61996CC0289_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I förevarande mål yrkar Konungariket Danmark (mål C-289/96), Förbundsrepubliken Tyskland (mål C-293/96) och Republiken Frankrike (mål C-299/96) ogiltigförklaring av kommissionens förordning (EG) nr 1107/96 av den 12 juni 1996 om registrering av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar enligt förfarandet i artikel 17 i rådets förordning (EEG) nr 2081/92(1) i den del som avser registrering av beteckningen "feta" som skyddad ursprungsbeteckning. Närmare bestämt gör sökandena gällande att de villkor som enligt förordning nr 2081/92(2) ställs för att feta skall beviljas det skydd som föreskrivs i förordningen inte är uppfyllda.
Tillämpliga bestämmelser och bakgrund
2 För att minska de hinder för den fria rörligheten för varor som följer av att det förekommer olika nationella system för skydd av ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar, har genom förordning nr 2081/92 ett enhetligt gemenskapssystem införts som gör det möjligt att skydda sagda beteckningar inom samtliga medlemsstaters territorium.
I förordningen används uttrycken "ursprungsbeteckning" och "geografisk beteckning" med de betydelser som anges i artikel 2.2, vilken har följande lydelse:
"a) ursprungsbeteckning: Namn på en region, en ort eller i undantagsfall ett land, använt för att beskriva en jordbruksprodukt eller ett livsmedel
- som härstammar från ifrågavarande region, ort eller land, och
- vars kvalitet eller egenskaper helt eller väsentligen beror på viss geografisk omgivning med de naturliga och mänskliga faktorer som därtill hör och vars framställning, bearbetning och beredning äger rum i det ifrågavarande geografiska området.
b) geografisk beteckning: Namn på en region, en ort eller i undantagsfall ett land, använt för att beskriva en jordbruksprodukt eller ett livsmedel
- som härstammar från ifrågavarande region, ort eller land, och
- som besitter viss kvalitet, har visst anseende eller äger viss annan egenskap som kan hänföras till detta geografiska ursprung och som framställs, bearbetas och bereds i det ifrågavarande geografiska området."
I artikel 2.3 föreskrivs följande:
"Vissa traditionella geografiska eller icke-geografiska namn på en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som härstammar från en viss region eller viss ort och som uppfyller de villkor som avses i andra strecksatsen i punkt 2 a skall också betraktas som ursprungsbeteckningar."
Räckvidden för det skydd som förordningen ger definieras i artikel 13, vilken har följande lydelse:
"1. Registrerade beteckningar skall skyddas mot följande.
a) Varje direkt eller indirekt kommersiellt bruk av den skyddade beteckningen för produkter som inte omfattas av registreringen i den mån dessa produkter är jämförbara med de produkter som har registrerats under beteckningen i fråga eller detta bruk av den skyddade beteckningen innebär att dennas anseende exploateras.
b) Varje obehörigt bruk, imitation eller anspelning, även när produktens verkliga ursprung anges eller det skyddade namnet har översatts eller åtföljs av uttryck som 'stil', 'typ', 'metod', 'sådan som tillverkas i', 'imitation' eller dylikt.
c) Varje annan osann eller vilseledande uppgift om ursprung, härkomst, beskaffenhet eller väsentliga egenskaper hos produkten på dennas inre eller yttre förpackning, reklammaterial eller handlingar, liksom förpackning av produkten i behållare som är ägnad att inge en oriktig föreställning om produktens verkliga ursprung.
d) Annat beteende som är ägnat att vilseleda allmänheten om produktens verkliga ursprung.
..."
Enligt artikel 8 får "[b]eteckningarna [SUB] [skyddad ursprungsbeteckning], PGI [geografiskt skyddad beteckning] eller motsvarande traditionella nationella angivelser för skyddade ursprungsbeteckningar eller skyddade geografiska beteckningar ... endast användas på jordbruksprodukter och livsmedel som uppfyller denna förordnings krav."
Artikel 3, enligt vilken "[n]amn som har blivit generiska [inte får] registreras", är av grundläggande betydelse för detta mål. I artikel 3.1 föreskrivs följande:
"I denna förordning avses med namn som har blivit generiskt ett namn på en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som, visserligen har samband med den ort eller den region där produkten eller livsmedlet från början framställdes eller marknadsfördes men har blivit den allmänna benämningen på produkten eller livsmedlet i fråga.
När det skall avgöras huruvida ett namn har blivit generiskt, skall hänsyn tas till alla faktorer, i synnerhet
- förhållandena i den medlemsstat som namnet kommer från och i de områden där produkten eller livsmedlet konsumeras,
- förhållandena i andra medlemsstater,
- berörd nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning.
När en ansökan om registrering avslås i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 6 och 7 av den anledningen att namnet har blivit generiskt, skall kommissionen offentliggöra beslutet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.
2. Ett namn får inte registreras som ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning om det kommer i konflikt med namnet på en växtsort eller en djurras och därmed riskerar att vilseleda allmänheten om produktens verkliga ursprung.
3. Innan denna förordning träder i kraft skall rådet efter beslut med kvalificerad majoritet och på förslag av kommissionen upprätta och i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggöra en icke uttömmande vägledande förteckning över namn på jordbruksprodukter och livsmedel som omfattas av denna förordning och enligt punkt 1 skall betraktas som generiska och sålunda såsom icke registrerbara enligt denna förordning."
För att en beteckning skall åtnjuta det skydd som ges genom förordningen är det nödvändigt att registrera den i "registret över skyddade ursprungsbeteckningar och skyddade geografiska beteckningar". Registreringen skall ske i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i samma förordning. I vårt fall är det så att säga "förkortade" förfarandet tillämpligt, vilket enligt artikel 17 reglerar registrering av redan existerande beteckningar. Bestämmelsen har följande ordalydelse:
"1. Inom sex månader efter det att denna förordning har trätt i kraft, skall medlemsstaterna meddela kommissionen vilka hos dem skyddade beteckningarna eller, vad gäller medlemsstater som saknar sådant skyddssystem, vilka inarbetade beteckningar de önskar registrera i enlighet med denna förordning.
2. I enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 15 skall kommissionen registrera de av de beteckningar som avses i punkt 1 vilka uppfyller kraven i artikel 2 och 4. Artikel 7 skall inte vara tillämplig. Generiska beteckningar skall dock inte registrerats.
3. Medlemsstaterna får bibehålla det nationella skyddet för de beteckningar som de har meddelat i enlighet med punkt 1 intill dess att beslut om registrering i enlighet med denna förordning har fattats."
3 Låt oss nu gå igenom de omständigheter som ligger till grund för dessa mål. Inledningsvis måste fetaostens egenskaper beskrivas. Benämningen - som är av italienskt ursprung och betyder "skiva" - betecknar en vit traditionell ost i saltlake som sedan urminnes tid framställs i hela Grekland samt i andra stater på Balkan.(3) Produktionen sker genom att mjölk får avrinna naturligt utan tryck,(4) varvid man erhåller en produkt som kännetecknas av sin kompakta struktur, en naturvit färg, en karaktäristisk doft och en smak som är lätt syrlig, salt och fet.
Före år 1988 fanns det i Grekland ingen reglering av produktionen av feta. Osten produceras på många orter och således förekommer olika lokala eller regionala varianter. Eftersom det heller inte finns några internationella tekniska specifikationer, har andra metoder för att producera feta än de som används i Grekland blivit etablerade i olika medlemsstater och tredje länder. Skillnaden består i att komjölk används i stället för får- eller getmjölk (som används i Grekland) och i att en industriell framställningsmetod används, nämligen filtrering med ultrafilter, som är modernare och billigare än naturlig avrinning. Utanför Grekland produceras feta, vad gemenskapsmarknaden beträffar, huvudsakligen i Danmark (den främsta gemenskapsproducenten), där produktionen inleddes på sextiotalet, samt i Tyskland, Nederländerna och Frankrike.(5)
4 Som påpekats ovan påbörjades lagstiftningsarbetet avseende produktion och marknadsföring av feta i Grekland år 1988(6) och nådde sin kulmen år 1994 då det dekret antogs(7) genom vilket den nationella ursprungsbeteckningen "feta" infördes.
Genom skrivelse av den 21 januari 1994 begärde den grekiska regeringen att begreppet "feta" skulle få en skyddad ursprungsbeteckning (nedan kallad SUB) inom ramen för det förkortade förfarande som avses i artikel 17 i förordning nr 2081/92. I enlighet med artikel 15 i förordningen förelade kommissionen den 19 januari 1996 den i artikeln föreskrivna kommittén en förteckning över beteckningar för vilka registrering hade begärts. Förteckningen omfattade även beteckningen "feta". Eftersom kommittén inte hade uttalat sig inom den bestämda fristen, förelade kommissionen rådet ett förslag den 6 mars 1996, såsom föreskrivs i artikel 15 fjärde stycket. Inte heller rådet fattade något beslut inom den föreskrivna fristen. I enlighet med artikel 15 femte stycket antog således kommissionen den ifrågasatta förordningen, genom vilken feta har registrerats som SUB.(8)
5 Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland och Republiken Frankrike har väckt talan om ogiltigförklaring av sagda förordning.(9) Republiken Grekland har intervenerat till stöd för svarandens, det vill säga kommissionens, yrkanden.
Prövning i sak
Sökandena har huvudsakligen gjort gällande att det finns två skäl för att den ifrågasatta förordningen skall anses vara ogiltig i den del det föreskrivs att beteckningen "feta" skall registreras som SUB. För det första anser sökandena att de villkor som föreskrivs i artikel 2 i förordning nr 2081/92 för att en produkt skall erhålla gemenskapsskydd inte är uppfyllda. För det andra är det semantiska uttrycket "feta" en generisk term och kan således inte erhålla skydd som SUB i enlighet med bestämmelsen i artiklarna 3 och 17 i förordningen.
Huruvida artikel 2.2 i förordning nr 2081/92 har åsidosatts
6 Vad beträffar den första invändningen har sökandena gjort gällande att registreringen av feta som SUB strider mot artikel 2.2 i förordning nr 2081/92, eftersom det geografiska område som omfattas av skyddet för den registrerade beteckningen skulle komma att utgöras av hela Greklands territorium. Detta är enligt förordningen uteslutet för traditionella icke-geografiska beteckningar som den i förevarande mål aktuella. Dessutom skulle feta heller inte vara av uteslutande grekiskt ursprung, utan vara en beteckning med ursprung i hela balkanområdet.
Kommissionen har, med stöd av den grekiska regeringen, ifrågasatt denna bedömning. Kommissionen har påpekat att det geografiska område som osten härstammar från inte omfattar hela Grekland, eftersom ögrupperna Cykladerna och Sporaderna samt ön Kreta är uteslutna, trots att det även där förekommer traditionell produktion av ost i saltlake liknande feta. Fetans ursprungsregion skulle således vara det grekiska fastlandet och departementet Lesbos. Detta område kännetecknas dessutom av homogena förhållanden avseende klimat och flora, vilka ger den feta som produceras där karaktäristiska egenskaper.
7 Jag anser att sökandenas uppfattning skall stödjas. Inledningsvis skall påpekas att parterna med rätta har ansett den berörda beteckningen vara ett "traditionellt icke-geografiskt namn" i den mening som avses i artikel 2.3. Namnet feta härstammar nämligen från latinet och betyder skiva. Det används således inte för att beteckna ett "[n]amn på en region, en ort eller ... ett land", såsom krävs enligt artikel 2.2 a för geografiska beteckningar. Det är således nödvändigt att kontrollera om föreskrifterna i artikel 2.3 är uppfyllda för att feta skall kunna erhålla en icke-geografisk beteckning.
Av de skäl som jag kommer att redogöra för nedan, anser jag att så inte är fallet.
För det första kan enligt förordning nr 2081/92 endast produkter "som härstammar från en viss region eller viss ort"(10) erhålla en skyddad beteckning. Dessutom skall produkten "uppfyll[a] de villkor som avses i andra strecksatsen i punkt 2 a", det vill säga att dess kvalitet eller egenskaper "helt eller väsentligen beror på viss geografisk omgivning med de naturliga och mänskliga faktorer som därtill hör och vars framställning, bearbetning och beredning äger rum i det ifrågavarande geografiska området". Vad beträffar de här relevanta beteckningarna - det vill säga traditionella icke-geografiska beteckningar - är det avgörande att det enligt förordningen är uteslutet att det geografiska område som avses skulle kunna sammanfalla med en stats hela territorium. Denna möjlighet medges däremot i samma förordning för andra slags beteckningar.(11)
De nyssnämnda bestämmelserna ger uttryck för ett grundläggande krav i fråga om skyddade beteckningar. Det krävs nämligen att den produkt som beteckningen avser står i ett särskilt förhållande till ett avgränsat område i två avseenden. För det första skall produkten härstamma från ett bestämt och avgränsat område. För det andra skall produkten genom sitt ursprung ha särskilda egenskaper i fråga om kvalitet och rykte. Detta är vad som krävs enligt förordningen(12) då det föreskrivs att kvaliteten och ryktet "helt eller väsentligen beror på [den] geografisk[a] omgivning[en]" i fråga. Jag vill dessutom påpeka att kopplingen mellan produkten och området skall vara exklusiv i den betydelsen att produkten måste ha uppfunnits, utvecklats och blivit etablerad uteslutande i det området och inte även annorstädes. Endast denna exklusiva koppling motiverar att ett kollektivt monopol på begreppet tillerkänns den grupp producenter som utnyttjar det just i kraft av den ort där de är etablerade.
8 Dessa villkor är inte uppfyllda i förevarande fall. Sökandena har med rätta påpekat att det i vårt fall saknas en koppling mellan produkten och ett väl definierat territorium, eftersom det område som beteckningen "feta" täcker omfattar så gott som hela Grekland. Jag delar denna uppfattning. Det är riktigt, som kommissionen har påpekat, att uttrycket "region" som används i förordningen inte skall förstås i dess administrativa betydelse. Det kan således förekomma "regioner" i den mening som avses i förordningen som täcker en eller flera administrativa regioner. Det krävs emellertid att hela det aktuella området kännetecknas av förhållanden avseende klimat och markmorfologi som garanterar att produkten har en enhetlig kvalitet. Det krävs således att de speciella villkor som påverkar produktens egenskaper faktiskt förekommer i hela den berörda regionen. Det är uppenbart att sannolikheten för att så skall vara fallet minskar ju större det område är som beteckningen avser, särskilt om det rör sig om en region som täcker nästan hela staten. Det är således inte av en tillfällighet som förordningen endast "i undantagsfall"(13) - och under alla omständigheter inte i fråga om icke-geografiska beteckningar - beviljar skydd för beteckningar avseende produkter som har sitt ursprung i en hel stat.
Även om vi bortser från sistnämnda påpekande, anser jag att det finns ett grundläggande och avgörande skäl som talar mot att det skulle vara möjligt att anse att feta har sitt ursprung i Grekland i den mening som avses i förordningen om SUB. Det är riktigt att feta är en traditionell grekisk produkt. Jag anser däremot inte att den kan anses definieras som en produkt som härstammar från en viss grekisk region i den betydelsen att produkten har utvecklats och blivit etablerad uteslutande inom det området och att dess särskilda egenskaper just beror på ursprungsområdet. Det har nämligen inte ifrågasatts att feta härstammar från hela balkanområdet och således har sitt ursprung i ett område som är mycket mer omfattande än en viss region och rentav mer omfattande än ett helt land. Det rör sig således om en produkt som härstammar från en region som omfattar flera länder och som därför är större än de regioner som avses i förordningen. Det särskilda och nära sambandet mellan produkten och området, som enligt förordningen motiverar att produkten kan registreras som SUB, saknas således.
Därmed inte sagt att jag skulle vilja förneka att feta är nära knutet till det traditionella grekiska gastronomiska kulturarvet. Systemet med SUB enligt förordningen är emellertid inte att skydda kulinariska och gastronomiska traditioner utan vidare. Traditionen skyddas genom att en exklusiv rättighet tillerkänns för användningen av en beteckning, då denna har etablerats och utvecklats i ett särskilt geografiskt område och framför allt då produktens särskilda kvalitet beror just på att den kommer från ett område där - och endast där - de "naturliga och mänskliga faktorer" föreligger som kännetecknar produkten, gör den unik och därför skyddsvärd.
9 Jag anser att det av ovannämnda skäl finns grund för att ogiltigförklara den ifrågasatta förordningen i den del det föreskrivs att uttrycket feta skall registreras som SUB. Den produkt som avses med sagda beteckning härstammar nämligen inte från en särskild geografisk region i Grekland som ger den dess kvalitet eller egenskaper. Det går heller inte att hävda att produkten härstammar från hela Grekland och inte från andra stater, eftersom den sedan urminnes tid ingår i den traditionella ostproduktionen i hela balkanområdet. Således är inte det krav uppfyllt som enligt artikel 2.2 i förordning nr 2081/92 utgör ett nödvändigt villkor för att en SUB skall registreras, nämligen att produkten skall ha ett särskilt samband med en avgränsad geografisk region i den bemärkelsen att den uteslutande kommer från det området och att dess särskilda kvalitet och egenskaper "helt eller väsentligen beror på [den] geografisk[a] omgivning" som avses.
Huruvida namnet "feta" är generiskt
10 Ovanstående överväganden gör det även möjligt att bedöma det andra argument som sökandena har anfört, nämligen att namnet feta är generiskt. Här är den relevanta regeln artikel 3 i förordning nr 2081/92, enligt vilken "[n]amn som har blivit generiska får inte registreras."(14) I bestämmelsen preciseras att "[i] denna förordning avses med namn som har blivit generiskt ett namn på en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som, visserligen har samband med den ort eller den region där produkten eller livsmedlet från början framställdes eller marknadsfördes men har blivit den allmänna benämningen på produkten eller livsmedlet i fråga".
Jag vill inledningsvis påpeka att i ovannämnda bestämmelse bedöms generiska beteckningar i ett dynamiskt perspektiv. Gemenskapslagstiftaren hänvisar till "namn som har blivit generiska" med tiden, även om de "från början" hade samband med det specifika område som produkten i fråga härstammar från. Den franska regeringen har emellertid med rätta påpekat att den i förevarande fall aktuella beteckningen inte avser en specifik produkt som härstammar från en särskild grekisk region, och som senare har blivit den allmänna benämningen på en jordbruksprodukt eller ett livsmedel. Jag vill återigen påpeka att feta inte kan anses "härstamma från" Grekland och än mindre från en viss grekisk region. Logiskt sett kan namnet feta således inte ha "blivit generiskt". Det förhåller sig snarare så, att den aldrig har varit specifik, i den meningen att den aldrig har avsett den särskilda produkt som härstammar från det avgränsade geografiska området och har de särskilda egenskaper som beror just på att produkten kommer från området i fråga. Namnet "feta" har med andra ord enligt detta synsätt inte blivit generiskt, utan har alltid varit det. Om beteckningar som har blivit generiska inte kan registreras enligt artikel 3, så går det a fortiori inte att registrera sådana beteckningar som alltid har varit generiska.
11 Låt mig för fullständighetens skull anta att beteckningen feta ursprungligen var knuten till en viss ort eller region. Jag anser att villkoren under alla omständigheter är uppfyllda för att anse att den därefter har blivit generisk i den mening som avses i artikel 3. Enligt den bestämmelsen skall hänsyn tas till samtliga angivna faktorer "i synnerhet:
- förhållandena i den medlemsstat som namnet kommer från och i de områden där produkten eller livsmedlet konsumeras,
- förhållandena i andra medlemsstater,
- berörd nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning."
Hur skall ovannämnda kriterier tillämpas? Ser man till situationen i Grekland är det möjligt att konsumenterna i den medlemsstaten inte anser namnet feta utgöra en generisk beteckning. Generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomer diskuterade den frågan i målet Canadane Cheese Trading, men uteslutande i syfte att utröna om namnet feta eventuellt hade blivit en generisk beteckning på den nationella grekiska marknaden. Generaladvokaten hävdade i sitt förslag till avgörande att "[f]ör det fall att en ostsort som framställs i andra medlemsstater inom gemenskapen skiljer sig från den i Grekland övervägande ostsorten har benämningen feta kunnat bli generisk i nämnda stater".(15) Det är just en sammantagen bedömning med avseende på hela gemenskapen som skall göras med avseende på artikel 3. Av den bestämmelsen framgår det nämligen att vid bedömningen av om en beteckning har genomgått en irreversibel process som gjort den generisk skall hänsyn tas till - såsom anges i artikel 3 - "alla faktorer"(16), det vill säga inte bara till den situation som råder i Grekland, utan även till situationen i övriga medlemsstater.(17)
I detta perspektiv är det av avgörande betydelse att produktionen och saluföringen av feta i Danmark, Tyskland och Nederländerna är föremål för äldre nationell lagstiftning än den som har utarbetats i Grekland. Det går för övrigt inte att säga att den feta som är föremål för lagstiftningen i ovannämnda stater skiljer sig väsentligt från den som traditionellt produceras i Grekland. Det är visserligen riktigt att det förekommer skillnader i framställningen - som påpekats ovan - i fråga om den mjölk som används (komjölk i stället för får- och/eller getmjölk) och i mindre grad i fråga om produktionssättet (filtrering med ultrafilter i stället för naturlig avrinning). Generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomer påpekade i målet Canadane Cheese Trading,(18) att det trots dessa skillnader "inte finns någon väsentlig skillnad mellan feta som framställs av får- och/eller getmjölk och feta som framställs av komjölk. De internationella bestämmelserna, hänvisningarna i gemenskapens rättsakter, liksom alla medlemsstaters - utom Greklands - nationella bestämmelser och förväntningarna hos deras konsumenter, visar klart att fetaost kan framställas av får-, get- eller komjölk utan att det därigenom uppkommer olika fetasorter vars skillnader är ... väsentliga ...".
12 Därtill skall anföras att det i gemenskapslagstiftningen - till vilken hänvisas i artikel 3 - aldrig har ansetts att feta utgör en ursprungsbeteckning för en specifikt grekisk produkt eller en ost som nödvändigtvis måste framställas med får- och/eller getmjölk.(19) Kommissionen har invänt att bestämmelserna i fråga avser tullområdet och därför inte är relevanta för bedömningen av huruvida beteckningen är generisk. Kommissionen har emellertid därvid bortsett från att det i artikel 3 i förordning nr 2081/92 åläggs en skyldighet att beakta gemenskapsrätten vid bedömningen av huruvida beteckningen är generisk.(20) Även om bestämmelserna i fråga inte uttryckligen berör frågan om beteckningen är generisk, framgår det tydligt av rättsakterna att feta aldrig har ansetts vara en produkt som nödvändigtvis kommer från Grekland, eller från en viss grekisk region, eller en produkt som uteslutande framställs enligt de metoder som tillämpas i den staten. Detta bekräftar att beteckningen feta skall anses vara generisk. Med beteckningen avses inte uteslutande en viss produkt som härstammar från en viss region och framställs enligt traditionella tillverkningsprocesser i det området. Det rör sig snarare om en beteckning som i dagligt tal, såväl hos gemenskapslagstiftaren som konsumenterna, avser en vida spridd ostsort som produceras i olika medlemsstater inom gemenskapen samt i vissa tredje länder.
Jag anser att sökandenas yrkanden skall bifallas även i den del de avser frågan om huruvida namnet är generiskt.
13 Sökandena har dessutom anfört ytterligare argument till stöd för uppfattningen att den ifrågasatta förordningen är ogiltig. Närmare bestämt anser den tyska regeringen att registreringen av namnet "feta" som SUB strider mot artikel 30 i fördraget, vilken inte endast är bindande för medlemsstaterna, utan även för kommissionen. I det avseendet erinras om domen i målet Exportur, i vilken domstolen fastslog att "en medlemsstat inte utan att överträda bestämmelserna i artikel 30 genom lagstiftning kan förbehålla inhemska produkter rätten att bära beteckningar som tidigare har använts för produkter oavsett ursprung, och därmed tvinga företag i andra medlemsstater att använda okända eller av allmänheten mindre uppskattade beteckningar. Sådan lagstiftning omfattas på grund av sin diskriminerande karaktär inte av undantaget i artikel 36".(21)
Den danska regeringen har för sin del gjort gällande att proportionalitetsprincipen har åsidosatts.(22) Enligt sagda regering kunde (och borde) grekisk feta ha skyddats genom en sammansatt beteckning, det vill säga genom att det traditionella produktionsområdet läggs till den generiska beteckningen "feta", exempelvis "feta Makedonia", "feta Thraki" och så vidare.
Kommissionen skulle dessutom ha åsidosatt artikel 5 i fördraget, vilken ålägger medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna en ömsesidig skyldighet att samarbeta lojalt, genom att bortse från att ett antal medlemsstater motsatte sig att feta registrerades som SUB.
Med beaktande av ovanstående överväganden, vilka föranleder mig att föreslå att domstolen skall ogiltigförklara den ifrågasatta förordningen, är det inte nödvändigt att dröja vid dessa argument. Att pröva dem förefaller överflödigt, då sökandenas övriga grunder bör bifallas.
Förslag till avgörande
Med beaktande av det ovanstående föreslår jag att domstolen skall
- ogiltigförklara registreringen av namnet "feta" som SUB under A i bilagan till kommissionens förordning (EG) nr 1107/96 av den 12 juni 1996 om registrering av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar enligt förfarandet i artikel 17 i rådets förordning (EEG) nr 2081/92, och
- förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT L 148, s. 1.
(2) - Rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av den 14 juli 1992 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel (EGT L 208, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 153).
(3) - I balkanområdet förefaller de starkaste traditionerna i fråga om produktion av feta finnas i Albanien, Bulgarien, Cypern, Rumänien och före detta Jugoslavien.
(4) - I sitt förslag till avgörande av den 24 juni 1997 i mål C-317/95, Canadane Cheese Trading, REG 1997, s. I-4681, vilket avskrevs genom beslut av domstolens ordförande av den 8 augusti 1997, beskrev generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomer de viktigaste faserna i tillverkningsprocessen på följande sätt:
"- Mjölken koagulerar med traditionell jäst eller med andra enzymer av animaliskt ursprung som verkar på samma sätt.
- Ostmassan hälls i några perforerade formar i vilka det sker naturlig avrinning utan pressning. Under tiden som vasslen rinner av antar ostmassan fast form och salt tillförs på ytan, vilket skapar en bakterieflora som främjar mognandet.
- Ostmassan läggs därefter i behållare av trä eller metall, varvid saltlake tillförs med en sjuprocentig natriumkloridlösning. Behållarna placeras i mogningsrum med kontroll av temperatur- och fuktvillkor.
- Osten mognar under två månader, varav de två första veckorna i mogningsrummen och resterande dagar i kylanläggningar." (Punkt 15).
(5) - Förutom produktion av feta baserad på komjölk, förekommer i Frankrike även en metod i vilken fårmjölk används. De berörda regionerna är Korsika, andra områden inom Centralmassivet, exempelvis Roquefort. I tredje land produceras och konsumeras feta i Iran och Saudiarabien, där produkten huvudsakligen framställs av får- och/eller getmjölk, samt i Nya Zeeland och Förenta Staterna. I sistnämnda stater framställs till övervägande del feta baserad på komjölk.
(6) - Ministerdekret nr 2109/88 av den 5 december 1988.
(7) - Vice jordbruksministerns dekret nr 313025/94 av den 11 januari 1994.
(8) - Se bilaga, del A, under rubriken "Ost", Grekland.
(9) - De tre målen har förenats genom beslut av domstolens ordförande av den 27 november 1997. Det skall dessutom påpekas att vissa företag som producerar feta i Danmark, Tyskland och Frankrike har väckt talan i tre mål vid förstainstansrätten i syfte att få den aktuella förordningen ogiltigförklarad (målen T-139/96, T-140/96 och T-141/96). Genom tre beslut av den 20 februari 1997, förklarade förstainstansrätten sig obehörig att pröva målen och hänsköt dessa till domstolen. Genom beslut av den 29 maj 1998 hänsköt i sin tur domstolen målen till förstainstansrätten. Vad beträffar beteckningen "feta" skall åter erinras om generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomers förslag till avgörande i målet Canadane Cheese Trading, se ovan fotnot 4, vilket emellertid rörde andra frågeställningar än de som är aktuella i förevarande fall. Generaladvokaten underströk nämligen att "det skulle kunna tänkas att benämningen feta inte uppfyller kraven i förordning 2081/92 för att utgöra en [SUB] på gemenskapsnivå, medan den uppfyller de kriterier som har fastställts i gemenskapsdomstolarnas rättspraxis i fråga om geografiska benämningar och därför skulle vara berättigad enligt artikel 36 i fördraget" (punkt 44).
(10) - Se artikel 2.3. Min kursivering.
(11) - Möjligheten att registrera en produkt som har sitt ursprung i ett helt land föreskrivs - om än "i undantagsfall" - endast i artikel 2.2 a första strecksatsen. I den i förevarande fall aktuella bestämmelsen - det vill säga artikel 2.3 - hänvisas emellertid endast till den andra strecksatsen, där en sådan möjlighet inte föreskrivs, och inte till den första. Bestämmelsen i artikel 2.3 avser "traditionella geografiska eller icke-geografiska namn på en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som härstammar från en viss region eller viss ort" men inte från ett helt land (min kursivering).
(12) - Se artikel 2.2 a andra strecksatsen.
(13) - Se artikel 2.2 a.
(14) - I det ovannämnda målet Canadane Cheese Trading gjorde generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomer en genomgång av rättspraxis i fråga om generiska benämningar, vilka definieras som benämningar "som ingår i det allmänna, kulturella och gastronomiska arvet, och som i princip kan användas av vilken producent som helst" (punkt 28). Generaladvokaten anförde även att "[i] domstolens rättspraxis går det inte att finna någon definition av vad som skall förstås med generisk benämning". Med avseende på förevarande mål bör preciseras att denna inriktning i rättspraxis huvudsakligen utformades innan förordning nr 2081/92 trädde i kraft och att prövningen i vårt fall skall göras i enlighet med de kriterier som ställs upp i artikel 3 i den förordningen. Dessa kriterier överensstämmer emellertid i allt väsentligt med dem som utarbetats i tidigare rättspraxis.
(15) - Förslag till avgörande i det ovannämnda målet Canadane Cheese Trading, punkt 77.
(16) - Detta gör det möjligt att tona ned den avgörande betydelse som kommissionen tillmäter en opinionsundersökning som gjorts bland konsumenter år 1994, av vilken det skulle framgå att majoriteten av de tillfrågade förknippar namnet feta med en ost och att en stor del av dessa förknippar det med en grekisk ost.
(17) - Detta kriterium anser jag vara det enda som är förenligt med domstolens rättspraxis, enligt vilken konsumenternas vanor kan vara mycket varierande i de olika medlemsstaterna och kan förändras inom en och samma medlemsstat. Dessa förändringar är en följd av genomförandet av den inre marknaden. Det är därför som domstolen har fastslagit att en medlemsstats lagstiftning "inte [får] användas för att låsa vissa konsumtionsvanor för att bevara en fördel som har förvärvats av den inhemska industri som tillfredsställer behovet". Se dom av den 27 februari 1980 i mål 170/78, kommissionen mot Förenade kungariket (REG 1980, s. 417; svensk specialutgåva, volym 5, s. 19) och av den 12 mars 1987 i mål 178/84, kommissionen mot Tyskland (REG 1987, s. 1227; svensk specialutgåva, volym 9), punkt 32.
(18) - Ovan fotnot 4, punkt 67.
(19) - Se i det avseendet kommissionens förordning (EEG) nr 3266/75 av den 15 december 1975 (EGT L 324, s. 12) och nr 3322/75 av den 19 december 1975 (EGT L 328, s. 40) om fastställande av bidrag inom sektorn för mjölk och mjölkbaserade produkter, i vilka exportbidrag beviljades för feta oavsett vilken mjölk som hade använts vid framställningen. Trots att det i kommissionens förordning (EEG) nr 3167/86 av den 16 oktober 1986 (EGT L 294, s. 28) gjordes åtskillnad mellan feta som framställts uteslutande med får- eller getmjölk och feta som framställts med andra ingredienser, beviljades enligt den förordningen båda produkterna bidrag. Innehållet är detsamma i kommissionens förordning (EEG) nr 3846/87 av den 17 december 1987 om upprättandet av en exportbidragsnomenklatur för jordbruksprodukter (EGT L 366, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 25, s. 19).
(20) - Kommissionen har själv i ett meddelande från år 1991 (kommissionens tolkningsmeddelande om beteckningar i handeln med livsmedel, EGT C 270, s. 2), föreslagit att såsom kriterier för att identifiera "en produkts egenskaper", vilka kan göra att denna skall anses vara olämplig att saluföra under en generisk beteckning i destinationslandet, skulle beaktas "hänvisningar i eventuella gemenskapsrättsakter, i synnerhet den tullnomenklatur som används för att tillämpa den gemensamma tulltaxan" (min kursivering).
(21) - Dom av den 10 november 1992 i mål C-3/91 (REG 1992, s. I-5529; svensk specialutgåva, volym 13), punkt 29.
(22) - Den danska regeringen har utöver åsidosättandet av proportionalitetsprincipen gjort gällande att icke-diskrimineringsprincipen inte har iakttagits. "Feta" är nämligen enligt sagda regering en generisk beteckning och borde således behandlas på samma sätt som andra generiska beteckningar - exempelvis "brie" - vilka inte har registrerats.