62023CJ0313_RES
Förenade målen C‑313/23, C‑316/23 och C‑332/23
Inspektorata kam Visshia sadeben savet
(begäran om förhandsavgörande från Sofiyski rayonen sad)
Domstolens dom (första avdelningen) av den 30 april 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Rättsstaten – Domstolarnas oavhängighet – Artikel 19.1 andra stycket FEU – Effektivt domstolsskydd på de områden som omfattas av unionsrätten – Judiciellt organ som har befogenhet att rekommendera att disciplinförfaranden ska inledas mot domare och åklagare i syfte att dessa ska åläggas disciplinpåföljder – Ledamöterna av det judiciella organet fortsätter att utöva sin tjänst efter det att deras förordnande har löpt ut – Skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter – Förordning (EU) 2016/679 – Datasäkerhet – Ett judiciellt organs tillgång till uppgifter om domares och åklagares samt deras familjemedlemmars banktillgodohavanden – Tillstånd från domstol till att banksekretessen hävs – Den domstol som ger tillstånd till att banksekretessen hävs – Artikel 4 led 7 – Begreppet personuppgiftsansvarig – Artikel 51 – Begreppet tillsynsmyndighet”
Frågor som har hänskjutits för förhandsavgörande – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp – Avgörande utifrån strukturella och funktionella kriterier – Domstol som har mottagit en ansökan från ett judiciellt organ om tillgång till uppgifter om domares eller åklagares och deras familjemedlemmars bankkonton – Domstols tillstånd till att banksekretessen hävs – Domstol som fullgör dömande uppgifter – Omfattas
(Artikel 19.1 andra stycket FEU; artikel 267 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artiklarna 7 och 8)
(se punkterna 59–63)
Frågor som har hänskjutits för förhandsavgörande – Domstolens behörighet – Gränser – Skyldighet för medlemsstaterna att införa de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Frågor rörande nationella bestämmelser om ett judiciellt organs organisation och verksamhet – Omfattas
(Artikel 19.1 andra stycket FEU; artikel 267 FEUF)
(se punkterna 71–73)
Medlemsstater – Skyldigheter – Införande av de rättsmedel som krävs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd – Iakttagande av principen om domares oavhängighet – Ledamöter av ett judiciellt organ, som har befogenhet att rekommendera att disciplinförfaranden inleds mot domare och åklagare, fortsätter att utöva sin tjänst efter det att deras förordnande har löpt ut – Uttrycklig rättslig grund eller tidsbegränsning av denna förlängning av förordnandena saknas – Otillåtet
(Artiklarna 2 och 19.1 andra stycket FEU; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47)
(se punkterna 81–97 samt punkt 1 i domslutet)
Skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter – Förordning 2016/679 – Tillämpningsområde – Undantag – Behandling av personuppgifter som utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten – Begrepp – Personuppgifter som omfattas av banksekretess och som rör domare och åklagare samt deras familjemedlemmar lämnas ut till ett judiciellt organ – Utlämnande som sker inom ramen för en kontroll av tillgångsdeklarationer – Omfattas inte
(Europaparlamentets och rådets förordning 2016/679, artiklarna 2.1, 2.2 a och 3)
(se punkterna 99–106 samt punkt 2 i domslutet)
Skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter – Förordning 2016/679 – Begreppet personuppgiftsansvarig – Domstol som är behörig att på begäran av ett judiciellt organ ge tillstånd till att en bank lämnar ut uppgifter om domares eller åklagares och deras familjemedlemmars bankkonton till detta organ – Omfattas inte
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 2016/679, artikel 4 led 7)
(se punkterna 108–117 samt punkt 3 i domslutet)
Skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter – Förordning 2016/679 – Nationella tillsynsmyndigheter – Begrepp – Domstol som är behörig att på begäran av ett judiciellt organ ge tillstånd till att en bank lämnar ut uppgifter om domares eller åklagares och deras familjemedlemmars bankkonton till detta organ – Omfattas inte
(Artikel 16 FEUF; Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 8.3; Europaparlamentets och rådets förordning 2016/679, artiklarna 51.1, 51.2, 51.4, 57.1 a och g och 58)
(se punkterna 119–123 samt punkt 4 i domslutet)
Skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter – Förordning 2016/679 – Rättsmedel – Domstol som är behörig att ge tillstånd till att personuppgifter lämnas ut till ett judiciellt organ – Domstol till vilken detta organ har gett in en ansökan om tillgång till dessa uppgifter men vid vilken ingen talan väckts mot en personuppgiftsansvarig – Skyldighet att ex officio säkerställa att bestämmelserna om dataskydd efterlevs – Föreligger inte – Nämnda organ har tidigare åsidosatt dessa bestämmelser – Saknar betydelse
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47; Europaparlamentets och rådets förordning 2016/679, artikel 79.1)
(se punkterna 128–138 samt punkt 5 i domslutet)
Resumé
Efter att ha erhållit en begäran om förhandsavgörande från Sofiyski rayonen sad (Distriktsdomstolen i Sofia, Bulgarien) slår EU-domstolen fast att principen om domares oavhängighet utgör hinder för en medlemsstats praxis som tillåter att ledamöterna av ett judiciellt organ, som har befogenhet att rekommendera att disciplinförfaranden ska inledas mot domare och åklagare, fortsätter att utöva sin tjänst efter utgången av sin legala förordnandetid, utan att förlängningen av förordnandena har någon uttrycklig rättslig grund och utan att det säkerställs att förlängningen i praktiken är begränsad i tiden. EU-domstolen preciserar dessutom innebörden av begreppen personuppgiftsansvarig och tillsynsmyndighet i den allmänna dataskyddsförordningen (
1
), med avseende på en situation där en nationell domstol, efter att ha erhållit en begäran från nämnda juridicella organ, ger tillstånd till utlämnande av personuppgifter som omfattas av banksekretess och som avser domare eller åklagare och deras familjemedlemmar.
I maj 2023, efter det att fristen för att inge årliga deklarationer avseende domares och åklagares samt deras familjers tillgångar för år 2022 hade löpt ut, gav Inspektorat kam Visshia sadeben savet (Inspektionen vid Högsta rättsrådet, Bulgarien) (nedan kallad tillsynsmyndigheten) in en begäran till den hänskjutande domstolen om att banksekretessen avseende olika domares och åklagares samt deras familjemedlemmars bankkonton skulle hävas. (
2
)
Den hänskjutande domstolen har angett att tillsynsmyndigheten inrättades år 2007, till följd av en ändring av den bulgariska konstitutionen, och att den är ett judiciellt organ som har till uppgift att utreda otillbörlig påverkan på domare och åklagare, att kontrollera domarnas och åklagarnas tillgångsdeklarationer, att upptäcka eventuella intressekonflikter och omständigheter som är till men för domstolsväsendets oavhängighet. Den hänskjutande domstolen har dessutom preciserat att ledamöterna av tillsynsmyndigheten, vilka utsetts av det nationella parlamentet för ett förordnande på fyra till fem år, löpte ut under år 2020, utan att några nya ledamöter utsågs. Enligt praxis från Konstitutsionen sad (Författningsdomstolen, Bulgarien) fortsätter emellertid ledamöterna av tillsättningsmyndigheten att utöva sin tjänst till dess att nya ledamöter har utsetts, eftersom fullgörandet av tillsynsorganets uppgifter har tillmätts större vikt än risken för att dess ledamöter missbrukar sin ställning.
Under dessa omständigheter vill den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida en förlängning av förordnandena för tillsynsmyndighetens ledamöter är ägnad att undergräva garantierna för denna myndighets oavhängighet och, om så är fallet, vilka kriterier som gör det möjligt att bedöma huruvida, och för hur lång tid, en sådan förlängning är tillåten.
Den hänskjutande domstolen vill också få klarhet i vilken roll och vilka skyldigheter de nationella domstolarna har när de ska fatta beslut om tillstånd för tillsynsorganet att få tillgång till personuppgifter om domare och åklagare. Den hänskjutande domstolen vill särskilt få klarhet i huruvida dess verksamhet, när den fattar beslut om tillstånd för tillsynsorganet att få tillgång till personuppgifter som omfattas av banksekretess, omfattas av dataskyddsförordningens tillämpningsområde och, om så är fallet, vilken betydelse detta har för den prövning som den ska utföra. Den hänskjutande domstolen vill i detta sammanhang få klarhet i huruvida den prövning som den ska göra innan den ger tillståndsmyndigheten tillstånd att få tillgång till de aktuella uppgifterna ska vara rent formell och begränsa sig till en kontroll av att de personer som omfattas av begäran om upphävande av banksekretessen omfattas av deklarationsskyldigheten, det vill säga att de är domare eller åklagare eller personer som har en familjerelation eller någon annan relation till dessa, eller om den i stället ska säkerställa säkerheten för de aktuella uppgifterna enligt dataskyddsförordningen.
Domstolens bedömning
Domstolen anser för det första att artikel 19.1 andra stycket FEU, jämförd med rätten till ett effektivt domstolsskydd, (
3
) och i synnerhet principen om domares oavhängighet, utgör hinder för en medlemsstats praxis enligt vilken ledamöterna av ett judiciellt organ – vilka har utsetts av medlemsstatens parlament för tidsbegränsade förordnanden och vilka har befogenhet att granska domarnas och åklagarnas tjänsteutövning och deras integritet, kontrollera avsaknaden av intressekonflikter beträffande dessa och rekommendera ett annat judiciellt organ att inleda ett disciplinförfarande för att de ska åläggas disciplinpåföljder – fortsätter att utöva sin tjänst efter utgången av sin legala förordnandetid, som fastställs i denna medlemsstats konstitution, till dess att parlamentet har utsett nya ledamöter. Det ovanstående gäller när förlängningen av förordnandena inte har någon uttrycklig rättslig grund i nationell rätt som innefattar klara och precisa bestämmelser som reglerar utövandet av tjänsten och utan att det säkerställs att förlängningen i praktiken är begränsad i tiden.
EU-domstolen erinrar i detta avseende om sin fasta praxis, enligt vilken kravet på domstolarnas oavhängighet (
4
) innebär att systemet med disciplinåtgärder mot domare ska innehålla de skyddsregler som behövs för att förhindra att det används som ett system för politisk kontroll över innehållet i domstolarnas avgöranden. Regler som anger vilka handlingar som kan föranleda disciplinära åtgärder och vilka disciplinära åtgärder som konkret är tillämpliga, som föreskriver att disciplinära beslut fattas av ett oavhängigt organ i enlighet med ett förfarande som till fullo garanterar rätten till ett effektivt rättsmedel och rätten till försvar, (
5
) och som gör det möjligt att överklaga besluten från de disciplinära organen till domstol, utgör sådana skyddsregler.
Det är nämligen nödvändigt att sådana organ agerar på ett objektivt och opartiskt sätt vid fullgörandet av sina uppgifter och att de för detta ändamål skyddas mot all inblandning utifrån. Detta gäller särskilt ett judiciellt organ som, i likhet med tillsynsorganet, har en omfattande befogenhet att granska domarnas och åklagarnas tjänsteutövning och integritet, kontrollera avsaknaden av intressekonflikter beträffande dessa samt att, efter sådana kontroller, rekommendera ett annat judiciellt organ (i förevarande fall Högsta rättsrådet i Bulgarien) att inleda ett disciplinförfarande för att domare och åklagare ska åläggas disciplinpåföljder. Det är därför viktigt att samtliga bestämmelser som reglerar ett sådant organs organisation och verksamhet, inklusive de som reglerar förfarandet för utnämning av dess ledamöter, är utformade på ett sådant sätt att de inte kan ge upphov till något rimligt tvivel hos enskilda om huruvida ett sådant organs befogenheter och verksamhet används som ett medel för påtryckningar på eller politisk kontroll över domarnas och åklagarnas tjänsteutövning.
Vad gäller det förhållandet att förordnandena för ledamöterna av tillsynsorganet har löpt ut utan att det nationella parlamentet har utsett några nya ledamöter, understryker EU-domstolen att den nationella lagstiftningen förefaller sakna bestämmelser om att ledamöter kan fortsätta att utöva sin tjänst efter det att deras förordnande har löpt ut. Ledamöterna av tillsynsorganet fortsätter visserligen, i enlighet med författningsdomstolens praxis, att utöva sin tjänst till dess att nya ledamöter har utsetts. Den nationella lagstiftningen innehåller emellertid inte några bestämmelser som reglerar det på detta sätt förlängda utövandet av tjänsten. Det finns inte heller någon rättslig bestämmelse som gör det möjligt att häva en eventuell blockering i förfarandet för utnämning av nya ledamöter av tillsynsorganet. De tidigare ledamöternas förordnanden förefaller således i praktiken kunna förlängas utan tidsbegränsning.
Det tillkommer endast medlemsstaterna att besluta huruvida det ska vara tillåtet för ledamöter av ett judiciellt organ, som har befogenhet att granska domares och åklagares verksamhet och rekommendera att disciplinförfaranden inleds mot dem, att fortsätta att utöva sin tjänst efter det att deras legala förordnandetid har löpt ut, för att säkerställa kontinuiteten i detta organs verksamhet. Om medlemsstaterna beslutar att förordnandena ska kunna förlängas på detta sätt, är de emellertid skyldiga att se till att utövandet av tjänsten efter det att förordnandena har löpt ut har en uttrycklig rättslig grund i nationell rätt som innefattar klara och precisa bestämmelser som reglerar detta utövande. De ska dessutom se till att de villkor och former som gäller för ett sådant utövande utformas på ett sådant sätt att de berörda ledamöterna av ett sådant judiciellt organ kan fullgöra sina uppgifter på ett objektivt och opartiskt sätt. En förlängning av förordnandena kan visserligen under vissa omständigheter visa sig vara nödvändig med hänsyn till vikten av de uppgifter som det berörda judiciella organet utför. En sådan förlängning kan emellertid vara tillåten endast i undantagsfall och under förutsättning att denna regleras i klara och precisa bestämmelser som i praktiken utesluter en förlängning utan begränsning i tiden.
EU-domstolen konstaterar för det andra att utlämnande till ett judiciellt organ av personuppgifter som omfattas av banksekretess och som rör domare eller åklagare och deras familjemedlemmar, i syfte att kontrollera dessa domare och åklagares deklarationer avseende deras och deras familjemedlemmars tillgångar, vilka deklarationer offentliggörs, utgör en behandling av personuppgifter som omfattas av dataskyddsförordningens materiella tillämpningsområde.
För att komma fram till denna slutsats noterar EU-domstolen att även om antagandet av bestämmelser som är tillämpliga på domares och åklagares ställning och tjänsteutövning omfattas av medlemsstaternas befogenhet, är det icke desto mindre så att en behandling av uppgifter som syftar till att granska domarnas integritet och att kontrollera huruvida det föreligger eventuella intressekonflikter inte omfattas av undantagen från dataskyddsförordningens materiella tillämpningsområde, (
6
) eftersom det inte rör sig om en verksamhet som syftar till att värna den nationella säkerheten eller om en verksamhet som kan hänföras till samma kategori. Utlämnande till ett judiciellt organ av personuppgifter som omfattas av banksekretess och som rör domare eller åklagare och deras familjemedlemmar innebär nämligen att dessa personuppgifter görs tillgängliga för detta organ.
EU-domstolen uttalar sig för det tredje om tolkningen av begreppen personuppgiftsansvarig och tillsynsmyndighet, i den mening som avses i dataskyddsförordningen. (
7
)
Vad gäller begreppet personuppgiftsansvarig anser EU-domstolen att en domstol som är behörig att, på begäran av ett annat judiciellt organ, ge tillstånd till att en bank lämnar ut uppgifter om domares eller åklagares och deras familjemedlemmars bankkonton till detta organ inte omfattas av detta begrepp.
Enligt den nationella lagstiftningen har tillsynsmyndigheten bland annat befogenhet att granska domarnas och åklagarnas integritet och kontrollera avsaknaden av intressekonflikter beträffande dessa samt deras tillgångsdeklarationer. För detta ändamål ges tillsynsorganet i denna lagstiftning möjlighet att begära tillgång till uppgifter om domares och åklagares samt deras familjemedlemmars bankkonton och befogenhet att ansöka hos domstol om tillstånd att få tillgång till dessa uppgifter för det fall de berörda personerna inte har gett sitt samtycke till att dessa uppgifter lämnas ut. Den domstol som har att pröva en ansökan om tillstånd att få tillgång till uppgifter fattar sitt beslut endast efter det att tillsynsmyndigheten har gett in en ansökan och ska endast kontrollera huruvida de lagenlighetskrav som föreskrivs i nationell rätt är uppfyllda. På samma sätt är det tillsynsmyndigheten och inte den domstolen. som, utifrån de tillämpliga nationella bestämmelserna, bestämmer vilka personers personuppgifter som ska lämnas för detta ändamål och med avseende på vilka den ansöker om tillstånd vid nämnda domstol Även om domstolen prövar huruvida och i vilken utsträckning villkoren för att behandlingen ska vara laglig är uppfyllda i ett visst fall, bestämmer den således inte själv vare sig ändamålet med behandlingen eller de personer och uppgifter som denna avser. Under dessa omständigheter är det inte nämnda domstol som är personuppgiftsansvarig, utan det organ som är ansvarigt för att uppnå de eftersträvade ändamålen.
Vad gäller begreppet tillsynsmyndighet anser EU-domstolen att en domstol som är behörig att ge tillstånd till att personuppgifter lämnas ut till ett annat judiciellt organ inte omfattas av detta begrepp, för det fall den domstolen inte av den medlemsstat i vilken den är belägen har fått i uppgift att övervaka tillämpningen av dataskyddsförordningen för att skydda bland annat fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter med avseende på behandlingen av deras personuppgifter.
Slutligen anser EU-domstolen att en domstol som är behörig att ge tillstånd till att personuppgifter lämnas ut till ett annat judiciellt organ inte är skyldig, när ingen talan väckts vid den mot en personuppgiftsansvarig, (
8
) att ex officio säkerställa skyddet för de personer vars uppgifter berörs, vad gäller iakttagandet av förordningens bestämmelser om säkerhet för personuppgifter. Detta gäller även i det fallet att detta organ tidigare har åsidosatt dessa bestämmelser.
Domstolen preciserar nämligen att en nationell domstol vid vilken ingen talan har väckts mot en tillsynsmyndighet eller mot en personuppgiftsansvarig (
9
) inte är skyldig, i avsaknad av regler som uttryckligen ger den prövningsbefogenheter, att se till att de materiella bestämmelserna i dataskyddsförordningen iakttas. För att säkerställa att ett sådant rättsmedel är effektivt ska medlemsstaterna försäkra sig om att de konkreta formerna för att använda de rättsmedel som föreskrivs i artiklarna dataskyddsförordningen faktiskt uppfyller de krav som följer av rätten till ett effektivt rättsmedel. (
10
) För att uppnå detta måste den personuppgiftsansvarige, det vill säga det behöriga judiciella organ som beviljats tillgång till personuppgifterna, ge de personer vars uppgifter berörs den information som anges i artikel 14 i dataskyddsförordningen. (
11
) Denna information är nämligen nödvändig för att de nämnda personerna i förekommande fall ska kunna utöva sin rätt att invända mot behandlingen av sina personuppgifter (
12
) och sin rätt att väcka talan om de lider skada. (
13
)
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (den allmänna dataskyddsförordningen) (EUT L 119, 2016, s. 1) (nedan kallad dataskyddsförordningen).
(
2
)	Med tillämpning av artikel 62.6 led 12 i Zakon za kreditnite institutsii (lagen om kreditinstitut) (DV nr 59 av den 21 juli 2006).
(
3
)	Artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan).
(
4
)	Såsom den följer av artikel 19.1 andra stycket FEU.
(
5
)	Artiklarna 47 och 48 i stadgan.
(
6
)	Detta gäller särskilt det undantag som föreskrivs i artikel 2.2 a i dataskyddsförordningen, där det anges att denna förordning inte ska tillämpas på sådan behandling av personuppgifter som ”utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten”. Detta undantag syftar till att från förordningens tillämpningsområde undanta sådan behandling av personuppgifter som statliga myndigheter utför inom ramen för en verksamhet som syftar till att värna den nationella säkerheten eller en verksamhet som kan hänföras till samma kategori.
(
7
)	I den mening som avses i artiklarna 4 led 7 och 51.1 i dataskyddsförordningen.
(
8
)	I enlighet med artikel 79.1 dataskyddsförordningen.
(
9
)	Artiklarna 78.1 och 79.1 i dataskyddsförordningen.
(
10
)	Artikel 47 i stadgan.
(
11
)	Närmare bestämt i punkterna 1 och 2 i denna bestämmelse.
(
12
)	Artikel 21 i dataskyddsförordningen.
(
13
)	Artiklarna 79 och 82 i dataskyddsförordningen.