РЕШЕНИЕ НА СЪДА НА ПУБЛИЧНАТА СЛУЖБА
НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
(втори състав)
19 юли 2016 година
Дело F‑67/15
Luisa Opreana
срещу
Европейска комисия
„Публична служба — Срочно нает служител — Срочно нает служител, заемащ постоянна длъжност — Неподновяване на договор, сключен за определен срок — Състояние на бременност — Акт с неблагоприятни последици — Липса на компетентност на автора на акта с неблагоприятни последици — Право на изслушване — Задължение за полагане на грижа“
Предмет:      Жалба на основание член 270 ДФЕС, приложим към Договора за ЕОAЕ по силата на член 106а от последния, с която г‑жа Luisa Opreana иска да бъде отменено решението на Европейската комисия, с което изтеклият на 31 август 2014 г. неин договор като срочно нает служител не се подновява
Решение:      Отменя решението на Европейската комисия, с което изтеклият на 31 август 2014 г. договор на г‑жа Luisa Opreana като срочно нает служител не се подновява. Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски на г‑жа Opreana.
Резюме
1.      Жалби на длъжностните лица — Акт с неблагоприятни последици — Понятие — Писмо до срочно нает служител, с което му се напомня датата на изтичане на неговия договор — Изключване — Решение да не се подновява договор — Включване
(член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица)
2.      Длъжностни лица — Срочно наети служители — Назначаване — Неподновяване на договор, сключен за определен срок — Приемане на решението, без предварително да бъде дадена възможност на заинтересованото лице да изложи становището си — Нарушение на правото на изслушване — Последици
(член 41, параграф 2, буква а) от Хартата на основните права на Европейския съюз)
3.      Длъжностни лица — Срочно наети служители — Назначаване — Подновяване на договор, сключен за определен срок — Право на преценка на администрацията — Задължение на администрацията за полагане на грижа — Отчитане на интересите на съответния служител — Съдебен контрол — Граници
(член 2 от Условията за работа на другите служители)
1.      Подлежащи на обжалване актове или решения са само мерките, произвеждащи задължително правно действие, което може да засегне пряко и незабавно интересите на жалбоподателя, като измени съществено правното му положение. От друга страна обаче, акт, който не съдържа никакъв нов елемент спрямо предходен акт, представлява акт, който просто потвърждава последния, и поради това не може да постави началото на нов срок за обжалване.
В частност писмо, с което на служител само се напомнят клаузите в неговия договор относно датата на изтичане на срока на последния и което не съдържа никакъв нов елемент спрямо тези клаузи, не представлява акт с неблагоприятни последици.
От друга страна обаче, ако договорът може да бъде подновяван, взетото от администрацията решение да не го поднови представлява акт с неблагоприятни последици, който е отделен от въпросния договор и който може да бъде обжалван по административен, а дори и по съдебен ред в определените в Правилника срокове. Всъщност такова решение, което се взема след преразглеждане на интересите на службата и на положението на заинтересованото лице, съдържа нов елемент спрямо първоначалния договор и не може да се разглежда единствено като акт, потвърждаващ договора.
(вж. т. 23—25)
Позоваване на:
Съд — решения от 14 април 1970 г., Nebe/Комисия, 24/69, EU:C:1970:22, т. 8, от 10 декември 1980 г., Grasselli/Комисия, 23/80, EU:C:1980:284, т. 18 и от 14 септември 2006 г., Комисия/Fernández Gómez, C‑417/05 P, EU:C:2006:582, т. 46
Първоинстанционен съд — решения от 19 октомври 1995 г., Obst/Комисия, T‑562/93, EU:T:1995:181, т. 23 и от 15 октомври 2008 г., Potamianos/Комисия, T‑160/04, EU:T:2008:438, т. 21
Съд на публичната служба — решения от 15 септември 2011 г., Bennett и др./СХВП, F‑102/09, EU:F:2011:138, т. 57 и 59 и цитираната съдебна практика, от 23 октомври 2013 г., Solberg/EЦМНН, F‑124/12, EU:F:2013:157, т. 17 и 18, и от 5 февруари 2014 г., Drakeford/EMA, F‑29/13, EU:F:2014:10, т. 23
2.      Правото на защита е общ принцип на правото на Съюза във всяко производство, което е образувано срещу дадено лице и в което може да бъде приет акт с неблагоприятни за това лице последици, като този принцип трябва да се спазва дори при пълна липса на правна уредба на съответното производство. Макар процедурата по подновяване на договора на срочно нает служител да не е процедура, насочена срещу този служител, решението за неподновяване на договора му все пак поражда неблагоприятни последици за положението на последния, тъй като го лишава от възможността да запази трудовото си правоотношение със своята институция. Впрочем правото на защита — закрепено понастоящем в член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, който е с общо приложение — включва, като същевременно има по-широк обхват, предвиденото в параграф 2, буква а) от същия член процесуално право на всяко лице да бъде изслушано, преди по отношение на него да бъде приета индивидуална мярка с неблагоприятни последици. Поради това институцията трябва да позволи на съответния служител надлежно да изложи становището си, преди да приеме решението за неподновяване на договора му.
Същевременно, за да може нарушението на правото на изслушване да доведе до отмяна на решението за неподновяване, трябва също така да се установи дали при липса на тази незаконосъобразност съответният служител действително би могъл да окаже влияние върху вземането на въпросното решение.
(вж. т. 66 и 74)
Позоваване на:
Съд — решение от 1 юли 2010 г., Knauf Gips/Комисия, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, т. 23 и цитираната съдебна практика
Съд на публичната служба — решения от 17 септември 2014 г., Wahlström/Frontex, F‑117/13, EU:F:2014:215, т. 25—27 и цитираната съдебна практика, и от 5 февруари 2016 г., GV/ЕСВД, F‑137/14, EU:F:2016:14, т. 79 и цитираната съдебна практика
3.      Възможността за подновяване на договор на срочно нает служител представлява само възможност, оставена на преценката на компетентния орган, като институциите разполагат с широко право на преценка при организирането на своите служби в зависимост от поверените им функции и при назначаването с оглед на тези функции на персонала, с който разполагат, при условие че спазват изискването назначаването да се извършва в интерес на службата. Освен това, когато се произнася относно положението на служител, компетентният орган е длъжен да вземе предвид всички данни, които могат да бъдат от значение за решението му, т.е. не само интереса на службата, но по-специално и интереса на съответния служител. Всъщност това следва от задължението на администрацията за оказване на съдействие, което е израз на установения с Правилника и — по аналогия — с Условията за работа на другите служители баланс на взаимните права и задължения в отношенията между публичния орган и неговите служители. Като се има предвид широкото право на преценка, предоставено на институциите в този контекст, контролът от страна на съда е ограничен до проверката дали не е допусната явна грешка или злоупотреба с власт.
(вж. т. 89)
Позоваване на:
Съд — решение от 29 юни 1994 г., Klinke/Съд, C‑298/93 P, EU:C:1994:273, т. 38
Първоинстанционен съд — решения от 18 април 1996 г., Kyrpitsis/ИСК, T‑13/95, EU:T:1996:50, т. 52 и от 8 септември 2009 г., ETF/Landgren, T‑404/06 P, EU:T:2009:313, т. 162 и цитираната съдебна практика
Общ съд — решения от 21 май 2014 г., Комисия/Macchia, T‑368/12 P, EU:T:2014:266, т. 49, от 10 октомври 2014 г., EMA/BU, T‑444/13 P, EU:T:2014:865, т. 28 и от 24 ноември 2015 г., Комисия/D’Agostino, T‑670/13 P, EU:T:2015:877, т. 32 и цитираната съдебна практика