62024CJ0007
TIESAS SPRIEDUMS (devītā palāta)
2025. gada 12. jūnijā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālais nodrošinājums – Migrējoši darba ņēmēji – Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšana – Regula (EK) Nr. 883/2004 – Regulas 85. panta 1. punkts – Pabalsti, kas maksājami saskaņā ar vienas dalībvalsts tiesību aktiem par kaitējumu, kas radies citas dalībvalsts teritorijā – Iestāžu, kuras atbild par pabalstu nodrošināšanu, tiesības celt prasību pret trešo personu, kas ir atbildīga – Cietušās tiesības – Subrogācija – Robežas
Lietā C‑7/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Retten i Svendborg (Svendborgas rajona tiesa, Dānija) iesniegusi ar 2024. gada 2. janvāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 4. janvārī, tiesvedībā
Deutsche Rentenversicherung Nord,
BG Verkehr
pret
Gjensidige Forsikring
, Gjensidige Forsikring ASA (Norvēģija) Dānijas meitasuzņēmums, kā Marius Pedersen A/S pārstāvis,
Gjensidige Forsikring
, Gjensidige Forsikring ASA (Norvēģija) Dānijas meitasuzņēmums,
TIESA (devītā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs N. Jēskinens [N. Jääskinen], tiesneši A. Arabadžijevs [A. Arabadjiev] (referents) un R. Frendo [R. Frendo],
ģenerāladvokāts: R. Norkus [R. Norkus],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 26. marta tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Deutsche Rentenversicherung Nord un BG Verkehr vārdā – T. Birch, advokat,
–
Gjensidige Forsikring, Gjensidige Forsikring ASA (Norvēģija) Dānijas meitasuzņēmuma, kas pārstāv Marius Pedersen A/S, un Gjensidige Forsikring, Gjensidige Forsikring ASA (Norvēģija) Dānijas meitasuzņēmuma vārdā – H. Saugmandsgaard Øe, advokat,
–
Čehijas Republikas valdības vārdā – J. Benešová, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – M. L. Ehlers Defontaine un B. R. Killmann, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.) 85. panta 1. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Deutsche Rentenversicherung Nord (turpmāk tekstā – “DRV‑N”) un BG Verkehr (turpmāk tekstā – “BG‑V”), no vienas puses, un Gjensidige Forsikring (turpmāk tekstā – “GF”) (Norvēģija) Gjensidige Forsikring ASA Dānijas meitasuzņēmumu, kas rīkojas kā Marius Pedersen A/S (turpmāk tekstā – “MP”) pārstāvis un savā vārdā, no otras puses, par regresa prasību saistībā ar pabalstiem, kas izmaksāti tāda Vācijas pilsoņa atraitnei, kurš miris pēc Dānijā notikuša nelaimes gadījuma darbā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punktā noteikts:
“Ja kāda persona saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem saņem pabalstus sakarā ar kaitējumu, kas radies citā dalībvalstī notikušā notikumā, jebkuras tās iestādes tiesības, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, attiecībā pret trešo personu, kurai ir pienākums nodrošināt atlīdzību par nodarīto kaitējumu, regulē šādi noteikumi:
a)
ja uz iestādi, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, saskaņā ar tiesību aktiem, kurus tā piemēro, ir pārgājušas tiesības, kas saņēmējam ir pret trešo personu, šādu pāreju atzīst visas dalībvalstis;
b)
ja iestādei, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, ir tiešas tiesības pret trešo personu, šādas tiesības atzīst visas dalībvalstis.”
Dānijas tiesības
4
Saskaņā ar 2018. gada 24. augustaerstatningsansvarslov (Likums par civiltiesisko atbildību) 1. panta 1. punktu:
“Personai, kas ir atbildīga par miesas bojājumiem, ir pienākums atlīdzināt negūtos ienākumus, medicīniskos izdevumus un citus ar miesas bojājumiem saistītos zaudējumus, kā arī izmaksāt kompensācija par morālo kaitējumu.”
5
Šī likuma 13. panta 1. punktā paredzēts:
“Kompensācija par laulātā vai konkubināta partnera apgādnieka zaudējumu ir 30 % no kompensācijas, ko mirušajam būtu bijis jāsaņem pilnīgas darbnespējas gadījumā [..]. Tomēr kompensācijai jābūt vismaz 644000 [Dānijas kronas (DKK) (aptuveni 83720 EUR)], izņemot īpašus apstākļus.”
6
Šī likuma 17. panta 1. punktā paredzēts:
“Pabalsti, kas paredzēti sociālās jomas tiesību aktos, tostarp bezdarbnieka pabalsti, medicīniskā palīdzība, pensijas saskaņā ar tiesību aktiem pensiju jomā un pabalsti saskaņā ar Likumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā nevar būt pamats regresa prasījumam pret personu, kas atbildīga par kaitējumu. [..]”
7
Šī paša likuma 26.a panta 1. punktā paredzēts:
“Personai, kas tīši vai rupjas neuzmanības dēļ izraisa citas personas nāvi, var piespriest izmaksāt kompensāciju pārdzīvojušajiem, kuriem bijušas īpaši ciešas attiecības ar mirušo.”
8
Saskaņā ar 2022. gada 19. augustaarbejdsskadesikringslov (Likums par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā) 19. panta 1. punktu:
“Ja darbā notikuša nelaimes gadījuma rezultātā iestājusies nāve, pārdzīvojušajam laulātajam ir tiesības uz pagaidu summu 191000 [DKK (aptuveni 28830 EUR)] (2024 likme), ja laulība noslēgta pirms tam, kad noticis nelaimes gadījums darbā, un cietušās personas nāves laikā laulātie dzīvojuši kopā. Summu pielāgo saskaņā ar 25. pantu.”
9
Šī likuma 20. panta 1. punkts formulēts šādi:
“Personai, kura ir tiesīga saņemt pagaidu summu saskaņā ar 19. panta 1.–3. punktu un kura cietušās personas nāves dēļ ir zaudējusi apgādnieku, vai kurai minētas personas nāves dēļ kā citādi ir samazinājušies iztikas līdzekļi, ir tiesības saņemt kompensāciju šajā ziņā. Kompensāciju nosaka, ņemot vērā atkarības pakāpi un pārdzīvojušās apgādnieku zaudējušās personas spēju apmierināt savas vajadzības, ņemot vērā vecumu, veselības stāvokli, izglītību, nodarbinātību, atkarību un finansiālos apstākļus.”
10
Minētā likuma 77. panta 1. punktā noteikts:
“Pabalsti saskaņā ar šo likumu nevar būt pamats regresa prasījumam pret personu, kura ir atbildīga par kaitējumu un kuras dēļ radušies zaudējumi cietušajām personām vai viņas pārdzīvojušajām personām [..]. Cietušo personu vai viņu apgādību zaudējušo personu prasījumi pret personu, kuras dēļ noticis kaitējums, tiek samazināti tāda apmērā, kādā tām saskaņā ar šo likumu ir izmaksāti vai ir maksājami pabalsti. [..]”
Vācijas tiesības
11
Sozialgesetzbuch, Sechstes Buch (VI) – Gesetzliche Rentenversicherung (Sociālā nodrošinājuma kodeksa VI grāmata – Obligātā pensiju apdrošināšana, turpmāk tekstā – “SGB VI”) 46. pantā ir paredzēts piešķirt atraitnības pensiju mirušā laulātā gadījumā, ja mirušais laulātais bija apdrošināts uz parasti prasīto minimālo laikposmu.
12
Sozialgesetzbuch, Zehntes Buch (X) – Sozialverwaltungsverfahren
und Sozialdatenschutz (Sociālā nodrošinājuma kodeksa X grāmata – Administratīvā procedūra sociālajā jomā un datu sociālajā jomā aizsardzība, turpmāk tekstā – “SGB X”) 116. pantā sociālā nodrošinājuma iestādēm piešķirtas tiesības pārņemt tiesības, kas saņēmējiem var būt attiecībā pret trešām personām, kuras atbildīgas par pabalstiem, kurus iestādēm ir pienākums piešķirt pēc nodarītā kaitējuma.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
13
2015. gada 15. jūlijā Vācijas pilsonis, kurš strādāja par šoferi kādā Vācijas sabiedrībā, tika ievainots negadījumā, kas notika laikā, kad viņš palīdzēja iekraut preces kravas automašīnā vienā no MP komercdarbības adresēm Dānijā. Neilgi pēc tam viņš pēc gūtā ievainojuma mira.
14
MP atzina savu civiltiesisko atbildību par šo nāvi. GF, šīs sabiedrības civiltiesiskās atbildības apdrošinātājs, pēc šīs sabiedrības advokāta lūguma izmaksāja mirušā darba ņēmēja atraitnei kompensāciju par apgādnieka zaudējumu, kas aprēķināta saskaņā ar Dānijas tiesībām.
15
Papildus DRV‑N un BG‑V, kurās mirušais bija apdrošināts kā Vācijas darba ņēmējs, izmaksāja viņa atraitnei atraitnības pensiju atbilstoši SGB VI 46. pantam.
16
Tā kā SGB X 116. pantā ir paredzētas tiesības pārņemt mirušā darba ņēmēja atraitnes tiesības attiecībā pret trešo personu, kas ir atbildīga par šādi izmaksāto pensiju, DRV‑N un BG‑V lūdza MP un GF atmaksāt šo pensiju.
17
MP un GF atteicās apmierināt šo lūgumu, pamatojoties uz to, ka tas Dānijas tiesībās neesot pamatots. Pirmkārt, Vācijas tiesību aktos paredzētās tiesības uz atraitnības pensiju, kas tiek maksāta neatkarīgi no nāves cēloņa, neatbilstot Dānijas tiesību aktos noteiktajām tiesībām uz kompensāciju par apgādnieka zaudējumu. Otrkārt, tā kā GF jau bija izmaksājusi šo kompensāciju mirušā darba ņēmēja atraitnei, viņa nevarot pretendēt ne uz kādu citu kompensāciju saskaņā ar Dānijas tiesībām.
18
2018. gada 6. un 12. jūlijā attiecīgi DRV‑N un BG‑V cēla regresa prasību Retten i Svendborg (Svendborgas rajona tiesa, Dānija), kas ir iesniedzējtiesa, pret MP un GF, lai šīs sabiedrības tiktu atzītas par iestādēm, kuras atbild par to pabalstu nodrošināšanu, kas izmaksāti mirušā darba ņēmēja atraitnei.
19
Lai arī DRV‑N un BG‑V atzīst, ka mirušā darba ņēmēja atraitnei izmaksātā kompensācija tika aprēķināta saskaņā ar Dānijas tiesībām un ka šī atraitne nevar pretendēt ne uz kādu citu kompensāciju atbilstoši šīm tiesībām, tās uzskata, ka šī kompensācija netika izmaksāta, pilnībā izpildot saistības, jo MP un GF nerīkojās labticīgi attiecībā uz DRV‑N un BG‑V regresa prasību.
20
Turklāt tās apgalvo, ka tiesību, kuras tās pārņēmušas, nosacījumi un apjoms jānosaka saskaņā ar Vācijas tiesībām. Pat ja viņu prasījumu pret MP un GF apmērs būtu jānosaka atbilstoši Dānijas tiesībām, Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punkts būtu jāinterpretē tādējādi, ka sociālajiem pabalstiem, ko tās izmaksājušas mirušā darba ņēmēja atraitnei, pēc sava rakstura nav jābūt identiskiem vai salīdzināmiem ar Dānijas tiesībās paredzētajiem pabalstiem, lai tie varētu tik atlīdzināti. Šīs tiesību normas mērķis nav izslēgt sociālā nodrošinājuma iestādes, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, prasījumu pret kaitējuma nodarītāju, pamatojoties uz to, ka pabalsti, ko var pieprasīt saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā ir tās sociālā nodrošinājuma iestādes juridiskā adrese, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, un tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā noticis kaitējums, nav identiski.
21
Iesniedzējtiesa norāda, ka pamatlietā vispirms rodas jautājums par to, kurš no attiecīgajiem valsts tiesību aktiem nosaka to tiesību apjomu, kuras ir pārgājušas uz sociālā nodrošinājuma iestādi, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu. Turpinājumā minētā tiesa vaicā, vai regresa prasība nozīmē, ka sociālie pabalsti, kuru atmaksa tiek prasīta, pēc sava rakstura ir salīdzināmi ar pabalstiem, uz kuriem cietusī persona varētu pretendēt saskaņā ar tās dalībvalsts tiesībām, kurā kaitējums radies. Visbeidzot tā šaubās par to, kāda nozīme jāpiešķir vārdiem “pēc savas rakstura”, ko Højesteret (Augstākā tiesa, Dānija) lietojusi savā judikatūrā par attiecīgo jomu.
22
Dānijas tiesībās esot izsmeļoši precizēts to dažādo kompensāciju raksturs, uz kurām var pretendēt persona, kurai nodarīti miesas bojājumi, vai viņu pārdzīvojušie, piemēram, kompensācija par profesionālo ienākumu zaudēšanu, pretium doloris, pastāvīgām izmaiņām veselības stāvoklī, sāpēm un morālo kaitējumu, neatgriezeniskiem miesas bojājumiem, profesionālo nespēju, apgādnieka zaudējumu, pagaidu summu nāves gadījumā un kompensāciju par deliktu. Lielākajai daļai no šīm kompensācijām esot noteikts maksimālais apmērs.
23
Turklāt Likuma par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā 77. pantā ir noteikts, ka kompensācija, kas aprēķināta saskaņā ar Likumu par civiltiesisko atbildību, ir pakārtota kompensācijai, kuru cietusī persona vai to pārdzīvojušie varētu pieprasīt saskaņā ar Likumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā, un ka kompensācija par nelaimes gadījumiem darbā nevar būt pamats regresa prasībai pret kaitējuma nodarītāju, kuram ir pienākums samaksāt kompensāciju.
24
Ne Likumā par civiltiesisko atbildību, ne Likumā par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā neesot paredzētas pārdzīvojušā laulātā tiesības uz tāda paša veida atraitnības pensiju kā SGB VI paredzētās tiesības un atbilstoši no tām izrietošajai kārtībai. Tādēļ neesot iespējams uzreiz noteikt, ka DRV‑N un BG‑V prasījumi izmaksāt kompensāciju un Likumā par civiltiesisko atbildību, kā arī Likumā par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā paredzētās kompensācijas būtu identiskas.
25
Tomēr no Tiesas judikatūras skaidri neizriet, vai tās dalībvalsts materiālo tiesību normas, kurā ir noticis kaitējums, var ierobežot atbildīgās sociālā nodrošinājuma iestādes regresa prasību, ja sociālā nodrošinājuma pabalsti, kuru samaksa tiek prasīta, nav identiski vai vismaz līdzīgi pēc to rakstura prasījumiem, ko cietusī persona varētu atgūt saskaņā ar šīm materiālo tiesību normām.
26
Šādos apstākļos Retten i Svendborg (Svendborgas rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Regulas Nr. 883/2004] 85. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka, lai atbildīgajai iestādei būtu atgūšanas tiesības saskaņā ar minēto tiesību normu, tajā dalībvalstī, kurā noticis ievainojums, ir jābūt likumīgam pamatam attiecībā uz kaitējuma vai kompensācijas veidu, attiecībā uz kuru tiek izvirzītas atgūšanas tiesības, vai līdzvērtīgu pabalstu tāda notikuma rezultātā, saistībā ar kuru personai, kas atbildīga par ievainojumu, ir jāatlīdzina kaitējums saskaņā ar tās vietas tiesībām, kurā ievainojums noticis?”
Par prejudiciālo jautājumu
27
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja persona saskaņā ar tās dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem saņem atraitnības pensiju pēc laulātā nāves, kas iestājusies pēc nelaimes gadījuma darbā citā dalībvalstī, un ja pirmās dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēts, ka iestādei, kura atbild par šīs pensijas nodrošināšanu, ir subrogācijas tiesības attiecībā pret trešo personu, kurai ir pienākums atlīdzināt par kaitējumu, kas radies pēc šī nelaimes gadījuma darbā, šīs iestādes, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, regresa prasība ir pakārtota nosacījumam, ka otrajā dalībvalstī pastāv juridisks pamats, kas ļauj saņemt šādu pensiju vai līdzvērtīgu pabalstu.
28
Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punkta mērķis ir ļaut dalībvalsts sociālā nodrošinājuma iestādei, kas ir izmaksājusi sociālā nodrošinājuma pabalstus sakarā ar kaitējumu, kurš radies citas dalībvalsts teritorijā, izmantot pret trešo personu, kura ir atbildīga par kaitējumu, tiesību aizsardzības līdzekļus, kas paredzēti tās piemērojamajos tiesību aktos, neatkarīgi no tā, vai tas notiek subrogācijas ceļā vai ar tiešu prasību. Tādējādi valsts sociālā nodrošinājuma iestādēm piešķirtās tiesības ir loģisks un taisnīgs papildinājums minēto iestāžu pienākumu paplašināšanai visā Savienības teritorijā – paplašinājums, kas izriet no šīs regulas normām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1994. gada 2. jūnijs, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, 16. punkts).
29
Tādējādi šī tiesību norma vērtējama kā kolīziju norma, kas valsts tiesai, kura izskata prasību par kaitējuma atlīdzību pret kaitējuma nodarītāju, uzliek pienākumu piemērot tās dalībvalsts tiesības, kam pakļauta iestāde, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, ne tikai lai noteiktu, vai šī iestāde ir likumīgi pārņēmusi cietušā vai viņa tiesību pārņēmēju tiesības, bet arī lai noteiktu to prasījumu raksturu un apjomu, kurus pārņēmusi iestāde, kas ir atbildīga par pabalstu nodrošināšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1999. gada 21. septembris, Kordel u.c., C‑397/96, EU:C:1999:432, 22. punkts).
30
Ja valsts tiesa piemērotu tās dalībvalsts tiesības, kuras teritorijā radies kaitējums, lai noteiktu iestādes, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, tiesību celt prasību apjomu, tai varētu nākties pilnībā vai daļēji atņemt lietderīgo iedarbību Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punktam. Tā tas it īpaši būtu gadījumā, ja tās dalībvalsts tiesību aktos, kuras teritorijā radies kaitējums, būtu paredzēts, ka likumiskā subrogācija vai tiešā prasība nesedz noteiktu veidu prasījumus, kurus iestāde, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, var izvirzīt savā dalībvalstī, izmantojot subrogācijas ceļu vai tiešu prasību (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1994. gada 2. jūnijs, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, 19. punkts).
31
No tā izriet, ka tādas tiesību normas kā Likuma par civiltiesisko atbildību 17. panta 1. punkts, kas attiecas uz Dānijas sociālā nodrošinājuma iestāžu tiesībām celt prasību pret trešām personām, kurām ir pienākums atlīdzināt par kaitējumu, kā rezultāta tika izmaksāti sociālā nodrošinājuma pabalsti, nevar tikt piemērotas, lai noteiktu, vai un kādā mērā iestādei, kas ir citas dalībvalsts, nevis Dānijas Karalistes iestāde, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, ir tiesības celt prasību pret kaitējuma, kas radies Dānijas teritorijā, kurā ir piemērojamas šīs tiesību normas, nodarītāju. Tādējādi šādas tiesību normas nav šķērslis, lai prasību celtu nevis tās dalībvalsts iestādes, kurā minētās normas piemērojamas, bet citas dalībvalsts iestādes, kuras atbild par pabalstu nodrošināšanu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1994. gada 2. jūnijs, DAK, C‑428/92, EU:C:1994:222, 22. punkts).
32
Tomēr Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punkta mērķis ir vienīgi nodrošināt, lai tiesības celt prasību, kas var būt iestādei, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro, tiktu atzītas citās dalībvalstīs. Tā mērķis nav grozīt noteikumus, kas piemērojami, lai noteiktu, vai un kādā mērā iestājas trešās personas, kura ir nodarījusi kaitējumu, ārpuslīgumiskā atbildība. Trešās personas atbildība joprojām ir pakļauta materiālo tiesību normām, kuras parasti jāpiemēro valsts tiesai, kurā ir vērsies cietušais vai viņa tiesību pārņēmēji, proti, principā tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuras teritorijā radies kaitējums (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1999. gada 21. septembris, Kordel u.c., C‑397/96, EU:C:1999:432, 15. punkts).
33
No tā izriet, ka tiesības, kas cietušajam vai viņa tiesību pārņēmējiem ir pret kaitējuma nodarītāju, kā arī nosacījumus prasības par kaitējuma atlīdzību celšanai tās dalībvalsts tiesās, kuras teritorijā radies kaitējums, nosaka saskaņā ar šīs valsts tiesībām, tostarp piemērojamām starptautisko privāttiesību normām (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1999. gada 21. septembris, Kordel u.c., C‑397/96, EU:C:1999:432, 16. punkts).
34
Iestāde, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, var pārņemt tikai šādi noteiktas tiesības. Šāda subrogācija nevar pabalstu saņēmējam radīt papildu tiesības attiecībā pret trešo personu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 1999. gada 21. septembris, Kordel u.c., C‑397/96, EU:C:1999:432, 17. punkts).
35
Turklāt subrogācijas tiesības attiecas tikai uz tādu kompensāciju, ko cietušajam vai viņa tiesību pārņēmējiem ir tiesības saņemt saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuras teritorijā kaitējums radies, piemēram, kompensāciju, kas atbilst pabalstiem, kurus izmaksā atbildīgā iestāde, bet nevis kompensāciju, kas tiek piešķirta par morālo kaitējumu vai citiem personiska rakstura kaitējuma elementiem (spriedums, 1977. gada 16. februāris, Töpfer u.c., 72/76, EU:C:1977:27, 19. punkts).
36
Šajā gadījumā no šī sprieduma 28.–35. punktā atgādinātās judikatūras, pirmkārt, izriet, ka mirušā darba ņēmēja atraitnes tiesību pārņemšanas, ko atbilstoši SGB X 116. pantam var īstenot DRV‑N un BG‑V attiecībā uz pabalstiem, ko tās viņai izmaksā saskaņā ar SGB VI 46. pantu, esamību un apjomu nosaka Vācijas tiesības, un ka, pretēji tam, ko apgalvo MP un GF, Likuma par civiltiesisko atbildību 17. panta 1. punkts nevar būt šķērslis DRV‑N un BG‑V regresa prasībai, kas pamatota ar šīm pārņemtajām tiesībām.
37
Otrkārt, šī tiesību pārņemšana savukārt ne mirušā darba ņēmēja atraitnei, ne DRV‑N vai BG‑V nevar radīt papildu tiesības tām, kas atraitnei piešķirtas Dānijas tiesībās.
38
Šajā ziņā, kā izriet no iesniedzējtiesas nolēmuma, Dānijas tiesībās nav paredzētas tādas tiesības uz atraitnības pensiju, kādas ir noteiktas Vācijas tiesībās. Turpretī šajās tiesībās vispirms Likuma par civiltiesisko atbildību 13. panta 1. punktā un Likuma par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā 20. pantā ir paredzēts, ka pārdzīvojušajam laulātajam pienākas kompensācija par apgādnieka zaudējumu, kādu GF jau ir izmaksājusi mirušā darba ņēmēja atraitnei. Turklāt Likuma par civiltiesisko atbildību 26.a panta 1. punktā ir paredzēta atlīdzība par morālo kaitējumu, kas nodarīts pārdzīvojušajiem, kuriem bija īpaši ciešas attiecības ar mirušo. Visbeidzot, Likuma par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā 19. panta 1. punktā ar zināmiem nosacījumiem ir paredzēta pagaidu kompensācijas piešķiršana pārdzīvojušajam laulātajam.
39
Pirmkārt, jānorāda – no iesniedzējtiesas nolēmuma skaidri neizriet, vai šajā gadījumā mirušā darba ņēmēja atraitnei bija jāizmaksā kompensācija par nodarīto morālo kaitējumu, nedz arī tas, vai GF to bija izmaksājusi. Turklāt, lai gan iesniedzējtiesa šajā nolēmumā ir norādījusi, ka Arbejdsmarkedets Erhvervssikring i Danemark (Dānijas darba tirgus apdrošināšana) ieskatā pamatlietā aplūkotais negadījums nedodot šai atraitnei tiesības uz tādiem pabalstiem saskaņā ar Likumu par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā kā pārejas kompensācija un kompensācija par apgādnieka zaudējumu, kas paredzētas attiecīgi šī likuma 19. panta 1. punktā un 20. pantā, no tā neizriet, ka šis vērtējums būtu galīgs un ka tādējādi tas izslēdz šo kompensāciju atbilstību pamatlietā.
40
Otrkārt, ciktāl GF jau ir izmaksājusi vienu vai attiecīgā gadījumā vairākas no šīm kompensācijām mirušā darba ņēmēja atraitnei, tikai iesniedzējtiesai jānosaka, vai šādi maksājumi saskaņā ar piemērojamajām valsts tiesībām MP un GF ir atbrīvojuši no atbildības attiecībā uz prasījumiem, ko DRV‑N un BG‑V ir izvirzījušas regresa prasībā.
41
Treškārt, attiecībā uz to, vai Dānijas tiesībās paredzētā kompensācija par apgādnieka zaudējumu, kuru GF izmaksāja mirušā darba ņēmēja atraitnei, atbilst DRV‑N un BG‑V izmaksātajai atraitnības pensijai šī sprieduma 35. punktā atgādinātās judikatūras izpratnē, jāatgādina, ka ar Regulu Nr. 883/2004 nav izveidota kopēja sociālā nodrošinājuma sistēma un, tā kā Savienības līmenī nav veikta saskaņošana, katrai dalībvalstij savos tiesību aktos tostarp jānosaka tiesību uz sociāliem pabalstiem iegūšanas nosacījumi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 11. aprīlis, Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
42
Tāpēc, kā pamatoti norāda Čehijas valdība un Eiropas Komisija, pabalsti, kas tiek izmaksāti pēc tāda notikuma kā nelaimes gadījums darbā, dažādās dalībvalstīs var ievērojami atšķirties, un pārāk stingras prasības attiecībā uz nepieciešamo atbilstību starp dažādu attiecīgo dalībvalstu tiesībās paredzētajiem pabalstiem varētu atņemt Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punktam tā lietderīgo iedarbību.
43
Tādējādi jāuzskata, ka dalībvalsts tiesību aktos paredzētās subrogācijas tiesības attiecībā uz pabalstu, kas tiek izmaksāts saskaņā ar šiem pašiem tiesību aktiem, Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punkta izpratnē var tikt attiecinātas arī uz pabalstu, kas paredzēts tās dalībvalsts tiesību aktos, kuras teritorijā ir norisinājušies fakti, kas ir tāda notikuma pamatā kā nelaimes gadījums darbā, ja abi šie pabalsti ir pietiekami salīdzināmi pēc to attiecīgajiem priekšmetiem un mērķiem.
44
Šajā gadījumā šķiet, ka Dānijas un Vācijas pabalsti tiek piešķirti pēc apgādnieka nāves, un to abu mērķis ir sniegt kompensāciju pārdzīvojušajiem tuviniekiem tostarp, lai atlīdzinātu negūtos ieņēmumus, kas saistīti ar mirušā ienākumu zudumu.
45
Turklāt iesniedzējtiesa uzskata, ka Likuma par apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā 77. panta 1. punktā tostarp ir paredzēts, ka negadījumā cietušo personu pārdzīvojušo tiesības pret atbildīgo par kaitējumu, tiek samazinātas tiktāl, ciktāl tām ir izmaksāti pabalsti vai ciktāl pabalsti tām pienākas saskaņā ar šo likumu. No tā izriet, ka kompensācijas par apgādnieka zudumu priekšmets un mērķi saskaņā ar Dānijas tiesību aktiem var tikt uzskatīti par atbilstošiem to sociālo pabalstu priekšmetam un mērķiem, kas saskaņā ar šiem tiesību aktiem tiek sniegti nelaimes gadījuma darbā rezultātā.
46
Šādos apstākļos jāuzskata, ka, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, abi pamatlietā aplūkotie pabalsti to priekšmeta un mērķa ziņā ir pietiekami salīdzināmi, lai SGB X 116. pantā paredzētās un Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punktā noteiktās subrogācijas tiesības varētu attiecināt arī uz kompensāciju par apgādnieka zaudējumu, ievērojot Dānijas tiesību aktos paredzētās maksimālās robežas.
47
Ceturtkārt, attiecībā uz Dānijas tiesībās paredzēto pagaidu kompensāciju un kompensāciju par nodarīto morālo kaitējumu, par kurām lietas dalībnieki apspriedās tiesas sēdē Tiesā, jānorāda, pirmkārt, ka Tiesai iesniegtajos lietas materiālos nav vajadzīgo elementu, lai tā varētu sniegt iesniedzējtiesai lietderīgas norādes par to, vai pagaidu kompensācijas priekšmets un mērķis ir pietiekami salīdzināmi ar to pabalstu priekšmetu un mērķi, kurus DRV‑N un BG‑V izmaksāja mirušā darba ņēmēja atraitnei. Otrkārt, no šī sprieduma 35. punktā atgādinātās judikatūras izriet, ka tās kompensācijas priekšmets un mērķi, ar kuru tiek atlīdzināts nodarītais morālais kaitējums, nevar uzskatīt par pietiekami salīdzināmiem ar atraitnības pensijas priekšmetu un mērķiem, ko šajā gadījumā maksā DRV‑N un BG‑V.
48
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 883/2004 85. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja persona saskaņā ar tās dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem saņem atraitnības pensiju pēc laulātā nāves, kas iestājusies nelaimes gadījuma darbā citā dalībvalstī dēļ, un ja pirmās dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēts, ka iestādei, kura atbild par šīs pensijas nodrošināšanu, ir subrogācijas tiesības attiecībā pret trešo personu, kurai ir pienākums atlīdzināt par kaitējumu, kas radies šī nelaimes gadījuma darbā rezultātā, šīs iestādes, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, regresa prasība nav pakārtota nosacījumam, ka otrajā dalībvalstī pastāv juridisks pamats, kas ļauj saņemt šādu pensiju vai līdzvērtīgu pabalstu, jo pietiek ar to, ka pabalsti, kas attiecīgo dalībvalstu tiesību aktos paredzēti pēc tāda notikuma kā nelaimes gadījums darbā, ir pietiekami salīdzināmi to attiecīgo priekšmetu un mērķu ziņā, lai pirmās dalībvalsts tiesību aktos un 85. panta 1. punktā paredzētās subrogācijas tiesības attiecinātu uz otrās dalībvalsts paredzētajiem pabalstiem.
Par tiesāšanās izdevumiem
49
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (devītā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu 85. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tad, ja persona saskaņā ar tās dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem saņem atraitnības pensiju pēc laulātā nāves, kas iestājusies nelaimes gadījuma darbā citā dalībvalstī dēļ, un ja pirmās dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēts, ka iestādei, kura atbild par šīs pensijas nodrošināšanu, ir subrogācijas tiesības attiecībā pret trešo personu, kurai ir pienākums atlīdzināt par kaitējumu, kas radies šī nelaimes gadījuma darbā rezultātā, šīs iestādes, kura atbild par pabalstu nodrošināšanu, regresa prasība nav pakārtota nosacījumam, ka otrajā dalībvalstī pastāv juridisks pamats, kas ļauj saņemt šādu pensiju vai līdzvērtīgu pabalstu, jo pietiek ar to, ka pabalsti, kas attiecīgo dalībvalstu tiesību aktos paredzēti pēc tāda notikuma kā nelaimes gadījums darbā, ir pietiekami salīdzināmi to attiecīgo priekšmetu un mērķu ziņā, lai pirmās dalībvalsts tiesību aktos un 85. panta 1. punktā paredzētās subrogācijas tiesības attiecinātu uz otrās dalībvalsts paredzētajiem pabalstiem.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – dāņu.