62022CC0255
ĢENERĀLADVOKĀTA ATANASIJA RANTA [ATHANASIOS RANTOS]
SECINĀJUMI,
sniegti 2024. gada 6. jūnijā (
1
)
Lieta C‑255/22 P
Orlen S.A., iepriekš – Polski Koncern Naftowy Orlen S.A.,
iepriekš – Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A.,
pret
Eiropas Komisiju
Apelācija – Konkurence – LESD 102. pants – EEZ līguma 54. pants – Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana – Centrāleiropas un Austrumeiropas gāzes tirgi – Regulas (EK) Nr. 1/2003 9. panta 1. punkts – Komisijas lēmums, ar kuru tiek atzītas par saistošām uzņēmuma piedāvātās individuālās saistības – Atcelšanas prasība – Saistību pietiekamība, ņemot vērā paziņojumā par iebildumiem sākotnēji identificētās bažas konkurences jomā – Savienības tiesas veiktās kontroles raksturs – Komisijas atteikums pieprasīt saistības attiecībā uz dažām sākotnējām bažām – Pienākums norādīt pamatojumu – Savienības enerģētikas politikas mērķi – LESD 194. pants – Solidaritātes princips enerģētikas jomā – Piemērojamība
I. Ievads
1.
Ar šo apelācijas sūdzību Orlen S.A. (turpmāk tekstā – “Orlen” vai “apelācijas sūdzības iesniedzēja”), kas ir Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. tiesību pārņēmēja, lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2022. gada 2. februāra spriedumu Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Gazprom saistības) (T‑616/18, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2022:43), ar kuru minētā tiesa noraidīja tās prasību atcelt Komisijas Lēmumu C(2018) 3106 final (2018. gada 24. maijs) par procedūru saskaņā ar LESD 102. pantu un EEZ līguma 54. pantu (Lieta AT.39816 – Augšupējais gāzes piegādes tirgus Centrāleiropā un Austrumeiropā) (
2
) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”). Ar šo lēmumu par saistošām ir atzītas Gazprom PJSC un Gazprom export LLC (turpmāk tekstā kopā – “Gazprom”) iesniegtās saistības un tika pabeigts administratīvais process, ko īstenoja Komisija, kura saistībā ar LESD 102. pantā paredzēto dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumu ir pārbaudījusi atsevišķu tādu Gazprom darbību atbilstību, kuras ir ietekmējušas gāzes nozari noteiktās Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīs (turpmāk tekstā – “CAE valstis”), proti, Bulgārijā, Čehijā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Polijā un Slovākijā.
2.
Vienlaikus pretapelācijas sūdzību, ar kuru arī lūgts atcelt pārsūdzēto spriedumu, iesniedza Overgas Inc., t.i., persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē Orlen prasījumu atbalstam (turpmāk tekstā – “persona, kas iestājusies lietā” un “pretapelācijas sūdzības iesniedzēja”).
3.
Izskatāmā lieta dod Tiesai iespēju attīstīt savu judikatūru strīdos, kas izriet no lēmumiem, ar kuriem saistības tiek atzītas par saistošām uzņēmumiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 9. pantu (
3
). Lai gan šajā lietā ir izvirzīta Tiesai jau pazīstama problemātika par lēmumu, kurus Komisija ir pieņēmusi konkurences tiesību jomā un it īpaši atbilstoši minētajam 9. pantam, kontroli tiesā, ņemot vērā samērīguma principu, tajā ir izvirzīti arī jauni jautājumi, pirmkārt, par lēmuma, kas pieņemts, balstoties uz šo 9. pantu, atbilstību LESD 194. pantā noteiktajam solidaritātes principam enerģētikas jomā un, otrkārt, par procesuālajiem noteikumiem, kuri reglamentē paziņojuma par iebildumiem saturu, it īpaši attiecībā uz iespējamu pamatojuma trūkumu saistībā ar atteikšanos no viena vai vairākiem iebildumiem tās procedūras laikā, kuras rezultātā tiek pieņemts lēmums, pamatojoties uz to pašu 9. pantu.
4.
Saskaņā ar Tiesas lūgumu šajos secinājumos tiks analizēta galvenokārt apelācijas sūdzības pirmā pamata trešā daļa, kā arī otrais un trešais pamats, kuri būtībā attiecas uz abām iepriekš minētajām problēmām. Šajos secinājumos tiks sniegti arī daži precizējumi par jēdziena “acīmredzama kļūda vērtējumā” interpretāciju, kas ir apelācijas sūdzības trešā pamata pirmās daļas, kā arī pretapelācijas sūdzības otrā pamata pamatjautājums.
II. Atbilstošās tiesību normas
5.
Regulas Nr. 1/2003 9. panta “Saistības” 1. punkts ir formulēts šādi:
“Ja Komisija plāno pieņemt lēmumu, ar ko pieprasa pārkāpšanas izbeigšanu, un ja attiecīgie uzņēmumi piedāvā uzņemties saistības, lai atbilstu prasībām [atbildētu uz bažām], kuras tiem paudusi Komisija savā sākotnējā vērtējumā, Komisija var ar lēmumu atzīt šo saistību saistošo spēku attiecībā uz uzņēmumiem. Šādu lēmumu var pieņemt uz noteiktu laika posmu, un tajā secina, ka Komisijas rīcībai vairs nav pamata.”
III. Tiesvedības priekšvēsture
6.
Tiesvedības priekšvēsture, kā arī strīdīgā lēmuma saturs ir izklāstīti pārsūdzētā sprieduma 1.–36. punktā, un šo ierobežoto secinājumu vajadzībām tos var rezumēt šādi.
A.
Administratīvais process
7.
Laikā no 2011. līdz 2015. gadam Komisija veica vairākus izmeklēšanas pasākumus attiecībā uz gāzes tirgu darbību Centrāleiropā un Austrumeiropā. Konkrētāk, saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 18. un 20. pantu Komisija nosūtīja informācijas pieprasījumus vairākiem tirgus dalībniekiem, tostarp Gazprom un dažiem tās klientiem, ietverot apelācijas sūdzības iesniedzēju, un veica pārbaudes, tostarp 2011. gadā apelācijas sūdzības iesniedzējas telpās (
4
).
8.
Šajā kontekstā 2012. gada 31. augustā Komisija formāli uzsāka procedūru, lai saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 11. panta 6. punktu un Regulas (EK) Nr. 773/2004 (
5
) 2. pantu pieņemtu lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 III nodaļai.
9.
Komisija 2015. gada 22. aprīlī saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 10. pantu nosūtīja Gazprom paziņojumu par iebildumiem (turpmāk tekstā – “paziņojums par iebildumiem”), kurā tā sākotnēji secinājusi, ka Gazprom ieņēma dominējošu stāvokli valsts augšupējos gāzes vairumtirdzniecības piegādes tirgos attiecīgajās CAE valstīs un ka tā ļaunprātīgi izmantoja šo stāvokli, īstenojot pretkonkurences stratēģiju, lai sadrumstalotu un izolētu šos tirgus un tādējādi kavētu brīvu gāzes plūsmu, pārkāpjot LESD 102. pantu.
10.
Komisija bija uzskatījusi, ka šī Gazprom stratēģija ietvēra trīs tādu darbību kopumus, kurām ir pretkonkurences raksturs un kuras ir ietekmējušas tās klientus attiecīgajās CAE valstīs un līgumus, kas ar to bija noslēgti.
11.
Pirmkārt, Gazprom esot noteikusi teritoriālus ierobežojumus saistībā ar gāzes piegādes līgumiem, kurus tā noslēgusi ar vairumtirgotājiem, kā arī ar dažiem rūpnieciskajiem klientiem attiecīgajās CAE valstīs, proti, ierobežojumus, kuri izriet no līgumu noteikumiem, kas aizliedz eksportēt ārpus piegādes teritorijas vai uzliek pienākumu izmantot piegādāto gāzi konkrētajā teritorijā. Turklāt Gazprom esot izmantojusi arī citus pasākumus, kas kavē pārrobežu gāzes plūsmas.
12.
Otrkārt, šie teritoriālie ierobežojumi esot ļāvuši Gazprom īstenot negodīgu cenu politiku piecās no attiecīgajām CAE valstīm, proti, Bulgārijā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā un Polijā, nosakot pārmērīgas cenas, jo tās esot bijušas ievērojami augstākas nekā Gazprom izmaksu līmenis vai noteiktu cenu, kas tiek uzskatītas par references cenām, līmenis.
13.
Treškārt, Gazprom savu gāzes piegādi Bulgārijā un Polijā esot pakārtojusi nosacījumam, lai vairumtirgotāji sniegtu noteiktas garantijas attiecībā uz gāzes pārvades infrastruktūru. Šīs garantijas attiecās, pirmām kārtām, uz Bulgārijas vairumtirgotāja investīcijām gāzes cauruļvada South Stream projektā un, otrām kārtām, uz to, ka Polijas vairumtirgotājs, proti, apelācijas sūdzības iesniedzēja, piekrīt Gazprom kontroles stiprināšanai pār gāzes cauruļvada Yamal – viena no galvenajiem gāzes tranzīta cauruļvadiem Polijā – Polijas teritorijā esošā posma pārvaldību (turpmāk tekstā – “iebildumi attiecībā uz Yamal”).
14.
Gazprom2015. gada 29. septembrī atbildēja uz paziņojumu par iebildumiem, apstrīdot Komisijas paustās bažas par konkurenci, un pēc tam saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 12. pantu tā tika uzklausīta 2015. gada 15. decembrī notikušajā uzklausīšanā. Vienlaikus turpinot apstrīdēt paziņojumā par iebildumiem paustās bažas par konkurenci, 2017. gada 14. februārī Gazprom saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu iesniedza formālu saistību projektu (turpmāk tekstā – “sākotnējās saistības”), pirms kura tika izteikti neformāli saistību priekšlikumi.
15.
Lai apkopotu ieinteresēto pušu apsvērumus par sākotnējām saistībām, 2017. gada 16. martā Komisija atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 27. panta 4. punktam publicēja paziņojumu, kurā bija ietverts lietas AT.39816 kopsavilkums, kā arī sākotnējo saistību galvenais saturs.
16.
Saņēmusi ieinteresēto pušu apsvērumu par sākotnējām saistībām nekonfidenciālās versijas, Gazprom2018. gada 15. martā iesniedza grozītu saistību projektu (turpmāk tekstā – “gala saistības”).
17.
Komisija 2018. gada 24. maijā pieņēma strīdīgo lēmumu, kuram tika pievienotas gala saistības. Ar šo lēmumu tā apstiprināja un atzina minētās saistības par saistošām un tādējādi pabeidza administratīvo procesu, secinot, ka tās rīcībai vairs nav pamata attiecībā uz iespējamām ļaunprātīgām darbībām, kuras sākotnēji bija identificētas paziņojumā par iebildumiem.
B.
Par strīdīgo lēmumu
18.
Strīdīgajā lēmumā Komisija vispirms izklāstīja sākotnējo vērtējumu attiecībā uz Gazprom darbībām un pēc tam – sākotnējās saistības, apspriešanās ar tirgus dalībniekiem rezultātus, kā arī gala saistības. Pēc tam tā izklāstīja savu gala saistību novērtējumu un iemeslus, kuri tai lika tās uzskatīt par apmierinošām saistībā ar tās bažām par konkurenci.
1. Par attiecīgo darbību sākotnējo vērtējumu
19.
Pirmām kārtām, saistībā ar attiecīgo darbību sākotnējo vērtējumu strīdīgā lēmuma 4. iedaļā Komisija konkrētos tirgus definēja kā valstu augšupējos gāzes vairumtirdzniecības piegādes tirgus. Šajā ziņā tā arī konstatēja, ka Gazprom ir dominējošs stāvoklis konkrētajos tirgos attiecīgajās CAE valstīs.
20.
Pēc Komisijas domām, Gazprom, pārkāpjot LESD 102. pantu, varētu būt ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli, īstenojot pretkonkurences stratēģiju, kuras mērķis ir kavēt brīvu gāzes plūsmu attiecīgajās CAE valstīs un, šādi rīkojoties, izolēt šo valstu konkrētos tirgus. Precīzāk, tā uzskatīja, ka šī stratēģija ietver trīs pretkonkurences darbību kopumus, kas būtībā atbilst bažām par konkurenci, kuras ir konstatētas paziņojumā par iebildumiem (
6
).
21.
Runājot par iebildumiem attiecībā uz Yamal, lai gan apspriešanās ar tirgus dalībniekiem ietvaros dažas ieinteresētās puses bija norādījušas uz saistību, kas novērstu šos iebildumus, neesamību, strīdīgā lēmuma 138. apsvērumā Komisija ir uzskatījusi, ka, veicot turpmāku izmeklēšanu, tās sākotnējās bažas par konkurenci netika apstiprinātas. Pirmkārt, tā norādīja, ka Polijas Enerģētikas regulators bija secinājis, ka gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošā posma neatkarīgs sistēmas operators īstenoja izšķirošu kontroli pār lēmumiem investīciju jomā saistībā ar šo posmu, kā arī saistībā ar to īstenošanu un ka Gazprom nevarēja bloķēt lēmumus par šo gāzes cauruļvadu. Otrkārt, Komisija norādīja uz attiecību starp tirgus dalībniekiem, kas darbojas gāzes nozarē Polijā, starpvaldību raksturu, it īpaši saistībā ar gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošā posma būvniecību un pārvaldību, un secināja, ka šis apstāklis lielā mērā varēja noteikt attiecīgo tirgus dalībnieku rīcību.
2. Par gala saistību saturu
22.
Otrām kārtām, strīdīgajam lēmumam pievienoto gala saistību, kuras paredzētas, lai kliedētu Komisijas bažas par konkurenci, saturu var rezumēt šādi.
23.
Pirmkārt, runājot par saistībām, kas attiecas uz bažām par teritoriālajiem ierobežojumiem, vispirms Gazprom būtībā apņēmās gāzes piegādes līgumos, kas noslēgti ar tās klientiem, kuri reģistrēti attiecīgajās CAE valstīs, atcelt visus noteikumus, ar kuriem tieši vai netieši tika aizliegta vai kavēta brīva gāzes plūsma starp šīm valstīm. Turklāt, lai būtu iespējamas gāzes plūsmas starp Bulgāriju un Baltijas valstīm, no vienas puses, un citām CAE valstīm, no otras puses, lai gan infrastruktūras ziņā pirmās minētās valstis ir izolētas, Gazprom apņēmās veikt pasākumus, lai attiecīgajiem klientiem dotu iespēju pieprasīt, lai viss to līgumiskais gāzes apjoms vai daļa no šī apjoma, kas jāpiegādā noteiktos piegādes punktos Ungārijā, Polijā un Slovākijā, tiktu piegādāta citā piegādes punktā Bulgārijā vai Baltijas valstīs. Pēc apspriešanās ar tirgus dalībniekiem Gazprom gala saistībās it īpaši ir pastiprinājusi savu piedāvājumu par piegādes punktu maiņu.
24.
Otrkārt, runājot par saistībām, kas attiecas uz bažām cenu jomā, Gazprom apņēmās ieviest jaunas klauzulas vai grozīt līgumos ar saviem attiecīgajiem klientiem Bulgārijā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā un Polijā esošās klauzulas.
25.
Treškārt, runājot par saistībām, kuras attiecas uz bažām par konkurenci saistībā ar gāzes piegādes par konkrētu cenu pakļaušanu nosacījumam, lai Bulgārijas vairumtirgotājs sniegtu garantiju par investīcijām gāzes cauruļvada South Stream projektā, Gazprom apņēmās atļaut šajā projektā iesaistītajiem Bulgārijas partneriem izstāties no projekta tādējādi, ka Gazprom nemēģinās saukt tos pie civiltiesiskas atbildības un neatgūs gāzes cenu atlaides, ko tā bija piešķīrusi apmaiņā pret dalību to minētajā projektā.
3. Par gala saistību novērtēšanu un izpildi
26.
Trešām kārtām un visbeidzot, attiecībā uz strīdīgajā lēmumā norādīto gala saistību novērtēšanu un izpildi Komisija būtībā secināja, ka gala saistības nav nesamērīgas un ir efektīvas un nepieciešamas, lai kliedētu tās bažas par konkurenci, vienlaikus norādot, ka šajā ziņā tā ir ņēmusi vērā notikumu attīstību gāzes tirgos kopš paziņojuma par iebildumiem paziņošanas. Līdz ar to Komisija nolēma atzīt gala saistības par saistošām saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu.
C.
Par sūdzību par iebildumiem attiecībā uz Yamal
27.
Līdztekus Komisijas uzsāktajam administratīvajam procesam, kurā tika pieņemts strīdīgais lēmums, apelācijas sūdzības iesniedzēja 2017. gada 9. martā saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 5. pantu bija iesniegusi sūdzību, kurā tā ziņoja par iespējamo Gazprom ļaunprātīgo rīcību (
7
). Šajā sūdzībā, kas lielākoties ietvēra tādas pašas bažas par konkurenci kā tās, kuras jau bija izteiktas paziņojumā par iebildumiem, it īpaši bija iekļauti apgalvojumi par Gazprom īstenoto ļaunprātīgo izmantošanu saistībā ar gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošo posmu.
28.
Uzskatot, ka strīdīgajā lēmumu ir sniegta atbilde uz apelācijas sūdzības iesniedzējas bažām un ka šajā lēmumā ir ņemti vērā apsvērumi, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja bija iesniegusi apspriešanās ar tirgus dalībniekiem ietvaros lietā AT.40497, Komisija 2019. gada 17. aprīlī pieņēma Lēmumu C(2019) 3003 final par sūdzības noraidīšanu (Lieta AT.40497 – Polijas gāzes cenas).
29.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja 2019. gada 25. jūnijā Vispārējā tiesā par šo lēmumu noraidīt tās sūdzību cēla prasību, kas reģistrēta ar lietas numuru T‑399/19.
IV. Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
30.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 15. oktobrī, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza atcelt strīdīgo lēmumu. Prasības atbalstam tā izvirzīja sešus pamatus, kuri būtībā attiecās: pirmie trīs pamati – uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta, lasot to kopsakarā ar LESD 102. pantu, pārkāpumu un samērīguma principa pārkāpumu, jo Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, akceptējot nepietiekamas un nepiemērotas gala saistības, un ceturtais pamats – uz LESD 194. panta 1. punkta, lasot to kopsakarā ar LESD 7. pantu, pārkāpumu, jo strīdīgais lēmums esot pretrunā Savienības enerģētikas politikas mērķiem un Komisija neesot ņēmusi vērā šī lēmuma negatīvo ietekmi uz Eiropas gāzes piegādes tirgu. Piektais pamats attiecās uz to, ka Komisija esot pieļāvusi diskrimināciju starp Gazprom klientiem, kas darbojas Rietumeiropas dalībvalstīs, un tiem, kas darbojas attiecīgajās CAE valstīs. Sestais pamats bija saistīts ar to, ka Komisija neesot ievērojusi Regulas Nr. 1/2003 9. panta mērķi, kā arī savu pilnvaru robežas administratīvā procesa vadīšanā.
31.
2022. gada 2. februārī Vispārējā tiesa pasludināja pārsūdzēto spriedumu, ar kuru tā noraidīja visus šos pamatus un tātad atcelšanas prasību kopumā.
V. Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
32.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja 2022. gada 8. aprīlī iesniedza apelācijas sūdzību par pārsūdzēto spriedumu. Tā lūdz Tiesu atcelt pārsūdzēto spriedumu un strīdīgo lēmumu; pakārtoti – nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai nolēmuma pieņemšanai atbilstoši Tiesas spriedumam; kā arī piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus šajā instancē un Vispārējā tiesā.
33.
Apelācijas sūdzības pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza četrus pamatus: pirmais pamats attiecas uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta pārkāpumu, otrais – uz LESD 194. pantā, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 9. pantu, nostiprinātā solidaritātes principa enerģētikas jomā pārkāpumu, trešais – uz minētās regulas 9. panta 1. punkta pārkāpumu, ciktāl Vispārējā tiesa, pārbaudot Komisijas vērtējumu par sarežģītiem ekonomiskiem un tehniskiem jautājumiem saistībā ar saistību pietiekamības analīzi, esot kļūdaini interpretējusi jēdzienu “acīmredzama kļūda vērtējumā”, un ceturtais – uz šīs regulas 9. panta 2. punkta pārkāpumu, kura dēļ Vispārējā tiesa esot kļūdaini secinājusi, ka Komisija nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā uz saistību pietiekamību.
34.
Savukārt Komisija, kuru atbalsta Gazprom, lūdz noraidīt apelācijas sūdzību un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. No savas puses Overgas un Polijas Republika lūdz Tiesu apmierināt apelācijas sūdzību.
35.
Overgas2022. gada 3. augustā iesniedza pretapelācijas sūdzību, lūdzot atcelt pārsūdzēto spriedumu un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Komisija, ko atbalsta Gazprom, lūdz Tiesu noraidīt pretapelācijas sūdzību un piespriest Overgas atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Savukārt apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdz Tiesu apmierināt pretapelācijas sūdzības pirmo pamatu un atcelt pārsūdzēto spriedumu.
VI. Juridiskā analīze
36.
Izskatāmajā lietā galvenokārt ir izvirzīta problemātika par Komisijas pieņemto lēmumu konkurences tiesību jomā, it īpaši to lēmumu, kas pieņemti saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, kontroli tiesā. Konkrētāk, izskatot apelācijas sūdzības pamatus un pretapelācijas sūdzības pamatus, Tiesai būs jāspriež par trim galvenajām problēmām:
–
pirmā
problēma attiecas uz sasaisti starp LESD 194. pantā noteikto solidaritātes principu enerģētikas jomā un lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar minētās regulas 9. pantu, lai kliedētu bažas, kas saistītas ar LESD 102. panta pārkāpumu (B);
–
otrā problēma attiecas uz procesuālo kārtību attiecībā uz paziņojumu par iebildumiem minētās regulas 9. pantā paredzētās procedūras ietvaros, kurā principā nav nepieciešama paziņojuma par iebildumiem klātbūtne (C);
–
trešā problēma ir saistīta ar Savienības tiesas veiktās kontroles tiesā intensitāti attiecībā uz Komisijas lēmumiem, kuri pieņemti, pamatojoties uz šīs pašas regulas 9. pantu (
8
), un tādējādi uz veidu, kā ir jāinterpretē jēdziens “acīmredzama kļūda vērtējumā” (D).
37.
Pirms pirmo divu problēmu analīzes, kuras ir šo uz konkrētiem jautājumiem vērsto secinājumu priekšmets (
9
), uzskatu, ka ir lietderīgi īsumā atgādināt tiesisko regulējumu, kurā iekļaujas saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu pieņemto lēmumu kontrole tiesā, un sniegt šādus ievada apsvērumus (A).
A.
Ievada apsvērumi
38.
Pirmām kārtām, jāatgādina, ka ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu ieviestā mehānisma pamatā ir procesuālās ekonomijas apsvērumi un tā mērķis ir nodrošināt konkurences normu efektīvu piemērošanu, lai nodrošinātu ātrāku risinājumu Komisijas konstatētajām bažām par konkurenci, tā vietā, lai formāli konstatētu pārkāpumu (
10
). Tādējādi atšķirībā no lēmumiem, kuri pieņemti atbilstoši šīs regulas 7. pantam (kas attiecas uz konstatētā pārkāpuma izbeigšanu), procedūrā, ko reglamentē minētās regulas 9. pants, Komisija ir atbrīvota no pienākuma konstatēt un kvalificēt pārkāpumu, un tās loma ir ierobežota ar pārbaudi un attiecīgo uzņēmumu piedāvāto saistību iespējamo pieņemšanu, ņemot vērā bažas par konkurenci, kuras tā ir konstatējusi sākotnējā vērtējumā, un Komisijas sasniedzamos mērķus (
11
).
39.
Otrām kārtām, jānorāda, ka Komisijai ir plaša novērtējuma brīvība, akceptējot saistības atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. pantam, jo tai ir jāveic potenciālo scenāriju analīze, kurā būtu jāņem vērā daudzi ekonomiski faktori, lai novērtētu attiecīgā uzņēmuma piedāvāto saistību atbilstību (
12
). Tādējādi atbilstošs kritērijs, ņemot vērā Komisijas bažas, kādas izteiktas tās sākotnējā vērtējumā, ietvertu noskaidrošanu, vai saistības ir pietiekamas, lai pienācīgi kliedētu minētās bažas, un Komisijai nav pienākuma pašai meklēt mazāk stingrus vai mērenākus risinājumus nekā tai piedāvātās saistības (
13
).
40.
Trešām kārtām, jānorāda, ka attiecībā uz kontroles tiesā raksturu un apjomu šajā jomā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka tas, ka Komisijai ir novērtējuma brīvība ekonomikas jomā attiecībā uz konkurences noteikumu, it īpaši Regulas Nr. 1/2003 9. panta, piemērošanu, pamato to, ka Savienības tiesas kontrole attiecībā uz Komisijas lēmumu saistību jomā ietver tikai acīmredzamas kļūdas vērtējumā neesamības pārbaudi (
14
). No tā izriet, ka, Savienības tiesai veicot kontroli attiecībā uz šādām sarežģītām ekonomiskām situācijām, tā ar savu ekonomisko vērtējumu nevar aizstāt Komisijas vērtējumu, sniedzot tās vērtējumu par sarežģītiem ekonomiskiem apstākļiem (
15
).
41.
Tomēr, kā Tiesa vairākkārt ir norādījusi to jomu kontekstā, kurās jāveic sarežģīti vērtējumi, piemēram, konkurences tiesību jomā, Komisijas novērtējuma brīvība vēl nenozīmē, ka Savienības tiesai ir jāatturas pārbaudīt, kā Komisija interpretē ekonomiska rakstura informāciju (
16
). Saskaņā ar Tiesas judikatūrā izstrādātajiem principiem Savienības tiesai it īpaši ir jāpārbauda ne tikai izvirzīto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un saskaņotība, bet arī tas, vai šie pierādījumi veido tādu nozīmīgo datu kopumu, kas jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai šie pierādījumi ir tādi, kuri ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus (
17
).
42.
No tā izriet, ka lēmumu, kurus Komisija ir pieņēmusi saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, kontrole tiesā tātad ir balstīta uz pārbaudi, ko veic Savienības tiesa, attiecībā uz saistību pietiekamību, lai pienācīgi kliedētu Komisijas konstatētās bažas par konkurenci, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, proti, bažu par konkurenci nopietnību, to tvērumu un trešo personu intereses (
18
).
43.
Ceturtkārt un visbeidzot, jānorāda, ka Tiesas judikatūra šajā jomā ir samērā ierobežota (
19
) un galvenokārt attiecas uz saistību atbilstības un pietiekamības analīzi, it īpaši no samērīguma principa skatpunkta (
20
), kā arī uz trešo personu interešu ņemšanu vērā un aizsardzību, Komisijai akceptējot saistības (
21
).
B.
Par sasaisti starp LESD 194. pantā noteikto solidaritātes principu enerģētikas jomā un lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu (pirmā pamata trešā daļa un otrais pamats)
44.
Gan pirmā pamata trešajā daļā, gan otrajā pamatā, kuri ir jāizskata kopā, apelācijas sūdzības iesniedzēja pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārbaudīdama Komisijas vērtējumu par saistību pietiekamību, neņemot vērā LESD 194. pantā izvirzītos mērķus, tostarp it īpaši solidaritātes principu enerģētikas jomā.
45.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa – tāpat kā Komisija – ir veikusi kļūdainu LESD 194. panta interpretāciju, kura esot pretrunā interpretācijai, ko Tiesa sniegusi 2021. gada 15. jūlija spriedumā Vācija/Polija (C‑848/19 P, turpmāk tekstā – spriedums Vācija/Polija, EU:C:2021:598), un ar kuru šai tiesību normai tiekot atņemta jebkāda lietderīgā iedarbība saistībā ar Komisijas rīcību, lai vienlaikus īstenotu gan konkurences tiesību mērķus plašā nozīmē, gan mērķus, kas saistīti ar Savienības enerģētikas tirgus pareizu darbību.
46.
Šādā kontekstā ir jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa, šādi rīkojoties, nav pieļāvusi tiesību kļūdu, kā to ierosina apelācijas sūdzības iesniedzēja. Pirms nostājas paušanas par Vispārējās tiesas veikto analīzi, man šķiet lietderīgi sniegt dažus ievada apsvērumus par LESD 194. pantu, kā arī par šīs tiesību normas mijiedarbību ar konkurences analīzi, kas Komisijai ir jāveic saistībā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu.
1. Par solidaritātes principu enerģētikas jomā un tā mijiedarbību ar konkurences tiesībām
47.
Iesākumā jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 7. pantu Savienībai ir jānodrošina savu dažādo politiku un darbību savstarpēja konsekvence, ņemot vērā visus savus mērķus un ievērojot kompetences piešķiršanas principu.
48.
Pirmkārt, attiecībā uz LESD 194. pantu ir jānorāda, ka šīs tiesību normas 1. punktā ir uzskaitīti galvenie Savienības enerģētikas politikas mērķi, tostarp enerģētikas solidaritātes mērķis (
22
). Šajā ziņā no sprieduma Vācija/Polija izriet, ka solidaritātes princips enerģētikas jomā ir visu LESD 194. panta 1. punkta a)-d) apakšpunktā uzskaitīto mērķu pamatā un ietver visus šos mērķus, kurus Savienības enerģētikas politika cenšas sasniegt, tos sagrupējot un padarot saskaņotus (
23
), un ka akti, ko Savienības iestādes, tostarp Komisija, pieņem šīs politikas ietvaros, ir jāinterpretē un to likumība ir jāizvērtē, ievērojot solidaritātes principu enerģētikas jomā (
24
).
49.
Šī sprieduma 69. punktā Tiesa arī ir precizējusi, ka šis princips “Savienības iestādēm un dalībvalstīm ir jāņem vērā saistībā ar iekšējā tirgus, konkrēti – dabasgāzes iekšējā tirgus, izveidi un darbību, nodrošinot energoapgādes drošību Savienībā, un tas nozīmē, ka ne tikai ir jārisina radušās neatliekamības situācijas, bet arī jāveic pasākumi nolūkā novērst krīzes situāciju rašanos. Tālab [būtu] jānovērtē, vai dalībvalstu un Savienības intereses enerģētikas jomā, tostarp energoapgādes ziņā, tiek apdraudētas”.
50.
Otrkārt, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka mērķi, kas tiek īstenoti ar citiem LESD noteikumiem, ja apstākļi to prasa, ir jāņem vērā saistībā ar LESD 101. un 102. panta piemērošanu. Tādējādi konkurences analīzē ir jāņem vērā konteksts un, pārbaudot konkurences ierobežojumu reālo tirgus darbības apstākļu aspektā, ir jāizvērtē sekas, ņemot vērā visus šajā ziņā atbilstošos elementus (
25
).
51.
Treškārt, attiecībā uz procedūru, kas īstenojama saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, nav izslēgts, ka Komisijai savā sākotnējā vērtējumā, ja lietas apstākļi to prasa, ir jāņem vērā mērķi, kuri tiek īstenoti ar citiem LESD noteikumiem, it īpaši, lai provizoriski secinātu, ka konkurences tiesību normas nav pārkāptas (
26
).
52.
Saistībā ar izskatāmo lietu Tiesa būtu jāapstiprina, vai tas tā ir tāpat nevis attiecībā uz problemātiskas rīcības konstatēšanu no konkurences tiesību viedokļa, bet gan attiecībā uz Komisijas veikto saistību izvērtēšanu un veidu, kādā apsvērumi, kas nav saistīti ar konkurences tiesībām, piemēram, šajā gadījumā – principi un mērķi, kuri tiek īstenoti ar LESD 194. pantu, ir jāņem vērā Komisijas veiktajā analīzē, kuras rezultātā tiek akceptētas saistības saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu.
2. Par LESD 194. panta ņemšanu vērā saistībā ar lēmumu, kas pieņemts, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 9. pantu
53.
Pirmām kārtām, jānorāda, ka attiecībā uz saistību kontroli tiesā Vispārējā tiesa ir izmantojusi klasisko vērtējuma modeli, kas izriet no šo secinājumu 40.–42. punktā aprakstītās Tiesas judikatūras, pārsūdzētā sprieduma 420. punktā atgādinot, ka Komisijas uzdevums (un a fortiori Savienības tiesas uzdevums saistībā ar acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaudi) ir nodrošināt, lai saistības būtu pietiekamas, lai pienācīgi kliedētu konstatētās bažas par konkurenci, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, proti, šo bažu nopietnību, to tvērumu un trešo personu intereses (
27
).
54.
Otrām kārtām, lai gan pārsūdzētā sprieduma 420. punktā Vispārējā tiesa, analizējot Gazprom uzņemtās saistības, skaidri neatsaucas uz energoapgādes drošības principu, šī tiesa skaidri ir norādījusi, ka saistības, kas uzņemtas pēc procedūras, kura balstīta uz Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktu, “nevar noslēgties ar rezultātu, kas būtu pretrunā konkrētiem Līgum[u] noteikumiem” (
28
). No tā izriet, ka tādējādi Vispārējā tiesa, pirmkārt, ir secinājusi, ka Komisijas rīcības brīvību ierobežo pienākums rīkoties saskaņā ar LESD noteikumiem un vispārējiem Savienības tiesību principiem, un, otrkārt, ir atzinusi Komisijas kompetenci pārbaudīt, vai ar saistībām pašām par sevi netiek pārkāpti citi Līguma noteikumi, tostarp LESD 194. panta 1. punkts.
55.
Trešām kārtām, jākonstatē, ka pārsūdzētā sprieduma 422. punktā Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka šajā lietā, tā kā Komisija bija uzskatījusi, ka Gazprom saistības bija pietiekamas un piemērotas, ņemot vērā konstatētās bažas par konkurenci, Komisijai, “lai ņemtu vērā Savienības enerģētikas politikas mērķus, nebija pienākuma ne turpināt izmeklēšanu par “Gazprom” darbībām, ne pieprasīt stingrākas saistības no “Gazprom” puses”. Tādējādi šī tiesa ir secinājusi, ka izskatāmajā lietā “šo mērķu iespējamā ņemšana vērā, piemērojot Savienības konkurences noteikumus, nevar pamatot šādu pozitīvu pienākumu uzlikšanu Komisijai”.
56.
Es piekrītu šim viedoklim.
57.
Proti, apstāklis, ka Komisijas rīcības brīvību ierobežo tās pienākums rīkoties saskaņā ar Līgumu noteikumiem, būtībā izpaužas kā pienākums, kas noteikts šai iestādei, kad tā rīkojas saistībā ar Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktā paredzēto procedūru, pārbaudīt, vai saistības, kuras tā plāno akceptēt un kuras tā uzskata par tādām, kas var pienācīgi kliedēt Komisijas formulētās bažas par konkurenci, nevar apdraudēt citus LESD noteikumus, tostarp – šajā gadījumā – LESD 194. pantu.
58.
No tā izriet, ka Komisija nevarētu akceptēt saistības, kuras var izraisīt LESD 194. panta pārkāpumu un tādējādi apdraudēt mērķus, kas tiek īstenoti ar solidaritātes principu enerģētikas jomā, vai energoapgādes drošību Savienībā, lai gan šīs saistības varētu kliedēt Komisijas bažas par konkurenci konkrētajā tirgū (
29
). Tomēr tas nenozīmē, ka Komisijai, kura darbojas kā konkurences regulators saistībā ar Regulā Nr. 1/2003 paredzēto procedūru, būtu kompetence noteikt pienākumus, kas būtu neatkarīgi un pārsniegtu pienākumus, kuru mērķis ir novērst konkurences problēmas, kas konstatētas tās izmeklēšanas laikā (un kuru pamatā būtu cita politika, nevis konkurences tiesību politika), uz šī pamata pieprasot stingrākas saistības.
59.
Tātad Vispārējā tiesa nav pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 422. punktā atteicoties pielīdzināt solidaritātes principa enerģētikas jomā piemērošanu, ko veic Komisija, uz to attiecināmu pozitīvu pienākumu uzlikšanai, kuri pārsniegtu pret Gazprom izvirzīto iebildumu ietvaru, vai stingrāku pienākumu noteikšanai.
60.
Šajā ziņā jānorāda, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja, gan apelācijas sūdzībā, gan tiesas sēdē atzīdama, ka solidaritātes princips enerģētikas jomā neesot jāpielīdzina pozitīvu pienākumu uzlikšanai, kas pārsniegtu Komisijas kompetenci konkurences politikas jomā, šķiet, neapstrīd Vispārējās tiesas nostāju, ko tā ir paudusi pārsūdzētā sprieduma 422. punktā. Lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja vērš uzmanību uz to, ka gan Komisija, gan Vispārējā tiesa neesot ņēmušas vērā LESD 194. panta 1. punktā noteikto solidaritātes principu enerģētikas jomā, tā skaidri nenorāda, kādā veidā strīdīgajā lēmumā vai pārsūdzētajā spriedumā nav tikuši ievēroti Savienības enerģētikas politikas īpašie mērķi un kādā veidā ar saistībām tiktu pārkāpts šis noteikums vai šīs saistības pašas par sevi būtu pretrunā solidaritātes principam enerģētikas jomā. Proti, šajā daļā ir vienīgi atgādināts šī principa nozīmīgums un konstatēts, ka Komisijai un Vispārējai tiesai tas bija jāņem vērā, izvērtējot Gazprom uzņemtās saistības, nespējot norādīt ne analītisko sistēmu un precīzu interpretāciju, kas Komisijai būtu bijusi jāizmanto, ne to, kā tā būtu varējusi nonākt pie secinājuma, kas atšķirtos no tā, kuru ir izdarījusi Komisija vai Vispārējā tiesa.
61.
Tāpat nepieļaujot tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 423. un 424. punktā Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka strīdīgais lēmums un šīs saistības pieļauj to, ka Savienības iestādes vai dalībvalstis rīkojas, izmantojot citus līdzekļus, lai risinātu apelācijas sūdzības iesniedzējas konstatētās problēmas (
30
). Proti, nekas neliedz Savienības iestādēm un valsts regulatīvajām iestādēm, kurām turklāt ir līdzīgas pilnvaras kā tās, kas ir Komisijai enerģētikas politikas jomā, un kuras tātad jau pēc definīcijas šajā ziņā ir labākā situācijā, iejaukties, lai grozītu tiesisko regulējumu šajā nozarē vai, attiecīgā gadījumā, lai nodrošinātu īpašā tiesiskā regulējuma enerģētikas jomā ievērošanu (
31
).
62.
Ceturtkārt un visbeidzot, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav sodījusi Komisiju par to, ka tā nav pietiekami pamatojusi strīdīgo lēmumu saistībā ar jautājumu par tā atbilstību LESD 194. panta 1. punktam, arī šis iebildums ir jānoraida. Tādējādi, pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, faktu, ka šī iestāde nav skaidri atsaukusies uz LESD 194. pantu un mērķiem, kas tiek īstenoti ar šo tiesību normu, nevar interpretēt kā šīs iestādes atteikumu vai atturēšanos ņemt vērā enerģētikas jomu. Kā Vispārējā tiesa pamatoti ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 427. punktā, no Komisijas nevar sagaidīt, lai tā sistemātiski izklāstītu iemeslus, kuru dēļ lēmums atbilst visiem konkrētajiem Līgumu noteikumiem, kas, lai gan tie nav attiecīgā akta juridiskais pamats, ir eventuāli saistīti ar šī akta faktisko un juridisko kontekstu.
63.
Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosinu pirmā pamata trešo daļu, kā arī otro pamatu noraidīt kā nepamatotus.
C.
Par procesuālo kārtību attiecībā uz paziņojumu par iebildumiem saistībā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantā paredzēto procedūru
64.
Otrā problēma, kas ir jāaplūko pēc Tiesas lūguma šajos uz konkrētiem jautājumiem vērstajos secinājumos, attiecas uz procesuālo kārtību saistībā ar paziņojuma par iebildumiem Regulas Nr. 1/2003 9. pantā paredzētās procedūras ietvaros, ņemot vērā Vispārējās tiesas šajā ziņā izdarītos konstatējumus, kuri īsumā ir jāatgādina.
1. Par Vispārējās tiesas izmantoto pieeju
65.
Iesākumā jāatgādina, ka izskatāmajā lietā Komisija sākotnēji bija uzsākusi lietas izskatīšanu saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu, pamatojoties uz apgalvojumu, ka Gazprom ir pārkāpusi šo pēdējo minēto pantu Centrāleiropas un Austrumeiropas gāzes tirgos, un tas nozīmēja paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanu (
32
). Šajā gadījumā šī paziņojuma nosūtīšana lika Gazprom piedāvāt Komisijai saistības, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 9. pantu. Tāpat ir jānorāda, ka gala saistībās, kas tika apstiprinātas ar strīdīgo lēmumu, nebija nevienas atsauces uz iebildumiem attiecībā uz Yamal un no šiem iebildumiem, lai gan sākotnēji tie bija ietverti paziņojumā par iebildumiem, Komisija lietas izskatīšanas laikā bija atteikusies, pamatojoties uz to, ka tās sākotnējās bažas par konkurenci netika apstiprinātas (
33
).
66.
Prasībā Vispārējā tiesā apelācijas sūdzības iesniedzēja, kuru atbalstīja Polijas Republika, bija pārmetusi Komisijai atteikšanos no iebildumiem attiecībā uz Yamal un attiecīgi tādu saistību neesamību, kas attiektos uz šiem iebildumiem (
34
). Turklāt šie lietas dalībnieki uzskatīja, ka pretēji Komisijas izmantotajai pieejai tai bija jāpamato saistību, kas atbildētu uz iebildumiem attiecībā uz Yamal, neesamība.
67.
Lai gan Vispārējā tiesa noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzējas prasību, ciktāl tā attiecas uz atteikšanās no sākotnējiem iebildumiem attiecībā uz gāzes cauruļvadu Yamal pamatotību un saistību neesamību attiecībā uz šiem iebildumiem, uzskatīdama, ka Komisija nebija pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā šajā ziņā, pārsūdzētā sprieduma 83. punktā tā ir uzskatījusi, ka “šīs lietas apstākļos un it īpaši tad, ja nav pārskatīta sākotnējā vērtējuma, saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantu Komisijai, pretēji tam, ko tā apgalvo, ir jābūt iemesliem, kuri pamatotu saistību, kas atbildētu uz iebildumiem attiecībā uz “Yamal”, neesamību” (
35
). Tomēr pārsūdzētā sprieduma 85. punktā tā ir norādījusi, ka Komisija bija izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, strīdīgā lēmuma 138. apsvērumā izklāstot iemeslus, kuru dēļ tā nebija likusi uzņemties saistības, kas atbildētu uz iebildumiem attiecībā uz Yamal.
68.
Savukārt Komisija, vienlaikus apstrīdot Vispārējās tiesas interpretāciju šajā jautājumā, tomēr apgalvo, ka Vispārējās tiesas pieļautā kļūda nevar izraisīt pat daļēju pārsūdzētā sprieduma atcelšanu, jo šī kļūda attiecoties tikai uz sprieduma motīvu daļu, bet tā rezolutīvā daļa esot balstīta uz citiem juridiskiem apsvērumiem. Tātad attiecīgā gadījumā esot jāveic tikai motīvu aizstāšana atbilstošā apmērā.
2. Par vispārīgiem noteikumiem, kuri reglamentē procesuālo kārtību attiecībā uz paziņojumu par iebildumiem saistībā ar Regulu Nr. 1/2003
69.
Pirmām kārtām, jāatgādina, ka paziņojums par iebildumiem ir formāls posms Komisijas veiktajās izmeklēšanās par iespējamiem Savienības konkurences tiesību normu pārkāpumiem pirms tā lēmuma pieņemšanas, ar kuru konstatē šo normu pārkāpuma esamību. Regulā Nr. 1/2003 paredzētā administratīvā procesa ietvaros paziņojums par iebildumiem ir procesuāls un sagatavojošs akts, kurš nosaka Komisijas ierosinātā administratīvā procesa priekšmetu un ar kuru tā rakstiski informē attiecīgo uzņēmumu par iebildumiem, kas pret to ir izvirzīti (
36
).
70.
Kā procesa sākotnējais posms paziņojuma par iebildumiem nosūtīšana nekādā veidā neietekmē Komisijas veiktās izmeklēšanas iznākumu. Tātad paziņojuma par iebildumiem būtība ir tāda, ka tas ir provizorisks un to var grozīt, Komisijai veicot vēlāku izvērtējumu, pamatojoties uz pušu atbildēs iesniegtajiem apsvērumiem un citiem faktu konstatējumiem. No tā izriet, ka Komisijai nav saistoši paziņojumā par iebildumiem ietvertie faktiskie vai tiesiskie vērtējumi un tātad tā var pilnīgi brīvi atteikties no dažiem iebildumiem, kurus tātad jau pēc definīcijas vairs nevar apstrīdēt tiesā (
37
).
71.
Turklāt jāuzsver, ka kopš sprieduma IBM/Komisija (
38
) no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka paziņojumu par iebildumiem pēc tā būtības un tiesiskajām sekām nevar uzskatīt par lēmumu LESD 263. panta izpratnē, par kuru varētu celt atcelšanas prasību (
39
). Proti, no šīs judikatūras izriet, ka akti vai lēmumi, par kuriem var celt atcelšanas prasību, ir tikai tādi pasākumi, kuros galīgā veidā noteikta iestādes nostāja attiecīgās procedūras beigās, neiekļaujot starppasākumus, kuru mērķis ir sagatavot galīgo lēmumu, jo galīgie pasākumi ir vienīgie, kuri var radīt saistošas tiesiskās sekas, kas var ietekmēt to uzņēmumu intereses, uz kuriem attiecas šī izmeklēšana (
40
).
72.
Otrām kārtām, saistībā ar administratīvajā procesā, ko īsteno Komisija LESD 102. panta piemērošanas kontekstā, iesaistīto personu attiecīgajām tiesībām ir jānorāda, ka, lai gan Komisijai ir pienākums ievērot trešo personu tiesības, šis process galvenokārt attiecas uz uzņēmumu, pret kuru ir tikusi veikta izmeklēšana, jo šis uzņēmums turklāt ir vienīgais paziņojuma par iebildumiem [un pēc tam galīgā lēmuma] adresāts. Tādējādi paziņojums par iebildumiem veido būtisku procesuālu garantiju, kuras mērķis ir informēt šo pusi par iebildumiem, kas pret to ir izvirzīti, lai tai ļautu izmantot savas tiesības uz aizstāvību (
41
).
73.
Tādējādi, lai gan papildu paziņojums par iebildumiem ir jānosūta, ja Komisija plāno izvirzīt jaunus iebildumus, kas nebija ietverti sākotnējā paziņojumā par iebildumiem, lai garantētu un aizsargātu attiecīgā uzņēmuma tiesības uz aizstāvību, dodot tam iespēju formāli atbildēt uz jaunajiem izvirzītajiem pierādījumiem (
42
), šāds pienākums nepastāv pretējā gadījumā, kad Komisija paredz atteikties no viena vai vairākiem iebildumiem (
43
). Turklāt Komisijai galīgajā lēmumā nav jāpamato atteikšanās no iebildumiem, kuri iekļauti sākotnējā paziņojumā par iebildumiem (
44
).
3. Par procesuālo kārtību attiecībā uz paziņojumu par iebildumiem saistībā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantā paredzēto procedūru
74.
Attiecībā uz saistību procedūru Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktā ir paredzēts, ka pušu piedāvātajām saistībām ir jābūt tādām, lai atbilstu bažām, kuras paudusi Komisija savā sākotnējā vērtējumā.
75.
Aplūkojamajā gadījumā pārsūdzētā sprieduma 79. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka šajā lietā paziņojums par iebildumiem pilda sākotnējā vērtējuma lomu (
45
), un šī sprieduma 83. punktā ir uzskatījusi, ka tad, ja nav pārskatīta sākotnējā vērtējuma, kurā būtu apstiprināta atteikšanās no iebildumiem attiecībā uz Yamal, saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktu Komisijai ir jāpamato saistību, kas atbildētu uz šiem iebildumiem, neesamība (
46
).
76.
Lai gan Regulas Nr. 1/2003 9. pantā ir noteikta saikne starp saistībām un sākotnējo vērtējumu, ko veikusi Komisija, jo saistībām ir jākliedē šajā vērtējumā izklāstītās bažas, tomēr Vispārējās tiesas ieteiktā pieeja šķiet grūti savienojama gan ar Regulas Nr. 1/2003 tekstu (
47
), gan ar Tiesas judikatūru par tiesībām tikt uzklausītam, kas ir atgādināta šo secinājumu 73. punktā.
77.
Pienākuma uzlikšana Komisijai nosūtīt lēmuma par saistībām adresātam papildu dokumentu laikposmā starp paziņojuma par iebildumiem paziņošanu un galīgā lēmuma pieņemšanu, kā to apgalvo Komisija, liecinātu par pārmērīgu formālismu, ja ar šo dokumentu vienīgi tiktu norādīts uz to, ka Komisija ir atteikusies no kāda iebilduma. Papildus tam, ka šāda iniciatīva nebūtu nepieciešama, lai garantētu attiecīgā uzņēmuma procesuālās tiesības, tas nedotu tam nekādu labumu (
48
). Ar citu Regulas Nr. 1/2003 9. panta interpretāciju tiktu apšaubīta arī paziņojuma par iebildumiem, lai gan tas pēc būtības ir provizorisks, kvalificēšana par sagatavojošu dokumentu, un pastāvētu risks, ka saistību noteikšanas procedūra zināmos apstākļos tiek padarīta par lieku, kā to atzīst pati Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 81. un 82. punktā (
49
).
78.
Turklāt no Tiesas judikatūras par tiesībām tikt uzklausītam, kas ir atgādināta šo secinājumu 72. un 73. punktā, izriet, ka nav nepieciešams papildu pamatojums attiecībā uz iemesliem, kuru dēļ galīgajā lēmumā Komisija galu galā nesaglabātu daļu no saviem iepriekšējiem iebildumiem, kas pirms tam bija izklāstīti paziņojumā par iebildumiem. Proti, pienākums norādīt pamatojumu, kas uzlikts Komisijai attiecībā uz lēmumiem, kas pieņemti atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. pantam, šai iestādei vienīgi liek skaidri un nepārprotami izklāstīt faktiskos apstākļus un juridiskos apsvērumus, kuri tai ir likuši konstatēt, ka saistības bija pietiekamas, lai kliedētu bažas par konkurenci, kas tika paustas tā administratīvā procesā noslēgumā, kurš ir ticis pabeigts ar tās galīgā lēmuma pieņemšanu, un šai iestādei nav jāpaskaidro iespējamās atšķirības salīdzinājumā ar tās provizoriskajiem vērtējumiem paziņojumā par iebildumiem (
50
).
79.
Tāpat jāatzīmē, ka tas, ka nav ne pārskatīta sākotnējā vērtējuma, ne Komisijas pamatojuma par atteikšanos no iebildumiem attiecībā uz Yamal un nav saistību attiecībā uz šiem iebildumiem, nevar ietekmēt trešo personu procesuālās tiesības (
51
).
80.
Šajā ziņā jāuzsver, ka administratīvajā procesā, kurā tika pieņemts strīdīgais lēmums, vienīgi Gazprom var kvalificēt par “attiecīgo pusi” Regulas Nr. 1/2003 izpratnē, jo visiem pārējiem, tostarp apelācijas sūdzības iesniedzējai, ir tikai ierobežotākas procesuālās tiesības kā “ieinteresētai trešai personai” (
52
). Proti, kā Vispārējā tiesa ir atgādinājusi pārsūdzētā sprieduma 78. punktā, Regulas Nr. 1/2003 9. pantā minētais sākotnējais vērtējums (neatkarīgi no tā, vai tas ir sniegts paziņojuma par iebildumiem vai kāda cita dokumenta formā) ir paredzēts uzņēmumam, uz kuru attiecas Komisijas izmeklēšana, un šis vērtējums ir pamats, lai tas izvērtētu iespēju piedāvāt atbilstošas saistības, kas novērš Komisijas konstatētās konkurences problēmas, un lai tam ļautu labāk precizēt šīs saistības (
53
). Turklāt, kā Vispārējā tiesa pamatoti ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 137. punktā, nevienā Regulas Nr. 1/2003 vai Regulas Nr. 773/2004 normā Komisijai nav noteikts pienākums formāli informēt ieinteresētās trešās personas, ja tā lietas izskatīšanas laikā atsakās no dažiem iebildumiem attiecībā uz konkrēto uzņēmumu.
81.
Tāpat ir konstatējams, ka, runājot par administratīvo procesu, kura rezultātā tika pieņemts strīdīgais lēmums, Komisija ir nosūtījusi paziņojuma par iebildumiem nekonfidenciālo versiju apelācijas sūdzības iesniedzējai, kura turklāt tika uzklausīta kā ieinteresētā puse Regulas Nr. 1/2003 27. panta 4. punktā paredzētās apspriešanās ar tirgus dalībniekiem procedūras ietvaros, jo šī apspriešanās ir priekšnosacījums, lai Komisija ar lēmumu varētu atzīt saistības par saistošām (
54
). Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīdēja strīdīgo lēmumu, pamatojoties uz LESD 263. pantu, tostarp saistībā ar atteikšanos no iebildumiem attiecībā uz Yamal un saistību neesamību attiecībā uz tiem (
55
).
82.
Apstāklis, ka izskatāmajā lietā paziņojums par iebildumiem pilda sākotnējā vērtējuma lomu Regulas Nr. 1/2003 9. panta izpratnē, nevar atspēkot iepriekš minētos konstatējumus. Proti, neviena šīs regulas norma, ne arī tās interpretācija, ko sniegusi Tiesa, nepamato atšķirīgu attieksmi pret paziņojumu par iebildumiem atkarībā no tā, vai tas ir pamats lēmumam, kas pieņemts, balstoties uz minētās regulas 7. vai 9. pantu (
56
).
83.
Neraugoties uz šiem apsvērumiem, nekas neliedz Komisijai, ja tā uzskata to par nepieciešamu, ņemot vērā lietas īpašos apstākļus, izklāstīt iemeslus, kuru dēļ tā ir nolēmusi atteikties no iebilduma, un pamatot saistību neesamību attiecībā uz šo iebildumu, kā šī iestāde to ir izdarījusi strīdīgā lēmuma 184. un 185. apsvērumā. Lai gan šāds pienākums skaidri neizriet ne no Regulas Nr. 1/2003 vai Regulas Nr. 773/2004, ne no Tiesas judikatūras šajā jomā, tomēr labas pārvaldības princips, kā tiesas sēdē to ir norādījusi Komisija, varētu pamatot šādu pieeju, ņemot vērā katras lietas īpatnības (
57
).
84.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir konstatējams, ka pārsūdzētā sprieduma 83. punktā Vispārējās tiesas ieteiktā pieeja, saskaņā ar kuru Komisijai pirms galīgā lēmuma pieņemšanas (tostarp atteikšanās no iebilduma gadījumā) bija jāgroza paziņojuma par iebildumiem, kas pilda sākotnējā vērtējuma lomu, tvērums vai, attiecīgā gadījumā, jāpamato atteikšanās no iebildumiem, kas galīgajā lēmumā nav ietverti, ir kļūdaina.
85.
Šajā ziņā jāatgādina, ka tad, ja Vispārējās tiesas nolēmuma motīvu daļā atklājas Savienības tiesību pārkāpums, bet tā rezolutīvā daļa šķiet balstīta uz citu tiesisko pamatojumu, šāds pārkāpums nevar būt pamats šī nolēmuma atcelšanai un, ja ir izpildīti konkrēti nosacījumi, ir jāveic motīvu aizstāšana (
58
). Šajā ziņā ir jānorāda, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru lūgums aizstāt motīvus ir pieņemams, ja tas ir izvirzīts kā aizstāvība pret apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītu pamatu (
59
). Šajā gadījumā apelācijas sūdzības trešajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka atteikšanās no iebildumiem attiecībā uz Yamal ir veicinājusi tādas acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību, ko pieļāvusi Komisija un ko neesot nosodījusi Vispārējā tiesa, un tādējādi pastāv pietiekama saikne starp šo pamatu un lūgumu aizstāt motīvus, kuru ir izteikusi Komisija un kuru ir jāpieņem izskatāmajā lietā.
86.
Visbeidzot ir jānorāda, ka tiesas pārbaudē, kuras mērķis ir izvērtēt, vai Komisija pareizi ir atzinusi saistības par atbilstošām bažām, kuras tā bija izvirzījusi, ir jāņem vērā bažas, kuras Komisija joprojām ir saglabājusi tā lēmuma pieņemšanas brīdī, ar ko tiek izbeigta procedūra, nevis bažas, no kurām tā ir varējusi atteikties pēc tam, kad tā ir uzklausījusi attiecīgo uzņēmumu un uzzinājusi tā nostāju šajā ziņā (
60
). No tā izriet, ka pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, bažas konkurences jomā, kuras ir izklāstītas paziņojumā par iebildumiem, nevar izmantot kā Komisijas lēmuma (tostarp lēmuma atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. pantam) tiesiskuma pārbaudes kritēriju. Kā paskaidrots šo secinājumu 69.–73. punktā, cita interpretācija, proti, uzskats, ka Komisijai ir saistošas tās sākotnējās bažas, kuras izklāstītas paziņojumā par iebildumiem, būtu pretrunā adresāta tiesībām tikt uzklausītam, it īpaši pašai Regulas Nr. 1/2003 9. panta funkcijai.
87.
Tādēļ ir jānoraida liela daļa apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācijas, ar kuru tā pamato apelācijas sūdzības pirmā pamata pirmās divas daļas, kā arī trešo pamatu, kuri ir balstīti uz kļūdainu pieņēmumu, ka Gazprom piedāvāto saistību pietiekamība būtu jāvērtē, ņemot vērā bažas par konkurenci, kuras Komisija ir identificējusi paziņojumā par iebildumiem.
D.
Par Vispārējās tiesas pārbaudi par acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību (trešā pamata pirmā daļa)
88.
Trešā pamata pirmajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo – tas, ka Vispārējā tiesa nav veikusi saistību pietiekamības visaptverošu analīzi, esot izraisījis jēdziena “acīmredzama kļūda vērtējumā” kļūdainu interpretāciju. Tā uzskata, ka Vispārējā tiesa neesot veikusi visaptverošu pārbaudi, pirmkārt, par visiem lietas apstākļiem, it īpaši par dažādajām saistībām un iebildumiem, kas pret tām izvirzīti, neatkarīgi no katras no tām individuālās analīzes, un, otrkārt, par visu nelikumību (vai kļūdu, kas nav acīmredzamas) kumulatīvo iedarbību, ko Vispārējā tiesa pati bija konstatējusi, veicot savu kontroli tiesā par saistību pietiekamību.
89.
Pirmām kārtām, jāatgādina, ka prasītājam, kas lūdz atcelt lēmumu, kuru Komisija pieņēmusi atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. pantam, ir jāpierāda, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā (
61
). Lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja tikai abstrakti apgalvo, ka ar visaptverošu analīzi tiktu sasniegts rezultāts, kas atšķirtos no tā, pie kura bija nonākusi Vispārējā tiesa, tomēr šī lietas dalībniece nav iesniegusi tam pierādījumu, un it īpaši tā nav pierādījusi, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā (
62
).
90.
Otrām kārtām, jānorāda, ka pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, ne no strīdīgā lēmuma, ne no pārsūdzētā sprieduma neizriet, ka Komisija vai Vispārējā tiesa būtu atteikušās veikt Gazprom uzņemto saistību visaptverošu analīzi.
91.
Vispirms attiecībā uz Komisiju ir jāatzīmē, ka par tās vispārējo pieeju, ko tā ir pieņēmusi, izvērtējot saistības, liecina strīdīgā lēmuma 160.–164. apsvērums. Tālāk, šajā ziņā ir jāprecizē, ka šīs iestādes izvēle detalizēti izklāstīt katras saistības samērīgumu attiecībā uz bažām, kuras tā ir konstatējusi, nevar likt apšaubīt tās vispārējo pieeju. Proti, ņemot vērā Komisijas konstatētās dažādās pretkonkurences darbības un attiecīgo tirgu sarežģīto un tehnisko raksturu, Komisijai nevar pārmest, ka tā ir mēģinājusi novērst šo Gazprom pretkonkurences stratēģiju, pakāpeniski īstenojot pasākumus, kuri it īpaši vērsti uz katras no šīm darbībām novēršanu, lai neitralizētu minēto stratēģiju (
63
). Tas nenozīmē, ka Komisija, šādi rīkojoties, bija atteikusies veikt visaptverošu analīzi.
92.
Tas pats attiecas arī uz Vispārējo tiesu, jo no pārsūdzētā sprieduma attiecīgi 195.–202. punkta un 310.–319. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir veikusi gan saistību attiecībā uz cenu noteikšanas praksi, gan saistību attiecībā uz teritoriālajiem ierobežojumiem visaptverošu vērtējumu. Konkrētāk, runājot par saistībām attiecībā uz piegādes punktiem (kuras ir daļa no saistībām, kas attiecas uz teritoriālajiem ierobežojumiem), ir konstatējams, ka pēc tam, kad pārsūdzētā sprieduma 322.–397. punktā Vispārējā tiesa bija noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas, Overgas, Lietuvas Republikas un Polijas Republikas izvirzītos iebildumus attiecībā uz to efektivitāti un samērīgumu, pārsūdzētā sprieduma 398. punktā tā ir nospriedusi, ka, pat aplūkojot tos kopā, šie iebildumi neļaujot secināt, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
93.
Pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas izteiktajai kritikai, kura apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka visaptverošas analīzes rezultāts nevar atšķirties no tā, kas izriet no katra atsevišķa iebilduma analīzes, Vispārējās tiesas pieejā nav pieļauta tiesību kļūda.
94.
Proti, tā kā pēc katra lietas dalībnieka izvirzītā iebilduma individuālas un detalizētas izvērtēšanas Vispārējā tiesa nav konstatējusi nevienu kļūdu Komisijas vērtējumā un ir apstiprinājusi saistību pietiekamību attiecībā uz Komisijas paustajām bažām par konkurenci, šo saistību visaptverošs vērtējums nevar novest pie rezultāta, kas atšķiras no to individuālās analīzes rezultāta, un vēl jo mazāk pie acīmredzamas kļūdas konstatēšanas. No tā izriet, ka acīmredzama kļūda vērtējumā konceptuāli varētu pastāvēt tikai tad, ja Vispārējā tiesa būtu konstatējusi vismaz vienas no Komisijas akceptētajām saistībām nepietiekamību, kas varētu likt apšaubīt arī citas saistības, ja tiktu pierādīts, ka tās ir savstarpēji saistītas. Tomēr tā tas nav šajā gadījumā.
95.
Trešām kārtām, ir jānoraida apelācijas sūdzības iesniedzējas arguments, ka, neņemot vērā visu kļūdu, kuras Vispārējā tiesa esot konstatējusi, izvērtējot saistības, kumulatīvo iedarbību, tā ir pieļāvusi tiesību kļūdu, interpretējot jēdzienu “acīmredzama kļūda vērtējumā”.
96.
Šajā ziņā jānorāda, ka, analizējot saistību attiecībā uz piegādes punktiem pietiekamību, Vispārējā tiesa ir identificējusi dažas nelikumības, kas pieļautas Komisijas veiktajā šo saistību novērtējumā, tomēr tā nav uzskatījusi, ka šiem apstākļiem varētu būt kāda ietekme uz minēto saistību efektivitāti. Ir konstatējams, ka kritiskie apsvērumi attiecībā uz Komisijas vērtējumu, kas ietverts it īpaši strīdīgā lēmuma 295., 358. un 362. apsvērumā, vairāk attiecas uz metodoloģisko pieeju, ko Komisija ir izmantojusi savā analīzē, nevis uz saistību nepietiekamību.
97.
Tāpat ir jāatgādina, ka acīmredzama kļūda vērtējumā, kā to norāda tās nosaukums, nozīmē nevis jebkādu Komisijas pieļautu nepilnību vai bezdarbību, bet gan tādas kļūdas esamību, kura varētu sasniegt noteiktu smaguma slieksni, kas var likt apšaubīt tās veiktās analīzes pamatotību un tātad pašu tās pieņemtā lēmuma tiesiskumu. No tā izriet, ka acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaude tātad nav vērsta uz to, lai Komisijas analīzē netiktu pieļautas nekādas nepilnības, jo tai ir piešķirta zināma novērtējuma brīvība, ja vien nav pārsniegts acīmredzamas kļūdas slieksnis (
64
).
98.
Katrā ziņā, tā kā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka šīs nepilnības nelika apšaubīt saistību pietiekamību vai strīdīgā lēmuma tiesiskumu, tai nevar pārmest, ka tā nav atzinusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību. Tādēļ pretēji tam, ko apgalvo Orlen un Overgas, nav neviena elementa, kas ļautu konstatēt, ka nelielu kļūdu kumulācija (kopumā) būtu izraisījusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
99.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uzskatu, ka Vispārējā tiesa pamatoti ir secinājusi, ka šajā ziņā nav pieļauta acīmredzama kļūda.
VII. Secinājumi
100.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai apelācijas sūdzības pirmā pamata trešo daļu, otro pamatu un trešā pamata pirmo daļu noraidīt kā nepamatotus.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 2018, C 258, 6. lpp. Ar Komisijas lēmuma konsolidēto versiju (kas pieejama tikai angļu valodā) var iepazīties šādā adresē: https://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/39816/39816_10148_3.pdf.
(
3
)	Padomes Regula (2002. gada 16. decembris) par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [LESD 101.] un [102.] pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.).
(
4
)	Administratīvais process, kas atbilst šai izmeklēšanai, tika reģistrēts ar atsauci “Lieta AT.39816 – Augšupējais gāzes piegādes tirgus Centrāleiropā un Austrumeiropā” (turpmāk tekstā – “lieta AT.39816”).
(
5
)	Komisijas Regula (2004. gada 7. aprīlis) par lietas izskatīšanu saskaņā ar [LESD 101.] un [102.] pantu, ko vada Komisija (OV 2004, L 123, 18. lpp.).
(
6
)	Skat. šo secinājumu 10.–12. punktu.
(
7
)	Administratīvais process, kas atbilst šai izmeklēšanai, tika reģistrēts ar atsauci “Lieta AT.40497 – Polijas gāzes cenas”.
(
8
)	Problemātika par to, cik padziļināti ir jāveic lēmumu, kas pieņemti, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 9. pantu, kontrole tiesā, ņemot vērā samērīguma principu, nav šo uz konkrētiem jautājumiem vērsto secinājumu priekšmets.
(
9
)	Šo secinājumu 88.–97. punktā tiks pausti arī daži apsvērumi par to, kā interpretēt jēdzienu “acīmredzama kļūda vērtējumā”, kas tika apspriests tiesas sēdē un kas ir apelācijas sūdzības trešā pamata pirmās daļas centrālais jautājums.
(
10
)	Skat. spriedumu, 2010. gada 29. jūnijs, Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, turpmāk tekstā – “spriedums Alrosa”, EU:C:2010:377, 35. punkts).
(
11
)	Skat. spriedumu Alrosa, 40. un 41. punkts.
(
12
)	Skat. spriedumu Alrosa, 94. punkts.
(
13
)	Skat. spriedumu Alrosa, 61. punkts.
(
14
)	Skat. spriedumu Alrosa, 42. punkts, un pēc analoģijas spriedumu, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 124. punkts).
(
15
)	Skat. spriedumu Alrosa, 60. un 67. punkts, spriedumu, 2014. gada 11. septembris, CB/Komisija (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, 46. punkts), un pēc analoģijas koncentrācijas jomā – spriedumu, 2008. gada 10. jūlijs, Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 145. punkts).
(
16
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2023. gada 13. jūlijs, Komisija/CK Telecoms UK Investments (C‑376/20 P, EU:C:2023:561, 126. punkts), un 2014. gada 10. jūlijs, Telefónica un Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 54. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
(
17
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2014. gada 10. jūlijs, Telefónica un Telefónica de España/Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 54. punkts), 2012. gada 6. novembris, Otis u.c. (C‑199/11, EU:C:2012:684, 59. punkts), un 2011. gada 8. decembris, Chalkor/Komisija (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 54. punkts).
(
18
)	Skat. spriedumu Alrosa, 60.–67. punkts, un spriedumu, 2020. gada 9. decembris, Groupe Canal +/Komisija (C‑132/19 P, turpmāk tekstā – “spriedums Canal +, EU:C:2020:1007, 121. un 122. punkts).
(
19
)	Līdz šim Savienības tiesās ir iesniegtas tikai piecas lietas, kurās prasības par Komisijas pieņemtajiem lēmumiem ir cēlušas trešās personas. Šajā nozīmē skat. spriedumus Alrosa un Canal +, kā arī spriedumus, 2014. gada 6. februāris, CEEES un Asociación de Gestores de Estaciones de Servicio/Komisija (T‑342/11, EU:T:2014:60), 2016. gada 15. septembris, Morningstar/Komisija (T‑76/14, turpmāk tekstā – “spriedums Morningstar, EU:T:2016:481), un 2022. gada 2. februāris, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo/Komisija (Sūdzības noraidīšana) (T‑399/19, EU:T:2022:44).
(
20
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Alrosa, 60.–67. punkts.
(
21
)	Skat. spriedumu Canal +, 121. un 122. punkts.
(
22
)	Šo mērķu vidū ir arī mērķis nodrošināt energoapgādes drošību Savienībā un mērķis veicināt enerģijas tīklu savstarpēju savienojamību.
(
23
)	Spriedums Vācija/Polija, 43. un 47. punkts.
(
24
)	Spriedums Vācija/Polija, 44. punkts.
(
25
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2023. gada 4. jūlijs, Meta Platforms u.c. (Vispārīgie sociālā tīkla lietošanas noteikumi) (C‑252/21, EU:C:2023:537, 47. punkts un tajā minētā judikatūra), 1973. gada 21. februāris, Europemballage un Continental Can/Komisija (6/72, EU:C:1973:22, 24. punkts), un ģenerāladvokāta F. Dž. Džeikobsa [F. G. Jacobs] secinājumus lietās Albany (C‑67/96, C‑115/97 un C‑219/97, EU:C:1999:28, 179. punkts).
(
26
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu Canal +, 46.–54. punkts.
(
27
)	Šajā ziņā Vispārējā tiesa it īpaši atsaucas uz sprieduma Alrosa 40. un 41. punktu un sprieduma Morningstar 45. punktu.
(
28
)	Turklāt pārsūdzētā sprieduma 418. punktā Vispārējā tiesa iepriekš ir atgādinājusi, ka “saskaņā ar LESD 7. pantu Savienība nodrošina savu dažādo politiku un darbību savstarpēju konsekvenci, ņemot vērā savus mērķus, [..] [tostarp] tos, kuri minēti LESD 194. panta 1. punktā, proti, it īpaši mērķus nodrošināt energoapgādes drošumu Savienībā un veicināt enerģijas tīklu savstarpēju savienojamību”.
(
29
)	Tas pats attiecas arī uz pretēju gadījumu, jo saistības, kas atbilstu energoapgādes drošības principam, bet pietiekami un pienācīgi nekliedētu bažas par konkurenci, Komisija acīmredzami nevarētu akceptēt saistībā ar Regulas Nr. 1/2003 9. pantā paredzēto procedūru.
(
30
)	Šajā nozīmē skat. arī Regulas Nr. 1/2003 13. apsvērumu.
(
31
)	Šajā ziņā jānorāda, ka, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/73/EK (2009. gada 13. jūlijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu (OV 2009, L 211, 94. lpp.), valsts iestādēm ir piešķirtas īpašas pilnvaras, lai veicinātu un nodrošinātu dabasgāzes iekšējā tirgus pareizu darbību. Turklāt, kā Vispārējā tiesa ir norādījusi pārsūdzētā sprieduma 424. punktā, Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 17. aprīļa Direktīvas (ES) 2019/692, ar ko groza Direktīvu 2009/73 (OV 2019, L 117, 1. lpp.), mērķis atbilstoši tās 3. apsvērumam it īpaši ir novērst šķēršļus dabasgāzes iekšējā tirgus izveides pabeigšanai, kurus rada tas, ka gāzes pārvades līnijām uz trešām valstīm un no tām netika piemēroti Savienības tirgus noteikumi – pirms to pieņemšanas.
(
32
)	Skat. pārsūdzētā sprieduma 6.–13. punktu.
(
33
)	Skat. strīdīgā lēmuma 138. apsvērumu.
(
34
)	Šis iebildums ir atkārtoti izvirzīts apelācijas sūdzības trešajā pamatā, kurā apelācijas sūdzības iesniedzēja, ko atkal atbalsta Polijas Republika, apgalvo, ka atteikšanās no šiem iebildumiem esot veicinājusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, ko pieļāvusi Komisija un ko Vispārējā tiesa neesot nosodījusi.
(
35
)	Turklāt Vispārējā tiesa nosprieda, ka šī kļūda “patiešām attiecas uz šī lēmuma rezolutīvo daļu, jo, pat ja uz šiem iebildumiem neattiecas 1. pants, kurā gala saistības ir atzītas par saistošām, uz tiem attiecas 2. pants, kurā ir secināts, ka lietā AT.39816 vairs nav pamata rīkoties”.
(
36
)	Skat. Komisijas Paziņojumu par paraugpraksi attiecībā uz lietu izskatīšanu saskaņā ar LESD 101. un 102. pantu (OV 2011, C 308, 6. lpp.; turpmāk tekstā – “Paraugprakse”), it īpaši 81. punktu.
(
37
)	Skat. spriedumus, 2008. gada 10. jūlijs, Bertelsmann un Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 63. punkts), un 2021. gada 28. janvāris, Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 66. punkts).
(
38
)	Spriedums, 1981. gada 11. novembris, IBM/Komisija (60/81, EU:C:1981:264).
(
39
)	Skat. spriedumu, 1981. gada 11. novembris, IBM/Komisija (60/81, EU:C:1981:264, 10.–12. punkts).
(
40
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1981. gada 11. novembris, IBM/Komisija (60/81, EU:C:1981:264, 10. punkts).
(
41
)	Šajā ziņā jānorāda, ka, definējot tiesības tikt uzklausītam, Savienības likumdevējs Regulas Nr. 1/2003 27. pantā, kā arī Regulas Nr. 773/2004 10. un 15. pantā ir apzināti ieviesis gradāciju starp dažādām personām, kuras vienā vai citā veidā var būt iesaistītas konkurences tiesību piemērošanas procedūrā. Administratīvā procesa pušu (kas tiek sauktas arī par “attiecīgajām pusēm”) tiesības ir plašākas nekā trešo personu tiesības, kuras, lai gan tās var būt ieinteresētas procesa iznākumā, pašas nebūs tā lēmuma adresātes, kuru pieņems Komisija. Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokātes J. Kokotes [J. Kokott] secinājumus lietā Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2009:555, 173). punkts.
(
42
)	Principā tas tā ir arī tad, ja Komisija plāno veikt būtiskas izmaiņas pierādījumos par apstrīdētajiem pārkāpumiem. Šajā nozīmē skat. Paraugpraksi, 109. un 110. punkts.
(
43
)	Proti, šāds pienākums neizriet ne no Regulas Nr. 1/2003, ne no Paraugprakses un vēl jo mazāk – no Tiesas judikatūras šajā jomā.
(
44
)	Skat. spriedumus, 2004. gada 7. janvāris, Aalborg Portland u.c./Komisija (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P un C‑219/00 P, EU:C:2004:6, 192. un 193. punkts), un 2021. gada 28. janvāris, Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 66. punkts).
(
45
)	Šajā ziņā jānorāda, ka, lai gan Regulas Nr. 1/2003 9. pantā nav precizētas formas un satura prasības, kuras jāievēro sākotnējā vērtējumā, no Paraugprakses 121. punkta izriet, ka šajā dokumentā ir jāapkopo galvenie lietas fakti un jānorāda konkurences problēmas, par kurām būtu pamats pieņemt lēmumu, lai panāktu pārkāpuma novēršanu. Turklāt Paraugprakses 123. punktā ir precizēts, ka dažos gadījumos paziņojums par iebildumiem pilda sākotnējā vērtējuma lomu, jo tajā ir apkopoti galvenie fakti, kā arī sniegts konstatēto konkurences problēmu vērtējums.
(
46
)	Neskatoties uz to, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 81. un 82. punktā ir atgādinājusi, ka paziņojums par iebildumiem ir provizorisks un sagatavojošs dokuments, kā arī no tā izrietošās sekas, ņemot vērā judikatūru, kas attiecas uz tiesībām tikt uzklausītam vai pienākumu norādīt pamatojumu.
(
47
)	Proti, nevienā Regulas Nr. 1/2003 normā nav paredzēta Komisijas veiktā sākotnējā vērtējuma pārskatīšana, ja tā nolemj atteikties no iebilduma, un pats izteiciens “pārskatīts sākotnējais vērtējums” nav norādīts ne šajā regulā, ne Regulā Nr. 773/2004.
(
48
)	Proti, šai sabiedrībai nebūtu nekādas intereses apstrīdēt šādu pasākumu.
(
49
)	Pārsūdzētā sprieduma 81. punktā Vispārējā tiesa pamatoti norāda, ka prasības, kas saistītas ar samērīguma principa ievērošanu, nevar nozīmēt, ka uz visām bažām par konkurenci, kuras ir izklāstītas sākotnējā vērtējumā, tostarp tad, ja šāds vērtējums ir sniegts paziņojuma par iebildumiem formā, ir obligāti sniedzama atbilde attiecīgo uzņēmumu piedāvātajās saistībās.
(
50
)	Šajā nozīmē skat. spriedumus Morningstar, 100. un 101. punkts, un 2021. gada 28. janvāris, Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 66. punkts), precīzāk, attiecībā uz pienākumu norādīt pamatojumu Regulas Nr. 1/2003 9. pantā paredzētās procedūras ietvaros.
(
51
)	Šajā ziņā ir jāuzsver – nešķiet, ka pārsūdzētā sprieduma 83. punktā ieteiktā pieeja būtu pamatota ar apsvērumiem, kas saistīti ar trešo personu tiesību aizsardzību.
(
52
)	Skat. spriedumu Alrosa, 91. punkts, un ģenerāladvokātes J. Kokotes secinājumus lietā Komisija/Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2009:555, 172.–175. punkts).
(
53
)	Skat. Paraugprakses 122. punktu.
(
54
)	Šajā ziņā jānorāda, ka paziņojumā presei, kas bija pievienots paziņojumam par apspriešanos ar tirgus dalībniekiem, kuru Komisija publicēja Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 27. panta 4. punktu, Komisija bija darījusi zināmu savu nodomu neizmantot iebildumus attiecībā uz Yamal, ņemot vērā izmeklēšanas faktus, kurus tā bija ieguvusi pēc paziņojuma par iebildumiem nosūtīšanas.
(
55
)	Kā ir precizēts šo secinājumu 27. punktā, līdztekus Komisijas uzsāktajam administratīvajam procesam, kurā tika pieņemts strīdīgais lēmums, apelācijas sūdzības iesniedzēja izmantoja arī iespēju, kas tai bija saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 5. pantu, iesniegt sūdzību it īpaši par apgalvojumiem par Gazprom īstenoto ļaunprātīgo izmantošanu saistībā ar gāzes cauruļvada Yamal Polijas teritorijā esošo posmu.
(
56
)	Kā izriet no šo secinājumu 69.–73. punkta, procedūrā, kas tiek īstenota, pamatojoties uz Regulas Nr. 1/2003 7. pantu, Komisijai nav jāpamato atšķirības, kādas pastāv starp paziņojumu par iebildumiem un lēmumu, ar kuru konstatēts pārkāpums un ar kuru tiek pabeigts administratīvais process, un it īpaši nav jāpamato atteikšanās no iebildumiem, kuri sākotnēji norādīti paziņojumā par iebildumiem, bet nav ietverti šajā lēmumā.
(
57
)	Komisija tiesas sēdē apgalvoja, ka, tā kā ieinteresētās puses to bija iztaujājušas par saistību neesamību attiecībā uz gāzes cauruļvadu Yamal, Komisija atbilstoši labas pārvaldības un pārredzamības principiem esot iekļāvusi motīvus, kuru dēļ tās sākotnējās bažas netika apstiprinātas.
(
58
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 18. janvāris, Jenkinson/Padome u.c. (C‑46/22 P, EU:C:2024:50, 264. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
59
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 27. marts, Canadian Solar Emea u.c./Padome (C‑236/17 P, EU:C:2019:258, 159. punkts), un spriedumu, 2017. gada 9. novembris, TV2/Danmark/Komisija (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
60
)	Rezumējot – apstrīdētais akts ir lēmums, kas pieņemts atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 9. panta 1. punktam, nevis paziņojums par iebildumiem.
(
61
)	Skat. spriedumu, 2021. gada 28. janvāris, Qualcomm un Qualcomm Europe/Komisija (C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 107. punkts).
(
62
)	Proti, šķiet, ka daži prasītājas argumenti, aizbildinoties ar acīmredzamas kļūdas vērtējumā esamību, īstenībā ir vērsti uz faktu vērtējumu pārskatīšanu.
(
63
)	Šajā nozīmē skat. pārsūdzētā sprieduma 309. punktu.
(
64
)	Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta L. M. Pojareša Maduru [L.M. Poiares Maduro] secinājumus lietā Arcelor Atlantique et Lorraine u.c. (C‑127/07, EU:C:2008:292, 37. punkts).