62023CJ0466
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
26. lipnja 2025. (
*1
)
„Žalba – Tržišno natjecanje – Koncentracije – Odluka o proglašavanju koncentracije spojivom s unutarnjim tržištem – Tužba koju je podnijela treća osoba – Dopuštenost – Članak 263. četvrti stavak UFEU‑a – Aktivna procesna legitimacija”
U predmetu C‑466/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 21. srpnja 2023.,
Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, sa sjedištem u Hamelinu (Njemačka), koji zastupaju T. Heymann i I. Zenke, Rechtsanwälte,
žalitelj,
a druge stranke u postupku su:
Europska komisija, koju zastupaju G. Meessen i I. Zaloguin, u svojstvu agenata, uz asistenciju T. G. Funkea, Rechtsanwalt,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
Savezna Republika Njemačka, koju zastupaju J. Möller i R. Kanitz, u svojstvu agenata,
E.ON SE, sa sjedištem u Essenu (Njemačka), koji su u početku zastupali C. Barth, C. Grave, D.-J. dos Santos Goncalves i R. Seifert, Rechtsanwälte, a zatim C. Barth, A. Fuchs, C. Grave i D.-J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte,
RWE AG, sa sjedištem u Essenu, koji su u početku zastupali U. Scholz, J. Siegmund i J. Ziebarth, Rechtsanwälte, a zatim U. Scholz, J. Siegmund i M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
intervenijenti u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: M. L. Arastey Sahún, predsjednica vijeća, D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (izvjestitelj) i B. Smulders, suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom društvo Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 17. svibnja 2023., Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisija (T‑314/20, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:258), kojom je taj sud odbacio kao nedopuštenu njegovu tužbu za poništenje Odluke Komisije C(2019) 1711 final od 26. veljače 2019. o proglašenju koncentracije spojivom sa unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u (predmet M.8871 – RWE/E.ON Assets) (SL 2020., C 111, str. 1., u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Okolnosti spora
2
Okolnosti spora iznesene su u točkama 2. do 11. pobijane presude i mogu se sažeti kako slijedi.
Kontekst koncentracije
3
RWE AG društvo je osnovano u skladu s njemačkim pravom koje je, u trenutku prijave namjeravane koncentracije, sudjelovalo u cijelom lancu opskrbe energijom, uključujući u području proizvodnje, veleprodaje, prijenosa, distribucije, maloprodaje energije i pružanja energetskih usluga potrošačima. Društvo RWE i njegova društva kćeri, uključujući društvo innogy SE, posluju u više država članica.
4
E.ON SE društvo je osnovano u skladu s njemačkim pravom koje je u istom trenutku obavljalo djelatnost u cijelom lancu opskrbe električnom energijom, neovisno o tome je li riječ o proizvodnji, veleprodaji, distribuciji ili maloprodaji električne energije. To društvo posjeduje sredstva za proizvodnju električne energije u više država članica te upravlja tim sredstvima.
5
Žalitelj je komunalno poduzeće osnovano u skladu s njemačkim pravom koje električnu energiju proizvodi iz konvencionalnih izvora energije, zahvaljujući svojim udjelima u plinskoj i parnoj turbini te u elektrani na ugljen, kao i iz obnovljivih izvora energije putem svojih hidroelektrana, fotonaponskih postrojenja i kogeneracije, svojih postrojenja za bioplin te sudjelovanjem u upravljanju vjetroelektranama. Njegova sredstva za proizvodnju nalaze se u Njemačkoj.
6
Koncentracija o kojoj je riječ u ovom slučaju dio je složene zamjene dijelova imovine između društava RWE i E.ON, koju su ta dva poduzetnika najavila 11. i 12. ožujka 2018. (u daljnjem tekstu: cjelokupna koncentracija). Tako u okviru prve koncentracije, odnosno koncentracije o kojoj je riječ u ovom slučaju, društvo RWE želi steći isključivu ili zajedničku kontrolu nad određenim sredstvima za proizvodnju društva E.ON. Druga se koncentracija sastoji od isključive kontrole koju bi društvo E.ON steklo nad djelatnostima distribucije i maloprodaje, kao i nad određenim sredstvima za proizvodnju društva innogy nad kojim kontrolu ima društvo RWE. U okviru treće koncentracije društvo RWE steklo bi 16,67 % udjela u društvu E.ON.
7
Druga koncentracija (u daljnjem tekstu: koncentracija M.8870) prijavljena je Europskoj komisiji 31. siječnja 2019. Komisija je donijela Odluku C(2019) 6530 final od 17. rujna 2019. kojom se koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u (predmet M.8870 – E.ON/Innogy) (SL 2020., C 379, str. 16.).
8
Treća koncentracija prijavljena je Bundeskartellamtu (Savezni ured za zaštitu tržišnog natjecanja, Njemačka), koji ju je odobrio odlukom od 26. veljače 2019. (predmet B8-28/19).
Upravni postupak
9
Komisija je 22. siječnja 2019. zaprimila prijavu predložene koncentracije na temelju članka 4. Uredbe Vijeća (EZ) br. 139/2004 od 20. siječnja 2004. o kontroli koncentracija između poduzetnika (Uredba EZ o koncentracijama) (SL 2004., L 24, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 5., str. 73. i ispravak SL 2024./90828, L), kojom je društvo RWE namjeravalo steći isključivu ili zajedničku kontrolu nad određenim sredstvima za proizvodnju društva E.ON u smislu članka 3. stavka 1. točke (b) te uredbe.
10
Komisija je 31. siječnja 2019. u Službenom listu Europske unije objavila prethodnu prijavu te koncentracije (predmet M.8871 – RWE/E.ON Assets) (SL 2019., C 38, str. 22., u daljnjem tekstu: koncentracija M.8871), u skladu s člankom 4. stavkom 3. Uredbe br. 139/2004.
11
Komisija je u okviru ispitivanja koncentracije M.8871 provela istraživanje tržišta te je stoga određenim poduzetnicima poslala upitnik, ali ne i žalitelju.
Sporna odluka
12
Komisija je 26. veljače 2019. donijela spornu odluku kojom je koncentracija M.8871 proglašena spojivom s unutarnjim tržištem tijekom faze ispitivanja predviđene člankom 6. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 139/2004 i člankom 57. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP) od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4.).
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
13
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 27. svibnja 2020. žalitelj je pokrenuo postupak za poništenje sporne odluke.
14
On je istaknuo šest tužbenih razloga, od kojih se prvi temeljio na pogrešnoj podjeli analize cjelokupne koncentracije, drugi na povredi obveze obrazlaganja, treći na povredi njegova prava na saslušanje, četvrti na povredi njegova prava na djelotvornu sudsku zaštitu, peti na očitim pogreškama u ocjeni i šesti na povredi obveze dužne pažnje.
15
Pobijanom presudom Opći sud odbacio je tužbu kao nedopuštenu jer se sporna odluka nije osobno odnosila na žalitelja u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a pa on stoga nije imao aktivnu procesnu legitimaciju.
16
U tom je pogledu Opći sud u točkama 24. do 31. pobijane presude istaknuo sljedeće:
„24
[…] prema ustaljenoj sudskoj praksi osobe kojima odluka nije upućena mogu tvrditi da se ona odnosi na njih osobno samo ako ta odluka utječe na njih zbog određenih osobina koje su im svojstvene ili zbog neke činjenične situacije koja ih razlikuje od bilo koje druge osobe, izdvajajući ih zbog toga pojedinačno na istovrstan način poput adresata te odluke (vidjeti presudu od 4. srpnja 2006., easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, t. 34. i navedenu sudsku praksu).
25
U slučaju odluke kojom se utvrđuje spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem i u pogledu trećeg poduzetnika, valja utvrditi odnosi li se ta odluka osobno na tog poduzetnika s obzirom na, s jedne strane, njegovo sudjelovanje u upravnom postupku i, s druge strane, utjecaj na njegov položaj na tržištu. Iako je točno da puko sudjelovanje u postupku samo po sebi nije dovoljno kako bi se utvrdilo da se odluka osobno odnosi na tužitelja, osobito u području koncentracija u okviru čijeg se detaljnog ispitivanja zahtijeva redoviti kontakt s mnogobrojnim poduzetnicima, aktivno sudjelovanje u upravnom postupku ipak je element koji se redovito uzima u obzir u okviru sudske prakse u području tržišnog natjecanja, uključujući u konkretnijem području kontrole koncentracija, radi utvrđivanja, uzimajući u obzir druge posebne okolnosti, dopuštenosti njegove tužbe (vidjeti presudu od 4. srpnja 2006., easyJet/Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
26
Opći je sud upravo s obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 25. ove presude donio mjeru upravljanja postupkom u okviru koje je pozvao stranke da na raspravi podnesu svoja očitovanja o zapreci vođenju postupka koju je namjeravao istaknuti po službenoj dužnosti.
27
Valja istaknuti da tužitelj ni u svojim podnescima ni na raspravi nije tvrdio da je Komisiji poslao dopis kako bi joj podnio očitovanja o [koncentraciji] M.8871 ili kako bi joj priopćio svoju volju da sudjeluje u povezanom postupku. Usto, iz tužbe proizlazi da Komisija nije pozvala tužitelja da sudjeluje u istraživanju tržišta […].
28
U tom je pogledu točno da Komisija u odgovoru na tužbu – osvrćući se na treći tužbeni razlog, koji se temelji na povredi tužiteljeva prava na saslušanje – tvrdi da je tužitelj mogao u potpunosti sudjelovati u postupku, osobito putem istraživanja tržišta na koje je odgovorio te da je ona saslušala tužitelja. Međutim, Komisija je na raspravi pojasnila da je bila riječ o pogrešci prilikom sastavljanja odgovora i da tužitelj nije sudjelovao u istraživanju tržišta niti ga je Komisija saslušala nakon što je u tom smislu postavio zahtjev.
29
Iz prethodno navedenog proizlazi to da tužitelj nije sudjelovao u upravnom postupku.
30
Štoviše, na raspravi nije iznio nijedan drugi argument kojim bi dokazao da se obratio Komisiji kako bi sudjelovao u upravnoj fazi postupka.
31
Budući da tužitelj nije aktivno sudjelovao u postupku povezanom s [koncentracijom] M.8871, valja smatrati da, s obzirom na nepostojanje posebne okolnosti vezane za utjecaj na njegov položaj na tržištu, [sporna] odluka ne utječe osobno na njega, u smislu sudske prakse navedene u točki 25. ove presude.”
Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
17
Žalitelj je pokrenuo ovaj postupak žalbom podnesenom tajništvu Suda 21. srpnja 2023.
18
Istoga dana žalitelj je zatražio prekid postupka po toj žalbi do objave presude Općeg suda o tužbi za poništenje Odluke C(2019) 6530 final (predmet T‑58/21), koju je on podnio 2021., a o kojoj se pred tim sudom još uvijek, na dan 21. srpnja 2023., vodi postupak.
19
Odlukom od 19. rujna 2023. predsjednik Suda, nakon što je saslušao stranke o tom zahtjevu za prekid postupka kao i o mogućem spajanju devet žalbi, među kojima i one o kojoj je ovdje riječ, u predmetima C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P i C‑485/23 P, podnesenih protiv presuda Općeg suda u predmetima T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 i T‑321/20 odbio je navedeni zahtjev za prekid postupka i naložio spajanje samo žalbi u predmetima C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P i C‑470/23 P, koje se odnose na presude Općeg suda o meritumu, ali ne i preostalih četiriju žalbi, među kojima je i žalba u ovom predmetu, podnesenih protiv presuda Općeg suda kojima su tužbe proglašene nedopuštenima.
20
Žalitelj od Suda zahtijeva da:
–
ukine pobijanu presudu i poništi spornu odluku;
–
podredno i u svakom slučaju, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje o meritumu te
–
naloži Komisiji snošenje troškova, uključujući odvjetničke i putne troškove nastale žalitelju u postupku pred Općim sudom.
21
Komisija i druge stranke od Suda zahtijevaju da:
–
odbije žalbu i
–
žalitelju naloži snošenje troškova.
O žalbi
22
U prilog osnovanosti žalbe žalitelj ističe šest žalbenih razloga, koji se temelje na povredi obveze obrazlaganja, iskrivljavanju činjenica i povredi njegovih postupovnih prava (prvi žalbeni razlog), pogrešnoj primjeni članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a (drugi žalbeni razlog), pogrešnoj primjeni članka 101. UFEU‑a (treći žalbeni razlog), pogrešnoj primjeni članka 3. Uredbe br. 139/2004 (četvrti žalbeni razlog), pogrešnoj primjeni članka 2. te uredbe (peti žalbeni razlog) i povredi načela podjele tereta dokazivanja (šesti žalbeni razlog).
23
Najprije valja ispitati drugi, a zatim prvi žalbeni razlog.
Drugi žalbeni razlog, koji se temelji na pogrešnoj primjeni članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a
Prvi dio
– Argumentacija stranaka
24
U okviru prvog dijela drugog žalbenog razloga žalitelj ističe da u slučaju odluke kojom se utvrđuje spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem nije nužno da je treći poduzetnik formalno sudjelovao u upravnom postupku da bi se smatralo da se ta odluka na njega osobno odnosi u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a. Žalitelj smatra da je s postupovnog gledišta dovoljno da se toj osobi dodijele prava sudjelovanja, informiranja i savjetovanja u slučaju mogućeg ugrožavanja njezinih materijalnih interesa.
25
Međutim, Opći se sud u točkama 27. do 31. pobijane presude oslonio samo na nepostojanje formalnog žaliteljeva sudjelovanja u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871. Iako se sudjelovanje u postupku može smatrati indicijom prilikom utvrđivanja odnosi li se akt osobno na neku osobu u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a, to sudjelovanje, prema žaliteljevu mišljenju, ne može biti nužan uvjet u slučaju složene operacije koja se obavlja u više etapa, kao što je to slučaj sa cjelokupnom koncentracijom. Odlučujuće je to što je putem studije koju je na Residual Supply
Index (indeks preostale isporuke) pripremilo poduzeće za poslovno savjetovanje, a koju studiju je on sufinancirao, žalitelj utjecao na sadržaj sporne odluke, što potvrđuje njezin tekst. Osim toga, Komisija je postupak koji se odnosio na koncentraciju M.8871 umjetno razdvojila od postupka koji se odnosio na koncentraciju M.8870.
26
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, osporava žaliteljeve argumente.
– Ocjena Suda
27
Uvodno valja podsjetiti na to da u skladu s člankom 263. četvrtim stavkom UFEU‑a, fizička ili pravna osoba može pokrenuti postupak protiv odluke koja je upućena drugoj osobi samo ako se navedena odluka na nju odnosi izravno i osobno.
28
U tom pogledu iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi to da osobe kojima odluka nije upućena mogu tvrditi da se ona odnosi na njih osobno samo ako ta odluka utječe na njih zbog određenih osobina koje su im svojstvene ili zbog neke činjenične situacije koja ih razlikuje od bilo koje druge osobe, izdvajajući ih zbog toga pojedinačno na istovrstan način poput adresata takve odluke (presuda od 14. rujna 2023., Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, t. 77. i navedena sudska praksa).
29
U slučaju odluke kojom se utvrđuje spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem i u pogledu trećeg poduzetnika, valja utvrditi odnosi li se ta odluka osobno na njega uzimajući u obzir skup podudarajućih indicija ili činjenica koje se mogu odnositi na sudjelovanje tog poduzetnika u upravnom postupku i na utjecaj na njegov položaj na tržištu. Iako je točno da puko sudjelovanje u postupku samo po sebi nije dovoljno da bi se utvrdilo da se odluka osobno odnosi na žalitelja, osobito u području koncentracija, u okviru čijeg se detaljnog ispitivanja zahtijeva redoviti kontakt s mnogobrojnim poduzetnicima, aktivno sudjelovanje u upravnom postupku element je koji se redovito uzima u obzir u okviru sudske prakse u području tržišnog natjecanja, uključujući u konkretnijem području kontrole koncentracija, kada se – uzimajući u obzir i druge posebne okolnosti – utvrđuje je li njegova žalba dopuštena. Nadalje, mora doći do bitnog upliva na sadašnji i budući položaj poduzetnika koji nije sudionik koncentracije na tržištu na koje ona može utjecati da bi se odluka kojom se utvrđuje spojivost navedene koncentracije s unutarnjim tržištem mogla osobno odnositi na tog poduzetnika (vidjeti u tom smislu presudu od 31. ožujka 1998., Francuska i dr./Komisija, C‑68/94 i C‑30/95, EU:C:1998:148, t. 54. do 56. i navedenu sudsku praksu).
30
Iz toga slijedi da Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava pri izvođenju ocjena iz točaka 24. i 25. pobijane presude, u kojima se preuzima ta sudska praksa, iz koje proizlazi da samo sudjelovanje u upravnom postupku nije dovoljno da bi se smatralo da postoji osobni utjecaj na trećeg poduzetnika u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a.
31
Nadalje, Opći je sud u točki 29. pobijane presude utvrdio da žalitelj nije sudjelovao u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871 te je u točki 30. te presude dodao da na raspravi žalitelj nije iznio nijedan argument kojim bi dokazao da se obratio Komisiji kako bi sudjelovao u tom postupku. Žalitelj ne osporava ta utvrđenja Općeg suda.
32
Kad je riječ o njegovu argumentu prema kojem je odlučujuće pitanje njegova konkretnog utjecaja, putem studije navedene u točki 25. ove presude, na sadržaj sporne odluke, a ne pitanje njegova formalnog sudjelovanja u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871, valja primijetiti da je točno da je Komisija u uvodnim izjavama 59. do 65. te odluke ispitala više studija koje su se odnosile na Residual Supply Index a koje su joj dostavili kako sudionici koncentracije tako i treće osobe. Međutim, sama okolnost da je žalitelj sufinancirao jednu od tih studija nije dovoljna da bi se smatralo da je aktivno sudjelovao u upravnom postupku u smislu sudske prakse navedene u točki 29. ove presude.
33
Kad je riječ, naposljetku, o argumentu prema kojem je postupak koji se odnosio na koncentraciju M.8871 umjetno odvojen od postupka koji se odnosio na koncentraciju M.8870, valja istaknuti da žalitelj u tom pogledu ne ističe nijedan element koji bi mogao dokazati pogrešku Općeg suda koja se tiče prava prilikom tumačenja uvjeta dopuštenosti predviđenih u članku 263. četvrtom stavku UFEU‑a. Naime, tim argumentom žalitelj zapravo nastoji osporiti Komisijinu odluku o meritumu da odobri svaku od tih dviju koncentracija pojedinačno, a ne posebne točke pobijane presude. Navedeni argument stoga valja odbaciti kao nedopušten.
34
U tim okolnostima valja odbiti prvi dio drugog žalbenog razloga.
Drugi dio
– Argumentacija stranaka
35
U okviru drugog dijela drugog žalbenog razloga žalitelj ističe, kao prvo, to da je Opći sud zanemario činjenicu da se ispunjenje uvjeta prema kojem se akt čije poništenje osoba zahtijeva mora osobno odnositi na nju može dokazati na temelju „drugih posebnih okolnosti”. Konkretno, Opći sud nije ispitao elemente istaknute u njegovoj tužbi kao što su posebnosti tržišta, znatan iznos žaliteljevih ulaganja, njegov položaj izravnog konkurenta društva RWE ili pak posljedice koncentracije na njegov konkurentski položaj.
36
Kao drugo, žalitelj tvrdi da je u slučaju više tužitelja tužba u cijelosti dopuštena ako postoji osobni utjecaj na barem jednog od njih te dodaje da isto vrijedi i u slučaju tužbi koje je više tužitelja podnijelo zasebno. Žalitelj također smatra da je Opći sud počinio pogrešku s obzirom na članak 263. četvrti stavak UFEU‑a jer se nije izjasnio o spajanju njegove tužbe s drugim usporednim tužbama koje su proglašene dopuštenima.
37
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, osporava žaliteljeve argumente.
– Ocjena Suda
38
Kad je riječ o prvom žaliteljevu argumentu, valja istaknuti da se njime u biti prigovara Općem sudu da nije ispitao elemente koje je žalitelj iznio u svojoj tužbi kako bi dokazao da u ovom slučaju postoje posebne okolnosti na temelju kojih se može utvrditi da se sporna odluka osobno odnosi na njega.
39
U tom smislu iz sudske prakse Suda proizlazi, s jedne strane, to da u okviru žalbenog postupka nadzor Suda ima za cilj, među ostalim, provjeriti je li Opći sud u dovoljnoj mjeri odgovorio na sve argumente koje je iznio žalitelj i, s druge strane, da žalbeni razlog koji se temelji na izostanku odgovora Općeg suda na argumente koji su izneseni u prvostupanjskom postupku znači u biti isticanje povrede obveze obrazlaganja (presuda od 14. rujna 2023., Land Rheinland‑Pfalz/Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, t. 93. i navedena sudska praksa).
40
Taj se prvi argument na taj način odnosi na obvezu obrazlaganja Općeg suda, koja je predmet prvog žalbenog razloga te će stoga biti ispitana u okviru tog razloga.
41
Kad je riječ o drugom argumentu, prema kojem odluka Općeg suda da ne spoji njegovu tužbu s drugim tužbama koje su također usmjerene protiv sporne odluke, ali su proglašene dopuštenima, predstavlja pogrešku s obzirom na članak 263. četvrti stavak UFEU‑a, koja je onemogućila priznavanje dopuštenosti koju je ipak zahtijevala ekonomičnost postupka, valja upozoriti na to da je odluka o spajanju ili razdvajanju predmeta mjera unutarnje organizacije Općeg suda koja nije obuhvaćena nadzorom Suda (vidjeti u tom smislu rješenje od 14. prosinca 1995., Hogan/Sud, C‑173/95 P, EU:C:1995:461, t. 15.).
42
Nadalje, budući da rješenje o spajanju ne utječe na neovisnost i autonomnu narav predmeta koji su u njemu navedeni (presuda od 21. lipnja 2001., Moccia Irme i dr./Komisija, C‑280/99 P do C‑282/99 P, EU:C:2001:348, t. 66.), tužba koju je podnio žalitelj, a koja ne ispunjava uvjete dopuštenosti propisane člankom 263. četvrtim stavkom UFEU‑a, nedopuštena je neovisno o eventualnom spajanju, na temelju članka 68. Poslovnika Općeg suda, s drugom tužbom koju je Opći sud proglasio dopuštenom.
43
U tim okolnostima, uz rezervu iznesenu u točki 40. ove presude, valja odbiti drugi dio drugog žalbenog razloga i, slijedom toga, drugi žalbeni razlog u cijelosti.
Prvi žalbeni razlog, koji se temelji na povredi obveze obrazlaganja, iskrivljavanju činjenica i povredi žaliteljevih postupovnih prava
Argumentacija stranaka
44
U okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga žalitelj ističe da je Opći sud odbacio njegovu tužbu jer nije sudjelovao u upravnom postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871. Žalitelj ističe da u pobijanoj presudi nije pojašnjeno je li i zbog kojeg razloga irelevantno materijalno ugrožavanje njegova položaja na tržištu, koje je istaknuo, nego je u njezinoj točki 31. navedeno isključivo to da „ne postoje posebne okolnosti koje se odnose na utjecaj na njegov položaj na tržištu”. Iz te točke 31. ne proizlazi da je Opći sud provjerio može li, na temelju članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a, postojati osobni utjecaj na stranku čak i ako ona nije formalno sudjelovala u postupku. Žalitelj navodi da se pozvao na svoj položaj izravnog konkurenta društva RWE kao i na konkretno ugrožavanje svojih interesa. On smatra da obrazloženje u kojem se ne odgovara na takve argumente sadržava pogrešku.
45
U okviru drugog dijela prvog žalbenog razloga žalitelj ističe da je tužba u prvostupanjskom postupku – koja je dopunjena, među ostalim, njegovim pisanim očitovanjima od 7. srpnja 2021. o intervencijskom podnesku društva RWE i njegovim usmenim očitovanjima na raspravi – sadržavala cjelovit prikaz njegovih ulaganja i njihova opsega, njegovih aktivnosti u okviru tržišnog natjecanja s društvom RWE u proizvodnji električne energije, načina konkretnog utjecaja na njega i ugrožavanja njegova položaja na tržištu. Žalitelj je mišljenja da Opći sud svojim utvrđenjem iz točke 31. pobijane presude sugerira da se on nije pozvao ni na jednu posebnu okolnost, čime iskrivaljava njegove argumente.
46
U okviru trećeg dijela prvog žalbenog razloga žalitelj ističe da pravo na djelotvoran pravni lijek i nepristranost u sklopu poštenog suđenja, koje je utvrđeno u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, podrazumijeva to da se Opći sud upozna s očitovanjima stranaka i da ih uzme u obzir prilikom donošenja odluke, čak i ako nije vezan sadržajem tih očitovanja. Iz tog prava također proizlazi da Opći sud mora navesti relevantne razloge za svoju odluku i odgovoriti na prigovore. Što je bitnija okolnost ili pravni argument, to je važnije da obrazloženje odgovara argumentaciji stranaka. Prema žaliteljevu mišljenju, materijalni utjecaj središnji je aspekt dopuštenosti, o kojem se Opći sud morao izjasniti u okviru svojeg ispitivanja po službenoj dužnosti.
47
Komisija, koju podupiru društva E.ON i RWE, tvrdi da je Opći sud dostatno obrazložio razloge zbog kojih nije postojao utjecaj na žaliteljev položaj na tržištu, pri čemu je udovoljio zahtjevima koje je Sud postavio u pogledu obrazlaganja presuda. Opći je sud pojasnio da nije otkrio posebne okolnosti u vezi s utjecajem na taj položaj te je time utvrdio da žalitelja ništa ne razlikuje od drugih konkurenata.
Ocjena Suda
48
U okviru triju dijelova prvog žalbenog razloga kao i argumentom navedenim u točki 38. ove presude, iznesenim u okviru drugog dijela drugog žalbenog razloga, koje valja ispitati zajedno, žalitelj zapravo ističe da je Opći sud povrijedio obvezu obrazlaganja kad je riječ o njegovoj aktivnoj procesnoj legitimaciji.
49
Valja podsjetiti na to da, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, iz obrazloženja presude mora jasno i nedvosmisleno slijediti ocjena Općeg suda (presuda od 11. lipnja 2015., EMA/Komisija, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, t. 67. i navedena sudska praksa), s obzirom na to da ga obveza obrazlaganja, koju ima na temelju članka 36. i članka 53. prvog stavka Statuta Suda Europske unije, ne obvezuje na to da pruži obrazloženje kojim bi se iscrpno i pojedinačno osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu. Iako obrazloženje, dakle, može biti implicitno, ono ipak mora omogućivati zainteresiranim osobama da saznaju razloge zbog kojih Opći sud nije prihvatio njihove argumente, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora u okviru žalbenog postupka (presuda od 18. lipnja 2020., Primart/EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, t. 61. i navedena sudska praksa).
50
U ovom slučaju, nakon što je u točki 21. pobijane presude podsjetio na to da, u skladu s člankom 263. četvrtim stavkom UFEU‑a, fizička ili pravna osoba može podnijeti tužbu protiv odluke koja je upućena drugoj osobi samo ako se navedena odluka izravno i osobno odnosi na nju, Opći je sud u točkama 24. do 31. te presude iznio razloge na temelju kojih je zaključio da se sporna odluka ne odnosi osobno na žalitelja u smislu te odredbe.
51
Konkretno, u točki 24. navedene presude Opći je sud podsjetio na ustaljenu sudsku praksu navedenu u točki 28. ove presude.
52
U točki 25. pobijane presude Opći je sud naveo da u slučaju odluke kojom se utvrđuje spojivost koncentracije s unutarnjim tržištem i u pogledu trećeg poduzetnika, valja utvrditi odnosi li se ta odluka osobno na tog poduzetnika s obzirom na, s jedne strane, njegovo sudjelovanje u upravnom postupku i, s druge strane, utjecaj na njegov položaj na tržištu. U toj točki 25. navedeni je sud dodao da iako je točno da puko sudjelovanje u postupku samo po sebi nije dovoljno da bi se utvrdilo da se odluka osobno odnosi na žalitelja, osobito u području koncentracija, u okviru čijeg se detaljnog ispitivanja zahtijeva redoviti kontakt s mnogobrojnim poduzetnicima, aktivno sudjelovanje u upravnom postupku element je koji se redovito uzima u obzir u okviru sudske prakse u području tržišnog natjecanja, uključujući u konkretnijem području kontrole koncentracija, kada se – uzimajući u obzir i druge posebne okolnosti – utvrđuje je li njegova tužba dopuštena.
53
Nadalje, Opći je sud u točkama 27. do 30. pobijane presude ispitao može li se smatrati da je žalitelj sudjelovao u postupku koji se odnosio na koncentraciju M.8871 te je zaključio da on nije aktivno sudjelovao u tom postupku.
54
Naposlijetku, u točki 31. te presude Opći je sud naveo da, s obzirom na to da žalitelj nije aktivno sudjelovao u navedenom postupku, valja smatrati, uzimajući u obzir, osim toga, nepostojanje posebnih okolnosti u vezi s utjecajem na njegov položaj na tržištu, da se sporna odluka ne odnosi osobno na njega.
55
Kao što je to žalitelj naveo u prilog osnovanosti svoje žalbe, on se u tužbi i u očitovanjima na intervencijski podnesak društva RWE pozvao na određen broj elemenata koji se odnose na navodno bitan utjecaj na njegov položaj na tržištu nakon koncentracije M.8871, koji su, prema njegovu mišljenju, mogli potvrditi da se sporna odluka osobno odnosi na njega u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a.
56
Valja utvrditi da Opći sud – pukom tvrdnjom da ne postoje posebne okolnosti u vezi s utjecajem na žaliteljev položaj na tržištu – nije pružio nikakvo obrazloženje, čak ni sažeto, na temelju kojeg bi, s jedne strane, žalitelj mogao saznati jesu li argumenti koje je iznio u prilog tvrdnji o bitnom utjecaju na njegov položaj na tržištu ispitani i, u tom slučaju, zbog kojih su razloga ocijenjeni neprikladnima za dokazivanje takvog utjecaja te na temelju kojeg bi, s druge strane, Sud mogao raspolagati dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora, kao što to zahtijeva sudska praksa navedena u točki 49. ove presude.
57
U tim je okolnostima Opći sud povrijedio obvezu obrazlaganja koju ima na temelju članka 36. i članka 53. prvog stavka Statuta Suda Europske unije.
58
Iz toga slijedi da valja prihvatiti prvi žalbeni razlog, kao i argument naveden u točki 38. ove presude, koji je iznesen u okviru drugog dijela drugog žalbenog razloga.
59
Slijedom toga, pobijanu presudu valja ukinuti u dijelu u kojem je Opći sud u točki 31. te presude utvrdio da ne postoje posebne okolnosti u vezi s utjecajem na žaliteljev položaj na tržištu te je u točki 32. navedene presude zaključio, među ostalim, na temelju tog razloga, da se sporna odluka ne odnosi osobno na žalitelja, tako da njegovu tužbu treba odbaciti kao nedopuštenu.
Tužba pred Općim sudom
60
U skladu s drugom rečenicom prvog stavka članka 61. Statuta Suda Europske unije, Sud u slučaju ukidanja odluke Općeg suda može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
61
To je ovdje slučaj.
62
Valja podsjetiti na to da, kao što to proizlazi iz točke 29. ove presude, u svrhu ocjene žaliteljeve aktivne procesne legitimacije mora doći do bitnog upliva na sadašnji i budući položaj poduzetnika koji nije sudionik koncentracije na tržištu na koje ona može utjecati da bi se odluka kojom se utvrđuje spojivost navedene koncentracije s unutarnjim tržištem mogla osobno odnositi na tog poduzetnika. S tim u vezi, puka okolnost da akt poput sporne odluke može na određeni način utjecati na postojeće konkurentske odnose na mjerodavnom tržištu i da se predmetni poduzetnik nalazio u bilo kakvom konkurentskom odnosu s korisnikom tog akta u svakom slučaju ne može biti dovoljna za zaključak da se navedeni akt osobno odnosi na spomenutog poduzetnika (vidjeti po analogiji presudu od 22. studenoga 2007., Španjolska/Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, t. 32.).
63
Valja utvrditi da se razmatranja koja je žalitelj iznio u svojoj tužbi pred Općim sudom, kad je riječ o njegovu položaju na tržištu, u biti sastoje od navođenja njegovih dioničara, broja radnika koje zapošljava, aktivnosti na tržištu ili posebnosti potonjeg, pri čemu ipak nije dokazao na koji ga način te okolnosti i aktivnosti, bile one u svojstvu konkurenta ili ulagača, mogu pojedinačno izdvojiti na istovrstan način poput adresata sporne odluke. Naime, spomenute okolnosti i aktivnosti mogu biti svojstvene bilo kojem drugom proizvođaču energije te ne omogućuju posebno razlikovanje žalitelja od njegovih ostalih konkurenata na tržištu.
64
Isti se zaključak nameće u pogledu ostalih argumenata koje je žalitelj iznio u svojoj tužbi, a koji se odnose, kao prvo, na to da on mora unaprijed kupiti električnu energiju iz mreže kako bi osigurao sigurnost opskrbe svojih kupaca, koji moraju trpjeti povećanje naknada koje se na njih odnose tijekom posljednjih godina i, kao drugo, na jačanje uloge društva RWE kao partnera dobavljača energije, kao i njegova argumenta iznesenog u okviru očitovanja od 7. srpnja 2021. o intervencijskom podnesku društva RWE, koji se temelji na stvaranju „giganta u području proizvodnje koji šteti tržišnom natjecanju”.
65
Iz toga slijedi da žalitelj nije dokazao da je koncentracija o kojoj je riječ bitno utjecala na njegov položaj na tržištu. Osim toga, kao što to proizlazi iz točke 29. ove presude, čak i aktivno sudjelovanje u upravnom postupku koji se odnosio na koncentraciju, koje uostalom nije utvrđeno u ovom slučaju, kao što to proizlazi iz točaka 31. i 32. ove presude, ne može se smatrati dovoljnim za utvrđenje da se odluka kojom se ta koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem osobno odnosi na poduzetnika u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a.
66
Slijedom navedenog, žalitelj nije dokazao da se sporna odluka osobno odnosi na njega u smislu članka 263. četvrtog stavka UFEU‑a. Budući da su uvjeti izravnog i osobnog utjecaja koji su propisani tom odredbom kumulativni, kao što to proizlazi iz točke 27. ove presude, njegovu tužbu za poništenje valja odbaciti kao nedopuštenu.
67
U tim okolnostima nije potrebno odlučiti o trećem, četvrtom, petom i šestom žalbenom razlogu, koji sadržavaju argumente o meritumu koji se temelje na pogrešnoj pretpostavci da je tužba u prvostupanjskom postupku dopuštena.
Troškovi
68
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči o sporu, on odlučuje o troškovima. Članak 138. stavak 3. tog poslovnika, koji se u skladu s njegovim člankom 184. stavkom 1. primjenjuje na žalbeni postupak, propisuje da ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka snosi vlastite troškove.
69
U ovom slučaju, budući da su žaliteljev prvi žalbeni razlog kao i argument naveden u točki 38. ove presude prihvaćeni, a da je njegova tužba za poništenje odbačena, valja odlučiti da će svaka stranka snositi svoje troškove.
70
Članak 140. stavak 1. navedenog poslovnika, koji se također primjenjuje na žalbeni postupak, propisuje da države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Stoga će Savezna Republika Njemačka snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 17. svibnja 2023., Stadtwerke Hameln Weserbergland/Komisija (T‑314/20, EU:T:2023:258).
2.
Tužba društva Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH za poništenje Odluke Komisije C(2019) 1711 final od 26. veljače 2019. kojom se koncentracija proglašava spojivom s unutarnjim tržištem i Sporazumom o EGP‑u (predmet M.8871 – RWE/E.ON Assets) odbacuje se kao nedopuštena.
3.
Društva Stadtwerke Hameln Weserbergland GmbH, E.ON SE i RWE AG te Europska komisija snose vlastite troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku.
4.
Savezna Republika Njemačka snosi vlastite troškove.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački