62019CJ0649_RES
Lieta C‑649/19
Kriminālprocess
pret
IR
(Spetsializiran nakazatelen sad lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (piektā palāta) 2021. gada 28. janvāra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Direktīva 2012/13/ES – 4. līdz 7. pants – I un II pielikumā iekļautie paziņojumi par tiesībām – Pamatlēmums 2002/584/TI – Tiesības uz informāciju kriminālprocesā – Paziņojums par tiesībām apcietināšanas gadījumā – Personas tiesības tikt informētai par apsūdzību, kas pret to izvirzīta – Tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem – Persona, kas ir apcietināta uz Eiropas apcietināšanas ordera pamata izpildes dalībvalstī
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Tiesības uz informāciju kriminālprocesā – Direktīva 2012/13 – Tādu aizdomās turēto vai apsūdzēto personu tiesības, kuras tiek aizturētas vai apcietinātas – Tiesības saņemt paziņojumu par tiesībām savas apcietināšanas brīdī – Personas tiesības tikt informētai par apsūdzību, kas pret to izvirzīta – Tiesības uz piekļuvi lietas materiāliem – Šo tiesību piemērojamība personām – Personas, kas ir apcietinātas Eiropas apcietināšanas ordera izpildei – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13 14., 27. un 39. apsvērums, 1. pants, 4. panta 3. punkts, 5. pants, 6. panta 2. punkts un 7. panta 1. punkts, I un II pielikums; Padomes Pamatlēmums 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299)
(skat. 48., 49., 53.–58., 61., 62. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm – Eiropas apcietināšanas ordera saturs un forma – Tās informācijas apmērs, kas tiek paziņota personām, kuras ir apcietinātas Eiropas apcietināšanas ordera izpildei – Tiesību uz brīvību un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpums – Neesamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. un 47. pants; Padomes Pamatlēmuma 2002/584, kas grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299, 8. panta 1. punkts un pielikums; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/13 4., 6. un 7. pants un II pielikums)
(skat. 73., 74., 76.–81. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Rezumējums
Spetsializirana prokuratura (Specializētā prokuratūra, Bulgārija) uzsāka kriminālvajāšanu pret IR, kas tika apsūdzēts par piedalīšanos organizētā noziedzīgā grupā, lai izdarītu pārkāpumus nodokļu jomā. Kriminālprocesa pirmstiesas posmā IR kā “apsūdzētā persona” tika informēts tikai par atsevišķām viņa tiesībām. Tomēr, kad 2017. gada februārī tika uzsākta kriminālprocesa tiesvedības daļa, IR nebija atrodams. 2017. gada aprīlī Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināltiesa, Bulgārija) nolēma, ka IR ir jāpiemēro apcietinājums, un pieņēma valsts mēroga lēmumu par apcietinājumu. 2017. gada maijā, tā kā IR vēl joprojām nebija atrasts, tika izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis (EAO). Tomēr, šauboties par EAO atbilstību Savienības tiesībām, Spetsializiran nakazatelen sad (Speciālā krimināltiesa) to atcēla.
Nolēmusi izsniegt jaunu EAO pret IR, iesniedzējtiesa vēlas saņemt precīzākus norādījumus par tam pievienojamo informāciju, lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas tiesības, kuras ir paredzēts Direktīvā par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (turpmāk tekstā – “Direktīva 2012/13”) (
1
). Konkrētāk, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai personas, kuras ir apcietinātas EAO izpildei, papildus tiesībām, kuras šīm personām ir tieši piešķirtas ar Direktīvu 2012/13, var atsaukties uz tiesībām, kas ir “aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām, kuras ir apcietinātas vai aizturētas” šīs direktīvas izpratnē. Ja atbilde uz šo jautājumu būtu noliedzoša, Spetsializiran nakazatelen sad (Specializētā krimināltiesa) šaubās par EAO pamatlēmuma spēkā (
2
) esamību no attiecīgi Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 6. un 47. pantā aizsargāto tiesību uz brīvību un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību viedokļa. Proti, informācija, kas tiek sniegta personām, kuras ir apcietinātas EAO izpildei, pamatojoties uz EAO pamatlēmumu, ir ierobežotāka nekā informācija, kas tiek sniegta aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām, kuras ir aizturētas vai apcietinātas, pamatojoties uz Direktīvu 2012/13 – tādējādi iesniedzējtiesai rodas šaubas, vai pirmajām minētajām personām nav neiespējami vai pārlieku grūti pārsūdzēt attiecībā uz tām izsniegtos apcietināšanas orderus.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa apstiprina, ka tiesības, kas Direktīvā 2012/13 paredzētās aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām, kuras ir aizturētas vai apcietinātas, nav piemērojamas personām, kuras ir apcietinātas EAO izpildei. Šo tiesību skaitā tostarp ir tiesības apcietināšanas brīdī saņemt rakstveida paziņojumu par tiesībām; šajā paziņojumā ir jābūt iekļautai informācijai par iespējām apstrīdēt apcietinājuma likumību, panākt, ka tiek pārskatīts lēmums par aizturēšanu, vai lūgt pagaidu atbrīvošanu (
3
). To skaitā ir arī personas tiesības tikt informētai par apsūdzību, kas tai ir izvirzīta (
4
), kā arī tiesības piekļūt būtiskajiem lietas materiāliem, lai apstrīdētu aizturēšanas vai apcietināšanas likumīgumu (
5
).
Lai nonāktu pie šā secinājuma, Tiesa – konstatējusi, ka to Direktīvas 2012/13 normu formulējums, kurās ir paredzētas šīs dažādās tiesības, pats par sevi neļauj noteikt, vai personas, kas ir apcietinātas EAO izpildei, ir uzskatāmas par aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām, kuras ir aizturētas vai apcietinātas šīs direktīvas izpratnē un kurām ir piemērojamas minētās tiesības, – pirmkārt, analizē kontekstu, kurā šīs normas iekļaujas. Šajā ziņā tā norāda, ka Direktīvā 2012/13 ir iekļautas citas normas, kurās ir tieši paredzētas EAO izpildei aizturēto vai apcietināto personu tiesības (
6
). Turklāt Direktīvā 2012/13 atsauces uz aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām, kuras ir apcietinātas vai aizturētas, būtu jāsaprot kā tādas, kas ietver ikvienu situāciju, kad kriminālprocesa gaitā aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām tiek atņemta brīvība 1950. gada 4. novembrī Romā parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) (
7
) 5. panta 1. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Taču šī situācija ir nošķirama no tādas personas likumīgas aizturēšanas vai apcietināšanas, pret kuru ir uzsākta izraidīšanas vai izdošanas procedūra, uz ko arī attiecas ECPAK (
8
), un tā atbilst EAO gadījumam. Tiesa uzskata, ka no tā ir secināms, ka normas, kas attiecas uz aizdomās turētajiem vai apsūdzētajām personām, kuras ir aizturētas vai apcietinātas, neskar personas, kas ir apcietinātas EAO izpildei.
Otrkārt, Tiesa uzskata, ka šo interpretāciju apstiprina fakts, ka Direktīvai 2012/13 ir divējāds mērķis (
9
). Proti, no vienas puses, tajā ir paredzēti minimālie noteikumi, kuri ir piemērojami attiecībā uz aizdomās turēto un apsūdzēto personu informēšanu, lai sniegtu tām iespēju sagatavot savu aizstāvību un nodrošinātu procesa taisnīgumu. No otras puses, tās mērķis ir saglabāt EAO procedūras īpatnības, kuru raksturo vēlme vienkāršot nodošanas procedūru un nodrošināt tās ātrumu.
Otrām kārtām, tiesa apstiprina EAO pamatlēmuma spēkā esamību no Hartas 6. un 47. panta viedokļa, kuros attiecīgi ir aizsargātas tiesības uz brīvību un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.
Šajā ziņā Tiesa vispirms atgādina – tā kā EAO izsniegšana var aizskart attiecīgās personas tiesības uz brīvību, to tiesību aizsardzība, kam personai ir jābūt procesa un pamattiesību jomā, nozīmē, ka lēmums, kurā ir ievērotas efektīvas tiesību aizsardzības tiesā prasības, tiek pieņemts, vai nu izsniedzot valsts apcietināšanas orderi, vai izsniedzot EAO.
Turpinājumā Tiesa uzsver, ka persona, attiecībā uz kuru ir izsniegts EAO kriminālvajāšanas veikšanai, no tās nodošanas brīža iegūst “apsūdzētas personas” statusu Direktīvas 2012/13 izpratnē. Līdz ar to, sākot no šī brīža, uz viņu attiecas visas tiesības, kuras izriet no šā statusa – tādējādi šī persona var sagatavot savu aizstāvību un tai tiek garantēts procedūras taisnīgums.
Runājot – par laikposmu pirms nodošanas – Tiesa, pirmkārt, norāda, ka EAO pamatlēmumā ir paredzēts, ka EAO ir jāiekļauj informācija par pārkāpuma būtību un juridisko kvalifikāciju, kā arī to apstākļu apraksts, kuros pārkāpums ir izdarīts (
10
). Šī informācija būtībā atbilst tai, kas ir minēta Direktīvas 2012/13 noteikumos par aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesībām tikt informētām par apsūdzību, kura tām ir izvirzīta (
11
). Otrkārt, Tiesa atgādina, ka tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā nenozīmē to, ka tiesībām pārsūdzēt lēmumu par EAO izsniegšanu ir jāvar tikt īstenotām pirms attiecīgās personas nodošanas. Līdz ar to nekāds tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpums nevar izrietēt tikai no apstākļa, ka attiecīgā persona nav informēta par izsniegšanas dalībvalstī pieejamajiem tiesību aizsardzības līdzekļiem un piekļuvi lietas materiāliem iegūst tikai pēc tās nodošanas šīs dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.).
(
2
)	Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.), kas grozīts ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris) (OV 2009, L 81, 24. lpp.) (turpmāk tekstā – “EAO pamatlēmums”).
(
3
)	Skat. Direktīvas 2012/13 4. pantu, it īpaši tā 3. punktu.
(
4
)	Skat. Direktīvas 2012/13 6. panta 2. punktu.
(
5
)	Skat. Direktīvas 2012/13 7. panta 1. punktu.
(
6
)	Skat. Direktīvas 2012/13 5. pantu. Skat. arī šīs direktīvas II pielikumu, kurā ir paredzēts indikatīvs paraugs paziņojumam personām, kas tiek apcietinātas, pamatojoties uz EAO, – šis paraugs ir atšķirīgs no Direktīvas 2012/13 I pielikumā iekļautā un tās 4. pantā minētā indikatīvā parauga paziņojumam par tiesībām, kurš ir jāizsniedz aizdomās turētajiem un apsūdzētajām personām, kas tiek aizturētas vai apcietinātas.
(
7
)	Skat. Direktīvas 2012/13 21. apsvērumu.
(
8
)	Skat. ECPAK 5. panta 1. punkta f) apakšpunktu.
(
9
)	Skat. direktīvas 1. pantu, aplūkojot to kopsakarā ar tās 14., 27. un 39. apsvērumu.
(
10
)	Skat. EAO pamatlēmuma 8. panta 1. punkta d) un e) apakšpunktu.
(
11
)	Skat. Direktīvas 2012/13 6. pantu.