumu.
41
Papildus šim pēdējam precizējumam, saskaņā ar kuru iespēja neitralizēt finansiālo labumu, kas gūts pārkāpuma rezultātā, ir atkarīga no tā, vai pārkāpums ir izdarīts ar nodomu, Direktīvā 2014/40 tātad nav ietverti citi noteikumi par piemērojamo sankciju tiesiskā regulējuma izveidi, izņemot to, kas prasa, lai šie sodi būtu efektīvi, samērīgi un atturoši. Tādējādi no šīs direktīvas 23. panta 3. punkta formulējuma var secināt, ka, ievērojot šo prasību, dalībvalstis, paredzot šos noteikumus, saglabā autonomiju.
42
Proti, ja nav veikta Savienības tiesību aktu saskaņošana attiecībā uz piemērojamajām sankcijām par tādu nosacījumu neievērošanu, kas paredzēti ar šiem tiesību aktiem izveidotajā sistēmā, tad dalībvalstu kompetencē ir izvēlēties sankcijas, kuras tās uzskata par piemērotām. Tomēr tām sava kompetence jāīsteno, ievērojot Savienības tiesības un to vispārējos principus, un līdz ar to arī samērīguma principu (spriedumi, 2012. gada 9. februāris, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, 23. punkts; 2017. gada 22. marts, Euro‑Team un Spirál‑Gép, C‑497/15 un C‑498/15, EU:C:2017:229, 39. punkts, kā arī 2024. gada 21. novembris, Ekostroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, 41. punkts).
43
Kā izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, otrā jautājuma pamatā ir problēma par objektīvās atbildības sistēmas saderību ar Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punktā noteikto prasību un it īpaši par samērīguma principa ievērošanu.
44
Attiecībā uz šo principu no Tiesas judikatūras izriet, ka šāda sistēma pati par sevi nav nesaderīga ar Savienības tiesībām (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 10. jūlijs, Hansen, C‑326/88, EU:C:1990:291, 19. punkts; 1997. gada 27. februāris, Ebony Maritime un Loten Navigation, C‑177/95, EU:C:1997:89, 36. punkts; 2002. gada 11. jūlijs, Käserei Champignon Hofmeister, C‑210/00, EU:C:2002:440, 47. punkts, kā arī 2012. gada 9. februāris, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, 47. punkts).
45
Objektīvās atbildības sistēma nav nesamērīga, ja tā attiecīgās personas var mudināt ievērot Savienības tiesību akta noteikumus un ja sasniedzamie mērķi atbilst vispārējām interesēm, kas var pamatot šādas sistēmas ieviešanu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1990. gada 10. jūlijs, Hansen, C‑326/88, EU:C:1990:291, 19. punkts, un 2012. gada 9. februāris, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, 48. punkts).
46
Šajā gadījumā, pirmkārt, kā atgādināts šī sprieduma 33. punktā, Direktīvas 2014/40 mērķis saskaņā ar tās 1. pantu ir nodrošināt augstu veselības, it īpaši jauniešu veselības, aizsardzības līmeni.
47
Šāds mērķis ietilpst vispārējās interesēs šī sprieduma 45. punktā minētās judikatūras izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 6. septembris, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, 49. punkts, un 2015. gada 29. aprīlis, Léger, C‑528/13, EU:C:2015:288, 57. punkts), kas var attaisnot to, ka dalībvalstis ievieš objektīvas atbildības sistēmu. Šāda sistēma arī mudina attiecīgās personas ievērot no Direktīvas 2014/40 izrietošos pienākumus.
48
Turklāt attiecībā uz īpašo apstākli saistībā ar to, ka nikotīna saturs, kas ir pamatlietā aplūkoto sodu pamatā, atbilst tiem rādītājiem, kurus, pamatojoties uz šīs direktīvas 20. panta 2. punktu, paziņojis strīdīgo izstrādājumu ražotājs un importētāji, jākonstatē, ka šī paziņojuma mērķis saskaņā ar minētās direktīvas 13. apsvērumu ir atvieglot dalībvalstu un Komisijas regulatīvo uzdevumu, nevis ļaut lejupējās piegādes ķēdes saimnieciskās darbības subjektiem atbrīvoties no atbildības.
49
Otrkārt, nešķiet, ka šie sodi varētu neitralizēt finansiālo labumu, kas gūts pārkāpuma rezultātā, taču tas jāpārbauda iesniedzējtiesai. Šādā gadījumā, lai piemērotu šos sodus, nebūtu nepieciešams pierādīt nodoma elementu, pamatojoties uz Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punktu.
50
Šādos apstākļos dalībvalstis tātad var pieņemt valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts krimināltiesiska rakstura administratīvs naudas sods, lai sodītu saimnieciskās darbības subjektu, kas laidis tirgū elektronisko cigarešu uzpildes flakonus, uz kuru iepakojuma vienībām ir nepareiza informācija par nikotīna saturu, lai gan šī informācija atbilst tai, ko saskaņā ar Direktīvas 2014/40 20. panta 2. punktu “ražotājs” vai “importētājs”, no kura šis tirgus dalībnieks ir iegādājies šos flakonus, ir norādījis paziņojumā.
51
Tomēr, lai gan dalībvalstīm, nosakot pārkāpumu veidojošos elementus, ir jāievēro samērīguma princips, tas tā ir arī tad, ja ir jāizvērtē atbilstošie apstākļi, lai noteiktu naudas soda apmēru (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 9. februāris, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, 54. punkts; 2017. gada 22. marts, Euro‑Team un Spirál‑Gép, C‑497/15 un C‑498/15, EU:C:2017:229, 43. punkts, kā arī 2024. gada 21. novembris, Ekostroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, 46. punkts).
52
Tas nozīmē, ka, nosakot naudas soda apmēru, jāņem vērā konkrētās lietas individuālie apstākļi (šajā nozīmē skat. spriedumus 2018. gada 4. oktobris, Link Logistik N&N, C‑384/17, EU:C:2018:810, 45. punkts, kā arī 2024. gada 21. novembris, Еkоstroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, 47. punkts). Tādēļ fiksēta naudas soda piemērošana par jebkādu noteiktu valsts tiesiskajā regulējumā paredzētu pienākumu neizpildi, nepielāgojot šī naudas soda apmēru pārkāpuma smagumam, var būt nesamērīga, ņemot vērā Savienības tiesiskajā regulējumā izvirzītos mērķus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 9. februāris, Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, 41. punkts, kā arī 2017. gada 22. marts, Euro‑Team un Spirál‑Gép, C‑497/15 un C‑498/15, EU:C:2017:229, 50. punkts).
53
Šajā gadījumā, neskarot vērtējumus, kas ir iesniedzējtiesas kompetencē, nešķiet, ka pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums ļautu individualizēt minētos sodus. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka abiem attiecīgajiem izplatītājiem uzlikto naudas sodu apmērs nebija atkarīgs no šīs lietas individuālajiem apstākļiem un it īpaši no tā, ka tie tiek vainoti, ka to norādītais nikotīna saturs bija lielāks, nekā faktiski konstatēts tirgū laistajos uzpildes flakonos.
54
No tā izriet, ka vienotas likmes naudas soda piemērošana par noteiktu valsts likumā atbilstoši Direktīvai 2014/40 paredzētu pienākumu neizpildi, nepielāgojot šī soda apmēru pārkāpuma smagumam, kā tas šķiet esam pamatlietā aplūkotajā sodu tiesiskajā regulējumā, ir nesamērīga, ņemot vērā Direktīvas 2014/40 mērķi, proti, nodrošināt augstu veselības, it īpaši jauniešu veselības, aizsardzības līmeni (pēc analoģijas skat. spriedumus, 2017. gada 22. marts, Euro‑Team un Spirál‑Gép, C‑497/15 un C‑498/15, EU:C:2017:229, 62.–64. un 66. punkts, kā arī 2024. gada 21. novembris, Ekostroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, 53. punkts).
55
Ņemot vērā iepriekš minētos iemeslus, uz otro jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts krimināltiesiska rakstura administratīvs naudas sods saimnieciskās darbības subjektam, kas laidis tirgū elektronisko cigarešu uzpildes flakonus, uz kuru iepakojuma vienībām ir nepareiza informācija par nikotīna saturu, lai gan šīs norādes atbilst paziņojumam, ko saskaņā ar šīs direktīvas 20. panta 2. punktu ir iesniedzis “ražotājs” vai “importētājs”, no kura saimnieciskās darbības subjekts ir iegādājies šos flakonus, ja šī naudas soda apmēru nevar pielāgot atkarībā no pārkāpuma smaguma, ņemot vērā konkrētās lietas individuālos apstākļus.
Par tiesāšanās izdevumiem
56
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/40/ES (2014. gada 3. aprīlis) par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz tabakas un saistīto izstrādājumu ražošanu, noformēšanu un pārdošanu un ar ko atceļ Direktīvu 2001/37/EK 23. panta 2. punkts, lasot to kopsakarā ar šīs direktīvas 2. panta 40. punktu, kā arī 20. panta 2. punktu un 4. punkta b) apakšpunkta i) punktu,
jāinterpretē tādējādi, ka
dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai elektronisko cigarešu uzpildes flakoni, uz kuru iepakojuma vienībām ir nepareiza norāde par nikotīna saturu tajos, netiktu laisti tirgū, neattiecas tikai uz posmu, kurā mazumtirgotājs šos uzpildes flakonus piegādā patērētājam.
2)
Direktīvas 2014/40 23. panta 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts krimināltiesiska rakstura administratīvs naudas sods saimnieciskās darbības subjektam, kas laidis tirgū elektronisko cigarešu uzpildes flakonus, uz kuru iepakojuma vienībām ir nepareiza informācija par nikotīna saturu, lai gan šīs norādes atbilst norādēm paziņojumā, ko saskaņā ar šīs direktīvas 20. panta 2. punktu ir iesniedzis “ražotājs” vai “importētājs”, no kura saimnieciskās darbības subjekts ir iegādājies šos flakonus, ja šī naudas soda apmēru nevar pielāgot atkarībā no pārkāpuma smaguma, ņemot vērā konkrētās lietas individuālos apstākļus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.