61999CJ0133_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-133/99,
Konungariket Nederländerna, företrätt av M.A. Fierstra och N. Wijmenga, båda i egenskap av ombud,
sökande,
med stöd av
Republiken Frankrike, företrädd av R. Abraham och C. Vasak, båda i egenskap av ombud,
intervenient,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av T. van Rijn, K.-D. Borchardt och C. van der Hauwaert, samtliga i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
angående en talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/187/EG av den 3 februari 1999 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk för räkenskapsåret 1995 (EGT L 61, s. 37), i den del det beslutas att utgifter uppgående till 39 182 606 NLG, vilka den sökande medlemsstaten deklarerat såsom stöd för framställning av kasein och kaseinater av skummjölk, inte skall omfattas av gemenskapsfinansieringen,
meddelar DOMSTOLEN (femte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden P. Jann (referent) samt domarna D.A.O. Edward, A. La Pergola, M. Wathelet och C.W.A. Timmermans,
generaladvokat: J. Mischo,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 22 november 2001, varvid Konungariket Nederländerna företräddes av J.S. van den Oosterkamp, i egenskap av ombud, och kommissionen av T. van Rijn,
och efter att den 15 januari 2002 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Konungariket Nederländerna har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 17 april 1999, med stöd av artikel 173 första stycket i EG-fördraget (nu artikel 230 första stycket EG i ändrad lydelse) väckt talan om delvis ogiltigförklaring av kommissionens beslut 1999/187/EG av den 3 februari 1999 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk för räkenskapsåret 1995 (EGT L 61, s. 37, nedan kallat det ifrågasatta beslutet), i den del det beslutas att utgifter uppgående till 39 182 606 NLG, vilka den sökande medlemsstaten deklarerat såsom stöd för framställning av kasein och kaseinater av skummjölk, inte skall omfattas gemenskapsfinansieringen.
2 Genom beslut av domstolens ordförande av den 20 januari 2000 tilläts Republiken Frankrike att intervenera till stöd för Konungariket Nederländernas yrkanden.
Tillämpliga bestämmelser
3 I rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 23) bestäms vilka av medlemsstaternas utgifter som skall ersättas av garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden (nedan kallad EUGFJ) och villkoren för denna finansiering. Enligt artikel 5.2 i denna förordning gäller följande:
"Efter att ha hört den fondkommitté som avses i artikel 11
a)
skall kommissionen
- vid årets början och på grundval av de handlingar som avses i punkt 1 a, besluta om myndigheterna och organen skall få en förskottsbetalning som inte överstiger en tredjedel av de anslag som inskrivits i budgeten,
- under årets lopp besluta, om ytterligare betalningar skall göras för att täcka utgifter som skall bäras av en myndighet eller ett organ,
b) före utgången av påföljande år och på grundval av de handlingar som avses i punkt 1 b, granska och godkänna årsredovisningen för myndigheterna och organen."
4 Förordning nr 729/70 har ändrats genom rådets förordning (EG) nr 1287/95 av den 22 maj 1995 (EGT L 125, s. 1). I artikel 5 i förordningen, i dess ändrade lydelse, föreskrivs numera följande:
"1. Medlemsstaterna skall med jämna mellanrum tillställa kommissionen följande uppgifter avseende de godkända utbetalande organ och samordningsorgan som avses i artikel 4 och de transaktioner som finansieras av fondens garantisektion:
a) en redovisning av utgifterna och en bedömning av finansieringsbehoven,
b) årsredovisningen tillsammans med nödvändiga underlag för granskning och godkännande och ett intyg avseende den vidarebefordrade redovisningens fullständighet, exakthet och sanningsenlighet.
2. Efter att [ha] hört fondkommittén skall kommissionen
a) besluta om månatliga förskott mot bokförda utgifter som betalats av de godkända utbetalande organen. Utgifterna för oktober skall hänföras till oktober om de betalas mellan den 1 och 15 oktober och till november om de betalas mellan den 16 och 31 oktober. Förskottsbetalningar skall göras till medlemsstaten senast den tredje arbetsdagen den andra månaden efter den när utgifterna betalas.
Ytterligare förskott får betalas om fondkommittén underrättas nästa gång den skall höras.
b) före den 30 april året efter det aktuella budgetåret och på grundval av de uppgifter som avses i punkt 1 b, granska och godkänna årsredovisningen för de utbetalande organen.
Beslutet att godkänna årsredovisningen skall omfatta den överlämnade redovisningens fullständighet, exakthet och sanningsenlighet.
Beslutet skall inte påverka beslut som fattas senare i enlighet med c.
c) besluta om utgifter som inte skall omfattas av gemenskapens finansiering enligt artiklarna 2 och 3 när den finner att utgifterna inte har betalats i överensstämmelse med gemenskapsreglerna.
Varje beslut om att vägra finansiering skall föregås av att resultaten av kommissionens undersökningar och den berörda medlemsstaten[s] svar överlämnas skriftligen varefter de två berörda parterna skall sträva efter att nå en överenskommelse om vilka åtgärder som skall vidtas.
Om ingen överenskommelse nås får medlemsstaten begära att ett förfarande inleds, i syfte att medla mellan deras respektive ståndpunkter inom en tid av fyra månader. Resultaten härav skall anges i en rapport, vilken skall överlämnas till och granskas av kommissionen innan ett beslut om att vägra finansiering fattas.
Kommissionen skall fastställa de belopp som skall undantas med beaktande i synnerhet av hur betydande bristen på överensstämmelse är. Kommissionen skall i detta syfte beakta överträdelsens natur och betydelse och den ekonomiska förlust som gemenskapen förorsakats.
En vägran att finansiera får inte inbegripa utgifter som betalats före de tjugofyra månader som föregick kommissionens skriftliga meddelande till den berörda medlemsstaten om resultaten av undersökningarna. Denna bestämmelse skall inte tillämpas på de finansiella följderna
- av oegentligheter enligt artikel 8.2, eller
- av statligt stöd eller överträdelser för vilka förfarandena enligt artiklarna 93 och 169 i fördraget har inletts.
3. Tillämpningsföreskrifterna för denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 13. Dessa föreskrifter skall i synnerhet omfatta intyget avseende redovisningen som avses i punkt 1 och förfarandena avseende de beslut som avses i punkt 2."
5 Allmänna bestämmelser om beviljande av stöd för skummjölk som förädlas till kasein och kaseinater har fastställts i artikel 11 i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 148, s. 13; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 52), liksom i rådets förordning (EEG) nr 987/68 av den 15 juli 1968 om fastställande av allmänna bestämmelser om beviljande av stöd för skummjölk som förädlas till kasein eller kaseinater (EGT L 169, s. 6; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 102). Tillämpningsbestämmelser för dessa allmänna bestämmelser har fastslagits i kommissionens förordning (EEG) nr 756/70 av den 24 april 1970 om beviljande av stöd för framställningen av kasein och kaseinater av skummjölk (EGT L 91, s. 28), som upphävts och ersatts av kommissionens förordning (EEG) nr 2921/90 av den 10 oktober 1990 om beviljande av stöd för framställningen av kasein och kaseinater av skummjölk (EGT L 279, s. 22; svensk specialutgåva, område 3, volym 34, s. 180).
6 I artikel 1 i förordning nr 2921/90 föreskrivs följande:
"1. Stöd skall beviljas producenter av kasein och kaseinater endast om dessa produkter
- har producerats av skummjölk med ursprung inom gemenskapen eller av råkasein som utvunnits ur mjölk med ursprung inom gemenskapen,
- uppfyller de krav avseende sammansättningen som anges i bilagorna 1, 2 eller 3,
- är förpackade enligt föreskrifterna i artikel 3.
2. Stöd skall utbetalas på grundval av en skriftlig ansökan till den behöriga myndigheten. I ansökan skall anges
i) producentens namn och adress,
ii) kvantiteten kasein eller kaseinater som avses i ansökan och uppgift om dessa produkters kvalitet,
iii) numren på de aktuella produktionspartierna.
3. Vid tillämpning av denna förordning skall ett produktionsparti bestå av produkter som har samma kvalitet och är framställda samma dag. Om det aktuella företagets totala produktion av kasein och kaseinater under det föregående kalenderåret inte översteg 1 000 ton får emellertid ett produktionsparti bestå av produkter som är framställda under samma kalendervecka."
7 I artikel 2.3 i förordning nr 2921/90 föreskrivs följande:
"Det stödbelopp som beviljas skall vara det belopp som gäller den dag då kaseinet eller kaseinaterna framställs."
8 Med beaktande av att skillnaderna mellan medlemsstaternas lagstiftningar i fråga om sammansättning och framställning av kaseiner och kaseinater avsedda som livsmedel hindrar den fria rörligheten för dessa varor, har gemenskapslagstiftaren fastslagit vissa bestämmelser för de nämnda varornas sammansättning och märkning. Med stöd av artikel 100 i EEG-fördraget (senare artikel 100 i EG-fördraget i ändrad lydelse, nu artikel 94 EG) har rådets direktiv 83/417/EEG av den 25 juli 1983 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om vissa mjölkproteiner (kaseiner och kaseinater) avsedda som livsmedel (EGT L 237, s. 25; svensk specialutgåva, område 13, volym 13, s. 77) antagits.
9 I artikel 2 i direktiv 83/417 föreskrivs följande:
"Medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa
- att de varor som anges i bilagorna får marknadsföras endast om de stämmer överens med de definitioner och regler som fastställts i detta direktiv med bilagor, och
- att de varor som inte uppfyller kriterierna i bilagorna betecknas och märks på ett sådant sätt att köparen inte vilseleds om deras egenskaper, kvalitet eller användning."
10 I bilagorna 1 och 2 till direktiv 83/417 har fastslagits detaljerade bestämmelser om sammansättningen av kaseiner respektive kaseinater. Däri nämns inte aluminiumammoniumsulfat (nedan kallat AAS).
Förfarandet för avslut av räkenskaper
11 I oktober 1995 genomförde kommissionens enhet för samordning av bedrägeribekämpningen (nedan kallad UCLAF), efter samråd med de behöriga nederländska myndigheterna, kontroller vid det nederländska företaget DMV Campina. Kontrollerna gällde framställning och försäljning av vissa typer av kaseinater, vilka medför rätt till produktionsstöd enligt förordning nr 2921/90.
12 När kontrollerna hade avslutats konstaterade UCLAF följande. I den utsträckning som vissa kaseinater innehöll AAS och som ett kaseinat kallat EMST inte hade producerats i enlighet med villkoren i förordning nr 2921/90, hade de stöd som avsåg dessa kaseinater utbetalats rättsstridigt. UCLAF hävdade i synnerhet att användning av AAS var förbjuden enligt direktiv 83/417.
13 Under det samrådsförfarande som därefter hölls mellan parterna hävdade de nederländska myndigheterna att förordning nr 2921/90 inte förbjöd användning av AAS i framställningen av kaseinater, att direktiv 83/417 inte var tillämpligt i detta hänseende och att produktionen av EMST hade skett i enlighet med förordning nr 2921/90.
14 Kommissionen, som inte var nöjd med dessa förklaringar, meddelade den nederländska regeringen genom en skrivelse av den 21 januari 1998 att den avsåg att korrigera de utgifter som deklarerats i detta hänseende.
15 Konungariket Nederländerna ansökte därefter om förlikning. Förlikningsorganet konstaterade i sin rapport av den 16 juli 1998, beträffande användningen av AAS, att det inte var alldeles självklart att kommissionens juridiska argumentation var välgrundad. Beträffande produktionen av EMST angav förlikningsorganet att det hade vissa svårigheter att förstå kommissionens oro över att tillåtandet av stöd till detta kaseinat skulle medföra stora risker för spekulation och missbruk avseende mycket större mängder kasein och kaseinater. Förlikningsorganet konstaterade slutligen att det i detta fall inte hade kunnat föra parternas skilda ståndpunkter närmare varandra.
16 Den 12 januari 1999 fastställde kommissionen sin sammanfattande rapport om resultaten av kontroller i samband med granskningen och godkännandet av räkenskaperna för EUGFJ:s garantisektion för 1995 (nedan kallad den sammanfattande rapporten). Kommissionen konstaterade därvid två oegentligheter. Den första gällde den förbjudna användningen av AAS i framställningen av kaseinater. Den andra gällde produktionen av EMST av mellanprodukter från framställningen av kasein. På grund härav påförde kommissionen i det ifrågasatta beslutet en korrigering på 32 746 529 NLG avseende produktion av kaseinater innehållande AAS och 6 436 077 NLG avseende produktionen av EMST för räkenskapsåret 1995.
Korrigeringen på 32 746 529 NLG avseende produktion av kaseinater innehållande AAS
17 Beträffande den ifrågasatta korrigeringen avseende användandet av AAS i produktionen av kaseinater har den nederländska regeringen gjort gällande fyra grunder till stöd för sitt yrkande att det ifrågasatta beslutet delvis skall ogiltigförklaras. Genom sin första grund har den i första hand kritiserat kommissionen för att ha åsidosatt förordning nr 2921/90 genom att motivera korrigeringen med att kraven i direktiv 83/417, vilka inte föreskrivs i nämnda förordning, inte var uppfyllda. Den har i andra hand gjort gällande att även kraven i direktiv 83/417 var uppfyllda. Genom sin andra grund har den nederländska regeringen åberopat att artikel 5.2 c i förordning nr 729/79, i dess lydelse enligt förordning nr 1287/95, har åsidosatts liksom principerna om gott samarbete, om samråd och om överenskommelse om preventiva åtgärder mellan kommissionen och medlemsstaterna. Genom sin tredje grund har den hävdat att rättssäkerhetsprincipen åsidosatts på så sätt att de nationella myndigheterna, enligt regeringens mening, skäligen kunde ha uppfattningen att villkoren i direktiv 83/417 inte behövde vara uppfyllda vid tillämpning av förordning nr 2921/90. Genom sin fjärde grund har den åberopat att motiveringsskyldigheten har åsidosatts.
Den första grunden
18 Genom sin första grund har den nederländska regeringen gjort gällande att kommissionen har åsidosatt förordning nr 2921/90 genom att kräva att villkoren i direktiv 83/417 skall vara uppfyllda för att ifrågavarande stöd skall kunna beviljas.
19 Denna regering har, i detta hänseende med instämmande av den franska regeringen, påpekat att det i förordning nr 2921/90 inte hänvisas till direktiv 83/417. Den rättsliga grunden för och syftet med de två rättsakterna är olika. Förordning nr 2921/90 är således grundad på artikel 43 i EEG-fördraget (nu artikel 37 EG, i ändrad lydelse) och dess syfte är att förverkliga de mål som anges inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, i synnerhet att stabilisera priserna på mjölkproteiner för deras export till tredje land. Direktiv 83/417 däremot är grundat på artikel 100 i EEG-fördraget och avser att tillnärma nationella bestämmelser om villkor för saluförande, inom gemenskapen, av kaseiner och kaseinater avsedda som livsmedel i syfte att undanröja handelshinder. Tillämpningsområdet för förordning nr 2921/90 begränsas således inte av direktiv 83/417.
20 Dessutom har kommissionen själv medgett att förordning nr 2921/90 inte har något samband med direktiv 83/417. År 1997 lade den nämligen fram ett förslag till ändring av denna förordning, genom vilket den avsåg att för framtiden harmonisera förordningens bestämmelser med bestämmelserna i direktiv 83/417, genom att knyta beviljandet av stöd till ett uttryckligt villkor att kraven i nämnda direktiv skall vara uppfyllda. Detta förslag ersattes emellertid år 1998 med ett förslag med motsatt innehåll. I det förslaget föreskrevs att beviljandet av stöd, av tekniska skäl, inte skall vara knutet till villkoret att kraven i direktiv 83/417 skall vara uppfyllda. Förslagen mötte dock invändningar från medlemsstaternas sida och de återkallades slutligen av kommissionen.
21 Enligt kommissionen saknas fog för denna grund. Sambandet mellan förordning nr 2921/90 och direktiv 83/417 är en nödvändighet på grund av gemenskapsrättens enhet. En produkt som inte kan saluföras på den gemensamma marknaden kan nämligen inte heller tillåtas medföra rätt till produktionsstöd.
22 Denna tolkning följer redan av syftet med stödsystemet, vilket är att göra gemenskapsproducenternas konkurrenskraft jämbördig med konkurrenskraften hos producenter i tredje land. Om en produkt inte kan saluföras inom gemenskapen kan det inte finnas någon ojämlik konkurrenskraft i förhållande till tredje lands producenter och således inte finnas något skäl att bevilja stöd.
23 Kommissionen har vidgått att den har presenterat två förslag i följd om ändring av förordning nr 2921/90. Den har dock gjort gällande att det första förslaget, vars syfte var att göra beviljandet av stöd beroende av den uttryckliga förutsättningen att villkoren i direktiv 83/417 skall vara uppfyllda, inte avsåg att skapa en ny skyldighet utan endast att närmare ange den skyldighet som redan föreskrevs. Detta bekräftades av det andra förslaget, vari det tvärtom föreskrevs ett undantag från bestämmelserna i direktiv 83/417 i fråga om beviljande av stöd.
24 Domstolen konstaterar i detta hänseende att vissa villkor gäller enligt förordning nr 2921/90 för det ifrågavarande stödet. Dessa villkor anges i artikel 1.1 i förordningen och innebär att produktionen skall ske av produkter med ursprung i gemenskapen samt att vissa föreskrifter gäller för sammansättningen liksom för förpackningen. Vad gäller föreskrifterna för sammansättningen hänvisas i artikel 1.1 andra strecksatsen till bilagorna 1, 2 och 3 i samma förordning. I dessa bilagor fastställs den högsta eller den lägsta halten av vissa substanser, eller förbjuds förekomsten av substanser, i de aktuella produkterna. Det framgår att AAS inte återfinns där, vare sig som krav på eller som förbud för dess förekomst i kaseiner och kaseinater.
25 Domstolen konstaterar vidare att det i förordning nr 2921/90 inte hänvisas till direktiv 83/417 och att detta inte ens omnämns däri. Domstolen har därför att undersöka om detta direktiv, av de skäl som kommissionen angett, ändock innebär ytterligare krav för att ifrågavarande stöd skall kunna beviljas.
26 Kommissionen har i synnerhet gjort gällande att tillsats av AAS i kaseiner och kaseinater som saluförs inom gemenskapen förbjuds i direktiv 83/417 och att detta kategoriska förbud inverkar på alla andra områden inom gemenskapsrätten. Stöd till produktion av kasein och kaseinater som innehåller AAS måste därför anses vara rättsstridiga. Kommissionen grundar sig således på ett enhetligt gemenskapsrättsligt begrepp, oberoende av vilket rättsområde det är fråga om och oberoende av de särskilda syftena med de olika aktuella bestämmelserna.
27 Det följer förvisso av artikel 2 första strecksatsen i direktiv 83/417 att kasein och kaseinater som är avsedda som livsmedel endast får saluföras inom gemenskapen om de stämmer överens med de definitioner och regler som fastställts i detta direktiv med bilagor. AAS återfinns emellertid inte bland de substanser och tillsatser som tillåts enligt bilagorna till nämnda direktiv.
28 I artikel 2 andra strecksatsen i direktiv 83/417 föreskrivs emellertid att om varor inte uppfyller kriterierna i bilagorna skall medlemsstaterna vidta alla åtgärder som behövs för att dessa varor märks och betecknas på ett sådant sätt att köparen inte vilseleds om deras egenskaper, kvalitet eller användning.
29 Det följer således av själva lydelsen av artikel 2 i direktiv 83/417 att denna bestämmelse inte innebär ett absolut förbud mot saluföring inom gemenskapen av kaseiner och kaseinater som inte uppfyller kraven i detta direktiv. Det anges däri endast vissa kriterier liksom en alternativ lösning för de fall då kriterierna inte är uppfyllda.
30 Mot denna bakgrund kan artikel 2 i direktiv 83/417 inte utgöra grund för ett förbud som, på grund av ett enhetligt gemenskapsrättsligt begrepp, inverkar på området för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna.
31 Såsom generaladvokaten har understrukit i punkterna 56 och 57 i sitt förslag till avgörande kan, även om det är visat att företaget DMV Campina har använt beteckningen "ätliga kaseinater" i strid med artikel 2 andra strecksatsen i direktiv 83/417, ett sådant åsidosättande, även om medlemsstaterna skall beivra detta, inte falla tillbaka på att ifrågavarande produkt inte medför rätt till produktionsstöd.
32 Beträffande kommissionens uppgift att det första förslaget om ändring av förordning nr 2921/90, vilket avsåg att göra beviljandet av stöd beroende av den uttryckliga förutsättningen att villkoren i direktiv 83/417 skall vara uppfyllda, endast bekräftade vad som redan var gällande rätt, räcker det att konstatera följande. Även om lagstiftarens icke förverkligade avsikter är ett godtagbart redskap för tolkning av en gällande bestämmelse, innebär ett sådant förslag snarare en presumtion för att det tidigare inte fanns något sådant samband mellan förordning nr 2921/90 och direktiv 83/417. Beträffande det andra ändringsförslaget, vari det tvärtom föreskrevs ett uttryckligt undantag för villkoren i direktiv 83/417, kan detta inte heller anses som ett bekräftelse på en sådan gällande rätt.
33 Den nederländska regeringens grund, som avser att kommissionen åsidosatt förordning nr 2921/90 genom att grunda sig på krav som inte föreskrevs i denna förordning, skall således godtas. Följaktligen skall det ifrågasatta beslutet ogiltigförklaras i den del det har infört en korrigering på 32 746 529 NLG avseende produktion av kaseinater som innehåller AAS.
Den andra, den tredje och den fjärde grunden
34 Eftersom domstolen har godtagit den nederländska regeringens första grund är det inte längre nödvändigt att undersöka de andra grunder som denna regering anfört.
Korrigeringen på 6 436 077 NLG avseende produktionen av EMST
35 Beträffande den ifrågasatta korrigeringen angående sättet att producera EMST har den nederländska regeringen gjort gällande fyra grunder till stöd för sitt yrkande att det ifrågasatta beslutet delvis skall ogiltigförklaras. Genom sin första grund har den kritiserat kommissionen för att inte ha ansett att EMST har producerats i enlighet med bestämmelserna i förordning nr 2921/90. Genom sin andra grund har den gjort gällande att kommissionen har åsidosatt principerna om gott samarbete, om samråd och om överenskommelse om preventiva åtgärder mellan kommissionen och medlemsstaterna. Genom sin tredje grund har den hävdat att rättssäkerhetsprincipen har åsidosatts. Slutligen har den, genom sin fjärde grund, åberopat att motiveringsskyldigheten har åsidosatts.
Den första grunden
36 Genom sin första grund har den nederländska regeringen gjort gällande att kommissionen inte har velat godta att EMST har producerats i enlighet med kraven i artikel 1.1 och 1.3 i förordning nr 2921/90.
37 I artikel 1.1 i denna förordning föreskrivs att kaseinet skall ha framställts av skummjölk eller av råkasein för att stöd skall kunna beviljas. Så har skett i förevarande fall. EMST har nämligen framställts av mellanprodukter som uppkommit under framställningen av kaseinater. Dessa mellanprodukter har ihopsamlats under några dagar eller några veckor och utgör halvfärdiga produkter. Innan mellanprodukterna omvandlas till EMST måste de genomgå framställningsprocessen för kaseinater. Vid den tidpunkt då de samlas ihop utgör det således ännu inte färdigt kaseinat.
38 Beträffande artikel 1.3 i förordning nr 2921/90, vari föreskrivs att ett produktionsparti skall bestå av produkter som har samma kvalitet och är framställda samma dag, är även detta villkor uppfyllt. Detta gäller även om mellanprodukterna ihopsamlas under några dagar innan de, en viss dag, omvandlas till kaseinater. Verbet framställa, som används i artikel 1.3 skall nämligen förstås i betydelsen bearbeta. Tanken bakom bestämmelsen är endast att klart definiera "den dag då [produkterna] framställs" i den mening som avses i artikel 2.3 i nämnda förordning, en artikel genom vilken det förutses att stödet varierar dagligen, och att på det sättet undvika att ett parti består av produkter som motsvarar olika stödbelopp. Det är emellertid inte definitionen av framställningsdagen som är problemet i förevarande fall.
39 Enligt kommissionen har de tillämpliga bestämmelserna åsidosatts, eftersom de mellanprodukter som uppstår vid framställningen av kaseinater redan utgör färdiga produkter och inte halvfärdiga sådana. Den metod som företaget DMV Campina har använt, vilken består i att under några dagar eller några veckor samla ihop mellanprodukter för att sedan upparbeta dem och presentera dem som kaseinat som medför rätt till stöd, är inte förenligt med artikel 1.1 och 1.3 i förordning nr 2921/90. I en sådan situation har ett produktionsparti inte producerats av skummjölk eller av råkasein utan av kaseinat och det består inte av produkter som har samma kvalitet och är framställda samma dag.
40 Kommissionen har vidare förklarat att förekomsten av mellanprodukter under framställningsprocessen av kaseinater redan i förväg har beaktats i beräkningen av stödbeloppet. Fem procent av stödet avser mellanprodukter, vilket är mycket generöst då den faktiska procentsatsen, i sådana moderna anläggningar såsom de hos DMV Campina, vanligtvis inte överstiger två procent. Härav följer att det berörda företaget faktiskt har uppburit stöd två gånger för samma produkt.
41 Domstolen konstaterar i detta hänseende att det av själva ordalydelsen i artikel 1.1 och 1.3 i förordning nr 2921/90 följer att stöd beviljas för framställning av en färdig produkt som görs av vissa basprodukter, vilka sammanblandas under en och samma dag. Det är uppenbart att ett ihopsamlande under några dagar och efterbehandling av mellanprodukter från en redan färdig produkt inte motsvarar denna definition eftersom det inte är fråga om framställning som görs av basprodukter.
42 Denna tolkning stöds av beräkningsmetoden för stödbeloppet, vilket redan beaktar en viss procentsats avseende mellanprodukter. Såsom generaladvokaten har gjort gällande i punkt 104 i sitt förslag till avgörande är det inte förenligt med denna utformning att ånyo bevilja stöd för efterbehandling av mellanprodukter.
43 Härav följer att den nederländska regeringens första grund, enligt vilken framställningsprocessen avseende EMST är förenlig med artikel 1.1 och 1.3 i förordning nr 2921/90, saknar fog och därför skall underkännas.
Den andra, den tredje och den fjärde grunden
44 Genom sin andra grund har den nederländska regeringen gjort gällande att kommissionen har åsidosatt principerna om gott samarbete, om samråd och om överenskommelse om preventiva åtgärder mellan kommissionen och medlemsstaterna genom att vägra tillåta att EMST beviljas stöd. Dessa principer följer av artikel 5.2 c i förordning nr 729/70 i dess ändrade lydelse enligt förordning nr 1287/95. Även om denna bestämmelse inte är tillämplig på räkenskapsåret 1995, utan endast på de följande räkenskapsåren, innebär den endast en konkretisering av de principer som redan tidigare tillämpats. Kommissionen har åsidosatt dem genom att inte beakta förlikningsorganets kritiska rapport och genom att inte försöka inleda en ärlig dialog med de nederländska myndigheterna, samtidigt som den inte har yttrat sig över de argument som dessa myndigheter framfört.
45 Genom sin tredje grund, vari den nederländska regeringen har hävdat att rättssäkerhetsprincipen åsidosatts, har den även kritiserat kommissionen för avsaknaden av dialog. Den har gjort gällande att de behöriga nederländska myndigheterna redan, i synnerhet genom en skrivelse av den 2 februari 1993, hade låtit kommissionen förstå hur de tolkade förordning nr 2921/90 avseende produktionen av EMST och att kommissionen, inledningsvis, inte hade några invändningar häremot.
46 Genom sin fjärde grund har den nederländska regeringen hävdat att kommissionen har åsidosatt motiveringsskyldigheten i det ifrågasatta beslutet på så sätt att det av motiveringen i detta beslut är omöjligt att avgöra vilka skäl som har lett kommissionen till att anta beslutet och att förstå dess resonemang.
47 Kommissionen har invänt mot kritiken avseende avsaknaden av gott samarbete och samråd. Den har gjort gällande att den, under hela förfarandet, vilket varade i tre och ett halvt år, har besvarat alla viktiga punkter som de nederländska myndigheterna framfört, vilket den omfattande korrespondens som utväxlats liksom den sammanfattande rapporten vittnar om. Påståendet om åsidosättande av motiveringsskyldigheten har alltså ingen grund. Tvärtom har de nederländska myndigheterna i stor utsträckning deltagit i utarbetandet av det ifrågasatta beslutet. Vad gäller överenskommelsen om preventiva åtgärder gäller denna i fråga om kontrollförsummelse, men har inte föreskrivits för ett fall såsom det förevarande, där stöd har utbetalats i strid med tillämpliga bestämmelser. Kommissionen kan inte kritiseras för att ha vägrat en ärlig dialog på grund av att den funnit att förlikningsorganets kritik inte var befogad och att den då beslutat att vidhålla sin ståndpunkt.
48 Vad gäller den inledande informationen om sättet att producera EMST beskrevs produktionsprocessen, i de nederländska myndigheternas skrivelse av den 2 februari 1993, endast på ett mycket allmänt sätt utan att det närmare angavs att produkten samlades ihop under flera dagar innan den omvandlades. Så fort kommissionen hade informerat om processens verkliga förlopp framförde den invändningar till de nämnda myndigheterna.
49 Domstolen finner det lämpligt att undersöka dessa grunder i ett sammanhang och påpekar att den betydande korrespondens som utväxlats och den omständigheten att man tillämpade förlikningsförfarandets förlopp visar att parterna varit väl informerade om deras respektive ståndpunkter och att de försökt förlika sina skilda uppfattningar. Kommissionen kan inte kritiseras för att något samförstånd till slut inte uppnåtts eftersom den, på grund av att förlikningsorganet har behandlat ärendet, inte fråntas rätten att anta ett slutgiltigt beslut om avslut av räkenskaper.
50 Mot bakgrund av denna motivering och av de skäl som detaljredovisats i punkterna 119-121 och 123-127 i generaladvokatens förslag till avgörande kan kommissionen inte kritiseras för att ha åsidosatt principerna om gott samarbete, om samråd, om överenskommelse om preventiva åtgärder, om rättssäkerhet eller motiveringsskyldigheten. Härav följer att inte heller den andra, den tredje eller den fjärde grunden avseende EMST kan godtas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
51 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Parterna har yrkat att respektive motpart skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet avseende beloppet 32 746 529 NLG, och Konungariket Nederländerna har tappat målet avseende beloppet 6 436 077 NLG, skall kommissionen förpliktas att ersätta fem sjättedelar av rättegångskostnaderna och Konungariket Nederländerna en sjättedel av rättegångskostnaderna. I enlighet med artikel 69.4 första stycket i rättegångsreglerna skall Republiken Frankrike, som har intervenerat i målet, bära sin kostnad.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
följande dom:
1) Kommissionens beslut 1999/187/EG av den 3 februari 1999 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk för räkenskapsåret 1995, ogiltigförklaras i den del det beslutas att 32 746 529 NLG, ett belopp som Konungariket Nederländerna har deklarerat såsom stöd för framställning av kasein och kaseinater av skummjölk, inte skall omfattas av gemenskapsfinansieringen.
2) Konungariket Nederländernas talan ogillas i övrigt.
3) Europeiska gemenskapernas kommission skall ersätta fem sjättedelar av rättegångskostnaderna och Konungariket Nederländerna en sjättedel av rättegångskostnaderna.
4) Republiken Frankrike skall bära sin rättegångskostnad.