62022CJ0133
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
28. rujna 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 2011/83/EU – Članak 2. točka 14. – Direktiva (EU) 2019/771 – Članak 2. točka 12. – Komercijalno jamstvo – Specifikacije ili drugi zahtjevi koji nisu u vezi sa sukladnošću prodane robe određeni u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu – Obveza jamca koja se odnosi na zadovoljstvo dotičnog potrošača kupljenom robom – Provjera nepostojanja zadovoljstva tog potrošača”
U predmetu C‑133/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka), odlukom od 10. veljače 2022., koju je Sud zaprimio 28. veljače 2022., u postupku
LACD GmbH
protiv
BB Sport GmbH & Co. KG,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe, predsjednica vijeća, M. Safjan, N. Piçarra (izvjestitelj), N. Jääskinen i M. Gavalec, suci,
nezavisni odvjetnik: P. Pikamäe,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za LACD GmbH, S. Kuhn, Rechtsanwalt,
–
za BB Sport GmbH & Co. KG, C. Rohnke, Rechtsanwalt,
–
za Europsku komisiju, M. Noll‑Ehlers, I. Rubene i N. Ruiz García, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 9. ožujka 2023.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. točke 14. Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (SL 2011., L 304, str. 64.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 260.), kao i članka 2. točke 12. Direktive (EU) 2019/771 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2019. o određenim aspektima ugovora o kupoprodaji robe, izmjeni Uredbe (EU) 2017/2394 i Direktive 2009/22/EZ te stavljanju izvan snage Direktive 1999/44/EZ (SL 2019., L 136, str. 28.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava LACD GmbH i BB Sport GmbH & Co. KG, u vezi sa zakonitosti izjave stavljene na proizvode koje LACD stavlja na tržište.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2011/83
3
Uvodne izjave 4., 5. i 7. Direktive 2011/83 glase:
„(4)
[…] Usklađivanje određenih aspekata potrošačkih ugovora sklopljenih na daljinu i izvan poslovnih prostorija nužno je za promicanje stvarnog potrošačkog unutarnjeg tržišta na kojem se postiže prava ravnoteža između visoke razine zaštite potrošača i konkurentnosti poduzeća, uz istodobno poštovanje načela supsidijarnosti.
(5)
[…] [P]otpuna usklađenost informacija za potrošače i pravo odustajanja kod ugovora na daljinu i ugovora sklopljenih izvan poslovnih prostorija doprinijet[…] [će] visokoj razini zaštite potrošača i boljem funkcioniranju unutarnjeg tržišta poslovnih subjekata i potrošača.
[…]
(7)
Potpuna usklađenost nekih ključnih regulatornih aspekata trebala bi znatno povećati pravnu sigurnost kako za potrošače tako i za trgovce. […]”
4
U skladu s člankom 1. navedene direktive, njezina je svrha „doprinijeti pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta usklađivanjem određenih aspekata zakona i drugih propisa u državama članicama o ugovorima koji se sklapaju između potrošača i trgovaca, postižući visoku razinu zaštite potrošača”.
5
U članku 2. točki 14. te direktive definira se pojam „komercijalno jamstvo” na način da označava „svak[u] obvez[u] kojom se trgovac ili proizvođač (jamac), povrh njegove pravne obveze koja se odnosi na jamstvo sukladnosti, obvezuje potrošaču nadoknaditi plaćenu cijenu ili zamijeniti, popraviti ili servisirati robu na bilo koji način ako ona ne zadovoljava specifikacije ili druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću određen[e] u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu koji je dostupan u trenutku ili prije sklapanja ugovora”.
6
Članak 6. te direktive, naslovljen „Obveze informiranja kod ugovora na daljinu i ugovora sklopljenih izvan poslovnih prostorija”, u stavku 1. određuje:
„Prije nego što ugovor na daljinu ili ugovor sklopljen izvan poslovnih prostorija ili bilo koja odgovarajuća ponuda postanu obvezujući za potrošača, trgovac na jasan i razumljiv način pruža kupcu sljedeće informacije:
[…]
(m)
kada je to primjenjivo, postojanje i uvjete pružanja pomoći potrošaču nakon prodaje, postprodajnih servisa i komercijalnih jamstava;
[…]”
Direktiva 2019/771
7
U skladu s člankom 1. Direktive 2019/771, njezina je svrha „doprinijeti pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta uz istodobno osiguravanje visokog stupnja zaštite potrošača […]”.
8
U članku 2. točki 12. navedene direktive definira se pojam „komercijalno jamstvo” na način da označava „svak[u] obvez[u] kojom se prodavatelj ili proizvođač (davatelj jamstva), povrh zakonske obveze prodavatelja koja se odnosi na jamstvo usklađenosti, obvezuje potrošaču vratiti plaćenu cijenu ili zamijeniti, popraviti ili servisirati robu na bilo koji način ako ona ne zadovoljava specifikacije ili druge zahtjeve koji nisu povezani s usklađenošću, a navedeni su u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnome materijalu koji je dostupan u trenutku ili prije sklapanja ugovora”.
9
Članak 24. te direktive u svojem stavku 2. predviđa da se njezine odredbe ne primjenjuju na ugovore sklopljene prije 1. siječnja 2022.
Njemačko pravo
10
U skladu s člankom 443. stavkom 1. Bürgerliches Gesetzbucha (Građanski zakonik), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Građanski zakonik), posebna obveza kojom se prodavatelj, proizvođač ili treća osoba, u izjavi ili u relevantnom reklamnom materijalu napravljenom u trenutku ili prije sklapanja ugovora o kupoprodaji obvezuje vratiti plaćenu cijenu ili zamijeniti, popraviti ili servisirati robu na bilo koji način ako ona ne zadovoljava specifikacije ili eventualne druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću, a navedeni su u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu, predstavlja jamstvo povrh jamstva usklađenosti.
11
Člankom 479. stavkom 1. tog zakonika predviđa se da se izjava o jamstvu, u smislu članka 443. tog zakonika, sastavlja na jednostavan i razumljiv način i sadržava elemente koje ta izjava mora sadržavati.
Glavni postupak i prethodna pitanja
12
Društvo LACD putem maloprodajnih i internetskih trgovina prodaje proizvode za sport i sportsko treniranje pod markom LACD. Ono je, barem do 2013., na svoje majice stavljalo viseće etikete („Hang‑Tags”) sa sljedećim natpisom (u daljnjem tekstu: Izjava LACD):
„Jamstvo LACD
Za svaki LACD‑ov proizvod vrijedi naše doživotno jamstvo. Ako niste u potpunosti zadovoljni nekim od naših proizvoda, vratite ga specijaliziranom trgovcu od kojeg ste ga kupili. Možete ga vratiti i izravno LACD‑u, ali nemojte zaboraviti navesti gdje ste ga kupili i kada.”
13
Društvo BB Sport GmbH, koje također prodaje proizvode za sport i sportsko treniranje, kupilo je u kolovozu 2018. preko tajnog kupca („Testkäuferin”) na internetu dvije majice marke LACD na kojima su se nalazile viseće etikete s Izjavom LACD.
14
Budući da je smatralo da podaci koji se nalaze na tim visećim etiketama ne ispunjavaju zakonske zahtjeve koji se primjenjuju na izjavu o jamstvu, u smislu članaka 443. i 479. Građanskog zakonika, društvo BB Sport je podnijelo tužbu Landgerichtu München I (Zemaljski sud u Münchenu I, Njemačka), kojom je tražilo da se LACD‑u naloži da prestane stavljati te viseće etikete na svoje odjevne proizvode. S obzirom na to da je taj sud odbio njegovu tužbu, društvo BB Sport podnijelo je žalbu Oberlandesgerichtu München (Visoki zemaljski sud u Münchenu, Njemačka), koji ju je prihvatio.
15
Nakon toga je društvo LACD podnijelo reviziju pred Bundesgerichtshofom (Savezni vrhovni sud, Njemačka), sudom koji je uputio zahtjev, koji smatra da rješenje spora u glavnom predmetu ovisi o tumačenju kako članka 2. točke 14. Direktive 2011/83, tako i članka 2. točke 12. Direktive 2019/771, s obzirom na to da se zahtjev za prestanak nepoštene poslovne prakse koji se temelji na riziku od recidiva, kao što je onaj podnesen u glavnom postupku, može prihvatiti samo ako je ponašanje koje se predbacuje tuženiku u glavnom postupku protivno pravu tržišnog natjecanja koje je na snazi ne samo na dan kada su se dogodile činjenice, već i na dan donošenja odluke kojom se odlučuje o reviziji.
16
Taj sud najprije ističe da tvrdnja o LACD‑ovoj povredi obveza informiranja predviđenih u članku 479. stavku 1. Građanskog zakonika pretpostavlja da obveza preuzimanja prodanog odjevnog predmeta u slučaju kupčeva nezadovoljstva, koja se nalazi u Izjavi LACD, predstavlja „jamstvo” u smislu članka 443. stavka 1. tog zakonika, kojim je u njemačko pravo prenesen pojam „jamstva” iz Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o određenim aspektima prodaje robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu (SL 1999., L 171, str. 12.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 22., str. 17.), i čiji temelj od 1. siječnja 2022. predstavlja članak 2. točka 12. Direktive 2019/771.
17
Sud koji je uputio zahtjev smatra da, čak i ako „potrošačevo zadovoljstvo kupljenim proizvodom” nije obuhvaćeno „specifikacijama prodane stvari”, ono ipak može predstavljati „eventualne druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću” u smislu članka 443. stavka 1. Građanskog zakonika. On pojašnjava da je taj drugi kriterij dodan toj odredbi s učinkom od 13. lipnja 2014., kako bi se u njemačko pravo prenio pojam „komercijalnog jamstva” iz članka 2. točke 14. Direktive 2011/83.
18
Prema mišljenju tog suda, ni tekst ni kontekst navedenog članka 2. točke 14. ili članka 2. točke 12. Direktive 2019/771 ne omogućuju da se nedvosmisleno zaključi da nepostojanje „potrošačeva zadovoljstva kupljenim proizvodom” predstavlja „eventualni drugi zahtjev koji nije u vezi sa sukladnošću određen u izjavi o jamstvu”, u smislu tih odredaba, koji, ako se dokaže, može dovesti do povrata plaćene cijene, zamjene ili popravka tog proizvoda, ili servisiranja na bilo koji način u vezi s tim proizvodom, a da to nepostojanje zadovoljstva ne mora potjecati od njegovog stanja ili osobina.
19
Međutim, s obzirom na to da cilj osiguravanja visokog stupnja zaštite potrošača, koji se ostvaruje Direktivama 2011/83 i 2019/771, govori u prilog takvom tumačenju, navedeni se sud pita na koji se način to nepostojanje „potrošačeva zadovoljstva kupljenim proizvodom” mora dokazati kako bi se aktiviralo „komercijalno jamstvo” u smislu članka 2. točke 14. Direktive 2011/83 i članka 2. točke 12. Direktive 2019/771.
20
U tim je okolnostima Bundesgerichtshof (Savezni vrhovni sud, Njemačka) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li postojati eventualni drugi zahtjev koji nije u vezi sa sukladnošću u smislu članka 2. točke 14. [Direktive 2011/83] i eventualni drugi zahtjev koji nije povezan s usklađenošću u smislu članka 2. točke 12. [Direktive 2019/771] ako je obveza davatelja jamstva povezana s okolnostima koje se odnose na potrošača, osobito s njegovim subjektivnim stavom prema stvari koja mu je prodana (u ovom slučaju, zadovoljstvo potrošača tom stvari koje ovisi o njegovoj ocjeni), a da te osobne okolnosti ne moraju biti povezane sa stanjem ili značajkama prodane stvari?
2.
U slučaju potvrdnog odgovora na prvo pitanje:
Mora li se nepostojanje elemenata ili zahtjeva, koji proizlaze iz okolnosti koje su povezane s potrošačem (u ovom slučaju, njegovo zadovoljstvo kupljenom robom), moći utvrditi na temelju objektivnih okolnosti?”
Zahtjev za ponovno otvaranje usmenog dijela postupka
21
Nakon objave mišljenja nezavisnog odvjetnika 9. ožujka 2023., društvo LACD je podneskom podnesenim tajništvu Suda 6. travnja 2023. zahtijevalo ponovno otvaranje usmenog dijela postupka na temelju članka 83. Poslovnika Suda. U potporu tom zahtjevu društvo LACD je istaknulo, s jedne strane, da je nezavisni odvjetnik zanemario činjenicu da ono ne upravlja internetskom trgovinom. S druge strane, društvo LACD inzistira na važnosti tumačenja članka 2. točke 12. Direktive 2019/771 koje je zahtijevao sud koji je uputio zahtjev.
22
Valja podsjetiti na to da na temelju članka 252. drugog stavka UFEU‑a, nezavisni odvjetnik, djelujući posve nepristrano i neovisno, javno iznosi obrazložena mišljenja o predmetima u kojima se u skladu sa Statutom Suda Europske unije zahtijeva njegovo sudjelovanje. Sud nije vezan ni mišljenjem nezavisnog odvjetnika ni obrazloženjem na kojem se ono temelji. Usto, u Statutu Suda Europske unije i Poslovniku ne predviđa se mogućnost da stranke podnose očitovanja na mišljenje nezavisnog odvjetnika. Posljedično, neslaganje jedne stranke s mišljenjem nezavisnog odvjetnika ne može biti samo po sebi dovoljan razlog koji bi opravdavao ponovno otvaranje usmenog dijela postupka (presuda od 21. listopada 2021., Beeren-, Wild-, Feinfrucht, C‑825/19, EU:C:2021:869, t. 24. do 26. i navedena sudska praksa).
23
U ovom predmetu, s obzirom na to da se, kao što je to istaknuto u točki 21. ove presude, društvo LACD ograničava na osporavanje nekih dijelova mišljenja nezavisnog odvjetnika i podnošenje očitovanja na njihov sadržaj, nije potrebno odrediti ponovno otvaranje usmenog dijela postupka.
O prethodnim pitanjima
24
Uvodno, s obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev zahtijeva tumačenje članka 2. točke 12. Direktive 2019/771, treba utvrditi da se ta direktiva – u skladu sa svojim člankom 24. stavkom 2. – ne primjenjuje na ugovore sklopljene prije 1. siječnja 2022. No, iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je ugovor o prodaji majica o kojima je riječ u glavnom postupku zaključen u kolovozu 2018.
25
U tim okolnostima, treba zajedno ispitati dva pitanja kojima sud koji je uputio zahtjev, u biti, pita treba li članak 2. točku 14. Direktive 2011/83 tumačiti na način da pojam „komercijalno jamstvo” obuhvaća, kao „druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću određen[e] u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu koji je dostupan u trenutku ili prije sklapanja ugovora”, obvezu koju preuzima jamac prema dotičnom potrošaču, koja se odnosi na okolnosti svojstvene tom potrošaču, kao što je zadovoljstvo kupljenom robom, koje ovisi o njegovoj samostalnoj ocjeni, i, ako je odgovor potvrdan, na koji se način te okolnosti moraju dokazati da bi se provelo to komercijalno jamstvo.
26
U članku 2. točki 14. Direktive 2011/83 „komercijalno jamstvo” definira se kao „svaka obveza kojom se trgovac ili proizvođač (jamac), povrh njegove pravne obveze koja se odnosi na jamstvo sukladnosti, obvezuje potrošaču nadoknaditi plaćenu cijenu ili zamijeniti, popraviti ili servisirati robu na bilo koji način ako ona ne zadovoljava specifikacije ili druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću određen[e] u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu koji je dostupan u trenutku ili prije sklapanja ugovora”.
27
U tom je pogledu važno istaknuti, kao prvo, da tekst članka 2. točke 14. Direktive 2011/83, ne sadržava nijedan element koji bi omogućavao da se iz njegovog područja primjene isključi obveza jamca koja se odnosi na „potrošačevo zadovoljstvo kupljenim proizvodom”, koje pak ovisi o subjektivnoj ocjeni tog potrošača.
28
Naime, s jedne strane, ta odredba navodi „svaku obvezu” jamca prema dotičnom potrošaču, „povrh njegove pravne obveze koja se odnosi na jamstvo sukladnosti”. S druge strane, kao što je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 30. svojeg mišljenja, neutralan i općenit izraz „drugi eventualni elementi” može obuhvatiti neispunjavanje subjektivnih očekivanja tog potrošača u pogledu kupljene robe, neovisno o svim objektivnim razmatranjima povezanima sa značajkama i obilježjima te robe.
29
Potom, dostava potrošaču informacija koje se odnose na „komercijalno jamstvo” predstavlja, kao što proizlazi, posebice, iz članka 6. stavka 1. točke (m) Direktive 2011/83, jednu od obveza iz te direktive koje služe da se dotičnom potrošaču osiguraju informacije prije sklapanja ugovora. Tako se tim člankom 6. nalaže svakom trgovcu da na jasan i razumljiv način pruži potrošaču, prije nego što ugovor na daljinu ili ugovor sklopljen izvan poslovnih prostorija ili bilo koja odgovarajuća ponuda postanu obvezujući za njega, informacije o postojanju i uvjetima, kada je to primjenjivo, komercijalnih jamstava.
30
No, tumačenje članka 2. točke 14. Direktive 2011/83, prema kojem pojam „komercijalno jamstvo” uključuje trgovčevo preuzimanje obveze koja se odnosi na „potrošačevo zadovoljstvo kupljenim proizvodom”, jest sukladno cilju koji se ostvaruje tom direktivom, postizanja visoke razine zaštite potrošača, jamčenjem njihovog informiranja i sigurnosti u transakcijama s trgovcima, kako je isti utvrđen u članku 1. te direktive, u vezi s njezinim uvodnim izjavama 4., 5. i 7. Naime, takvo tumačenje omogućuje tom potrošaču, s jedne strane, da se upozna s trgovčevom obvezom i da, prije sklapanja, bolje upozna uvjete ugovora koji namjerava sklopiti kako bi s punim poznavanjem činjenica mogao donijeti odluku o sklapanju tog ugovora, i s druge strane, da od navedenog trgovca ishodi povrat plaćene cijene putem jednostavne izjave o nezadovoljstvu, što pojačava njegovu razinu zaštite u odnosu na tog trgovca.
31
Osim toga, trgovčeva obveza da preuzme kupljenu robu u slučaju nezadovoljstva dotičnog potrošača predstavlja izraz slobode poduzetništva tog trgovca, utvrđene u članku 16. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, koja se također mora poštovati prilikom tumačenja Direktive 2011/83, s obzirom na cilj utvrđen u njezinoj uvodnoj izjavi 4., postizanja prave ravnoteže između visoke razine zaštite potrošača i konkurentnosti poduzeća (vidjeti, u tom smislu, presudu od 5. svibnja 2022., Victorinox, C‑179/21, EU:C:2022:353, t. 39. i navedenu sudsku praksu).
32
Naposljetku, na pitanje mora li se eventualno nezadovoljstvo dotičnog potrošača kupljenom robom utvrditi na objektivan način, može se odgovoriti samo niječno, kao što je istaknuo i nezavisni odvjetnik u točki 48. svojeg mišljenja. Naime, neispunjavanje subjektivnih očekivanja tog potrošača u odnosu na takvu robu ne može se, po definiciji, objektivno provjeriti. Stoga običnu tvrdnju navedenog potrošača u tom smislu treba smatrati dovoljnom.
33
S obzirom na sve što je navedeno, na upućena pitanja treba odgovoriti tako da članak 2. točku 14. Direktive 2011/83 treba tumačiti na način da pojam „komercijalno jamstvo” obuhvaća, kao „druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću određen[e] u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu koji je dostupan u trenutku ili prije sklapanja ugovora”, obvezu koju preuzima jamac prema dotičnom potrošaču, koja se odnosi na okolnosti svojstvene tom potrošaču, kao što je zadovoljstvo kupljenom robom, koje ovisi o njegovoj samostalnoj ocjeni, pri čemu postojanje tih okolnosti ne mora biti objektivno provjereno kako bi se to komercijalno jamstvo provelo.
34
Budući da, kao što je utvrđeno u točki 15. ove presude, sud koji je uputio zahtjev navodi da će – kako bi ispitao zakonitost Izjave LACD – morati uzeti u obzir i članak 2. točku 12. Direktive 2019/771, valja dodati da tumačenje iz prethodne točke ove presude članka 2. točke 14. Direktive 2011/83 vrijedi i za tumačenje članka 2. točke 12. Direktive 2019/771, s obzirom na to da je pojam „komercijalno jamstvo” u tim dvjema odredbama formuliran na gotovo istovjetan način, i da – isto kao i Direktiva 2011/83 – i Direktiva 2019/771, kao što proizlazi iz njezina članka 1., ima za svrhu osigurati visoki stupanj zaštite potrošača.
Troškovi
35
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Članak 2. točku 14. Direktive 2011/83/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2011. o pravima potrošača, izmjeni Direktive Vijeća 93/13/EEZ i Direktive 1999/44/EZ Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 85/577/EEZ i Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća,
treba tumačiti na način da:
pojam „komercijalno jamstvo” obuhvaća, kao „druge zahtjeve koji nisu u vezi sa sukladnošću određen[e] u izjavi o jamstvu ili u relevantnom reklamnom materijalu koji je dostupan u trenutku ili prije sklapanja ugovora”, obvezu koju preuzima jamac prema dotičnom potrošaču, koja se odnosi na okolnosti svojstvene tom potrošaču, kao što je zadovoljstvo kupljenom robom, koje ovisi o njegovoj samostalnoj ocjeni, pri čemu postojanje tih okolnosti ne mora biti objektivno provjereno kako bi se to komercijalno jamstvo provelo.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački