Pagaidu versija
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
2026. gada 20. maijā (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļi – Akcīzes nodoklis – Direktīvas 2008/118/EK 32. pants – Direktīvas (ES) 2020/262 32. pants – Jēdziens “personīgai lietošanai” – Preču iegāde un pārvadāšana, ko veic privātpersona, lai tās bez atlīdzības nodotu citai privātpersonai
Apvienotajās lietās T‑685/24 [Jelgratz] i un T‑686/24 [Buchgint] (i)
par diviem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Berlīnes–Brandenburgas Finanšu tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2024. gada 17. jūlija lēmumiem un kas Tiesā reģistrēti 2024. gada 5. decembrī, tiesvedībā
A (T‑685/24),
B (T‑686/24)
pret
Hauptzollamt,
VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Papasavs [S. Papasavvas], tiesneši N. Pultoraka [N. Półtorak], G. Hese [G. Hesse] (referents), D. Petrlīks [D. Petrlík] un J. Dimitrakopuls [I. Dimitrakopoulos],
ģenerāladvokāte: M. Brkana [M. Brkan],
sekretārs: V. Di Buči [V. Di Bucci],
ņemot vērā, ka 2025. gada 6. janvārī Tiesa atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta trešajai daļai nodevusi Vispārējai tiesai lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu,
ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas statūtu 50.b panta pirmās daļas b) punktā paredzēto jomu un patstāvīga interpretācijas jautājuma neesību minēto statūtu 50.b panta otrās daļas izpratnē,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Vācijas valdības vārdā – J. Möller un N. Scheffel, pārstāvji,
–        Zviedrijas valdības vārdā – H. Eklinder, F.‑L. Göransson, C. Meyer‑Seitz un J. Olsson, pārstāvji,
–        Eiropas Komisijas vārdā – M. Björkland un B. Martenczuk, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2026. gada 4. februāra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV 2009, L 9, 12. lpp.), 32. pantu un Padomes Direktīvas (ES) 2020/262 (2019. gada 19. decembris), ar ko nosaka akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu (OV 2020, L 58, 4. lpp.), 32. pantu.
2        Šie lūgumi tika iesniegti saistībā ar atsevišķiem strīdiem starp divām privātpersonām A un B, no vienas puses, un Hauptzollamt (Galvenā muitas pārvalde, Vācija), no otras puses, par tabakas nodokļa uzlikšanu Vācijā attiecībā uz pirmo minēto privātpersonu cigaretēm, un attiecībā uz otro – karsējamai tabakai.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2008/118
3        Direktīvas 2008/118 8. un 31. apsvērumā bija noteikts:
“(8)      Tā kā iekšējā tirgus pienācīgai darbībai ir nepieciešams, lai akcīzes nodokļa jēdziens un nosacījumi nodokļa uzlikšanai visās dalībvalstīs būtu vienādi, Kopienas līmenī ir skaidri jānosaka, kad akcīzes preces uzskatāmas par nodotām patēriņam un kam ir jāmaksā akcīzes nodokļi.
[..]
(31)      Dalībvalstīm vajadzētu spēt nodrošināt, lai patēriņam nodotām precēm būtu akcīzes nodokļa markas vai valsts identifikācijas zīmes. Šādu marku vai zīmju izmantošana nedrīkst radīt šķēršļus Kopienas iekšējā tirdzniecībā.
Tā kā šādu marku vai zīmju izmantošana nedrīkst būt par iemeslu nodokļu dubultajai uzlikšanai, būtu skaidri jānosaka, ka visas summas, kas samaksātas vai garantētas par šādu marku vai zīmju saņemšanu, ir jāatmaksā, jāatlaiž vai jāatbrīvo tai dalībvalstij, kura izsniegusi attiecīgās markas, ja akcīzes nodokļa uzlikšanas iespēja ir radusies un nodoklis ir iekasēts citā dalībvalstī.
Tomēr, lai izvairītos no jebkādas stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas, dalībvalstīm, kas ir izsniegušas šādas markas vai zīmes, vajadzētu būt iespējai atmaksāt, atlaist vai atbrīvot nodrošinājumu, ja tiek uzrādīts pierādījums tam, ka minētās markas ir noņemtas vai iznīcinātas.”
4        Direktīvas 2008/118 7. panta 1. punktā bija paredzēts:
“Akcīzes nodoklis kļūst uzliekams brīdī, kad preces nodod patēriņam, un dalībvalstī, kurā to veic.”
5        Direktīvas 2008/118 11. pantā bija noteikts:
“[P]atēriņam nodotām akcīzes precēm pēc attiecīg[ā]s personas pieprasījuma iespēju atmaksāt vai atlaist akcīzes nodokli var noteikt tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kurā attiecīgās preces nodotas patēriņam, dalībvalstu noteiktos gadījumos un saskaņā ar dalībvalstu paredzētiem nosacījumiem, lai novērstu iespējamu nodokļu nemaksāšanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
[..]”
6        Direktīvas 2008/118 V nodaļā “Akcīzes preču pārvietošana un nodokļa uzlikšana pēc nodošanas patēriņam” bija ietverts tās 32.–38. pants. Saskaņā ar 32. pantu, kurš bija ietverts tās 1. iedaļā “Iegādes, ko veic privātpersonas”:
“1.      Akcīzes nodokli par akcīzes precēm, ko privātpersonas iegādājušās personīgai lietošanai un ko šīs personas pārved no vienas dalībvalsts uz citu, iekasē tikai tajā dalībvalstī, kurā iegādātas minētās akcīzes preces.
2.      Lai noteiktu, vai 1. punktā minētās akcīzes preces ir paredzētas personīgai lietošanai, dalībvalstis ņem vērā vismaz šādus aspektus:
a)      akcīzes preču valdītāja komerciālo statusu un iemeslus, kāpēc preces iegūtas valdījumā;
b)      akcīzes preču atrašanās vietu vai, attiecīgā gadījumā, izmantoto transporta veidu;
c)      dokumentus, kas attiecas uz akcīzes precēm;
d)      akcīzes preču īpašības;
e)      akcīzes preču daudzumu.
3.      Lai piemērotu 2. punkta e) apakšpunktu, dalībvalstis var noteikt orientējošus lielumus, bet tikai kā atsauces kritēriju. Tādi orientējoši lielumi nedrīkst būt mazāki par:
a)      tabakas izstrādājumiem:
–        cigaretēm 800 vienības,
[..].”
7        Direktīvas 2008/118 V nodaļas 2. iedaļas “Preču uzglabāšana citā dalībvalstī” 33. pantā tostarp bija noteikts:
“1.      Neskarot 36. panta 1. punktu, ja akcīzes preces, kas jau ir nodotas patēriņam vienā dalībvalstī, komerciālām vajadzībām glabā citā dalībvalstī, lai tās tur pārdotu vai izmantotu, tām uzliek akcīzes nodokli un akcīzes nodokli iekasē tajā dalībvalstī, kurā preces tiek glabātas.
Šajā pantā “uzglabāšana komerciāliem nolūkiem” ir akcīzes preču glabāšana, ko veic personas, kas nav privātpersonas, vai privātpersonas, kas to dara nevis personīgai lietošanai, un ko tās transportējušas, bet citiem nolūkiem saskaņā ar 32. pantu.
[..]”
8        Direktīvas 2008/118 V nodaļas 2. iedaļā ietvertajā 34. pantā bija paredzēts:
“1.      Situācijās, kas minētas 33. panta 1. punktā, akcīzes precēm, ko ved no vienas dalībvalsts teritorijas uz otras dalībvalsts teritoriju, jābūt pievienotam pavaddokumentam, kurā ietverti 21. panta 1. punktā minētā dokumenta pamatelementi.
[..]”
9        Saskaņā ar Direktīvas 2008/118 39. panta 3. punkta pirmo daļu:
“Neskarot noteikumus, ko dalībvalstis var noteikt, lai nodrošinātu šā panta pareizu īstenošanu un novērstu nodokļa nemaksāšanu, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, tās nodrošina, ka šīs akcīzes nodokļa markas vai valsts identifikācijas zīmes, kā noteikts 1. punktā, nerada šķēršļus akcīzes preču brīvai apritei.”
10      Direktīvas 2008/118 48. panta 1. punktā bija noteikts:
“Dalībvalstis vēlākais līdz 2010. gada 1. janvārim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības no 2010. gada 1. aprīļa. [..]
[..]”
Direktīva 2020/262
11      Direktīva 2008/118 no 2023. gada 13. februāra ir atcelta ar Direktīvu 2020/262. Šīs direktīvas 7. un 41. apsvērumā paredzēts:
“(7)      Tā kā iekšējā tirgus pienācīgai darbībai ir nepieciešams, lai akcīzes nodokļa jēdziens un nosacījumi nodokļa uzlikšanai visās dalībvalstīs būtu vienādi, Savienības līmenī ir skaidri jānosaka, kad akcīzes preces uzskatāmas par nodotām patēriņam un kam ir jāmaksā akcīzes nodoklis.
[..]
(41)      Dalībvalstu piemērotie akcīzes nodokļa līmeņi tabakas izstrādājumiem un alkoholiskajiem dzērieniem atšķiras vairāku faktoru dēļ, piemēram, saistībā ar fiskālo un sabiedrības veselības politiku, un šādas atšķirības dažos gadījumos ir ievērojamas. Šajā sakarā dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai ierobežot riskus, kas veicina krāpšanu nodokļu jomā, nodokļu apiešanu vai stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, grauj vai apdraud sabiedrisko kārtību vai cilvēku veselības un dzīvības aizsardzību. Tāpēc dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai veikt atbilstīgus un samērīgus pasākumus, kas tām ļautu noteikt, vai akcīzes preces, ko no vienas dalībvalsts teritorijas uz citas dalībvalsts teritoriju pārved privātpersona, minētā privātpersona ir iegādājusies personīgai lietošanai.”
12      Saskaņā ar Direktīvas 2020/262 6. panta 2. punktu:
“Akcīzes nodoklis kļūst iekasējams brīdī, kad preces nodod patēriņam, un dalībvalstī, kurā to veic.”
13      Direktīvas 2020/262 V nodaļa “Akcīzes preču pārvietošana un nodokļa uzlikšana pēc nodošanas patēriņam” ietver tās 32.–46. pantu. Šīs direktīvas 32. pantā, kas iekļauts minētās V nodaļas 1. iedaļā “Iegādes, ko veic privātpersonas”, tostarp noteikts:
“1.      Akcīzes nodokli par akcīzes precēm, ko privātpersonas iegādājušās personīgai lietošanai un ko šīs privātpersonas pārved no vienas dalībvalsts teritorijas uz citas dalībvalsts teritoriju, iekasē tikai tajā dalībvalstī, kurā iegādātas minētās akcīzes preces.
2.      Lai noteiktu, vai 1. punktā minētās akcīzes preces ir paredzētas personīgai lietošanai, dalībvalstis ņem vērā vismaz šādus aspektus:
a)      akcīzes preču valdītāja komerciālo statusu un iemeslus, kāpēc preces iegūtas valdījumā;
b)      akcīzes preču atrašanās vietu vai, attiecīgā gadījumā, izmantoto transporta veidu;
c)      dokumentus, kas attiecas uz akcīzes precēm;
d)      akcīzes preču specifiku;
e)      akcīzes preču daudzumu.
3.      Lai piemērotu 2. punkta e) apakšpunktu, dalībvalstis var noteikt orientējošus lielumus, bet tikai kā atsauces kritēriju. Tādi orientējoši lielumi nedrīkst būt mazāki par:
a)      tabakas izstrādājumiem:
–        cigaretēm 800 vienības,
[..]
–        smēķējamai tabakai 1,0 kg;
[..].”
14      Saskaņā ar 33. pantu, kurš ietverts Direktīvas 2020/262 V nodaļas 2. iedaļā “Procedūra, kas jāievēro, pārvietojot akcīzes preces, kas ir nodotas patēriņam vienas dalībvalsts teritorijā un ko pārvieto uz citas dalībvalsts teritoriju, lai tās tur piegādātu komerciāliem mērķiem”:
“1.      Ja akcīzes preces, kas ir nodotas patēriņam vienas dalībvalsts teritorijā, pārvieto uz citas dalībvalsts teritoriju, lai tās tur piegādātu komerciāliem mērķiem vai lietotu, tām uzliek akcīzes nodokli galamērķa dalībvalstī.
[..]
2.      Šajā pantā akcīzes preces uzskata par “piegādātām komerciāliem mērķiem”, ja tās ir nodotas patēriņam vienas dalībvalsts teritorijā, pārvietotas no minētās dalībvalsts teritorijas uz citas dalībvalsts teritoriju un piegādātas vai nu personai, kas nav privātpersona, vai privātpersonai, ja uz pārvietošanu neattiecas 32. vai 44. pants. Tomēr akcīzes preces neuzskata par piegādātām komerciāliem mērķiem, ja minētā privātpersona ir tās transportējusi savai personīgai lietošanai, kad tās tika pārvietotas no šīs citas dalībvalsts.
[..]”
15      Direktīvas 2020/262 V nodaļas 2. iedaļā ietvertajā 35. pantā noteikts:
“1.      Akcīzes preču pārvietošanu uzskata par atbilstošu šīs iedaļas prasībām tikai tad, ja tajā izmanto vienkāršotu elektronisko administratīvo dokumentu, kas apstrādāts saskaņā ar 36. pantu.
[..]”
16      Direktīvas 2020/262 54. pantā paredzēts:
“Dalībvalstis ļauj saņemt akcīzes preces saskaņā ar [Direktīvas 2008/118] 33., 34. un 35. pantā noteiktajām formalitātēm līdz 2023. gada 31. decembrim.
[..]”
17      Direktīvas 2020/262 55. panta 1. punktā noteikts:
“Dalībvalstis līdz 2021. gada 31. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu 2., 3., 6., 12., 16., 17., 19.–22., 25.–29., 33.–46., 54., 55. un 57. panta prasības. Dalībvalstis nekavējoties dara [Eiropas] Komisijai zināmu minēto pasākumu tekstu.
Ievērojot 54. pantu, tās piemēro minētos noteikumus, sākot no 2023. gada 13. februāra.
[..]”
18      Saskaņā ar Direktīvas 2020/262 57. pantu:
“Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
1., 4., 5., 7.–11., 13.–15., 18., 23., 24., 30.–32., 47.–53., 56. un 58. pantu piemēro no 2023. gada 13. februāra.”
Vācijas tiesības
Tabakas nodokļa likums (TabStG)
19      Saskaņā ar 2009. gada 15. jūlija Tabaksteuergesetz (Tabakas nodokļa likums, BGBl. 2009 I, 1870. lpp.; turpmāk – TabStG) 2021. gada 10. augusta redakcijā, kas piemērojama no 2022. gada 1. jūlija, 1. panta 1. punkta pirmo teikumu:
“Tabakas izstrādājumiem, karsējamai tabakai, ūdenspīpju tabakai un tabakas aizstājējproduktiem attiecīgajā nodokļu jurisdikcijā uzliek tabakas nodokli.”
20      TabStG 2021. gada 10. augusta redakcijā, kas piemērojama no 2022. gada 1. janvāra, 1. panta 2.a punktā noteikts, ka karsējamā tabaka ir smēķējamā tabaka vienības veidā, kas katra sastāv no atsevišķas porcijas un ko paredzēts patērēt, ieelpojot aerosolu vai dūmus, kurus rada ierīce.
21      TabStG 2014. gada 25. jūlija redakcijā, kas bija piemērojama no 2014. gada 31. jūlija līdz 2023. gada 12. februārim, 22. pantā bija noteikts:
“(1)      Tabakas izstrādājumi, kurus privātpersona citās dalībvalstīs, kur tie nodoti patēriņam, iegādājas personīgai lietošanai un kurus tā pati pārved uz nodokļa teritoriju (privātām vajadzībām), ir atbrīvoti no nodokļa.
(2)      Novērtējot, vai 1. punktā minētie tabakas izstrādājumi ir paredzēti personīgai lietošanai, ņem vērā šādus kritērijus:
1.      tabakas izstrādājumu valdītāja komerciālo statusu un iemeslus, kāpēc izstrādājumi iegūti valdījumā;
2.      tabakas izstrādājumu atrašanās vietu vai transporta veidu;
3.      dokumentus, kas attiecas uz tabakas izstrādājumiem;
4.      tabakas izstrādājumu specifiku vai daudzumu.
(3)      [..]
(4)      Lai saglabātu nodokļu ieņēmumus, Bundesministerium der Finanzen (Federālā finanšu ministrija) ir pilnvarota, izdodot noteikumus, bez Bundesrat (Bundesrāte) piekrišanas noteikt 1. punktā paredzēto tabakas izstrādājumu daudzumu, par kādu tiek atspēkojami prezumēts, ka šie izstrādājumi nav paredzēti privātpersonas personīgai lietošanai.”
22      TabStG 2021. gada 30. marta redakcijā, kas piemērojama no 2023. gada 13. februāra, 22. pantā noteikts:
“(1)      Patēriņam nodoti tabakas izstrādājumi, kurus privātpersona citās dalībvalstīs iegādājas personīgai lietošanai un kurus tā pati pārved uz nodokļa teritoriju (privātām vajadzībām), ir atbrīvoti no nodokļa.
(2)      Novērtējot, vai 1. punktā minētie tabakas izstrādājumi ir paredzēti personīgai lietošanai, ņem vērā šādus kritērijus:
1.      tabakas izstrādājumu valdītāja komerciālo statusu un iemeslus, kāpēc izstrādājumi iegūti valdījumā;
2.      tabakas izstrādājumu atrašanās vietu vai transporta veidu;
3.      dokumentus, kas attiecas uz tabakas izstrādājumiem;
4.      tabakas izstrādājumu specifiku vai daudzumu.
(3)      Lai saglabātu nodokļu ieņēmumus, Bundesministerium der Finanzen (Federālā finanšu ministrija) ir pilnvarota, izdodot noteikumus, bez Bundesrat (Bundesrāte) piekrišanas noteikt 1. punktā paredzēto tabakas izstrādājumu daudzumu, par kādu tiek atspēkojami prezumēts, ka šie izstrādājumi nav paredzēti privātpersonām personīgai lietošanai.”
23      TabStG 2009. gada 15. jūlija redakcijā, kas bija piemērojama no 2010. gada 1. aprīļa līdz 2023. gada 12. februārim, 23. panta 1. punktā bija noteikts:
“Ja – pretēji 17. panta 1. punktam – citā dalībvalstī patēriņam nodoti tabakas izstrādājumi tiek ievesti nodokļa teritorijā vai turp nosūtīti (komerciāliem nolūkiem) gadījumos, kas nav minēti 22. panta 1. punktā, nodoklis kļūst iekasējams, kad tabakas izstrādājumi pirmo reizi tiek uzglabāti komerciāliem nolūkiem. Nodokļa maksātājs ir persona, kura veic piegādi vai kura glabā tabakas izstrādājumus, kā arī saņēmējs, tiklīdz tas iegūst tabakas izstrādājumus valdījumā. [..]”
24      TabStG 2021. gada 30. marta redakcijā, kas piemērojama no 2023. gada 13. februāra, 23.f panta 1. punktā paredzēts:
“Ievērojot 2. punktu, nodoklis kļūst iekasējams:
[..]
4.      ja – pretēji 17. panta 1. punktam – citā dalībvalstī patēriņam nodoti tabakas izstrādājumi tiek ievesti nodokļa teritorijā vai turp nosūtīti gadījumos, kas nav minēti 22. panta 1. punktā un 23. panta 1. punktā: no brīža, kad tabakas izstrādājumi pirmo reizi iegūti valdījumā nodokļa teritorijā; visos pārējos gadījumos: no brīža, kad patēriņam nodotie tabakas izstrādājumi iegūti valdījumā, ja nodoklis nodokļa teritorijā vēl nav iekasēts.”
Noteikumi par tabakas nodokli (TabStV)
25      2009. gada 5. oktobra Tabaksteuerverordnung (Noteikumi par tabakas nodokli, BGBl. 2009 I, 3262. lpp.; turpmāk – TabStV) 39. pantā, redakcijā, kas bija piemērojama no 2021. gada 1. jūlija līdz 2022. gada 28. oktobrim, bija noteikts:
“(1)      Ja saskaņā ar [TabStG] 22. pantu uz nodokļa teritoriju privātām vajadzībām ieved vairāk nekā 800 cigaretes [..], tiek atspēkojami prezumēts, ka tabakas izstrādājumi nodokļa teritorijā ievesti komerciālos nolūkos ([TabStG], 23. pants).
(2)      Tabakas izstrādājumu nodošana, pat ja tā tiek veikta bez maksas, neatkarīgi no ievestā daudzuma nav uzskatāma par personīgu lietošanu [TabStG] 22. panta izpratnē.
26      Saskaņā ar TabStV 39. pantu, redakcijā, kas attiecībā uz 1. punktu piemērojama no 2023. gada 13. februāra un attiecībā uz 2. punktu – no 2021. gada 1. jūlija:
“(1)      Ja saskaņā ar [TabStG] 22. pantu nodokļa teritorijā privātām vajadzībām ieved vairāk nekā 800 cigarešu, 800 karsējamās tabakas izstrādājumu, 200 cigāru, 400 cigarillu vai vienu kilogramu smēķējamās tabakas, tiek atspēkojami prezumēts, ka tabakas izstrādājumi nodokļa teritorijā ievesti komerciālos nolūkos ([TabStG] 23.–23.c pants).
(2)      Tabakas izstrādājumu nodošana, pat ja tā tiek veikta bez maksas, neatkarīgi no ievestā daudzuma nav uzskatāma par personīgu lietošanu [TabStG] 22. panta izpratnē.”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
27      Abi prasītāji pamatlietās A un B ir privātpersonas, kuri veda tabakas izstrādājumus ar Polijas nodokļu marku un kuriem Vācijas muitas ierēdņi pēc ierašanās no Polijas veica pārbaudi.
28      Attiecībā uz A pārbaude notika 2022. gada 6. augustā, kad tas veda 800 cigaretes. Viņš muitas ierēdņiem esot norādījis, ka pats nav smēķētājs un ka šīs cigaretes ved paziņai. Attiecīgās cigaretes tika izņemtas, un A Vācijā bija jāmaksā tabakas nodoklis. Vēlāk pārsūdzības procedūras laikā viņš precizēja, ka šīs cigaretes ir iegādājies, lai dāvinātu tās savam tēvam, kurš dzīvo Vācijā.
29      Attiecībā uz B pārbaude notika 2023. gada 27. aprīlī, kad viņš veda 400 cigaretes un 200 karsējamās tabakas izstrādājumus. Atbildot uz muitas ierēdņu jautājumiem, viņš norādīja, ka cigaretes bija paredzētas viņa personīgajam patēriņam, savukārt karsējamā tabaka bija paredzēta viņa meitai. Viņš varēja paturēt savas cigaretes, nemaksājot nodokli. Tomēr meitai paredzētā karsējamā tabaka viņam tika konfiscēta, un viņam Vācijā bija jāmaksā tabakas nodoklis.
30      Abos gadījumos Galvenā muitas pārvalde uzskatīja, ka šādi izstrādājumi Vācijā nav atbrīvoti no tabakas nodokļa, ja privātpersona tos iegādājusies un pēc tam ievedusi nodokļu teritorijā, lai tos šajā teritorijā uzdāvinātu kā dāvanu saskaņā ar TabStV 39. panta 2. punktu, kas ir piemērojams no 2021. gada 1. jūlija.
31      Pēc tam kad prasītāju pamatlietās pārsūdzības netika apmierinātas, katrs no tiem cēla prasību iesniedzējtiesā Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Berlīnes‑Brandenburgas Finanšu tiesa, Vācija) par attiecīgajiem Vācijas izsniegtajiem tabakas nodokļa paziņojumiem un konkrēto izstrādājumu izņemšanu.
32      Šajā kontekstā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai tabakas izstrādājumi var tikt iegādāti personīgai lietošanai Direktīvas 2008/118 32. panta, kas ir piemērojams pamatlietas faktiem lietā T‑685/24, izpratnē un Direktīvas 2020/262 32. panta, kas ir piemērojams pamatlietas faktiem lietā T‑686/24, izpratnē, ja privātpersona šo tabaku ir iegādājusies, lai to nodotu citai personai, vai tomēr jāuzskata, ka jebkāds nodošanas nodoms, pat ja nodošana notiek bez maksas, izslēdz to, ka privātpersona to ir iegādājusies personīgai lietošanai. Turklāt iesniedzējtiesai ir šaubas par kritērijiem, kas būtu jāizmanto, lai šādu iegādi kvalificētu par dāvanu, ja būtu jāatzīst, ka šī dāvana var tikt uzskatīta par paredzētu personīgai lietošanai šo tiesību normu izpratnē. Šajā ziņā tā vēlas noskaidrot, vai šādas dāvanas saņēmēju loks pēc definīcijas var būt ierobežots ar tuviem radiniekiem, attiecībā uz kuriem pastāv uzturēšanas pienākums, vai tomēr tajā ir jāiekļauj arī citas personas, kuras saņem šādu dāvanu.
33      Šādos apstākļos Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Berlīnes‑Brandenburgas Finanšu tiesa) nolēma apturēt tiesvedību lietās T‑685/24 un T‑686/24 un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      “Vai [Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262] 32. pants jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda valsts sniegta interpretācija, saskaņā ar kuru “personīga lietošana” ir izslēgta gadījumā, ja tabakas izstrādājumi tiek iegādāti, lai tos nodotu citai personai, pat ja tas tiek darīts bez maksas, neatkarīgi no ievestā daudzuma?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
Vai [Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262] 32. pants jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “personīga lietošana”, ņemot vērā pārējos kritērijus, it īpaši daudzuma kritēriju, ietver dāvanas tuviem radiniekiem, bet neietver dāvanas citām personām?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
34      Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262 32. pants jāinterpretē tādējādi, ka tajos minētais jēdziens “personīga lietošana”, ko veic privātpersona, neattiecas uz situāciju, kad attiecīgā privātpersona iegādājas un pārvadā akcīzes preces, lai neatkarīgi no šo preču daudzuma tās bez maksas nodotu citai privātpersonai.
35      Vispirms jāatgādina, pirmkārt, ka saskaņā ar Direktīvas 2008/118 48. panta 1. punktu un Direktīvas 2020/262 57. pantu Direktīvas 2008/118 32. pants bija piemērojams no 2010. gada 1. aprīļa līdz 2023. gada 12. februārim. Tātad tas ratione temporis ir piemērojams pamatlietas faktiem lietā T‑685/24, ņemot vērā, ka robežpārbaude notika 2022. gada 6. augustā. Otrkārt, Direktīvas 2020/262 32. pantā, kas ir piemērojams no 2023. gada 13. februāra, ratione temporis ir reglamentēti pamatlietas fakti lietā T‑686/24, jo robežpārbaude notika 2023. gada 27. aprīlī.
36      Turklāt jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gan no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas, gan no vienlīdzības principa prasībām izriet, ka Eiropas Savienības tiesību normas formulējums, kurā nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās saturu un piemērošanas jomu, visā Savienībā parasti interpretējams autonomi un vienveidīgi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 10. jūnijs, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Nevainīgs starpnieks), C‑279/19, EU:C:2021:473, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
37      Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262 32. pants neietver nekādu tiešu atsauci uz dalībvalstu tiesībām, kas būtu piemērojamas, lai noteiktu jēdziena “personīga lietošana” nozīmi un tvērumu. Šo direktīvu piemērošanas vajadzībām minētais jēdziens ir uzskatāms par autonomu Savienības tiesību jēdzienu, kas visās dalībvalstīs jāinterpretē vienveidīgi.
38      Lai gan Direktīvas 2020/262 32. panta 1. punkta formulējums nav pilnībā tāds pats kā Direktīvas 2008/118 32. panta 1. punkta formulējums, šo tiesību normu saturs būtībā ir identisks.
39      Saskaņā ar minētajām tiesību normām, ja akcīzes preces privātpersona ir iegādājusies personīgai lietošanai un pati pārvedusi no vienas dalībvalsts uz citu, akcīzes nodoklis ir iekasējams tikai tajā dalībvalstī, kurā šīs preces ir iegādātas.
40      Tātad, lai Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262 32. pants būtu piemērojami, jābūt izpildītiem trim nosacījumiem: akcīzes preces ir jāiegādājas privātpersonai, tām ir jābūt iegādātām personīgai lietošanai un šīs preces šai privātpersonai pašai jābūt pārvedušai no vienas dalībvalsts uz citu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2006. gada 23. novembris, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, 33. punkts un tajā minētā judikatūra). Šajā gadījumā pirmais iesniedzējtiesas uzdotais jautājums attiecas tikai uz otro no šiem nosacījumiem, jo abi pārējie nosacījumi, kā izriet no lūgumiem sniegt prejudiciālus nolēmumus, ir izpildīti.
41      Interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts, kādā tā iekļaujas, un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedums, 2019. gada 14. novembris, State Street Bank International, C‑255/18, EU:C:2019:967, 34. punkts; šajā nozīmē skat. arī spriedumu, 2019. gada 27. maijs, PF (Lietuvas ģenerālprokurors), C‑509/18, EU:C:2019:457, 28. punkts).
42      Pirmām kārtām, attiecībā uz jēdziena “personīga lietošana” gramatisko interpretāciju Direktīvas 2008/118 32. panta un Direktīvas 2020/262 32. panta izpratnē jānorāda, ka noteiktās šo tiesību normu valodu versijās, piemēram, spāņu (uso propio), angļu (own use), horvātu (vlastitu uporabu), grieķu (diki tou chrisi), itāļu (uso personale), portugāļu (uso pessoal), slovāku (vlastné použitie) un slovēņu (lastno uporabo) valodas versijā, šis izteiciens skaidri norāda uz personisku vai paša lietošanu. Savukārt šo pašu tiesību normu citu valodu versijas nav tik skaidras, jo nevar pilnībā izslēgt, ka tās varētu ietvert norādes uz noteiktām preču iegādēm, kas veiktas, lai tās bez maksas nodotu trešai personai. Tā tas it īpaši ir franču (besoins propres), holandiešu (eigen behoeften), čehu (vlastní potřebu) un, kā norāda iesniedzējtiesa, vācu (Eigenbedarf) valodas versijā.
43      Tādējādi Direktīvas 2008/118 32. panta un Direktīvas 2020/262 32. panta formulējums nav pietiekams, lai novērstu neskaidrības par to, kā būtu interpretējamas šīs tiesību normas. Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka vienā no Savienības tiesību normas valodu versijām lietotais formulējums nevar būt vienīgais pamats šīs tiesību normas interpretācijai un ka tam nevar piešķirt prioritāru nozīmi salīdzinājumā ar pārējo valodu versijām. Savienības tiesību normas ir interpretējamas un piemērojamas vienveidīgi, ņemot vērā visu Savienības oficiālo valodu versijas. Gadījumā, ja Savienības tiesību normas teksts dažādu valodu versijās atšķiras, attiecīgā norma ir jāinterpretē atbilstoši tās kontekstam un to ietverošā tiesiskā regulējuma mērķim (skat. spriedumu, 2019. gada 18. septembris, VIPA, C‑222/18, EU:C:2019:751, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
44      Otrām kārtām, attiecībā uz kontekstu, kādā iekļaujas Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262 32. pants, jāatgādina, ka šajās direktīvās ir paredzēti noteikumi par akcīzes preču glabāšanu, apriti un pārbaudēm, it īpaši, lai nodrošinātu, ka akcīzes nodokļa iekasējamība visās dalībvalstīs ir vienāda (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2006. gada 23. novembris, Joustra, C‑5/05, EU:C:2006:733, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
45      Atbilstoši Direktīvas 2008/118 8. apsvērumā un Direktīvas 2020/262 7. apsvērumā noteiktajam mērķim saskaņot akcīzes nodokļa iekasējamības brīdi attiecīgi šo direktīvu 7. panta 1. punktā un 6. panta 2. punktā ir noteikts, ka akcīzes nodoklis kļūst iekasējams brīdī, kad preces nodod patēriņam, un dalībvalstī, kurā to veic.
46      Tomēr, neraugoties uz šīm tiesību normām, nav izslēgts, ka akcīzes nodoklis vēlāk tiks iekasēts citā dalībvalstī. Turklāt tāds ir Direktīvu 2008/118 un 2020/262 V nodaļas mērķis, kurā ir reglamentēta akcīzes preču aprite un aplikšana ar nodokli pēc to nodošanas patēriņam.
47      Tā kā akcīzes nodoklis ir patēriņa nodoklis, nodokļa iekasējamības brīdim parasti ir jābūt pēc iespējas tuvāk patērētājam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 2. jūnijs, Polihim‑SS, C‑355/14, EU:C:2016:403, 50. un 51. punkts). Šajā ziņā Direktīvas 2008/118 33. pantā un Direktīvas 2020/262 33. pantā tostarp ir noteikts, ka akcīzes preces ir apliekamas ar akcīzes nodokli galamērķa dalībvalstī, ja tās ir nodotas patēriņam vienas dalībvalsts teritorijā un pēc tam pārvietotas uz citas dalībvalsts teritoriju, “lai tās tur [..] lietotu”.
48      Savukārt par precēm, ko privātpersona iegādājas un pārved personīgai lietošanai, akcīzes nodoklis tiek samaksāts akcīzes preču iegādes dalībvalstī saskaņā ar Direktīvas 2008/118 32. pantu un Direktīvas 2020/262 32. pantu.
49      Minēto direktīvu V nodaļas vispārējā sistēmā Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262 32. pants ir izņēmumi no šo direktīvu 33. pantā noteiktā vispārējā nodokļu režīma, līdz ar to tie ir jāinterpretē šauri. Šāda interpretācija atbilst šo tiesību normu valodu versijām, kurās ir atsauce uz personīgas vai pašu lietošanas jēdzienu.
50      Trešām kārtām, attiecībā uz Direktīvu 2008/118 un 2020/262 mērķiem jāprecizē, ka šo direktīvu sistēmā akcīzes nodoklis ir patēriņa nodoklis, kura iekasēšana no dalībvalstu puses it īpaši atbilst budžeta politikas imperatīviem, kā arī sabiedrības veselības aizsardzības prasībām, ierobežojot tādu veselības riskus izraisošu izstrādājumu kā tabaka vai alkoholiskie dzērieni patēriņu. Šādu bažu pamatā ir konstatētās atšķirības starp dažādu dalībvalstu nodokļu līmeņiem. Šajā kontekstā Direktīvu 2008/118 un 2020/262 mērķis ir izveidot saskaņotu akcīzes nodokļa vispārējo režīmu, lai nodrošinātu attiecīgo preču brīvu apriti un tādējādi arī iekšējā tirgus pienācīgu darbību (spriedums, 2022. gada 13. janvāris, MONO, C‑326/20, EU:C:2022:7, 28. punkts).
51      Kā secinājumu 40. punktā uzsver ģenerāladvokāte, viens no Direktīvas 2008/118 mērķiem ir cīņa pret krāpšanu, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu, kā izriet no šīs direktīvas 31. apsvēruma, 11. panta un 39. panta 3. punkta pirmās daļas (spriedums, 2022. gada 9. jūnijs, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA, C‑55/21, EU:C:2022:459, 55. punkts). Tas ir arī viens no Direktīvas 2020/262 mērķiem. Šīs direktīvas 41. apsvērumā šajā ziņā ir precizēts – tā kā dalībvalstu piemērotie akcīzes nodokļa līmeņi tostarp tabakas izstrādājumiem ievērojami atšķiras, tām vajadzētu būt iespējai ierobežot riskus, kas saistīti ar krāpšanu nodokļu jomā, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un ļaunprātīgu nodokļu praksi, kā arī riskus, kas apdraud sabiedrisko kārtību vai cilvēku veselības un dzīvības aizsardzību.
52      Lai sasniegtu šo mērķi, dalībvalstīm, kā noteikts Direktīvas 2020/262 41. apsvērumā, vajadzētu būt iespējai ierobežot šos riskus, tostarp veicot atbilstīgus un samērīgus pasākumus, kas tām ļautu noteikt, vai akcīzes preces, ko no vienas dalībvalsts teritorijas uz citas dalībvalsts teritoriju pārved privātpersona, minētā privātpersona ir iegādājusies personīgai lietošanai.
53      Šajā ziņā, lai gan saskaņā ar Direktīvas 2008/118 34. pantu un Direktīvas 2020/262 35. pantu akcīzes preču pārvešanai komerciālos nolūkos ir nepieciešama stingra digitālā izsekojamība ar elektroniskiem administratīviem dokumentiem, šo preču transportēšanai, ko veic privātpersona, ir raksturīgs atbrīvojums no jebkādām administratīvām formalitātēm. Lai novērstu šo dokumentu pēcpārbaudes trūkumu, Direktīvas 2008/118 32. panta 2. punktā un Direktīvas 2020/262 32. panta 2. punktā ir izklāstīti elementi, kurus dalībvalstis ņem vērā, nosakot, vai akcīzes preces, ko iegādājusies un pārvadājusi privātpersona, ir paredzētas šīs privātpersonas personīgai lietošanai. Starp šiem elementiem ir pārvadāto izstrādājumu daudzums (proti, cigaretes – 800 vienības) un glabāšanas iemesli.
54      No tā izriet, ka saistībā ar nepieteiktām pārbaudēm, kuru pamatā it īpaši ir Direktīvā 2008/118 un Direktīvā 2020/262 paredzētās indikatīvās robežvērtības, ņemot vērā dokumentu pēcpārbaudes neesību un pārbaudes pie iekšējām robežām ad hoc raksturu, pastāv strukturāls krāpšanas risks nepamatotas atsaukšanās uz jēdzienu “personīga lietošana” dēļ.
55      To apstiprina nesenais Komisijas pētījums, uz kuru secinājumu 47. punktā atsaucas ģenerāladvokāte un saskaņā ar kuru, ņemot vērā nelielo iespējamību, ka ceļojumu laikā privātpersonas tiks pārbaudītas, tika konstatēta Direktīvas 2008/118 32. panta 1. punktā un Direktīvas 2020/262 32. panta 1. punktā minētā režīma ļaunprātīga izmantošana, it īpaši attiecībā uz to tabakas izstrādājumu daudzumiem, ko privātpersonas pārvieto no dalībvalstīm, kuras piemēro zemas akcīzes nodokļa likmes, uz dalībvalstīm, kas piemēro augstākas šī nodokļa likmes.
56      Līdz ar to jēdziena “personīga lietošana” plaša interpretācija tā, ka tas attiektos uz nodošanu bez atlīdzības starp privātpersonām, radītu būtisku izvairīšanās no nodokļu maksāšanas risku, jo par noteiktu nodošanu varētu tikt saņemta tieša vai netieša atlīdzība, ko nodokļu administrācija nevarētu pārbaudīt vai atklāt, vai – labākajā gadījumā – to varētu izdarīt tikai ar ievērojamām grūtībām. Tādēļ jēdziena “personīga lietošana” plaša definīcija radītu labvēlīgu vidi Direktīvas 2008/118 32. pantā un Direktīvas 2020/262 32. pantā paredzētā režīma apiešanai, tādējādi apdraudot šī sprieduma 51. punktā minētos mērķus.
57      Savukārt jēdziena “personīga lietošana” šaura interpretācija apvienojumā ar atkārtotas preču pārvadāšanas, ko veic privātpersona, muitas uzraudzību var efektīvi veicināt cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Šādā gadījumā muitas administrācija var cīnīties pret ļaunprātīgu izmantošanu, it īpaši, pamatojoties uz privātpersonas deklarācijām un izvērtējot kopējā pārvadātā daudzuma noteiktā laikposmā atbilstību saprātīgi paredzamajām personiskās lietošanas vajadzībām.
58      Līdz ar to nepieciešamība novērst un apkarot izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un krāpniecisku vai ļaunprātīgu nodokļu praksi liecina par labu Direktīvas 2008/118 32. panta 1. punktā un Direktīvas 2020/262 32. panta 1. punktā paredzētā jēdziena “personīga lietošana” šaurai interpretācijai, it īpaši, izslēdzot situāciju, kad privātpersona iegādājas un pārvadā akcīzes preces, lai tās bez maksas nodotu citai privātpersonai, neatkarīgi no preču daudzuma, kādu paredzēts nodot tālāk.
59      Tas tā ir vēl jo vairāk tāpēc, ka jēdziena “personīga lietošana” plaša interpretācija, kas attiektos arī uz nodošanu citām privātpersonām, varētu vājināt dalībvalstu nodokļu un sabiedrības veselības politiku, ļaujot galapatērētājam izvairīties no nodokļu sloga, kas paredzēts, lai atturētu no attiecīgo preču patēriņa. Proti, kā secinājumu 49. punktā uzsver ģenerāladvokāte, Tiesa jau ir nospriedusi, ka attiecībā uz tabakas izstrādājumiem akcīzes nodoklis ir svarīgs un efektīvs instruments, lai apkarotu šo izstrādājumu patēriņu un tādējādi aizsargātu sabiedrības veselību (skat. spriedumu, 2017. gada 29. jūnijs, Komisija/Portugāle, C‑126/15, EU:C:2017:504, 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
60      Šādos apstākļos jēdziens “personīga lietošana” jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas tikai uz tādu akcīzes preču iegādi un pārvadāšanu kā tabakas izstrādājumi, kuri paredzēti vienīgi personīgai lietošanai, ko veic privātpersona, kura tos ir iegādājusies.
61      Šo interpretāciju nevar atspēkot iesniedzējtiesas minētā Tiesas judikatūra, kas attiecas uz jēdzienu “personīgi vai mājas piederumi” Padomes Regulas (EK) Nr. 338/97 (1996. gada 9. decembris) par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (OV 1997, L 61, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2014. gada 1. decembra Regulu (ES) Nr. 1320/2014 (OV 2014, L 361, 1. lpp.), 7. panta 3. punkta izpratnē.
62      Proti, 2021. gada 12. maija spriedumā Hauptzollamt B (Storveidīgo zivju kaviārs) (C‑87/20, EU:C:2021:382) Tiesa konstatēja, ka gan no Regulas Nr. 338/97 konteksta, gan no tajā izvirzītajiem mērķiem izriet, ka nedzīvs īpatnis, tā daļa vai atvasinājums, piemēram, storveidīgo zivju kaviārs, nevar tikt kvalificēts kā “personīgais vai mājas piederums”, ja importētājam ir komerciāls nolūks, savukārt šāda kvalifikācija ir pieļaujama, ja kaviārs tiek turēts personīgi un nekomerciāliem nolūkiem, un nav nozīmes apstāklim, ka kaviārs ir paredzēts trešai personai.
63      Tomēr šī sprieduma 61. punktā minētais jēdziens “personīgais vai mājas piederums” neatbilst Direktīvas 2008/118 32. pantā un Direktīvas 2020/262 32. pantā ietvertajam izteicienam “personīga lietošana”. Turklāt, kā secinājumu 54. punktā norādījusi ģenerāladvokāte, Regulas Nr. 338/97 mērķis nav Direktīvās 2008/118 un 2020/262 izvirzītais mērķis apkarot krāpšanu, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu, bet gan nodrošināt savvaļas dzīvnieku un augu sugu iespējami visplašāko aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību un ievērojot 1973. gada 3. martā Vašingtonā parakstītās Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām (Recueil des traités des Nations unies, 993. sēj., Nr. I‑14537) mērķus, principus un noteikumus (spriedums, 2021. gada 12. maijs, Hauptzollamt B (Storveidīgo zivju kaviārs), C‑87/20, EU:C:2021:382, 34. punkts).
64      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262 32. pants jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “personīga lietošana”, ko veic privātpersona, neattiecas uz situāciju, kad attiecīgā privātpersona iegādājas un pārvadā akcīzes preces, lai tās bez maksas nodotu citai privātpersonai, neatkarīgi no preču daudzuma, kāds paredzēts nodošanai.
Par otro jautājumu
65      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/118 32. pants un Direktīvas 2020/262 32. pants jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “personīga lietošana” ir piemērojams tuviem radiniekiem uzdāvinātām dāvanām, bet ne dāvanām, kas paredzētas citām personām.
66      Tomēr, tā kā šis jautājums tika uzdots tikai tādā gadījumā, ja uz pirmo jautājumu tiktu sniegta apstiprinoša atbilde, uz to nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
67      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Vispārējai tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (otrā palāta piecu tiesnešu sastāvā)
nospriež:
Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 32. pants un Padomes Direktīvas (ES) 2020/262 (2019. gada 19. decembris), ar ko nosaka akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, 32. pants jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “personīga lietošana”, ko veic privātpersona, neattiecas uz situāciju, kad attiecīgā privātpersona iegādājas un pārvadā akcīzes preces, lai tās bez maksas nodotu citai privātpersonai, neatkarīgi no preču daudzuma, kāds paredzēts nodošanai.
Papasavvas
Półtorak
Hesse
Petrlík
Dimitrakopoulos
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2026. gada 20. maijā.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – vācu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.