62023TJ0435_RES
Дела T‑435/23 и T‑224/24
YL
срещу
Съвет на Европейския съюз и Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост
Решение на Общия съд (междинен състав) от 10 септември 2025 година
„Публична служба — Срочно наети служители — Решение на управителния съвет на EUIPO да не представи на Съвета предложение за удължаване на мандата на жалбоподателя — Решение на Съвета да не удължи мандата на жалбоподателя — Право на изслушване — Задължение за мотивиране — Явна грешка в преценката — Отговорност“
Жалби на длъжностните лица — Компетентност на съда на Съюза — Спор, основан на служебното правоотношение между длъжностното лице и съответната институция — Неудължаване на мандата на изпълнителния директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост — Оттегляне на делегирането на някои от правомощията му като изпълнителен директор — Допустимост
(членове 270 и 340 ДФЕС; Правилник за длъжностните лица, членове 90 и 91; Регламент на Европейския парламент и на Съвета 2017/1001, член 143, параграф 1, член 153, параграф 1, буква з) и параграф 2 и член 158, параграфи 1 и 3)
(вж. т. 52—62, 66 и 67)
Жалби на длъжностните лица — Условия за допустимост — Спазване на предварителната административна процедура
(член 270 ДФЕС; Правилник за длъжностните лица, член 90, параграф 2 и член 91, параграф 2)
(вж. т. 68—76)
Жалби на длъжностните лица — Акт с неблагоприятни последици — Понятие — Решение на управителния съвет на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост да не предложи подновяване на мандата на изпълнителния директор на Службата — Подготвителен акт — Изключване
(Правилник за длъжностните лица, членове 90 и 91; Регламент на Европейския парламент и на Съвета 2017/1001, член 158, параграфи 3 и 4)
(вж. т. 83—90)
Длъжностни лица — Срочно наети служители — Наемане на работа — Неподновяване на мандата на изпълнителния директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост — Право на заинтересованото лице да бъде изслушано — Обхват — Нарушение — Последици
(Харта на основните права на Европейския съюз, член 41, параграф 2, буква а)
(вж. т. 105—123)
Жалби на длъжностните лица — Акт с неблагоприятни последици — Понятие — Актове, които произвеждат задължително правно действие — Решение да се оттегли делегирането на изпълнителния директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост на правомощията на орган по назначаването — Включване
(Правилник за длъжностните лица, член 91, параграф 1)
(вж. т. 130—132)
Жалба за отмяна — Правен интерес — Понятие — Жалба, която може да донесе полза на жалбоподателя — Интерес, който трябва да остава налице до момента на обявяване на съдебното решение — Обжалван акт, който вече не поражда правно действие спрямо жалбоподателя — Искания за обезщетение, които се основават отчасти на незаконосъобразността на обжалвания акт — Запазване на правния интерес
(член 263 ДФЕС)
(вж. т. 135—137)
Длъжностни лица — Организация на службите — Оттегляне на делегирането на изпълнителния директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост на правомощията на орган по назначаването — Условие — Изключителни обстоятелства — Право на преценка на администрацията — Съдебен контрол — Граници
(Регламент на Европейския парламент и на Съвета 2017/1001, член 153, параграф 2)
(вж. т. 145—161)
Длъжностни лица — Решение с неблагоприятни последици — Оттегляне на делегирането на изпълнителния директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост на правомощията на орган по назначаването — Задължение за мотивиране — Отстраняване на непълнота на мотивите в хода на съдебното производство — Условие — Изключителни обстоятелства
(член 296, втора алинея ДФЕС)
(вж. т. 163—170)
Жалби на длъжностните лица — Искане за обезщетяване на вреда, причинена от действия, които не са материализирани в решение — Липса на досъдебно производство в съответствие с предвиденото в Правилника — Недопустимост
(член 270 ДФЕС; Правилник за длъжностните лица, членове 90 и 91)
(вж. т. 176, 177, 179, 184—186, 190 и 206)
Жалби на длъжностните лица — Иск за обезщетение — Отмяна на обжалвания незаконосъобразен акт — Адекватно обезщетяване на неимуществената вреда
(Правилник за длъжностните лица, член 91)
(вж. т. 188, 189 и 208)
Жалби на длъжностните лица — Правомощие за пълен съдебен контрол — Поправяне на имуществената вреда, свързана със загубата на възможност — Оценяване — Критерии
(Правилник за длъжностните лица, член 91, параграф 1)
(вж. т. 194—203)
Резюме
Сезиран с две жалби от YL, Общият съд отменя поради нарушение на правото на жалбоподателя да бъде изслушан, решението на Съвета на Европейския съюз да не удължи мандата му като изпълнителен директор на Службата на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO). По този повод той констатира, че Съветът трябва да се счита за орган, оправомощен да сключва договори за наемане на работа (наричан по-нататък „ООСД“) по отношение на изпълнителния директор на EUIPO, що се отнася до процедурата по удължаване на мандата му, така че жалбата за отмяна на решението да не се удължи посоченият мандат, трябва да се основава на член 270 ДФЕС.
На 18 септември 2018 г. жалбоподателят е назначен на основание член 158, параграф 2 от Регламент (ЕС) 2017/1001 относно марката на Европейския съюз за изпълнителен директор на EUIPO за период от пет години, от 1 октомври 2018 г. до 30 септември 2023 г. (
1
)
След като YL потвърждава, че е на разположение и че желае да запази длъжността си в EUIPO, с докладна записка от 31 октомври 2022 г. председателят на управителния съвет приканва членовете на същия съвет да вземат решение за удължаване на мандата на жалбоподателя, което да се предложи на Съвета.
Въпреки положителното становище, изразено от председателя му в посочената докладна записка, на заседанието си от 22 ноември 2022 г. управителният съвет решава да не предложи на Съвета удължаване на посочения мандат, предвид оценката на резултатите от работата на жалбоподателя по време на първия му мандат, както и на бъдещите задачи и предизвикателства пред EUIPO, и да започне процедура за подбор, за да намери приемник на YL. През март 2023 г. управителният съвет решава и да оттегли делегираните на жалбоподателя правомощия на орган по назначаването (наричан по-нататък „ОН“).
С писмо, връчено на EUIPO на 30 май 2023 г., Съветът отхвърля искането за удължаване на мандата на жалбоподателя, след като взема предвид оценката, извършена от управителния съвет.
Тъй като жалбите му по административен ред срещу решенията на управителния съвет да не се предложи удължаване на неговия мандат, да се започне процедура за подбор на нов изпълнителен директор и да се оттегли делегирането на правомощията на ОН, са отхвърлени, жалбоподателят подава първа жалба по дело T‑435/23, с която иска те да бъдат отменени, както и да бъде отменено решението да не се удължи мандатът му, отразено в писмото, връчено на EUIPO на 30 май 2023 г. След отхвърлянето на последващата му жалба по административен ред срещу последното решение той сезира Общия съд с втора жалба по дело T‑224/24, с която иска отмяната му.
В двете жалби жалбоподателят иска и обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които счита, че е претърпял.
Съображения на Общия съд
Най-напред Общият съд приема, че е от неговата компетентност да разгледа жалбите, подадени от жалбоподателя на основание член 270 ДФЕС на Общия съд.
В това отношение Общият съд припомня, че съгласно тази разпоредба е компетентен по всеки спор между Съюза и негови служители, в границите и при условията, определени в Правилника и условията за работа на другите служители на Съюза (наричани по-нататък „УРДС“), и че в този контекст понятието „спор между Съюза и негови служители“ се разбира в широк смисъл в съответствие със съдебната практика.
Първо, що се отнася до компетентността ratione personae на основание член 270 ДФЕС, член 91, параграф 1 от Правилника уточнява, че Съдът е компетентен да се произнася по всеки спор между Съюза и „лице, за което се прилага [Правилникът]“.
От член 158, параграф 1 от Регламент 2017/1001 следва, че изпълнителният директор на EUIPO е назначен като срочно нает служител в съответствие с член 2, буква а) от УРДС, което впрочем изрично е посочено в трудовия договор, подписан между EUIPO и жалбоподателя. Освен това изпълнителният директор е част от персонала на EUIPO, за който се прилагат Правилникът и УРДС, както и правната уредба за прилагане, докато управителният съвет е определен за ООСД на изпълнителния директор на основание член 6, първа алинея от УРДС, що се отнася до условията и реда за упражняване на правомощията на изпълнителен директор за целите на функционирането на EUIPO.
Следователно жалбоподателят е подал жалбите си в качеството си на служител на Съюза по смисъла на член 270 ДФЕС и на лице, за което се прилага Правилникът по смисъла на членове 90 и 91 от него.
Второ, що се отнася до компетентността ratione materiae, всеки спор между длъжностно лице и институцията, в която то работи, попада в приложното поле на член 270 ДФЕС, когато в основата на спора е служебното правоотношение между длъжностното лице и институцията.
В това отношение Общият съд отбелязва, че решението да се оттегли делегирането на правомощията на ОН, е прието от управителния съвет и има за предмет оттеглянето на правомощията на ОН, които този съвет е делегирал на жалбоподателя в качеството му на изпълнителен директор. Така, доколкото се отнася до посоченото решение, спорът засяга служебното правоотношение между жалбоподателя и EUIPO.
Това се отнася и за спора относно неудължаването на мандата на жалбоподателя. Всъщност в хода на процедурата за удължаване на мандата на изпълнителния директор управителният съвет извършва оценка на резултатите от работата на изпълнителния директор и бъдещите задачи и предизвикателства пред EUIPO, докато Съветът може да удължи посочения мандат, като вземе предвид тази оценка. От тази гледна точка, макар изпълнителният директор да не е във формално служебно правоотношение със Съвета, тази институция все пак приема решение, което независимо от съдържанието си поражда последици за служебното правоотношение между изпълнителния директор и неговия работодател, EUIPO, и следователно за назначаването му като срочно нает служител. Така Съветът трябва да се счита за ООСД на изпълнителния директор по отношение на процедурата за удължаване на неговия мандат.
Освен това Общият съд разглежда въпроса за допустимостта на исканията за отмяна на решението да не се предложи удължаване на мандата на жалбоподателя.
В това отношение той припомня, че актовете, които могат да бъдат предмет на жалба за отмяна, са всички приети от институциите, органите или службите и агенциите актове, чиято цел е да породят задължително правно действие, което може да засегне интересите на жалбоподателя. Когато актове или решения се приемат вследствие на процедура, състояща се от няколко фази на изготвяне, обжалваеми актове са само мерките, които определят окончателно позицията на институцията, но не и междинните мерки, които са ги предшествали и са имали за цел да ги подготвят.
В случая обаче процедурата за удължаване на мандата на изпълнителния директор се провежда на два етапа, първият от които се състои в извършването на оценка от управителния съвет, а вторият — в приемането на решение относно евентуалното удължаване от Съвета, който взема предвид посочената оценка, без обаче да е обвързан от нея. При това положение, тъй като окончателното решение се взема от Съвета, решението да не се предложи удължаване на мандата на жалбоподателя, е подготвителен акт, доколкото изобщо не произвежда обвързващо правно действие, което да може да засегне интересите на жалбоподателя, и не може да засегне свободата на избор на Съвета по отношение на това удължаване. Следователно искането за отмяна на последното решение е недопустимо.
За разлика от това Общият съд приема за допустими исканията за отмяна на решението на Съвета да не се удължи мандатът на жалбоподателя. При разглеждането на тези искания по същество, той отделя внимание на оплакването на жалбоподателя за нарушение на правото на изслушване.
Най-напред той припомня, че посоченото право се прилага за всяко производство, което е образувано срещу дадено лице и може да засегне неблагоприятно интересите му, макар приложимата правна уредба да не предвижда това. В случая, преди решението да не се удължи мандатът му, жалбоподателят изрично e потвърдил, че е на разположение и че желае да запази длъжността си в EUIPO. Посоченото решение трябва да се счита за прието вследствие на искане от негова страна за удължаване на мандата му. Като се има предвид обаче, че решението да не се удължи мандатът му, неизбежно води до неподновяване на договора му като срочно нает служител на EUIPO, то го засяга неблагоприятно, поради което правото на изслушване е приложимо при приемането му. В това отношение не е от значение въпросът дали процедурата за назначаване на изпълнителен директор и за удължаване на неговия мандат попада в обхвата на Правилника и на УРДС.
По-нататък Общият съд констатира, че интересът на жалбоподателя да бъде изслушан, се проявява най-вече, след като при приключването на заседанието на управителния съвет от 22 ноември 2022 г. се оказва, че в посочения съвет не е постигнато мнозинство в полза на удължаването на мандата му. Всъщност жалбоподателят е бил запознат преди това само с докладната записка от 31 октомври 2022 г., която е имала положително съдържание спрямо него и е съдържала препоръка от страна на председателя на управителния съвет за удължаване на мандата му. Така Съветът е трябвало да даде възможност на жалбоподателя да упражни надлежно правото си да бъде изслушан, в подходящ момент между заседанието на управителния съвет от 22 ноември 2022 г. и приемането на решението да не се удължи мандатът му.
Тъй като Съветът не е дал възможност на жалбоподателя да направи това, въпреки че процедурата е можела да доведе до различен резултат, Общият съд отменя решението да не се удължи мандатът му, поради нарушение на правото на изслушване. Освен това той присъжда обезщетение с фиксиран размер от 25000 евро за поправяне на имуществените вреди, произтичащи от загубата на възможност за жалбоподателя мандатът му да бъде удължен.
Общият съд отменя и решението да се оттегли делегирането на жалбоподателя на правомощията на ОН, тъй като управителният съвет не е доказал наличието на изключителни обстоятелства, които могат да обосноват това решение.
(
1
)	Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).