Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ANDREAS BJONDI
[ANDREA BIONDI]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 18. decembrī (1)
Lieta C‑545/24
Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira
pret
Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira
(Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalas Administratīvā un nodokļu lietu tiesa, Portugāle) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Atbalsta shēma, ko Portugāle īstenoja attiecībā uz Zona Franca di Madera (Madeiras Brīvā zona) – III režīms – Ienākuma nodokļa samazinājums juridiskām personām – Tūlītēja un efektīva atgūšana – Atteikums atļaut nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu
I.      Ievads
1.        Ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalas Administratīvā un nodokļu lietu tiesa, Portugāle) uzdod Tiesai jautājumu par Regulas Nr. 2015/1589 (2) 16. panta 3. punkta interpretāciju un par tvērumu dalībvalstu pienākumam “nekavējoties un faktiski” atgūt nelikumīgu valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, pamatojoties uz Eiropas Komisijas lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar minētās tiesību normas 1. punktu. Iesniedzējtiesa it īpaši jautā, vai Portugāles tiesībās nodokļu maksātājam paredzētās procesuālās garantijas, kas noteiktos apstākļos ļauj apturēt nodokļu piedziņas procedūru, jāatstāj bez piemērošanas, ja tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu minētā pienākuma izpildi (3).
2.        Šis jautājums ir uzdots strīdā starp Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Madeiras autonomā reģiona Nodokļu un taksācijas lietu administrācija, Portugāle; turpmāk tekstā – “nodokļu iestāde”) un uzņēmumu Utiledulci – Comércio Internacional e Serviços, Sociedade Unipessoal, Lda. – Zona Franca da Madeira (turpmāk tekstā – “Utiledulci”), kas radās attiecībā uz šo uzņēmumu uzsāktajā nodokļu piedziņas procedūrā, kuras mērķis ir atgūt nelikumīgu valsts atbalstu.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
3.        Regulas (ES) Nr. 2015/1589 25. apsvērums ir formulēts šādi:
“tādos nelikumīga atbalsta gadījumos, kurš nav saderīgs ar iekšējo tirgu, būtu jāatjauno efektīva konkurence. Šajā nolūkā atbalsts, ieskaitot procentus, ir nekavējoties jāatgūst. Atgūšana ir jāveic saskaņā ar attiecīgo valstu likumos paredzētajām procedūrām. Minēto procedūru piemērošanai, kavējot attiecīgā Komisijas lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi, nevajadzētu būt par traucēkli efektīvas konkurences atjaunošanai. Lai to panāktu, dalībvalstīm būtu jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu to, ka Komisijas lēmums ir efektīvs”.
4.        Minētās regulas 16. panta “Atbalsta atgūšana” 1. un 3. punktā ir paredzēts:
“1.      Kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (“atgūšanas lēmums”). Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, ja tas būtu pretrunā ar kādu Savienības tiesību vispārēju principu. [..]
3.      Neskarot nevienu Eiropas Savienības Tiesas rīkojumu saskaņā ar LESD 278. pantu, atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi. Šajā nolūkā un gadījumā, ja ir sākts izskatīšanas process valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot Savienības tiesību aktus, veic visus vajadzīgos pasākumus, kas iespējami to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus”.
B.      Portugāles tiesības
5.        Lei Geral Tributaria (Vispārējais nodokļu likums), apstiprināts ar 1998. gada 17. decembra Decreto‑Lei 398/98 (Dekrētlikums Nr. 398/98) (4), 52. pantā ir paredzēts:
“1      Nodokļu parāda piedziņu nodokļu piedziņas procedūrā aptur tad, ja parāda samaksa tiek veikta pa daļām vai tiek iesniegta sūdzība, celta prasība vai iesniegta pārsūdzība un celti iebildumi pret piedziņu, pamatojoties uz to, ka piedzenamais parāds ir prettiesisks vai nav iekasējams, kā arī uz laiku, kamēr noris strīdu risināšanas procedūras saskaņā ar Arbitrāžas konvenciju – 1990. gada 23. jūlija Konvenciju (90/463/EEK) par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu sakarā ar dažādu dalībvalstu asociēto uzņēmumu peļņas korekciju (5).
2      Iepriekšējā punktā minētā piedziņas apturēšana ir pakārtota atbilstoša galvojuma sniegšanai atbilstoši nodokļu tiesību aktos noteiktajam.
3      [..]
4      Nodokļu administrācija pēc parādnieka lūguma var atbrīvot to no pienākuma sniegt galvojumu, ja galvojuma sniegšana radītu šai personai neatgriezenisku kaitējumu vai ja ir acīmredzams finanšu līdzekļu trūkums, kas izpaužas kā apķīlājamās mantas nepietiekamība piedzenamā parāda un tā iespējamā pieauguma samaksai, ja vien nav pārliecinošu pazīmju, ka mantas nepietiekamība vai neesamība ir radusies attiecīgās personas tīšas prettiesiskas rīcības dēļ.
[..]”.
6.        Codigo de Procedimento e de Proceso Tributario (Nodokļu procesuālās kārtības kodekss) (6) ir regulēti konkrēti nodokļu piedziņas procedūras apturēšanas gadījumi (7). Minētā kodeksa 199. pantā ir it īpaši paredzēts, ka nodokļu piedziņas procedūras apturēšanai nepieciešamais galvojums var būt it īpaši bankas garantija, drošības nauda, galvojuma apdrošināšana vai jebkāds cits līdzeklis, ar kuru iespējams nodrošināt piedzinēja prasījumus.
III. Tiesvedība pamatlietā un prejudiciālais jautājums
7.        Strīds pamatlietā var tikt apkopots šādi.
8.        2020. gada 4. decembrī Komisija pieņēma Lēmumu 2022/1414 (8) (turpmāk tekstā – “202. gada lēmums”), ar ko, pastāvīgi pārskatot pastāvošās atbalsta shēmas saskaņā ar LESD 108. panta 1. punktu, atzina atbalsta shēmu par labu Zona Franca di Madera (Madeiras Brīvā zona) (turpmāk tekstā – “shēma ZFM III”) par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, ciktāl Portugāle to īstenoja, pārkāpjot Komisijas 2007. un 2013. gada lēmumus par apstiprināšanu (9). Attiecīgais atbalsts ietvēra ienākuma nodokļa likmes samazinājumu uzņēmumiem adresātiem. 2020. gada lēmuma 5. pantā ir precizēts, ka nesaderīgu atbalstu, kas piešķirts minētās shēmas ietvaros, atgūst “nekavējoties un faktiski” un ka Portugālei bija jānodrošina, ka šis lēmums tiek īstenots “astoņos mēnešos pēc tā paziņošanas dienas”. Šis termiņš beidzās 2021. gada 5. augustā. Portugāles un Madeiras autonomā reģiona celtās prasības atcelt 2020. gada lēmumu Vispārējā tiesa noraidīja (10) un apelācijas tiesvedībā Tiesa atstāja attiecīgos spriedumus negrozītus (11).
9.        Ievērojot 2020. gada lēmumu, 2023. gadā nodokļu iestāde uzsāka nodokļu piedziņas procedūru pret Utiledulci, lai atgūtu saskaņā ar šo shēmu šim uzņēmumam piešķirto valsts atbalstu (12). No iesniedzējtiesas iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka Utiledulci ar sūdzību apstrīdēja aktu, ar ko ir uzsākta minētā procedūra, jo saskaņā ar Portugāles tiesību normām nebija paredzēta iespēja lūgt šīs procedūras apturēšanu. Nodokļu iestāde noraidīja minēto sūdzību, norādot, ka saskaņā ar pienākumiem, kuri izriet no Savienības tiesību pārākuma principa, un ņemot vērā Komisijas paziņojumu par nelikumīga un nesaderīga valsts atbalsta atgūšanu (13), pēc 2020. gada lēmumā paredzētā astoņu mēnešu termiņa beigām tai bija jāatstāj minētās tiesību normas bez piemērošanas. Utiledulci vērsās iesniedzējtiesā.
10.      Šādos apstākļos Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal Funšalas Administratīvā un nodokļu lietu tiesa, Portugāle) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [2020. gada] Lēmuma 5. pantā rodamais formulējums “atgūst nekavējoties un faktiski” un Regulas (ES) 2015/1589 16. panta 3. punktā rodamais formulējums “atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi” jāinterpretē tādējādi, ka Portugāles tiesību normas par nodokļu piedziņas procedūrā paredzētajām procesuālajām garantijām, it īpaši normas, kas attiecas uz nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu, jāatstāj bez piemērošanas, vai arī – gluži pretēji – tādējādi, ka Autoridade Tributária e Assuntos Fiscais da Região Autónoma da Madeira (Madeiras autonomā reģiona Nodokļu un taksācijas lietu administrācija, Portugāle) joprojām ir pienākums ievērot visas Portugāles nodokļu tiesībās paredzētās procesuālās garantijas, lai arī runa ir par tāda valsts atbalsta atgūšanu, kas ar Komisijas lēmumu ir atzīts par nelikumīgu?”.
11.      Utiledulci, nodokļu iestāde, Beļģijas un Spānijas valdības, kā arī Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus un tika uzklausītas 2025. gada 1. oktobra tiesas sēdē.
IV.    Juridiskā analīze
A.      Par prejudiciālo jautājumu
12.      Ar savu prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai valsts tiesību normas, kas piešķir nodokļu maksātājam noteiktas procesuālās garantijas, ļaujot noteiktos apstākļos apturēt nodokļu piedziņas procedūru, jāatstāj bez piemērošanas ja, nepastāvot valsts tiesībās paredzētajai ad hoc procedūrai, minētā piedziņas procedūra ir uzsākta ar mērķi atgūt nelikumīgu valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un Komisijas lēmumā par tā atgūšanu noteiktais termiņš ir beidzies.
13.      Attiecīgajās valsts tiesību normās ir paredzēta iespēja lūgt un panākt šo apturēšanu gadījumā, ja parāds ir apstrīdēts vai ja ir izvirzīti iebildumi pret izpildes aktiem, un gadījumā, ja samaksa tiek veikta pa daļām, ar nosacījumu, ka ir sniegts atbilstošs galvojums vai jebkāds cits līdzeklis, ar kuru iespējams nodrošināt nodokļu prasījumus, vai arī bez šāda galvojuma, ja nodokļu maksātājs pierāda, ka nespēj to sniegt. No pamatlietas pušu rakstveida apsvērumiem izriet, ka Supremo Tribunal Administrativo (Augstākā administratīvā tiesa, Portugāle) ir pieņēmusi vairākus nolēmumus strīdos, kuri radās pēc nodokļu iestādes atteikuma veikt apturēšanu saskaņā ar minētajām tiesību normām, atceļot [nodokļu iestādes] lēmumu par atteikumu un izslēdzot šīs iestādes pilnvaras pielāgot nodokļu piedziņas juridisko režīmu, nepiemērojot tajā paredzētās procesuālās garantijas (14).
14.      Lai analizētu šo jautājumu, vispirms jāatgādina Tiesas judikatūra par Regulas Nr. 2015/1589 16. pantā paredzētā dalībvalstu pienākuma atgūt atbalstus, kuri ir negatīvu lēmumu priekšmets, tvērumu. Šajā judikatūrā uzsvars ir likts uz nepieciešamību nodrošināt atgūšanas efektivitāti un ātrumu, ievērojot tās mērķus.
15.      Tiesa ir precizējusi, ka LESD 108. panta 2. punktā paredzētās atbalsta, kuru Komisija atzinusi par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, izbeigšanas mērķis ir atjaunot situāciju, kāda pastāvēja pirms atbalsta izmaksāšanas (15). Šāda atjaunošana, kas ir nepieciešama, lai saglabātu to Līgumu normu lietderīgo iedarbību, kuras attiecas uz valsts atbalstu (16), tiek panākta, tiklīdz attiecīgo atbalstu, pieskaitot nokavējuma procentus, ir atlīdzinājis saņēmējs (17) un kad saņēmējs zaudē priekšrocību, kas tam bija tirgū salīdzinājumā ar tā konkurentiem (18). Tāpēc nelikumīga atbalsta atgūšana nav uzskatāma par sodu (19) un ar to necenšas panākt struktūras, kas piešķīra atbalstu, prasījuma apmierināšanu, bet ir atbalsta nelikumības konstatēšanas loģiskas sekas (20) un atbilst nepieciešamībai novērst konkurences izkropļojumu, ko radīja atbalsta saņēmējam nepamatoti piešķirtā priekšrocība (21). Ievērojot šos mērķus, Tiesa ir precizējusi, ka attiecīgajai dalībvalstij jāpanāk efektīva maksājamo summu atgūšana (22).
16.      Attiecībā uz laika aspektiem Tiesa ir precizējusi, ka atgūšana attiecīgajai dalībvalstij jāveic savlaicīgi, proti, Komisijas lēmumā noteiktajā termiņā vai termiņā, kuru Komisija ir noteikusi vēlāk (23), un ka novēlota atgūšana, kas notiek pēc noteiktā termiņa, neatbilst Līguma prasībām (24). Turklāt tā ir precizējusi, ka pasākumu veikšana nolūkā atgūt nelikumīgu atbalstu, tostarp attiecīgās procedūras uzsākšana, tomēr nepanākot atbalsta efektīvu atgriešanu Komisijas lēmumā noteiktajā termiņā, nav pietiekama (25). Visbeidzot, Tiesa ir precizējusi, ka, ja dalībvalsts saskaras ar grūtībām, kas kavē atgūšanu, tā var lūgt Komisiju pagarināt termiņu, pamatojot šāda lūguma iemeslus (26).
17.      Būtībā no šo secinājumu 15. un 16. punktā izklāstītās judikatūras izriet, ka dalībvalstij, kas ir atgūšanas lēmuma Regulas (ES) Nr. 2015/1589 16. panta 1. punkta izpratnē adresāte, noteiktais pienākums veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (27), ir uzskatāms par pienākumu sasniegt rezultātu Komisijas noteiktā termiņa laikā.
18.      Attiecībā uz atbalstiem, kas nelikumīgi piešķirti saskaņā ar shēmu ZFM III, 2020. gada lēmumā ir noteikts termiņš astoņi mēneši pēc tā paziņošanas dienas. Tātad, ņemot vērā Regulas Nr. 2015/1589 16. panta 3. punktu un minēto judikatūru, atbalsta atgūšanai bija jānotiek šajā termiņā. Ievērojot iepriekš atgādināto judikatūru, nav atbalstāma interpretācija, kuru Beļģijas valdība ierosina savos apsvērumos Tiesā un saskaņā ar kuru minētais termiņš jāsaprot kā atsauce tikai uz lēmuma izpildei paredzēto procedūru uzsākšanu (28). Šāda interpretācija, pagarinot minētā atbalsta saņēmēju izmantoto nepamatotu konkurences priekšrocību, būtu pretrunā Portugālei noteiktā atgūšanas pienākuma mērķim un nepārprotami apdraudētu 2020. gada lēmuma noteikumus un tvērumu (29).
19.      Attiecībā uz atgūšanas kārtību – saskaņā ar Regulas Nr. 2015/1589 16. panta 3. punktu atgūšanu īsteno saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām. Nepastāvot Savienības tiesībās noteiktiem noteikumiem šajā jomā, šajās tiesībās ir atzīta dalībvalstu brīvība izvēlēties līdzekļus, ar kādiem tās izpildīs atgūšanas pienākumu (30), kam jānotiek, respektējot dažādu šim nolūkam paredzēto procedūru īpatnības (31).
20.      Valsts procedūru piemērošana tomēr ir pakļauta nosacījumam, ka šīs procedūras
nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi (32), nosacījumam, kas, atbilstoši Tiesas precizējumam, “atspoguļo efektivitātes principa prasības” (33). Brīvība izvēlēties līdzekļus, ar kādiem veikt atgūšanu, nav uzskatāma par absolūtu. Izvēlētie pasākumi nedrīkst apdraudēt Savienības tiesību piemērojamību un efektivitāti (34), un nedrīkst praksē padarīt neiespējamu Savienības tiesībās prasīto atgūšanu (35). Šajā ziņā Tiesai jau ir bijusi iespēja precizēt, ka valsts tiesību normas, kas neļauj tūlītēji un efektīvi izpildīt atgūšanas lēmumu, principā ir atstājamas nepiemērotas (36). Visbeidzot, Tiesa ir precizējusi, ka apstāklis, ka valsts tiesību sistēmā nav speciāla tiesiskā regulējuma, kas regulētu atgūšanu, “nevar kavēt [Savienības] tiesību pilnīgu piemērošanu un tātad nevar ietekmēt pienākumu veikt attiecīgā atbalsta atgūšanu” (37).
21.      No tā izriet, ka valsts atbalsta jomā dalībvalstīm piešķirtā procesuālā autonomija atgūšanas ziņā ir stingri ierobežota ar nepieciešamību nodrošināt administratīvo iestāžu, kurām uzdots veikt atgūšanu, darbības efektivitāti. Tas nozīmē šo iestāžu rīcības brīvības ierobežošanu ne tikai attiecībā uz atgūšanu (38), bet arī attiecībā uz līdzekļiem tās īstenošanai (39). Šīm iestādēm, tāpat kā valstu tiesām, ir jārod risinājums, kas atbilstu atgūšanas lēmuma mērķim (40), proti, novērst tirgus darbības izkropļošanu ar valsts atbalstu, kas kaitē konkurencei. Katrā ziņā valsts tiesību piemērošanai jānotiek, ievērojot pamattiesības, it īpaši tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu, tostarp tiesības uz aizstāvību (41).
22.      Uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu jāatbild, ņemot vērā minētos principus.
23.      Ievadā jānorāda, ka Portugāles tiesībās nav paredzēta nekāda ad hoc procedūra nelikumīga valsts atbalsta atgūšanai.
24.      Tiesvedības pamatlietā pamatā esošajā strīdā nodokļu iestāde ir uzsākusi pret Utiledulci nodokļu piedziņas procedūru. Kā minēts iepriekš, šo procedūru regulējošās tiesību normas paredz, ka nodokļu maksātājs var panākt šīs procedūras apturēšanu, ja tiek iesniegta sūdzība vai celta prasība, vai ja samaksa tiek veikta pa daļām, iepriekš sniedzot “atbilstošu galvojumu”. Šīs tiesību normas atšķiras no Francijas tiesību normām, kas ir aplūkotas lietā, kurā pieņemts 2006. gada 5. oktobra spriedums Komisija/Francija (42), atgādinātas Tiesai iesniegtajos apsvērumos un kurās bija paredzēta izpildes procedūras automātiska apturēšana gadījumā, ja ir apstrīdēti valsts iestāžu izdotie maksājuma pieprasījumi. Tomēr, kā noskaidrots tiesas sēdes laikā, nodokļu iestādei nav nekādas rīcības brīvības attiecībā uz nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu, ja ir izpildīts nosacījums par atbilstoša galvojuma sniegšanu, vai attiecībā uz atbrīvojumu no pienākuma sniegt šo galvojumu, ja parādnieks pierāda, ka galvojuma sniegšana radītu tam neatgriezenisku kaitējumu, vai ja ir acīmredzams finanšu līdzekļu trūkums. Tāpēc apturēšana tieši izriet no Portugāles tiesību normām, kuras regulē nodokļu piedziņas procedūru, un tā ir procesuālā garantija, kuru var izmantot ikviens nodokļu maksātājs, kas to pieprasa un atbilst tās nosacījumiem. Arī Portugāles kārtību, tāpat kā Francijas kārtību iepriekš minētajā lietā, tātad raksturo sistēmiskuma un automātiskuma elementi.
25.      Kā izriet no iepriekš minētās Tiesas judikatūras, kura ir atgādināta šo secinājumu 15. punktā – lai novērtētu, vai šāda kārtība ir saderīga ar 2020. gada lēmumā noteiktā atgūšanas pienākumu izpildi, jājautā, vai tā apdraud šī pienākuma noteikšanas mērķa sasniegšanu – proti, nekavējoties atjaunot situāciju, kāda tā bija pirms attiecīgā atbalsta piešķiršanas – ļaujot pagarināt atbalsta saņēmēju nepamatotu konkurences priekšrocību.
26.      Šāds apdraudējums šķiet nenovēršams gadījumā, ja apturēšana notiek pēc trešās personas sniegtās galvojuma apdrošināšanas vai drošības naudas, vai hipotēkas nodibināšanas gadījumā, kā paredzēts Portugāles tiesiskajā regulējumā, jo šie ir instrumenti, kas neizraisa atbalsta novirzīšanu no saņēmēja aktīviem, atņemot tam saistīto priekšrocību. Pretēji tam, ko tiesas sēdē norādīja Beļģijas valdības pārstāve (43), šāds rezultāts nešķiet panākts arī bankas garantijas nodibināšanas gadījumā (44), jo, manuprāt, grāmatvedības sekas un šīs nodibināšanas radītās izmaksas nav pielīdzināmas, ietekmes ziņā uz saņēmēja finansiālo stāvokli, atbalsta atmaksāšanai (45). No citas puses, visu minēto instrumentu tiešais mērķis ir nodrošināt piedzinēja prasījumus periodā, kad piedziņas procedūra ir apturēta, un tas ir fundamentāli atšķirīgs no mērķa, kuru izvirza nelikumīga atbalsta atgūšana. Tomēr iesniedzējtiesai jāizvērtē, vai aplūkojamās tiesību normas – ciktāl pakārto piedziņas procedūras apturēšanu galvojuma, it īpaši bankas garantijas, sniegšanai – ļauj novērst attiecīgā atbalsta efektīvas atgūšanas turpmāku aizkavēšanu, atņemot saņēmējam ar atbalstu saistīto konkurences priekšrocību.
27.      Runājot par iespēju atbrīvot parādnieku no galvojuma sniegšanas, jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgu judikatūru saņēmēja finansiālais stāvoklis nekādi neietekmē atgūšanas pienākumu. Ieinteresētajai dalībvalstij ir pienākums attiecīgajā gadījumā ierosināt uzņēmuma saņēmēja likvidēšanu, panākt, lai tās prasījums tiktu reģistrēts uzņēmuma pasīvos, vai veikt jebkuru citu pasākumu, lai atbalsts tiktu atgūts, ieskaitot uzņēmuma darbības galīgu izbeigšanu, ja šāda atgūšana maksātnespējas procesa ietvaros kļūst neiespējama (46). Tāpēc apsvērumi saistībā ar atbalsta atmaksāšanas radīto finansiālu kaitējumu nav ņemami vērā, lai attaisnotu atgūšanas procedūras aizkavēšanu.
28.      Visbeidzot, attiecībā uz nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu gadījumā, ja maksājamo summu samaksa tiek veikta pa daļām, jānorāda, ka, kā Komisija norādīja Paziņojumā par atgūšanu (47), šāds samaksas veids, ja atļauts pēc atgūšanas termiņa, ir nesavienojams ar prasību, lai atgūšana notiktu savlaicīgi, un tas ir neatkarīgi no apstākļa, ka ir sniegts galvojums.
29.      Pamatojoties uz šo secinājumu 13. punktā minētajiem
Supremo Tribunal Administrativo (Augstākā administratīvā tiesa) nolēmumiem, Utiledulci apgalvo, ka attiecīgajām procesuālajām garantijām jābūt piemērotām, jo, tā kā Portugāles tiesībās nav ad hoc noteikumu, nodokļu iestāde nevar “modelēt” nodokļu piedziņas juridisko režīmu, lai pielāgotu to nelikumīga valsts atbalsta atgūšanas vajadzībām, it īpaši ja tas notiek pamatojoties uz Komisijas paziņojumu, kam nav saistošā spēka.
30.      Šajā ziņā jāatgādina, ka dalībvalstu pienākums izbeigt nelikumīgu valsts atbalstu ir paredzēts LESD 108. panta 2. punktā un pienākums nodrošināt šāda atbalsta tūlītēju un efektīvu atgūšanu no saņēmēja ir paredzēts Regulā Nr. 2015/1589, kā arī Komisijas lēmumā, kurā ir atzīta atbalsta nesaderība. Runājot par Paziņojumu par atgūšanu, lai arī tas patiešām nav saistošs valstu tiesām, Tiesa tomēr ir precizējusi, ka valstu tiesām tas jāņem vērā kā izvērtēšanas aspekts lietā, kuru tās izskata, pamatojoties uz lojālas sadarbības principu (48). Tas pats attiecas uz valstu iestādēm, kurām jāveic atgūšana.
31.      Gan minētajām iestādēm, gan valsts tiesai ir jānodrošina Komisijas lēmumu, ar kuriem uzdots atgūt nelikumīgo atbalstu, pilnīga efektivitāte (49), neatkarīgi no procedūras, kas izmantota to izpildei. Dalībvalsts izvēle neparedzēt speciālu tiesisko regulējumu nelikumīga atbalsta atgūšanai, izmantojot tai piešķirto procesuālo autonomiju, nedrīkst, kā jau minēts, kavēt Savienības tiesību mērķu sasniegšanu un kaitēt tiesību normu valsts atbalsta jomā efektivitātei.
32.      Utiledulci un Beļģijas valdība turklāt apgalvo, ka nodokļu piedziņas procedūrā paredzēto procesuālo garantiju nepiemērošana ieviestu nepieļaujamo nevienlīdzīgu attieksmi nodokļu maksātāju starpā un pārkāptu vienlīdzības principu. Šajā aspektā pietiek norādīt, ka valsts atbalsta atgūšanas procedūrai ir savi mērķi un īpatnības, un ka uzņēmumi, kas ir saņēmuši nodokļu rakstura atbalstu un kas ir šīs procedūras adresāti, neatrodas tādā pašā situācijā kā jebkurš nodokļu maksātājs, pret kuru nodokļu iestāde vērš nodokļu kredīta piedziņu. Atsauce uz līdzvērtības principu, ko Beļģijas valdība izdara šajā kontekstā, nešķiet atbilstoša. Minētais princips – saskaņā ar kuru procesuālie noteikumi, kuru mērķis ir nodrošināt katrā dalībvalstī tādu tiesību aizsardzību, kuras indivīdiem izriet no Savienības tiesībām, nedrīkst būt nelabvēlīgāki par tiem, kas reglamentē tiesības, kuru izcelsme ir valsts tiesību sistēmā (50), – nav būtisks tādā situācijā kā pamatlietā, kurā strīds ir par to, vai valsts tiesībās parasti paredzētās garantijas, piemērojot tās procedūrai, kas uzsākta, lai izpildītu no Savienības tiesībām izrietošu pienākumu, kavē šo tiesību pilnīgu piemērošanu. Tāpat, manuprāt, nav būtiska Beļģijas valdības atsauce uz judikatūru, saskaņā ar kuru nodokļu rakstura atbalsta saņēmēji var izmantot valsts tiesībās paredzētos atskaitījumus un samazinājumus, ja, ņemot vērā konkrēti veiktos darījumus, tie tik tiešām bija tiesīgi tos izmantot (51). Proti, minētā judikatūra attiecas uz tāda nodokļu režīma rekonstrukciju, kas atbalsta saņēmējam būtu piemērojams bez nelikumīga atbalsta, lai noteiktu atgūstamo summu un atjaunotu quo ante situāciju (52). Tā nekādi neietekmē atgūšanas paņēmiena identifikāciju un neļauj uzskatīt, ka atgūšanai noteikti jānotiek, izmantojot nodokļu piedziņu, un jāietver tādu pašu procesuālo garantiju piemērošana, kādas ir nodokļu maksātājam, uz kuru attiecas šāda procedūra, ja šīs procesuālās garantijas neļauj sasniegt iepriekš aprakstītos mērķus.
33.      Savos apsvērumos Utiledulci turklāt norāda, ka nodokļu iestādes atteikums piemērot valsts tiesību normas par nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu gadījumā, ja šīs procedūras ietvaros pieņemtie akti ir apstrīdēti, pārkāpj efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu (53).
34.      Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesa ir precizējusi, ka valsts tiesas var apturēt valsts atgūšanas rīkojumu izpildi tad, ja ir izpildīti nosacījumi, kas noteikti it īpaši spriedumos, 1991. gada 21. februāris, Zuckerfabrik Süderdithmarschen un Zuckerfabrik Soest (54), un 1995. gada 9. novembris, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft u.c. (I) (55). Apturēšana jāpamato it īpaši ar argumentiem, kuru mērķis ir pierādīt attiecīgā lēmuma spēkā neesamību (56), un principā nevar būt pamatota vienīgi ar saņēmēja finansiālā kaitējuma risku (57).
35.      Lai arī a priori neizslēdzu to, ka valsts tiesa var pieņemt nolēmumu par valsts atgūšanas rīkojuma apturēšanu – izņēmuma apstākļos un ņemot vērā Savienības interesi un konkurentu tiesības novērst konkurences izkropļojumu – arī gadījumā, ja uzņēmums, kas ir šāda rīkojuma adresāts, nedz tieši, nedz netieši neapstrīd Komisijas lēmuma likumību (58), tas katrā ziņā neļauj attaisnot valsts iestādes veiktās atgūšanas procedūras sistēmiskas apturēšanas režīmu, pārsniedzot Komisijas noteiktos termiņus, kā režīms, kas paredzēts šajā lietā aplūkotajās valsts tiesību normās.
36.      Ja atgūšanas lēmums ir pārsūdzības līdzekļu priekšmets, attiecīgā dalībvalsts var akceptēt provizorisko atgūšanu, kas nodrošina pilnīgu konkurences izkropļojumu novēršanu, piemēram, iemaksājot atbalsta un saistīto procentu summu darījumu kontā (59). Ar šādu iemaksu atbalsta saņēmējs principā zaudē piekļuvi atbalstam atbilstošajai summai, kas tiek izņemta, pat ja tikai uz laiku, no tā aktīviem.
37.      Visbeidzot, runājot par Utiledulci izvirzīto argumentu, saskaņā ar kuru aizkavēšanās, ar kādu nodokļu iestāde uzsāka piedziņas procedūru, esot radījusi tam pārliecību, ka tas nebūs atgūšanas rīkojuma adresātu starpā, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgu Tiesas judikatūru, valsts iestādes, kas ir atbildīga par Savienības tiesību piemērošanu, rīcība, kas ir pretrunā precīzai Savienības tiesību normai, nevar izraisīt tiesisku paļāvību (60). Lai arī Tiesa atzīst nelikumīga atbalsta saņēmēja iespēju atsaukties uz ārkārtējiem apstākļiem, kas varētu būt likumīgi pamatojuši viņa pārliecību par šī atbalsta likumību, un tādējādi iebilst pret tā atgūšanu (61), no Tiesas lietas materiāliem vai Utiledulci apsvērumiem neizriet, ka pēdējais būtu atsaucies uz šādiem apstākļiem.
38.      No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka tādas valsts tiesību normas kā tiesvedībā pamatlietā aplūkotās šķiet, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, nesaderīgas ar nelikumīga valsts atbalsta, kurš ir atzīts par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, izbeigšanas mērķiem un nepieciešamību nodrošināt lēmumu, ar kuriem uzdots atgūt atbalstu, tūlītēju un efektīvu izpildi.
V.      Secinājumi
39.      Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Funšalas Administratīvā un nodokļu lietu tiesa, Portugāle) uzdoto jautājumu atbildēt šādi:
Regulas (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai, 16. panta 3. punkts jāinterpretē tādā nozīmē, ka:
ja dalībvalsts veic nelikumīga un ar iekšējo tirgu nesaderīga valsts atbalsta atgūšanu, izmantojot nodokļu piedziņu, tas liedz piemērot valsts tiesību normas, kas piešķir nodokļu maksātājam, kas ir šīs piedziņas adresāts, tiesības noteiktos apstākļos panākt tās apturēšanu, ciktāl šāda piemērošana neļauj veikt Komisijas lēmuma, ar kuru uzdota atgūšana, tūlītēju un efektīvu izpildi, atņemot saņēmējam ar atbalstu saistīto konkurences priekšrocību minētajā lēmumā noteiktajā termiņā vai termiņā, kuru Komisija noteikusi vēlāk, vai arī, ja šie termiņi ir izbeigušies, bez turpmākas aizkavēšanas. Ja šāda izpilde ir kavēta, gan valstu tiesām, gan kompetentajām valstu iestādēm, kuras valstu tiesas kontrolē, ir pienākums atstāt attiecīgās valsts tiesību normas bez piemērošanas.
1      Oriģinālvaloda – itāļu.
2      Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (kodificēta redakcija) (OV 2015, L 248, 9. lpp.).
3      Iesniedzējtiesa ir uzdevusi līdzīgus jautājumus lietā C‑792/24.
4      1998. gada 17. decembra Diário da República Nr. 290/1998, Série I‑A.
5      OV 1990. L 225, 10. lpp.
6      Apstiprināts ar 1999. gada 26. oktobra Decreto‑Lei n. 433/99 (Dekrētlikums Nr. 433/99) un spēkā no 2000. gada 1. janvāra, 1999. gada 26. oktobra Diário da República Nr. 250/1999, Série I‑A.
7      Pilnīguma labad jānorāda, ka no Tiesas lietas materiāliem izriet, ka ar 2021. gada 26. februāra Likumu Nr. 7 ir atcelts Código de Procedimento e de Processo Tributário 169. panta 11. punkts, kurā bija paredzēts, ka šo pantu nepiemēro parādiem, kas uzkrāti no Savienības pašu resursiem.
8      Komisijas Lēmums (ES) (2020. gada 4. decembris) par atbalsta shēmu SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN), ko Portugāle īstenoja attiecībā uz Zona Franca da Madeira (ZFM) – III režīms (OV 2022, L 217, 49. lpp.).
9      Komisijas Lēmumi, 2007. gada 27. jūnijs, par valsts atbalsta shēmu N 421/2006 (OV 2007, C 240, 1. lpp.), un 2013. gada 2. jūlijs, par valsts atbalsta shēmu SA.34160 (2011/N) (OV 2013, C 220, 1. lpp.).
10      Skat. spriedumus, 2022. gada 21. septembris, Portugāle/Komisija (Madeiras Brīvā zona) (T‑95/21, EU:T:2022:567), un 2023. gada 21. jūnijs, Região Autónoma da Madeira/Komisija (T‑131/21, EU:T:2023:348).
11      Skat. spriedumus, 2024. gada 4. jūlijs, Portugāle/Komisija (Madeiras Brīvā zona) (C‑736/22 P, EU:C:2024:579), un 2025. gada 16. janvāris, Região Autónoma da Madeira/Komisija (Madeiras Brīvā zona) (C‑547/23 P, EU:C:2025:22). Par 2020. gada lēmumu vienīgais uzņēmums arī cēla dažādas atcelšanas prasības, kas ir izraisījušas ievērojamu skaitu tiesvedību Vispārējā tiesā un Tiesā, no kurām dažas joprojām turpinās; ka pēdējās skat. spriedumus, 2025. gada 13. novembris, AFG/Komisija (C‑13/24 P, EU:C:2025:884), un 2025. gada 13. novembris, Sonasurf Internacional u.c./Komisija (C‑9/24 P, EU:C:2025:883), ar kuriem Tiesa noraidīja apelācijas sūdzības par rīkojumiem, ar ko Tiesa atzina dažu šo prasību acīmredzamo nepieņemamību.
12      No Utiledulci apsvērumiem izriet, ka 2023. gada laikā tas saņēma četrus dažādus paziņojumus par uzņēmumu ienākuma nodokļa samaksu par 2012.–2015. gadu kopā ar saistītiem procentiem.
13      OV 2019, C 247, 1. lpp. (turpmāk tekstā – “Paziņojums par atgūšanu”).
14      Skat. it īpaši Supremo Tribunal Administrativo 2024. gada 7. marta spriedumu Nr. 033/24.1BEFUN. Saskaņā ar šīs lietas materiālos ietverto informāciju, pēc lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas Supremo Tribunal Administrativo apturēja tajā notiekošās tiesvedības.
15      Skat. inter alia spriedumus, 1994. gada 14. septembris, Spānija/Komisija (no C‑278/92 līdz C‑280/92, EU:C:1994:325, 75. punkts), 2024. gada 29. jūlijs, Koiviston Auto Helsinki/Komisija (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79. un 80. punkts), un 2025. gada 9. oktobris, On Air Media Professionals un Different Media (C‑416/24 un C‑417/24, EU:C:2025:765, 56. punkts).
16      Skat. spriedumu, 2023. gada 19. oktobris, Ministar na zemedelieto, hranite i gorite (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
17      Skat. spriedumu, 1995. gada 4. aprīlis, Komisija/Itālija (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22. punkts).
18      Skat., ex multis, spriedumus, 1995. gada 4. aprīlis, Komisija/Itālija (C‑350/93, EU:C:1995:96, 22. punkts), 2012. gada 11. decembris, Komisija/Spānija (C‑610/10, EU:C:2012:781, 105. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2024. gada 29. jūlijs, Koiviston Auto Helsinki/Komisija (C‑697/22 P, EU:C:2024:641, 79. punkts).
19      Skat. spriedumu, 1999. gada 17. jūnijs, Beļģija/Komisija (C‑75/97, EU:C:1999:311, 65. punkts).
20      Skat., ex multis, spriedumu, 1990. gada 21. marts, Beļģija/Komisija (C‑142/87, EU:C:1990:125, 66. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2015. gada 12. februāris, Komisija/Francija (C‑37/14, EU:C:2015:90, 51. punkts un tajā minētā judikatūra).
21      Skat. spriedumus, 2020. gada 30. aprīlis, Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, 42. punkts), un 2023. gada 19. oktobris, Ministar na zemedelieto, hranite i gorite (C‑325/22, EU:C:2023:793, 47. punkts).
22      Skat. spriedumu, 2025. gada 16. janvāris, Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
23      Skat. spriedumus, 2015. gada 12. februāris, Komisija/Francija (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55. un 56. punkts), un 2021. gada 29. aprīlis, Komisija/Spānija (TNT Kastīlijā Lamančā) (C‑704/19, EU:C:2021:342, 50. punkts).
24      Skat., ex multis, spriedumus, 2011. gada 13. oktobris, Komisija/Itālija (C‑454/09, EU:C:2011:650, 37. punkts un tajā minētā judikatūra), un 2025. gada 13. novembris, Komisija/Bulgārija (Meža zemes maiņas darījumi II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 33. punkts un tajā minētā judikatūra).
25      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2010. gada 22. decembris, Komisija/Slovākija (C‑507/08, EU:C:2010:802, 47. punkts), 2015. gada 12. februāris, Komisija/Francija (C‑37/14, EU:C:2015:90, 55.–60. punkts), 2015. gada 17. septembris, Komisija/Itālija (C‑367/14, EU:C:2015:611, 40. un 42. punkts), un 2025. gada 13. novembris, Komisija/Bulgārija (Meža zemes maiņas darījumi II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 64. punkts). Skat. arī spriedumu, 2008. gada 14. februāris, Komisija/Grieķija (C‑419/06, EU:C:2008:89, 38. un 61. punkts), kurā Tiesa atzina, ka Grieķijas Republika nav izpildījusi savus pienākumus, neskatoties uz to, ka atgūšanas lēmumā noteiktā termiņa beigās šī dalībvalsts bija uzsākusi atgūšanas procedūras.
26      Šajā nozīmē inter alia skat. spriedumu, 2018. gada 17. janvāris, Komisija/Grieķija (C‑363/16, EU:C:2018:12, 46.–48. punkts).
27      Skat. spriedumu, 2025. gada 13. novembris, Komisija/Bulgārija (Meža zemes maiņas darījumi II) (C‑632/23, EU:C:2025:890, 64. punkts un tajā minētā judikatūra).
28      Tādu pašu interpretāciju, kuru Francijas valdība izvirzīja lietā, kurā pasludināts 2006. gada 5. oktobra spriedums Komisija/Francija (C‑232/05, EU:C:2006:651, turpmāk tekstā – “spriedums Komisija/Francija”, 40. punkts), Tiesa ir noraidījusi.
29      Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2010. gada 22. decembris, Komisija/Slovākija (C‑507/08, EU:C:2010:802, 48. punkts).
30      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2011. gada 14. aprīlis, Komisija/Polija (C‑331/09, EU:C:2011:250, 57. punkts un tajā minētā judikatūra).
31      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 22. decembris, Komisija/Slovākija (C‑507/08, EU:C:2010:802, 52. punkts).
32      Skat., ex multis, spriedumus, 2011. gada 14. aprīlis, Komisija/Polija (C‑331/09, EU:C:2011:250, 58. un 59. punkts), 2013. gada 24. janvāris, Komisija/Spānija (C‑529/09, EU:C:2013:31, 91. un 92. punkts), 2014. gada 11. septembris, Komisija/Vācija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 40. un 41.punkts un tajos minētā judikatūra), un 2018. gada 17. janvāris, Komisija/Grieķija (C‑363/16, EU:C:2018:12, 34. un 35. punkts).
33      Skat. spriedumu Komisija/Francija, 49. punkts un tajā minētā judikatūra.
34      Skat. spriedumu, 2010. gada 20. maijs, Scott un Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, 21. punkts).
35      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 13. februāris, Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71, 34. punkts).
36      Skat. spriedumus, 2006. gada 5. oktobris, Komisija/Francija (C‑232/05, EU:C:2006:651, 51.–53. punkts), 2020. gada 30. aprīlis, Nelson Antunes da Cunha (C‑627/18, EU:C:2020:321, 52. punkts), un no pēdējiem, saistībā ar atbalsta, kas piešķirts saskaņā ar shēmu ZFM III, atgūšanu, skat. rīkojumu, 2025. gada 31. oktobris, Mission – Trading (C‑24/25, EU:C:2025:862, 25. punkts). Skat. arī spriedumus, 2014. gada 11. septembris, Komisija/Vācija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 55. punkts), un
1997. gada 20. marts, Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, 30.–38. punkts).
37      Skat. spriedumu, 1991. gada 21. marts, Itālija/Komisija (C‑303/88, EU:C:1991:136, 60. punkts).
38      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1997. gada 20. marts, Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, 34. punkts).
39      Skat. arī spriedumu, 2014. gada 11. septembris, Komisija/Vācija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 53. un 55. punkts).
40      Skat. spriedumu, 2010. gada 20. maijs, Scott un Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, 29. punkts).
41      Skat. spriedumus, 2014. gada 11. septembris, Komisija/Vācija (C‑527/12, EU:C:2014:2193, 39. punkts), un 2025. gada 16. janvāris, Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 55. punkts).
42      C‑232/05, EU:C:2006:651.
43      Beļģijas valdība uzskata, ka bankas garantija var neitralizēt atbalsta radīto priekšrocību, jo tās summa tiktu reģistrēta saņēmēja bilancē kā pasīvs, padarot to neizmantojamu. Turklāt bankas garantijas parakstīšana un uzturēšana radītu izmaksas, kas ietekmētu saņēmēja finansiālo stāvokli.
44      Šajā nozīmē skat. arī Paziņojuma par atgūšanu 119. punktu.
45      Turklāt tiesas sēdē nodokļu iestāde precizēja, ka saskaņā ar Portugāles tiesībām garantijām ir noilguma termiņš. Tas nozīmē, ka pēc noteikta laikposma garantija automātiski izbeidzas.
46      Skat. spriedumus, 2007. gada 6. decembris, Komisija/Itālija (C‑280/05, EU:C:2007:753, 28. punkts un tajā minētā judikatūra), 2018. gada 17. janvāris, Komisija/Grieķija (C‑363/16, EU:C:2018:12, 36. un 37. punkts un tajos minētā judikatūra), un 2020. gada 12. marts, Komisija/Itālija (Viesnīcu nozarei Sardīnijā izmaksāts nelikumīgs atbalsts) (C‑576/18, EU:C:2020:202, 99. punkts). Šādu pasākumu mērķis ir, kā uzsvērts Paziņojumā par atgūšanu (127. punkts), novērst to, ka atbalsta saņēmējs, kas nespēj atmaksāt atbalstu un atgūšanas procentus, principā turas tirgū tikai tādēļ, ka tas ir saņēmis atbalstu.
47      Skat. Paziņojuma par atgūšanu 126. punktu.
48      Skat. spriedumu, 2025. gada 16. janvāris, Scai (C‑588/23, EU:C:2025:23, 48. punkts).
49      Skat. spriedumu, 2010. gada 20. maijs, Scott un Kimberly Clark (C‑210/09, EU:C:2010:294, 29. punkts), un šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 90.–92. punkts un tajos minētā judikatūra).
50      Skat., ex multis, spriedumu, 2019. gada 23. janvāris, Fallimento Traghetti del Mediterraneo (C‑387/17, EU:C:2019:51, 72. punkts).
51      Skat. spriedumu, 2022. gada 15. septembris, Fossil (Gibraltar) (C‑705/20, EU:C:2022:680, 43. punkts).
52      Skat. arī spriedumu, 2005. gada 15. decembris, UniCredito Italiano (C‑148/04, EU:C:2005:774, 118. un 119. punkts).
53      Iesniedzējtiesa nepaskaidro, ar kādu pamatojumu Utiledulci vēlas panākt nodokļu piedziņas procedūras apturēšanu. Valsts lietas materiāli liecina, ka tas ir lūdzis atbrīvojumu no galvojuma sniegšanas, taču nav skaidrs, vai tas plānoja celt prasību, lai apstrīdētu piedzenamā parāda likumību.
54      Skat. spriedumu, 1991. gada 21. februāris, Zuckerfabrik Süderdithmarschen un Zuckerfabrik Soest (C‑143/88 un C‑92/89, EU:C:1991:65).
55      Spriedums, 1995. gada 9. novembris, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft u.c. (I) (C‑465/93, EU:C:1995:369).
56      Skat. inter alia spriedumu, 2020. gada 12. marts, Komisija/Itālija (Viesnīcu nozarei Sardīnijā izmaksāts nelikumīgs atbalsts) (C‑576/18, EU:C:2020:202, 103. punkts).
57      Skat. spriedumu, 2012. gada 29. marts, Komisija/Itālija (C‑243/10, EU:C:2012:182, 53. [punkts]).
58      It īpaši, ja ir apstrīdēta atgūstamā atbalsta summa vai fakts, ka subjekts ir iekļauts atbalsta shēmas saņēmēju lokā, piemērojot Komisijas lēmumā norādītos kritērijus.
59      Šajā nozīmē skat. Paziņojuma par atgūšanu 118. punktu.
60      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 5. marts, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 104. un 105. punkts), un 2025. gada 9. oktobris, On Air Media Professionals un Different Media (C‑416/24 un C‑417/24, EU:C:2025:765, 60. un 61. punkts).
61      Skat. spriedumus, 1990. gada 20. septembris, Komisija/Vācija (C‑5/89, EU:C:1990:320, 16. punkts), un 2025. gada 9. oktobris, On Air Media Professionals un Different Media (C‑416/24 un C‑417/24, EU:C:2025:765, 63. punkts).