62006CJ0286
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2008. gada 23. oktobrī (
*1
)
“Valsts pienākumu neizpilde — Direktīva 89/48/EEK — Darba ņēmēji — Diplomu atzīšana — Inženieris”
Lieta C-286/06
par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 226. pantam, ko 2006. gada 29. jūnijā cēla
Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv H. Stēvlbeks [H. Støvlbæk] un R. Vidāls Puī [R. Vidal Puig], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
pret
Spānijas Karalisti, ko pārstāv M. Munjoss Peress [M. Muñoz Pérez], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,
atbildētāja.
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [C. W. A. Timmermans], tiesneši Ž. K. Bonišo [J.-C. Bonichot], K. Šīmans [K. Schiemann] (referents), J. Makarčiks [J. Makarczyk] un L. Bejs Larsens [L. Bay Larsen],
ģenerāladvokāts Ī. Bots [Y. Bot],
sekretāre M. Ferreira [M. Ferreira], galvenā administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2007. gada 13. septembra tiesas sēdi,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar savu prasību Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka:
—
atteikdamās atzīt Itālijā iegūtās inženiera profesionālās kvalifikācijas, un
—
liekot inženieriem, kuri ieguvuši kvalifikāciju citā dalībvalstī, veikt minēto kvalifikāciju akadēmisku atzīšanu, lai varētu piedalīties valsts civildienesta amatā paaugstināšanas pārbaudēs,
Spānijas Karaliste nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvā 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (OV 1989, L 19, 16. lpp.), kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 14. maija Direktīvu 2001/19/EK (OV L 206, 1. lpp.; turpmāk tekstā — “Direktīva 89/48”), un it īpaši tās 3. pantā.
2
Galvenais tiesību jautājums, kurš uzdots šajā lietā, ir identisks jautājumam lietā C-274/05 Komisija/Grieķija (Krājums, I-7969. lpp.). Abas šīs lietas attiecas uz jautājumu par to, ciktāl var atsaukties uz Direktīvas 89/48 noteikumiem, lai dalībvalstij uzliktu par pienākumu atzīt diplomus, kurus pēc studijām šajā dalībvalstī ir izsniegušas citas dalībvalsts iestādes.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
3
No Direktīvas 89/48 trešā un ceturtā apsvēruma izriet, ka tās mērķis ir ieviest vispārēju sistēmu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, lai Kopienas valstu pilsoņi varētu strādāt profesijās, kurās attiecīgajā dalībvalstī ir nepieciešama pēcvidusskolas izglītība, ar noteikumu, ka tiem ir tāds diploms, kas ļauj darboties attiecīgajā profesijā un kas ir izsniegts par vismaz trīs gadu studiju programmu citā dalībvalstī.
4
Direktīvas 89/48 piektais apsvērums ir šāds:
“tā kā tām profesijām, kurām Kopiena nav noteikusi nepieciešamās kvalifikācijas obligāto līmeni, dalībvalstis patur tiesības noteikt šādu līmeni nolūkā garantēt to teritorijā sniegto pakalpojumu kvalitāti; tā kā tās tomēr, nepārkāpjot savas saistības, kas izklāstītas [EKL 10.] pantā, nevar prasīt, lai dalībvalsts pilsonis iegūtu to kvalifikāciju, ko parasti nosaka tikai attiecībā uz diplomiem, kas ir izsniegti pašu valstu izglītības sistēmā, ja attiecīgā persona jau ir pilnībā vai daļēji ieguvusi minēto kvalifikāciju citā dalībvalstī; tā kā rezultātā jebkurai dalībvalstij, kurā reglamentē kādu profesiju, tiek prasīts ņemt vērā citā dalībvalstī iegūtu kvalifikāciju un noteikt, vai attiecīgā kvalifikācija atbilst tai, ko pieprasa attiecīgā dalībvalsts.”
5
Direktīvas 89/48 1. panta a) punktā ir paredzēts šādi:
“Šajā direktīvā izmanto šādas definīcijas:
a)
diploms: jebkāds diploms, sertifikāts vai cits kvalifikāciju apliecinošs dokuments, vai jebkāds šādu diplomu, sertifikātu vai citu apliecinājumu komplekts:
—
ko ir piešķīrusi kompetenta iestāde dalībvalstī, kura ir nozīmēta saskaņā ar valsts normatīvajiem vai administratīvajiem aktiem,
—
kas apliecina, ka tā īpašnieks ir sekmīgi pabeidzis vismaz trīs gadu vai līdzvērtīga ilguma daļlaika pēcvidusskolas programmu universitātē vai augstskolā, vai kādā citā līdzīga līmeņa mācību iestādē, un attiecīgā gadījumā, ka tas ir sekmīgi pabeidzis profesionālās mācības, kas ir nepieciešamas papildus pēcvidusskolas izglītībai, un
—
kas apliecina, ka tā īpašniekam ir vajadzīgā profesionālā kvalifikācija, lai uzņemtos vai veiktu reglamentētu kvalificētu darbu attiecīgajā dalībvalstī,
ar noteikumu, ka izglītība, ko apliecina diploms, sertifikāts vai cits kvalifikāciju apliecinošs dokuments, ir iegūta galvenokārt Kopienā, vai arī tā īpašniekam ir triju gadu tās dalībvalsts, kas ir atzinusi trešās valsts diplomu, sertifikātu vai citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, sertificēta profesionālā pieredze.
Šādus dokumentus pielīdzina diplomam, kas minēts pirmajā daļā: jebkādu diplomu, sertifikātu vai citu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu, vai jebkādu šādu diplomu, sertifikātu vai citu apliecinājumu komplektu, ko ir piešķīrusi kompetenta iestāde dalībvalstī, ja tas ir piešķirts, sekmīgi pabeidzot Kopienā iegūtu izglītību, un kompetentā iestāde tajā dalībvalstī to atzīst par līdzvērtīgu, un ja tas piešķir tādas pašas tiesības attiecībā uz reglamentēta kvalificēta darba sākšanu un veikšanu attiecīgajā dalībvalstī.”
6
Direktīvas 2. panta pirmā daļa ir šāda:
“Šī direktīva attiecas uz jebkuru dalībvalsts pilsoni, kurš vēlas veikt reglamentētu kvalificētu darbu attiecīgajā dalībvalstī kā pašnodarbināta persona vai darbinieks.”
7
Direktīvas 89/48 3. panta pirmajā daļā ir noteikts, ka, ja uzņēmējā dalībvalstī, lai sāktu kvalificētu darbu, ir vajadzīgs diploms, tā nedrīkst, pamatojoties uz nepietiekamu kvalifikāciju, atteikt dalībvalsts pilsonim atļauju sākt attiecīgo kvalificēto darbu, ja šim kandidātam ir šajā pantā noteiktā kvalifikācija. Tāds it īpaši ir gadījums, kad kandidātam ir tāds diploms, kas tiek prasīts citā dalībvalstī, lai uzņemtos attiecīgo kvalificēto darbu tās teritorijā, un ja šāds diploms ir ticis piešķirts dalībvalstī.
8
Neraugoties uz Direktīvas 89/48 3. pantu, tās 4. pants ar zināmiem nosacījumiem, kas ir izklāstīti šajā pantā, atļauj attiecīgajai dalībvalstij pieprasīt, lai kandidāts sniegtu apliecinājumu par noteikta laikposma profesionālo pieredzi, pabeigtu adaptācijas laikposmu, kas nepārsniedz trīs gadus, vai veiktu kvalifikācijas atbilstības pārbaudi (turpmāk tekstā — “kompensējoši pasākumi”). Šajā 4. pantā noteikti atsevišķi noteikumi un nosacījumi kompensējošiem pasākumiem, kurus var veikt, lai likvidētu trūkumus kandidāta kvalifikācijā.
9
Saskaņā ar Direktīvas 89/48 8. panta 1. punktu uzņēmēja dalībvalsts kā pierādījumu tam, ka ir izpildīti 3. un 4. pantā izklāstītie nosacījumi, pieņem sertifikātus un dokumentus, ko ir izsniegušas kompetentas iestādes dalībvalstīs un ko attiecīgā persona iesniedz līdz ar savu pieteikumu, lai strādātu attiecīgajā profesijā.
Valsts tiesiskais regulējums
10
Spānijas tiesiskajā regulējumā attiecībā uz universitātes diplomiem tiek nošķirti divu veidu diplomi, proti, “oficiālie diplomi”, kuri ir atzīti visā valsts teritorijā un kuri sniedz piekļuvi visām reglamentētajām profesijām, un “iekšējie diplomi”, kurus var izsniegt dažādas universitātes, bet kuri nesniedz piekļuvi reglamentētajām profesijām. Šī joma ir regulēta 2001. gada 21. decembra Vispārējā likumā 6/2001 par universitātēm (2001. gada 24. decembraBOE Nr. 307, 49400. lpp.).
11
Vispārējā likuma 6/2001 34. pantā ir paredzēts šādi:
“Universitātes diplomi un vispārīgās norādes to iegūšanas studiju programmām.
1.   Oficiālos universitātes diplomus, kuri ir spēkā visā valsts teritorijā, un vispārīgās norādes par studijām, kuras jāpabeidz, lai šos diplomus iegūtu un tos pielīdzinātu, nosaka valdība vai nu pēc savas ierosmes, apspriežoties ar universitāšu koordinācijas padomi, vai arī pēc pēdējās minētās ieteikuma.
2.   Iepriekšējā punktā paredzētos diplomus, kuri ietilpst valdības apstiprināto oficiālo universitātes diplomu sarakstā, Karaļa vārdā izsniedz tās universitātes rektors, kurā tie ir iegūti.
3.   Universitātes var izveidot mācību programmas, kuras pabeidzot, var iegūt iekšējos diplomus un kvalifikāciju apliecinošus dokumentus, kā arī tālākizglītības mācības. Šiem diplomiem un kvalifikāciju apliecinošajiem dokumentiem nav tādu īpašību, kādas ar tiesību normām ir atzītas 1. punktā minētajiem.”
Atzīšanas procedūra
12
Direktīva 89/48 Spānijas tiesībās ir transponēta ar 1991. gada 25. oktobra Karalisko dekrētu Nr. 1665/1991, kas regulē vispārējo atzīšanas sistēmu Eiropas Savienības dalībvalstīs piešķirtajiem augstākās izglītības diplomiem, kurus piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību (1991. gada 22. novembraBOE Nr. 280, 37916. lpp.; turpmāk tekstā — “Karaliskais dekrēts par atzīšanu”).
13
Ar Karaliskā dekrēta par atzīšanu 2. panta 1. punktu Spānijas tiesībās tiek transponēta Direktīvas 89/48 2. panta pirmā daļa, un tas ir šāds:
“Šajā Karaļa dekrētā noteiktās normas ir piemērojamas Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem, kas, saņēmuši diplomu kādā no minētās Savienības valstīm, vēlas Spānijā kā pašnodarbinātie vai kā darba ņēmēji veikt reglamentēto profesiju, kuras veikšanai ir prasīta vismaz trīs gadu augstākā izglītība.”
14
Saskaņā ar šī Karaliskā dekrēta 4. panta 1. punktu:
“Reglamentētās profesijas veikšanai Spānijā kā atbilstoši Spānijas izdoti diplomi tiek atzīti dalībvalstīs iegūti diplomi, kas ļauj veikt šo profesiju.”
15
Ar Karaliskā dekrēta par atzīšanu 1. panta a) punktu Spānijas tiesībās ir transponēts Direktīvas 89/48 1. panta a) punkts, jēdzienu “diploms” definējot šādi:
“Jebkāds diploms, sertifikāts vai cits kvalifikāciju apliecinošs dokuments, vai jebkāds šādu diplomu, sertifikātu vai citu apliecinājumu komplekts, ko ir piešķīrusi kompetenta iestāde dalībvalstī, no kura izriet, ka tā īpašnieks ir sekmīgi pabeidzis vismaz trīs gadu vai līdzvērtīga ilguma nepilna laika pēcvidusskolas programmu universitātē vai augstskolā, vai kādā citā līdzīga līmeņa mācību iestādē un, ja vajadzīgs, ka tas ir sekmīgi pabeidzis profesionālās mācības, kas ir nepieciešamas papildus pēcvidusskolas programmai, un kas apliecina, ka tā īpašniekam ir vajadzīgā profesionālā kvalifikācija, lai uzņemtos vai veiktu reglamentētu kvalificētu darbu attiecīgajā dalībvalstī, ja izglītība, ko apliecina diploms, ir iegūta galvenokārt Kopienā, vai arī tā īpašniekam ir triju gadu tās dalībvalsts, kas ir atzinusi trešās valsts diplomu, sertificēta profesionālā pieredze. [..]”
16
Karaliskā dekrēta 1. panta b) punktā jēdziens “reglamentēta profesija” ir definēts šādi:
“Profesionāla [darbība] vai darbību [kopums] tiktāl, ciktāl šādas darbības sākšanai vai veikšanai, vai kādam tās veikšanas veidam dalībvalstī nosacījums tieši vai netieši saskaņā ar normatīvo un administratīvo aktu noteikumiem ir diploma esamība.”
17
Karaliskā dekrēta par atzīšanu 3. pantā ir paredzēts, ka šī dekrēta ietvaros par “reglamentētajām profesijām” tiek uzskatītas minētā dekrēta I pielikumā uzskaitītās profesijas, kuru vidū ietilpst “tiltu un ceļu inženieris” (“ingeniero de Caminos, Canales y Puertos”) un “tehniskais būvinženieris” (“ingeniero técnico de obras públicas”). Tomēr “civilā inženiera” (“ingeniero civil”) profesija šajā pielikumā nav minēta.
Pielīdzināšanas procedūra
18
Karaliskajā dekrētā par atzīšanu minētā atzīšanas procedūra ir jānošķir no tā sauktās universitātes diplomu “pielīdzināšanas” procedūras. Pirmās procedūras mērķis ir kontrolēt, lai konstatētu, vai attiecīgajai personai ir nepieciešamā kvalifikācija konkrētas reglamentētās profesijas veikšanai, vai nē. Turpretim pielīdzināšanas procedūras mērķis ir kontrolēt šī diploma iegūšanai pabeigto studiju akadēmisko saturu no zināšanu aspekta.
19
Pielīdzināšanas procedūra ir regulēta ar 2004. gada 20. februāra Karalisko dekrētu 285/2004 par pielīdzināšanas noteikumiem un ārvalstīs izsniegtu augstākās izglītības diplomu apstiprināšanu (2004. gada 4. martaBOE Nr. 55, 8996. lpp.; turpmāk tekstā — “Karaliskais dekrēts par pielīdzināšanu”).
20
Pielīdzināšanas jēdziens ir definēts Karaliskā dekrēta par pielīdzināšanu 3. panta a) un b) punktā:
“Šajā Karaliskajā dekrētā:
a)
pielīdzināšana, salīdzinot ar oficiālo universitātes diplomu katalogā ietvertu diplomu: tādu ārvalstīs izsniegta diploma iegūšanai pabeigtu studiju oficiāla atzīšana, kuras atzīstamas par atbilstošām, lai iegūtu iepriekš minētajā katalogā ietvertu diplomu Spānijā;
b)
pielīdzināšana, salīdzinot ar Spānijas universitāšu programmās ietvertajiem akadēmiskajiem grādiem: tādu ārvalstīs izsniegta diploma iegūšanai pabeigtu studiju oficiāla atzīšana, kuras atzīstamas par atbilstošām, lai iegūtu akadēmisko grādu, kurš pielīdzināms kādam no Spānijas universitāšu programmās ietvertajiem akadēmiskajiem grādiem, nevis konkrētam diplomam.”
21
Karaliskā dekrēta par pielīdzināšanu 4. panta 1. punktā pielīdzināšanas sekas ir definētas šādi:
“Ar pielīdzināšanu no tās veikšanas brīža vai brīža, kad izdots atbilstīgs apliecinājums, ārvalstīs izsniegtam diplomam ir tāds pats spēks visā valsts teritorijā kā Spānijā izdotam diplomam vai piešķirtam akadēmiskajam grādam, kam tas ticis atzīts par atbilstošu saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem.”
22
Karaliskā dekrēta par pielīdzināšanu 22. pantā ar nosaukumu “Eiropas Savienības valstu profesionālo diplomu atzīšana” ir noteikts, ka:
“Eiropas Savienības dalībvalstīs izdoto augstāko izglītību apliecinošo diplomu atzīšanu regulē Kopienu direktīvās paredzētās procedūras un Spānijas tiesību akti, ar ko tās transponētas.”
23
Turklāt Karaliskā dekrēta par pielīdzināšanu pirmais papildu noteikums ar nosaukumu “Kopienu tiesiskais regulējums” ietver šādu atsauci uz Kopienu tiesību aktiem:
“Šī Karaliskā dekrēta normas ir piemērojamas, neskarot noteikumus, kas ietverti Līgumā par Spānijas pievienošanos Eiropas Kopienai, Līgumā par Eiropas Savienību un atvasinātajās Kopienu tiesībās.”
Inženiera profesijas reglamentējums Spānijā un Itālijā
24
Inženiera profesija kā Spānijā, tā arī Itālijā ir reglamentētā profesija.
— Izglītības sistēmas
25
Itālijas un Spānijas izglītības sistēmas inženierzinību kvalifikācijas jomās ir radniecīgas. Abās valstīs šo kvalifikāciju var iegūt, pabeidzot trīs vai piecus gadus ilgas pēcvidusskolas studijas.
26
Spānijā tiek nošķirts tehniskā inženiera diploms (“ingeniero técnico”), ko izsniedz pēc triju gadu studijām, un inženiera diploms (“ingeniero”, turpmāk tekstā — “pilntiesīgs inženieris”), ko izsniedz pēc piecu gadu studijām. Tehniskā inženiera diploma īpašnieki pēc tam var iegūt pilntiesīga inženiera diplomu, šajā nolūkā sekmīgi absolvējot atlikušo divu gadu apmācību.
27
Itālijā tiek nošķirts universitātes diploms pēc triju gadu studijām (“laurea triennale”), kuru ietvaros notiek jaunāko inženieru apmācība (“ingegnere junior”), un diploms, ko izsniedz pēc divu papildus gadu studijām inženierzinībās (“ingegnere”, turpmāk tekstā — “pilntiesīgi inženieri”). Pēdējie minētie diplomi, kurus agrāk dēvēja par “diplomiem specialitātē ” (“laurea specialistica”), kopš 2004. gadā veiktās reformas tiek saukti par “laurea magistrale”.
— Nosacījumi piekļuvei darbam inženiera profesijā un nosacījumi darbam šajā profesijā Spānijā un Itālijā
28
Spānijā, lai varētu strādāt tehniskā inženiera vai inženiera profesijā, ir nepieciešams oficiālais universitātes diploms attiecīgajā profesijā Vispārīgā likuma 6/2001 izpratnē.
29
Itālijā, lai varētu strādāt jaunākā inženiera vai pilntiesīga inženiera profesijā, ir nepieciešams universitātes diploms, kā arī jānokārto valsts eksāmens (“esame di Stato”) attiecīgajā profesijā (1925. gada 23. oktobra Karaliskā dekrēta Nr. 2537 4. pants (1926. gada 15. februāraGazzetta ufficiale Nr. 37)). Saskaņā ar Republikas Prezidenta 2001. gada 5. jūnija Dekrēta Nr. 328 47. un 48. pantu (2001. gada 17. augustaGURI Nr. 190 parastais pielikums) šajā eksāmenā ietilpst vismaz divi rakstveida pārbaudījumi, mutvārdu pārbaudījums un praktiskais pārbaudījums. Valsts eksāmenu sekmīgi nokārtojušie kandidāti saņem atļauju strādāt inženiera profesijā (“abilitazione all’esercizio della profesione di ingegnere”).
30
Kā Spānijā, tā arī Itālijā, lai varētu strādāt inženiera profesijā, ir nepieciešams reģistrēties kolēģijas reģistrā. Spānijā ir dažādas inženieru kolēģijas (colegios de ingenieros) atkarībā no specializācijas un reģioniem. Itālijā inženieru reģistru ved katras provinces Inženieru kolēģijas padome (Consiglio dell’Ordine degli Ingegneri). Šim reģistram ir divas sadaļas, no kurām A sadaļā reģistrē pilntiesīgos inženierus, bet B sadaļā — jaunākos inženierus. Abās dalībvalstīs reģistrācija kolēģijas reģistrā ir vienkārša administratīva procedūra, kura pati par sevi neapliecina attiecīgo personu profesionālo kvalifikāciju, bet gan ir paredzēta, lai profesijā tiktu ievērotas zināmas profesionālās ētikas normas.
— Tiltu un ceļu inženiera un tehniskā būvinženiera profesijas Spānijā
31
Kā izriet no 1957. gada 20. jūlija Likuma par tehnisko studiju regulējumu (1957. gada 22. jūlijaBOE Nr. 187, 607. lpp.) 4. panta, personām, kuras vēlas strādāt par tiltu un ceļu inženieriem, parasti ir jābūt Vispārīgajā likumā 6/2001 paredzētajam oficiālajam universitātes tiltu un ceļu inženiera diplomam, kas izdots kādā no Spānijas mācību iestādēm, kurā apmāca tiltu un ceļu inženierus. Šo pilntiesīga inženiera diplomu var iegūt pēc piecu gadu studijām.
32
Šajā profesijā var strādāt arī personas, kurām ir citā dalībvalstī izdots diploms, kurš profesionāliem nolūkiem ir atzīts saskaņā ar Karalisko dekrētu par atzīšanu, kā arī personas, kurām ir ārvalstīs izdots universitātes diploms, kurš saskaņā ar Karalisko dekrētu par pielīdzināšanu ir atzīts par atbilstošu Spānijas tiltu un ceļu inženiera diplomam.
33
Turklāt visos minētajos gadījumos ieinteresētajām personām, lai tās varētu strādāt attiecīgajā profesijā, ir jābūt reģistrētām Tiltu un ceļu inženieru profesionālās kolēģijas reģistrā (“Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos”). Lai varētu reģistrēties, nav obligāti jākārto eksāmens. Ikvienai personai, kurai ir attiecīgais diploms un kura atbilst citiem tiesību aktos paredzētiem nosacījumiem, ir tiesības reģistrēties šajā reģistrā.
34
Civilo būvju tehniskā inženiera (“ingeniero técnico en construcciones civiles”) diploms ir oficiāls diploms Vispārīgā likuma 6/2001 izpratnē pēc triju gadu studijām. Šāda diploma īpašnieks Spānijā var piekļūt tehniskā būvdarbu inženiera reglamentētajai profesijai. Šī diploma īpašnieki var iegūt tiltu un ceļu inženiera diplomu, sekmīgi absolvējot ceturto un piekto studiju gadu kādā no Spānijas mācību iestādēm tiltu un ceļu inženieriem.
— Civilā inženiera profesija Itālijā
35
Personām, kuras vēlas strādāt civilā inženiera profesijā Itālijā, parasti ir nepieciešams civilā inženiera universitātes diploms (“laurea in Ingegneria Civile”), “laurea magistrale” kurš apliecina piecu gadu studijas, kā arī atļauja strādāt inženiera profesijā, kas izsniegta pēc valsts eksāmena nokārtošanas. Turklāt šīm personām ir jābūt reģistrētām kādas provinces inženieru reģistrā — šajā gadījumā — A sadaļā.
Prasība attiecībā uz citā dalībvalstī iegūtu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu pielīdzināšanu, lai varētu piedalīties valsts civildienesta amatā paaugstināšanas pārbaudēs
36
Ar Vides ministra 2003. gada 9. maija Rīkojumu MAM/1266/2003 (2003. gada 23. maijaBOE Nr. 123, 19820. lpp.) tika izsludināts iekšējais konkurss par Vides ministrijas autonomo iestāžu tehniskā personāla paaugstināšanu amatā (“técnicos facultativos superiores de organismos autónomos del Ministerio de Medio ambiente”).
37
Rīkojuma MAM/1266/2003 2. pantā ar nosaukumu “Nosacījumi kandidātiem” bija paredzēts šādi:
“2.1.
Lai tiktu pielaisti atlases pārbaudījumam, kandidātiem, skaitot no kandidatūru pieteikšanas pēdējās dienas līdz brīdim, kad viņi uzsāk ierēdņa amata pienākumu izpildi, ir jāatbilst šādiem dalības nosacījumiem:
[..]
2.1.4.
Diplomi: jābūt iegūtam doktora, bakalaura, inženiera vai arhitekta kvalifikāciju apliecinošam dokumentam, vai jābūt tā iegūšanas procesā. Ja kvalifikāciju apliecinošais dokuments iegūts ārzemēs, kandidātam jāiesniedz apliecība par šī dokumenta atbilstību.
[..]”
38
Šī prasība ir vispārīgi piemērojama atlases procedūrās, kuras tiek organizētas par piekļuvi darbam Valsts pārvaldes struktūrās vai paaugstināšanu amatā šajās struktūrās.
39
Šī prakse vēlāk tika kodificēta Valsts pārvaldes ministra 2005. gada 22. februāra Rīkojumā par kopējiem noteikumiem atlases procedūrās par piekļuvi darbam Valsts pārvaldes struktūrās vai paaugstināšanu amatā šajās struktūrās (2005. gada 25. februāraBOE Nr. 48, 6993. lpp.).
40
Rīkojuma APU/423/2005 7. punktā ar nosaukumu “Nosacījumi kandidātiem” ir noteikts šādi:
“1.   Lai tiktu pielaisti atlases pārbaudījumam, kandidātiem, skaitot no kandidatūru pieteikšanas pēdējās dienas līdz brīdim, kad viņi uzsāk ierēdņa amata pienākumu izpildi, ir jāatbilst šādiem dalības nosacījumiem, kā arī atbilstošajos īpašajos noteikumos paredzētajiem nosacījumiem:
[..]
1.3.
Diplomi: kandidātam ir jābūt diplomam, vai jābūt tāda iegūšanas procesā, kāds nepieciešams darbam konkrētajā struktūrā vai amata pakāpē, atbilstoši tam, kas noteikts katra uzaicinājuma īpašajos noteikumos. Ja kvalifikāciju apliecinošais dokuments iegūts ārzemēs, kandidātam jāiesniedz apliecība par šī dokumenta atbilstību.
[..]”
Pirmstiesas procedūra
Komisijas saņemtās sūdzības
41
Komisija saņēma vairākas sūdzības sakarā ar to, ka Spānijas kompetentās iestādes — šajā gadījumā, Apgādes un transporta ministrija (Ministerio de Fomento) — ir atteikušās apmierināt lūgumus, kas iesniegti saskaņā ar Karalisko dekrētu par atzīšanu, atzīt Itālijā iegūtu inženiera kvalifikāciju, lai varētu Spānijā strādāt tiltu un ceļu inženiera profesijā.
42
Sūdzību iesniedzējiem Vispārīgā likuma 6/2001 izpratnē ir oficiālie civilo būvju tehnisko inženieru diplomi, kurus izsniegusi Alikantes (Spānija) Universitāte, kā arī universitātes diplomi kā “civilajiem inženieriem”, kuri ir iekšējie diplomi Vispārīgā likuma 6/2001 izpratnē un kurus izdevusi tā pati universitāte.
43
Saskaņā ar Sadarbības pamatkonvenciju, kas noslēgta starp Alikantes Universitāti un Markes [Marches] (Itālija) Politehnisko universitāti, “civilās inženierijas” studijas, kuras ir pieejamas pirmajā no minētajām universitātēm, koordinē un pārrauga otrā.
44
Saskaņā ar šo pamatkonvenciju Markes Politehniskā universitāte sūdzību iesniedzējiem ir atzinusi, ka divi iepriekš minētie Spānijas universitātes diplomi un Itālijas civilā inženiera diploms (“laurea in ingegneria civile”) ir līdzvērtīgi, un viņiem vēlāk izsniegusi civilā inženiera diplomus. Ar šiem diplomiem sūdzību iesniedzēji sekmīgi nokārtoja Itālijas valsts eksāmenu par atļauju strādāt inženiera profesijā, pēc kura nokārtošanas viņiem ir tiesības strādāt par civilajiem inženieriem šajā dalībvalstī.
45
Pēc tam sūdzību iesniedzēji Apgādes un transporta ministrijā lūdza atzīt viņu Itālijā iegūto profesionālo kvalifikāciju, lai viņi Spānijā varētu strādāt par tiltu un ceļu inženieriem. Minētā ministrija šos lūgumus noraidīja, argumentējot, ka sūdzību iesniedzēji visu studiju laiku bija mācījušies Spānijā un ka tādējādi nav piemērojams nedz Karaliskais dekrēts par atzīšanu, nedz Direktīva 89/48.
46
Turklāt vienam no sūdzību iesniedzējiem tika atteikta piekļuve iekšējā amatā paaugstināšanas pārbaudījumā, ko organizēja Vides ministrija (Ministerio de Medio ambiente), jo ārvalstīs iegūtu diplomu īpašniekiem saskaņā ar Rīkojumu MAM/1266/2003 vispirms esot jāiegūst šo diplomu atbilstības apliecinājums saskaņā ar Karalisko dekrētu par pielīdzināšanu.
Brīdinājuma vēstule un argumentētais atzinums
47
Uzskatīdama, ka Spānijas tiesiskais regulējums nav saderīgs ar Direktīvu 89/48, Komisija 2004. gada 22. decembrī Spānijas Karalistei nosūtīja brīdinājuma vēstuli, uz kuru Spānijas iestādes atbildēja 2005. gada 22. februārī.
48
Uzskatīdama, ka Spānijas iestāžu sniegtās atbildes nav apmierinošas, Komisija Spānijas Karalistei 2005. gada 5. jūlijā nosūtīja argumentētu atzinumu, uz kuru šī dalībvalsts atbildēja ar 2005. gada 20. septembra vēstuli.
49
Joprojām neuzskatīdama paskaidrojumus par apmierinošiem, Komisija nolēma celt šo prasību.
Par prasību
Par pirmo iebildumu, kas saistīts ar Itālijā iegūtas kvalifikācijas, kura iegūta pēc studiju pabeigšanas Spānijā, neatzīšanu
50
Pirmajā iebildumā Komisija apgalvo, ka sūdzību iesniedzēji atbilstot visiem Direktīvas 89/48 piemērošanas nosacījumiem un ka tādēļ Spānijas iestādēm bija jāļauj sūdzību iesniedzējiem strādāt tiltu un ceļu inženiera profesijā Spānijā. To atsakot, Spānijas Karaliste neesot izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti minētās direktīvas 3. pantā.
51
Komisija uzskata, ka fakts, ka sūdzību iesniedzēji bija studējuši tikai Spānijā, šo secinājumu nekādi neietekmē. Direktīvā 89/48 netiek prasīts, lai studijas būtu pabeigtas citā dalībvalstī, kas nav uzņēmēja dalībvalsts. Komisija domā, ka no Direktīvas 89/48 1. panta a) un b) punkta un 2. un 3. panta kombinācijas izriet, ka tā ir piemērojama, kad dalībvalsts, kurā persona vēlas strādāt attiecīgajā profesijā, atšķiras no dalībvalsts, kurā ir izsniegts viņa diploms, un tas nav atkarīgs no vietas, kurā viņš ir studējis, lai šo diplomu iegūtu.
52
Spānijas Karaliste apstrīd šī iebilduma pamatotību, jo tā uzskata, ka ir divi būtiski pamati neatzīt sūdzību iesniedzēju diplomus, proti, ka personas, kuras vēlas panākt savu kvalifikāciju apliecinošo dokumentu atzīšanu, ir studējušas tikai Spānijā un ka tās vēlas iegūt šo atzīšanu, lai darbotos šajā profesijā Spānijā. Pirmkārt, Spānijas Karaliste norāda, ka šajā gadījumā Direktīvas 89/48 normas nav piemērojamas, jo visi lietas fakti ir notikuši vienā dalībvalstī. Otrkārt, tā atsaucas uz Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru ieinteresētās personas nedrīkst atsaukties uz Kopienu tiesību normām ļaunprātīgos vai krāpnieciskos nolūkos.
53
Šī iebilduma izvērtēšanas ietvaros ir jāatgādina, ka jēdziens “diploms”, kas definēts Direktīvas 89/48 1. panta a) punktā, ir atslēga šajā direktīvā paredzētajai augstākās izglītības diplomu atzīšanas vispārīgajai sistēmai.
54
Neskarot Direktīvas 89/48 4. pantu, ar tās 3. panta pirmās daļas a) punktu, ikvienai personai, kurai ir “diploms” šīs direktīvas izpratnē, kurš ļauj tai darboties reglamentētā profesijā kādā dalībvalstī, šī direktīva sniedz tiesības darboties šajā profesijā jebkurā citā dalībvalstī.
55
Attiecībā uz sūdzību iesniedzēju kvalifikācijas novērtējumu vispirms ir jānorāda, ka “diploms” Direktīvas 89/48 1. panta a) punkta izpratnē var nozīmēt arī kvalifikāciju apliecinošu dokumentu komplektu.
56
Turpinot, attiecībā uz Direktīvas 89/48 1. panta a) punkta otrajā ievilkumā minēto nosacījumu ir jāsecina, ka sūdzību iesniedzēji acīmredzami atbilst nosacījumam par to, ka kandidātam ir jābūt sekmīgi pabeigušam vismaz trīs gadu pēcvidusskolas programmu universitātē. Tas izriet no apliecinājumiem, kurus sūdzību iesniedzējiem ir izsniegusi Alikantes Universitāte par to, ka viņi ir sekmīgi pabeiguši piecu gadu pēcvidusskolas studiju programmu.
57
Tomēr attiecībā uz Direktīvas 89/48 1. panta a) punkta trešajā ievilkumā minēto nosacījumu ir jāatzīst, ka no prasības pieteikumam pievienotajiem dokumentiem izriet, ka sūdzības iesniedzējiem bija civilā inženiera diplomi (“laurea in ingegneria civile”), kas izsniegti Markes Politehniskajā universitātē, pamatojoties uz viņu studiju Alikantes Universitātē, pēc kuru pabeigšanas viņi saņēma šos diplomus, līdzvērtīgumu. No tā, ka sūdzību iesniedzēji bija ieguvuši šos diplomus, kā arī nokārtojuši Valsts eksāmenu, pēc kura viņiem bija ļauts strādāt inženiera profesijā, izriet, ka viņiem bija nepieciešamā profesionālā kvalifikācija, kāda nepieciešama, lai strādātu Itālijā.
58
Visbeidzot, nav nekādu šaubu par to, ka katru kvalifikāciju apliecinošo dokumentu ir izsniegusi kompetenta iestāde, kura ir pilnvarota saskaņā ar Spānijas un Itālijas tiesību normām, un ka tādēļ Direktīvas 89/48 1. panta a) punkta pirmajā ievilkumā paredzētais nosacījums ir izpildīts.
59
Tādējādi ir jāatzīst, ka sūdzību iesniedzējiem ir “diplomi” Direktīvas 89/48 1. panta a) punkta pirmā ievilkuma izpratnē un ka saskaņā ar šīs direktīvas 3. pantu viņiem ir tiesības, neskarot kompensējošu pasākumu iespējamību, Spānijā strādāt profesijā, kurā saskaņā ar šiem diplomiem viņiem ir tiesības strādāt Itālijā.
60
Pretēji Spānijas Karalistes viedoklim no Direktīvas 89/48 nevar secināt, ka ieinteresētajām personām visas vai daļa studiju būtu bijis jāpabeidz dalībvalstī, kas nav Spānijas Karaliste.
61
Šajā sakarā var atgādināt, ka Direktīvas 89/48 8. panta 1. punktā uzņēmējai dalībvalstij ir paredzēts pienākums katrā ziņā kā pierādījumu tam, ka ir izpildīti diploma atzīšanas nosacījumi, pieņemt sertifikātus un dokumentus, ko ir izsniegušas kompetentas iestādes dalībvalstīs. Līdz ar to uzņēmējai dalībvalstij nav jāpārbauda šo dokumentu izsniegšanas pamatojums, kaut arī tai ir iespēja veikt pārbaudi attiecībā uz Direktīvas 89/48 1. panta a) punktā paredzētajiem nosacījumiem, ja no minēto dokumentu teksta vien neizriet, ka šie nosacījumi ir izpildīti.
62
Turklāt, kaut arī Direktīvas 89/48 1. panta a) punktā paredzētajā jēdzienā “diploms” ir dažas atsauces uz iespēju šo direktīvu piemērot trešajā valstī iegūtai kvalifikācijai, tomēr nedz šīs direktīvas 1. panta a) punktā, nedz kādā citā normā nav ietverti nekādi ierobežojumi attiecībā uz to, kurā dalībvalstī attiecīgajai personai būtu jāiegūst sava profesionālā kvalifikācija.
63
Faktiski no minētā 1. panta a) punkta pirmās daļas skaidri izriet, ka ir pietiekami, ja izglītība “ir iegūta galvenokārt Kopienā”. Jau ir ticis atzīts, ka šī frāze ietver kā izglītību, kura pilnībā iegūta dalībvalstī, kura izsniegusi attiecīgo apliecinošo dokumentu, tā arī izglītību, kas daļēji vai pilnībā iegūta citā dalībvalstī (2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C-102/02 Beuttenmüller, Recueil, I-5405. lpp., 41. punkts).
64
Turklāt nekas nepamato šādu ierobežojumu, ja galvenais jautājums par Direktīvas 89/48 piemērošanu ir, vai kandidātam ir vai nav tiesības strādāt reglamentētā profesijā dalībvalstī. Atbilstoši ar Direktīvu izveidotajai sistēmai diploms tiek atzīts, nevis pamatojoties uz ar to apliecinātās izglītības vērtību, bet gan tāpēc, ka tas dod tiesības uzsākt reglamentētu kvalificētu darbu dalībvalstī, kurā tas ticis piešķirts vai atzīts (iepriekš minētais spriedums lietā Beuttenmüller, 52. punkts, un 2006. gada 19. janvāra spriedums lietā C-330/03 Colegio, Krājums, I-801. lpp., 19. punkts).
65
Vispārējā augstākās izglītības diplomu atzīšanas sistēma, kas paredzēta ar Direktīvu 89/48, faktiski ir balstīta uz dalībvalstu savstarpēju paļāvību attiecībā uz to piešķirtajām profesionālajām kvalifikācijām. Ar šo sistēmu būtībā tiek nodibināta prezumpcija, ka kvalifikācija, kas kandidātam ļauj strādāt reglamentētā profesijā vienā dalībvalstī, ir pietiekama, lai strādātu šajā pašā profesijā arī citās dalībvalstīs.
66
Šajā lietā nav šaubu par to, ka sūdzību iesniedzējiem ir tiesības strādāt inženiera reglamentētajā profesijā Itālijā.
67
Tā kā sūdzību iesniedzējiem ir tiesības strādāt reglamentētajā profesijā citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā viņi lūdz atļauju strādāt šajā profesijā, viņu situāciju nevar uzskatīt par vienīgi iekšēju, un tādēļ ir jānoraida Spānijas Karalistes argumentācija, kas šajā sakarā ir pamatota ar 1998. gada 2. jūlija spriedumu apvienotajās lietās no C-225/95 līdz C-227/95 Kapasakalis u.c., Recueil, I-4239. lpp., 18. un 19. punkts). Kā to norādījusi Komisija, Tiesa šajā spriedumā ir uzskatījusi, ka Direktīva 89/48 nav piemērojama tādēļ, ka prasītāji pamata prāvā citā dalībvalstī nebija nedz strādājuši, nedz studējuši, nedz ieguvuši diplomu.
68
Tomēr Spānijas Karaliste uzskata, ka, piemērojot Direktīvu 89/48, tiktu apieta atšķirība, kas starp oficiālajiem un iekšējiem diplomiem paredzēta Vispārīgajā likumā 6/2001, izmantojot vienkāršu privātu vienošanos divu universitāšu starpā, saskaņā ar ko otras dalībvalsts universitāte automātiski atzīst Spānijas universitātes izsniegtos iekšējos diplomus. Tā atgādina, ka “civilā inženiera” diploms, kuru ir saņēmuši sūdzību iesniedzēji, nav oficiālais diploms, bet gan Alikantes Universitātes iekšējais diploms, kuram saskaņā ar Vispārīgo likumu 6/2001 nav tāda spēka, kādu tiesību normas piešķir oficiālajiem diplomiem, un kurš tādējādi akadēmiskiem vai profesionāliem mērķiem Spānijā nav derīgs. Sūdzību iesniedzēju Spānijā iegūtie studiju diplomi tādējādi neļauj viņiem strādāt par tiltu un ceļu inženieriem šajā dalībvalstī. Tādēļ sūdzību iesniedzēju, kuri visas studijas ir pabeiguši Spānijā, atsaukšanās uz Direktīvas 89/48 normām, lai tomēr varētu strādāt šajā profesijā, esot kvalificējama kā krāpnieciska vai ļaunprātīga.
69
Šajā sakarā ir jāatzīst, ka, protams, dalībvalsts pilsoņi nevar, izmantojot Līguma radītās iespējas, mēģināt ļaunprātīgi izvairīties no savas valsts tiesību aktu ietekmes. Viņi nevar ļaunprātīgi vai krāpnieciski izmantot Kopienu tiesību noteikumus (1979. gada 7. februāra spriedums lietā 115/78 Knoors, Recueil, 399. lpp., 25. punkts; 1990. gada 3. oktobra spriedums lietā C-61/89 Bouchoucha, Recueil, I-3551. lpp., 14. punkts; 1999. gada 9. marta spriedums lietā C-212/97 Centros, Recueil, I-1459. lpp., 24. punkts, un 2006. gada 12. septembra spriedums lietā C-196/04 Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas, Krājums, I-7995. lpp., 35. punkts).
70
Katrā ziņā, ja valsts tiesas katrā atsevišķā gadījumā, pamatojoties uz objektīviem apstākļiem, var ņemt vērā attiecīgo personu ļaunprātīgu vai krāpniecisku rīcību, lai liegtu tām izmantot Kopienu tiesību noteikumus, uz ko tās atsaucas, tad šīm tiesām, izvērtējot minēto rīcību, ir jāņem vērā arī attiecīgo Kopienu tiesību noteikumu mērķi (iepriekš minētais spriedums lietā Centros, 25. punkts).
71
Ar Direktīvu 89/48 ieviestās vispārējās atzīšanas sistēmas mērķis ir dalībvalsts pilsoņiem, kuri drīkst strādāt reglamentētā profesijā vienā dalībvalstī, ļaut tiem strādāt šajā pašā profesijā arī citās dalībvalstīs.
72
Šādos apstākļos fakts, ka dalībvalsts pilsonis, kurš vēlas strādāt reglamentētā profesijā, grib tajā strādāt kādā dalībvalstī pēc viņa izvēles, kā tāds nav uzskatāms par Direktīvā 89/48 paredzētās vispārējās atzīšanas sistēmas ļaunprātīgu izmantošanu. Dalībvalstu pilsoņu tiesības izvēlēties dalībvalsti, kurā iegūt profesionālo kvalifikāciju, ietilpst EKL garantēto pamatbrīvību īstenošanā vienotā tirgū.
73
No šiem apsvērumiem izriet, ka Spānijas Karalistei saskaņā ar Direktīvas 89/48 3. panta pirmās daļas a) punktu ir pienākums, neņemot vērā kompensējošu pasākumu iespējamību, atzīt ne tikai Itālijas inženiera diplomus, ja studijas to iegūšanai ir pilnībā vai daļēji pabeigtas Itālijā, bet arī Itālijas kompetento iestāžu izdotus diplomus pēc studijām, kuras pilnībā pabeigtas Spānijā.
74
Lai kā arī būtu, kā to savā iebildumu rakstā norāda arī Spānijas Karaliste, pretēji tam, ko var secināt no prasījumiem šajā tiesvedībā sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, pirmais Komisijas izvirzītais iebildums faktiski nav par Spānijas kompetento iestāžu kategorisku atteikšanos atzīt visas Itālijā iegūtās inženiera profesionālās kvalifikācijas, bet tikai par atteikšanos atzīt inženiera profesionālās kvalifikācijas, kuras iegūtas Itālijā pēc studijām universitātē, kuras pabeigtas vienīgi Spānijā. Tādēļ šī sprieduma rezolutīvā daļa ir jāierobežo tikai ar šiem prasījumiem.
Par otro iebildumu saistībā ar prasību veikt citā dalībvalstī iegūtu kvalifikāciju apliecinošu dokumentu pielīdzināšanu, lai varētu piedalīties Spānijas civildienesta iekšējās amatā paaugstināšanas pārbaudījumos
75
Ar otro iebildumu Komisija apstrīd prasību par jebkāda ārzemēs iegūta diploma pielīdzināšanu, kas paredzēta rīkojumos MAM/1266/2003 un APU/423/2005, lai iegūtu paaugstinājumu amatā Spānijas valsts pārvaldes ietvaros. Šāda prasība esot pretrunā Direktīvas 89/48 3. pantam, tā esot piemērojama kā reglamentētas profesijas veikšanai, tā arī piekļuvei tai.
76
Tādējādi, ja dalībvalsts pilsonis strādā inženiera profesijā valsts pārvaldē, tad šī darba nosacījumiem ir jāietver paaugstināšana amatā un līdz ar to — kritēriji dalībai iekšējās atlases pārbaudījumos. Prasība par diploma pielīdzināšanu iekšējo paaugstināšanu amatā un, galu galā, arī darbu šajā profesijā padara grūtāku tiem dalībvalsts pilsoņiem, kuriem ir citas dalībvalsts noteikumos paredzēts diploms, salīdzinājumā ar tiem, kuriem ir Spānijas prasībām atbilstošs diploms.
77
Spānijas Karaliste atgādina, ka, tā kā Spānijas valsts pārvaldē ikvienu ierēdni principā var norīkot darbā dažādos amatos, šie amati ir paredzēti nevis atkarībā no konkrētas profesionālas kvalifikācijas, bet gan atkarībā no akadēmiskajiem grādiem, proti, doktora, maģistra vai inženiera, vai arhitekta diplomu īpašniekiem. Atzīšanas lēmums, ar ko tiek dota pieeja darbam reglamentētajā profesijā, nesniedz nekādu norādi par nepieciešamo akadēmisko grādu. Šajos apstākļos ir nepieciešama pielīdzināšana, lai noteiktu kandidāta, kurš kvalifikāciju ieguvis citā dalībvalstī, akadēmisko grādu.
78
Tiesa jau ir nospriedusi, ka gadījumos, ja ir piemērojama Direktīva 89/48, dalībvalsts publiska iestāde, kurai jāievēro attiecīgajā direktīvā paredzētās normas, vairs nevar piekļuvei attiecīgajai profesijai izvirzīt nosacījumu, lai kompetentās valsts iestādes veiktu ieinteresētās personas kvalifikācijas atbilstības pārbaudi, (Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C-234/97 Fernández de Bobadilla, Recueil, I-4773. lpp., 27. punkts, un 2005. gada 14. jūlija spriedums lietā C-141/04 Peros, Krājums, I-7163. lpp., 35. punkts).
79
Kā norādījusi arī Komisija, Direktīvas 89/48 3. pantā tiek prasīts, lai dalībvalstī izdots diploms ļautu tā īpašniekam ne tikai veikt darbu reglamentētā profesijā citā dalībvalstī, bet arī sākt vai veikt attiecīgo kvalificēto darbu ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādi attiecas uz tās pilsoņiem.
80
Tādēļ valsts iestādēm ir jānodrošina, ka personām, kuras profesionālo kvalifikāciju ieguvušas citā dalībvalstī, ir tādas pašas iespējas tikt paaugstinātām amatā, kā attiecīgajā valstī atzītās profesionālās kvalifikācijas ieguvējiem. Tādēļ šajā lietā, ja par tiltu un ceļu inženieriem Spānijā parasti strādā personas, kurām ir Spānijas izdots diploms, kurš iegūts pēc piecu gadu studijām, tad personai, kurai ir citā dalībvalstī iegūts diploms, kas tai pēc — vajadzības gadījumā — kompensējošu pasākumu izpildes ļauj strādāt šajā pašā profesijā Spānijā, ir jābūt tiesīgai uz tādām pašām paaugstināšanas amatā iespējām, kā Spānijas izdota diploma īpašniekam. Šie apsvērumi nav atkarīgi no tā, cik gadu studijas ir nepieciešamas, lai persona iegūtu attiecīgo diplomu.
81
Tā kā citā dalībvalstī izdots diploms ir ticis atzīts saskaņā ar Direktīvu 89/48, atbilstošā gadījumā, pēc kompensējošu pasākumu veikšanas tas apliecina tādu pašu profesionālo kvalifikāciju kā Spānijā izdots diploms. Šādos apstākļos tikai tādēļ, ka diploms ir iegūts pēc īsāka laika studijām, neļaujot citā dalībvalstī izdota diploma īpašniekam izmantot tādas pašas iespējas tikt paaugstinātam amatā kā atbilstoša Spānijā izdota diploma īpašniekiem, un tikai tādēļ, ka šis diploms ir iegūts pēc īsāka laika studijām, citā dalībvalstī izdota diploma īpašnieki tiek nostādīti neizdevīgākā situācijā tikai tādēļ vien, ka viņi atbilstošo kvalifikāciju ir ieguvuši ātrāk.
82
Tādējādi prasība par pielīdzināšanu nav saderīga ar Direktīvas 89/48 3. pantu, vismaz tiktāl, ciktāl šī prasība ir priekšnoteikums pielaišanai iekšējās paaugstināšanas amatā pārbaudījumiem pat tikai tiem kandidātiem, kuriem ir tikai citā dalībvalstī izdots un saskaņā ar Direktīvu 89/48 atzīts diploms.
83
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka Spānijas Karaliste,
—
atteikdamās atzīt Itālijā iegūto inženiera profesionālo kvalifikāciju, kas iegūta pēc studijām, kas pabeigtas Spānijā, un
—
liekot inženieriem, kuri ieguvuši kvalifikāciju citā dalībvalstī, veikt minētās kvalifikācijas akadēmisku atzīšanu, lai varētu piedalīties valsts civildienesta iekšējās amatā paaugstināšanas pārbaudēs,
nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Direktīvā 89/48 un it īpaši tās 3. pantā.
Par tiesāšanās izdevumiem
84
Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums nav labvēlīgs, jāpiespriež Spānijas Karalistei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Spānijas Karaliste,
—
atteikdamās atzīt Itālijā iegūto inženiera profesionālo kvalifikāciju, kas iegūta pēc studijām, kas pabeigtas Spānijā, un
—
liekot inženieriem, kuri ieguvuši kvalifikāciju citā dalībvalstī, veikt minētās kvalifikācijas akadēmisku atzīšanu, lai varētu piedalīties valsts civildienesta iekšējās amatā paaugstināšanas pārbaudēs,
nav izpildījusi pienākumus, kas tai paredzēti Padomes 1988. gada 21. decembra Direktīvā 89/48/EEK par vispārēju sistēmu tādu augstākās izglītības diplomu atzīšanai, ko piešķir par vismaz trīs gadu profesionālo izglītību, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 14. maija Direktīvu 2001/19/EK, un it īpaši tās 3. pantā.
2)
Spānijas Karaliste atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — spāņu.