62024TJ0092_RES
Predmet T‑92/24
ETI Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ
protiv
Ureda Europske unije za intelektualno vlasništvo
Presuda Općeg suda (treće vijeće) od 3. rujna 2025.
„Dizajn Europske unije – Postupak za proglašenje dizajna ništavim – Registrirani dizajn Europske unije koji prikazuje ukrase za vrećice za pakiranje – Raniji nacionalni figurativni žig – Razlog ništavosti – Uporaba u kasnijem dizajnu razlikovnog znaka koju ima pravo zabraniti njegov nositelj – Članak 25. stavak 1. točka (e) Uredbe (EZ) br. 6/2002 – Prava obrane – Opseg ispitivanja koje je provelo žalbeno vijeće”
Dizajni Europske unije – Razlozi ništavosti – Uporaba razlikovnog znaka u kasnijem dizajnu – Usporedba osporavanog dizajna i razlikovnog znaka – Relevantna javnost
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 25. st. 1. t. (e))
(t. 37., 54.)
Dizajni Europske unije – Razlozi ništavosti – Uporaba razlikovnog znaka u kasnijem dizajnu – Uporaba znaka koji je sličan razlikovnom znaku – Uključenost
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 25. st. 1. t. (e))
(t. 38.-40.)
Dizajni Europske unije – Razlozi ništavosti – Uporaba razlikovnog znaka u kasnijem dizajnu – Usporedba osporavanog dizajna i razlikovnog znaka – Vjerojatnost dovođenja u zabludu
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 25. st. 1. t. (e); Direktiva 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 10. st. 2. t. (b))
(t. 42., 43., 45., 100.)
Dizajni Europske unije – Razlozi ništavosti – Uporaba razlikovnog znaka u kasnijem dizajnu – Usporedba osporavanog dizajna i razlikovnog znaka – Sličnost predmetnih proizvoda ili usluga – Kriteriji za ocjenu – Komplementarnost proizvoda ili usluga
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 25. st. 1. t. (e))
(t. 48.-51.)
Dizajni Europske unije – Razlozi ništavosti – Uporaba razlikovnog znaka u kasnijem dizajnu – Usporedba osporavanog dizajna i razlikovnog znaka – Dizajn koji prikazuje pakiranje – Figurativni žig KRAX
(Uredba Vijeća br. 6/2002, čl. 25. st. 1. t. (e))
(t. 53., 55., 56., 75., 80., 84., 90., 94., 99.)
Kratak prikaz
Odbijajući tužbe za poništenje koje je podnijelo društvo Eti Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ, Opći se sud prvi put izjašnjava o materijalnom pravu koje se ratione temporis primjenjuje u području dizajna Europske unije, osobito u okviru postupka predviđenog člankom 25. stavkom 1. točkom (e) Uredbe br. 6/2002 (
1
), te pojašnjava sudsku praksu koja proizlazi iz te odredbe kao i načine njezine provedbe.
Tužitelj Eti Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ podnio je Uredu Europske unije za intelektualno vlasništvo (EUIPO) tri prijave za registraciju dizajna: jednu 13. srpnja 2007. (predmet Eti/EUIPO – Star Foods E. M. (Pakiranje) (T-92/24)) i sljedeće dvije 28. listopada 2016. (predmeti Eti/EUIPO – Star Foods E. M. (Ukrasi za vrećice za pakiranje) (T-83/24) i Eti/EUIPO – Star Foods E. M. (Ukrasi za vrećice za pakiranje) (T-91/24)). Dva posljednje registrirana dizajna prikazuju ukrase za vrećice za pakiranje dok prvi registrirani dizajn prikazuje pakiranje. Proizvodi na koje se ti dizajni namjeravaju primijeniti odgovaraju „vrećicama [pakiranje] (ukrasi za)” i „pakiranjima” (
2
).
Društvo Star Foods E. M. SRL podnijelo je 21. siječnja 2019. EUIPO-u dva zahtjeva za proglašenje ništavima dvaju od tih dizajna jer uporaba ranijih nacionalnih znakova omogućuje zabranu uporabe razlikovnih znakova osporavanih dizajna (
3
). Ti su se zahtjevi temeljili na ranijem rumunjskom verbalnom žigu KRAX i trima ranijim rumunjskim figurativnim žigovima s verbalnim elementom „krax”, koji su svi registrirani za „pripravke od žitarica”. Spomenuto društvo podnijelo je 21. veljače 2020. treći zahtjev za proglašenje dizajna ništavim koji se temeljio na rumunjskom figurativnom žigu KRAX registriranom za proizvode kao što su „grickalice, osobito one proizvedene od žitarica ekspanzijom ili ekstruzijom, s različitim aromama”.
Odjel za poništaje prihvatio je tri zahtjeva za proglašenje dizajna ništavim. Nakon toga tužitelj je protiv tih odluka podnio tri žalbe žalbenom vijeću EUIPO-a, koje ih je odbilo uz zaključak da je Odjel za poništaje osnovano proglasio osporavane dizajne ništavima na temelju članka 25. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 6/2002, u vezi s člankom 36. stavkom 2. točkom (b) rumunjskog Zakona o žigovima, s obzirom na to da postoji vjerojatnost dovođenja u zabludu.
U tom kontekstu, tužitelj je Općem sudu podnio tri tužbe za poništenje tih odluka.
Ocjena Općeg suda
Opći sud najprije utvrđuje da su, s obzirom na datum podnošenja prijava za registraciju dvaju dizajna koji prikazuju ukrase za pakiranje, a to je 28. listopada 2016., koji je odlučujući prilikom utvrđivanja primjenjivog materijalnog prava, činjenice u predmetu uređene materijalnim odredbama Uredbe br. 6/2002 u njezinoj ranijoj verziji i rumunjskog Zakona o žigovima u verziji koja je bila na snazi tog datuma.
Kad je riječ, nadalje, o trima predmetnim dizajnima, on podsjeća na sudsku praksu u području ništavosti iz članka 25. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 6/2002 u njezinoj ranijoj verziji. Naime, u skladu s tom odredbom, dizajn može biti proglašen ništavim ako je u kasnijem stvaranju dizajna korišten znak razlikovanja, a pravo Unije ili pravo države članice koje se odnosi na taj znak nositelju znaka daje pravo zabrane takve uporabe. U skladu sa sudskom praksom, zahtjev za proglašenje dizajna Zajednice ništavim koji se temelji na razlogu ništavosti iz spomenute odredbe može se prihvatiti samo ako se zaključi da će relevantna javnost smatrati da se u dizajnu Zajednice koji je predmet tog zahtjeva koristi razlikovni znak na koji se poziva u prilog osnovanosti zahtjeva za proglašenje dizajna ništavim. Ispitivanje tog razloga ništavosti treba se temeljiti na percepciji relevantne javnosti razlikovnog znaka na koji se poziva u prilog tom razlogu te na dojmu cjeline koji navedeni znak ostavlja na tu javnost.
Međutim, navedeni razlog ništavosti ne podrazumijeva nužno cjelovito i detaljno reproduciranje ranijeg razlikovnog znaka u kasnijem dizajnu Zajednice. Naime, čak i kada određeni elementi predmetnog znaka ne postoje u osporavanom dizajnu Zajednice ili su tom dizajnu dodani neki drugi elementi, može biti riječ o „uporabi” navedenog znaka, osobito ako su izostavljeni ili dodani elementi od sporedne važnosti. To je tim više tako jer se javnost sjeća samo nesavršene slike žigova registriranih u državama članicama ili žigova Europske unije. To razmatranje vrijedi za svaku vrstu razlikovnog znaka. Slijedom navedenog, u slučaju izostavljanja određenih sporednih elemenata razlikovnog znaka koji se rabi u kasnijem dizajnu Zajednice ili u slučaju dodavanja takvih elemenata tom istom znaku, relevantna javnost neće nužno uočiti te izmjene znaka o kojemu je riječ. Upravo suprotno, ona može smatrati da je u kasnijem dizajnu Zajednice upotrijebljen navedeni znak kako ga se ona sjeća. Iz toga slijedi da se članak 25. stavak 1. točka (e) Uredbe br. 6/2002 u njezinoj ranijoj verziji primjenjuje ne samo u slučaju uporabe znaka istovjetnog onom na koji se poziva u prilog osnovanosti zahtjeva za proglašenje dizajna ništavim, nego i u slučaju uporabe sličnog znaka.
Kad je riječ, nadalje, o rumunjskom Zakonu o žigovima, Opći sud utvrđuje da, u skladu s člankom 36. stavkom 2. točkom (b) tog zakona, nositelj žiga može u biti od nadležnog pravosudnog tijela zatražiti da trećim osobama zabrani da bez njegova odobrenja u trgovačkom prometu upotrebljavaju znak kad, zbog njegove istovjetnosti ili sličnosti sa žigom odnosno istovjetnosti ili sličnosti s proizvodima ili uslugama označenima tim znakom, postoji vjerojatnost dovođenja javnosti u zabludu, uključujući vjerojatnost dovođenja u vezu tog znaka i žiga. Tom se odredbom u rumunjsko pravo prenosi članak 10. stavak 2. točka (b) Direktive 2015/2436 (
4
), čiji je tekst istovjetan članku 5. stavku 1. točki (b) Direktive 2008/95 (
5
). Slijedom navedenog, pojam „vjerojatnost dovođenja u zabludu” u smislu članka 36. stavka 2. točke (b) navedenog zakona valja tumačiti s obzirom na sudsku praksu koja se odnosi na članak 5. stavak 1. točku (b) Direktive 2008/95 i članak 10. stavak 2. točku (b) Direktive 2015/2436. Konkretno, „vjerojatnost dovođenja u zabludu” u smislu potonje odredbe znači opasnost da bi javnost mogla povjerovati da predmetni proizvodi ili usluge potječu od istog poduzetnika ili, ako je primjenjivo, od poduzetnika koji su gospodarski povezani. Postojanje vjerojatnosti dovođenja javnosti u zabludu treba ocjenjivati sveobuhvatno, uzimajući u obzir sve relevantne čimbenike predmetnog slučaja.
Naposljetku, s obzirom na ta razmatranja, Opći sud ističe da se ovaj postupak odnosi na opseg zaštite žiga i, konkretno, na pitanje može li nositelj navedenog ranijeg žiga zabraniti uporabu svojeg razlikovnog znaka u osporavanom dizajnu. Stoga ne uzima u obzir dojam na upućenog korisnika odnosno individualni karakter i novost osporavanog dizajna u smislu članaka 4. do 6. Uredbe br. 6/2002.
Stoga, nakon ispitivanja postojanja vjerojatnosti dovođenja u zabludu u pogledu trgovačkog podrijetla proizvoda u smislu članka 25. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 6/2002 u ranijoj verziji, u vezi s člankom 36. stavkom 2. točkom (b) rumunjskog Zakona o žigovima, Opći sud presuđuje da žalbeno vijeće nije počinilo nikakvu pogrešku time što je zaključilo da takva vjerojatnost postoji.
(
1
)	Uredba Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (SL 2002., L 3, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 24., str. 45. i ispravci SL 2018., L 72, str. 42. i SL 2020., L 415, str. 89.)
(
2
)	Ti proizvodi pripadaju razredima 32.00. i 9.03. u smislu Sporazuma iz Locarna od 8. listopada 1968. o uspostavi međunarodne klasifikacije za industrijski dizajn, kako je izmijenjen.
(
3
)	Razlog iz članka 25. stavka 1. točke (e) Uredbe br. 6/2002, u njezinoj ranijoj verziji, u vezi s člankom 36. stavkom 2. točkama (b) i (c) legea 84 84 privind mărcile și indicațiile geografice (Zakon br. 84 o žigovima i oznakama zemljopisnog podrijetla) od 15. travnja 1998. (Monitorul Oficial al României, br. 337 od 8. svibnja 2014., u daljnjem tekstu: rumunjski Zakon o žigovima)
(
4
)	Direktiva (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2015., L 336, str. 1. i ispravak SL 2016., L 110, str. 5.)
(
5
)	Direktiva 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2008., L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.)