62024CJ0294
PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
10. srpnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 93/13/EEZ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Članak 3. stavak 1. – Ugovor o pružanju usluga vodoopskrbe i odvodnje – Dospijeće i trenutak od kojeg počinje teći rok zastare tražbine, koji ovise o djelovanju trgovca – Zahtjev da Sud mora navesti razloge zbog kojih smatra da je nužno tumačenje određenih odredbi prava Unije – Nepostojanje dostatnih pojašnjenja – Nedopuštenost”
U predmetu C‑294/24 [Zadžova] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Rajonen sad – Burgas (Općinski sud u Burgasu, Bugarska), odlukom od 24. travnja 2024., koju je Sud zaprimio 24. travnja 2024., u postupku
„Vodosnabdjavane i kanalizacija” EAD
protiv
ED,
SUD (deveto vijeće),
u sastavu: N. Jääskinen, predsjednik vijeća, M. Condinanzi i R. Frendo (izvjestiteljica), suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: R. Stefanova‑Kamiševa, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 5. ožujka 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za „Vodosnabdjavane i kanalizacija” EAD, G. D. Dobrev, Z. I. Gadževa, L. I. Todev, advokati, i T. Mirčev,
–
za bugarsku vladu, T. Mitova i R. Stojanov, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, P. Kienapfel, G. Koleva, N. Nikolova i P. Ondrůšek, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24. i ispravak SL 2024./90009, L).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva „Vodosnabdjavane i kanalizacija” EAD (u daljnje tekstu: VIK) i osobe ED u vezi s nepodmirenim računima za potrošnju vode za zgradu u vlasništvu osobe ED.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U članku 3. stavku 1. Direktive 93/13 određuje se:
„Ugovorna odredba o kojoj se nisu vodili pojedinačni pregovori smatra se nepoštenom ako u suprotnosti s uvjetom o dobroj vjeri, na štetu potrošača prouzroči znatniju neravnotežu u pravima i obvezama stranaka, proizašlih iz ugovora.”
Bugarsko pravo
4
U članku 84. prvom stavku Zakona za zadalženijata i dogovorite (Zakon o obveznim odnosima i ugovorima, DV br. 275 od 22. studenoga 1950.) (u daljnjem tekstu: ZZD) određuje se:
„Ako je utvrđen rok za izvršenje obveze, smatra se da dužnik nije ispunio svoju obvezu nakon isteka tog roka […]”
5
U skladu s člankom 114. ZZD‑a:
„Rok zastare počinje teći od dana dospijeća tražbine.
[…]”
Glavni postupak i prethodno pitanje
6
VIK svojim klijentima pruža usluge vodoopskrbe i odvodnje u gradu Burgasu (Bugarska) na temelju pojedinačnih ugovora koji sadržavaju opće uvjete za pružanje tih usluga korisnicima (u daljnjem tekstu: Opći uvjeti).
7
VIK je 27. listopada 2023. pokrenuo postupak pred Rajonenim sadom – Burgas (Općinski sud u Burgasu, Bugarska), sudom koji je uputio zahtjev, tražeći da se osobi ED, potrošačici, naloži plaćanje određenih računa za potrošnju vode za zgradu u njezinu vlasništvu koja se nalazi u gradu Burgasu.
8
Konkretno, VIK tvrdi da mu osoba ED na ime glavnice duguje iznos od 693,56 bugarskih leva (BGN) (oko 350 eura) za potrošnju vode u razdoblju od 17. ožujka 2020. do 12. svibnja 2023. za koju su računi ispostavljeni u razdoblju od 25. kolovoza 2021. do 25. svibnja 2023., uvećano za zakonske zatezne kamate tekuće od dana pokretanja postupka pred sudom koji je uputio zahtjev do konačnog podmirenja dugovanja, kao i penale za razdoblje od 25. rujna 2021. do 24. listopada 2023. u iznosu od 81,30 BGN (oko 41 eura).
9
VIK tvrdi da je za predmetno razdoblje potrošnje ispostavio račune koje osoba ED nije platila u predviđenom roku od 30 dana, kako je propisano u članku 33. stavku 2. Općih uvjeta.
10
Osoba ED osporava potraživane iznose i među ostalim ističe prigovor kojim tvrdi da je predmetna tražbina prestala postojati nakon isteka roka zastare od tri godine.
11
Sud koji je uputio zahtjev napominje da je u skladu s člankom 33. stavkom 1. Općih uvjeta VIK dužan ispostavljati mjesečne račune za usluge vodoopskrbe i odvodnje koje pruža svojim klijentima. U skladu s člankom 33. stavkom 2. Općih uvjeta, potrošač je dužan iznos dugovanja podmiriti u roku od 30 dana računajući od dana izdavanja računa.
12
Nadalje, prema članku 42. Općih uvjeta, potrošač koji u predviđenim rokovima ne izvrši svoju obvezu plaćanja, VIK‑u duguje naknadu u visini zakonskih zateznih kamata.
13
Sud koji je uputio zahtjev ističe da, na temelju članka 84. prvog stavka i članka 114. ZZD‑a, nakon isteka roka od 30 dana računajući od dana kad je VIK izdao račun, njegova tražbina postaje dospjela i počinje teći rok zastare.
14
Navodi da iz toga slijedi da određivanje trenutka od kojeg počinje teći taj rok ovisi o VIK‑ovu djelovanju, i to konkretno o ispostavljanju računâ. U tom smislu tvrdi da VIK redovno krši zahtjeve iz članka 33. stavka 1. Općih uvjeta koji mu nalaže mjesečno ispostavljanje računa.
15
Sud koji je uputio zahtjev ima nedoumice u pogledu eventualne nepoštenosti članka 33. stavka 2. Općih uvjeta, s obzirom na to da ta odredba VIK‑u omogućuje da jednostrano određuje, ovisno o datumu izdavanja računa, dospijeće tih tražbina i s njima povezanih zateznih kamata, a samim time i trenutak od kojeg počinje teći njihov rok zastare.
16
U tom je kontekstu Rajonen sad – Burgas (Općinski sud u Burgasu) odlučio prekinuti postupak i Sudu uputiti sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 3. stavak 1. Direktive [93/13] tumačiti na način da odredba utvrđena u članku 33. stavku 2. Općih uvjeta [za vodoopskrbu i odvodnju u Burgasu], uzrokuje znatnu neravnotežu u pravima i obvezama stranaka na štetu potrošača, koji proizlaze iz Općih uvjeta, s obzirom na to da na temelju te odredbe Općih uvjeta dospjelost tražbine po osnovi pružanja usluga koje operater vodoopskrbe i odvodnje u Burgasu pruža potrošačima, a time i trenutak od kojeg počinje teći rok zastare te tražbine, ovis[e] isključivo o djelovanju tog operatera i tome je li izdao račun, posebno ako ne ispuni obvezu izdavanja računa svaki mjesec?”
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
17
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, postupak uspostavljen člankom 267. UFEU‑a je instrument suradnje između Suda i nacionalnih sudova zahvaljujući kojem Sud nacionalnim sudovima pruža naznake za tumačenje prava Unije koji su im potrebni za rješavanje spora u kojem moraju donijeti odluku (presuda od 22. veljače 2024., Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, t. 20. i navedena sudska praksa).
18
Budući da odluka o upućivanju zahtjeva za prethodnu odluku predstavlja osnovu tog postupka, nacionalni sud dužan je u samoj odluci o upućivanju zahtjeva definirati činjenični i pravni okvir spora iz glavnog postupka i pružiti potrebna objašnjenja o razlozima zbog kojih je odabrao odredbe prava Unije čije tumačenje traži kao i o vezi koju uspostavlja između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva koje se primjenjuje u sporu koji je pred njim pokrenut (presuda od 22. veljače 2024., Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, t. 21. i navedena sudska praksa).
19
Također treba podsjetiti na to da pitanja o tumačenju prava Unije koja uputi nacionalni sud unutar pravnog i činjeničnog okvira koji definira pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati uživaju presumpciju relevantnosti. Sud može odbiti odlučivati o zahtjevu koji je uputio nacionalni sud samo ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora iz glavnog postupka, ako je problem hipotetski ili ako Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim okolnostima potrebnima da bi se mogao dati koristan odgovor na upućena pitanja (presuda od 8. travnja 2025., Ured europskog javnog tužitelja (Sudski nadzor postupovnih akata), C‑292/23, EU:C:2025:255, t. 36. i navedena sudska praksa).
20
Svojim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita treba li članak 3. stavak 1. Direktive 93/13 tumačiti na način da odredba sadržana u općim uvjetima ugovora, kojom se određuje da je potrošač dužan podmiriti dugovane iznose u roku od 30 dana računajući od dana izdavanja računa, uzrokuje znatnu neravnotežu u pravima i obvezama ugovornih strana na štetu tog potrošača.
21
Međutim, treba napomenuti da sud koji je uputio zahtjev nije naveo razloge zbog kojih smatra da je tumačenje odredbe spomenute u prethodnom pitanju nužno za rješenje spora iz glavnog postupka.
22
Naime, iz spisa kojim Sud raspolaže i argumenata iznesenih na raspravi pred tim sudom razvidno je da se spor iz glavnog postupka odnosi na primjenu ugovorne obveze predviđene člankom 33. stavkom 1. Općih uvjeta koju trgovac ima u pogledu izdavanja mjesečnih računa. Međutim, nedoumice suda koji je uputio zahtjev ne odnose se na stavak 1. tog članka 33. već na njegov stavak 2., pa je očito da predmet spora iz glavnog postupka nema nikakve veze s traženim tumačenjem članka 3. stavka 1. Direktive 93/13.
23
Zahtjev za prethodnu odluku stoga valja proglasiti nedopuštenim.
24
Treba međutim podsjetiti na to da sud koji je uputio zahtjev zadržava mogućnost podnošenja novog zahtjeva za prethodnu odluku, na način da Sudu pruži sve podatke koji mu omogućuju donošenje odluke (presuda od 22. veljače 2024., Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, t. 35. i navedena sudska praksa).
Troškovi
25
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deveto vijeće) utvrđuje:
Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Rajonen sad – Burgas (Općinski sud u Burgasu, Bugarska) odlukom od 24. travnja 2024. nije dopušten.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.