62022CJ0650_RES
Lieta C‑650/22
Fédération internationale de football association (FIFA)
pret
BZ
(Cour d’appel de Mons (Beļģija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2024. gada 4. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Iekšējais tirgus – Konkurence – Starptautiskas sporta apvienības izveidots un kopīgi ar biedriem īstenots regulējums – Profesionālais futbols – Privāttiesību subjekti, kam ir regulējošas, kontroles un sankciju pilnvaras – Reglaments par spēlētāju statusu un pāreju – Noteikumi par darba līgumiem starp klubiem un spēlētājiem – Darba līguma priekšlaicīga laušana, ko veicis spēlētājs – Zaudējumu atlīdzība, kas jāmaksā spēlētājam – Jaunā kluba solidāra atbildība – Sankcijas – Aizliegums izsniegt spēlētāja starptautiskā transfēra sertifikātu un to reģistrēt, kamēr tiek izskatīts strīds saistībā ar darba līguma priekšlaicīgu laušanu – Aizliegums reģistrēt citus spēlētājus – LESD 45. pants – Šķērslis darba ņēmēju pārvietošanās brīvībai – Pamatojums – LESD 101. pants – Uzņēmumu apvienības lēmums, kura mērķis ir nepieļaut vai ierobežot konkurenci – Darba tirgus – Spēlētāju piesaiste klubiem – Starpklubu futbola sacensību tirgus – Klubu un spēlētāju dalība sporta sacensībās – Konkurences ierobežojums mērķa dēļ – Atbrīvojums
Tiesvedība – Iestāšanās lietā – Prejudiciāla nolēmuma tiesvedība – Pamatlietas pušu dalība – Tiesas kompetence izslēgt šādu pusi no tiesvedības – Ierobežojumi – Pamatlietas puses statuss, kas iegūts pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas – Ietekmes neesamība
(LESD 267. pants; Tiesas statūtu 23. pants; Tiesas Reglamenta 96. panta 1. punkts un 97. panta 1. punkts)
(skat. 54.–56. punktu)
Prejudiciāli jautājumi – Tiesas kompetence – Ierobežojumi – Jautājums, kas uzdots lietā, kura saistīta tikai ar vienas dalībvalsts teritoriju – Acīmredzama Tiesas kompetences neesamība – Ierobežojumi attiecībā uz Līgumā garantētajām pamatbrīvībām
(LESD 45., 49., 56. un 63. pants; Tiesas Reglamenta 94. pants)
(skat. 70. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Piemērošanas joma – Sports kā saimnieciska darbība – Iekļaušana – Noteikumi, kas pieņemti vienīgi tādu iemeslu dēļ, kuriem nav saimnieciska rakstura, un kas attiecas tikai uz sporta jautājumiem – Izslēgšana – Sporta apvienības noteikumi par spēlētāju darba līgumiem vai pārejām (transfēru) – Noteikumi, kas ietekmē spēlētāju saimniecisko darbību – Noteikumi, kas ietekmē ar sacensībām saistīto saimniecisko darbību un konkurenci starp attiecīgajiem sporta klubiem – Iekļaušana
(LESD 45. un 101. pants)
(skat. 75.–82. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Piemērošanas joma – Sports kā saimnieciska darbība – Iekļaušana – Sporta apvienības noteikumi par spēlētāju darba līgumiem vai pārejām (transfēru) – Ierobežojums – Pamatojums – Sportam raksturīgo īpatnību ņemšana vērā
(LESD 45. un 101. pants)
(skat.84. un 85. punktu)
Personu brīva pārvietošanās – Darba ņēmēji – Ierobežojumi – Sporta apvienības noteikumi par spēlētāju darba līgumiem vai pārejām (transfēru) – Noteikumi, kuri darba līguma priekšlaicīgas laušanas bez pamatota iemesla gadījumā paredz zaudējumu atlīdzības maksāšanas pienākumu spēlētājam, kā arī jaunā kluba solidāru atbildību – Papildu sporta sankcija, kas tiek piemērota jaunajam klubam, ja spēlētājs tiek pieņemts darbā lauztajā darba līgumā noteiktajā aizlieguma periodā – Izskatāmā lieta, kura saistīta ar līguma laušanu bez pamatota iemesla, kas liedz attiecīgajam spēlētājam izsniegt starptautisko pārejas (transfēra) sertifikātu – Nepieļaujamība – Pamatojums – Starpklubu futbola sacensību likumība – Samērīguma principa ievērošana – Iesniedzējtiesas pārbaude
(LESD 45. pants)
(skat. 86., 91.–97., 99.–114. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Uzņēmumu apvienību lēmumi – Uzņēmumu apvienības jēdziens – Apvienība, kuras dalībnieki ir nacionālās futbola apvienības – Attiecīgās nacionālās apvienības, kuru dalībnieki ir subjekti, kurus var kvalificēt kā uzņēmumus vai kā tādus, kas veic saimniecisku darbību – Šo apvienību veikta starpklubu futbola sacensību organizācija un komercializācija nacionālā mērogā, kā arī ar tām saistīto tiesību izmantošana – Iekļaušana
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 117. un 118. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Uzņēmumu apvienību lēmumi – Jēdziens – Sporta apvienības noteikumi par spēlētāju darba līgumiem vai pārejām (transfēru) – Noteikumi, kuriem ir tieša ietekme uz dalībuzņēmumu saimnieciskās darbības veikšanas nosacījumiem – Iekļaušana
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 119.–121. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšana – Kritēriji – Noteikumi, kuriem ir universāls ģeogrāfiskais tvērums
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 122. un123. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Vērtējuma kritēriji – Ierobežojumu mērķa un seku dēļ nošķiršana – Ierobežojums mērķa dēļ – Pietiekama kaitīguma pakāpe – Pietiekams konstatējums – Koluzīvas rīcības raksturs
(LESD 101. panta 1. punkts)
(skat. 124.–129. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Vērtējuma kritēriji – Aizliegtas vienošanās saturs un mērķis, kā arī ekonomiskais un tiesiskais konteksts, kādā tā tiek izvērsta – Ierobežojumu mērķa un seku dēļ nošķiršana – Nolīguma pušu nodoms ierobežot konkurenci – Neobligāts kritērijs – Pārkāpums mērķa dēļ – Pietiekama kaitīguma pakāpe
(LESD 101. pants)
(skat. 130.–133. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Konkurences apdraudējums – Uzņēmumu apvienību lēmumi – Sporta apvienības noteikumi par spēlētāju darba līgumiem vai pārejām (transfēru) – Noteikumi, kuri darba līguma priekšlaicīgas laušanas bez pamatota iemesla gadījumā paredz zaudējumu atlīdzības maksāšanas pienākumu spēlētājam, kā arī jaunā kluba solidāru atbildību – Papildu sporta sankcija, kas tiek piemērota jaunajam klubam, ja spēlētājs tiek pieņemts darbā lauztajā darba līgumā noteiktajā aizlieguma periodā – Izskatāmā lieta, kura saistīta ar līguma laušanu bez pamatota iemesla, kas liedz attiecīgajam spēlētājam izsniegt starptautisko pārejas (transfēra) sertifikātu – Ierobežojums mērķa dēļ – Izņēmums – Nosacījumi
(LESD 101. pants)
(skat. 138.–152., 157., 158. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Aizliegtas vienošanās – Aizliegums – Izņēmums – Nosacījumi – Preču ražošanas vai izplatīšanas uzlabošana vai tehniskas vai saimnieciskas attīstības veicināšana – Objektīvas konkurences priekšrocības, kas var kompensēt nolīguma radītos traucējumus – Aplūkojamās rīcības neaizstājamais vai nepieciešamais raksturs – Jebkādas efektīvas konkurences likvidēšanas saistībā ar attiecīgo preču vai pakalpojumu būtisku daļu neesamība – Pierādīšanas pienākums – Atbrīvojuma nosacījumu kumulatīvais raksturs
(LESD 101. panta 3. punkts)
(skat. 153.–156. punktu)
Rezumējums
Izskatot Cour d’appel de Mons (Monsas apelācijas tiesa, Beļģija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, Tiesa atkal spriež par Eiropas Savienības ekonomisko tiesību piemērošanu starptautiskas sporta federācijas pieņemtiem noteikumiem (
1
). Šajā spriedumā Tiesa precizē to LESD pantu, kuros paredzēti darba ņēmēju pārvietošanās brīvības un aizliegtu vienošanos aizlieguma principi (
2
), piemērošanu starptautiskas sporta federācijas pieņemtajiem noteikumiem par spēlētāju statusu un pārejām (transfēru).
Fédération internationale de football association (FIFA) (Starptautiskā Futbola federācija, FIFA) ir atbilstoši Šveices tiesībām iedibināta apvienība, kuras mērķi citastarp ir pieņemt noteikumus, kas regulē futbolu un ar to saistītos jautājumus pasaules līmenī. FIFA sastāv no nacionālajām futbola apvienībām, kurām citastarp ir pienākums likt saviem biedriem un citiem ar to saistītajiem subjektiem ievērot visus tās pieņemtos noteikumus.
2014. martā FIFA pieņēma “Reglamentu par spēlētāju statusu un pārejām (transfēru)” (turpmāk tekstā – “RSSP”). RSSP citastarp ir paredzēts, ka ikviens jauns futbola klubs, kurš pieņem darbā spēlētāju pēc darba līguma nepamatotas laušanas, ir solidāri atbildīgs par zaudējumu atlīdzības izmaksu, kas šim spēlētājam var būt jāveic par labu savam iepriekšējam klubam, un šī zaudējumu atlīdzība tiek noteikta, balstoties uz dažādiem šajā reglamentā uzskaitītiem kritērijiem (
3
). RSSP ir arī noteikts, ka tiek prezumēts, ka jaunais klubs ir bijis iniciators tam, ka spēlētājs lauž darba līgumu ar iepriekšējo klubu, un dažos gadījumos šis jaunais klubs tiek pakļauts sporta sankcijai, proti, aizliegumam noteiktu laika periodu reģistrēt jaunus spēlētājus (
4
). Visbeidzot RSSP ir paredzēts, ka nacionālā futbola apvienība, kuras biedrs ir iepriekšējais klubs, nedrīkst izsniegt starptautiskās pārejas sertifikātu (STS) spēlētājam, ja starp iepriekšējo klubu un spēlētāju pastāv strīds, kura pamatā ir darba līguma priekšlaicīga izbeigšana, kas notikusi bez savstarpējas vienošanās (
5
).
BZ ir bijušais profesionālais futbolists, kurš dzīvo Parīzē (Francija). 2013. gada 20. augustā viņš uz četriem gadiem parakstīja darba līgumu ar Krievijas profesionālo futbola klubu. Nākamajā gadā šis klubs izbeidza šo līgumu tādu iemeslu dēļ, kas kluba ieskatā bija saistīti ar BZ neatbilstīgu rīcību, un vērsās FIFA Strīdu izšķiršanas palātā ar lūgumu piespriest BZ samaksāt zaudējumu atlīdzību – 20 miljonus EUR, apgalvojot, ka “līgums ir lauzts bez pamatota iemesla” RSSP izpratnē.
2015. gada maijā FIFA Strīdu izšķiršanas palāta daļēji apmierināja kluba lūgumu un piesprieda BZ samaksāt šim klubam zaudējumu atlīdzību – 10,5 miljonus EUR. Turklāt tā nosprieda, ka RSSP, ciktāl tajā paredzēts, ka ikviens jauns profesionālā futbola klubs, kurš pieņemtu darbā šo spēlētāju, ir solidāri atbildīgs par šādas zaudējumu atlīdzības samaksu, turpmāk BZ vairs nebūs piemērojams. 2016. gada maijā Tribunal arbitral du sport (Sporta šķīrējtiesa) apstiprināja šo nolēmumu apelācijas tiesvedībā.
2015. decembrī BZ vērsās Tribunal de commerce du Hainaut (division de Charleroi) (Eno Komerclietu tiesa, Šarleruā teritoriālā nodaļa, Beļģija), lūdzot piespriest FIFA un Union royale belge des sociétés de football association ASBL (URBSFA) (Beļģijas Karaliskā futbola klubu apvienība, URBSFA) samaksāt viņam zaudējumu atlīdzību – 6 miljonus EUR par kaitējumu, kas viņam esot radies tādēļ, ka RSSP izvirzīto prasību dēļ Beļģijas klubs Sporting du Pays de Charleroi SA 2015. gadā nevarēja pieņemt viņu darbā. 2017. janvārī šī tiesa atzina šo prasību par principā pamatotu un piesprieda abām apvienībām samaksāt BZ provizorisku summu.
Iesniedzējtiesa, kurā FIFA iesniedza apelācijas sūdzību, jautā Tiesai, vai, ņemot vērā sporta specifiku, kas citastarp saistīta ar sporta sacensību pareizu norisi, aplūkotie noteikumi ir uzskatāmi par tādiem, kas ierobežo darba ņēmēju pārvietošanās brīvību un konkurenci.
Tiesas vērtējums
Iesākumā Tiesa norāda, ka pamatlietā aplūkotie noteikumi tieši ietekmē spēlētāju darba nosacījumus un tātad viņu saimniecisko darbību. Turklāt, tā kā komandu sastāvs ir viens no sacensību būtiskajiem parametriem, aplūkotie noteikumi ir uzskatāmi par tādiem, kas tieši ietekmē ar šīm sacensībām saistītās saimnieciskās darbības veikšanas nosacījumus un konkurenci starp klubiem, kuri veic šo darbību. Tādēļ aplūkotie noteikumi ietilpst LESD 45. un 101. panta piemērošanas jomā un, ņemot vērā abu šo tiesību normu atšķirīgos piemērošanas nosacījumus, Tiesa tās arī secīgi interpretē.
Pirmām kārtām, saistībā ar LESD 45. pantu Tiesa secina, ka pastāv darba ņēmēju pārvietošanās brīvības ierobežojums. Šajā ziņā tā norāda, ka pamatlietā aplūkotie noteikumi var radīt nelabvēlīgu situāciju spēlētājiem, kuri vēlas īstenot saimniecisko darbību tāda jauna kluba sastāvā, kas iedibināts citā dalībvalstī, nevis viņu dzīvesvietas vai esošās darba vietas valstī, vienpusēji laužot darba līgumu ar iepriekšējo klubu tāda iemesla dēļ, kuru šis iepriekšējais klubs uzskata vai var uzskatīt par nepamatotu. Patiesībā šo noteikumu un to kombināciju pastāvēšana rada klubiem, kuri vēlas pieņemt darbā šādus spēlētājus, nozīmīgus juridiskus riskus, neparedzamus un potenciāli ļoti lielus finansiālus riskus, kā arī milzīgus sportiskus riskus, kas, kopumā ņemot, pilnīgi noteikti var tos atturēt no šādu spēlētāju pieņemšanas darbā.
Par iespējama pamatojuma esamību Tiesa precizē, ka mērķis nodrošināt sporta sacensību likumību ir leģitīms vispārējo interešu mērķis, kuru sporta apvienība var īstenot. Šim mērķim turklāt ir īpaša nozīme futbola gadījumā, ņemot vērā būtisko lomu, kas sacensību norisē piešķirta sportiskajam sniegumam. Tiesa arī norāda – tā kā komandu sastāvs ir viens no sacensību būtiskajiem parametriem, zināmas stabilitātes klubu sastāvā un līdz ar to zināmas līgumu turpinātības saglabāšanu tādējādi var uzskatīt par vienu no līdzekļiem, kas var palīdzēt sasniegt šo mērķi.
Tomēr – neskarot iesniedzējtiesas veicamo pārbaudi – Tiesas skatījumā šie dažādie pamatlietā aplūkotie RSSP noteikumi šķietami pārsniedz šā mērķa sasniegšanai nepieciešamo, vēl jo vairāk tādēļ, ka tos lielā mērā ir paredzēts vienoti un – dažus no tiem – ilgu laika periodu piemērot spēlētājiem, kuru karjera tāpat ir salīdzinoši īsa. Tas pats attiecas citastarp uz kritērijiem, kā aprēķināma zaudējumu atlīdzība, ja spēlētājs vienpusēji lauzis darba līgumu “bez pamatota iemesla”. Faktiski šķiet, ka šādu zaudējumu atlīdzības kritēriju nolūks drīzāk ir aizsargāt klubu finansiālās intereses ar spēlētāju pāreju starp tiem saistītajā ekonomiskajā kontekstā, nevis nodrošināt apgalvoto sporta sacensību pareizu norisi. Tas šķietami tā ir arī saistībā ar noteikumu, kas paredz – principā un tātad neņemot vērā katra atsevišķā gadījuma apstākļus un it īpaši jaunā kluba, kurš pieņem darbā šo spēlētāju, reālo rīcību –, ka klubs ir solidāri atbildīgs par zaudējumu atlīdzību, kas darbā pieņemtajam spēlētājam jāmaksā savam iepriekšējam klubam līguma vienpusējas laušanas bez pamatota iemesla gadījumā. Tas pats attiecas arī uz iespēju gandrīz automātiski noteikt sporta sankciju pret jauno klubu, balstoties uz prezumpciju par tā atbildību par notikušo līguma laušanu, kā arī vispārējo aizliegumu izsniegt STS, kamēr pastāv strīds saistībā ar šo līguma laušanu, lai arī kādos apstākļos minētā līguma laušana būtu notikusi.
Tādēļ Tiesa nospriež, ka tādi noteikumi kā pamatlietā aplūkotie ir pretrunā LESD 45. pantam, ja vien netiek pierādīts, ka šie noteikumi, kā tie ir interpretēti un piemēroti Savienības teritorijā, nepārsniedz attiecīgā mērķa sasniegšanai nepieciešamo – proti, nodrošināt starpklubu futbola sacensību likumību, saglabājot zināmu stabilitātes līmeni profesionālā futbola klubu sastāvos.
Otrām kārtām, Tiesa atgādina – lai varētu uzskatīt, ka uz uzņēmumu apvienības lēmumu ir attiecināms LESD 101. panta 1. punktā paredzētais aizliegums, jāpierāda vai nu tas, ka šā lēmuma mērķis ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci, vai arī, ka tam ir šādas sekas. Par pretkonkurences mērķi, saistībā ar kuru Tiesa atgādina, ka tas attiecas tikai uz noteiktiem uzņēmumu savstarpējās koordinēšanas veidiem, kam ir pietiekama kaitējuma konkurencei pakāpe, Tiesa norāda, ka uzņēmumu koluzīvo rīcību var veidot, piemēram, konkurences galvenā elementa – kas dažās nozarēs vai tirgos var būt augsta līmeņa darbinieku, kādi profesionālā futbola nozarē ir pieredzējuši futbolisti, pieņemšana darbā – ierobežošana vai kontrolēšana.
Šajā lietā aplūkoto RSSP noteikumu kopīga interpretācija, pirmkārt, liecina, ka tie var vispārīgi un drastiski no materiālā viedokļa ierobežot konkurenci, kas – ja šādu noteikumu nebūtu – varētu ikvienu kādā dalībvalstī iedibinātu profesionālā futbola klubu nostādīt pret ikvienu citās dalībvalstīs iedibinātu profesionālā futbola klubu saistībā ar to spēlētāju piesaistīšanu, kurus jau pieņēmis darbā kāds noteikts klubs. Otrkārt, šī pārrobežu konkurences starp klubiem, tiem vienpusēji piesaistot spēlētājus, kuri jau ir darba attiecībās, ierobežošana aptver visu Savienības teritoriju un tai ir pastāvīgs raksturs, jo tā aptver visu katra tā darba līguma spēkā esamības termiņu, ko spēlētājs var secīgi noslēgt ar vienu klubu un pēc tam – pārejas uz citu klubu līguma gadījumā – ar šo pēdējo klubu.
Protams, tā kā starpklubu profesionālā futbola sacensību norises pamatā Savienībā ir tas, ka komandas spēlē savā starpā un pakāpeniski izslēdz cita citu no tālākas dalības, un tā kā šīs norises pamatā galvenokārt ir sportiskais sniegums, tāda apvienība kā FIFA var leģitīmi mēģināt zināmā līmenī nodrošināt spēlētāju sastāva stabilitāti, kas kalpo kā rezerve šo klubu kādā noteiktā sezonā vai gadā veidotajām komandām. Tomēr futbola specifika un tirgus, kuru no ekonomiskā viedokļa veido profesionālā futbola starpklubu sacensību rīkošana un komercializācija, darbības reālie apstākļi nevar likt atzīt, ka visā Savienības teritorijā būtu vispārēji, drastiski un pastāvīgi ierobežota vai pat kavēta jebkāda iespēja klubiem īstenot pārrobežu konkurenci, vienpusēji piesaistot spēlētājus, kuri jau ir nodarbināti citā dalībvalstī iedibinātā klubā, vai spēlētājus, par kuriem tiek apgalvots, ka viņu darba līgums ar šādu klubu ir ticis lauzts bez pamatota iemesla. Galu galā šādi noteikumi, pat ja tie ir ierosināti ar mērķi novērst spēlētāju pārvilināšanas praksi, ko īsteno klubi, kuriem ir lielāki finanšu līdzekļi, ir pielīdzināmi vispārējam, absolūtam un pastāvīgam aizliegumam vienpusēji piesaistīt jau nodarbinātus spēlētājus, kas ar uzņēmumu apvienības lēmumu ir noteikts visiem uzņēmumiem, kuri ir profesionālā futbola klubi, un ir saistošs visiem darba ņēmējiem, kuri ir šie spēlētāji. Tādēļ tie ir acīmredzams tādas konkurences ierobežojums, kādu minētie klubi būtu varējuši īstenot, ja šādu noteikumu nebūtu.
Tādējādi pamatlietā aplūkotajiem noteikumiem to rakstura dēļ vien piemīt augsta kaitējuma pakāpe attiecībā pret konkurenci, kādu būtu varējuši īstenot profesionālā futbola klubi. Šādos apstākļos jāuzskata, ka šo noteikumu mērķis ir ierobežot, pat nepieļaut, minēto konkurenci, turklāt visā Savienības teritorijā. Tādēļ nav nepieciešams izvērtēt to ietekmi.
Visbeidzot, precizējot nosacījumus, ar kādiem rīcībai, kam ir pretkonkurences mērķis, var piemērot LESD 101. panta 3. punktā paredzēto atbrīvojumu, Tiesa norāda, ka, lai noteiktu, vai šajā gadījumā ir izpildīts nosacījums par aplūkotās rīcības neaizstājamo vai nepieciešamo raksturu, iesniedzējtiesai būs jāņem vērā, ka attiecīgos RSSP noteikumus raksturo tādu elementu kombinācija, no kuriem ievērojamam skaitam ir diskrecionārs vai nesamērīgs raksturs. Tai būs jāņem vērā arī tas, ka šie noteikumi paredz vispārēju, drastisku un pastāvīgu tās pārrobežu konkurences ierobežojumu, kādu būtu varējuši īstenot profesionālā futbola klubi, vienpusēji piesaistot augsta līmeņa spēlētājus. Patiesībā katrs no šiem abiem apstākļiem atsevišķi pirmšķietami neļauj uzskatīt šos noteikumus par neaizstājamiem vai nepieciešamiem, lai ļautu sasniegt efektivitātes pieaugumu, pieņemot, ka šāda pieauguma esamība ir pierādīta.
Tādējādi Tiesa atzīst, ka atbilstoši LESD 101. pantam iepriekš minētie RSSP noteikumi ir uzņēmumu apvienības lēmums, kas ir aizliegts un uz ko nevar tikt attiecināts atbrīvojums saskaņā ar šo tiesību normu, ja vien ar pārliecinošiem argumentiem un pierādījumiem netiek pierādīts, ka ir izpildīti visi šajā ziņā paredzētie nosacījumi.
(
1
)	Skat. spriedumus, 2023. gada 21. decembris, Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010), 2023. gada 21. decembris, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011), un 2023. gada 21. decembris, International Skating Union/Komisija (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012).
(
2
)	Attiecīgi LESD 45. un 101. pants.
(
3
)	Skat. RSSP 17. panta 1. un 2. punktu.
(
4
)	Skat. RSSP 17. panta 4. punktu.
(
5
)	Tā kā starptautiskās pārejas (transfēra) sertifikāts ir nepieciešams spēlētāja reģistrācijai jaunajā klubā, šis spēlētājs attiecīgi nevar piedalīties futbola sacensībās šā jaunā kluba sastāvā. Skat. RSSP 9. panta 1. punktu un šā reglamenta 3. pielikuma 8.2.7. pantu.