Дело C‑76/24
Tradeinn Retail Services S.L.
срещу
PH
(Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия)
Решение на Съда (трети състав) от 1 август 2025 година
„ Преюдициално запитване — Интелектуална собственост — Марки — Директива (ЕС) 2015/2436 — Сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките — Член 10, параграф 3, буква б) — Права, предоставени от марката — Право да се забрани на трето лице да предлага стоки със знака, да ги пуска на пазара или да ги притежава за тези цели — Онлайн търговия — Стоки, предлагани за продажба от държава членка, различна от държавата членка по регистрация на марката — Понятие за притежаване “
1.        Право на Европейския съюз — Тълкуване — Методи — Граматическо, систематично и телеологично тълкуване
(вж. т. 25)
2.        Сближаване на законодателствата — Марки — Директива 2015/2436 — Права, предоставени от марката — Стоки с марка, която се ползва със защита в държава членка — Стоки, предлагани за продажба от трето лице чрез онлайн реклама от държава членка, различна от държавата членка по регистрация на марката — Право на притежателя на тази марка да забрани на третото лице да предлага стоките на потребителите в държавата членка по регистрация, да ги пуска на пазара или да ги притежава за тези цели
(Директива на Европейския парламент и на Съвета 2015/2436, член 10, параграф 2 и параграф 3, буква б)
(вж. т. 27—37 и 39; т. 1 от диспозитива)
3.        Сближаване на законодателствата — Марки — Директива 2015/2436 — Права, предоставени от марката — Понятие за притежаване — Трето лице, което има непряк, но ефективен контрол върху съответните стоки — Включване
(Директива на Европейския парламент и на Съвета 2015/2436, член 10, параграф 2 и параграф 3, буква б)
(вж. т. 44—47; т. 2 от диспозитива)
Резюме
С това решение Съдът дава разяснения относно случаите, при които притежателят на марка може да забрани на трето лице използването на знак(1), и тълкува Директива 2015/2436(2).
PH е притежател на две германски марки, регистрирани в частност за водолазни принадлежности.
Установеното в Испания дружество Tradeinn Retail Services S.L. (наричано по-нататък „TRS“) предлага онлайн водолазни принадлежности със знаци, идентични с тези марки.
PH предявява пред Landgericht Nürnberg-Fürth (Областен съд Нюрнберг-Фюрт, Германия) иск в частност да се забрани на TRS това използване. Този съд решава да задължи TRS да преустанови предлагането за продажба или рекламирането на водолазните принадлежности със знаци, идентични с разглежданите марки.
След обжалване от РН Oberlandesgericht Nürnberg (Висш областен съд Нюрнберг, Германия) разширява забраната и по отношение на разпространяването и притежаването на тези стоки.
TRS подава ревизионна жалба пред Bundesgerichtshof (Федерален върховен съд, Германия), който поради съмнения за тълкуването на член 10, параграф 3, буква б) от Директива 2015/2436 отправя запитване до Съда относно обхвата на правата на притежателя на марка, която се ползва със защита в държава членка, и относно понятието „притежаване“, съдържащо се в този член.
Съображения на Съда
Най-напред, Съдът отбелязва, че в текста на член 10, параграф 3, буква б) от Директива 2015/2436 не се посочва изрично възможността за притежателя на регистрирана в държава членка марка да забрани на трето лице да притежава стоки с въпросния знак на територията на друга държава членка.
По-нататък, Съдът припомня, че по принцип предоставената с регистрацията на национална марка закрила е ограничена до територията на държавата членка по регистрацията, поради което като общо правило притежателят на марката не може да се позове на посочената закрила извън територията на тази държава. Освен това целта на изключителното право, предоставено с регистрацията на марка(3), позволява на притежателя на съответната марка да защити специфичните си интереси като притежател на тази марка, така че последната да може да изпълни присъщите си функции. Следователно упражняването на това право трябва да бъде запазено за случаите, когато използването на знака от трето лице засяга или може да засегне функциите на марката. Сред тези функции фигурира не само основната функция на марката, която е да гарантира на потребителите произхода на стоката или услугата, но и други нейни функции, например функцията да гарантира качеството на тази стока или услуга, или функциите, свързани с комуникации, инвестиции или реклама.
Така тази цел и географският обхват на предоставената от марката защита имат редица последици за тълкуването на член 10, параграф 3, буква б) от Директива 2015/2436. На първо място, притежателят на национална марка има право да забрани на трето лице да пуска на пазара в държавата членка по регистрацията стоки със знака, чието използване нарушава тази марка, като обаче се има предвид, че такива стоки не се считат за пуснати на пазара, ако са поставени под митнически режим с отложено плащане като режима външен транзит и не са допуснати за свободно обращение.
На второ място, притежателят на национална марка може да забрани на трето лице да предлага на територията на държавата членка по регистрацията стоки с този знак. Така притежателят на марката може да се противопостави на такова предлагане, включително когато то се отнася до стоки, поставени под митнически режим външен транзит, стига въпросното предлагане по необходимост да предполага допускането за свободно обращение на тези стоки. В допълнение, Съдът припомня, че притежателят на марка може да забрани на трето лице да предлага (в частност чрез онлайн реклама) стоки с посочения знак, включително когато това трето лице, сървърът на уебсайта, който то използва, или тези стоки се намират извън държавата членка по регистрацията, ако това предлагане или това рекламиране е предназначено за потребители на територията на тази държава членка. Всъщност иначе операторите, които използват електронната търговия и предлагат на потребители на тази територия стоки, които се намират извън посочената територия, биха избегнали всякакво задължение за зачитане на предоставените с тази марка права, което би накърнило полезното действие на защитата, гарантирана с Директива 2015/2436. При все това само възможността за достъп до даден уебсайт на територията на държавата членка, където съответната марка е защитена, не е достатъчна, за да се направи изводът, че публикуваните на този уебсайт предложения за продажба са насочени към намиращи се на тази територия потребители. Задължение на националните юрисдикции е да преценят във всеки отделен случай дали съществуват относими данни, въз основа на които да се направи извод, че предложение за продажба, показано на уебсайт или на платформа за онлайн продажба, достъпни на посочената територия, е насочено към намиращи се на тази територия потребители.
На трето място, член 10, параграф 3, буква б) от Директива 2015/2436 позволява на притежателя на марка да забрани на трето лице не само предлагането и пускането на пазара на стоки със знак, чието използване нарушава тази марка, но и „[притежаването] им за тези цели“. Следователно тази разпоредба визира притежаването от трето лице на такива стоки само ако това притежаване предхожда предлагане или пускане на пазара, което притежателят на марката има право да забрани.
Притежателят на марка може да забрани на трето лице да предлага (в частност чрез онлайн реклама) стоки с този знак, макар това трето лице, сървърът на уебсайта, който то използва, или тези стоки да се намират извън държавата членка по регистрацията, ако това предлагане е предназначено за потребители на територията на тази държава членка. При такова положение притежателят на марката има право също така да забрани на посоченото трето лице да притежава посочените стоки извън тази територия, ако това притежаване съставлява етап, предхождащ отправянето на предложение или изпълнението по това предложение, така че притежаването да може да се разглежда като извършено за тази цел.
Накрая, Съдът установява, че терминът „[притежаване]“ в член 10, параграф 3, буква б) от Директива 2015/2436 обхваща не само случаите, при които третото лице има пряк и ефективен контрол върху съответните стоки, но и случаите, при които то има непряк, но все пак ефективен контрол върху тези стоки, тъй като разполага с право на контрол или ръководство спрямо лицето, което има пряк и ефективен контрол върху стоките. Ако тази разпоредба се прилагаше единствено спрямо трето лице, което има пряк и ефективен контрол върху съответните стоки, притежателят на марката не би могъл да наложи преустановяване на нарушението на икономически оператор, който без негово съгласие и с цел да предлага или да пусне на пазара тези стоки, ги предава на доставчик на услуги, който за тези цели предоставя услуги като държане на склад или превоз на посочените стоки. Такова тълкуване би било несъвместимо с целта на Директива 2015/2436 и би лишило гарантираната от нея защита от част от полезното ѝ действие.
1      Тези случаи са посочени в член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436.
2      Директива (ЕС) 2015/2436 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2015 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 336, 2015 г., стр. 1).
3      Това изключително право е предоставено по силата на член 10, параграф 1 от Директива 2015/2436.