62008CC0199
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
VERICA TRSTENJAK
prezentate la 14 mai 2009 (
1
)
Cauza C-199/08
Erhard Eschig
împotriva
UNIQA Sachversicherung AG
„Asigurare de protecție juridică — Directiva 87/344/CEE — Articolul 4 alineatul (1) — Libera alegere a unui avocat de către asigurat — Limitare contractuală — Pluralitate de asigurați prejudiciați ca urmare a aceluiași eveniment — Alegerea reprezentantului legal de către asigurător”
I — Introducere
1.
Prezenta procedură preliminară are ca obiect o întrebare adresată de Oberster Gerichtshof din Austria (denumită în continuare „instanța de trimitere”) cu privire la interpretarea Directivei 87/344/CEE a Consiliului din 22 iunie 1987 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică (
2
). Întrebarea preliminară privește articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344, potrivit căruia, în cazul în care face apel la un avocat sau la orice altă persoană cu calificare corespunzătoare potrivit legislației interne (în continuare, pentru avocat sau pentru orice altă persoană cu calificare corespunzătoare potrivit legislației interne se utilizează noțiunea generică „reprezentant”) pentru a apăra, pentru a reprezenta sau pentru a servi interesele sale în orice procedură judiciară sau administrativă, persoana care deține o asigurare de protecție juridică își poate alege liber reprezentantul.
2.
La originea acțiunii principale se află refuzul pârâtei din acțiunea principală de a rambursa reclamantului din acțiunea principală cheltuielile efectuate cu avocatul pe care acesta l-a mandatat în cadrul procedurii de insolvență a două întreprinderi de servicii de investiții în domeniul valorilor mobiliare. Pârâta își motivează refuzul prin faptul că, potrivit condițiilor generale de asigurare aflate la baza contractului, avea dreptul să aleagă ea însăși un reprezentant, întrucât mai multe persoane asigurate la aceasta au fost prejudiciate prin respectiva insolvență și, prin urmare, există un așa-numit prejudiciu colectiv.
3.
Instanța de trimitere dorește să știe dacă articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 trebuie interpretat în sensul că se opune interpretării unei norme naționale în temeiul căreia un asigurător de protecție juridică poate introduce în contractul de asigurare de protecție juridică o clauză potrivit căreia, în cazurile de producere a riscurilor asigurate în care un număr considerabil de asigurați este prejudiciat ca urmare a aceluiași eveniment, asigurătorul de protecție juridică are dreptul să aleagă un reprezentant și, prin urmare, se limitează dreptul asiguratului individual la libera alegere a unui reprezentant (denumită în continuare „clauza privind prejudiciul colectiv”).
II — Cadrul normativ
A — Dreptul comunitar
4.
Potrivit versiunii în limba germană (
3
) a celui de al unsprezecelea considerent al Directivei 87/344, interesul persoanei care deține o asigurare de protecție juridică impune ca aceasta să poată să își aleagă un avocat sau o altă persoană cu calificări corespunzătoare în cadrul oricărei proceduri judiciare sau administrative, în conformitate cu legislația națională, și aceasta ori de câte ori apare un conflict de interese.
5.
Potrivit celui de al doisprezecelea considerent al Directivei 87/344, este necesar ca statele membre să aibă posibilitatea de a exonera întreprinderile de asigurare de obligația de a lăsa asiguratului libertatea de a alege avocatul în cazul în care asigurarea de protecție juridică se limitează la cazurile legate de utilizarea vehiculelor rutiere pe teritoriul lor și în care sunt îndeplinite alte condiții restrictive.
6.
Articolul 3 din Directiva 87/344 prevede:
„(1)   Garanția de protecție juridică trebuie să facă obiectul unui contract separat de cel întocmit pentru alte clase de asigurare sau al unui capitol separat al unei polițe unice, în care se precizează natura garanției de protecție juridică și, la cererea expresă a unui stat membru, valoarea primei corespunzătoare.
(2)   Orice stat membru adoptă măsurile necesare pentru a se asigura că întreprinderile de asigurare cu sediul pe teritoriul său adoptă, în conformitate cu opțiunea impusă de statul membru sau la alegerea proprie, în cazul în care statul membru convine astfel, cel puțin una dintre următoarele soluții, care sunt alternative:
(a)
întreprinderea de asigurare trebuie să se asigure că niciun membru al personalului care se ocupă cu gestionarea cererilor de despăgubire privind clasa de asigurare de protecție juridică sau cu consultanța juridică în legătură cu această gestionare nu desfășoară în paralel o activitate similară:
—
în cazul în care întreprinderea de asigurări este de tip mixt, pentru o altă clasă de asigurare practicată de aceasta;
—
indiferent dacă întreprinderea de asigurări este mixtă sau specializată, într-o altă întreprindere care are legături financiare, comerciale sau administrative cu prima întreprindere și care încheie una sau mai multe din celelalte clase de asigurare menționate de Directiva 73/239/CEE;
(b)
întreprinderea de asigurare trebuie să încredințeze administrarea cererilor de despăgubire în legătură cu asigurarea de protecție juridică unei întreprinderi distincte din punct de vedere juridic. Întreprinderea respectivă trebuie să fie menționată în contractul sau capitolul separat descris la alineatul (1). În cazul în care întreprinderea de asigurare distinctă din punct de vedere juridic are legături cu o întreprindere care efectuează una sau mai multe din celelalte clase de asigurare descrise la punctul A din anexa la Directiva 73/239/CEE, membrii personalului acestei întreprinderi care gestionează cererile de despăgubire sau care oferă consultanță juridică în legătură cu această gestionare nu pot desfășura în paralel aceeași activitate sau una similară la cealaltă întreprindere. În plus, statele membre pot impune aceleași cerințe membrilor organelor conducere;
(c)
întreprinderea de asigurare acordă asiguratului, în cadrul contractului, dreptul de a încredința apărarea intereselor sale, din momentul în care are dreptul de a adresa cereri de despăgubire asigurătorului său în temeiul poliței, unui avocat ales de el însuși sau, în măsura în care legislația internă o permite, oricărei alte persoane cu calificările corespunzătoare.
(3)   Indiferent de soluția adoptată, interesul persoanelor cu asigurare de protecție juridică este considerat garantat într-o modalitate echivalentă, în conformitate cu prezenta directivă.”
7.
Articolul 4 din Directiva 87/344 prevede:
„(1)   Orice contract de asigurare de protecție juridică recunoaște în mod explicit că:
(a)
în cazul în care se face apel la un avocat sau la orice altă persoană cu calificare corespunzătoare potrivit legislației interne, pentru a apăra, reprezenta sau servi interesele persoanei asigurate în orice procedură judiciară sau administrativă, persoana asigurată are libertatea de a alege;
(b)
persoana asigurată are libertatea să aleagă un avocat sau, în cazul în care preferă în mod expres și în măsura în care o permite legislația internă, orice altă persoană cu calificările corespunzătoare, pentru a-i servi interesele ori de câte ori survine un conflict de interese.
(2)   Prin avocat se înțelege orice persoană care are dreptul să desfășoare activități profesionale sub una din denumirile prevăzute în Directiva 77/249/CEE a Consiliului din 22 martie 1977 de facilitare a exercitării efective a libertății de a presta servicii de către avocați.”
8.
Articolul 5 din Directiva 87/344 prevede:
„(1)   Fiecare stat membru poate excepta asigurarea de protecție juridică de la aplicarea articolului 4 alineatul (1), în cazul în care sunt întrunite următoarele condiții:
(a)
asigurarea se limitează la cazurile care apar în urma utilizării vehiculelor rutiere pe teritoriul statului membru în cauză;
(b)
asigurarea privește un contract de acordare de asistență în caz de accident sau defecțiune a unui vehicul rutier;
(c)
nici asigurătorul de protecție juridică, nici asigurătorul de asistență nu acoperă orice fel de răspundere;
(d)
se adoptă măsuri corespunzătoare, astfel încât consultanța juridică și reprezentarea fiecărei părți într-un litigiu să se facă prin avocați total independenți, în cazul în care aceste părți sunt asigurate pentru protecție juridică de către același asigurător.
(2)   Exceptarea acordată de un stat membru unei întreprinderi de asigurare, în conformitate cu alineatul (1), nu afectează aplicarea articolului 3 alineatul (2).”
B — Dreptul național
9.
Cadrul juridic național este constituit de articolele 158k și 158p din Legea privind contractele de asigurare din 1958 (Versicherungsvertragsgesetz 1958, denumită în continuare „VersVG”). Articolul 158k din VersVG prevede:
„(1)   Asiguratul are dreptul să își aleagă liber o persoană abilitată cu titlu profesional cu reprezentarea legală a părților pentru a-l reprezenta într-o procedură judiciară sau administrativă. În plus, asiguratul poate alege liber un avocat pentru apărarea intereselor sale legale în orice altă situație, atunci când asigurătorul a intrat într-un conflict de interese.
(2)   Prin contractul de asigurare se poate conveni ca asiguratul, pentru a fi reprezentat într-o procedură judiciară sau administrativă, să poată alege numai persoanele abilitate cu titlu profesional cu reprezentarea legală a părților al căror cabinet are sediul în localitatea în care se situează autoritatea jurisdicțională sau administrativă competentă în primă instanță cu procedura de soluționat. În cazul în care în această localitate nu au sediul cel puțin patru astfel de persoane, dreptul de alegere se extinde la persoanele din circumscripția tribunalului de primă instanță în care se situează autoritatea menționată.
(3)   Asiguratul trebuie să fie informat cu privire la dreptul de care beneficiază în temeiul alineatului 1 prima teză atunci când solicită punerea la dispoziție a unui reprezentant pentru o procedură judiciară sau administrativă; asiguratul trebuie să fie informat cu privire la dreptul de care beneficiază în temeiul alineatului 1 prima teză atunci când intervine un conflict de interese. Dacă asigurătorul a încredințat soluționarea cererilor de despăgubire unei alte întreprinderi (articolul 158j teza a doua), obligația de informare îi revine acestei întreprinderi.”
C — Condițiile generale ale asigurării de protecție juridică
10.
Condițiile generale ale asigurării de protecție juridică sunt condiții-tip care au fost elaborate de Österreichischer Versicherungsverband (Confederația austriacă a asigurărilor). Articolul 6.7.3. din aceste condiții, în versiunea în vigoare în 1995 (denumite în continuare: „ARB 1995”), prevede:
„În cazul în care mai mulți asigurați beneficiază de asigurare de protecție juridică pentru apărarea intereselor lor legale, în temeiul unuia sau al mai multor contracte de asigurare, și în care, datorită aceleiași cauze sau unei cauze similare, interesele acestora sunt îndreptate împotriva aceleiași/acelorași părți adverse, asigurătorul are dreptul să limiteze prestația sa, într-o primă fază, la apărarea extrajudiciară a intereselor legale ale asiguraților și la inițierea proceselor-pilot necesare, prin intermediul reprezentantului ales de acesta. Dacă sau din momentul în care asigurații nu sunt protejați în mod suficient prin aceste măsuri împotriva unei pierderi a drepturilor lor, în special în caz de prescripție extinctivă iminentă, asigurătorul preia în plus cheltuielile pentru acțiunile colective sau pentru alte forme colective de apărare judiciară sau extrajudiciară a intereselor prin intermediul reprezentanților legali aleși de acesta.”
III — Situația de fapt, procedura și întrebările preliminare
11.
Domnul Erhard Eschig, reclamantul din acțiunea principală, a încheiat cu pârâta din acțiunea principală, UNIQA Sachversicherung AG, un contract de asigurare de protecție juridică în care s-a convenit aplicarea ARB 1995.
12.
Reclamantul din acțiunea principală a investit bani prin două întreprinderi de servicii de investiții în domeniul valorilor mobiliare. Aceste întreprinderi au devenit insolvente. Aceste insolvențe au afectat reclamantul din acțiunea principală, precum și alte câteva mii de investitori. Reclamantul din acțiunea principală a mandatat un cabinet de avocatură cu sediul în localitatea sa de reședință pentru a-l reprezenta în special în procedura de insolvență deschisă cu privire la patrimoniul întreprinderilor, într-o procedură penală îndreptată împotriva organelor acestor întreprinderi și într-o procedură îndreptată împotriva Republicii Austria pentru omisiuni în supravegherea piețelor financiare.
13.
Reclamantul din acțiunea principală a solicitat pârâtei din acțiunea principală confirmarea că activitățile trecute și viitoare ale avocaților săi sunt acoperite de asigurarea de protecție juridică. Pârâta din acțiunea principală refuză această cerere. Aceasta indică faptul că aproximativ 180 de persoane păgubite au încheiat cu ea un contract de asigurare de protecție juridică. Potrivit pârâtei din acțiunea principală, articolul 6.7.3 din ARB 1995 prevede într-un astfel de caz că persoanele care dețin o asigurare de protecție juridică ar putea fi orientate spre inițierea de procese-pilot sau spre introducerea de acțiuni colective în loc de a iniția procese individuale și că, în acest caz, asigurătorul are dreptul să aleagă reprezentantul. Prin urmare, aceasta nu este obligată să ramburseze cheltuielile procedurii individuale inițiate de reclamant.
14.
În consecință, reclamantul din acțiunea principală a introdus împotriva pârâtei din acțiunea principală o acțiune pentru a se constata, în primul rând, că pârâta este obligată să suporte cheltuielile legate de activitatea avocaților săi în procedurile menționate și în cele viitoare, iar, în al doilea rând, că articolul 6.7.3 din ARB 1995 este nul și, prin urmare, nu este parte componentă a asigurării de protecție juridică. Reclamantul din acțiunea principală a căzut în pretenții în primă instanță și în apel. Cele două instanțe au hotărât că o interpretare a articolului 158k din VersVG în sensul că este admisibilă o clauză privind prejudiciul colectiv, precum articolul 6.7.3. din ARB 1995, este compatibilă cu articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344.
15.
Instanța de trimitere, sesizată cu recursul, are îndoieli cu privire la interpretarea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344. Aceasta arată că, pe de o parte, articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 prevede dreptul la libera alegere a reprezentantului. Acest aspect susține opinia reclamantului din acțiunea principală. Pe de altă parte, există argumente convingătoare pentru admiterea unei clauze privind prejudiciul colectiv atunci când un număr mare de asigurați este prejudiciat ca urmare a aceluiași eveniment. Potrivit instanței de trimitere, cheltuielile unui proces-pilot sau ale unei acțiuni colective a mai multor persoane care dețin o asigurare de protecție juridică, efectuate prin intermediul unui reprezentant, sunt considerabil mai reduse decât cheltuielile ocazionate de introducerea unor acțiuni individuale. Această limitare a cheltuielilor pare să se impună, de asemenea, în interesul tuturor asiguraților.
16.
Instanța de trimitere arată că, în situația în care o interpretare corespunzătoare a articolului 158k din VersVG este compatibilă cu articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344, se pune întrebarea care sunt criteriile pentru a distinge un caz de prejudiciu colectiv de celelalte cazuri. Instanța de trimitere se îndoiește de faptul că o clauză, precum articolul 6.7.3 din ARB 1995, potrivit căreia asigurătorul de protecție juridică este îndreptățit să aleagă reprezentantul atunci când există mai mulți asigurați afectați este compatibilă cu obiectivele și cu exigențele Directivei 87/344.
17.
Instanța de trimitere a suspendat procedura națională și a adresat Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 4 alineatul (1) din Directiva 87/344 trebuie interpretat în sensul că se opune unei clauze cuprinse în condițiile generale de asigurare ale unui asigurător de protecție juridică prin care asigurătorul este abilitat să aleagă un reprezentant în cazul producerii riscurilor asigurate în care un număr considerabil de asigurați este prejudiciat ca urmare a aceluiași eveniment (de exemplu, insolvența unei întreprinderi de servicii de investiții în domeniul valorilor mobiliare) și prin care, în consecință, se limitează dreptul asiguratului individual de a-și alege liber un avocat?
2)
În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare: în ce condiții există un «prejudiciu colectiv» care, în sensul (respectiv în completarea) directivei menționate, permite să se acorde asigurătorului, iar nu asiguratului, dreptul de a alege reprezentantul?”
IV — Procedura în fața Curții
18.
Ordonanța de trimitere din 23 aprilie 2008 a fost primită la grefa Curții la .
19.
Reclamantul și pârâta din acțiunea principală, guvernul Republicii Austria și cel al Republicii Cehe, precum și Comisia Comunităților Europene au depus observații scrise.
20.
Reprezentanții reclamantului și ai pârâtei din acțiunea principală, ai guvernului Republicii Austria și ai guvernului Republicii Cehe, precum și ai Comisiei au participat la ședința din 11 martie 2009 și și-au completat observațiile.
V — Principalele argumente ale părților
21.
Toate părțile la procedură sunt de acord că prin Directiva 87/344 se urmărește eliminarea obstacolelor privind accesul pe piață în domeniul asigurărilor de protecție juridică, obstacole care rezultă din normele naționale privind protecția împotriva conflictelor de interese. Înainte de adoptarea Directivei 87/344, în Germania se aplica așa-numitul principiu al specializării pe clase de asigurare, care avea ca efect restricționarea accesului pe piață al întreprinderilor de asigurare din alte state membre. Pentru a facilita accesul pe piață al întreprinderilor din alte state membre, dar și pentru a garanta, în același timp, protecția împotriva conflictelor de interese, la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 87/344 au fost prevăzute trei soluții structurale alternative pentru evitarea conflictelor de interese, care constau, în primul rând, în gestionarea separată, din punct de vedere al personalului, a cazurilor de producere a riscurilor asigurate în cadrul asigurării de protecție juridică și a celor din cadrul altor clase de asigurare, în al doilea rând, în încredințarea gestionării cererilor de despăgubire unei alte întreprinderi și, în al treilea rând, în prevederea unei clauze privind reprezentantul, care permite asiguratului să recurgă la un reprezentant liber ales.
22.
În plus, toate părțile la procedură sunt de acord că, pentru a proteja persoanele care dețin o asigurare de protecție juridică, articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 87/344 garantează acestora dreptul la libera alegere a reprezentantului în cazul în care, în pofida normei structurale prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 87/344, ar rezulta conflicte de interese concrete.
23.
Totuși, părțile la procedură au opinii diferite în ceea ce privește interpretarea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344.
24.
În opinia reclamantului din acțiunea principală, a Republicii Austria și a Republicii Cehe, articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 garantează dreptul la libera alegere a unui reprezentant în orice procedură administrativă și judiciară, drept care nu depinde nici de alegerea soluțiilor alternative menționate mai sus, nici de existența unui conflict de interese concret. Reclamantul din acțiunea principală consideră că dimensiunea autonomă a dreptului la libera alegere a unui reprezentant în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 rezultă din faptul că acest articol nu depinde de existența unui conflict de interese, în schimb, prin limitarea sa la procedurile administrative și judiciare, are un domeniu de aplicare mai restrâns decât articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 87/344. Republica Austria semnalează faptul că, într-adevăr, în comparație cu proiectul inițial al directivei, dreptul la libera alegere a unui reprezentant a fost restrâns la procedurile administrative și judiciare, însă, în acest cadru restrâns, dreptului respectiv îi revine o dimensiune autonomă.
25.
Reclamantul din acțiunea principală, Republica Austria și Republica Cehă susțin că formularea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu permite ca reprezentantul să fie ales de asigurătorul de protecție juridică în locul persoanei care deține o asigurare de protecție juridică.
26.
Potrivit acestor părți, posibilitatea unei restrângeri nu poate fi întemeiată nici pe articolul 5 din Directiva 87/344. Înainte de adoptarea Directivei 87/344, în anumite state membre, cluburile automobilistice, prin intermediul propriilor reprezentanți, acordau asistență membrilor lor în litigiile rezultate din accidente de circulație. Articolul 5 din Directiva 87/344 este o dispoziție derogatorie prin care se urmărește menținerea acestei practici.
27.
Aceste părți resping o interpretare restrictivă sau o restrângere pe calea interpretării teleologice a domeniului de aplicare al articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 în ceea ce privește cazurile de prejudiciu colectiv. Reclamantul din acțiunea principală arată că, la adoptarea Directivei 87/344, prejudiciile colective erau un fenomen cunoscut. În consecință, domeniul de aplicare al articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu poate fi limitat în temeiul caracterului de noutate al cazurilor de prejudiciu colectiv. În acest context, Republica Austria se referă la caracterul vag al noțiunii de prejudiciu colectiv. În sfârșit, reclamantul din acțiunea principală și Republica Cehă menționează numeroase dezavantaje care pot să rezulte pentru persoanele care dețin o asigurare de protecție juridică în urma aplicării clauzei privind prejudiciul colectiv.
28.
Reclamantul din acțiunea principală, Republica Austria și Republica Cehă propun să se răspundă la prima întrebare preliminară că articolul 4 alineatul (1) din Directiva 87/344 se opune unei limitări a dreptului unei persoane care deține o asigurare de protecție juridică la libera alegere a reprezentantului precum aceea care face obiectul acțiunii principale.
29.
Pârâta din acțiunea principală susține că Directiva 87/344 nu are ca obiectiv să acorde persoanelor care dețin o asigurare de protecție juridică dreptul de a-și alege liber reprezentantul.
30.
Potrivit acesteia, întrucât articolul 3 din Directiva 87/344 prevede trei alternative pentru evitarea conflictelor de interese și niciuna dintre acestea nu ar trebui să fie preferată în raport cu celelalte, articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu poate fi interpretat în sensul că acordă în orice situație un drept la libera alegere a reprezentantului.
31.
Pârâta din acțiunea principală consideră că aceasta reiese deja din formularea celui de al unsprezecelea considerent al Directivei 87/344, care recunoaște acest drept ori de câte ori apare un conflict de interese. De aici trebuie să se concluzioneze, a contrario, că, în lipsa unui conflict de interese, nu există, în principiu, un drept la libera alegere a reprezentantului.
32.
Potrivit pârâtei din acțiunea principală, excepția prevăzută la articolul 5 din Directiva 87/344 dovedește acest aspect. Acest articol demonstrează că excepțiile de la alegerea liberă a reprezentantului sunt admisibile. Articolul 5 din Directiva 87/344 nu este o excepție absolută, ci numai un exemplu. Potrivit pârâtei din acțiunea principală, lipsa luării în considerare a prejudiciilor colective impune în mod necesar ca, în interesul persoanelor care dețin o asigurare de protecție juridică, să se efectueze o interpretare corespunzătoare, mai precis, prin analogie a articolului 5 din Directiva 87/344. Republica Austria a introdus deja, pe cale legislativă, o astfel de excepție, în ceea ce privește restricțiile teritoriale ale dreptului la libera alegere a reprezentantului, în articolul 158k alineatul 2 din VersVG.
33.
Pârâta din acțiunea principală arată că, în plus, aceasta corespunde efectului util al directivei. Potrivit acesteia, este important să se determine care interpretare poate conduce la cea mai mare utilitate practică. În domeniul asigurărilor trebuie să se pornească întotdeauna de la interesul persoanelor care dețin o asigurare de protecție juridică în ansamblul lor. Potrivit acestui principiu, obiectivul trebuie să asigure egalitatea de tratament pe o bază cât mai amplă posibil a asiguraților și să permită tuturor persoanelor care dețin o asigurare de protecție juridică, în modul cel mai eficient posibil, accesul în condiții egale la capitalul disponibil. Luând în considerare interesul unei protecții juridice accesibile oricărui consumator, este imperios necesar să se adopte norme speciale pentru cazurile de prejudiciu colectiv.
34.
Pârâta din acțiunea principală arată că, în plus, în anul 1987, la momentul adoptării Directivei 87/344, prejudiciile colective nu făcuseră încă obiectul reflecției.
35.
În plus, pârâta din acțiunea principală atrage atenția asupra efectelor inadmisibilității unei clauze privind prejudiciul colectiv. În acest context, aceasta analizează în primul rând raportul de concurență dintre asigurările de protecție juridică și finanțarea cheltuielilor de procedură. În al doilea rând, se referă la faptul că Directiva 87/344 nu reglementează întinderea acoperirii garantate în cazul asigurării de protecție juridică. Prin urmare, inadmisibilitatea clauzelor privind prejudiciile colective poate duce la excluderea anumitor riscuri și la stabilirea unor limite maxime de acoperire.
36.
În sfârșit, pârâta din acțiunea principală atrage atenția asupra avantajelor unei clauze privind prejudiciul colectiv pentru persoanele care dețin o asigurare de protecție juridică.
37.
Pârâta din acțiunea principală propune Curții să răspundă la prima întrebare că articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 trebuie interpretat în sensul că, în cazurile de prejudiciu colectiv, transferul alegerii reprezentantului de la asigurați la asigurători trebuie considerat admisibil.
38.
În ceea ce privește a doua întrebare preliminară, pârâta din acțiunea principală arată că prejudiciile colective sunt evenimente în urma cărora mai multe persoane suferă un prejudiciu care, cel puțin in abstracto, poate să fie tratat într-o singură procedură judiciară sau printr-un proces pilot. În acest context, trebuie să se ia în considerare dacă este vorba despre cazuri în care evenimentul cauzator de prejudicii este de importanță considerabilă, dacă prejudiciile afectează în mod direct asigurații individuali și sunt de aceeași natură, dacă temeiul juridic este de aceeași natură și dacă pârâții sunt, în esență, aceiași.
39.
În opinia Comisiei, principiul alegerii libere a reprezentantului potrivit articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu poate fi considerat ca un obiectiv autonom al directivei. Altfel, primele două alternative structurale ale articolului 3 alineatul (2) din Directiva 87/344 ar fi lipsite de semnificație. În acest caz, acestea nu ar mai fi soluții alternative, ci numai măsuri suplimentare.
40.
Comisia amintește că, sub acest aspect, Directiva 87/344 se îndepărtează de propunerea inițială de directivă a Comisiei. Propunerea a prevăzut un drept originar la alegerea liberă a reprezentantului, însă legiuitorul comunitar nu a urmat în totalitate această propunere. În special, alegerea liberă a avocatului a fost limitată la procedurile judiciare și administrative.
41.
În opinia Comisiei, și al unsprezecelea considerent al directivei susține această interpretare. Potrivit acestui considerent, interesul persoanei care deține o asigurare de protecție juridică presupune ca aceasta să își poată alege un reprezentant ori de câte ori apare un conflict de interese.
42.
Comisia consideră că Directiva 87/344 nu prevede un drept absolut la libera alegere a reprezentantului. Prin urmare, dreptul prevăzut la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 poate face obiectul unor restricții atât timp cât aceasta este în interesul persoanei care deține o asigurare de protecție juridică.
43.
Potrivit Comisiei, nu există niciun indiciu în sensul că prejudiciile colective au făcut obiectul vreunor dezbateri cu ocazia elaborării proiectului directivei. Prin urmare, Directiva 87/344 nu interzice utilizarea clauzelor privind prejudiciul colectiv atât timp cât protecția asiguraților este garantată.
44.
În ceea ce privește întrebarea referitoare la criteriile în temeiul cărora trebuie să se constate existența unui prejudiciu colectiv, potrivit Comisiei, prezenta cauză, cu cel puțin 16 000 de persoane păgubite, nu ridică niciun fel de îndoială și, în consecință, răspunsul la aceasta nu este necesar.
45.
Comisia propune să se răspundă la prima întrebare preliminară că articolul 4 alineatul (1) din Directiva 87/344 trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei clauze prin care asigurătorul de protecție juridică este abilitat, în cazul producerii riscurilor asigurate în care un număr considerabil de asigurați este prejudiciat ca urmare a aceluiași eveniment, să aleagă un reprezentant și prin care, în consecință, se limitează dreptul asiguratului individual de a-și alege liber un reprezentant.
VI — Apreciere juridică
A — Prima întrebare preliminară
46.
Prin intermediul primei întrebări preliminare, instanța de trimitere solicită interpretarea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344. Instanța de trimitere dorește să afle dacă această dispoziție trebuie interpretată în sensul că se opune interpretării unei prevederi naționale, precum articolul 158k din VersVG, potrivit căreia în contractele de asigurare de protecție juridică este admisibilă o clauză privind prejudiciul colectiv.
47.
În opinia noastră, trebuie să se răspundă afirmativ la această întrebare, având în vedere următoarele motive. În primul rând, formularea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu prevede nicio excepție pentru cazurile de prejudiciu colectiv (1). În al doilea rând, economia întregii Directive 87/344 susține o dimensiune autonomă a dreptului la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare și administrative în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din aceasta (2). În al treilea rând, articolul 5 din Directiva 87/344 nu poate fi aplicat prin analogie în cazul prejudiciilor colective (3). În al patrulea rând, condițiile unei restrângeri pe calea interpretării teleologice a domeniului de aplicare al articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu sunt îndeplinite (4).
1. Cu privire la formularea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344
48.
Potrivit articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344, în fiecare contract de asigurare de protecție juridică trebuie să se recunoască în mod expres că, în cazul în care se face apel la un reprezentant pentru a apăra, pentru a reprezenta sau pentru a servi interesele persoanei care deține o asigurare de protecție juridică în orice procedură judiciară sau administrativă, persoana respectivă își poate alege liber acest reprezentant.
49.
Potrivit formulării articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344, dreptul de alegere este, într-adevăr, limitat la procedurile judiciare și administrative. În cadrul acestei limitări nu există însă nicio excepție pentru prejudiciile colective. Potrivit principiului ubi lex non distinguit, nec nos distinguere debemus, formularea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 se opune, așadar, unei distincții între cazurile de prejudiciu colectiv și celelalte cazuri. Prin urmare, formularea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 se opune admiterii unei clauze privind prejudiciul colectiv în temeiul căreia asigurătorul de protecție juridică, iar nu persoana care deține o asigurare de protecție juridică, poate alege reprezentantul.
2. Cu privire la dimensiunea autonomă a dreptului la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare și administrative
50.
În opinia pârâtei din acțiunea principală și a Comisiei, dreptul la libera alegere a reprezentantului în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu prezintă o dimensiune autonomă. Întrucât, în susținerea opiniei lor, aceste părți invocă economia generală, obiectivul și geneza Directivei 87/344, dorim în primul rând să analizăm pe scurt geneza, obiectivul și conținutul acestei directive.
51.
Directiva 87/344 este una dintre mai multe directive (
4
) prin care se urmărește facilitarea accesului pe piață în domeniul asigurărilor directe (
5
). În domeniul asigurărilor de protecție juridică, rezultau restricții ale accesului pe piață în urma diferitelor reglementări ale statelor membre, adoptate de acestea pentru evitarea conflictelor de interese (
6
).
52.
Conflicte de interese pot să apară în special atunci când o întreprindere de asigurare oferă asigurări din mai multe clase de asigurare. Dacă, de exemplu, o întreprindere de asigurare oferă asigurări de răspundere civilă și asigurări de protecție juridică, nu poate fi exclusă situația ca, în cazul unui litigiu, aceasta să acționeze atât din partea autorului prejudiciului, cât și din partea persoanei prejudiciate (
7
).
53.
În scopul evitării conflictelor de interese, în Germania era aplicabilă condiția specializării pe clase de asigurare. Întrucât întreprinderile de asigurare din majoritatea celorlalte state membre erau totuși organizate ca întreprinderi mixte, aceste întreprinderi de asigurare nu îndeplineau condiția specializării pe clase. Prin urmare, condiția specializării pe clase de asigurare a avut pentru aceste întreprinderi efectul unei restricționări a accesului pe piață.
54.
Această restricționare la accesul pe piață trebuia să fie înlăturată prin Directiva 87/344, în condițiile în care urmau să fie create garanții pentru evitarea conflictelor de interese (
8
). În acest context, trebuie avut în vedere articolul 3 alineatul (2) din Directiva 87/344, care prevede trei soluții structurale alternative pentru evitarea conflictelor de interese:
—
prima soluție, enunțată la litera (a), prevede, în esență, că un membru al personalului întreprinderii de asigurare este competent în mod special pentru gestionarea cererilor de despăgubire privind clasa de asigurare de protecție juridică sau pentru consultanța juridică în legătură cu această gestionare și nu desfășoară în paralel o activitate similară (denumită în continuare „modelul competenței speciale”);
—
potrivit celei de a doua soluții, prevăzută la litera (b), administrarea cererilor de despăgubire în legătură cu asigurarea de protecție juridică trebuie să fie încredințată unei întreprinderi distincte din punct de vedere juridic (denumită în continuare „modelul externalizării”).
—
potrivit soluției prevăzute la litera (c), întreprinderea de asigurare acordă asiguratului, în cadrul contractului, dreptul de a încredința apărarea intereselor sale, din momentul în care are dreptul de a adresa cereri de despăgubire asigurătorului său în temeiul poliței, unui reprezentant ales de el însuși (denumită în continuare „modelul reprezentantului”).
55.
În conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din Directiva 87/344, fiecare dintre aceste soluții este considerată o protecție echivalentă a intereselor persoanelor care dețin o asigurare de protecție juridică. Statele membre trebuie să asigure că întreprinderile de asigurare stabilite pe teritoriul lor aplică cel puțin una dintre aceste soluții alternative. Cu toate acestea, statele membre au libertatea să aleagă soluția pentru care vor să opteze sau să lase întreprinderea să aleagă dintre mai multe soluții alternative.
56.
În afara măsurilor structurale de evitare a conflictelor de interese în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Directiva 87/344, articolul 4 alineatul (1) litera (b) din directivă prevede o protecție împotriva conflictelor de interese concrete. Potrivit acestei dispoziții, o persoană care deține o asigurare de protecție juridică are dreptul să își aleagă liber reprezentantul ori de câte ori intervine un conflict de interese.
57.
Contrar opiniei pârâtei din acțiunea principală și a Comisiei, nu rezultă nici din raportul dintre dreptul la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare sau administrative în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 și măsurile structurale pentru evitarea conflictelor de interese (a), nici din raportul dintre acest drept și dreptul la libera alegere a reprezentantului în cazul unui conflict de interese (b), nici din obiectivele Directivei 87/344 (c) și nici din geneza acestei directive (d) că dreptul respectiv nu are o dimensiune autonomă.
a) Cu privire la raportul dintre dreptul la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare sau administrative în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) Directiva 87/344 și măsurile structurale pentru evitarea conflictelor de interese în temeiul articolului 3 alineatul (2) din aceeași directivă
58.
Pârâta din acțiunea principală și Comisia susțin că dreptul la libera alegere a reprezentantului în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 trebuie coroborat cu articolul 3 alineatul (2) litera (c) din această directivă și reprezintă numai o configurare specifică a modelului reprezentantului. Acestea arată că, dacă dreptului la libera alegere a reprezentantului i s-ar acorda o semnificație autonomă, în final s-ar ajunge întotdeauna la aplicarea modelului reprezentantului în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (c) din Directiva 87/3444. Celelalte două soluții alternative, modelul competenței speciale în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 87/344 și modelul externalizării în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 87/344, ar fi lipsite astfel de orice importanță.
59.
Această argumentare nu poate convinge.
60.
În primul rând, modelul competenței speciale în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 87/344 și modelul externalizării în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 87/344 își păstrează domeniul de aplicare propriu și atunci când din articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 se deduce un drept autonom la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare și administrative.
61.
Astfel, modelul reprezentantului în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (c) din Directiva 87/344 are un conținut mai extins decât articolul 4 alineatul (1) litera (a) din directivă. Articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 prevede un drept la libera alegere a reprezentantului numai în cazul în care se inițiază o procedură administrativă sau judiciară. În schimb, potrivit modelului reprezentantului, persoana care deține o asigurare de protecție juridică are dreptul, în temeiul articolului 3 alineatul (2) litera (c) din Directiva 87/344, să încredințeze unui reprezentant apărarea intereselor sale din momentul în care are dreptul de a adresa cereri de despăgubire asigurătorului său în temeiul poliței, așadar, încă înaintea unei proceduri administrative sau judiciare (
9
).
62.
Într-adevăr, dacă se admite existența unui drept autonom la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare și administrative, domeniul de aplicare al modelului competenței speciale și al modelului externalizării este restrâns; acestea păstrează totuși un domeniu de aplicare autonom.
63.
În schimb, potrivit interpretării pârâtei din acțiunea principală și a Comisiei, nu ar mai exista niciun domeniu de aplicare propriu pentru articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344. În cadrul modelului reprezentantului există un drept la libera alegere a unui reprezentant încă înainte de începerea unei proceduri administrative sau judiciare. Dacă articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 s-ar aplica numai în cazul în care s-ar reține modelul reprezentantului, dispoziția respectivă nu ar mai avea niciun conținut normativ (
10
).
64.
Luând în considerare principiul ut res magis valeat quam pereat din dreptul roman, potrivit căruia o interpretare care atribuie fiecărui articol o semnificație autonomă este preferabilă unei interpretări care lipsește articolele luate individual de o semnificație autonomă, raportul dintre articolul 3 alineatul (2) și articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 este în favoarea unei interpretări în sensul că articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 conferă asiguratului un drept autonom la libera alegere a reprezentantului.
b) Cu privire la raportul dintre dreptul la libera alegere a reprezentantului în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 și protecția împotriva conflictelor de interese concrete în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 87/344
65.
Apreciem că existența articolului 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 87/344, care prevede un drept la libera alegere a reprezentantului în cazul unui conflict de interese concret, pledează de asemenea în favoarea unei dimensiuni autonome a dreptului la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare și administrative în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344. Dacă articolul 4 alineatul (1) litera (a) ar fi limitat la cazurile în care există un conflict de interese concret, acest articol, alături de articolul 4 alineatul (1) litera (b) din directivă, nu ar mai avea o dimensiune autonomă.
c) Cu privire la obiectivele Directivei 87/344
66.
Nici invocarea obiectivelor Directivei 87/344 nu poate să pună sub semnul întrebării dimensiunea autonomă a articolului 4 alineatul (1) litera (a) din această directivă.
67.
În măsura în care pârâta din acțiunea principală invocă în primul rând faptul că obiectivul principal al Directivei 87/344 a fost eliminarea barierelor la accesul pe piață, că, în acest scop, a fost necesară o armonizare a normelor privind protecția asiguraților de protecție civilă împotriva conflictelor de interese și că, în afară de aceasta, nu trebuiau create drepturi sau garanții pentru persoanele care dețin o asigurare de protecție juridică, aceasta nu convinge.
68.
Într-adevăr, obiectivul principal al Directivei 87/344 este, indiscutabil, eliminarea barierelor la accesul pe piață printr-o armonizare a normelor de protecție împotriva conflictelor de interese. Totuși, aceasta nu exclude per se ca obiectul directivei să depășească protecția împotriva conflictelor de interese.
69.
Pârâta din acțiunea principală și Comisia au semnalat, în al doilea rând, în înscrisurile depuse, că în considerentele Directivei 87/344 se face referire numai la obiectivul protecției împotriva conflictelor de interese.
70.
Nici acest argument nu este convingător. În primul rând, trebuie semnalat că obiectivele directivei, de care sunt ținute statele membre în temeiul articolului 249 alineatul (3) CE, rezultă din articolele directivei respective. Referirea în mod individual la aceste obiective și în considerentele directivei nu reprezintă o condiție pentru caracterul obligatoriu al acestora.
71.
În plus, versiunea în limba germană a considerentului al unsprezecelea al Directivei 87/344 nu poate fi invocată pentru a justifica o interpretare restrictivă a articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344, pentru că această versiune lingvistică derogă de la restul versiunilor. Potrivit altor versiuni lingvistice, interesul persoanei care deține o asigurare de protecție juridică impune ca aceasta să își poată alege un avocat sau o altă persoană cu calificări corespunzătoare în conformitate cu legislația națională pentru a fi reprezentată în cadrul procedurilor judiciare sau administrative și ori de câte ori apare un conflict de interese (
11
). Prin urmare, în alte versiuni lingvistice, în al unsprezecelea considerent se face referire expresă și la interesul asiguratului de protecție juridică față de o alegere a reprezentantului în cadrul procedurilor judiciare și administrative, și aceasta independent de protecția împotriva conflictelor de interese (
12
).
d) Cu privire la geneza Directivei 87/344
72.
În continuare, Comisia argumentează că din geneza Directivei 87/344 rezultă că, spre deosebire de proiectul inițial al directivei, nu poate fi admis un drept general la libera alegere a reprezentantului. Proiectul prevedea un drept nelimitat la libera alegere a reprezentantului (
13
).
73.
Nici acest argument nu este convingător. Astfel cum s-a menționat mai sus, dreptul la libera alegere a reprezentantului a fost, într-adevăr, formulat diferit din punct de vedere lingvistic în versiunea finală și a fost limitat la reprezentarea în proceduri judiciare și administrative. Numai de aici nu rezultă însă niciun indiciu în sensul că alegerea reprezentantului, limitată la procedurile judiciare și administrative, nu ar avea o dimensiune autonomă, alături de obiectivul evitării conflictelor de interese. Dimpotrivă, din geneza directivei se poate concluziona la fel de bine că, deși obiectivul inițial al unei alegeri libere a reprezentantului a fost limitat la procedurile judiciare și administrative, totuși, în această formă limitată, obiectivul menționat nu depinde de existența unui conflict de interese. Nici din propunerea inițială de directivă a Comisiei (
14
), nici din alte acte pregătitoare (
15
) nu rezultă indicii în sensul că prin articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 se intenționa să se creeze numai un alt instrument pentru evitarea unui conflict de interese, iar nu un drept autonom la libera alegere a reprezentantului (
16
). În consecință, Comisia nu se poate întemeia pe geneza Directivei 87/344.
e) Concluzie intermediară
74.
Ca o concluzie intermediară, constatăm, așadar, că poziția articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 în economia generală a directivei și în obiectivele acesteia susțin dimensiunea autonomă a dreptului la libera alegere a reprezentantului în procedurile judiciare și administrative, iar geneza directivei, cel puțin, nu o contrazice (
17
).
3. Cu privire la aplicarea prin analogie a articolului 5 din Directiva 87/344 la cazurile de prejudiciu colectiv
75.
Pârâta din acțiunea principală invocă faptul că din articolul 5 din Directiva 87/344 rezultă că dreptul la libera alegere a reprezentantului în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 poate fi limitat. Și acest argument trebuie respins. Din articolul 5 din Directiva 87/344 nu se poate concluziona, nici direct, nici prin analogie, că există posibilitatea restrângerii alegerii libere a reprezentantului în cazurile de prejudiciu colectiv.
76.
În primul rând, articolul 5 din Directiva 87/344 prevede o excepție strict limitată în cazul dreptului la libera alegere a reprezentantului. În articolul 5 din Directiva 87/344 se precizează în mod expres că un stat membru poate limita dreptul la libera alegere a reprezentantului numai atunci când sunt îndeplinite cumulativ toate condițiile acestui articol. Potrivit formulării sale, articolul 5 din Directiva 87/344 nu poate fi înțeles, așadar, ca o enumerare exemplificativă.
77.
În continuare, această dispoziție constituie o normă individuală care se referă la un caz concret și, prin urmare, nu poate fi aplicată prin analogie. Aceasta a fost adoptată la inițiativa unor state membre pentru a menține un status quo în cazul asigurărilor de protecție juridică în domeniul accidentelor de circulație oferite de cluburile automobilistice britanice și olandeze (
18
).
78.
În plus, apreciem că existența unei norme individuale strict limitate și care nu poate fi aplicată prin analogie pledează mai degrabă împotriva unei posibilități generale de a restrânge dreptul în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 decât în favoarea acesteia.
4. Cu privire la restrângerea pe calea interpretării teleologice a dreptului la libera alegere a reprezentantului în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 în cazurile de prejudiciu colectiv
79.
În sfârșit, pârâta din acțiunea principală și Comisia invocă faptul că, la momentul adoptării Directivei 87/344, încă nu era cunoscut fenomenul prejudiciilor colective. În consecință, acestea consideră că dreptul la libera alegere a reprezentatului în temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu poate fi aplicat în cazurile de prejudiciu colectiv.
80.
Această argumentare trebuie de asemenea respinsă. Întrucât formularea articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 nu prevede o excepție pentru cazurile de prejudiciu colectiv, pârâta din acțiunea principală și Comisia solicită, în final, o restrângere pe calea interpretării teleologice a domeniului de aplicare al dispoziției. Totuși, o asemenea interpretare presupune că articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 a fost formulat, împotriva voinței legiuitorului, în termeni prea generali. Aceasta nu se poate admite în speță.
81.
În primul rând, din punctul de vedere al situației de fapt, nu se poate admite că prejudiciile colective erau un fenomen necunoscut legiuitorului comunitar. Acest fenomen nu este limitat la domeniul financiar. Reclamantul din acțiunea principală a atras atenția în mod corect asupra faptului că adoptarea directivei s-a realizat după cauza numită Contergan respectiv Thalidomid (
19
).
82.
În măsura în care pârâta din acțiunea principală arată că, din punct de vedere juridic, trebuie să se ia în considerare posibila introducere a acțiunilor colective în dreptul procesual civil austriac, este suficient să se semnaleze că acest argument privește o situație potențială din viitor (
20
) și, astfel, nu poate justifica o restrângere pe calea interpretării teleologice a domeniului de aplicare al dispoziției din prezenta cauză. Nici împrejurarea că, în domeniul concurenței (
21
) și al protecției consumatorilor (
22
), Comisia a identificat opțiuni pentru promovarea de acțiuni colective nu justifică restrângerea pe calea interpretării teleologice a domeniului de aplicare al dispoziției. În măsura în care, în acest context, se va considera necesară modificarea prevederilor Directivei 87/344, este sarcina legiuitorului comunitar să modifice în mod corespunzător dispozițiile directivei.
83.
În plus, avem îndoieli serioase că se poate considera că articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 este formulat în termeni prea generali.
84.
În primul rând, conținutul normativ al articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 este limitat. Acest articol reglementează numai existența unui drept la libera alegere a reprezentantului în cazul în care se face apel la un reprezentant pentru a apăra, pentru a reprezenta sau pentru a servi interesele asiguratului în orice procedură judiciară sau administrativă. În schimb, condițiile în care persoana care deține o asigurare de protecție juridică are, împotriva asigurătorului, un drept la mandatarea unui reprezentat nu sunt reglementate la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344. Acestea rezultă, așadar – sub rezerva altor prevederi naționale sau comunitare, aplicabile și imperative –, din contractul de asigurare de protecție judiciară.
85.
În al doilea rând, Directiva 87/344 conține doar puține orientări concrete pentru configurarea conținutului asigurărilor de protecție juridică. În special, nu se reglementează ce domenii de asigurare de protecție juridică trebuie să fie acoperite. Astfel, sub rezerva prevederilor naționale, întreprinderile de asigurare sunt libere să excludă domenii care sunt expuse prejudiciilor colective sau să ceară prime mai mari pentru acoperirea acestor domenii (
23
).
86.
În consecință, protecția tuturor asiguraților în vederea menținerii unui nivel constant al primelor și a unei structuri transparente a costurilor nu trebuie realizată în mod necesar printr-o limitare a alegerii libere a reprezentantului.
5. Concluzie
87.
În concluzie, trebuie să se constate că articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 trebuie interpretat în sensul că nu este compatibil cu o interpretare a unei reglementări naționale, precum articolul 158k din VersVG, potrivit căreia într-un contract de asigurare de protecție juridică se poate prevedea că, în cazurile în care un număr considerabil de asigurați este prejudiciat ca urmare a aceluiași eveniment, asigurătorul de protecție juridică, iar nu persoana care deține o asigurare de protecție juridică, are dreptul să aleagă reprezentantul.
B — A doua întrebare preliminară
88.
Întrucât a doua întrebare preliminară a fost adresată în subsidiar, nu este necesar să se răspundă la aceasta.
VII — Propunere
89.
Având în vedere considerațiile prezentate mai sus, propunem Curții să răspundă la prima întrebare după cum urmează:
„Articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344/CEE a Consiliului din 22 iunie 1987 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică trebuie interpretat în sensul că se opune unei interpretări a unei dispoziții naționale, precum articolul 158k din Legea austriacă privind contractele de asigurare, potrivit căreia este admisibilă includerea în contractele de asigurare de protecție juridică a unei clauze care prevede că, în cazurile de producere a riscului asigurat în care un număr considerabil de asigurați a fost prejudiciat ca urmare a aceluiași eveniment, asigurătorul de protecție juridică, iar nu persoana care deține o asigurare de protecție juridică, are dreptul să aleagă reprezentantul care să apere, să reprezinte sau să servească interesele asiguratului într-o procedură judiciară sau administrativă.”
(
1
)	Limba originală: germana.
(
2
)	JO L 185, p. 77, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 186.
(
3
)	Versiunea în limba germană a celui de al unsprezecelea considerent diferă considerabil de celelalte versiuni lingvistice. Vom analiza această diferență la punctul 71 din prezentele concluzii.
(
4
)	A se vedea Prima Directivă 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă (JO L 228, p. 3, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 14), A doua directivă 88/357/CEE a Consiliului din de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea generală directă, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 73/239/CEE (JO L 172, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 197) și A doua directivă 90/619/CEE a Consiliului din de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea directă de viață, de stabilire a dispozițiilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a libertății de a presta servicii și de modificare a Directivei 79/267/CEE (JO L 330, p. 50).
(
5
)	În legătură cu obiectivele, a se vedea al treilea considerent al Directivei 87/344; cu privire la acest aspect, a se vedea de asemenea Bähr, G. W., „Der Rechtsrahmen für Niederlassungen von europäischen Versicherungsunternehmen in Deutschland – zugleich Anmerkungen zur Corporate Compliance für Niederlassungen”, în: Liber amicorum für Gerrit Winter, Editura Versicherungswirtschaft, 2007, p. 191-208.
(
6
)	A se vedea al patrulea considerent al Directivei 87/344.
(
7
)	A se vedea Cerveau, B. și Margeat, H., „Commentaire de la directive du Conseil des Communautés européennes portant coordination des dispositions législatives réglementaires et administratives concernant l’assurance protection juridique”, Gazette du Palais, 1987, p. 580, 581.
(
8
)	A se vedea al optulea considerent al Directivei 87/344.
(
9
)	Cu privire la problemele interpretării noțiunii „procedură judiciară”, a se vedea Blundell, H., „Free to choose? Before the event legal expenses insurance and freedom of choice”, Journal of Personal Injury Law, 2004, p. 93 și următoarele.
(
10
)	A se vedea Cerveau, B. și Margeat, H. (citați la nota de subsol 7 din prezentele concluzii), p. 584.
(
11
)	Multe argumente arată că versiunea în limba germană se bazează pe o eroare inițială și pe o eroare succesivă. Ca eroare inițială, expresia referitoare la reprezentarea în procedurile judiciare și administrative nu a fost percepută ca exprimând o alternativă autonomă [astfel cum rezultă din articolul 4 alineatul (1) litera (a)], ci ca descriere suplimentară a calificării „celeilalte persoane”. Ulterior, cuvintele prin care în celelalte versiuni lingvistice este exprimat raportul alternativ dintre cele două categorii de cazuri (de exemplu, „et chaque fois” din versiunea în limba franceză și „and whenever” din versiunea în limba engleză) au fost traduse în mod greșit prin expresia „und zwar immer” („și aceasta ori de câte ori”).
(
12
)	A se vedea versiunile în limba franceză și în limba engleză, care au fost menționate la nota de subsol 11 din prezentele concluzii. Analiza în special a versiunilor în limbile italiană, portugheză, română, slovenă și spaniolă conduce la aceeași concluzie.
(
13
)	A se vedea articolul 5 din Propunerea de directivă a Comisiei din 18 iulie 1979, COM(1979) 396 final (JO C 98, p. 2).
(
14
)	A se vedea nota de subsol 13.
(
15
)	A se vedea Avizul Comitetului Economic și Social referitor la o Propunere de directivă a Consiliului de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică din 19 noiembrie 1980 (JO C 348, p. 22), Avizul Parlamentului European referitor la Propunerea Comisiei Comunităților Europene către Consiliu pentru o directivă de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică din (JO C 260, p. 78) și Propunerea modificată pentru o directivă a Consiliului de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea de protecție juridică din, COM(1982) 43 final (JO C 78, p. 9).
(
16
)	A se vedea Fenyves, A., „Zur Zulässigkeit der «Massenschadenklausel» in der Rechtsschutzversicherung”, Versicherungsrundschau, 2006, p. 22 și următoarele, și p. 25, care semnalează faptul că interpretarea istorică este limitată.
(
17
)	În acest sens, în concluzie, de asemenea Paris, C., „Le régime de l'assurance protection juridique”, Collection des thèses, Édition Larcier, 2004, p. 67, care semnalează că articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 87/344 constituie o garanție autonomă, care nu poate fi confundată cu măsurile structurale în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Directiva 87/344.
(
18
)	Cerveau, B. și Margeat, H. (citați la nota de subsol 7 din prezentele concluzii), p. 584, și Fenyves, A. (citat la nota de subsol 16 din prezentele concluzii), p. 23.
(
19
)	În această cauză era vorba despre un medicament, a cărui substanță activă era thalidomidul, care a fost introdus pe piață la sfârșitul anilor ’50 în special în Germania și în Regatul Unit și care a cauzat malformații ale fetușilor.
(
20
)	Cu privire la condițiile de drept procesual ale acțiunilor mai multor persoane prejudiciate, a se vedea Rechberger, W. H., „Zur Einführung eines «Gruppenverfahrens» in Österreich”, în: Rechtsschutz gestern, heute, morgen, Festgabe zum 80. Geburtstag von Rudolf Machacek und Franz Matscher, Editura Neuer Wissenschaftlicher, 2008, p. 861-869.
(
21
)	Cartea albă a Comisiei din 2 aprilie 2008 privind acțiunile în despăgubiri pentru cazurile de încălcare a normelor CE antitrust, COM (2008) 165 final.
(
22
)	Cartea verde a Comisiei din 27 noiembrie 2008 privind recursul colectiv pentru consumatori, COM (2008) 794 final.
(
23
)	A se vedea Paris, C. (citat la nota de subsol 15 din prezentele concluzii), p. 70.