62020CO0688
TIESAS RĪKOJUMS (desmitā palāta)
2021. gada 29. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesas Reglamenta 99. pants – Obligātā civiltiesiskā atbildības apdrošināšana saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu – Direktīva 2009/103/EK – 3. panta pirmā daļa – Pienākums noslēgt apdrošināšanas līgumu – Piemērojamība – Transportlīdzeklis, kurš nav derīgs izmantošanai satiksmē, nav reģistrēts un ir likumīgi noņemts no uzskaites
Lietā C‑688/20
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko ar 2020. gada 14. oktobra lēmumu, kas Tiesā iesniegts 2020. gada 17. decembrī, iesniegusi Sąd Rejonowy w Opatowie (Opatovas rajona tiesa, Polija), tiesvedībā
HG,
TC
pret
Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny,
piedaloties
Prokuratura Okręgowa w Kielcach,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: ceturtās palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos], kurš pilda desmitās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] (referents) un M. Ilešičs [M. Ilešič],
ģenerāladvokāts: M. Bobeks [M. Bobek],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu lietu izlemt, izdodot motivētu rīkojumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 99. pantu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību (OV 2009, L 263, 11. lpp.) 3. panta interpretāciju.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar HG un TC strīdu ar Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny (Apdrošināšanas garantiju fonds, Polija, turpmāk tekstā – “garantiju fonds”) par iespējamo pienākumu prasītājiem pamatlietā noslēgt civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu attiecībā uz transportlīdzekli, kurš nav derīgs izmantošanai satiksmē, nav reģistrēts un uz laiku ir noņemts no uzskaites.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2009/103 1. panta 1. punktā ir ietverta šāda definīcija:
“Šajā direktīvā:
1)
“transportlīdzeklis” ir jebkurš mehāniskais transportlīdzeklis, kas paredzēts braukšanai pa sauszemi un ko dzen uz priekšu mehāniskā enerģija, un kas nav sliežu transports, un jebkura piekabe, neatkarīgi no tā, vai tā ir piekabināta; [..].”
4
Šīs direktīvas 3. panta “Transportlīdzekļu obligātā apdrošināšana” pirmajā daļā ir noteikts:
“Katra dalībvalsts, ievērojot 5. pantu, veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka civiltiesiskā atbildība par to transportlīdzekļu lietošanu, kas parasti atrodas tās teritorijā, ir apdrošināta.”
5
Minētās direktīvas 5. pantā “Atkāpes no transportlīdzekļu obligātās apdrošināšanas” ir precizēti nosacījumi, ar kādiem katra dalībvalsts var atkāpties no šīs direktīvas 3. panta noteikumiem attiecībā uz dažām fiziskām vai juridiskām personām, publiskām vai privātām personām vai attiecībā uz dažu veidu transportlīdzekļiem vai konkrētiem transportlīdzekļiem ar speciālu numura zīmi.
Polijas tiesības
6
2003. gada 22. maijaUstawa o ubezpieczeniach obowiązkowych, Ubezpieczeniowym Funduszu Gwarancyjnym i Polskim Biurze Ubezpieczycieli Komunikacyjnych (Likums par obligāto apdrošināšanu, Apdrošināšanas garantiju fondu un Polijas Transporta risku apdrošinātāju biroju), redakcijā, kas piemērojama pamatlietai (2018. gada Dz. U., 473. pozīcija; turpmāk tekstā – “Likums par obligāto apdrošināšanu”), 3. panta 1. punktā “obligātās apdrošināšanas” jēdziens ir definēts kā “personas civiltiesiskās atbildības apdrošināšana vai mantas apdrošināšana, ja likums vai Polijas Republikas ratificēts starptautisks līgums paredz pienākumu noslēgt apdrošināšanas līgumu”.
7
Likuma par obligāto apdrošināšanu 4. panta 1. punktā ir precizēts, ka mehānisko transportlīdzekļu turētāju civiltiesiskās atbildības apdrošināšana attiecībā uz kaitējumu, kas ir saistīts ar šo transportlīdzekļu izmantošanu, ir obligāta.
8
Šī līkuma 23. panta 1. punktā ir noteikts, ka mehāniskā transportlīdzekļa turētājam ir pienākums noslēgt civiltiesiskās atbildības obligātās apdrošināšanas līgumu transportlīdzekļu turētājiem attiecībā uz kaitējumu, kas ir saistīts ar tā turējumā esošā mehāniskā transportlīdzekļa izmantošanu.
9
Minētā likuma 88. pantā ir paredzēts:
“1.   Personai, kas nav izpildījusi pienākumu noslēgt obligātās apdrošināšanas līgumu, ir pienākums veikt maksājumu saskaņā ar šīs apdrošināšanas nosacījumiem, kas noteikti [šajā] likumā.
2.   1. punktā noteiktā maksājuma apmērs kalendārajā gadā ir šāds:
1)
[civiltiesiskās atbildības, kas ir saistīta ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu] apdrošināšanas līgumam:
[..]
b)
kravas transportlīdzekļu, kravas vilcēju un autobusu gadījumā – minimālās darba algas trīskāršs ekvivalents;
[..].
[..]
3.   Mehānisko transportlīdzekļu turētājiem, kas nav izpildījuši pienākumu noslēgt obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu saskaņā ar šīs apdrošināšanas nosacījumiem, maksājuma apmērs ir atkarīgs no laikposma, uz kādu šim turētājam nav bijis apdrošināšanas seguma katrā kalendārajā gadā, un tā ir:
[..]
3)
100 % apmērā no 2. punkta 1. apakšpunktā noteiktā maksājuma – gadījumā, ja šis laikposms pārsniedz 14 dienas.
[..]”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
10
2014. gada 1. septembrī prasītāji pamatlietā iegādājās kravas automašīnu (turpmāk tekstā – “attiecīgais transportlīdzeklis”). Laikā no 2015. gada 29. oktobra līdz 2019. gada 29. oktobrim tā bija uz laiku noņemta no uzskaites, pamatojoties uz Starosta Ostrowiecki (Ostrovecas apriņķa pašvaldības priekšsēdētājs, Polija) secīgiem lēmumiem, un tā reģistrācijas apliecība un numura zīmes tika nodotas pēdējā minētā glabāšanā. Ar šīs pašas amatpersonas 2019. gada 20. marta lēmumu aplūkotais transportlīdzeklis uz laiku tika atjaunots uzskaitē.
11
Laikā, kad transportlīdzeklis uz laiku bija noņemts no uzskaites, to nebija iespējams izmantot tehniskā stāvokļa dēļ.
12
Tā kā minētajam transportlīdzeklim nebija līguma par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar tā izmantošanu laikposmā no 2017. gada 15. septembra līdz 2019. gada 20. martam (turpmāk tekstā – “aplūkotais laikposms”), garantiju fonds 2019. gada 20. maija vēstulē informēja prasītājus pamatlietā, ka tie nav izpildījuši apdrošināšanas pienākumu, un aicināja tos iesniegt dokumentus, kas apstiprina šī pienākuma izpildi vai tā nepastāvēšanu. Ar šo pašu vēstuli par šī pienākuma neizpildi tiem tika uzlikts 6750 Polijas zlotu (PLN) (aptuveni 1500 EUR) naudassods.
13
Prasītāji cēla prasību iesniedzējtiesā Sąd Rejonowy w Opatowie (Opatovas rajona tiesa, Polija), lūdzot secināt, ka aplūkotajā laikposmā pienākuma apdrošināt civiltiesisko atbildību par attiecīgā transportlīdzekļa izmantošanu nav bijis. Šīs prasības pamatojumā tie apgalvo, ka pienākums noslēgt šādu apdrošināšanas līgumu par laikposmu, kad transportlīdzeklis uz noteiktu laiku ir noņemts no uzskaites, un naudassoda uzlikšana par minētā pienākuma neizpildi “ir prettiesiski un pārkāpj pilsoņu tiesības”.
14
Garantiju fonds lūdz noraidīt šo prasību. Tas uzsver, ka Likuma par obligāto apdrošināšanu 23. panta 1. punktā paredzētais pienākums noslēgt civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu ir obligāts katram mehāniskā transportlīdzekļa turētājam tikai tā turējuma dēļ vien un visā turējuma laikposmā līdz svītrošanai no reģistra, turklāt neatkarīgi no šī transportlīdzekļa iegādes veida, tā tehniskā stāvokļa un izmantošanas laikposma. Tātad transportlīdzekļa noņemšana no uzskaites uz laiku neatbrīvo tā turētāju no pienākuma noslēgt šādu līgumu. Līdz ar to šī likumiskā pienākuma neizpilde ir pamats Likuma par obligāto apdrošināšanu 88. pantā paredzētā naudassoda uzlikšanai.
15
Iesniedzējtiesa norāda, ka Likuma par obligāto apdrošināšanu 23. panta 1. punktā paredzētajam mehāniskā transportlīdzekļa turētāja pienākumam noslēgt civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu attiecībā uz kaitējumu, kas ir saistīts ar šī transportlīdzekļa izmantošanu, ir absolūts raksturs, tas ir saistīts ar pašu transportlīdzekļa turējuma faktu un nav atkarīgs no tā tehniskā stāvokļa, derīguma ceļu satiksmei, tā izmantošanas veida vai arī no tā, ka tas ticis noņemts no aprites, pamatojoties uz atbildīgās iestādes lēmumu. Turklāt tā norāda, ka Polijas tiesību aktos paredzētās sankcijas šī pienākuma neizpildes gadījumā ir identiskas neatkarīgi no tā, kāda iemesla dēļ šis pienākums nav izpildīts.
16
Iesniedzējtiesas ieskatā šāda pienākuma noslēgt civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu attiecībā uz kaitējumu, kas ir saistīts ar šo mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu, koncepcija ir pārāk plaša un pārsniedz Direktīvas 2009/103 mērķu – proti, ceļu satiksmes negadījumos cietušo aizsardzība – sasniegšanai nepieciešamo.
17
Ņemot vērā Tiesas judikatūru attiecībā uz jēdzienu “transportlīdzekļu izmantošana”, kā to saprot šajā direktīvā, pienākums noslēgt civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu arī to transportlīdzekļu, kurus nav iespējams izmantot satiksmē un kuri ir noņemti no uzskaites, turētājiem, pamatojoties uz atbildīgo iestāžu lēmumiem, neesot pamatots, jo potenciālais kaitējums saistībā ar šādu transportlīdzekli nevarētu būt kaitējums, ko rada “transportlīdzekļu izmantošana” šīs judikatūras izpratnē. Tā kā šādas apdrošināšanas segtais risks tādējādi nevar iestāties, ne transportlīdzekļa, kuru nav iespējams izmantot satiksmē, turētājs, ne iespējamā cietusī persona nebūšot apdrošināti, neraugoties uz apdrošināšanas līguma noslēgšanu un ar to saistītās prēmijas samaksu. Tāpēc runa esot par nevajadzīgu nastu. Turklāt sods par šāda līguma noslēgšanas pienākuma neievērošanu esot bargs.
18
Šādos apstākļos Sąd Rejonowy w Opatowie (Opatovas rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Direktīvas 2009/103] 3. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līguma noslēgšana attiecībā uz kaitējumu, kas saistīts ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu, ir obligāta arī tad, ja transportlīdzeklis nav derīgs lietošanai un uz laiku ir noņemts no uzskaites atbilstoši tiesību normām un uz atbildīgo iestāžu lēmuma pamata?”
Par prejudiciālo jautājumu
19
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 99. pantu, ja atbilde uz prejudiciālo jautājumu skaidri izriet no judikatūras, Tiesa pēc tiesneša referenta priekšlikuma un pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas jebkurā brīdī var lemt, izdodot motivētu rīkojumu.
20
Šajā lietā ir jāpiemēro minētā tiesību norma.
21
Prejudiciālajā jautājumā iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2009/103 3. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līguma saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu noslēgšana ir obligāta laikposmā, kad attiecīgo transportlīdzekli nav iespējams izmantot satiksmē tā tehniskā stāvokļa dēļ, tas nav reģistrēts un uz laiku ir noņemts no uzskaites atbilstoši piemērojamiem valsts tiesību aktiem.
22
Kā Tiesa vairākkārt ir konstatējusi, šī 3. panta pirmā daļa, kas ir formulēta ļoti vispārīgi, uzliek dalībvalstīm pienākumu savā tiesību sistēmā ieviest vispārēju transportlīdzekļu apdrošināšanas pienākumu (spriedumi, 2018. gada 4. septembris, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 36. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 39. punkts).
23
Līdz ar to katrai dalībvalstij ir pienākums nodrošināt, ka, ievērojot šīs direktīvas 5. pantā paredzētos izņēmumus, attiecībā uz ikvienu transportlīdzekli, kas parasti atrodas tās teritorijā, ir noslēgts līgums ar apdrošināšanas sabiedrību, lai Savienības tiesībās paredzētajā apjomā nodrošinātu civiltiesisko atbildību attiecībā uz minēto transportlīdzekli (spriedums, 2018. gada 4. septembris, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 37. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 40. punkts).
24
Šajā ziņā jāatgādina, ka “transportlīdzekļa” jēdziens Direktīvas 2009/103 1. panta 1. punktā ir definēts kā “jebkurš mehāniskais transportlīdzeklis, kas paredzēts braukšanai pa sauszemi un ko dzen uz priekšu mehāniskā enerģija, un kas nav sliežu transports, un jebkura piekabe, neatkarīgi no tā, vai tā ir piekabināta”.
25
Šī definīcija nav atkarīga no tā, kā attiecīgais transportlīdzeklis tiek vai var tikt izmantots (spriedums, 2018. gada 4. septembris, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 38. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 42. punkts).
26
Turklāt šāda definīcija norāda uz “transportlīdzekļa” jēdziena objektīvu būtību, kas nav atkarīga no transportlīdzekļa īpašnieka vai citas personas nodoma faktiski lietot transportlīdzekli (spriedumi, 2018. gada 4. septembris, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 39. punkts, un 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 43. punkts).
27
Pie tam Tiesa jau ir uzsvērusi, ka jautājums par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas pienākuma tvērumu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu tiesiskās drošības dēļ ir jānosaka iepriekš, proti, pirms attiecīgā transportlīdzekļa iespējamās iesaistīšanās negadījumā (spriedumi, 2018. gada 4. septembris, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 40. punkts, un 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 44. punkts).
28
Tiesa no minētā secināja, ka fakts, ka tā 2014. gada 4. septembra spriedumā Vnuk (C‑162/13, EU:C:2014:2146), 2017. gada 28. novembra spriedumā Rodrigues de Andrade (C‑514/16, EU:C:2017:908) un 2017. gada 20. decembra spriedumā Núñez Torreiro (C‑334/16, EU:C:2017:1007) būtībā nosprieda, ka tikai tie gadījumi, kad apdrošinātais transportlīdzeklis tiek lietots kā pārvietošanās līdzeklis un līdz ar to uz to attiecas jēdziens “transportlīdzekļu lietošana” Direktīvas 2009/103 3. panta pirmās daļas izpratnē, var būt pamats tam, ka apdrošinātājs saskaņā ar civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu saistībā ar šī transportlīdzekļa lietošanu sedz kaitējumu, ko izraisījis pēdējais minētais, nekādā ziņā nenozīmē, ka pienākums iegādāties šādu apdrošināšanu būtu jānosaka atkarībā no tā, vai attiecīgais transportlīdzeklis konkrētajā brīdī faktiski tiek lietots kā pārvietošanās līdzeklis (spriedums, 2018. gada 4. septembris, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 41. punkts).
29
Ņemot vērā iepriekš minēto, Tiesa nosprieda, ka transportlīdzeklis, kas ir reģistrēts un tādēļ nav ticis pienācīgi noņemts no uzskaites un kas ir piemērots braukšanai, atbilst “transportlīdzekļa” jēdzienam Direktīvas 2009/103 1. panta 1. punkta izpratnē un līdz ar to civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līguma noslēgšana saistībā ar mehāniskā transportlīdzekļa lietošanu saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta pirmo daļu ir obligāta gadījumā, ja attiecīgais transportlīdzeklis joprojām ir reģistrēts dalībvalstī un ir piemērots braukšanai, bet tas pēc tā īpašnieka, kurš vairs nevēlas to vadīt, izvēles ir novietots privātā teritorijā (spriedums, 2018. gada 4. septembris, Juliana, C‑80/17, EU:C:2018:661, 42. un 52. punkts).
30
Ņemot vērā šos pašus apstākļus, Tiesa arīdzan nosprieda, ka tā tam principā būtu jābūt arī tāda transportlīdzekļa gadījumā, kas ir reģistrēts dalībvalstī, atrodas privātā teritorijā un ir paredzēts likvidēšanai tā īpašnieka izvēles dēļ, pat ja šis transportlīdzeklis noteiktā brīdī nav piemērots braukšanai tehniskā stāvokļa dēļ (2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 47. punkts).
31
Taču Tiesa konstatēja, ka, lai gan transportlīdzekļa reģistrācija principā apliecina tā piemērotību braukšanai un tādējādi tā kā pārvietošanās līdzekļa izmantošanai, nevar izslēgt, ka reģistrēts transportlīdzeklis objektīvi ir galīgi zaudējis piemērotību braukšanai sliktā tehniskā stāvokļa dēļ. Tādēļ tā precizēja, ka, lai šāds transportlīdzeklis tiktu atbrīvots no Direktīvas 2009/103 3. panta pirmajā daļā paredzētā apdrošināšanas pienākuma, tas ir oficiāli jāizņem no aprites atbilstoši piemērojamam valsts tiesiskajam regulējumam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 58. punkts).
32
Tiesa no minētā secināja, ka uz transportlīdzekli, kas ir reģistrēts kādā dalībvalstī, joprojām attiecas Direktīvas 2009/103 3. panta pirmajā daļā paredzētais apdrošināšanas pienākums, kamēr tas nav likumīgi izņemts no aprites saskaņā ar piemērojamo valsts tiesisko regulējumu (spriedums, 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 60. punkts).
33
No šīs judikatūras var izdarīt skaidru secinājumu, ka, ja mehāniskais transportlīdzeklis nav piemērots braukšanai tehniskā stāvokļa dēļ, nav reģistrēts un turklāt ir ticis likumīgi noņemts no uzskaites saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, uz to neattiecas Direktīvas 2009/103 3. panta pirmajā daļā paredzētais apdrošināšanas pienākums. Proti, šāda likumīga noņemšana no uzskaites objektīvi pierāda, ka attiecīgais transportlīdzeklis nav piemērots braukšanai un līdz ar to nav izmantojams kā pārvietošanās līdzeklis, un tam nepiemīt “transportlīdzekļa” statuss Direktīvas 2009/103 1. panta 1. punkta izpratnē (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2021. gada 29. aprīlis, Ubezpieczeniowy Fundusz Gwarancyjny, C‑383/19, EU:C:2021:337, 58. un 59. punkts). Šajā gadījumā nav nozīmes tam, ka šī noņemšana no uzskaites ir uz laiku, jo nekas nenorāda, ka šis apstāklis apdraudētu attiecīgā transportlīdzekļa noņemšanas no uzskaites faktisko raksturu tās laikā.
34
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2009/103 3. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līguma saistībā ar mehāniskā transportlīdzekļa izmantošanu noslēgšana nav obligāta laikposmā, kurā attiecīgais transportlīdzeklis nav derīgs izmantošanai satiksmē tehniskā stāvokļa dēļ, nav reģistrēts un uz laiku ir noņemts no uzskaites atbilstoši piemērojamiem valsts tiesību aktiem.
Par tiesāšanās izdevumiem
35
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:
Padomes Direktīvas 2009/103/EK (2009. gada 16. septembris) par civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību 3. panta pirmā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līguma saistībā ar mehāniskā transportlīdzekļa izmantošanu noslēgšana nav obligāta laikposmā, kurā attiecīgais transportlīdzeklis nav derīgs izmantošanai satiksmē tehniskā stāvokļa dēļ, nav reģistrēts un uz laiku ir noņemts no uzskaites atbilstoši piemērojamiem valsts tiesību aktiem.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.