62022CJ0403
PRESUDA SUDA (peto vijeće)
26. veljače 2026. (
*1
)
„Žalba – Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište zračnog prijevoza tereta – Odluka Europske komisije kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru i članka 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu – Usklađivanje elemenata cijene usluga zračnog prijevoza tereta (dodatna naknada za gorivo, dodatna naknada za sigurnost i odbijanje plaćanja provizija na dodatne naknade) – Prava obrane – Pravo na pristup spisu – Optužujući i oslobađajući dokazi – Usluge prijevoza tereta prema EGP‑u – Mjesna nadležnost Komisije – Kvalificirani učinci – Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Pravo na saslušanje – Jedinstvena i trajna povreda – Zemljopisni doseg zabranjenog sporazuma – Razlog obrane koji se temelji na državnoj prisili – Uvjeti primjene – Dokaz o sudjelovanju u jedinstvenoj i trajnoj povredi – Izračun novčane kazne – Neograničena nadležnost Općeg suda Europske unije – Iskrivljavanje”
U predmetu C‑403/22 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 17. lipnja 2022.,
SAS Cargo Group A/S, sa sjedištem u Kastrupu (Danska),
Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, sa sjedištem u Stockholmu (Švedska),
SAS AB, sa sjedištem u Stockholmu,
koje zastupaju B. Creve i M. Kofmann, advokater kao i G. Forwood i J. Killick, avocats,
žalitelji,
a druga stranka u postupku je:
Europska komisija, koju zastupaju A. Dawes i C. Zois, u svojstvu agenata, uz asistenciju B. Dohertyja, BL,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
SUD (peto vijeće),
u sastavu: I. Jarukaitis (izvjestitelj), predsjednik četvrtog vijeća u svojstvu predsjednika petog vijeća, E. Regan i D. Gratsias, suci,
nezavisni odvjetnik: A. Rantos,
tajnik: R. Stefanova‑Kamisheva, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 19. travnja 2024.,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 5. rujna 2024.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom žalbom SAS Cargo Group A/S (u daljnjem tekstu: SAS Cargo), Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden (u daljnjem tekstu: SAS Consortium) i SAS AB (u daljnjem tekstu zajedno: društva SAS Cargo i dr.) traže ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 30. ožujka 2022., SAS Cargo Group i dr./Komisija (T‑324/17, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2022:175), kojom je taj sud djelomično odbio njihovu tužbu za, kao prvo, potpuno ili djelomično poništenje Odluke Komisije C(2017) 1742 final od 17. ožujka 2017. u vezi s postupkom na temelju članka 101. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (Predmet AT.39258 – Zračni prijevoz tereta) (u daljnjem tekstu: sporna odluka), u dijelu u kojem se odnosi na njih i, podredno, smanjenje iznosa novčane kazne koja im je tom odlukom izrečena.
Pravni okvir
Sporazum između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu
2
Sporazum između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu, potpisan u Luxembourgu 21. lipnja 1999. i odobren u ime Europske zajednice Odlukom Vijeća i Komisije 2002/309/EZ, Euratom o Sporazumu o znanstvenoj i tehnološkoj suradnji od 4. travnja 2002. o sklapanju sedam sporazuma sa Švicarskom Konfederacijom (SL 2002., L 114, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 60., str. 3.) (u daljnjem tekstu: Sporazum između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu), stupio je na snagu 1. lipnja 2002. Članci 8. i 9. tog sporazuma odgovaraju mutatis mutandis člancima 101. i 102. UFEU‑a.
3
U skladu s člankom 11. navedenog sporazuma:
„1.   Institucije Zajednice primjenjuju odredbe članaka 8. i 9. […] u skladu sa zakonodavstvom Zajednice, kako je određeno u Prilogu ovom Sporazumu, uzimajući u obzir potrebu bliske suradnje između institucija Zajednice i švicarskih tijela.
2.   Švicarska tijela odlučuju u skladu s odredbama članaka 8. i 9. o prihvatljivosti svih sporazuma, odluka i usklađenih djelovanja […] koja se odnose na prometne pravce između Švicarske i trećih zemalja.”
4
Uredba Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101.] i [102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.), postala je primjenjivom u okviru tog sporazuma, s učinkom od 5. prosinca 2007., Odlukom br. 1/2007 Zajedničkog odbora Zajednice i Švicarske za zračni promet osnovanog na temelju Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu od 5. prosinca 2007. o zamjeni Priloga Sporazumu između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (SL 2008., L 34, str. 19.). Tog je dana stupila na mjesto Uredbe Vijeća (EEZ) br. 3975/87 od 14. prosinca 1987. o utvrđivanju postupaka za primjenu pravila o tržišnom natjecanju na poduzetnike u sektoru zračnog prometa (SL 1987., L 374, str. 1.), koja se u prilogu Sporazumu između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu nalazila od njegova stupanja na snagu.
Ugovor o funkcioniranju Europske unije
5
Člankom 101. stavkom 1. UFEU‑a propisano je:
„Budući da su nespojivi s unutarnjim tržištem, zabranjuju se: svi sporazumi među poduzetnicima, odluke udruženja poduzetnika i usklađeno djelovanje koji bi mogli utjecati na trgovinu među državama članicama i koji imaju za cilj ili posljedicu sprečavanje, ograničivanje ili narušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, a osobito oni kojima se:
(a)
neposredno ili posredno utvrđuju kupovne ili prodajne cijene ili drugi trgovinski uvjeti;
(b)
ograničuju ili nadziru proizvodnja, tržišta, tehnički razvoj ili ulaganja;
(c)
vrši podjela tržišta ili izvora nabave;
[…]”
Sporazum o EGP‑u
6
Članak 53. Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru od 2. svibnja 1992. (SL 1994., L 1, str. 3.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 106., str. 4., u daljnjem tekstu: Sporazum o EGP‑u), odgovara, mutatis mutandis, članku 101. UFEU‑a.
7
Uredba br. 1/2003, kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 411/2004 od 26. veljače 2004. (SL 2004., L 68., str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 7., svezak 2, str. 57.), bila je uključena u Sporazum o EGP‑u, s jedne strane, Odlukom Zajedničkog odbora EGP‑a br. 130/2004 od 24. rujna 2004. o izmjeni Priloga XIV. (Tržišno natjecanje), Protokola 21 (o provođenju pravila o tržišnom natjecanju koja se primjenjuju na poduzetnike) i Protokola 23 (u pogledu suradnje između nadzornih tijela) uz Sporazum o EGP‑u (SL 2005., L 64, str. 57.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 90., str. 266.), koja je stupila na snagu 19. svibnja 2005. kao i, s druge strane, Odlukom Zajedničkog odbora EGP‑a br. 40/2005 od 11. ožujka 2005. o izmjeni Priloga XIII. (Promet) i Protokola 21 (O provedbi pravila tržišnog natjecanja koja se primjenjuju na poduzeća) uz Sporazum o EGP‑u (SL 2005., L 198, str. 38.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 99., str. 126.), koja je stupila na snagu istoga dana.
Smjernice iz 2006.
8
U točkama 13., 25., 28., 29. i 37. Smjernica o metodi za utvrđivanje kazni koje se propisuju u skladu s člankom 23. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 1/2003 (SL 2006., C 210, str. 2.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 58., u daljnjem tekstu: Smjernice iz 2006.) navedeno je:
„13.
U određivanju osnovnog iznosa kazne koju će nametnuti, [Europska] komisija će upotrijebiti vrijednost prihoda od prodaje robe ili usluga tog poduzetnika na koju se povreda izravno ili neizravno odnosi u odgovarajućem zemljopisnom području unutar [Europskoga gospodarskog prostora (EGP)]. Komisija će u pravilu uzeti u obzir prihode od prodaje koje je taj poduzetnik ostvario tijekom posljednje pune poslovne godine svoga sudjelovanja u povred[i] […]
[…]
25.
Osim toga, bez obzira na trajanje sudjelovanja poduzetnika u povredi, Komisija u osnovni iznos uključuje iznos od između 15 % i 25 % vrijednosti prihoda od prodaje […], kako bi odvratila poduzetnike od samog sklapanja horizontalnih sporazuma o određivanju cijena, podjeli tržišta i ograničenju proizvodnje. Takav dodatni iznos Komisija može primijeniti i u slučaju drugih povreda. U svrhu odlučivanja o udjelu vrijednosti prihoda prodaje koji se treba razmotriti u pojedinom slučaju, Komisija uzima u obzir niz čimbenika […]
[…]
28.
Osnovni iznos može se povisiti ako Komisija utvrdi postojanje otegotnih okolnosti, kao što su:
–
ako poduzetnik nastavi s istom ili sličnom povredom ili je ponovi nakon što je Komisija ili nacionalno tijelo nadležno za zaštitu tržišnog natjecanja utvrdilo da je poduzetnik prekršio članak [101.] ili [102. UFEU‑a]. Osnovni iznos povisuje se za do 100 % za svaki utvrđeni slučaj takve povrede,
[…]
29.
Osnovni se iznos može sniziti ako Komisija utvrdi postojanje olakotnih okolnosti, kao što su:
[…]
–
ako su javna tijela ili zakonodavstvo dozvoljavali ili poticali protutržišno ponašanje poduzetnika.
[…]
37.
Unatoč tome što ove [s]mjernice daju opću metodologiju za utvrđivanje kazni, pojedinosti danog slučaja ili potreba za postizanjem preventivnog učinka u pojedinom slučaju mogu opravdati odstupanje od takve metodologije ili od ograničenja navedenih u točki 21.”
Okolnosti spora i sporna odluka
9
Okolnosti spora i sporna odluka, kako su navedene u točkama 1. do 63. pobijane presude, mogu se za potrebe ovog postupka sažeti na sljedeći način.
10
SAS Cargo i dr. posluju na tržištu zračnog prijevoza tereta. SAS Cargo, koji nudi usluge prijevoza tereta, društvo je kći u neizravnom isključivom vlasništvu društva SAS. SAS Cargo do 1. lipnja 2001. nije bio zasebni pravni subjekt, nego gospodarska jedinica SAS Consortiuma. SAS Consortium pripada društvu SAS.
11
U sektoru prijevoza tereta, zračni prijevoznici teret prevoze zračnim putem (u daljnjem tekstu: prijevoznici). Općenito, prijevoznici pružaju usluge prijevoza tereta špediterima, koji u ime otpremnika organiziraju prijevoz tih tereta. Kao protučinidbu, ti špediteri prijevoznicima plaćaju cijenu koja se sastoji, s jedne strane, od cijena koje su izračunane po kilogramu i, s druge strane, od različitih dodatnih naknada.
Upravni postupak
12
Komisija je 7. prosinca 2005. na temelju svoje Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela (SL 2002., C 45, str. 3.), zaprimila zahtjev za oslobađanje od kazne koji su podnijeli društvo Deutsche Lufthansa AG (u daljnjem tekstu: Lufthansa) i njegova dva društva kćeri – Lufthansa Cargo AG i Swiss International Air Lines AG. Prema navodima tog zahtjeva, nekoliko prijevoznika ostvarivalo je protutržišne kontakte koji su se odnosili na dijelove cijene usluga pruženih na tržištu zračnog prijevoza tereta, i to na uvođenje dodatnih naknada za „gorivo” i za „sigurnost” kao i na odbijanje tih prijevoznika da špediterima plaćaju proviziju na dodatne naknade (u daljnjem tekstu: odbijanje plaćanja provizija).
13
Komisija je 14. i 15. veljače 2006. provela nenajavljeni nadzor u prostorijama nekoliko prijevoznika.
14
Nakon tog nadzora nekoliko je prijevoznika, među kojima i SAS Cargo i SAS Consortium, podnijelo zahtjev za oslobađanje od kazne na temelju Obavijesti o oslobađanju od kazni i smanjenju kazni u slučajevima kartela iz točke 12. ove presude.
15
Dana 19. prosinca 2007. Komisija je uputila obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku dvadesetsedmorici prijevoznika, među kojima i društvima SAS Cargo i dr., koji su zatim podnijeli pisane primjedbe. Saslušanje je održano od 30. lipnja do 4. srpnja 2008.
Prvotna odluka
16
Komisija je 9. studenoga 2010. donijela Odluku C(2010) 7694 final u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma između Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o zračnom prometu (predmet COMP/39258 – Zračni prijevoz tereta) (u daljnjem tekstu: prvotna odluka). Ta je odluka bila upućena 21 prijevozniku, među njima su bila i društva SAS Cargo i dr.
17
U obrazloženju navedene odluke bilo je navedeno da su inkriminirani prijevoznici usklađivali svoje ponašanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta, dogovarajući se o dodatnoj naknadi za gorivo, dodatnoj naknadi za sigurnost i odbijanju plaćanja provizija, te da su time sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu, koja obuhvaća područje EGP‑a i Švicarske.
Presude od 16. prosinca 2015.
18
Presudom od 16. prosinca 2015., SAS Cargo Group i dr./Komisija (T‑56/11, EU:T:2015:990), Opći je sud poništio prvotnu odluku u dijelu u kojem se odnosila na SAS Cargo i dr. U drugih dvanaest presuda od istoga dana, Opći je sud u cijelosti ili djelomično poništio i tu odluku, u dijelu u kojem se odnosila na dvanaest drugih prijevoznika ili skupina prijevoznika.
19
Opći je sud smatrao da navedena odluka sadržava nedostatak u obrazloženju.
Sporna odluka
20
Komisija je 20. svibnja 2016. prijevoznicima iz prvotne odluke koji su protiv nje podnijeli tužbu Općem sudu uputila dopis kojim ih je obavijestila o svojoj namjeri da ponovno donese odluku kojom utvrđuje njihovo sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu na svim rutama navedenima u prvotnoj odluci. Određen im je rok od mjesec dana za podnošenje primjedbi. Svi su iskoristili tu mogućnost.
21
Komisija je 17. ožujka 2017. donijela spornu odluku, a bila je upućena devetnaestorici prijevoznika, među kojima i društvima SAS Cargo i dr.
22
U spornoj je odluci navedeno da su inkriminirani prijevoznici usklađivali svoje ponašanje u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta u cijelom svijetu putem dodatne naknade za gorivo, dodatne naknade za sigurnost i odbijanja plaćanja provizija (u daljnjem tekstu: sporni zabranjeni sporazum), čime su počinili jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu.
23
U odjeljku 4. te odluke, naslovljenom „Opis činjenica”, Komisija je među ostalim navela da je istragom otkriven zabranjeni sporazum na svjetskoj razini koji se temelji na mreži dvostranih i višestranih kontakata koji su se među konkurentima održavali tijekom dugog razdoblja, a koji se odnosio na ponašanje koje su oni odlučili, predvidjeli ili namjeravali usvojiti u odnosu na različite elemente cijene usluga prijevoza tereta, navedenih u prijašnjoj točki. Naglasila je da je zajednički cilj te mreže kontakata bio uskladiti ponašanje konkurenata u području određivanja cijena ili smanjenja nesigurnosti u pogledu njihove cjenovne politike. Zatim je opisala kontakte u vezi s, redom, dodatnom naknadom za gorivo, dodatnom naknadom za sigurnost i odbijanjem plaćanja provizija te ocijenila činjenične dokaze koji se odnose, s jedne strane, na sporni zabranjeni sporazum u cijelosti i, s druge strane, na svakog od adresata navedene odluke.
24
U odjeljku 5. sporne odluke, naslovljenom „Primjena relevantnih pravila tržišnog natjecanja”, Komisija je na činjenice slučaja primijenila članak 101. UFEU‑a, pojasnivši da upućivanja na taj članak treba razumjeti i kao upućivanja na članak 53. Sporazuma o EGP‑u i članak 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu, s obzirom na to da se te odredbe primjenjuju mutatis mutandis, osim ako nije propisano drukčije.
25
U tom pogledu, kad je riječ o njezinoj nadležnosti, Komisija je ispitala granice svoje vremenske i mjesne nadležnosti kako bi utvrdila i sankcionirala povredu pravilâ tržišnog natjecanja u ovom slučaju.
26
Komisija je s, jedne strane, u uvodnim izjavama 822. do 832. sporne odluke, koje čine pododjeljak 5.2. te odluke, naslovljen „Nadležnost Komisije”, u biti utvrdila da prije svega neće primijeniti članak 101. UFEU‑a na sporazume i djelovanja koji datiraju prije 1. svibnja 2004., a odnose se na rute između zračnih luka koje se nalaze unutar Europske unije i zračnih luka koje se nalaze izvan EGP‑a (u daljnjem tekstu: rute između Unije i trećih zemalja), potom članak 53. Sporazuma o EGP‑u na sporazume i djelovanja koji datiraju prije 19. svibnja 2005., a odnose se na rute između Unije i trećih zemlja kao i na rute između zračnih luka u državama koje su ugovorne stranke Sporazuma o EGP‑u i koje nisu članice Unije te zračnih luka u trećim zemljama (u daljnjem tekstu: rute EGP‑a osim ruta između Unije i trećih zemalja) te, naposljetku članak 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu na sporazume i djelovanja koji datiraju prije 1. lipnja 2002., a odnose se na rute među zračnim lukama koje se nalaze u Uniji i zračnih luka u Švicarskoj (u daljnjem tekstu: rute između Unije i Švicarske). U uvodnoj izjavi 832. navedene odluke pojasnila da svrha te odluke nije bila „utvrditi bilo kakvu povredu članka 8. Sporazuma [između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu] u pogledu usluga prijevoza tereta [između] Švicarske [i] trećih zemalja”.
27
S druge strane, u uvodnim izjavama 1036. do 1046. sporne odluke, koje čine pododjeljak 5.3.8. te odluke, naslovljen „[P]rimjenjivost članka 101. [UFEU‑a] i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na dolazne rute”, Komisija je navela razloge zbog kojih odbija argumente nekolicine inkriminiranih prijevoznika prema kojima je prekoračila granice svoje mjesne nadležnosti u pogledu pravila međunarodnog javnog prava kad je utvrdila i sankcionirala povredu tih dviju odredbi na rutama s polazištem iz trećih zemalja i odredištem u EGP‑u (u daljnjem tekstu: „dolazne rute” i, kad je riječ o uslugama prijevoza tereta na tim rutama, „usluge prijevoza tereta prema EGP‑u”).
28
Konkretno, u uvodnoj izjavi 1045. navedene odluke, Komisija je istaknula da su protutržišna ponašanja u pogledu usluga prijevoza tereta prema EGP‑u „mogla imati trenutačne, bitne i predvidljive učinke unutar Unije i EGP‑a s obzirom na to da povećani troškovi zračnog prijevoza prema EGP‑u, a stoga i više cijene uvezene robe mogu, po svojoj prirodi, utjecati na potrošače unutar EGP‑a”. Dodala je da su ta djelovanja u konkretnom slučaju mogla imati takve učinke i na pružanje usluga zračnog prijevoza tereta koje unutar EGP‑a pružaju drugi prijevoznici, između čvorišta („hubs”) u EGP‑u koja upotrebljavaju prijevoznici iz trećih zemalja i odredišnih zračnih luka tih pošiljaka u EGP‑u koje ne opslužuju prijevoznici iz trećih zemalja.
29
Osim toga, u uvodnoj izjavi 1046. iste odluke Komisija je istaknula da je sporni zabranjeni sporazum „proveden na svjetskoj razini”, da su dogovori koji se odnose na dolazne rute bili sastavni dio jedinstvene i trajne povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u te da je ujednačena primjena dodatnih naknada na svjetskoj razini ključni element tog zabranjenog sporazuma.
30
Pododjeljak 5.3. sporne odluke, koji se odnosi na primjenu, u konkretnom slučaju, članka 101. UFEU‑a, članka 53. Sporazuma o EGP‑u i članka 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu, sadržava njezine uvodne izjave 833. do 1052. Komisija je, kao prvo, u uvodnoj izjavi 846. te odluke smatrala da su inkriminirani prijevoznici usklađivali svoje ponašanje ili utjecali na određivanje cijena, „što je u konačnici dovelo do određivanja cijene u odnosu na” dodatnu naknadu za gorivo, dodatnu naknadu za sigurnost i plaćanje špediterima provizije na dodatne naknade. U uvodnoj izjavi 861. navedene odluke Komisija je smatrala da „opći sustav usklađivanja ponašanja pri određivanju cijena za usluge prijevoza tereta” otkriven u okviru njezine istrage, potvrđuje postojanje „složene povrede koja se sastoji od različitih postupaka koji [se mogu] kvalificirati kao sporazum ili kao usklađeno djelovanje u okviru kojih [su] konkurenti rizike tržišnog natjecanja svjesno nadomjestili stvarnom međusobnom suradnjom”.
31
Kao drugo, u uvodnoj izjavi 869. sporne odluke Komisija je utvrdila da je „predmetno ponašanje predstavlja[alo] jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. [UFEU‑a]”, pojasnivši u njenim uvodnim izjavama 870. do 902. da su predmetni dogovori imali jedinstven protutržišni cilj koji je bio narušiti tržišno natjecanje u sektoru prijevoza tereta unutar EGP‑a, da su se odnosili na pružanje usluga prijevoza tereta i određivanje njihovih cijena, da su se odnosili na iste poduzetnike, da je njihova priroda bila jedinstvena i trajna i da su se odnosili na tri sastavna dijela, i to na dodatnu naknadu za gorivo, dodatnu naknadu za sigurnost i odbijanje plaćanja provizija. U tom je okviru, među ostalim u uvodnoj izjavi 882. te odluke navela da su SAS Cargo i dr. sudjelovali u dvama od ukupno tri dijela jedinstvene povrede, i to u onom koji se odnosi na dodatnu naknadu za sigurnost i dodatnu naknadu za gorivo, ali da su „s obzirom na njihovo sudjelovanje u drugim elementima povrede, razumno mogli predvidjeti komunikaciju među strankama u pogledu takvog povezanog pitanja kao što je plaćanje provizije na dodatne naknade i bili spremni preuzeti rizik toga”.
32
Kao treće, u uvodnoj izjavi 903. navedene odluke Komisija je navela da je cilj predmetnog protutržišnog ponašanja bio ograničiti tržišno natjecanje barem unutar Unije, u EGP‑u i Švicarskoj. U njezinoj uvodnoj izjavi 917. u bitnome je dodala da slijedom toga nije bilo nužno uzeti u razmatranje konkretnih učinaka tog ponašanja.
33
U uvodnim izjavama 922. do 971. te odluke Komisija je ispitala savez WOW, koji je u vrijeme nastanka predmetnih činjenica obuhvaćao društva Lufthansa, SAS Cargo, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd i Japan Airlines International Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Japan Airlines). U toj je uvodnoj izjavi 971. navela da „s obzirom na sadržaj sporazuma o savezu WOW i njegovu provedbu, Komisija smatra da se usklađivanje dodatnih naknada među članovima [saveza] WOW odvijalo izvan legitimnog okvira saveza koji ga ne opravdava. Članovi su zapravo znali za nezakonitost takva usklađivanja. Usto, znali su da usklađivanje dodatnih naknada uključuje nekoliko [prijevoznika] koji nisu sudjelovali u [savezu] WOW. Komisija stoga smatra da su dokazi koji se odnose na a kontakte među članovima [saveza] WOW […] dokaz njihova sudjelovanja u povredi [članka 101. UFEU‑a] kako je opisana u ovoj odluci”.
34
Kao četvrto, u uvodnim izjavama 972. do 1021. sporne odluke, Komisija je ispitala propise sedam trećih zemalja za koje je nekoliko inkriminiranih prijevoznika tvrdilo da im nalažu usklađivanje dodatnih naknada, što sprječava primjenu relevantnih pravila tržišnog natjecanja. Komisija je smatrala da ti prijevoznici nisu dokazali da su djelovali pod prisilom tih trećih zemalja.
35
Kao peto, u uvodnim izjavama 1024. do 1035. te odluke, Komisija je smatrala da je jedinstvena i trajna povreda mogla znatno utjecati na trgovinu među državama članicama, ugovornim strankama Sporazuma o EGP‑u i ugovornim strankama Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu.
36
U odjeljku 7. sporne odluke, naslovljenom „Trajanje povrede”, nalaze se uvodne izjave 1146. do 1169. Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 1146. navedene odluke, Komisija je smatrala da je sporni zabranjeni sporazum počeo 7. prosinca 1999. i trajao do 14. veljače 2006. U toj je uvodnoj izjavi 1146. pojasnila da je tim zabranjenim sporazumom bio povrijeđen:
–
članak 101. UFEU‑a, od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prijevoza između zračnih luka unutar Unije;
–
članak 101. UFEU‑a, od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prijevoza na rutama između Unije i trećih zemalja;
–
članak 53. Sporazuma o EGP‑u, od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prijevoza između zračnih luka unutar EGP‑a;
–
članak 53. Sporazuma o EGP‑u, od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prijevoza na rutama EGP‑a osim ruta između Unije i trećih zemalja;
–
članak 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu, od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006., u pogledu zračnog prijevoza na rutama između Unije i Švicarske.
37
U uvodnoj izjavi 1169. te odluke, Komisija je istaknula da je povreda, kad je riječ o društvima SAS Cargo i dr., trajala od 13. prosinca 1999. do 14. veljače 2006.
38
U odjeljku 8. sporne odluke Komisija je ispitala korektivne mjere koje treba poduzeti i novčane kazne koje treba izreći, pri čemu se pozvala na Smjernice iz 2006. Ona je, među ostalim, na temelju točke 37. tih smjernica, na osnovne iznose novčanih kazni primijenila smanjenje od 50 %, s obzirom na to da je dio usluga koje se odnose na dolazne rute i rute s polazištem iz EGP‑a i odredištem u trećim zemljama, osim ruta između Unije i Švicarske, pružen izvan područja koje obuhvaća Sporazum o EGP‑u tako da je stoga moguće da je dio štete nastao izvan tog područja. Usto, na temelju točke 29. tih smjernica, inkriminiranim prijevoznicima odobrila je dodatno smanjenje osnovnih iznosa od 15 % jer su pojedini regulatorni sustavi poticali sporni zabranjeni sporazum.
39
Komisija je u uvodnim izjavama 1221., 1223. i 1227. do 1229. sporne odluke također smatrala da dodatni iznos od 16 % vrijednosti prihoda od prodaje na temelju točke 25. Smjernica iz 2006. treba raspodijeliti između društava SAS Cargo i dr. na način da odražava trajanje sudjelovanja svakog od tih subjekata u jedinstvenoj i trajnoj povredi, odredila je društvima SAS Cargo i SAS Consortium, u skladu s točkom 28. tih smjernica, povećanje osnovnog iznosa novčane kazne za 50 % zbog ponavljanja povrede te je u skladu s točkom 29. navedenih smjernica odobrila društvima SAS Cargo i dr. smanjenje osnovnog iznosa novčane kazne za 10 % zbog njihova ograničenog sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi. Osim toga, Komisija je na njihovu novčanu kaznu primijenila smanjenje od 15 % kako bi uzela u obzir njihov doprinos u okviru njihova zahtjeva za primjenu pokajničkog programa. Stoga je novčana kazna izrečena društvima SAS, SAS Cargo i SAS Consortium, redom utvrđena u iznosima od 38250000 eura, 64812500 eura i 14875000 eura.
40
Članci 1., 3. i 4. izreke sporne odluke glase kako slijedi:
„Članak prvi
Budući da su uskladili svoje ponašanje po pitanju određivanja cijena za pružanje usluga zračnog prijevoza tereta u cijelom svijetu u pogledu dodatne naknade za gorivo, [dodatne naknade za sigurnost] i plaćanja provizije na dodatne naknade, sljedeći poduzetnici počinili su jedinstvenu i trajnu povredu članka 101. [UFEU‑a], članka 53. [Sporazuma o EGP‑u] i članka 8. [Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu] kad je riječ o sljedećim rutama u razdobljima kako slijedi.
1.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 101. [UFEU‑a] i članak 53. Sporazuma o EGP‑u kad je riječ o rutama između zračnih luka koje se nalaze unutar EGP‑a, u sljedećim razdobljima:
[…]
(o)
[SAS], od 17. kolovoza 2001. do 14. veljače 2006.;
(p)
[SAS Cargo], od 1. lipnja 2001. do 14. veljače 2006.;
(q)
[SAS Consortium], od 13. prosinca 1999. do 28. prosinca 2003.;
[…]
2.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 101. [UFEU‑a] kad je riječ o [rutama između Unije i trećih zemalja] u sljedećim razdobljima:
[…]
(o)
[SAS], od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006.;
(p)
[SAS Cargo], od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006.;
[…]
3.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 53. Sporazuma o EGP‑u kad je riječ o rutama [EGP‑a, osim ruta između Unije i trećih zemalja] u sljedećim razdobljima:
[…]
(o)
[SAS], od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006.;
(p)
[SAS Cargo], od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006.;
[…]
4.
Sljedeći su poduzetnici povrijedili članak 8. [Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu] kad je riječ o [rutama između Unije i Švicarske] u sljedećim razdobljima:
[…]
(o)
[SAS], od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006.;
(p)
[SAS Cargo], od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006.;
(q)
[SAS Consortium], od 1. lipnja 2002. do 28. prosinca 2003.;
[…]
Članak 3.
Sljedeće novčane kazne izriču se za jedinstvenu i trajnu povredu iz članka 1. ove odluke […]:
[…]
(n)
[društvu SAS Consortium]: 5355000 [eura];
(o)
[društvima SAS Cargo i SAS Consortium] zajednički i solidarno: 4254250 [eura];
(p)
[društvima SAS Cargo i dr.] zajednički i solidarno: 5265750 [eura];
(q)
[društvima SAS Cargo i SAS] zajednički i solidarno: 32984250 [eura];
(r)
[društvu SAS Cargo]: 22308250 [eura];
[…]
Članak 4.
Poduzetnici iz članka 1. moraju odmah prestati s jedinstvenom i trajnom povredom iz navedenog članaka, pod uvjetom da to još nisu učinili.
Suzdržat će se i od svakog djelovanja ili ponašanja koje bi imalo jednak ili sličan cilj ili učinak.”
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
41
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 29. svibnja 2017. SAS Cargo i dr. pokrenuli su postupak u okviru kojeg od Općeg suda traže donošenje mjera upravljanja postupkom ili mjera izvođenja dokaza kojima se Komisiji nalaže da im omogući pristup cjelokupnom spisu predmeta pred tom institucijom ili bilo koje druge mjere koju Opći sud smatra potrebnom, zatim poništenje, u cijelosti ili djelomično, sporne odluke u dijelu u kojem se odnosi na njih i, podredno, smanjenje iznosa novčane kazne koja im je izrečena tom odlukom.
42
U prilog toj tužbi SAS Cargo i dr. istaknuli su pet tužbenih razloga za poništenje. Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi njihovih prava obrane i načela jednakosti oružja zbog uskraćivanja pristupa optužujućim i oslobađajućim dokazima. Drugi tužbeni razlog temelji se na povredi prava na saslušanje i Komisijinoj nenadležnosti, s jedne strane, za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na usluge prijevoza tereta prema EGP‑u i, s druge strane, za primjenu članka 53. Sporazuma o EGP‑u na usluge prijevoza tereta na rutama između Švicarske i triju država članica EGP‑a koje nisu članice Unije (u daljnjem tekstu: rute EGP‑a osim ruta između Unije i Švicarske). U okviru trećeg tužbenog razloga pozivaju se na pogrešku u ocjeni ponašanja u kojima su sudjelovali tužitelji i činjenice da se njima dokazuje njihovo sudjelovanje u jedinstvenoj i trajnoj povredi odnosno njihovo saznanje o toj povredi. Četvrti tužbeni razlog temelji se na povredi članka 266. UFEU‑a, članka 296. drugog stavka UFEU‑a i članka 17. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) jer sporna odluka sadržava nedosljednosti. Peti tužbeni razlog temelji se na pogreškama u određivanju iznosa izrečene novčane kazne.
43
U potporu svojem zahtjevu za izmjenu iznosa novčane kazne, istaknuli su sve argumente iznesene u potporu svojem petom tužbenom razlogu za poništenje.
44
Rješenjem od 7. siječnja 2021. Opći je sud ponovno otvorio usmeni dio postupka, smatrajući da stranke valja pozvati na podnošenje očitovanja o argumentu o kojem nisu raspravljale. U tom je kontekstu Opći sud je pitanja Komisiji 12. siječnja, 2. ožujka i 12. travnja 2021. postavio pisanim putem. Komisija je na potonje pitanje odgovorila 22. travnja 2021. (u daljnjem tekstu: odgovor od 22. travnja 2021.). Dana 14. svibnja 2021. SAS Cargo i dr. podnijeli su svoja očitovanja na Komisijine odgovore na sva ta pitanja. Opći sud ponovno je zatvorio usmeni dio postupka 26. srpnja 2021.
45
Opći je sud u pobijanoj presudi:
–
poništio članak 1. stavak 1. točke (o), (p) i (q), članak 1. stavak 2. točke (o) i (p), članak 1. stavak 3. točke (o) i (p) te članak 1. stavak 4. točke (o), (p) i (q) sporne odluke u dijelu u kojem se utvrđuje da su SAS Cargo i dr. sudjelovali u dijelu jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na odbijanje plaćanja provizija
–
poništio:
–
s jedne strane, članak 1. stavak 2. točke (o) i (p) te odluke u dijelu u kojem se utvrđuje povreda članka 101. UFEU‑a na rutama s polazištem iz Tajlanda i odredištem u Europskoj uniji u razdoblju od 20. srpnja 2005. do 14. veljače 2006. u pogledu dijela povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo, i
–
s druge strane, članak 1. stavak 3. točke (o) i (p) navedene odluke, u dijelu u kojem se utvrđuje povreda članka 53. Sporazuma o EGP‑u na rutama s polazištem iz Tajlanda i odredištem u EGP‑u u razdoblju od 20. srpnja 2005. do 14. veljače 2006. u pogledu dijela povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo;
–
poništio članak 3. točke (n) do (r) te odluke;
–
utvrdio novčanu kaznu;
–
društvu SAS Consortium u iznosu od 7030618 eura;
–
društvima SAS Cargo i SAS Consortium zajednički i solidarno u iznosu od 5937909 eura;
–
društvima SAS Cargo i dr. zajednički i solidarno u iznosu od 6314572 eura;
–
društvima SAS Cargo i SAS zajednički i solidarno u iznosu od 29045427 eura, te
–
društvu SAS Cargo u iznosu od 21687090 eura;
–
u preostalom dijelu tužbu odbio, i
–
Komisiji naložio snošenje vlastitih troškova kao i tri četvrtine troškova društava SAS Cargo i dr., s tim da oni snose četvrtinu vlastitih troškova.
46
Opći sud je, među ostalim, djelomično prihvatio prvi tužbeni razlog. U tom je pogledu smatrao da je Komisija počinila pogrešku time što je društvima SAS Cargo i dr. uskratila pristup određenim odlomcima odgovorâ na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navedenima u spornoj odluci. Međutim, smatrao je da to nije utjecalo na Komisijino utvrđenje o primjenjivosti članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na inkriminirana ponašanja do kojih je došlo u Hong Kongu i Japanu.
47
Što se tiče drugog tužbenog razloga, presudio je da Komisija u članku 1. stavku 3. sporne odluke društva SAS Cargo i dr. nije smatrala odgovornima za povredu članka 53. Sporazuma o EGP‑u na rutama EGP‑a osim ruta između Unije i Švicarske. Opći je sud međutim utvrdio da je Komisija priznala da je iz vrijednosti prihoda od prodaje propustila oduzeti iznos od 262084 eura na temelju prodaje usluga prijevoza tereta koji su SAS Cargo i dr. tijekom 2005. ostvarili na rutama EGP‑a osim ruta između Unije i Švicarske. Međutim, odbio je taj drugi tužbeni razlog smatrajući da se ta okolnost odnosila isključivo na prihode koje treba uzeti u obzir u svrhu izračuna osnovnog iznosa novčane kazne.
48
U okviru trećeg tužbenog razloga, koji je djelomično prihvatio, Opći je sud, među ostalim, smatrao da se na temelju činjenice da određene dokaze koji su u spornoj odluci prihvaćeni protiv društva SAS Cargo i dr. treba odbiti, kao što su to potonja društva tvrdila, ne može dovesti u pitanje skupove indicija na koje se Komisija pozvala kako bi utvrdila njihovo sudjelovanje u dijelu jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na dodatnu naknadu za gorivo ni u onom koji se odnosi na dodatnu naknadu za sigurnost. Utvrdio je međutim, kad je riječ o mjerodavnim propisima u Tajlandu, da su SAS Cargo i dr. uspjeli dokazati da su od 20. srpnja 2005. tijela te zemlje donijela pravni okvir koji je otklanjao svaku mogućnost tržišnog natjecanja među prijevoznicima u pogledu određivanja iznosa dodatne naknade za gorivo koja se primjenjuje na letove s polaskom iz te zemlje. Također je utvrdio da je Komisija počinila pogrešku time što ih je smatrala odgovornima za dio jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na odbijanje plaćanja provizija.
49
U okviru petog tužbenog razloga, Opći je sud među ostalim utvrdio da je Komisija, s obzirom na to da je društvima SAS Cargo i dr. pogrešno pripisala odgovornost za dio jedinstvene i trajne povrede koji se odnosi na odbijanje plaćanja provizija, precijenila stupanj njihova sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi. Stoga je smatrao da je posljedica Komisijina postupanja nezakonitost sporne odluke jer društvima SAS Cargo i dr. nije odobrila smanjenje osnovnog iznosa novčane kazne koje je veće od 10 % zbog njihova ograničenog sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi.
50
Slijedom tih utvrđenja, poništio je spornu odluku u dijelu navedenom u točki 45. ove presude, a u preostalom dijelu odbio zahtjev za poništenje.
51
Kad je riječ o zahtjevu za izmjenu iznosa novčane kazne, Opći sud je iz vrijednosti prihoda od prodaje isključio prihode ostvarene na rutama EGP‑a osim ruta između Unije i Švicarske, s obzirom na to da te rute nisu obuhvaćene opsegom jedinstvene i trajne povrede.
52
Imajući u vidu navedeno, s obzirom na Komisijin odgovor na jedno od njegovih pisanih pitanja i kako bi se osiguralo jednako postupanje prema inkriminiranim prijevoznicima koji su podnijeli tužbu protiv sporne odluke, smatrao je da je u vrijednost prihoda od prodaje koju treba uzeti u obzir za SAS Cargo i dr. potrebno uključiti prihod koji su ta društva ostvarila na rutama koje opslužuju isključivo unutar, redom, Danske, Švedske i Norveške (u daljnjem tekstu: unutarnje rute), u iznosu od 7991282 eura.
53
Osim toga, s obzirom na to da je djelomično prihvatio određene tužbene razloge za poništenje, smanjio je koeficijent težine povrede u odnosu na onaj primijenjen u spornoj odluci, utvrdio dodatni iznos koji je nešto manji od onoga koji je primijenila Komisija i primijenio stopu smanjenja zbog ograničenog sudjelovanja tužitelja u jedinstvenoj i trajnoj povredi, većeg iznosa od one koju je utvrdila ta institucija. S druge strane, smatrao je da isključenje određenih dokaza ne opravdava dodatno smanjenje na temelju ograničenog sudjelovanja u jedinstvenoj i trajnoj povredi.
54
Izračunavši novčanu kaznu na temelju tih elemenata, Opći je sud presudio da novčane kazne izrečene tužiteljima treba utvrditi u iznosima navedenima u točki 45. ove presude.
55
U preostalom dijelu Opći je sud odbio tužbu.
Zahtjevi stranaka u žalbi
56
SAS Cargo i dr. od Suda zahtijevaju da:
–
ukine pobijanu presudu u dijelu u kojem je njome odbijena njihova tužba za poništenje;
–
djelomično ili u cijelosti poništi spornu odluku u dijelu u kojem se odnosi na njih;
–
poništi ili znatno smanji novčanu kaznu koja im je izrečena;
–
podredno, predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje, i
–
naloži Komisiji snošenje troškova nastalih u žalbenom postupku te u postupku pred Općim sudom.
57
Komisija od Suda zahtijeva da:
–
odbije žalbu i žaliteljima naloži snošenje troškova;
–
podredno, u slučaju prihvaćanja žalbe, predmet vrati Općem sudu na ponovno suđenje i naknadno odluči o troškovima.
O žalbi
58
SAS Cargo i dr. u prilog svojoj žalbi ističu pet žalbenih razloga. Njihov prvi žalbeni razlog temelji se na pogreškama koje se tiču prava koje je Opći sud počinio prilikom ocjene povrede njihovih prava obrane i njihova prava na pristup spisu. Njihov drugi žalbeni razlog temelji se na pogreškama koje se tiču prava u vezi s njihovim pravom na saslušanje u pogledu primjene kriterija koji se temelji na kvalificiranim učincima protutržišnih ponašanja u Uniji (u daljnjem tekstu: kriterij kvalificiranih učinaka) i dolaznih ruta. U okviru svojeg trećeg žalbenog razloga tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava u pogledu primjene tog kriterija. Njihov četvrti žalbeni razlog temelji se na pogreškama koje se tiču prava prilikom ocjene postojanja jedinstvene i trajne povrede. U okviru svojeg petog žalbenog razloga ističu pogreške koje se tiču prava prilikom izvršavanja neograničene nadležnosti Općeg suda.
Prvi žalbeni razlog, koji se odnosi na prava obrane i pravo na pristup spisu
59
Prvi žalbeni razlog društava SAS Cargo i dr. sastoji se od dvaju dijelova. U okviru prvog dijela tvrde da je Opći sud povrijedio njihova prava obrane i njihovo pravo na pristup Komisijinu upravnom spisu time što nije sankcionirao njezino odbijanje da im odobri pristup optužujućim dokazima. U okviru drugog dijela ističu iste povrede kao što su one u pogledu pristupa oslobađajućim dokazima.
Prvi dio, koji se odnosi na optužujuće dokaze
– Argumentacija stranaka
60
SAS Cargo i dr. navode da su pred Općim sudom tvrdili da su njihova prava obrane bila povrijeđena jer se sporna odluka temelji na opisima regulatornih okvira i upravnih praksi trećih zemalja, koji osobito proizlaze iz odgovora drugih prijevoznika na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i dokumenata koji upućuju na te odgovore. Međutim, ti im dokumenti nisu bili dostavljeni, iako je bila riječ o optužujućim dokazima. Iako je točno da je Opći sud, kao što to proizlazi iz točaka 104. do 109., 115. i 124. pobijane presude, prihvatio njihovu argumentaciju u pogledu određenih odgovora na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, on je pogriješio kad im je uskratio pristup drugim kategorijama optužujućih dokumenata.
61
Na prvome mjestu, u točki 110. pobijane presude, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava smatrajući da se Komisija nije oslonila na neotkrivene dokumente koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost u Japanu. Naime, iz uvodnih izjava 1008. i 1012. sporne odluke proizlazi, s jedne strane, da su određene stranke tvrdile da je usklađivanje bilo potrebno u pogledu dodatne naknade za gorivo, a ne dodatne naknade za sigurnost te, s druge strane, da su joj dokaze, iako su bili nezadovoljavajući, dostavili drugi prijevoznici. SAS Cargo i dr., koji su i sami podnijeli primjedbe o dodatnoj naknadi za sigurnost kojima se dokazuje da je ta uvodna izjava 1008. bila netočna, stoga su – da bi provjerili Komisijina utvrđenja u tom pogledu – trebali imati pristup odgovorima tih drugih prijevoznika na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
62
Na drugome mjestu, u točkama 112. do 114. te presude, Opći je sud počinio pogrešku koja se tiče prava smatrajući da nije bilo potrebno da društva SAS Cargo i dr. imaju pristup dokumentima koje je Komisija upotrijebila za ocjenu regulatornih sustava Japana i ostalih trećih zemalja, uz obrazloženje da se u spornoj odluci samo opisuju primjenjive odredbe i da su informacije o zakonodavnom okviru razmatranih trećih zemalja načelno javno dostupne.
63
Kao prvo, sadržaj nacionalnog prava činjenično je pitanje i treba ga utvrditi dokazima. Zaključci Komisije o regulatornim okvirima tih trećih zemalja trebali su se dakle nužno temeljiti na dokumentima koji se nalaze u spisu, ali koji nisu bili otkriveni. Osim toga, riječ je o optužujućim dokazima jer su korišteni protiv društava SAS Cargo i dr. Kao drugo, presuda Općeg suda od 27. rujna 2006., Jungbunzlauer/Komisija (T‑43/02, EU:T:2006:270), navedena u toj točki 114., nije se odnosila na nacionalno pravo nego na sudsku praksu suda Unije i zato nije relevantna. Kao treće, nijedan element iz spisa ne ukazuje na to da su dotični propisi bili dostupni javnosti. Četvrto, kao što to proizlazi iz točaka 558. do 661. pobijane presude, u spornoj odluci navode se i upravni zahtjevi koji se primjenjuju u ostalim trećim zemljama čiji se regulatorni sustavi razmatraju u toj odluci. Oni međutim nisu javno dostupni.
64
Na trećemu mjestu, Opći sud nije odgovorio na argument društava SAS Cargo i dr. prema kojem im je Komisija trebala dati pristup odgovorima drugih adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, koji su se odnosili na japanske propise. Stoga Opći sud nije odgovorio, među ostalim, na njihov argument o uvodnoj izjavi 1011. sporne odluke, koju je, međutim, spomenuo u točki 103. pobijane presude. Opći je sud trebao barem navesti razloge zbog kojih nije uzeo u obzir argumente društava SAS Cargo i dr. u pogledu optužujućih dokaza koji su mogli dovesti do djelomičnog ili potpunog poništenja sporne odluke.
65
Slijedom prethodno navedenog, pogrešni su i zaključci Općeg suda iz točaka 115. i 124. pobijane presude.
66
Komisija odgovara da taj dio razloga nije osnovan.
– Ocjena Suda
67
Posljedica načela poštovanja prava obrane, pravo pristupa spisu podrazumijeva to da Komisija poduzetniku na kojeg se to odnosi mora omogućiti analizu svih dokumenata koji se nalaze u istražnom spisu koji mogu biti korisni za njegovu obranu. Ti dokumenti uključuju optužujuće i oslobađajuće dokaze, osim kad je riječ o poslovnim tajnama drugih poduzetnika, unutarnjim dokumentima Komisije i ostalim povjerljivim informacijama (presuda od 1. srpnja 2010., Knauf Gips/Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, t. 22. i navedena sudska praksa; vidjeti također u tom smislu presudu od 14. svibnja 2020., NKT Verwaltung i NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, t. 262.).
68
U skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda, izostanak dostave nekog dokumenta predstavlja povredu prava obrane samo ako poduzetnik na kojega se to odnosi dokaže, s jedne strane, da se Komisija oslonila na taj dokument kako bi potkrijepila svoj prigovor u vezi s postojanjem povrede i, s druge strane, da se taj prigovor mogao dokazati samo upućivanjem na navedeni dokument. Ako bi postojali drugi dokumentirani dokazi za koje su stranke doznale tijekom upravnog postupka, koji konkretno potkrjepljuju Komisijine zaključke, isključenje nedostavljenog optužujućeg dokumenta kao dokaznog sredstva ne bi dovelo u pitanje osnovanost prigovora iz pobijane odluke. Na predmetnom je dakle poduzetniku da dokaže da bi rezultat do kojeg je Komisija došla u svojoj odluci bio različit da je dokument koji nije bio dostavljen poduzetniku, a na koji se oslonila kako bi ga inkriminirala, trebalo odbaciti kao optužujuće dokazno sredstvo (presuda od 1. srpnja 2010., Knauf Gips/Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, t. 13. i navedena sudska praksa).
69
U konkretnom slučaju, kad je, na prvome mjestu riječ o prigovoru protiv točke 110. pobijane presude, valja s jedne strane istaknuti da je Opći sud u njoj naveo da iz citiranog odlomka uvodne izjave 1012. sporne odluke, prema kojem se „ne tvrdi da su stranke bile obvezne usklađivati se u pogledu [dodatne naknade za sigurnosti] ili [odbijanja plaćanja provizija]”, ne proizlazi da se Komisija oslonila na neotkrivene optužujuće dokaze. U tom pogledu, utvrdio je da je Komisija u okviru tog utvrđenja samo navela da u odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije podnesen nijedan dokaz koji potvrđuje takvu obvezu.
70
Naime, tvrdeći u bitnome da se Komisija oslonila na navodno nepostojanje tvrdnji u vezi s obvezom usklađivanja u pogledu dodatne naknade za sigurnost kao dokaza koji je sam za sebe optužujući, SAS Cargo i dr. zapravo samo dovode u pitanje tumačenje te uvodne izjave 1012. koje je Opći sud dao u pobijanoj presudi.
71
Međutim, u skladu s člankom 256. stavkom 1. drugim podstavkom UFEU‑a i člankom 58. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, žalba je ograničena na pitanja prava.
72
Opći je sud stoga jedini nadležan za utvrđivanje i ocjenu relevantnih činjenica te za ocjenu dokaza. Naime, ako su ti dokazi prikupljeni na pravilan način i ako su poštovana opća načela prava kao i pravila postupka primjenjiva u području tereta dokazivanja i izvođenja dokaza, ocjena dokazne vrijednosti elemenata koji su mu podneseni isključivo je na Općem sudu. Osim u slučaju iskrivljavanja dokaza, ocjena tih činjenica i dokaza dakle ne predstavlja pravno pitanje koje je kao takvo podložno nadzoru Suda u okviru žalbe (presude od 28. svibnja 1998., Deere/Komisija, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, t. 22. i od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 50. i navedena sudska praksa).
73
Taj je prigovor slijedom toga nedopušten jer SAS Cargo i dr. ne tvrde da je Opći sud u točki 110. pobijane presude iskrivio spornu odluku.
74
S druge strane, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde da je uvodna izjava 1008. sporne odluke netočna, dovoljno je utvrditi da ta argumentacija nije usmjerena protiv pobijane presude, u čijim se osporavanim odlomcima čak konkretno ni ne spominje ta uvodna izjava, nego protiv sporne odluke. Stoga je treba odbaciti kao nedopuštenu (vidjeti po analogiji presudu od 29. lipnja 2023., TUIfly/Komisija, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, t. 53. i navedenu sudsku praksu).
75
Na drugome mjestu, valja istaknuti da je Opći sud, kao što je to navedeno u točki 111. pobijane presude, u točkama 112. do 114. te presude odgovorio na argumentaciju društava SAS Cargo i dr. koja se tiče neotkrivenih dokumenata na koje se oslonila Komisija, a da ti dokumenti nužno ne potječu od drugih prijevoznika, adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. U tom su pogledu upućivali na dokumente koji su poslužili za analizu japanskog zakonodavstva i sporazumâ o zračnom prometu (u daljnjem tekstu: ASA‑ovi) koji se primjenjuju u trećim zemljama, osim Hong Konga i Japana, te koji su navedeni u uvodnim izjavama 998. do 1001., 1009., 1010. i 1013. do 1019. sporne odluke.
76
U točki 112. te presude Opći je sud utvrdio da se u uvodnim izjavama 998. do 1001., 1009., 1010. i 1013. do 1019. ne upućuje ni na jedan dokument istražnog spisa i da je Komisija u njima samo opisala primjenjive odredbe japanskog zakonodavstva i ASA‑ova čije su stranke predmetne treće zemlje te utvrdila da nije dokazano da se njima od prijevoznika zahtijeva da usklađuju cijene. Također je istaknuo da su predmetne odredbe one na koje određeni prijevoznici adresati obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku upućuju u svojoj argumentaciji u odgovoru na tu obavijest, kao što to proizlazi iz uvodnih izjava 1002., 1003. i 1013. sporne odluke.
77
U točki 113. navedene odluke, istaknuo je da SAS Cargo i dr. nisu uspjeli objasniti po čemu predmetni odlomci te odluke otkrivaju postojanje jednog ili više neotkrivenih optužujućih dokumenata na koje se oslonila Komisija.
78
U točki 114. te presude dodao je da, čak i ako SAS Cargo i dr. Komisiji namjeravaju prigovoriti da im nije dala pristup tekstu predmetnih pravnih odredbi, pravni okvir koji se primjenjuje u Japanu i ostalim trećim zemljama o kojima je riječ u području dodatnih naknada ne može sam po sebi biti optužujući dokaz i da je, u svakom slučaju, ta informacija načelno javno dostupna. Dodao je još i da im je, uostalom, obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku omogućila da tijekom upravnog postupka učinkovito iznesu svoje stajalište o predmetnim pravnim odredbama.
79
Iz tih elemenata najprije proizlazi da Opći sud u točkama 112. i 113. nije utvrdio da nije bilo potrebno da SAS Cargo i dr. pristupe dokumentima koje je Komisija upotrijebila za ocjenu regulatornih sustava Japana i ostalih trećih zemalja, kao što to tvrde u ovom prigovoru, nego da odlomci sporne odluke na koje se pozivaju upućuju na postojanje neotkrivenih optužujućih dokumenata na koje se Komisija oslonila u toj odluci. Prigovor koji se odnosi na navedene točke 112. i 113. stoga treba odbiti kao neosnovan s obzirom na to da se temelji na tom pogrešnom tumačenju pobijane presude.
80
Nadalje, u dijelu u kojem se SAS Cargo i dr. osvrću na točku 114. pobijane presude, pri čemu tvrde da je zapravo riječ o optužujućim dokumentima, da sudska praksa navedena u toj točki nije relevantna i da nije utvrđena javna priroda predmetnih propisa, dovoljno je istaknuti da se ta argumentacija odnosi na razmatranja Općeg suda koja su navedena kao uzgredna, kao što to proizlazi iz točaka 75. do 78. ove presude. Slijedom toga, navedenu argumentaciju treba odbiti kao bespredmetnu, u skladu s ustaljenom sudskom praksom Suda prema kojoj prigovori koji su istaknuti protiv uzgrednih razloga iz presude Općeg suda ne mogu dovesti do ukidanja te odluke i stoga su bespredmetni (presude od 15. listopada 2002., Limburgse Vinyl Maatschappij i dr./Komisija, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P do C‑252/99 P i C‑254/99 P, EU:C:2002:582, t. 537. te od 4. listopada 2024., thyssenkrupp/Komisija, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, t. 263. i navedena sudska praksa).
81
Naposljetku, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. osporavaju točke 558. do 561. pobijane presude, dovoljno je istaknuti da je Opći sud u tim točkama uputio na uputu Odjela za civilno zrakoplovstvo Tajlanda sadržanu u dopisu koji su SAS Cargo i dr. podnijeli u upravnom postupku i pred Općim sudom. Međutim, SAS Cargo i dr. ne iznose nikakav pravni argument koji bi pojasnio po čemu je na temelju te tvrdnje moguće utvrditi pogrešku koja se tiče prava koju je Opći sud počinio prilikom ocjene argumentacije koju su SAS Cargo i dr. pred njime iznijeli u pogledu navodnih optužujućih dokaza, izvršene u točkama 103. do 115. pobijane presude.
82
Naime, u skladu s člankom 256. stavkom 1. drugim podstavkom UFEU‑a i člankom 58. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije kao i člankom 168. stavkom 1. točkom (d) te člankom 169. stavkom 2. Poslovnika Suda, u žalbi se moraju precizno navesti pobijani dijelovi presude čije se ukidanje traži te pravni argumenti koji posebno podupiru taj zahtjev, inače će žalba ili dotični žalbeni razlog biti nedopušteni. Stoga elementi žalbe koji ne sadržavaju nikakvu argumentaciju kojom se konkretno identificira pogreška koja se tiče prava koju sadržava pobijana presuda ne ispunjavaju taj zahtjev i treba ih odbaciti kao nedopuštene (presuda od 4. listopada 2024., Ferriere Nord/Komisija, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, t. 51. i 52. te navedena sudska praksa).
83
Slijedom toga, nedopušten je prigovor koji se odnosi na točke 558. do 561.
84
Na trećemu mjestu, valja podsjetiti na to da obveza obrazlaganja koju Opći sud ima na temelju članka 36. Statuta Suda Europske unije u vezi s njegovim člankom 53. prvim stavkom nalaže Općem sudu da jasno i nedvosmisleno iznese svoje rasuđivanje kako bi se zainteresiranim osobama omogućilo da se upoznaju s razlozima donošenja odluke, a Sudu da izvrši svoj sudski nadzor (presude od 11. travnja 2013., Mindo/Komisija, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, t. 29. i od 26. rujna 2024., Covestro Deutschland i Njemačka/Komisija, C‑790/21 P i C‑791/21 P, EU:C:2024:792, t. 113. i navedena sudska praksa).
85
Međutim, tom se obvezom Općem sudu ne nalaže da pruži obrazloženje kojim bi se, iscrpno i pojedinačno, osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu. Obrazloženje stoga može biti implicitno pod uvjetom da se njime zainteresiranim osobama omogućava da saznaju razloge na kojima je Opći sud utemeljio odluku, a Sudu da raspolaže s dovoljno elemenata za obavljanje nadzora u okviru žalbenog postupka (presude od 7. siječnja 2004, Aalborg Portland i dr./Komisija, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P i C‑219/00 P, EU:C:2004:6, t. 372. te od 26. rujna 2024., Covestro Deutschland i Njemačka/Komisija, C‑790/21 P i C‑791/21 P, EU:C:2024:792, t. 114. kao i navedena sudska praksa).
86
Naime, iz točaka 103. do 109. pobijane presude proizlazi da je Opći sud odgovorio na argumentaciju društava SAS Cargo i dr. prema kojoj im je Komisija trebala dati pristup odgovorima drugih adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, koji su navedeni i odnose se na japanske propise. Kao što je to navedeno u točki 103., ta se argumentacija osobito odnosila na uvodnu izjavu 1011. sporne odluke, koja se odnosi upravo na odgovore koje su na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iznijeli društvo Japan Airlines i drugi prijevoznici u pogledu dodatne naknade za gorivo za letove iz Japana. Uzimajući u obzir sudsku praksu navedenu u točkama 84. i 85. ove presude, nije dakle dokazana povreda obveze obrazlaganja koju je navodno počinio Opći sud.
87
Iz prethodno navedenog slijedi da prvi dio prvog žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Drugi dio, koji se odnosi na oslobađajuće dokaze
– Argumentacija stranaka
88
SAS Cargo i dr. navode da su pred Općim sudom tvrdili da je došlo do povrede njihovih prava obrane jer im Komisija nije dostavila potencijalno oslobađajuće dokumente koje je primila nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, a osobito odgovore drugih prijevoznika na tu obavijest te očitovanja drugih adresata obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, podnesena Općem sudu u okviru njihovih tužbi protiv prvotne odluke. Odbivši tu argumentaciju, Opći sud počinio je pogreške koje se tiču prava.
89
Na prvome mjestu, Opći sud je u točki 123. pobijane presude smatrao da se načelo koje proizlazi iz njegove presude od 29. lipnja 1995., Solvay/Komisija (T‑30/91, EU:T:1995:115), prema kojem nije na Komisiji da sama odluči je li neki dokument koristan obrani, ne primjenjuje na dokaze koji su uslijedili nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Međutim, presuda koju navodi u tom pogledu, odnosno presuda Općeg suda od 16. lipnja 2011., Heineken Nederland i Heineken/Komisija (T‑240/07, EU:T:2011:284), ne isključuje odobravanje pristupa kada je to potrebno radi poštovanja načela jednakosti oružja. Pravo na dobru upravu i pravo na pošteno suđenje iz članaka 41. i 47. Povelje zahtijevaju da tijela kaznenog progona priopće sve relevantne dokaze kojima raspolažu. Kako bi se utvrdilo treba li odobriti pristup dokazima, ključno pitanje nije ono trenutka u kojem su bili uključeni u Komisijin spis, nego samo pitanje jesu li mogli biti korisni za obranu. Tužitelji se u tom pogledu pozivaju na činjenicu da se pravima dodijeljenima Poveljom treba priznati isti doseg kao i onima jednakima koja su zajamčena Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisanom u Rimu 4. studenoga 1950. Međutim, sudska praksa Europskog suda za ljudska prava zahtijeva da tijela kaznenog progona priopće sve relevantne dokaze kojima raspolažu, kako optužujuće tako i oslobađajuće, čak i ako ih ne smatraju relevantnima.
90
Na drugome mjestu, upućivanje na presudu Općeg suda od 12. srpnja 2011., Hitachi i dr./Komisija (T‑112/07, EU:T:2011:342), iz točke 117. pobijane presude, nije relevantno jer se ta presuda odnosi na „argumente” koje su iznijeli drugi adresati obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, dok su SAS Cargo i dr. zatražili pristup „podacima” drugih prijevoznika. Dokazi koji oslobađaju jednog prijevoznika vrlo bi vjerojatno oslobodili i druge prijevoznike, kao što je to Komisija priznala otkrivajući određene dokaze koji su uslijedili nakon te obavijesti.
91
Na trećemu mjestu, Opći je sud, u točkama 118. do 122. pobijane presude iskrivio dokaze i propustio odgovoriti na njihovu argumentaciju smatrajući da nisu podnijeli nikakav prima facie dokaz o korisnosti traženih dokumenata za postupak. Međutim, takvi prima facie dokazi ipak su bili izneseni u tužbi i replici pred Općim sudom u pogledu ponašanja saveza WOW, praksi u trećim zemljama, unutarnjih nagađanja drugih prijevoznika o društvima SAS Cargo i dr. te različitih lokalnih praksa kao i vertikalnih sporazuma o pružanju kapaciteta i s njima povezanim porukama elektroničke pošte nazvanima „Dragi partneri”. Opći sud nije razmotrio veći dio tih elemenata.
92
Kad je konkretno riječ o tim porukama elektroničke pošte, Opći sud je u točkama 476. do 487. pobijane presude odbio uvjerljivo objašnjenje društava SAS Cargo i dr. da je Lufthansa zračnim prijevoznicima koji su bili njezini klijenti poruke elektroničke pošte bila poslala bez njihova zahtjeva i jednostrano, tako da je s navedenim porukama elektroničke pošte postupao kao s optužujućim dokazima. Međutim u spojenom predmetu povodom kojeg je donesena presuda Općeg suda od 30. ožujka 2022., Latam Airlines Group i Lan Cargo/Komisija (T‑344/17, EU:T:2022:185), Opći sud je u točki 512. te presude s istim tim porukama elektroničke pošte postupao kao s oslobađajućim dokazima. Time je povrijedio načelo prema kojem presuda, uključujući njezino obrazloženje, mora biti primjenjiva erga omnes. Jednake dokaze treba ocjenjivati na jednak način, neovisno o predmetu.
93
Na četvrtome mjestu, što se tiče dokaza koje su podnijeli neinkriminirani prijevoznici, Opći sud je u točki 121. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava ili, podredno, propustio obrazložiti svoju odluku smatrajući da se argumentacija društava SAS Cargo i dr. temeljila na „iznimno općenitim pretpostavkama”. Potonji su zapravo podnijeli posebne dokaze o činjenici da su odgovori društva Air Canada i drugog prijevoznika sadržavali, što se njih samih tiče, oslobađajuće dokaze ili, drugim riječima, prima facie dokaze da su ti dokumenti bili korisni za njihovu obranu. Stoga je Opći sud povrijedio načelo jednakosti oružja i prava obrane. SAS Cargo i dr. osobito upućuju na točke 477. i 478. pobijane presude, u kojima se Opći sud oslonio na poruke elektroničke pošte koje su razmijenili Lufthansa i drugi prijevoznik kao na optužujuće dokaze protiv društava SAS Cargo i dr. Međutim, društvo Lufthansa nije bilo inkriminirano. Usto, SAS Cargo i dr. nisu mogli pristupiti sredstvima obrane i dokazima koje je to društvo podnijelo, što snažno upućuje na uskraćivanje pristupa oslobađajućim dokazima. Opći sud nije objasnio razloge zbog kojih je taj prima facie dokaz bio nedostatan i nije se izjasnio o svim iznesenim prima facie dokazima.
94
Kao peto, u točki 118. pobijane presude, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava smatrajući da bi se društvo SAS Cargo i dr. okoristilo pristupom potencijalno oslobađajućim dokazima koji su uslijedili nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, na račun većih napora i resursa koje su, ovisno o slučaju, uložili drugi prijevoznici. Sredstva neke osobe ne bi trebala utjecati na njezina prava obrane. U sudskoj praksi je samo utvrđeno da se argumente iz drugih odgovora na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama ne može smatrati oslobađajućima.
95
Komisija tvrdi da je taj dio žalbenog razloga djelomično nedopušten i djelomično neosnovan.
– Ocjena Suda
96
Kad je riječ o nepriopćavanju navodno oslobađajućeg dokumenta, ustaljena je sudska praksa da dotični poduzetnik, kako bi dokazao da je došlo do povrede njegovih prava obrane, mora samo dokazati da je neotkrivanje tog dokumenta moglo, na njegovu štetu, utjecati na odvijanje postupka i sadržaj Komisijine odluke. Stoga je dovoljno da poduzetnik dokaže da je navedene oslobađajuće dokumente mogao upotrijebiti za svoju obranu, u tom smislu da se – u slučaju da ih je imao na raspolaganju u upravnom postupku – mogao pozvati na dokaze koji nisu u skladu sa zaključcima koje je u tom stadiju izvela Komisija i da je stoga mogao na bilo kakav način utjecati na njezine ocjene iz eventualne odluke, barem što se tiče težine i trajanja ponašanja koje mu se stavlja na teret i, prema tome, na visinu novčane kazne. Dotični poduzetnik stoga mora dokazati, s jedne strane, da nije imao pristup određenim oslobađajućim dokazima i, s druge strane, da ih je mogao upotrijebiti za svoju obranu (vidjeti u tom smislu, presude od 1. srpnja 2010., Knauf Gips/Komisija, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, t. 23. i 24. kao i od 14. svibnja 2020., NKT Verwaltung i NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, t. 265. i navedenu sudsku praksu).
97
U ovom slučaju valja kao prvo istaknuti da je Opći sud, kao što to tvrde SAS Cargo i dr., u točki 123. pobijane presude naveo da se tužitelji uzalud pozivaju na presudu Općeg suda od 29. lipnja 1995., Solvay/Komisija (T‑30/91, EU:T:1995:115), s obzirom na to da je u točki 254. svoje presude od 16. lipnja 2011., Heineken Nederland i Heineken/Komisija (T‑240/07, EU:T:2011:284), već presudio da se razmatranje prema kojem nije samo na Komisiji da odredi koji su dokumenti korisni za obranu predmetnog poduzetnika odnosi na dokumente iz Komisijina spisa te se ne može primijeniti na odgovore ostalih stranaka na koje se odnose činjenice koje je Komisija preliminarno utvrdila u postupku.
98
Međutim, tvrdeći da je Opći sud pogrešno smatrao da je Komisija imala pravo izvršiti prvu ocjenu potencijalno oslobađajućih elemenata iz odgovora drugih sudionika u zabranjenom sporazumu na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, SAS Cargo i dr. u biti zahtijevaju pravo na potpun i automatski pristup tim odgovorima. Međutim takvo pravo ne postoji, kao što je Sud to već presudio. Naime, s obzirom na to da je na poduzetniku koji se poziva na povredu svojih prava obrane da pruži prvu indiciju o korisnosti, za njegovu obranu, takvih dokumenata koje mu Komisija nije dostavila, ne može se smatrati da je Komisija povrijedila prava obrane poduzetnika samo zbog toga što nije dala potpun i automatski pristup odgovorima drugih sudionika u zabranjenom sporazumu na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (vidjeti u tom smislu, presude od 28. studenog 2019., Brugg Kabel i Kabelwerke Brugg/Komisija, C‑591/18 P, EU:C:2019:1026, t. 40. te od 14. svibnja 2020., NKT Verwaltung i NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, t. 259., 260. i 265.).
99
U tom pogledu, valja istaknuti da se sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava na koju se pozivaju SAS Cargo i dr. ne utvrđuje pravo na potpun i automatski pristup spisu tijekom upravnog postupka. U svakom slučaju, SAS Cargo i dr. ne objašnjavaju na koji način ta sudska praksa može dovesti u pitanje Komisijin pristup koji se, kad je riječ o dokumentima koje je primila nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, sastoji upravo od davanja pristupa tim dokumentima kad oni mogu predstavljati nove dokaze, bilo da su optužujući ili oslobađajući (vidjeti po analogiji presudu od 14. svibnja 2020., NKT Verwaltung i NKT/Komisija, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, t. 268. i 269.).
100
Stoga je prvi prigovor iz ovog razloga neosnovan.
101
Na drugome mjestu, kad je riječ o prigovoru koji se odnosi na točku 117. pobijane presude, valja napomenuti da je Opći sud u njoj naveo da SAS Cargo i dr. u velikoj mjeri samo upućuju na činjenicu da su se određeni prijevoznici koji su inkriminirani ili adresati obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku pozvali na iste argumente kao i oni u svojim odgovorima na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ili svojim očitovanjima pred Općim sudom. Naveo je da se na temelju takvih razmatranja ne može utvrditi postojanje oslobađajućih dokaza, upućujući u tom smislu na točke 43. i 44. svoje presude od 12. srpnja 2011., Hitachi i dr./Komisija (T‑112/07, EU:T:2011:342).
102
Međutim, iz sudske prakse koja je već navedena u točki 96. ove presude proizlazi da dotični poduzetnik, kad je riječ o nepriopćavanju oslobađajućeg dokumenta, mora dokazati da je njegovo neotkrivanje moglo, na njegovu štetu, utjecati na odvijanje postupka i sadržaj Komisijine odluke. Stoga se ne može smatrati da su SAS Cargo i dr. ispunili tu obvezu iznošenjem općenitih tvrdnji pred Općim sudom, na koje taj sud podsjeća u točki 117. pobijane presude.
103
Stoga je prigovor iznesen protiv točke 117. pobijane presude neosnovan.
104
Na trećemu mjestu, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točkama 118. do 122. pobijane presude iskrivio dokaze i da nije odgovorio na njihovu argumentaciju, valja istaknuti da SAS Cargo i dr. ne prigovaraju pravnom kriteriju navedenom u toj točki 118., koji se u bitnome spominje u prethodnoj točki ove presude, nego načinu na koji ga je primijenio Opći sud.
105
U tom pogledu, u točki 119. pobijane presude Opći je sud uputio na dokumente na kojima se temelji Komisijina izjava o savezu WOW iz njezine odluke od 4. srpnja 2005. u predmetu COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss (SL 2005., C 204, str. 3.) i u bitnome istaknuo da se Komisija na njih nije oslonila u okviru postupka u kojem je donesena sporna odluka. U točki 120. pobijane presude ispitao je i elemente koji bi trebali potvrditi postojanje sporazumâ o kapacitetu između Lufthanse i adresata većeg broja poruka elektroničke pošte koje je to društvo poslalo u pogledu prilagodbe njezine visine dodatne naknade za gorivo. U tom je kontekstu istaknuo da su SAS Cargo i dr. u svojem odgovoru na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku već istaknuli argument u tom pogledu, da su već na temelju elemenata iz istražnog spisa raspolagali popisom prijevoznika koji su stranke sporazuma o kupnji kapaciteta s Lufthansom i da je Komisija već odbila njihov argument u uvodnoj izjavi 797. sporne odluke. Iz toga je zaključio da SAS Cargo i dr. nisu uspjeli dokazati da im je priopćavanje tih elemenata moglo biti korisno u okviru njihove obrane.
106
U točki 121. pobijane presude Opći je sud još ispitao argumentaciju društava SAS Cargo i dr. o elementima koje su podnijeli neinkriminirani prijevoznici, prema kojoj su oni za njih mogli biti oslobađajući jer su se odnosili na sporne kontakte koji su u spornoj odluci istaknuti protiv društava SAS Cargo i dr. U tom je pogledu smatrao da SAS Cargo i dr. iznose „iznimno općenite pretpostavke” i da pretpostavka koju su iznijeli, zbog svoje općenitosti ne može predstavljati dovoljno preciznu naznaku o postojanju oslobađajućih dokaza u odgovorima navedenih prijevoznika. U točki 122. te presude dodao je da isto vrijedi za njihov argument u okviru kojeg tvrde da, s obzirom na to da su njihovi zaposlenici sudjelovali samo u „malom dijelu” predmetnih ponašanja, dokazne elemente povezane s većinom navedenih ponašanja drže drugi inkriminirani prijevoznici.
107
Potrebno je stoga utvrditi da SAS Cargo i dr. svojim prigovorima u vezi s točkama 119. do 122. pobijane presude zapravo žele dovesti u pitanje ocjenu činjenica i dokaza koju je Opći sud izvršio u tim točkama. Naime, eventualna relevantnost i dokazna vrijednost navodnih oslobađajućih dokaza očito su činjenične prirode, tako da kao takve ne podliježu nadzoru Suda (presuda od 19. prosinca 2012., Heineken Nederland i Heineken/Komisija, C‑452/11 P, EU:C:2012:829, t. 28. i navedena sudska praksa). Taj je prigovor stoga nedopušten.
108
U tom se pogledu ne može smatrati, kao što to također tvrde SAS Cargo i dr., da je Opći sud u točkama 119. do 122. iskrivio dokaze i propustio odgovoriti na njihovu argumentaciju. S jedne strane, iskrivljavanje postoji kada je bez izvođenja novih dokaza ocjena postojećih dokaza očito pogrešna ili očito protivna njihovu tekstu. Međutim, to iskrivljavanje mora jasno proizlaziti iz sadržaja spisa, bez potrebe za provedbom nove ocjene činjenica i dokaza. Osim toga, kada žalitelj navodi da je Opći sud iskrivio dokaze, on treba precizno navesti dokaze koji su prema njegovom mišljenju iskrivljeni i dokazati pogreške u analizi, koje su Opći sud prilikom njegove ocjene dovele do iskrivljavanja dokaza (vidjeti u tom smislu presude od 26. rujna 2024., JCDecaux Street Furniture Belgium/Komisija, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, t. 63. i od 22. svibnja 2025., Luossavaara‑Kiirunavaara/Komisija, C‑621/23 P, EU:C:2025:368, t. 108. i navedenu sudsku praksu).
109
Međutim, imajući u vidu te zahtjeve, argumentacija iznesena u točki 91. ove presude nije dovoljna za utvrđivanje navodnih iskrivljavanja, s obzirom na to da SAS Cargo i dr. nisu naveli po čemu je ocjena koju je Opći sud izvršio u pobijanoj presudi očito pogrešna.
110
S druge strane, s obzirom na sudsku praksu koja je već navedena u točkama 84. i 85. ove presude, ne može se smatrati da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja, time što je, kao što je to učinio u točkama 119. do 122. pobijane presude, odbio argumente koje su mu iznijeli društvo SAS Cargo i dr.
111
Na četvrtome mjestu, dovoljno je istaknuti da SAS Cargo i dr., argumentacijom iznesenom u točki 93. ove presude, ponovno osporavaju točku 121. pobijane presude, ističući argumente slične onima koji su već odbijeni u točkama 104. do 110. ove presude. Tu argumentaciju stoga također treba odbaciti kao djelomično nedopuštenu i odbiti kao djelomično neosnovanu.
112
Na petome mjestu, s obzirom na to da se argumentacija navedena u točki 94. ove presude odnosi samo na drugu rečenicu točke 118. pobijane presude, koja – kao što to proizlazi iz izraza „uostalom” – predstavlja uzgredni razlog, ona je bespredmetna u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 80. ove presude.
113
Iz prethodno navedenog proizlazi da drugi dio prvog žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično bespredmetan i djelomično neosnovan, te slijedom toga, odbiti u cijelosti ovaj prvi žalbeni razlog.
Drugi žalbeni razlog koji se odnosi na pravo na saslušanje u pogledu kriterija kvalificiranih učinaka
114
Drugi žalbeni razlog društava SAS Cargo i dr. sastoji se od triju dijelova. U okviru prvog dijela ovog razloga tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava smatrajući da činjenica da se Komisija u spornoj odluci oslonila na kriterij kvalificiranih učinaka, a da taj kriterij nije bio naveden u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, ne dovodi do povrede njihova prava na saslušanje. U njegovu drugom dijelu tvrde da je Opći sud pogrešno smatrao da su dokazi navedeni u toj odluci kako bi predstavljali temelj za primjenu tog kriterija već bili dovoljno izneseni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. U trećem dijelu ovog žalbenog razloga ističu da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava smatrajući da njihov odgovor na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku dokazuje da su bila poštovana njihova prava obrane.
Prvi dio, koji se odnosi na potrebu da se u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navede kriterij kvalificiranih učinaka
– Argumentacija stranaka
115
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točki 140. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što je utvrdio da Komisija, oslonivši se na kriterij kvalificiranih učinaka da bi utvrdila svoju nadležnost, nije iznijela nove prigovore ni izmijenila sadržaj prigovora navedenih u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Sudskom praksom se zahtijeva da obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku sadržava činjenice koje se stavljaju na teret njezinu adresatu, ali i njihovu kvalifikaciju. Međutim, Opći sud, s obzirom na to da je u točki 140. priznao da se u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ne upućuje na kriterij kvalificiranih učinaka, nije mogao zaključiti, a da pritom ne počini pogrešku, da okolnost da se o tom kriteriju nije konkretno raspravljalo tijekom upravnog postupka nije relevantna i da ne dovodi do povrede njihovih prava obrane. Tvrde da je Komisija trebala donijeti barem obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kojom dopunjuje onu iz 2007. i organizirati novo saslušanje, s obzirom na to da je u svoju analizu unijela značajne ispravke.
116
Suprotno onomu što tvrdi Komisija, SAS Cargo i dr. su u točki 34. svoje tužbe pred Općim sudom iznijeli argument koji se temelji na pogrešci u „kvalifikaciji činjenica”, odnosno argument prema kojem u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije bilo navedeno da se Komisija namjerava osloniti na činjenice kako bi utvrdila „trenutačne, bitne ili predvidljive učinke” ili primijenila kriterij kvalificiranih učinaka. SAS Cargo i dr. također tvrde da svoju žalbu nisu dužni formulirati na isti način kao i tužbu.
117
Komisija odgovara da je ovaj dio nedopušten na temelju članka 170. Poslovnika Suda. Naime, SAS Cargo i dr. pred Općim sudom nisu tvrdili da im je Komisija u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku trebala predstaviti kriterij kvalificiranih učinaka „na temelju kvalifikacije činjenica”, nego samo da se Komisijina analiza temeljila na činjeničnim utvrđenjima koja im nisu bila priopćena, da se u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije spominjalo da se Komisija namjerava osloniti na činjenice koje su naknadno pojašnjene u uvodnoj izjavi 1045. sporne odluke i da oni nisu imali mogućnost odgovoriti na te tvrdnje. U svakom slučaju, ovaj je dio žalbenog razloga neosnovan.
– Ocjena Suda
118
U skladu s člankom 170. stavkom 1. drugom rečenicom Poslovnika Suda, žalba ne može izmijeniti predmet spora koji se vodio pred Općim sudom. Stoga je nadležnost Suda u okviru ispitivanja žalbe ograničena na ocjenu pravnog utvrđenja u vezi s razlozima o kojima se raspravljalo u prvostupanjskom postupku. Stranka, dakle, ne može pred Sudom po prvi put iznijeti neki razlog koji nije iznijela pred Općim sudom jer bi joj se time omogućilo da pred Sudom, čija je nadležnost u žalbenom postupku ograničena, pokrene postupak o sporu koji je širi od onoga o kojem je odlučivao Opći sud (presude od 14. listopada 2010., Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, t. 34. te od 2. veljače 2023., Španjolska i dr./Komisija, C‑649/20 P, C‑658/20 P i C‑662/20 P, EU:C:2023:60, t. 29. te navedena sudska praksa).
119
Žalitelj je međutim ovlašten podnijeti žalbu u kojoj će pred Sudom istaknuti žalbene razloge i argumente koji proizlaze iz same pobijane presude i kojima je cilj osporiti njezinu pravnu osnovanost (presude od 29. studenoga 2007., Stadtwerke Schwäbisch Hall i dr./Komisija, C‑176/06 P, EU:C:2007:730, t. 17. kao i od 2. veljače 2023., Španjolska i dr./Komisija, C‑649/20 P, C‑658/20 P i C‑662/20 P, EU:C:2023:60, t. 30. te navedena sudska praksa).
120
U ovom slučaju, točno je da iz pobijane presude, konkretno iz njezine točke 133., ne proizlazi da su SAS Cargo i dr. pred Općim sudom iznijeli prigovor koji se odnosi na nepostojanje pravne kvalifikacije kriterija kvalificiranih učinaka u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Osim toga, ne tvrde da je Opći sud u toj presudi iskrivio argumentaciju koju su mu iznijeli.
121
Međutim, kao što to tvrde u okviru ovog dijela žalbenog razloga, iz točke 34. njihove tužbe iz prvostupanjskog postupka proizlazi da su pred Općim sudom tvrdili da u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nije bilo navedeno da se Komisija namjerava osloniti na u njoj sadržana činjenična utvrđenja, koja su uostalom i osporavali, kako bi se „utvrdili ‚trenutačni, bitni ili predvidljivi učinci’” ili „primijenio kriterij učinaka”.
122
Točno je da time nisu izričito tvrdili da je Komisija propustila pravno kvalificirati temelj svoje međunarodne nadležnosti. Međutim, Opći sud je u točki 140. pobijane presude utvrdio da među strankama nije sporno da se, za razliku od sporne odluke, u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ne upućuje na kriterij kvalificiranih učinaka te, u točki 145. te presude, da okolnost da se o tom kriteriju nije konkretno raspravljalo tijekom upravnog postupka nije relevantna za potrebe ocjene poštovanja njihovih prava obrane, s obzirom na elemente koje je istaknuo u točkama 140. do 144. te presude.
123
U tim okolnostima i uzimajući u obzir sudsku praksu navedenu u točki 119. ove presude, treba odbiti argument o postojanju zapreke vođenju postupka koji je istaknula Komisija i razmotriti meritum ovog dijela žalbenog razloga.
124
U tom pogledu, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da poštovanje prava obrane u svakom postupku koji može dovesti do sankcija, a osobito novčanih kazni ili periodičnih penala, predstavlja temeljno načelo prava Unije, koje se mora u potpunosti poštovati (vidjeti u tom smislu presude od 13. veljače 1979., Hoffmann‑La Roche/Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, t. 9. i od 16. lipnja 2022., Quanta Storage/Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, t. 61. i navedenu sudsku praksu).
125
U tom pogledu, Uredbom br. 1/2003 predviđa se slanje strankama obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku u kojoj se moraju jasno navesti svi bitni elementi na kojima Komisija temelji svoj zaključak u toj fazi postupka. Takva obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku predstavlja postupovno jamstvo kojim se primjenjuje temeljno načelo prava Unije, kojim se zahtijeva poštovanje prava obrane u svakom postupku koji može dovesti do izricanja sankcije. Tim se načelom zahtijeva, među ostalim, da obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, koju je Komisija uputila poduzetniku kojem namjerava izreći sankciju za povredu pravila tržišnog natjecanja, sadržava ključne elemente utvrđene protiv tog poduzetnika, kao što su to činjenice koje mu se stavljaju na teret, njihova kvalifikacija, težina i trajanje navodne povrede i dokaze na kojima Komisija temelji svoj zaključak, a kako bi navedeni poduzetnik mogao učinkovito istaknuti svoje argumente u upravnom postupku koji je pokrenut protiv njega (vidjeti u tom smislu presude od 29. lipnja 2006., Showa Denko/Komisija, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, t. 69. i od 16. lipnja 2022., Quanta Storage/Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, t. 62. i navedenu sudsku praksu).
126
U ovom slučaju, Opći sud je u točki 141. pobijane presude smatrao da je Komisija u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku već navela da namjerava utvrditi povredu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u kad je riječ o dolaznim rutama. U tom je pogledu naveo da je Komisija u točki 129. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navela da je „povreda obuhvaćala usluge prijevoza tereta […] unutar [Unije]/EGP‑a i Švicarske te na rutama između zračnih luka u [Uniji]/EGP‑u i trećih zemalja iz cijelog svijeta u oba smjera”. Osim toga, napomenuo je da je Komisija u točki 1430. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku istaknula da su „sve protutržišne aktivnosti koje uključuju svakog od sudionika dio općeg cilja, odnosno usklađivanja u pogledu cijena ili barem uklanjanja neizvjesnosti u pogledu cijena na tržištu prijevoza tereta u EGP‑u, uključujući na rutama između zračnih luka u EGP‑u i trećih zemalja”.
127
U točki 142. pobijane presude Opći je sud dodao da je Komisija također opravdala svoju nadležnost za utvrđivanje povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na dolaznim rutama već u fazi obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. U tom pogledu, utvrdio je da je Komisija u točki 1390. te obavijesti istaknula da je „nadležna za primjenu članka [101. UFEU‑a] na dogovore u pogledu zračnog prometa između zračnih luka u [Uniji] i trećih zemalja koji su mogli utjecati na trgovinu među državama članicama”. Usto, napomenuo je da je ta institucija u uvodnoj izjavi 1394. navedene obavijesti dodala da je također „nadležna za primjenu članka 53. Sporazuma o EGP‑u […] na dogovore u pogledu zračnog prometa između zračnih luka u [EGP‑u] i trećih zemalja koji su mogli utjecati na trgovinu između država članica i ugovornih stranaka Sporazuma o EGP‑u ili među ugovornim strankama Sporazuma o EGP‑u”.
128
Opći sud je, osim toga, u točki 147. te presude utvrdio da su svi činjenični elementi na kojima se temelje uvodne izjave 1045. i 1046. sporne odluke navedeni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
129
Iz toga slijedi da Komisija tu odluku, time što je u spornoj odluci utvrdila da je sporni zabranjeni sporazum obuhvaćao ponašanja povezana s prodajom u zemljama koje ne pripadaju ni Uniji ni EGP‑u, nije utemeljila na prigovorima u pogledu kojih SAS Cargo i dr. nisu mogli istaknuti svoje argumente, protivno obvezi navedenoj u točki 125. ove presude. Naime, s obzirom na elemente koje je Komisija navela u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kako ih je Opći sud iznio u točkama 141., 142. i 147. pobijane presude, za koje SAS Cargo i dr. ne tvrde da iskrivljuju tu obavijest, SAS Cargo i dr. nisu mogli zanemariti činjenicu da im Komisija stavlja na teret povredu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u u vezi s tim ponašanjima.
130
Uostalom, kvalifikacija konkretnog pravnog kriterija za koji Komisija smatra da na njemu može zasnovati svoju međunarodnu nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na protutržišna ponašanja do kojih je došlo izvan tih područja ne utječe na sadržaj ključnih elemenata na temelju kojih smatra da može zasnovati tu nadležnost i koje namjerava upotrijebiti protiv poduzetnika kojeg namjerava sankcionirati zbog povrede tih odredbi.
131
Prema tome, ne može se smatrati da Komisija krši prava obrane poduzetnika koji su adresati obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, a osobito njihovo pravo na saslušanje u pogledu Komisijine međunarodne nadležnosti za sankcioniranje protutržišnih ponašanja do kojih je došlo izvan područja Unije ili EGP‑a samo zato što u toj obavijesti nije izričito navela da svoju nadležnost za sankcioniranje takvih ponašanja namjerava utemeljiti na „kriteriju provedbe” ili pak na „kriteriju kvalificiranih učinaka”, pa čak i na nekom drugom pravnom kriteriju koji je ovisno o okolnostima mogla smatrati prikladnim za opravdanje takve nadležnosti, s obzirom na to da Komisija u navedenoj obavijesti, kao u ovom slučaju, navodi da namjerava sankcionirati poduzetnike adresate te obavijesti zbog povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u zbog takvih ponašanja te na to da navodi ključne elemente koje namjerava upotrijebiti u tu svrhu.
132
Iz prethodno navedenog proizlazi da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u točkama 140. do 142. i 146. pobijane presude smatrao da Komisija, time što se u spornoj odluci pozvala na kriterij kvalificiranih učinaka kako bi utemeljila svoju nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na dolaznim rutama, nije protiv društava SAS Cargo i dr. iznijela nove prigovore niti izmijenila sadržaj onih koje je privremeno primijenila u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Naime, Komisija je već u toj obavijesti, s jedne strane, navela da ih namjerava sankcionirati zbog takve povrede na tim rutama i, s druge strane, iznijela ključne elemente koji opravdavaju njezinu nadležnost da to učini.
133
Iz prethodno navedenog proizlazi da prvi dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Drugi dio, koji se odnosi na sadržaj obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku
– Argumentacija stranaka
134
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točkama 141. i 142. pobijane presude pogrešno smatrao da im je u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku dano dovoljno informacija o kriteriju kvalificiranih učinaka i da su slijedom toga poštovana njihova prava obrane. Odlomci te obavijesti koji se navode u točkama 141. i 142. te presude samo su tvrdnje koje nisu potkrijepljene dokazima. Odjeljak 5.2. navedene obavijesti, koji se odnosi na Komisijinu nadležnost, ne spominje ni taj kriterij, ni njegove sastavne elemente, ni dokaze kojima bi se utvrdilo da je on u ovom slučaju bio ispunjen.
135
Osim toga, Opći je sud u točki 147. pobijane presude pogrešno zaključio da su dokazi koji su u spornoj odluci navedeni kako bi se utvrdio kriterij kvalificiranih učinaka bili u dovoljnoj mjeri navedeni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, bez daljnjih pojašnjenja. Stoga je Opći sud zauzeo stav u okviru kojeg se od društava SAS Cargo i dr. zahtijeva da pogode koji je pravni kriterij primijenila Komisija i da pretražuju cijelu tu obavijest tražeći elemente koji mogu potkrijepiti taj kriterij. Odlomci obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku navedeni u toj točki 147. ne sadržavaju čak ni relevantne činjenice.
136
Komisija tvrdi da taj dio žalbenog razloga nije osnovan.
– Ocjena Suda
137
Na prvome mjestu, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. u biti tvrde da je Opći sud pogrešno smatrao da obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku sadržava dovoljno elemenata da bi im omogućila da razumiju da je Komisija namjeravala utvrditi povredu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na dolaznim rutama i da su, slijedom toga, njihova prava obrane bila poštovana, dovoljno je utvrditi da se ta argumentacija u bitnome ne razlikuje od one koju su SAS Cargo i dr. već iznijeli u potporu prvom dijelu ovog žalbenog razloga. Stoga je treba odbiti kao neosnovanu zbog istih razloga kao što su oni navedeni u točkama 124. do 133. ove presude.
138
Na drugome mjestu, što se tiče prigovora koji SAS Cargo i dr. iznose protiv točke 147. pobijane presude, valja istaknuti da je Opći sud u toj točki naveo da potonji neosnovano tvrde da se primjena kriterija kvalificiranih učinaka u uvodnim izjavama 1045. i 1046. sporne odluke temeljila na činjenicama koje Komisija nije utvrdila u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku.
139
U tom pogledu, naveo je da su svi činjenični elementi na kojima se temelje te uvodne izjave 1045. i 1046. bili navedeni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Tako je pojasnio da se razlog iz navedene uvodne izjave 1045., koji se odnosi na učinak spornog ponašanja na potrošače u EGP‑u temelji na razmatranjima o strukturi cijena usluga prijevoza tereta, o ulozi posrednika koju špediteri imaju između prijevoznika i otpremnika te o prirodi jedinstvene i trajne povrede, koja su već bila navedena u točkama 7., 104., 1396. do 1411. i 1434. do 1438. obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Također je istaknuo da se razlog koji se odnosi na učinke usluga uzastopnog prijevoza na tržišno natjecanje, naveden u toj uvodnoj izjavi 1045., temeljio na razmatranjima o funkcioniranju sektora prijevoza tereta iz točaka 7., 9., 102. i 105. te obavijesti. Što se tiče zemljopisnog dosega spornog zabranjenog sporazuma i uključivanja usluga prijevoza tereta prema EGP‑u u jedinstvenu i trajnu povredu iz uvodne izjave 1046. sporne odluke, utvrdio je da su ta pitanja razmotrena u točkama 3., 125., 129., 1045., 1390., 1394. i 1430. navedene obavijesti.
140
Stoga, tvrdeći da je Opći sud pogrešno zaključio da su dokazi, koji su u spornoj odluci navedeni radi utvrđenja da je bio ispunjen kriterij kvalificiranih učinaka, u dovoljnoj mjeri izneseni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i da navedeni odlomci nisu sadržavali relevantne činjenice, SAS Cargo i dr. žele da Sud ponovno ocijeni sadržaj obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kako ga je Opći sud iznio u pobijanoj presudi, a da se pritom čak ni ne pozivaju na iskrivljavanje. Međutim, takva nova ocjena činjenica nije u nadležnosti Suda u fazi žalbenog postupka, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
141
Iz prethodno navedenog slijedi da drugi dio drugog žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Treći dio, koji se odnosi na odgovore društava SAS Cargo i dr. na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku
– Argumentacija stranaka
142
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točki 143. pobijane presude pogrešno naveo da njihovi odgovori na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku potvrđuju postupanje u skladu s njihovim pravima obrane. Naime, ti odgovori nisu mogli popuniti praznine u toj obavijesti koje se odnose na kriterij kvalificiranih učinaka. Tvrde da je slijedom toga pogrešna i točka 144. te presude u dijelu u kojem Opći sud u njoj tvrdi da se u uvodnim izjavama 1042. do 1046. sporne odluke samo odgovara na argumente društava SAS Cargo i dr., s obzirom na to da potonji nikad nisu postavili pitanje tog kriterija. Iako je točno da se argumenti izneseni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku mogu revidirati ili dopuniti, nije dopušteno izmijeniti ključne elemente navodne povrede. Slijedom toga, pogrešne su i točka 145. navedene presude, u kojoj je Opći sud smatrao nerelevantnom okolnost da se nije raspravljalo o kriteriju kvalificiranih učinaka, i njezina točka 146., u kojoj je smatrao da slijedom toga nisu bila povrijeđena prava obrane društava SAS Cargo i dr.
143
Komisija odgovara da ovaj dio žalbenog razloga nije osnovan.
– Ocjena Suda
144
Dovoljno je istaknuti da se ovaj dio žalbenog razloga temelji na pretpostavci da je obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nepotpuna zbog toga što Komisija u njoj nije izričito navela da svoju nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u u pogledu dolaznih ruta namjerava utemeljiti na kriteriju kvalificiranih učinaka. Međutim, iz analize prvog dijela ovog žalbenog razloga proizlazi da je ta pretpostavka pogrešna.
145
Iz toga slijedi da treći dio drugog žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan i da, slijedom toga, drugi žalbeni razlog treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Treći žalbeni razlog koji se odnosi na primjenu kriterija kvalificiranih učinaka
146
Treći žalbeni razlog društva SAS Cargo i dr. sastoji se od pet dijelova. U okviru prvog dijela tvrde da je pobijana presuda nedosljedna i da je u njoj pogrešno primijenjen kriterij kvalificiranih učinaka. U okviru drugog dijela tvrde da je Opći sud svojim rasuđivanjem nezakonito nadomjestio ono koje je Komisija iznijela u spornoj odluci. U trećem dijelu ističu nezakonito prebacivanje tereta dokazivanja. U četvrtom dijelom tvrde da je Opći sud primijenio pogrešan kriterij u pogledu trenutačnosti učinka koji je ocjenjivao. U petom dijelom tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je zaključio da se Komisijina nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na dolazne rute može utvrditi na temelju jedinstvene i trajne povrede.
Prvi dio, koji se temelji na nedosljednostima i pogreškama u primjeni kriterija kvalificiranih učinaka
– Argumentacija stranaka
147
SAS Cargo i dr. tvrde da su točke 167. do 171., 179. do 181., 197., 198., 203., 221., 222. i 226. pobijane presude nedosljedne i da je u njima pogrešno primijenjen kriterij kvalificiranih učinaka. Kao što je to Opći sud naveo u točkama 161. i 165. te presude, primjena tog kriterija zahtijeva da Komisija utvrdi vjerojatne, predvidljive, trenutačne i bitne učinke. Međutim, u upućivanjima Općeg suda iz točaka 167., 170. i 171. navedene presude na povrede s obzirom na cilj i na dokazivanje konkretnih učinaka ne razmatra se pitanje je li Komisija utvrdila da su ta četiri uvjeta bila ispunjena. Pojam ograničenja tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj” nije povezan s međunarodnom nadležnošću Komisije, osim ako se prihvati da za utvrđivanje takve nadležnosti nije nikada potrebno dokazati protutržišne učinke.
148
Tvrde da je Opći sud bio dužan, što se tiče učinaka na potrošače koje je identificirao – i to, s jedne strane, povećanja cijene usluga koje kupuju otpremnici sa sjedištem u EGP‑u (u daljnjem tekstu: učinak na otpremnike), koje se spominje u točkama 179. i 181. pobijane presude, i, s druge strane, povećanja cijene robe koju kupuju krajnji potrošači u EGP‑u (u daljnjem tekstu: učinak na robu), koje se spominje u točkama 181. i 226. te presude – ispitati je li svaki od tih učinaka bio vjerojatan, predvidljiv, bitan i trenutačan, pri čemu su vjerojatnost i predvidljivost kriteriji koji se međusobno razlikuju, kao što je to navedeno u točki 51. presude od 6. rujna 2017., Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632). Opći sud nije imao pravo tijekom svoje analize izmijeniti opis učinka koje je razmatrao kako bi lakše ispunio kriterij kvalificiranih učinaka.
149
Međutim, Opći je sud postupio upravo na taj način. On u točkama 166. do 237. pobijane presude čak ni ne spominje riječ „vjerojatan”, osim u točkama 188. i 189. te presude, u kojima teret dokazivanja stavlja na SAS Cargo i dr. Usto, Opći sud nije utvrdio da oba učinka, i onaj na otpremnike i onaj na robu, ispunjavaju ostala tri uvjeta kriterija kvalificiranih učinaka, nego proizvoljno upućuje neki od tih učinaka i na neki od tih uvjeta. SAS Cargo i dr. u tom pogledu upućuju na točke 179., 198., 203., 221. i 222. navedene presude. Taj je pristup znatno smanjio teret dokazivanja koji je na Komisiji, kao što to pokazuje točka 180. te presude.
150
Osim toga, što se tiče točke 179., tvrde da u njoj nisu ispitane sve relevantne činjenice ili, podredno, da sadržava nedostatak u obrazloženju, što je dovelo do pogrešne primjene kriterija kvalificiranih učinaka i povrede pretpostavke nedužnosti. Opći sud nije uzeo u obzir ni dokaze o protivnom društava SAS Cargo i dr. u pogledu učinka na otpremnike sa sjedištem u EGP‑u, koji su rijetki na dolaznim rutama, ni minimalni dodatni trošak koji je iznos dodatnih naknada predstavljao za kupce sa sjedištem u EGP‑u, iako ti elementi isključuju bitnu prirodu učinka na otpremnike. Osim toga, tvrde da je točka 226. pobijane presude pogrešna jer se Opći sud oslonio na činjeničnu tvrdnju o učinku na robu koja je isključivo hipotetska i stoga neprikladna da bi se dokazalo postojanje bitnog i trenutačnog učinka na otpremnike. Budući da se Opći sud oslonio na običnu pretpostavku o bitnosti učinka na otpremnike, društvima SAS Cargo i dr. bilo bi dovoljno iznijeti pojašnjenje koje bi dalo drugačiji pogled na činjenice na koje se poziva Komisija.
151
Komisija tvrdi da je taj dio razloga djelomično nedopušten i djelomično neosnovan.
– Ocjena Suda
152
Prije svega valja istaknuti da je Opći sud u točki 156. pobijane presude utvrdio da se Komisija u spornoj odluci u biti oslonila na tri neovisna razloga kako bi utvrdila da je kriterij kvalificiranih učinaka u ovom slučaju bio ispunjen. U točki 157. te presude istaknuo je da su prva dva razloga bila navedena u uvodnoj izjavi 1045. sporne odluke i da se oba odnose na učinke usklađivanja, razmatranog zasebno, usluga prijevoza tereta prema EGP‑u. Tako je u toj točki 157. utvrdio da se prvi razlog odnosio na to da su „povećani troškovi zračnog prijevoza u EGP, a stoga i više cijene uvezene robe [mogli], po svojoj prirodi, utjecati na potrošače unutar EGP‑a” (u daljnjem tekstu: učinak na cijene uvezene robe), a da se drugi razlog odnosio na učinke usklađivanja usluga prijevoza tereta prema EGP‑u „i na usluge prijevoza [tereta] koje u EGP‑u pružaju drugi prijevoznici, između čvorišta (‚hubs’) u EGP‑u koja upotrebljavaju prijevoznici iz trećih zemalja i odredišnih zračnih luka tih pošiljaka u EGP‑u koje ne opslužuju prijevoznici iz trećih zemalja”. U točki 158. navedene presude istaknuo je da se treći razlog nalazi u uvodnoj izjavi 1046. sporne odluke i da se odnosio na učinke jedinstvene i trajne povrede promatrane u cjelini. U točki 159. te presude naveo je da smatra svrsishodnim ispitati prvi i treći od tih razloga, što je i učinio u točkama 160. do 227. i 228. do 236. pobijane presude.
153
Iz toga proizlazi da Opći sud, suprotno onomu što tvrde SAS Cargo i dr., u točkama pobijane presude na koje ta društva upućuju, nije provjerio jesu li ispunjeni uvjeti koji obilježavaju postojanje kvalificiranih učinaka u pogledu navodnog „učinka na otpremnike” i navodnog „učinka na robu”. Naime, tu je provjeru izvršio samo u pogledu učinka na cijene uvezene robe, za koji su SAS Cargo i dr., kao što to proizlazi iz točke 162. pobijane presude, tvrdili da se ne ubraja među učinke spornog ponašanja koje je Komisija osnovano uzela u obzir u svrhu primjene kriterija kvalificiranih učinaka.
154
Stoga najprije valja odbiti argumentaciju društava SAS Cargo i dr., prema kojoj je pobijana presuda nedosljedna jer se učinak u pogledu kojeg je Opći sud ispitao može li se na njemu temeljiti Komisijina međunarodna nadležnost s obzirom na kriterij kvalificiranih učinaka, mijenjao tijekom njegove analize kao i argumentaciju koji se temelji na pretpostavci da je Opći sud u pobijanoj presudi utvrdio dva učinka, koje je različito analizirao, čime je počinio pogreške koje se tiču prava, nezakonito prebacio teret dokazivanja i povrijedio svoju obvezu obrazlaganja, jer se te argumentacije temelje na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
155
Osim toga, u dijelu u kojem u okviru tog dijela SAS Cargo i dr. još tvrde, kao prvo, da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 167., 170. i 171. pobijane presude uputio na pojam ograničenja tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj” iako taj pojam nije povezan s međunarodnom nadležnošću Komisije i, slijedom toga, time što nije provjerio jesu li u ovom slučaju bili ispunjeni uvjeti za utvrđivanje kriterija kvalificiranih učinaka, valja istaknuti da su te točke dio analize Općeg suda iz točaka 163. do 185. te presude, koja se odnosi na ocjenu relevantnosti učinka na cijene uvezene robe, odnosno, kao što je to već istaknuto u točki 152. ove presude, na prvi od triju razloga na koje se Komisija oslonila u uvodnim izjavama 1045. i 1046. sporne odluke kako bi utemeljila svoju tvrdnju prema kojoj je u ovom slučaju bio ispunjen kriterij kvalificiranih učinaka.
156
U tom pogledu, točno je da je u tom kontekstu Opći sud u točki 167. pobijane presude naveo da se u slučaju ponašanja za koje je Komisija, kao u ovom slučaju, smatrala da pokazuje određeni stupanj štetnosti za tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu ili unutar EGP‑a da bi ga se moglo kvalificirati kao ograničavanje tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj” u smislu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u, primjenom kriterija kvalificiranih učinaka ne može zahtijevati dokazivanje konkretnih učinaka koje pretpostavlja da se ponašanje kvalificira kao ograničavanje tržišnog natjecanja „s obzirom na posljedicu” u smislu tih odredbi.
157
Na sličan je način u točki 170. pobijane presude naveo da je uzimanje u obzir konkretnih učinaka spornog ponašanja suvišno ako je dokazan protutržišni cilj potonjeg ponašanja, kao što je to Komisija istaknula u uvodnoj izjavi 917. sporne odluke.
158
Na temelju toga je u točki 171. pobijane presude zaključio da bi tumačenje kriterija kvalificiranih učinaka na način da zahtijeva dokaz konkretnih učinaka spornog ponašanja, čak i ako postoji ograničenje tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj”, dovelo do toga da se na Komisijinu nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u primjenjuje uvjet koji se ne temelji na tekstu tih odredbi.
159
Međutim, iz točaka 167., 170. i 171. ne može se zaključiti da je Opći sud smatrao da kvalifikacija predmetne povrede kao povrede „s obzirom na cilj” čini suvišnom svaku ocjenu mogućeg nastanka učinaka unutar EGP‑a, na temelju čega bi bilo moguće utvrditi Komisijinu nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na ponašanja koja se odvijaju izvan EGP‑a.
160
Naime, iz zajedničkog tumačenja točaka 163. do 181. pobijane presude proizlazi da je Opći sud u spornim točkama pobijane presude samo objasnio da činjenica da je Komisija u uvodnoj izjavi 917. sporne odluke navela da ne provodi nikakvu ocjenu protutržišnih učinaka protutržišnih ponašanja o kojima je riječ, ne znači da ta institucija, zbog prirode tih praksi, nije ocijenila jesu li one na tržišno natjecanje unutar Unije ili EGP‑a proizvele učinak na kojem je moguće utemeljiti Komisijinu nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na usluge prijevoza tereta prema EGP‑u s obzirom na kriterij kvalificiranih učinaka.
161
Usto, kao što to tvrde SAS Cargo i dr. i kao što je na to Opći sud u bitnome podsjetio u točkama 161. i 165. pobijane presude, iz sudske prakse proizlazi da kriterij kvalificiranih učinaka omogućuje opravdanje primjene prava tržišnog natjecanja Unije ili EGP‑a s obzirom na međunarodno javno pravo kada je predvidljivo da će predmetno ponašanje proizvesti trenutačan i bitan učinak unutar Unije ili u EGP‑u. U tom pogledu, dovoljno je uzeti u obzir vjerojatne učinke nekog ponašanja na tržišno natjecanje da bi bio ispunjen uvjet koji se odnosi na predvidljivost. Osim toga, da bi bio ispunjen zahtjev trenutačnosti dovoljno je da je predmetno ponašanje „moglo” imati trenutačan učinak u Uniji ili EGP‑u (vidjeti u tom smislu presudu od 6. rujna 2017., Intel/Komisija, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, t. 49., 51. i 52.).
162
Kao što je to najavio u točki 182. pobijane presude, Opći je sud u točkama 183. do 227. pobijane presude provjerio ispunjava li učinak na cijene uvezene robe te uvjete, s obzirom na to da se točke 183. do 200. te presude odnose na predvidljivost tog učinka, točke 201. do 216. navedene presude na njegovu bitnost i točke 217. do 226. te presude na njegovu trenutačnost.
163
Iz tih elemenata proizlazi da SAS Cargo i dr. u biti neosnovano Općem sudu prigovaraju, s jedne strane, da se pozvao na pojam ograničenja tržišnog natjecanja „s obzirom na cilj” kako bi utvrdio da je u ovom slučaju bio ispunjen kriterij kvalificiranih učinaka i, s druge strane, da nije provjerio je li utvrđeno da učinak na cijene uvezene robe ispunjava uvjete na temelju kojih se može smatrati da je taj kriterij ispunjen. Argumentacija koja je u tom smislu navedena u točki 147. ove presude je slijedom toga neosnovana.
164
Kao drugo, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. Općem sudu prigovaraju da nije ispitao „vjerojatnost” učinka na cijene uvezene robe, valja istaknuti da je, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 161. ove presude, dovoljno uzeti u obzir vjerojatne učinke nekog ponašanja na tržišno natjecanje da bi bio ispunjen zahtjev koji se odnosi na predvidljivost. Stoga se zahtjev koji se odnosi na vjerojatnost ne razlikuje od onog koji se odnosi na predvidljivost. Međutim, kao što je to već utvrđeno u točki 162. ove presude, Opći je sud u pobijanoj presudi stvarno ispitao predvidljivost učinka na cijene uvezene robe. Ta se argumentacija stoga temelji na pogrešnom tumačenju sudske prakse od strane žaliteljâ.
165
Na trećemu mjestu, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. prigovaraju točki 179. pobijane presude, valja istaknuti da je Opći sud u njoj napomenuo da špediteri, ako kupuju te usluge prijevoza tereta prema EGP‑u to čine osobito u svojstvu posrednika, kako bi ih objedinili u paket usluga čiji je cilj, po definiciji, organizirati integrirani prijevoz robe na područje EGP‑a u ime otpremnika. Dodao je da iz uvodne izjave 70. sporne odluke proizlazi da ti otpremnici mogu, među ostalim, biti kupci ili vlasnici prevezene robe i da je stoga u najmanju ruku vjerojatno da imaju sjedište u EGP‑u.
166
Potrebno je stoga utvrditi da točka 179. sadržava samo ocjene činjenične prirode koje, u nedostatku tvrdnje o iskrivljavanju, ne podliježu nadzoru Suda u okviru žalbe, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude. Slijedom toga, nedopuštena je argumentacija društava SAS Cargo i dr. čija je svrha utvrditi netočnost navedene točke 179.
167
Osim toga, u dijelu u kojem tvrde i da je Opći sud u toj točki 179. povrijedio svoju obvezu obrazlaganja, valja istaknuti da je Opći sud u točki 178. pobijane presude među ostalim utvrdio da iz uvodnih izjava 14., 17. i 70. sporne odluke kao i iz odgovorâ stranaka na mjere upravljanja postupkom koje je donio proizlazi da prijevoznici isključivo ili gotovo prodaju svoje usluge prijevoza tereta špediterima i da se, kad je riječ o uslugama prijevoza tereta prema EGP‑u, ta gotovo cjelokupna prodaja izvršava na polazišnim točkama predmetnih ruta, izvan EGP‑a, gdje špediteri imaju sjedište. U tom pogledu, utvrdio je da iz tužbe društava SAS Cargo i dr. proizlazi da su oni od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006. ostvarili samo neznatan dio svoje prodaje usluga prijevoza tereta prema EGP‑u klijentima koji imaju sjedište u EGP‑u. S obzirom na te elemente i na sudsku praksu koja je već navedena u točkama 84. i 85. ove presude, nije moguće prihvatiti tvrdnju društava SAS Cargo i dr. da Opći sud nije uzeo u obzir elemente koje su mu bili podnijeli i da je povrijedio svoju obvezu obrazlaganja pobijane presude.
168
Usto, u dijelu u kojem tim prigovorom osporavaju ocjenu tih elemenata koju je izvršio Opći sud, valja podsjetiti na to da obveza obrazlaganja predstavlja bitan postupovni zahtjev koji treba razlikovati od pitanja osnovanosti obrazloženja, koje se odnosi na materijalnu zakonitost spornog akta (presude od 2. travnja 1998., Komisija/Sytraval i Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, t. 67. i od 4. listopada 2024., UPL Europe i Indofil Industries (Netherlands)/Komisija, C‑262/23 P, EU:C:2024:862, t. 134. i navedena sudska praksa). Oni time dakle ponovno i nedopušteno osporavaju činjenične ocjene Općeg suda iz točke 179. pobijane presude, a da mu pritom ne prigovaraju nikakvo iskrivljavanje.
169
Isto vrijedi i za tvrdnju o povredi pretpostavke nedužnosti. Naime, pod izgovorom prigovora Općem sudu da je povrijedio to načelo, SAS Cargo i dr. zapravo žele ishoditi novu ocjenu činjenica i dokaza o bitnosti učinka na cijenu uvezene robe, a da se pritom ne pozivaju na njihovo iskrivljavanje. Ta je tvrdnja stoga također nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
170
Na četvrtome mjestu, iz zajedničkog tumačenja točaka 217. do 226. pobijane presude proizlazi da je Opći sud u toj točki 226. samo iznio razloge zbog kojih je pogrešnom smatrao drugu pretpostavku, a riječ je o onoj na kojoj su SAS Cargo i dr. temeljili svoj argument istaknut na raspravi kojim su željeli dokazati da učinak na cijene uvezene robe nije bio trenutačan, kao što je to bila pretpostavka, a prema kojem je, da bi se utjecalo na „potrošače unutar EGP‑a”, dodatni trošak trebao proći kroz „dugi lanac posrednika”, u koji ulaze otpremnici, špediteri i uvoznici. Tako je u navedenoj točki 226. istaknuo da se ta druga pretpostavka odnosi na to da, iako upućivanje na „potrošače unutar EGP‑a” iz uvodne izjave 1045. sporne odluke obuhvaća samo krajnje potrošače, potonji potrošači mogu kupovati uvezenu robu samo nakon intervencije „dugog lanca posrednika”. U tom pogledu, smatrao je da krajnji potrošači robu mogu kupiti i izravno od otpremnika.
171
Iz tih elemenata proizlazi da SAS Cargo i dr., pod izgovorom tvrdnje o pogreškama koje se tiču prava, zapravo od Suda traže ponovnu ocjenu činjenica i dokaza, što nije predmet njegova nadzora u okviru žalbe, u skladu sa sudskom praksom koja je već navedena u točki 72. ove presude.
172
Iz svega prethodno navedenog slijedi da prvi dio trećeg žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Drugi dio, koji se odnosi na nadomještanje obrazloženja
– Argumentacija stranaka
173
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točkama 173., 179. do 181., 185. do 188., 191., 193., 195., 198., 199., 204., 205., 208. do 210., 220., 224. do 226. i 233. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što je vlastitim rasuđivanjem nadomjestio Komisijino. Prema sudskoj praksi suda Unije, nije mu dopušteno ni popuniti prazninu u obrazloženju Komisijine odluke ni iskriviti sadržaj te odluke ni uzeti u obzir ili dodati nove činjenice u odnosu na činjenice koje su navedene u dotičnoj odluci.
174
Naime, kao prvo, iz sporne odluke ne proizlazi da je postojao učinak na otpremnike, koji je stoga iskrivljen u točkama 173., 179. do 181., 225. i 226. pobijane presude djelomično zbog dodavanja novih činjenica. Konkretno, uvodna izjava 1045. sporne odluke prikazuje se u točki 173. na način da se odnosi isključivo na učinak na otpremnike, iako se jasno odnosila na učinak na robu. Osim toga, kako bi se popunile praznine u toj odluci, navedena točka 173. sadržava novu činjenicu, a to je da je u najmanju ruku vjerojatno da otpremnici imaju sjedište u EGP‑u. Ta je nova činjenica Općem sudu omogućila izostavljanje jednog stadija u lancu posrednika između dodatnih naknada i potrošača u EGP‑u, što mu je omogućilo da u točkama 180. i 181. te presude utvrdi da su špediteri dodatne troškove izravno prebacivali na subjekt sa sjedištem u EGP‑u. Osim toga, navedenu novu činjenicu upotrijebio je u točkama 198. i 225. navedene presude kako bi utvrdio da su bili ispunjeni uvjeti predvidljivosti i trenutačnosti.
175
Kao drugo, Opći sud je u točki 226. pobijane presude dodao novu činjenicu u pogledu učinka na robu, a to je da krajnji potrošači, prema njegovu mišljenju, robu također mogu kupiti izravno od otpremnika. Riječ je o jedinom temelju na osnovi kojeg je mogao odbiti argument društava SAS Cargo i dr. prema kojem učinak na robu nije bio trenutačan i to unatoč tomu što Opći sud usto nije nikad zaključio da je Komisija dokazala tu trenutačnost. Uostalom, definicija učinka na robu u pobijanoj presudi razlikuje se od definicije iz sporne odluke, što predstavlja novo nadomještanje obrazloženja.
176
Kao treće, Opći sud je u točkama 185. do 187., 193., 196., 204., 205., 209. i 210. pobijane presude pogrešno popunio praznine u Komisijinu rasuđivanju kombiniranjem dokaza iz razmatranja izvan odjeljka sporne odluke o kvalificiranim učincima, a sve to kako bi došao do novog rasuđivanja. Osim toga, on čak nije kritički razmotrio te dokaze, kao što to pokazuje točka 209. te presude, u kojoj se navodi tekst uvodne izjave 1031. te odluke, iako se utvrđenje iz nje temelji na bespredmetnom dokazu.
177
Kao četvrto, u točki 208. pobijane presude Opći se sud oslonio na dokaze koji se odnose na bitnost učinka koji je analizirao, a koji nisu navedeni u spornoj odluci. Međutim, Opći sud svoju odluku ne može temeljiti na razlogu koji se ne nalazi u spornoj odluci, čak i ako su dokazi koji ga potkrjepljuju navedeni u tužbi ili njezinim prilozima.
178
Komisija tvrdi da je taj razlog djelomično nedopušten i djelomično neosnovan.
– Ocjena Suda
179
Iz sudske prakse proizlazi da je točno da se opseg nadzora zakonitosti predviđenog u članku 263. UFEU‑a proteže na sve elemente Komisijinih odluka u vezi s postupcima na temelju članaka 101. i 102. UFEU‑a nad kojima Opći sud provodi detaljan nadzor kako prava tako i činjenica u pogledu razloga koje navede tužitelj, uzimajući u obzir sve elemente koje je potonji naveo. Međutim, u okviru tog nadzora, sudovi Unije obrazloženje autora predmetnog akta ne mogu nadomjestiti svojim vlastitim obrazloženjem (presuda od 4. srpnja 2024., Westfälische Drahtindustrie et Pampus Industriebeteiligungen/Komisija, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, t. 38. i navedena sudska praksa).
180
Opći sud stoga ne može svojim obrazloženjem popuniti prazninu u obrazloženju pobijanog akta, na način da se njegova ocjena ne veže ni na jednu ocjenu iz tog akta (presuda od 18. srpnja 2013., UEFA/Komisija, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, t. 65. i navedena sudska praksa).
181
Međutim, kada Opći sud samo odgovori na argumentaciju koja je pred njime iznesena i na taj način pojasni obrazloženje pobijanog akta, ne može se smatrati da je vlastitim obrazloženjem nadomjestio obrazloženje donositelja tog akta (vidjeti u tom smislu presude od 12. lipnja 2014., Deltafina/Komisija, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, t. 56. i od 23. studenoga 2023., Ryanair/Komisija, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, t. 49.).
182
U ovom slučaju, na prvome mjestu, valja istaknuti da se argumentacija iznesena u točki 174. ove presude barem djelomično temelji na pretpostavci prema kojoj je Opći sud u pobijanoj presudi identificirao dva različita učinka kako bi provjerio je li Komisija u spornoj odluci u dovoljnoj mjeri dokazala da je bio ispunjen kriterij kvalificiranih učinaka, uključujući navodni „učinak na otpremnike” koji se ne pojavljuje u spornoj odluci. Međutim, iz razloga navedenih u točkama 152. i 153. ove presude proizlazi da je ta pretpostavka pogrešna. Stoga je ta argumentacija neosnovana s obzirom na to da se temelji na tom pogrešnom tumačenju pobijane presude.
183
Što se preostalog tiče, valja napomenuti da je Opći sud u točki 173. pobijane presude istaknuo da je Komisija u uvodnoj izjavi 1045. sporne odluke u biti smatrala da je jedinstvena i trajna povreda, u dijelu u kojem se odnosila na dolazne rute, mogla dovesti do povećanja iznosa dodatnih naknada i, slijedom toga, ukupne cijene usluga prijevoza tereta prema EGP‑u i da su špediteri prebacili taj dodatni trošak na otpremnike koji imaju sjedište u EGP‑u, a koji su za kupljenu robu morali platiti višu cijenu od one koja bi im bila naplaćena da do te povrede nije došlo.
184
Naime, Komisija je u toj uvodnoj izjavi 1045. zapravo istaknula da protutržišna ponašanja u trećim zemljama u pogledu zračnog prijevoza tereta u Uniju i EGP mogu imati trenutačne, bitne i predvidljive učinke unutar Unije i EGP‑a s obzirom na to da povećani troškovi zračnog prijevoza u EGP, a stoga i više cijene uvezene robe mogu, po svojoj prirodi, utjecati na potrošače unutar EGP‑a. Osim toga, iz točaka 178. do 180. i 196. te presude, u kojima se osobito upućuje na uvodne izjave 14., 17., 70. i 1031. sporne odluke, proizlazi da je Opći sud ulogu otpremnika u određivanju konačne cijene robe u EGP‑u iz uvodne izjave 1045. sporne odluke provjerio na temelju elemenata iz te odluke.
185
Na drugome mjestu, što se tiče tvrdnje o nadomještanju razloga u pogledu točke 226. pobijane presude, ona se temelji na navodnom „učinku na robu” koji je Opći sud uzeo u obzir. Međutim, iz točaka 152. i 153. ove presude proizlazi da ta pretpostavka, kao i navodni „učinak na otpremnike”, ne nalazi svoj temelj u pobijanoj presudi.
186
Na trećemu mjestu, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. Općem sudu prigovaraju da je u točkama 185. do 187., 193., 196., 204., 205., 209. i 210. pobijane presude kombinirao elemente iz uvodnih izjava izvan odjeljka sporne odluke koji se odnosi na međunarodnu nadležnost Komisije, valja istaknuti da na temelju okolnosti da se Komisija u dijelu te odluke koji se odnosi na utvrđivanje njezine mjesne nadležnosti nije izričito pozvala na elemente navedene u tim točkama, ne može utvrditi postojanje nezakonitog nadomještanja razloga, s jedne strane, uzimajući u obzir sudsku praksu iz točke 180. ove presude, kojom se samo zahtjeva da se ispitivanje Općeg suda veže na ocjene iz akta nad kojim izvršava nadzor i, s druge strane, s obzirom na to da, kao što to proizlazi iz navedenih točaka pobijane presude, prva rečenica uvodne izjave 1045. sporne odluke sadržava, makar i u sažetom obliku, elemente koji su Općem sudu omogućili da provjeri je li Komisija opravdala svoju izvanteritorijalnu nadležnost s obzirom na kriterij kvalificiranih učinaka. Naime, upravo su ti elementi, u vezi s drugim uvodnim izjavama te odluke, navedenima u istim točkama pobijane presude, Općem sudu omogućili da provjeri je li Komisija utvrdila postojanje takvih učinaka.
187
Osim toga, tvrdeći da Opći sud nije kritički ispitao navedene dokaze, SAS Cargo i dr. žele ishoditi novu ocjenu tih dokaza od strane Suda, pri čemu se ne pozivaju ni na kakvo iskrivljavanje. Ta je argumentacija stoga nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
188
Na četvrtome mjestu, što se tiče prigovora protiv točke 208. pobijane presude, u kojoj se uostalom nalaze samo činjenična utvrđenja, dovoljno je istaknuti da je ta točka, kao što je to navedeno u točki 207. te presude, uzgredne naravi. Slijedom toga, prigovor koji se odnosi na navedenu točku 208. treba u svakom slučaju odbaciti kao bespredmetan, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 80. ove presude.
189
Iz prethodno navedenog slijedi da drugi dio trećeg žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično bespredmetan i neosnovan.
Treći dio, koji se temelji na nezakonitom prebacivanju tereta dokazivanja
– Argumentacija stranaka
190
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točkama 180., 181., 188. do 190., 194. do 199. i 221. pobijane presude nezakonito prebacio teret dokazivanja time što je od njih zahtijevao da opovrgnu postojanje kvalificiranih učinaka, a da najprije nije provjerio je li Komisija u spornoj odluci dokazala takve učinke. Kriterij kvalificiranih učinaka primjenjuje se samo učinke koji su vjerojatni. Međutim, uvodna izjava 1045. sporne odluke ne sadržava nikakav dokaz o postojanju učinaka i temelji se na nepotkrijepljenim tvrdnjama. Stoga je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava, najprije u točkama 180. i 181. te presude, time što je te pretpostavke smatrao dostatnima, zatim, u točkama 188. do 191. navedene presude, time što je društvima SAS Cargo i dr. prigovorio da nisu opovrgnuli učinak iako nije provjerio je li Komisija u odnosu na njega podnijela dovoljno značajne dokaze i, naposljetku, u točkama 180., 196., 197., 199. i 219. te presude, time što je priznao da Komisija samo pretpostavlja postojanje prebacivanja dodatnih naknada, s tim da je u njezinim točkama 194. i 221. tražio da SAS Cargo i dr. opovrgnu to postojanje. Međutim, prebacivanje troškova ne može se nikada predmnijevati. Osim toga, suprotno Komisijinim tvrdnjama, ovaj je dio dopušten jer se u njemu navode pogreške koje se tiču prava koje je počinio Opći sud.
191
Komisija odgovara da SAS Cargo i dr. samo osporavaju činjenične ocjene iz pobijane presude. U svakom slučaju, smatra da je taj dio neosnovan.
– Ocjena Suda
192
U dijelu u kojem se ovaj dio temelji na općoj pretpostavci da je Opći sud od društva SAS Cargo i dr. tražio da opovrgnu postojanje kvalificiranih učinaka, a da pritom najprije nije provjerio je li Komisija u spornoj odluci dokazala postojanje takvih učinaka, valja podsjetiti, s jedne strane, na to da je Opći sud u točkama 183. do 227. pobijane presude provjerio je li Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala da je učinak na cijene uvezene robe – koji, kao što je to već utvrđeno u točki 152. ove presude, predstavlja prvi od triju razloga na koje se Komisija oslonila u uvodnim izjavama 1045. i 1046. sporne odluke kako bi utemeljila svoju nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u u pogledu usluga prijevoza tereta prema EGP‑u – ispunjavao uvjete predvidljivosti, bitnosti i trenutačnosti koji su potrebni da bi se moglo zaključiti da je bio ispunjen kriterij kvalificiranih učinaka.
193
S druge strane, iz analize drugog dijela ovog žalbenog razloga proizlazi da su SAS Cargo i dr. u tom pogledu uzalud tvrdili da je Opći sud u tim točkama pobijane presude obrazloženje koje je Komisija iznijela u spornoj odluci nadomjestio svojim obrazloženjem da bi opravdao svoju nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje povrede članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u u pogledu usluga prijevoza tereta prema EGP‑u.
194
Iz toga slijedi da valja odbiti kao neosnovanu opću tvrdnju društava SAS Cargo i dr. prema kojoj je Opći sud nezakonito prebacio teret dokazivanja time što je pretpostavke smatrao dostatnima i zahtijevajući od njih da opovrgnu postojanje kvalificiranih učinaka, a da prije svega nije provjerio je li ih Komisija dokazala u spornoj odluci.
195
Što se preostaloga tiče, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. u okviru ovog dijela žalbenog razloga navode, kao prvo, nezakonito prebacivanje tereta dokazivanja u točkama 180., 181., 191., 196., 197., 199. i 219. pobijane presude, dovoljno je utvrditi da je Opći sud u tim točkama samo iznio činjenična utvrđenja, a da pritom u njima nije na društvo SAS Cargo i dr. prenio teret dokazivanja bilo kojeg elementa. Stoga ta tvrdnja ne nalazi svoj temelj u pobijanoj presudi.
196
Na drugome mjestu, u dijelu u kojem se govori o točkama 188. do 190. pobijane presude, valja utvrditi da je točno da je Opći sud u njezinoj točki 189. naveo da SAS Cargo i dr. nisu dokazali da je učinak prebacivanja tereta bio toliko vjerojatan da bi zbog njega učinak na cijene uvezene robe postao nepredvidljiv. Međutim, toj tvrdnji je u točkama 187. i 188. te presude prethodila analiza nakon koje je Opći sud na temelju dokaza iz sporne odluke zaključio da su inkriminirani prijevoznici mogli predvidjeti da horizontalno određivanje dodatne naknade za gorivo i dodatne naknade za sigurnost kao i odbijanje plaćanja provizija dovode do povećanja ukupne cijene usluga prijevoza tereta prema EGP‑u.
197
Tako je Opći sud, tek nakon što je utvrdio da je Komisija u spornoj odluci u dovoljnoj mjeri dokazala predvidljivost takvog povećanja, ispitao jesu li SAS Cargo i dr. podnijeli elemente na temelju kojih je moguće opovrgnuti tu tvrdnju. Budući da su SAS Cargo i dr. u tom pogledu tvrdili da postoji „učinak prebacivanja tereta”, Opći sud je u točki 190. pobijane presude utvrdio da su oni samo općenito upućivali na „ekonomsku teoriju” i na usmenu izjavu stručnjaka na raspravi pred Komisijom, kojoj nije priložena ni studija ni podaci na kojima se temeljila, a koja se oslanjala na metodologiju koja nije u skladu s dosegom jedinstvene i trajne povrede kako je definirana u spornoj odluci, zbog razloga koje je detaljno naveo u toj točki. Također je u biti istaknuo da se ta izjava odnosila na druge prijevoznike, čije su metode naplata cijena bile fleksibilnije od onih za koje su SAS Cargo i dr. naveli da su ih koristili.
198
Međutim, treba podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, na Komisiji da utvrdi dokaze koji su prikladni da bi se njima u dovoljnoj mjeri dokazalo postojanje činjenica koje predstavljaju povredu prava tržišnog natjecanja. Suprotno tomu, na poduzetniku koji se poziva na razlog obrane protiv utvrđenja takve povrede jest da podnese dokaz da se taj razlog obrane mora prihvatiti. Međutim, iako je u skladu s tim načelima teret dokazivanja na Komisiji odnosno na predmetnom poduzetniku, činjenični elementi koje ističe jedna stranka mogu biti takve prirode da drugu stranku obvezuju na pružanje objašnjenja ili opravdanja, u nedostatku čega je dopušteno zaključiti da su ispunjena pravila u pogledu tereta dokazivanja (vidjeti, u tom smislu, presudu od 21. prosinca 2023., Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, t. 120. i navedenu sudsku praksu).
199
Ta se sudska praksa, koja se temelji na općim pravilima o izvođenju dokaza, može primijeniti na situaciju u kojoj Komisija mora utvrditi svoju mjesnu nadležnost u pogledu ponašanja koja su se dogodila izvan područja Unije ili EGP‑a.
200
Iz toga slijedi da se, s obzirom na to da je Opći sud prethodno utvrdio da je Komisija u dovoljnoj mjeri dokazala okolnosti koje su istaknute u točkama 187. i 188. pobijane presude, ne može smatrati da je Opći sud utvrđenjima iz točaka 189. i 190. pobijane presude nezakonito prebacio teret dokazivanja. Slijedom toga, neosnovan je prigovor koji se odnosi na točku 189.
201
Na trećemu mjestu, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točkama 194. i 221. pobijane presude nezakonito prebacio teret dokazivanja time što je od njih tražio da opovrgnu postojanje silaznog prebacivanja dodatnih naknada iako Komisija nije utvrdila tu okolnost, valja istaknuti da je točno da je Opći sud u toj točki 194. naveo da SAS Cargo i dr. nisu podnijeli nijedan element koji dokazuje da predmetne okolnosti nisu bile pogodne za silazno prebacivanje na otpremnike dodatnih troškova koji su proizišli iz jedinstvene i trajne povrede na dolaznim rutama. Slično tomu, Opći je sud u točki 221. te presude utvrdio da SAS Cargo i dr. nisu dokazali, a čak ni tvrdili da je predvidljivo prebacivanje dodatnog troška na otpremnike koji imaju sjedište u EGP‑u pogrešno ili da nije uobičajeno za to tržište.
202
Međutim, s jedne strane, navedenoj točki 194., koja se odnosi na uvjet predvidljivosti, prethodi, u točki 193. pobijane presude, utvrđenje prema kojem iz uvodnih izjava 14. i 70. sporne odluke proizlazi da za špeditere cijena za usluge prijevoza tereta predstavlja input i da je riječ o varijabilnom trošku čije povećanje u načelu ima za učinak povećanje graničnog troška s obzirom na koji špediteri određuju vlastite cijene.
203
S druge strane, navedenoj točki 221. prethode točke 217., 218. i 220. pobijane presude u kojima se podsjeća na načela kojima se, prema mišljenju Općeg suda, uređuje ocjena uvjeta trenutačnosti koji je potreban da bi se utvrdilo da je u konkretnom slučaju ispunjen kriterij kvalificiranih učinaka. Toj točki prethodi i točka 219. navedene presude, u kojoj je utvrđeno da u ovom slučaju, intervencija špediterâ, za koje se moglo predvidjeti da će potpuno samostalno na otpremnike prebaciti dodatni trošak koji su morali platiti – iako je ta intervencija mogla pridonijeti nastanku učinka na cijene uvezene robe – nije, s druge strane, sama po sebi prekinula uzročnu vezu između spornog ponašanja i tog učinka, i time ga nije lišila trenutačnosti. Usto, treba podsjetiti na to da je Opći sud u točkama 192. do 195. pobijane presude smatrao, osobito s obzirom na elemente iz uvodnih izjava 14. i 70. sporne odluke, da je dokazano to prebacivanje koje su izvršili špediteri.
204
Stoga je Opći sud, tek nakon što je prethodno u biti utvrdio da je Komisija u dovoljnoj mjeri utvrdila navedeno prebacivanje, utvrdio da SAS Cargo i dr. nisu iznijeli elemente koji bi mogli opovrgnuti to prebacivanje, bilo u okviru svoje ocjene njegova učinka na predvidljivost učinka na cijene uvezene robe bilo u okviru svoje ocjene trenutačnosti tog učinka.
205
Slijedom toga, uzimajući u obzir sudsku praksu navedenu u točki 198. ove presude, ne može se smatrati ni da je Opći sud u točkama 194. i 221. nezakonito prebacio teret dokazivanja.
206
Iz prethodno navedenog slijedi da treći dio trećeg žalbenog razloga treba odbiti kao neosnovan.
Četvrti dio, koji se odnosi na trenutačnost učinka na cijene uvezene robe
– Argumentacija stranaka
207
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točki 222. pobijane presude primijenio pogrešan kriterij kako bi provjerio trenutačnost razmatranog učinka, propustivši provjeriti je li postojala dovoljno izravna uzročna veza između štetnog ponašanja i navodne štete, kao što se to nalaže, među ostalim, točkom 53. presude od 18. ožujka 2010., Trubowest Handel i Makarov/Vijeće i Komisija (C‑419/08 P, EU:C:2010:147). Opći sud je u točkama 219. i 221. pobijane presude samo smatrao da je učinak bio trenutačan jer je bio predvidljiv. Međutim, uvjet predvidljivosti poseban je uvjet koji treba biti ispunjen u okviru primjene kriterija kvalificiranih učinaka i razlikuje se od uvjeta trenutačnosti.
208
Osim toga, u točki 220. navedene presude došlo je do nezakonitog prebacivanja tereta dokazivanja jer je Opći sud implicirao da intervencija trećih prekida uzročni lanac samo ako je ta intervencija skrivljena i nije povezana s uobičajenim funkcioniranjem tržišta, što znači da je na društvima SAS Cargo i dr. da opovrgnu taj uvjet trenutačnosti. U tom pogledu, s obzirom na to da je tržište špeditera bilo obuhvaćeno zabranjenim sporazumom, mogla se utvrditi „skrivljena” intervencija. Međutim, Opći sud je nije uzeo u obzir. U točkama 224. i 225. te presude Opći sud se također oslonio na učinak na otpremnike kako bi dokazao trenutačnost prebacivanja dodatnih troškova, iako ništa nije upućivalo na to da je opći učinak na potrošače u EGP‑u bio dovoljno trenutačan.
209
Komisija tvrdi da je ovaj dio nedopušten.
– Ocjena Suda
210
Kao prvo, valja istaknuti da je u točki 53. presude od 18. ožujka 2010., Trubowest Handel i Makarov/Vijeće i Komisija (C‑419/08 P, EU:C:2010:147), na koju se SAS Cargo i dr. pozivaju u potporu ovom dijelu razloga, Sud podsjetio na svoju sudsku praksu prema kojoj načela zajednička pravima država članica na koja upućuje članak 340. drugi stavak UFEU‑a, nije moguće isticati u prilog postojanju obveze Unije da popravi svaku štetnu posljedicu postupanja svojih tijela, čak i onu udaljenu, s obzirom na to da se uvjet koji se odnosi na uzročnu vezu propisan tom odredbom odnosi na postojanje dovoljno izravne uzročne veze između postupanja institucija i štete.
211
Osim toga, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 161. ove presude, dovoljno je da dotično protutržišno ponašanje može imati trenutačan učinak u Uniji ili u EGP‑u kako bi bio ispunjen zahtjev trenutačnosti na temelju kojeg je, zajedno sa zahtjevima predvidljivosti i bitnosti, moguće utvrditi postojanje kvalificiranih učinaka na kojima se može temeljiti Komisijina nadležnost za utvrđivanje i sankcioniranje protutržišnih ponašanja do kojih je došlo izvan područja Unije ili EGP‑a.
212
Stoga je potrebno utvrditi da ta točka 53., koja se odnosi na uvjete u kojima može nastati izvanugovorna odgovornost Unije, nije povezana s tim uvjetom trenutačnosti. Stoga se SAS Cargo i dr. uzalud pozivaju na navedenu točku 53. kako bi dokazali postojanje pogreške koja se tiče prava u analizi navedenog uvjeta koju je proveo Opći sud.
213
Također valja podsjetiti na to da je Opći sud u točkama 183. do 227. pobijane presude analizirao pitanje ispunjava li učinak na cijene uvezene robe svaki od triju uvjeta navedenih u točki 211. ove presude i to zasebno u odnosu na svaki uvjet. Stoga SAS Cargo i dr. također uzalud u biti tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u točkama 219. i 221. pobijane presude spojio uvjete predvidljivosti i trenutačnosti. Konkretno, Opći je sud u točki 219. te presude pravilno ispitao je li bilo predvidljivo da će špediteri na otpremnike prebaciti dodatni trošak koji su snosili, s obzirom na to da je za ispunjenje zahtjeva trenutačnosti dovoljno, kao što je to navedeno u točki 211. ove presude, da dotično protutržišno ponašanje može imati trenutačan učinak u Uniji ili u EGP‑u.
214
Kao drugo, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. osporavaju točku 220. pobijane presude zbog prebacivanja tereta dokazivanja u pogledu uvjeta trenutačnosti koji iz nje proizlazi, ta se argumentacija u biti ne razlikuje od one koja je već ispitana u točkama 201. i 203. do 205. ove presude. Slijedom toga, treba je odbiti zbog istih razloga.
215
Kao treće, u dijelu u kojem tvrde da Opći sud nije uzeo u obzir činjenicu da je tržište špeditera bilo obuhvaćeno zabranjenim sporazumom i da ništa nije upućivalo na to da je opći učinak na potrošače u EGP‑u bio dovoljno trenutačan, SAS Cargo i dr. zapravo od Suda traže provođenje nove ocjene činjenica i dokaza, a da pritom ne tvrde da ih je Opći sud iskrivio. Ta je argumentacija stoga nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
216
Slijedom toga, četvrti dio trećeg žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Peti dio, koji se odnosi na mogućnost utemeljivanja Komisijine međunarodne nadležnosti na postojanju jedinstvene i trajne povrede
– Argumentacija stranaka
217
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud u točki 236. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava kada je presudio da je Komisija mogla smatrati da je bio ispunjen kriterij kvalificiranih učinaka uzimajući u obzir jedinstvenu i trajnu povredu promatranu u cjelini. Pojam „jedinstvene i trajne povrede” ima isključivo postupovnu dimenziju i stoga ne može proširiti doseg Ugovorâ ni izmijeniti međunarodno pravo.
218
Prije svega, Opći je sud pogrešno protumačio uvodnu izjavu 1046. sporne odluke u kojoj se ne spominje pojam „učinak” ni trenutačni, bitan i predvidljiv učinak. Ta uvodna izjava stoga nije samostalna osnova na kojoj bi se temeljila Komisijina nadležnost.
219
Nadalje, tvrde da je pogrešna točka 235. te presude jer se, kao što je to već navedeno, nije moguće pozvati na činjenicu da dotično ponašanje ima za cilj ograničiti tržišno natjecanje kako bi se utvrdila nadležnost Komisije. U točkama 230. i 236. navedene presude Opći sud također je počinio pogrešku koja se tiče prava oslonivši se na postojanje jedinstvene i trajne povrede da bi utvrdio Komisijinu nadležnost. Naime, u uvodnoj izjavi 872. sporne odluke utvrđeno je da se jedinstvena i trajna povreda odnosi samo na sektor zračnog prijevoza tereta „u EGP‑u”. Međutim, jedinstvena i trajna povreda ne mora istodobno sadržavati elemente „izvan EGP‑a” da bi se utvrdila Komisijina nadležnost i biti „ograničena” na EGP.
220
Naposljetku, tvrde da su točke 228. i 234. te presude pogrešne su jer je Opći sud smatrao da je Komisija nadležna za sankcioniranje ponašanja na dolaznim rutama koje, osim toga, nije ispunilo kriterij kvalificiranih učinaka. Korištenje, u tu svrhu, „doktrine jedinstvene i trajne povrede” previše proširuje rasuđivanje Suda iz presude od 6. rujna 2017., Intel/Komisija (C‑413/14 P, EU:C:2017:632).
221
Komisija tvrdi da taj dio treba odbiti.
– Ocjena Suda
222
Dovoljno je istaknuti da su prvim dijelom svojeg drugog tužbenog razloga istaknutog pred Općim sudom, koji je taj sud ispitao u točkama 128. do 237. pobijane presude, SAS Cargo i dr. samo osporavali Komisijinu nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na sporno ponašanje u dijelu u kojem se odnosilo na usluge prijevoza tereta prema EGP‑u. U tom pogledu, Opći je sud u točki 227. pobijane presude zaključio da je Komisija osnovano utvrdila da je kriterij kvalificiranih učinaka ispunjen kad je riječ o usklađivanju, razmatranom zasebno, usluga prijevoza tereta prema EGP‑u, tako da je utvrđena Komisijina nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na sporno ponašanje, u dijelu u kojem je osporavana. Slijedi da je Opći sud u točkama 228. do 236. pobijane presude uzgredno ispitao je li Komisija, kako bi utvrdila svoju nadležnost za primjenu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u na sporno ponašanje, u uvodnoj izjavi 1046. sporne odluke osnovano utvrdila da je kriterij kvalificiranih učinaka bio ispunjen s u odnosu na učinke jedinstvene i trajne povrede promatrane u cjelini.
223
Usto, kao što to proizlazi iz analize prvih četiriju dijelova ovog žalbenog razloga, Opći sud nije počinio navodne pogreške koje se tiču prava time što je u točki 227. pobijane presude donio zaključak u tom smislu.
224
U tim okolnostima treba utvrditi da se ovaj dio ovog žalbenog razloga odnosi na uzgredne razloge pobijane presude te da je stoga bespredmetan u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 80. ove presude.
225
Iz svega prethodno navedenog slijedi da treći žalbeni razlog treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično bespredmetan i neosnovan.
Četvrti žalbeni razlog, koji se odnosi na jedinstvenu i trajnu povredu
226
Četvrti tužbeni razlog društava SAS Cargo i dr. sastoji se od triju dijelova. U prvom dijelu ističu nedosljednost između obrazloženja i izreke sporne odluke u pogledu zemljopisnog dosega predmetnog ponašanja. U drugom dijelu navode se pogreške koje se tiču prava pri ocjeni razloga obrane koji se temelji na državnoj prisili. U okviru trećeg razloga tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava kada je potvrdio Komisijino utvrđenje kojim je dotično postupanje kvalificirala kao jedinstvenu i trajnu povredu.
Prvi dio, koji se temelji na nedosljednosti sporne odluke u pogledu zemljopisnog dosega predmetnog ponašanja
– Argumentacija stranaka
227
Društva SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava kad je odbio njihovu argumentaciju u okviru koje su tvrdili da je Komisija počinila pogrešku time što je za doseg predmetnog protutržišnog ponašanja smatrala da je „svjetskog razmjera”. Konkretno, postoji nedosljednost između izreke sporne odluke, u kojoj je utvrđen takav doseg, i obrazloženja te odluke u kojem se priznaje da rute s odredištem i polaskom iz Dubaija nisu obuhvaćene spornim zabranjenim sporazumom. SAS Cargo i dr. također ističu da su tvrdili da ta odluka ne sadržava nikakav dokaz o kažnjivom ponašanju u većini trećih zemalja i da se zaključak o postojanju zabranjenog sporazuma svjetskog razmjera ne može izvesti iz dokaza koji se odnose na samo nekoliko konkretnih ruta.
228
U tom pogledu, kao prvo, Opći je sud u točkama 268. i 269. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je upućivanje u članku 1. izreke navedene odluke na usklađivanje „u cijelom svijetu” bilo samo „utvrđivanje činjenica” i da ta izreka, slijedom toga, „ne ostavlja mjesta dvojbi”. Naime, upućivanje na „doseg svjetskog razmjera” ključno je za razumijevanje cijelog tog članka 1., s obzirom na to da rute navedene u njegovim drugim stavcima ne upućuju na konkretne zemlje. Zbog tog upućivanja na „doseg svjetskog razmjera ”, članak 1. stavci 2. i 3. sporne odluke nužno se odnosi na sve rute između zračnih luka EGP‑a i svih trećih zemalja navedenih u njemu. Slijedom toga, postoji i proturječje između, s jedne strane, te izreke, na temelju koje se ne može tvrditi da Dubai i Tajland nisu obuhvaćeni područjem primjene sporne odluke, i, s druge strane, uvodnih izjava te odluke, osobito njezine uvodne izjave 1375., u kojoj se navodi da ponašanje do kojeg je došlo u Dubaiju nije dio zabranjenog sporazuma. Komisija to proturječje nije mogla ispraviti tako što je tužitelja u drugom predmetu, i to onom u kojem je donesena presuda od 30. ožujka 2022., Cathay Pacific Airways/Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184), obavijestila da je Dubai bio stvarno isključen iz tog područja primjene.
229
Kao drugo, u točkama 276. i 277. pobijane presude, u kojima je Opći sud naveo da „isključenje lokalnog ponašanja iz područja spornog zabranjenog sporazuma ne osporava njegovu svjetsku prirodu”, došlo je do nadomještanja obrazloženja, do logičke pogreške i unutarnje nedosljednosti, s obzirom na to da pojam „svjetski” znači „svugdje u svijetu”. Iz te točke 277. također je razvidna proturječnost između obrazloženja iz uvodnih izjava 889. i 890. sporne odluke, s jedne strane, i njezine uvodne izjave 1375., s druge strane. Naime, predmetno ponašanje ne može se istodobno primjenjivati „na sve rute”, a ne odnositi se na rute iz Dubaija ili djelomično isključivati Tajland. Pokušavši ukloniti tu proturječnost, Opći je sud nezakonito nadomjestio obrazloženje, iako je trebao utvrditi to proturječje i slijedom toga poništiti navedenu odluku.
230
Kao treće, točka 270. pobijane presude, u kojoj Opći sud navodi da je upućivanje na povredu svjetskog razmjera u uvodnoj izjavi 1210. sporne odluke „samo pogreška u pisanju”, podrazumijeva doslovno prepisivanje te odluke. Naime, jedino vjerojatno tumačenje njezine izreke jest to da je navedenom odlukom utvrđena povreda svjetskog razmjera ili, barem povreda na svim svjetskim rutama koje su u nadležnosti Unije.
231
Kao četvrto, točkom 286. pobijane presude povrijeđena je pretpostavka nedužnosti i prebačen teret dokazivanja jer je Opći sud u njoj smatrao da je dokaz o usklađivanju koordinacije u sedam zemalja dovoljan za utvrđivanje globalnog usklađivanja. Izreka sporne odluke podrazumijeva to da su prijevoznici odgovorni za rute između EGP‑a i svih trećih zemalja. Međutim, iako Komisija to nije uspjela dokazati, Opći je sud od prijevoznika zahtijevao da opovrgnu pretpostavku da su određene rute bile obuhvaćene spornim zabranjenim sporazumom.
232
Kao peto, Opći sud je u točkama 276. do 278. pobijane presude povrijedio načelo pretpostavke nedužnosti time što je sugerirao da je Dubai obuhvaćen područjem primjene spornog zabranjenog sporazuma iako je morao biti svjestan da to nije slučaj, s obzirom na tvrdnje koje je Komisija pred njime iznijela u predmetu povodom kojeg je donesena presuda od 30. ožujka 2022., Cathay Pacific Airways/Komisija (T‑343/17, EU:T:2022:184).
233
Kao šesto, zaključak iz točke 313. pobijane presude, koji se odnosi na jedinstvenu prirodu povrede, pogrešan je jer se temelji na pogrešnoj pretpostavci iz točke 311. te presude, prema kojoj je predmetno ponašanje imalo svjetske razmjere.
234
Komisija ističe da je taj dio djelomično nedopušten, a djelomično neosnovan.
– Ocjena Suda
235
Kao prvo, valja istaknuti da je Opći sud u točki 268. pobijane presude naveo da Komisija u ovom slučaju, suprotno onomu što tvrde SAS Cargo i dr., u izreci sporne odluke nije zaključila da postoji povreda svjetskog razmjera. U tom je pogledu istaknuo da se upućivanjem na usklađivanje ponašanja inkriminiranih prijevoznika „u području određivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta […] u cijelom svijetu” iz uvodnog stavka članka 1. te odluke, samo utvrđuju činjenice koje je Komisija u stavcima 1. do 4. tog članka kvalificirala kao povredu pravila tržišnog natjecanja primjenjivih na rute za koje je smatrala da su u predmetnim razdobljima bile obuhvaćene njezinom nadležnošću, a to su bile rute unutar EGP‑a od 7. prosinca 1999. do 14. veljače 2006., rute između Unije i trećih zemalja od 1. svibnja 2004. do 14. veljače 2006., rute EGP‑a osim ruta između Unije i trećih zemalja od 19. svibnja 2005. do 14. veljače 2006. te rute između Unije i Švicarske od 1. lipnja 2002. do 14. veljače 2006.
236
U točki 269. te presude pojasnio je da, s obzirom na to da izreka sporne odluke ne ostavlja mjesta dvojbi, samo uzgredno dodaje da obrazloženje sporne odluke podupire taj zaključak, što je naveo u nastavku te točke 269. kao i u točkama 270. i 271. navedene presude. Na temelju tih je razloga, u potonjoj točki zaključio da utvrđenje koje se odnosi na postojanje usklađivanja cijena za pružanje usluga prijevoza tereta u cijelom svijetu odražava stajalište koje je Komisija kroz cijelu spornu odluku iznosila u pogledu zemljopisnog dosega spornog zabranjenog sporazuma.
237
U tom pogledu valja razlikovati pojam „ponašanje”, koji se odnosi na skup činjeničnih elemenata, od pojma „povreda”, koji se odnosi na pravnu kvalifikaciju tih ponašanja (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2022., Quanta Storage/Komisija, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, t. 70.).
238
Međutim, u ovom slučaju, iz teksta članka 1. sporne odluke, za koji SAS Cargo i dr. ne tvrde da ga je Opći sud iskrivio, jasno proizlazi da Komisija društva SAS Cargo i dr. nije smatrala odgovornima za „povredu svjetskog razmjera”, s obzirom na to da je upućivanje na činjenicu da su adresati te odluke „uskladili svoje ponašanje u području određivanja cijena za pružanje usluga zračnog prijevoza tereta u cijelom svijetu u pogledu dodatne naknade za gorivo, [dodatne naknade za sigurnost] i plaćanja provizije na dodatne naknade”, zapravo samo činjenični opis dotičnog protutržišnog ponašanja, koje samo za sebe ne podrazumijeva pravnu kvalifikaciju na temelju koje bi se moglo utvrditi postojanje proturječja u izreci sporne odluke.
239
Osim toga, iz tih elemenata proizlazi da se, s obzirom na to da je Opći sud s pravom smatrao da Komisija u izreci sporne odluke nije zaključila da postoji povreda svjetskog razmjera, ne može smatrati da je postojalo proturječje između, s jedne strane, utvrđenja takve povrede i, s druge strane, obrazloženja sporne odluke.
240
Osim toga, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde da postoji proturječje između, s jedne strane, činjenice da rute utvrđene u drugim stavcima tog članka 1. ne upućuju na konkretne zemlje, tako da bi – s obzirom na to da se u toj izreci upućuje na „zabranjeni sporazum svjetskog razmjera” – trebalo smatrati da obuhvaća sve rute između zračnih luka EGP‑a i svih trećih zemalja, te s druge strane, obrazloženja te odluke, iz kojeg proizlazi da Dubai i Tajland nisu uključeni u taj zabranjeni sporazum, dovoljno je istaknuti da iz onoga što je navedeno u točkama 235. do 239. ove presude proizlazi da se ta argumentacija temelji na pogrešnom tumačenju dosega te izreke.
241
S obzirom na prethodno navedeno, argumentacija iznesena u točki 228. ove presude nije osnovana.
242
Kao drugo, što se tiče argumentacije navedene u točki 229. ove presude, treba istaknuti, s jedne strane, da je ona u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 82. te presude nedopuštena jer SAS Cargo i dr. u okviru te argumentacije samo tvrde da je u točkama 276. i 277. pobijane presude došlo do „nadomještanja obrazloženja, logičke pogreške i unutarnjih nedosljednosti” jer „pojam ‚svjetskih razmjera’ znači ‚svugdje u svijetu’”, takve su tvrdnje nedovoljno jasne i općenite da bi se na temelju njih moglo utvrditi postojanje pogreške koja se tiče prava u točkama 276. i 277. pobijane presude. Isto vrijedi i za argumentaciju navedenu u točki 232. ove presude u dijelu u kojem se u biti odnosi na iste točke pobijane presude i u okviru koje ta društva ponovno samo navode povredu pretpostavke nedužnosti.
243
S druge strane, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. u okviru te argumentacije izložene u točki 229. u biti tvrde da je Opći sud u točki 277. počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije utvrdio proturječnost razloga koje je istaknuo, valja istaknuti da je Opći sud u navedenoj točki 277. utvrdio da je Komisija u uvodnoj izjavi 889. sporne odluke navela da su dodatne naknade „mjere opće primjene” čiji je „cilj da se primjenjuju na sve rute na svjetskoj razini” i da isto vrijedi za odbijanje plaćanja provizije, koje je također „opće prirode”. Također je naveo da je Komisija pojasnila da se primjena dodatnih naknada provodila u okviru višerazinskog sustava, na središnjoj i lokalnoj razini, opisanog u uvodnim izjavama 107., 1046. i 1300. sporne odluke. Iz toga je zaključio da u tim uvjetima isključenje lokalnog ponašanja iz područja spornog zabranjenog sporazuma nije proturječno njegovom svjetskom razmjeru.
244
Potrebno je stoga utvrditi da Opći sud, s jedne strane, u točki 277. pobijane presude nije naveo, kao što to tvrde SAS Cargo i dr., da se sporno ponašanje istodobno primjenjivalo „na svim rutama”, a ne u Dubaiju ili djelomično u Tajlandu i da, s druge strane, iz te točke 277. ne proizlazi nikakvo proturječje u obrazloženju sporne odluke. Naime, u njemu se samo iznosi razlika između, s jedne strane, općeg dosega dotičnih dodatnih naknada i, s druge strane, strukture prema kojoj se raspravljalo o njihovu donošenju i provedbi. Argument društava SAS Cargo i dr., sažet u točki 243. ove presude, temelji se stoga na pogrešnom tumačenju pobijane presude.
245
Kao treće, dovoljno je istaknuti da je, kao što je to Opći sud naveo u točki 269. pobijane presude, njezina točka 270. uzgredna. Slijedom toga, argumentacija iznesena u točki 230. ove presude u svakom je slučaju bespredmetna na temelju sudske prakse iz točke 80. ove presude.
246
Kao četvrto, što se tiče argumentacije iznesene u točki 231. ove presude, SAS Cargo i dr. očito su pogrešno protumačili točku 286. pobijane presude kada tvrde da je Opći sud smatrao da je usklađivanje u sedam zemalja bilo dovoljno za utvrđivanje globalnog usklađivanja. Naime, Opći je sud u točki 286. samo naveo da je Komisija podnijela dokaze kojima želi dokazati da je do usklađivanja u pogledu odbijanja plaćanja provizija došlo u brojnim zemljama diljem svijeta, „među kojima su” Hong Kong, Švicarska, Italija, Francuska, Španjolska, Indija i Sjedinjene Američke Države. Što se preostaloga tiče, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. žele dovesti u pitanje tu ocjenu, oni zapravo osporavaju ocjenu činjenica i dokaza koju je proveo Opći sud. Ta je argumentacija stoga u tom dijelu nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
247
Kao peto i posljednje, dovoljno je istaknuti da se šesti prigovor koji su SAS Cargo i dr. istaknuli u potporu ovom dijelu temelji na pretpostavci prema kojoj su uspjeli dokazati da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava smatrajući da je Komisija osnovano zaključila da su dodatne naknade bile mjere opće primjene koje su se mogle primijeniti „na svim rutama na svjetskoj razini” i da je odbijanje plaćanja provizija „također općih razmjera”. Međutim, iz prethodne analize proizlazi da SAS Cargo i dr. nisu uspjeli dokazati osnovanost te pretpostavke.
248
Iz svega prethodno navedenog slijedi da prvi dio četvrtog žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično bespredmetan i neosnovan.
Drugi dio u vezi s razlogom obrane koji se temelji na državnoj prisili
– Argumentacija stranaka
249
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava prilikom ocjene njihova razloga obrane koji se temelji na državnoj prisili. Tom su pogreškom zahvaćene točke 500., 501., 509. do 514., 532., 549., 562. i 564. pobijane presude. Opći je sud od društava SAS Cargo i dr. tražio da dokažu da su na temelju nacionalnog zakonodavstva trećih zemalja bili dužni ponašati se na navedeni način. Međutim, sudska praksa koju Opći sud u tom pogledu navodi u točkama 509. do 512. te presude relevantna je samo u kontekstu odluka država članica. Naime, načelo nemiješanja, koje je posljedica načela suverene jednakosti država, trećim zemljama daje pravo na vođenje vlastitih poslova bez vanjskog miješanja.
250
U ovom slučaju, ASA‑ovi ili lokalni propisi poticali su rasprave o cijenama između imenovanih prijevoznika na konkretnim rutama, tako da je Komisija u skladu s relevantnim načelima međunarodnog prava svoju nadležnost trebala izvršavati suzdržano i umjereno. Opći je sud slijedom toga počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom svoje ocjene razloga obrane koji se temelji na državnoj prisili. Naime, taj se razlog obrane ne primjenjuje samo na situacije u kojima se nacionalnim zakonodavstvom i praksom od prijevoznika zahtijeva da raspravljaju o cijenama, nego i na ponašanja koja su posebno uređena propisima i koja se potiču nacionalnim zakonodavstvom i praksom. Tom pogreškom nisu zahvaćene samo točke 509. do 514. pobijane presude, nego i ocjene koje se odnose na postojeće prakse u većem broju trećih zemalja.
251
Tako se, kao prvo, ne mogu prihvatiti ocjene Općeg suda koje se odnose na Hong Kong. Naime, iz točke 531. pobijane presude proizlazi da nacionalna tijela nisu htjela primati pojedinačne zahtjeve koji se odnose na uvođenje dodatne naknade za gorivo. Tako je, ako se pravilno tumači, bio ispunjen razlog obrane koji se temelji na državnoj prisili jer su ta tijela u Hong Kongu poticala svako kolektivno ponašanje, dogovoreno s klijentima, tako da ono slijedom toga nije predstavljalo protutržišni zabranjeni sporazum. Stoga su pogrešne točke 515. do 532. pobijane presude u pogledu odgovornosti žaliteljâ u Hong Kongu.
252
Kao drugo, ne mogu se prihvatiti ni ocjene Općeg suda o Japanu iz točaka 537. do 540. pobijane presude ni zaključci koje je iz njih izveo u točkama 549. i 550. te presude. S jedne strane, u ASA‑ovima sklopljenima s Japanom bila je propisana obveza usklađivanja cijena, uključujući i dodatnih naknada. Tvrdeći suprotno tomu u točki 537. te presude, Opći sud iskrivio je jasan smisao dotične tarifne klauzule, čiji je sadržaj iznesen u točki 140. tužbe podnesene Općem sudu. U najmanju ruku, ti su sporazumi s Japanom potaknuli usklađivanje. U točki 538. navedene presude Opći je sud iskrivio i argumentaciju društava SAS Cargo i dr. Iz njihovih pismena podnesenih Općem sudu proizlazi da su navela da su se odredbama o cijenama iz ASA‑ova odobravali opći dogovori o cijenama između nekoliko prijevoznika koji opslužuju različite odredišne zemlje unutar EGP‑a, pojasnivši među ostalim da je japanski ured za civilno zrakoplovstvo odobrio isti iznos dodatne naknade za sve zemlje EGP‑a. Opći je sud također, u točki 545. te presude, iskrivio njihove argumente o dodatnoj naknadi za gorivo. Naime, naveo je da se inicijativa za podnošenje kolektivnih zahtjeva u pogledu te dodatne naknade može pripisati prijevoznicima, a ne tom japanskom tijelu, iako u Japanu nikad nisu podneseni kolektivni zahtjevi, nego samo pojedinačni zahtjevi nakon usklađivanja, kao što to potvrđuju dokazi priloženi tim pismenima.
253
S druge strane, u točki 543. pobijane presude iskrivljeni su dokazi u dijelu u kojem je Opći sud u njoj utvrdio da je riječ o dokumentima koje su „sastavili sami” SAS Cargo i dr., iako to nije slučaj. Konkretno, potonji su podnijeli, s jedne strane, rezoluciju International Air Transport Associationa (u daljnjem tekstu: IATA) iz svibnja 2000. kojom je utvrđen jedinstven iznos dodatne naknade za gorivo za sve međunarodne rute i, s druge strane, internu obavijest među službama društva Japan Airlines kojom se dokazuje da je japanski ured za civilno zrakoplovstvo usvojio mehanizam dodatne naknade za gorivo te dopis tog društva koji potvrđuje da su korisnici zahtijevali taj mehanizam. U uvodnoj izjavi 1002. sporne odluke spominje se i dokument koji je podnijelo društvo Japan Airlines koji potkrepljuje njihovo stajalište, ali je društvima SAS Cargo i dr. pristup tom dokazu bio uskraćen. Potonji su se također pozvali na izjavu odvjetnika drugog prijevoznika tijekom saslušanja pred Komisijom koja opovrgava izjavu koja mu je pripisana u spornoj odluci. Time što nije odgovorio na te elemente i što je društvima SAS Cargo i dr. uskratio pristup dokazima koji su uslijedili nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, iako su jasno utvrđeni, Opći je sud također povrijedio načelo jednakosti.
254
Kao treće, što se tiče ostalih trećih zemalja čiji su regulatorni sustavi razmatrani u spornoj odluci, i to Republike Indije, Kraljevine Tajlanda, Republike Singapura, Republike Koreje i Savezne Republike Brazila, u uvodnoj izjavi 506. sporne odluke spominje se samo događaj koji uključuje SAS Cargo i dr. nakon 1. svibnja 2004. Međutim, taj dokaz koji se tiče Tajlanda očito je nedostatan za utvrđivanje povrede u vezi s tim drugim zemljama, tim više što predstavlja oslobađajući dokaz. U točkama 558. do 562. pobijane presude Opći se sud čak i složio da jedini događaj koji je uključivao SAS Cargo i dr. u navodni zabranjeni sporazum u Tajlandu nije bio protivan pravu tržišnog natjecanja jer iz dokaza koji su podnijeli SAS Cargo i dr. proizlazi da su tajlandska tijela propisala iznose dodatne naknade za gorivo koje su prijevoznici trebali poštovati, čime je od 20. srpnja 2005. uklonjena svaka mogućnost tržišnog natjecanja. Međutim, počinio je pogrešku koja se tiče prava kad je zaključio da SAS Cargo i dr. nisu dokazali da je bilo kakva mogućnost tržišnog natjecanja bila uklonjena prije tog datuma.
255
U tom pogledu, kao prvo, Opći sud nije trebao ispitati je li predmetno ponašanje bilo obvezno, nego je li bilo potaknuto. Kao drugo, jedini dokaz koji SAS Cargo i dr. povezuje s protupravnim ponašanjem na Tajlandu, opisanim u uvodnoj izjavi 506. sporne odluke, odnosio se na poštovanje upute Odjela za civilno zrakoplovstvo Tajlanda. Stoga je točka 562. pobijane presude nedosljedna. Kao treće, SAS Cargo i dr. podnijeli su dokaze kojima se utvrđuje da su se od 2003. na rutama prema EGP‑u iz Tajlanda primjenjivali obvezujući i jednaki iznosi dodatnih naknada, a riječ je o dokazu koji Komisija nikada nije osporila. Opći je sud stoga počinio pogrešku koja se tiče prava kad je u točki 562. pobijane presude pošao od suprotne pretpostavke, a da nije razmotrio dokaze koje su podnijeli SAS Cargo i dr. Kao četvrto, činjenica da tajlandski prijevoznik nije proglašen krivim za povredu upućuje na to da su dokazi koje je taj prijevoznik podnio nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku sadržavali dodatne oslobađajuće dokaze, kojima su žalitelji trebali imati pristup.
256
Što se tiče Komisijine ocjene regulatornih sustava iz točke 254. ove presude, navedene u uvodnoj izjavi 1019. sporne odluke, ona se temelji na običnom upućivanju na njezino rasuđivanje o režimima u Hong Kongu i Japanu, kao što je to navedeno u točki 552. pobijane presude. Stoga, ako bi Sud trebao odbiti razmatranja Općeg suda koja se odnose na te dvije zemlje, morao bi također odbiti i ona iz točaka 555. do 557., 562. i 563. te presude u pogledu tih ostalih trećih zemalja. Osim toga, s obzirom na to da Tajland i Dubai ne ulaze u područje primjene spornog zabranjenog sporazuma, Opći je sud u dvojbi trebao odlučiti u korist društava SAS Cargo i dr. i zaključiti da nije moguće pretpostaviti postojanje globalnog zabranjenog sporazuma, a da o tome ne postoje dokazi. Tvrde da je slijedom toga povrijedio pretpostavku nedužnosti. Zbog tih istih razloga, pogrešne su i točke 623. i 624. pobijane presude.
257
Komisija odgovara da je taj dio djelomično nedopušten, a djelomično neosnovan.
– Ocjena Suda
258
Najprije valja istaknuti da je Opći sud u točkama 500. i 501. pobijane presude naveo, s jedne strane, da je načelo nemiješanja priznato međunarodnim običajnim pravom i, s druge strane, da ga Komisija, pod uvjetom da se društva SAS Cargo i dr. mogu pozvati na njega, nije povrijedila time što je primijenila kriterij kvalificiranih učinaka kako bi sankcionirala ponašanja koja su se dogodila i provodila u trećim zemljama koje su ih odlučile odobriti zbog političkih razloga. U tom je pogledu istaknuo da se primjena članka 101. stavka 1. UFEU‑a na ponašanja za koja je predvidljivo da proizvode trenutačne i bitne učinke u EGP‑u opravdava s obzirom na međunarodno javno pravo i, prema tome, osobito s obzirom na načelo nemiješanja.
259
Stoga treba utvrditi da se točke 500. i 501., u kojima se nalazi analiza Općeg suda u pogledu prvog prigovora šestog dijela trećeg tužbenog razloga istaknutog pred njime, koji se temeljio na povredi načela suvereniteta i nemiješanja, ne odnose na analizu koju je Opći sud proveo u pogledu razloga obrane koji se temelji na državnoj prisili, koji je taj sud ispitao u točkama 504. do 564. pobijane presude i koji je jedini obuhvaćen ovim dijelom četvrtog žalbenog razloga.
260
Međutim, SAS Cargo i dr. ne iznose nijedan argument kojim bi pojasnili zašto točke 500. i 501. pobijane presude sadržavaju pogrešne ocjene razloga obrane koji se temelji na državnoj prisili, na kojeg se predmetne točke uopće ne odnose. Prigovor koji se na njih odnosi je stoga nedopušten, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 82. ove presude.
261
Osim toga, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde, kao prvo, da je Opći sud primijenio pogrešan pravni kriterij prilikom ocjene njihova razloga obrane koji se temelji na državnoj prisili, valja podsjetiti na to da se članci 101. i 102. UFEU‑a odnose samo na protutržišna ponašanja koja su poduzetnici usvojili na vlastitu inicijativu. Ti se članci ne primjenjuju ako se nacionalnim zakonodavstvom poduzetnici obvezuju na protutržišno ponašanje ili ako se njime stvori pravni okvir koji sam po sebi poduzetnicima ograničava svaku mogućnost tržišnog natjecanja. Naime, u takvoj situaciji, ograničenje tržišnog natjecanja nije posljedica, kao što to podrazumijevaju dotične odredbe, samostalnog ponašanja poduzetnika. Suprotno tomu, navedeni se članci mogu primijeniti ako se pokaže da nacionalno zakonodavstvo ostavlja mogućnost tržišnog natjecanja koje mogu spriječiti, ograničiti ili narušiti samostalna ponašanja poduzetnika (vidjeti u tom smislu presude od 11. studenoga 1997., Komisija i Francuska/Ladbroke Racing, C‑359/95 P i C‑379/95 P, EU:C:1997:531, t. 33. i 34. te od 14. listopada 2010., Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, t. 80.).
262
Sud je stoga samo u ograničenoj mjeri dopustio mogućnost da se određeno protutržišno ponašanje isključi iz područja primjene članaka 101. i 102. UFEU‑a zbog toga što je ono poduzetnicima o kojima je riječ bilo propisano postojećim nacionalnim propisom ili jer je njime isključena bilo kakva mogućnost tržišnog natjecanja među poduzetnicima (presuda od 14. listopada 2010., Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, t. 81. i navedena sudska praksa).
263
Tako je Sud presudio da, ako nacionalni zakon samo potiče ili olakšava odluku poduzetnika o samostalnim protutržišnim ponašanjima, na njih se i dalje primjenjuju članci 101. i 102. UFEU‑a (presuda od 14. listopada 2010., Deutsche Telekom/Komisija, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, t. 82. i navedena sudska praksa).
264
Suprotno onomu što tvrde SAS Cargo i dr., tom se sudskom praksom ne pravi razlika između nacionalnih zakonodavstava država članica i zakonodavstava trećih zemalja.
265
Osim toga, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 198. ove presude, iako je tijelo koje tvrdi da je počinjena povreda pravilâ tržišnog natjecanja dužno podnijeti dokaz o tome, na poduzetniku koji ističe razlog obrane protiv utvrđenja povrede tih pravila jest da podnese dokaz o tome da su ispunjeni uvjeti za primjenu pravila na kojem se temelji taj razlog obrane, tako da navedeno tijelo stoga treba upotrijebiti druge dokaze.
266
Iz tih elemenata proizlazi da SAS Cargo i dr. neosnovano tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točkama 509. do 512. pobijane presude time što je u njima u biti podsjetio na zaključke iz sudske prakse navedene u točkama 258. do 263. i 265. ove presude i time što je u točki 513. pobijane presude smatrao da se oni na isti način primjenjuju na zakone i postupanja države članice ili ugovorne stranke Sporazuma o EGP‑u te na zakone i postupanja treće zemlje te slijedom toga, smatrajući da je na njima da dokažu da ih nacionalna zakonodavstva dotičnih trećih zemalja nisu poticala, nego obvezivala da se ponašaju na dotični način.
267
Prihvatiti tumačenje tog razloga obrane utemeljenog na državnoj prisili na koju se pozivaju SAS Cargo i dr. bilo bi uostalom u suprotnosti s njegovom nužno strogom primjenom, a to je način na koji je jedino moguće postupiti a da se ne prekrši jednoznačni tekst članaka 101. i 102. UFEU‑a, koji se odnose na ponašanja poduzetnikâ.
268
Stoga, s obzirom na to da se ovaj dio temelji na pretpostavci prema kojoj je za prihvaćanje razloga obrane koji se temelji na državnoj prisili treće zemlje dovoljno da zakonodavstvo te zemlje potiče protutržišno ponašanje, treba ga odbiti kao neosnovano, s obzirom na to da je ta pretpostavka pogrešna.
269
Kao drugo, što se tiče argumentacije društva SAS Cargo i dr. u pogledu ocjena Općeg suda o Japanu, valja, s jedne strane, kad je riječ o njihovoj prvoj tvrdnji o iskrivljavanju, istaknuti da je Opći sud u točki 537. pobijane presude naveo da se, kad je riječ o tvrdnji društava SAS Cargo i dr. prema kojoj Komisija u spornoj odluci nije navela stavak 1. standardne klauzule ASA‑ova koje je sklopio Japan, u tom stavku navode čimbenici koje treba uzeti u obzir prilikom određivanja cijena te se njime predviđa da će se potonje cijene određivati u skladu sa sljedećim odredbama članka u kojem se nalazi. Iz toga je zaključio da ni iz te odredbe, a ni iz one navedene u pobijanoj odluci ne proizlazi da je ASA‑ovima bila propisana obveza usklađivanja među prijevoznicima u pogledu određivanja dodatnih naknada. Dodao je da što se preostalog tiče, SAS Cargo i dr. ne pružaju nijedan potkrijepljen argument kojim bi se moglo utvrditi suprotno.
270
Naime, SAS Cargo i dr. u točki 140. tužbe podnesene Općem sudu naveli su da se u navedenom stavku 1., koji se nalazi u ASA‑u koji se primjenjuje na društvo SAS Cargo, navodi sljedeće:
„Cijene svake dogovorene usluge određuju se u razumnim iznosima, uzimajući na odgovarajući način sve relevantne čimbenike, uključujući operativne troškove, razumnu dobit, značajke usluge (kao što su standardi u pogledu brzina i opreme) i cijene drugih zračnih prijevoznika na bilo kojem dijelu konkretne linije. Te se cijene utvrđuju u skladu sa sljedećim odredbama ovog članka.”
271
Stoga, uzimajući u obzir sudsku praksu iz točke 108. ove presude, valja utvrditi da nije dokazano navodno iskrivljavanje jer točka 537. pobijane presude vjerno prikazuje sadržaj tog stavka 1.
272
Što se tiče tvrdnje o iskrivljavanju točke 538. pobijane presude, valja istaknuti da je Opći sud u toj točki istaknuo da SAS Cargo i dr. ne osporavaju to da se na temelju odredbi ASA‑ova o dogovorima u pogledu cijena između imenovanih prijevoznika na određenim rutama ne mogu odobriti opći dogovori o cijenama između nekoliko prijevoznika koji opslužuju različite odredišne zemlje kao što su oni na koje se odnosi sporna odluka.
273
Međutim, u točki 128. svoje tužbe pred Općim sudom, koja je navodno iskrivljena u toj točki 538. pobijane presude, istaknuli su sljedeće:
„[…] Lokalna tijela za zrakoplovstvo u Hong Kongu, Japanu i Tajlandu nisu primjenjivala klauzule o cijenama po rutama. Ona su zapravo određivala iznose dodatnih naknada ovisno o međunarodnoj ili nacionalnoj prirodi ruta (npr. u Japanu) ili ovisno o IATA‑inim prometnim konferencijskim područjima (npr. u Hong Kongu, Tajlandu). Budući da su sve zemlje EGP‑a obuhvaćene kategorijom međunarodnih ruta i istim IATA‑inim prometnim konferencijskim područjem […], odobrena je ista visina dodatne naknade za sve rute kojima je odredište u EGP‑u. Tim se pristupom nastoje ograničiti transakcijski troškovi za lokalne nacionalne prijevoznike te i lokalne špeditere i otpremnike […]. Stoga je iz upravnih sustava kojima se provode važeći ASA‑ovi izravno proizlazilo da su azijska tijela svim prijevoznicima koji prevoze teret u Europu naložila primjenu iste visine dodatnih naknada, iako putem različitih metoda, u skladu s objašnjenjima koja ćemo iznijeti u nastavku. Ta činjenična situacija bila je u potpunosti u skladu s ASA‑ovim klauzulama o cijenama jer je u svakom primjenjivom ASA‑u bila određena ista zračna kompanija kao prijevoznik. Nadležna tijela Hong Konga i Ujedinjenih arapskih Emirata (Dubai) pojasnila su to Komisiji […]”.
274
Iako su SAS Cargo i dr. tako tvrdili da su „azijska tijela svim prijevoznicima koji teret prevoze u Europu naložila primjenu istog iznosa dodatne naknade”, iz točke 128. ne proizlazi da su ASA‑ovi koje je sklopio Japan dopuštali opće dogovore o cijenama između više prijevoznika koji opslužuju različite odredišne zemlje unutar EGP‑a, poput onih sankcioniranih spornom odlukom. S obzirom na sudsku praksu iz točke 108. ove presude, nije stoga dokazana ni druga tvrdnja o iskrivljavanju.
275
Što se tiče treće tvrdnje o iskrivljavanju koja se odnosi na točku 545. pobijane presude, Opći sud naveo je u toj točki da se, s obzirom na to da se njima ne utvrđuje postojanje obveze prijevoznika na usklađivanje iznosa dodatne naknade za gorivo, nijednim od dokaznih elemenata koje su podnijeli SAS Cargo i dr. ne mogu pobiti informacije sadržane u uvodnim izjavama 198., 244., 256., 391., 392., 488. i 491. sporne odluke, iz kojih proizlazi da se inicijativa podnošenja kolektivnih zahtjeva u pogledu dodatne naknade za gorivo može pripisati prijevoznicima, a ne japanskom uredu za civilno zrakoplovstvo. Stoga valja utvrditi da SAS Cargo i dr. svojom argumentacijom koja se odnosi na spomenutu točku, navedenu u točki 252. ove presude, zapravo prigovaraju tumačenju tih uvodnih izjava sporne odluke, koje Opći sud navodi u istoj točki 545. Stoga tim tumačenjem nije mogao iskriviti njihovu argumentaciju o dodatnoj naknadi za gorivo. Ta je treća tvrdnja stoga neosnovana.
276
Što se tiče argumentacije koja se odnosi na točku 543. pobijane presude, u pogledu, s jedne strane, navodnog iskrivljavanja dokaza, navedene u točki 253. ove presude, dovoljno je istaknuti da je Opći sud u točki 543., nakon što je ocijenio dokaze koje su SAS Cargo i dr. podnijeli u potporu svojim tvrdnjama, zaključio da nijedan od podnesenih dokumenata ne dokazuje postojanje državne prisile kojom se opravdava neprimjena članka 101. stavka 1. UFEU‑a. Stoga SAS Cargo i dr., pod izgovorom tvrdnje o iskrivljavanju, zapravo od Suda žele ishoditi ponovnu ocjenu tih dokaza. Ta je argumentacija stoga u tom dijelu nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
277
S druge strane, u dijelu u kojem navedenom argumentacijom tvrde da je Opći sud propustio odgovoriti na neke od njihovih argumenata, pozivaju se na to da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja. Naime, ustaljena je sudska praksa ta da žalbeni razlog koji se temelji na izostanku odgovora Općeg suda na argumente iz prvostupanjskog postupka u biti čini pozivanje na povredu obveze obrazlaganja koja proizlazi iz članka 36. Statuta Suda Europske unije, primjenjivog na Opći sud na temelju njegova članka 53. stavka 1., kao i članka 117. Poslovnika Općeg suda (presuda od 28. rujna 2023., Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708. t. 185. i navedena sudska praksa). Međutim, takva povreda nije utvrđena imajući u vidu sudsku praksu navedenu u točki 85. ove presude i s obzirom na to što je Opći sud naveo ne samo u točki 543., nego i u točkama 542. i 544. pobijane presude, u kojima su izneseni i dokazi koje su SAS Cargo i dr. podnijeli Općem sudu i njihova ocjena.
278
Što se tiče tvrdnje da je Opći sud povrijedio „načelo jednakosti” time što im nije odobrio pristup dokazima koji su uslijedili nakon obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, dovoljno je istaknuti da se ta tvrdnja, čak i da je dopuštena, ne razlikuje od one iznesene u prvom žalbenom razlogu i stoga je u svakom slučaju iz istih razloga treba odbiti.
279
Kao treće, što se tiče argumentacije iznesene u točkama 254. do 256. ove presude, valja, kao prvo, utvrditi da je ona nedopuštena u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. te presude jer SAS Cargo i dr. tom argumentacijom, pod opravdanjem tvrdnji o pogreškama koje se tiču prava u pogledu situacije koja je postojala na Tajlandu, nastoje ishoditi novu ocjenu činjenica i dokaza.
280
Kao drugo, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. njome osporavaju dosljednost sporne odluke, navedena je argumentacija nedopuštena u skladu sa sudskom praksom iz točke 74. ove presude.
281
Kao treće, u dijelu u kojem navedenom argumentacijom tvrde da je Opći sud propustio razmotriti sve dokaze koje su podnijeli, dovoljno je istaknuti da je Opći sud ispitao djelovanje tajlandskih tijela u točkama 556. do 561. pobijane presude i da je u njezinoj točki 562. zaključio da su, što se tiče propisa primjenjivih u Tajlandu, SAS Cargo i dr. mogli dokazati, a da im Komisija učinkovito ne proturječi, da su od 20. srpnja 2005. tijela te zemlje stvorila pravni okvir koji je sam po sebi otklanjao svaku mogućnost tržišnog natjecanja među prijevoznicima u pogledu određivanja iznosa dodatne naknade za gorivo, primjenjivog na letove iz Tajlanda. U istoj je točki također utvrdio da ta društva, suprotno tomu, nisu dokazala da se tajlandskim propisima otklanjala svaka mogućnost tržišnog natjecanja u pogledu dodatne naknade za sigurnost ili da je, što se tiče dodatne naknade za gorivo, svaka mogućnost tržišnog natjecanja bila otklonjena u razdoblju prije 20. srpnja 2005.
282
Stoga treba utvrditi da oni pod opravdanjem tvrdnje da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja, trećim argumentom iznesenim u točki 255. ove presude, od Suda nastoje ishoditi novu ocjenu činjenica i dokaza. Ta je argumentacija stoga nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
283
Kao četvrto, u dijelu u kojem tvrde da su trebali imati pristup dodatnim oslobađajućim dokazima, ta se argumentacija ne razlikuje od one iznesene na kraju točke 253. ove presude i treba je odbiti iz istih razloga kao što su oni koji su već navedeni u točki 278. ove presude.
284
Kao peto, što se tiče argumentacije iznesene u točki 256. ove presude, dovoljno je istaknuti da ne treba utvrditi pogreške koje se tiču prava u točkama 555. do 557., 562. i 563. pobijane presude, s obzirom na to da se tvrdnje društava SAS Cargo i dr. u tom pogledu temelje na pretpostavci prema kojoj su oni uspjeli dokazati da su razmatranja Općeg suda o regulatornim sustavima Hong Konga i Japana bila pogrešna. Međutim, kao što to proizlazi iz prethodne analize, ta pretpostavka nije osnovana.
285
Što se tiče tvrdnje o povredi pretpostavke nedužnosti, ona se također temelji na neuključivanju Kraljevine Tajlanda u zemlje za koje se društvima SAS Cargo i dr. mogla prigovoriti povreda članka 101. stavka 1. UFEU‑a. Međutim, iako je Opći sud zauzeo stav da se u odnosu na njih ne može utvrditi takva povreda kad je riječ o letovima iz te treće zemlje u pogledu dodatne naknade za gorivo od 20. srpnja 2005., on nije isključio postojanje takve povrede za sve letove iz navedene zemlje za cijelo razdoblje povrede, tako da pretpostavka iz te argumentacije također ne nalazi svoj temelj u činjenicama.
286
Što se tiče prigovora na uključivanje trećih zemalja u područje primjene jedinstvene i trajne povrede u točkama 623. i 624. pobijane presude, dovoljno je istaknuti da se on temelji na istim argumentima kao što su oni koji su već odbijeni u dvjema prethodnim točkama ove presude.
287
Iz svega prethodno navedenog slijedi da drugi dio četvrtog žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
Treći dio, koji se odnosi na kvalifikaciju predmetnog ponašanja kao jedinstvene i trajne povrede
– Argumentacija stranaka
288
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava time što je odbio njihovu argumentaciju kojom su osporavali Komisijin zaključak prema kojem ponašanje opisano u spornoj odluci čini jedinstvenu i trajnu povredu. Naime, dotično ponašanje bilo je toliko raznoliko da ga se nije moglo razumno izjednačiti s „jedinstvenom” povredom. Ocjena Općeg suda u tom pogledu pogrešna je u pogledu više aspekata.
289
Na prvome mjestu, u točkama 302. do 304. pobijane presude Opći je sud zanemario ključnu tvrdnju društava SAS Cargo i dr., a to je da su se ponašanja navedena u odjeljku 4. sporne odluke dogodila u različitim okolnostima i da su imala različite ciljeve. Točno je da Opći sud u toj točki 302. upućuje na svaku vrstu ponašanja. Međutim, nikada se nije osvrnuo na središnju točku prema kojoj te različite vrste ponašanja nisu imale zajedničke točke. Time je povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.
290
Na drugome mjestu, tvrde da je Opći sud počinio pogreške u pogledu ponašanja do kojeg je došlo u Švicarskoj. U točkama 612. do 618. pobijane presude potvrdio je da jedini kontakt koji je uključivao SAS Cargo i dr., do kojeg je došlo nakon 1. lipnja 2002., nije bio nezakonit. Međutim, u točki 604. te presude iskrivio je dokaze kad je prilikom primjene kriterija stvarne težine čini se, uputio na pojam „trajanja”. Također je propustio, u točkama 604. i 605. navedene presude, odgovoriti na argumente i dokaze iznesene u točki 161. tužbe u prvostupanjskom postupku, kojima u biti ne osporavaju postojanje posebnog sastanka, nego njihovo sudjelovanje na njemu. Uostalom, iz te točke 605. proizlazi da nije bilo slaganja, kako bi se izračunala dodatna naknada za gorivo, o korištenju stvarne težine, nego „oporezive težine”, s tim da je Opći sud u točki 606. te presude potvrdio Komisijin zaključak prema kojem su sudjelovali u takvom sporazumu, ali istodobno odlučili da ga neće primjenjivati. Tvrde da je i točka 610. pobijane presude pogrešna u dijelu u kojem je u njoj navedeno da komunikacija zaposlenika žaliteljâ o ukidanju dodatne naknade za gorivo krši članak 101. stavak 1. UFEU‑a, iako je ta komunikacija bila javna. Opći je sud trebao ispitati je li navedena komunikacija dovela do veće transparentnosti cijena ili olakšavala postupanje u skladu sa zabranjenim sporazumom. Ne učinivši to povrijedio je svoju obvezu obrazlaganja. Osim toga, na to ponašanje na lokalnoj razini iz prosinca 2001. u pogledu dodatnih naknada na rutama s polazištem iz Švicarske nisu bili primjenjivi ni članak 101. UFEU‑a ni članak 8. Sporazuma između EZ‑a i Švicarske o zračnom prometu, tako da je točka 611. te presude pogrešna u pravnom smislu.
291
Na trećemu mjestu, Opći sud počinio je pogreške pri ocjeni tvrdnji drugih prijevoznika u pogledu ponašanja društava SAS Cargo i dr. U točkama 625. do 650. pobijane presude pravilno je smatrao da dokazi iz poruka elektroničke pošte koji se nalaze u više uvodnih izjava sporne odluke ne dokazuju postojanje nezakonitih kontakata između njih i drugih prijevoznika. Međutim, pogriješio je kad nije opovrgnuo relevantnost interne poruke elektroničke pošte koju je 17. veljače 2003. poslao zaposlenik drugog prijevoznika sa sjedištem u Ujedinjenoj Kraljevini, koja se spominje u uvodnoj izjavi 273. sporne odluke. U točkama 634. i 635. te presude smatrao je da SAS Cargo i dr. nisu podnijeli dokaz kojim bi potkrijepili svoje stajalište. Međutim, počinio je pogrešku time što nije ispitao stvarno pitanje koje su postavili. Tako, s jedne strane tvrde da Opći sud nije uzeo u obzir njihove određene argumente. S druge strane, suprotno tvrdnji iz te točke 635., tvrde da se nisu oslonili samo na činjenicu da je špediter primio informacije od drugih prijevoznika. Iz tih pogrešaka proizlazi da se u odnosu na njih ne može upotrijebiti ni taj dokaz.
292
Na četvrtome mjestu, točno je da je Opći sud, osobito u točkama 407. do 411. pobijane presude, priznao da su određena ponašanja bila opravdana, uzimajući u obzir savez WOW. Međutim, pogrešno je smatrao da su određena ponašanja u tom savezu „išla predaleko”, s obzirom na to da nije postojala zajednička integrirana cjenovna politika. U svakom slučaju, čak i da su takvi kontakti u okviru navedenog saveza predstavljali povredu članka 101. stavka 1. UFEU‑a, oni bi bili dio jedinstvene i trajne povrede samo ako je postojala objektivna veza između navedenih kontakata i te jedinstvene i trajne povrede ili ako su SAS Cargo i dr. namjeravali sudjelovati u zabranjenom sporazumu svjetskog razmjera, a ne u ponašanju u vezi s tim savezom. Međutim, Opći sud nije dokazao postojanje takve objektivne veze između kontakata u okviru saveza WOW i jedinstvene i trajne povrede. Točka 430. te presude sadržava samo jednu tvrdnju u tom pogledu, tako da je navedena presuda nedovoljno obrazložena. Iz toga slijedi da točke 428. do 432. te presude ne treba uzeti u obzir, i slijedom toga, da kontakte unutar saveza WOW treba isključiti iz dokaza o sudjelovanju društva SAS Cargo i dr. u jedinstvenoj i trajnoj povredi.
293
Na petome mjestu, što se tiče vertikalnih sporazuma o pružanju usluga, pogrešno je odbijeno objašnjenje društva SAS Cargo i dr. u pogledu njihova primitka poruka elektroničke pošte „Dragi partneri”, iz točaka 475. do 487. pobijane presude. Kao prvo, točke 477. do 479., 484. i 485. te presude nisu u dovoljnoj mjeri obrazložene i njima se krše načela osobne odgovornosti i pretpostavke nedužnosti jer se u njima upućuje samo na kontakte ili radnje zaposlenika drugih prijevoznika, a da se pritom ne razmatra uključenost društava SAS Cargo i dr. u te kontakte ili njihova saznanja o njima. Na temelju njih stoga nije moguće utvrditi da su SAS Cargo i dr. počinili povredu. Kao drugo, u točki 479. navedene presude preuzima se Komisijino stajalište izneseno u njezinu odgovoru na tužbu pred Općim sudom a da se pritom ne razmatraju ni argument ni dokazi koje su iznijeli SAS Cargo i dr. Kao treće, u točkama 480. i 481. te presude Opći sud nije ispitao jesu li dokazi na koje se oslonila Komisiji omogućili da pravilno zaključi da nije bilo drugog uvjerljivog objašnjenja za to što su SAS Cargo i dr. primili navedene poruke elektroničke pošte. Kao četvrto, tvrdnje Općeg suda iz točaka 482. i 483. pobijane presude nisu potkrijepljene ni u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku ni u spornoj odluci. Stoga je riječ o nezakonitom nadomještanju razloga, tako da točke 482. i 483. ne treba uzeti u obzir.
294
Kao šesto, Opći sud počinio je pogreške u pogledu saznanja društava SAS Cargo i dr. o jedinstvenoj i trajnoj povredi. U točki 669. pobijane presude priznao je da Komisija nije utvrdila izravno sudjelovanje društava SAS Cargo i dr. u svim protutržišnim aktivnostima. Iz toga slijedi da je Komisija bila dužna dokazati da su znali za ponašanje drugih prijevoznika ili da su ga mogli razumno predvidjeti. U tom je pogledu, Opći sud u točki 670. te presude napomenuo da se u spornoj odluci upućuje na osam kontakata. Međutim, prije svega, SAS Cargo i dr. naveli su, a da nije bilo odgovora na taj argument, da nisu obuhvaćeni bilo kakvim usklađivanjem o kojem je riječ. Nadalje, s obzirom na to da su četiri od tih poruka bile poruke elektroničke pošte „Dragi partneri”, na njih se ne može pozivati, kao što to proizlazi iz prethodne točke ove presude. Opći je sud iskrivio preostale četiri poruke elektroničke pošte, pri čemu svoje stajalište nije dostatno obrazložio. Osim toga, u točkama 671., 672., 677. i 678. pobijane presude Opći je sud nezakonito nadomjestio obrazloženje. Štoviše, u točkama 678. i 679. te presude iskrivljuje jasan smisao druge poruke elektroničke pošte od 17. veljače 2003. i ne uzima u obzir oslobađajuće dokaze. Što se tiče točaka 681. i 683. navedene presude, njih također ne treba uzeti u obzir jer Opći sud uopće nije objasnio razloge zbog kojih je na temelju navedenih poruka elektroničke pošte društvo SAS moglo saznati za ponašanje u kojem nije sudjelovalo. Točka 685. iste presude također je pogrešna jer se u njoj nepotpuno iznosi argument društava SAS Cargo i dr. na koji Opći sud odgovara u toj točki. Opći sud nije mogao ispraviti nedostatnost osam poruka elektroničke pošte na koje se Komisija poziva u uvodnoj izjavi 791. sporne odluke upućujući samo na druge uvodne izjave a da pritom nije objasnio kako su ti kontakti društvima SAS Cargo i dr. omogućili da saznaju za ponašanja u kojima nisu sudjelovala. Stoga treba odbiti analizu Općeg suda iz točaka 660. do 694. pobijane presude u pogledu saznanja koja su društva SAS Cargo i dr. imali o ponašanju drugih prijevoznika kao i utvrđenja Općeg suda iz točaka 713. do 728. te presude, koja se odnose na opseg njihova sudjelovanja u povredi.
295
Komisija ističe da je taj dio nedopušten u dijelu u kojem se odnosi na činjenične ocjene Općeg suda, a u preostalom dijelu neosnovan.
– Ocjena Suda
296
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da povreda članka 101. stavka 1. UFEU‑a može biti posljedica ne samo izdvojenog djela, nego također niza djela ili čak trajnog ponašanja, iako jedan ili više elemenata tog niza djela ili tog trajnog ponašanja može isto tako sâm po sebi i zasebno predstavljati povredu te odredbe. Stoga, ako različita ponašanja predmetnih poduzetnika čine „sveobuhvatni plan”, jer njihov istovjetni cilj narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu, Komisija može pripisati odgovornost za ta ponašanja ovisno o sudjelovanju u čitavoj povredi (vidjeti u tom smislu presude od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778 t. 41. i navedenu sudsku praksu te od 27. lipnja 2024., Servier i dr./Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, t. 240.).
297
Poduzetnik koji je sudjelovao u takvoj jedinstvenoj i trajnoj povredi vlastitim ponašanjem, koje je obuhvaćeno pojmom „sporazuma” ili „usklađenog djelovanja” s protutržišnim ciljem u smislu članka 101. stavka 1. UFEU‑a i kojim se namjeravalo pridonijeti ostvarivanju povrede u cjelini, stoga može također biti odgovoran za ponašanje drugih poduzetnika u okviru iste povrede tijekom čitavog razdoblja svojeg sudjelovanja u navedenoj povredi (vidjeti u tom smislu presude od 6. prosinca 2012., Komisija/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778 t. 42. i navedenu sudsku praksu te od 27. lipnja 2024., Servier i dr./Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, t. 241.).
298
U tom pogledu valja podsjetiti na to da radi kvalifikacije različitih ponašanja kao jedinstvene i trajne povrede nije potrebno provjeravati dopunjuju li se ona međusobno, u smislu da je svrha svakog od njih suočavanje s jednom ili više posljedica uobičajenog odvijanja tržišnog natjecanja, kao ni doprinose li ona svojim međudjelovanjem postizanju niza protutržišnih učinaka koje njihovi autori žele postići u okviru sveobuhvatnog plana koji ima jedinstveni cilj. Nasuprot tomu, pretpostavka koja se odnosi na pojam „jedinstvenog cilja” podrazumijeva obvezu provjere ne sadržava li povreda elemente drukčijih ponašanja koji mogu upućivati na to da stvarno ostvarena ponašanja drugih uključenih poduzetnika nemaju isti cilj ili isti protutržišni učinak i stoga nisu dio „sveobuhvatnog plana” zbog svojeg istovjetnog cilja kojim se narušava tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu (presude od 26. siječnja 2017., Villeroy & Boch/Komisija, C‑644/13 P, EU:C:2017:59, t. 50. i navedena sudska praksa te od 27. lipnja 2024., Servier i dr./Komisija, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, t. 242.).
299
U ovom slučaju, u dijelu u kojem, kao prvo, SAS Cargo i dr. tvrde da Opći sud nije obrazložio pobijanu presudu time što nije odgovorio na njihovu argumentaciju prema kojoj su se predmetna ponašanja odvijala u različitim kontekstima i imala različite ciljeve, tako da se nisu mogla kvalificirati jedinstvenom povredom, dovoljno je istaknuti da prigovor koji su istaknuli SAS Cargo i dr. a koji se temelji na pogrešnim utvrđenjima u pogledu jedinstvenosti povrede, Opći sud nije ispitao samo u točkama 302. do 304. pobijane presude, nego u svim točkama između točke 296. i točke 325. te presude. U tom okviru, osim svoje analize – izvršene u tim točkama 302. do 304. – argumentacije društava SAS Cargo i dr. u okviru koje osporavaju postojanje jedinstvenog protutržišnog cilja, Opći je sud osobito u točki 317. navedene presude istaknuo da potonji Komisiji prigovaraju da, što se tiče prirode jedinstvene i trajne povrede, nije uzela u obzir posebnosti usklađivanja koja su bila nužna zbog lokalnog regulatornog konteksta ili koja su bila dio legitimnih saveza, i odbio je tu argumentaciju zbog toga što SAS Cargo i dr. samo ponavljaju argumente koje su već istaknuli u potporu svojim prigovorima protiv postojanja jedinstvenog protutržišnog cilja, tako da ih je valjalo odbiti iz istih razloga.
300
Usto, u točkama 318. do 321. te presude, Opći je sud analizirao argumentaciju u okviru koje SAS Cargo i dr. tvrde da se odbijanje plaćanja provizije razlikuje od ostalih dijelova jedinstvene povrede po činjenici da to odbijanje proizlazi iz neslaganja između prijevoznika i špeditera u pogledu tumačenja standardnih klauzula, za razliku od „tajnog usklađivanja [dodatne naknade za gorivo i dodatne naknade za sigurnost] koje je provodio mali dio prijevoznika”. Opći je sud odbio tu argumentaciju s time da je u biti utvrdio da iz sporne odluke proizlazi da ne samo da je svrha odbijanja plaćanja provizije bila odvojena od javnog spora pravne prirode na koji se pozivaju SAS Cargo i dr., nego je njime ojačano usklađivanje u pogledu dodatnih naknada.
301
Stoga je Opći sud doista iznio razloge zbog kojih SAS Cargo i dr. nisu uspjeli dokazati da Komisija, zbog tih navodnih različitih kontekstâ i ciljeva, u spornoj odluci nije u dovoljnoj mjeri dokazala jedinstvenost povrede. Stoga, uzimajući u obzir sudsku praksu navedenu u točkama 84. i 85. ove presude, nije utvrđena navodna povreda obveze obrazlaganja.
302
Na drugome mjestu, kad je riječ o argumentaciji iz točke 290. ove presude, najprije valja istaknuti da se u dijelu u kojem se SAS Cargo i dr. njome pozivaju na iskrivljavanje koje je Opći sud počinio u točki 604. pobijane presude time što je uputio na pojam „trajanja” („oni su se pridržavali”) pri upotrebi kriterija stvarne težine, dovoljno je istaknuti da taj argument nije u skladu sa zahtjevima preciznosti koji proizlaze iz sudske prakse navedene u točki 108. ove presude, s obzirom na to da SAS Cargo i dr. ne iznose sadržaj poruke elektroničke pošte koji je navodno iskrivljen. Taj je argument stoga nedopušten.
303
Nadalje, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na argumentaciju koju su iznijeli u točki 161. svoje tužbe u prvostupanjskom postupku, dovoljno je podsjetiti na to da se, kao što je to već navedeno u točki 85. ove presude, tom obvezom obrazlaganja Općem sudu ne nalaže da pruži obrazloženje kojim bi se, iscrpno i pojedinačno, osvrnuo na sve tvrdnje koje su iznijele stranke u sporu, pod uvjetom da obrazloženje pobijane presude zainteresiranim osobama omogućava upoznavanje s razlozima na kojima je Opći sud utemeljio odluku, a Sudu da raspolaže s dovoljno elemenata za obavljanje nadzora u okviru žalbenog postupka. Opći je sud u točkama 597. do 618. pobijane presude ocijenio argumentaciju društva SAS Cargo i dr. koja se odnosi na ponašanje do kojeg je došlo u Švicarskoj, što je bilo predmet točaka 158. do 164. te tužbe. Usto, SAS Cargo i dr. čak ni ne tvrde da im nije omogućeno razumijevanje razloga zbog kojih je Opći sud samo djelomično prihvatio njihovu argumentaciju iz prvostupanjskog postupka. U tim okolnostima nije utvrđena navodna povreda obveze obrazlaganja.
304
Naposljetku, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. prigovaraju točkama 605., 606. i 610. pobijane presude, dovoljno je istaknuti da oni zapravo žele da Sud svojom ocjenom činjenica i dokaza nadomjesti onu koju je izvršio Opći sud, a da mu pritom ne prigovaraju nikakvo iskrivljavanje. Iz toga slijedi da su ti prigovori nedopušteni, u skladu sa sudskom praksom iz točke 72. ove presude.
305
Na trećemu mjestu, treba utvrditi da SAS Cargo i dr. argumentacijom iznesenom u točki 291. ove presude ponovno od Suda žele ishoditi novu ocjenu činjenica i dokaza koji se odnose na tvrdnje drugih prijevoznika u pogledu njihova ponašanja, koju je Opći sud izvršio u točkama 629. do 650. pobijane presude, i konkretnije, njegovih ocjena u okviru kojih je samo djelomično prihvatio njihov zahtjev da se iz skupa indicija utvrđenih u odnosu na njih u spornoj odluci izuzmu određeni kontakti. Ta je argumentacija, kojom se Općem sudu ne prigovara nikakvo iskrivljavanje, stoga također nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom iz točke 72. ove presude.
306
Na četvrtome mjestu, isto u biti vrijedi za argumentaciju navedenu u točki 292. ove presude, s obzirom na to da su SAS Cargo i dr. njome od Suda željeli ishoditi novu ocjenu činjenica i dokaza koji se odnose na doseg kontakata do kojih je došlo u okviru saveza WOW.
307
Što se preostalog tiče, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde da Opći sud nije dokazao postojanje objektivne veze između tih kontakata i jedinstvene i trajne povrede, valja utvrditi da Opći sud, prigovor društva SAS Cargo i dr. koji se odnosi na uključivanje kontakata unutar saveza WOW u područje jedinstvene i trajne povrede, nije ispitao samo u točki 430. pobijane presude nego u točkama 429. do 431. te presude u kojima je Opći sud detaljno iznio razloge zbog kojih čimbenici koje su iznijeli SAS Cargo i dr. kako bi dokazali da ne postoji objektivna veza između kontakata između članova saveza WOW i jedinstvene i trajne povrede, u biti nisu bili takve prirode da dovedu u pitanje postojanje sveobuhvatnog plana utvrđenog u spornoj odluci. Slijedom toga, nije utvrđena navodna povreda obveze obrazlaganja.
308
Na petome mjestu, što se tiče argumentacije iznesene u točki 293. ove presude, valja, kao prvo, utvrditi da SAS Cargo i dr., s obzirom na to da u okviru nje tvrde da je Opći sud pogrešno ocijenio doseg poruka elektroničke pošte „Dragi partneri”, ponovno traže da Sud svojom ocjenom činjenica i dokaza nadomjesti ocjenu Općeg suda iz točaka 477. do 485. pobijane presude, a da mu pritom ne prigovaraju nikakvo iskrivljavanje. Ta je argumentacija stoga također nedopuštena, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
309
Kao drugo, u dijelu u kojem SAS Cargo i dr. tvrde da je došlo do povrede načelâ osobne odgovornosti i pretpostavke nedužnosti, dovoljno je utvrditi da se ta tvrdnja oslanja na pretpostavku prema kojoj se na temelju poruka elektroničke pošte „Dragi partneri”, koje su – kao što to proizlazi iz točke 468. pobijane presude – kolektivne poruke elektroničke pošte koje je poslalo društvo Lufthansa Cargo, ne može utvrditi da su počinili povredu s obzirom na to da se u njima upućuje samo na kontakte ili na radnje zaposlenika drugih prijevoznika, a da se pritom ne razmatra uključenost društava SAS Cargo i dr. u te kontakte ili njihova saznanja o njima. Navedenom se tvrdnjom Sud zapravo poziva na preispitivanje činjenica i dokaza koje je Opći sud već ocijenio u točkama 475. do 488. pobijane presude, a da mu se pritom ne prigovara nikakvo iskrivljavanje. Ona je slijedom toga nedopuštena u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude.
310
Kao treće, ne može se prihvatiti ni tvrdnja da je Opći sud povrijedio svoju obvezu obrazlaganja. Naime, iako se u točkama 480. i 481. pobijane presude samo navode razlozi zbog kojih je Opći sud smatrao da se SAS Cargo i dr. uzalud pozivaju na javnu prirodu informacija iznesenih u okviru poruka elektroničke pošte opisanih u uvodnim izjavama 446., 450., 482. i 495. sporne odluke, u točkama 475. do 479. i 482. do 488. te presude ispituju se drugi argumenti i elementi koje su mu podnijeli SAS Cargo i dr., čija je svrha među ostalim bila utvrditi da se te poruke elektroničke pošte nisu odnosile na jedinstvenu i trajnu povredu, nego na primjenu dodatne naknade za gorivo u okviru sporazumâ o zakupu kapaciteta između Lufthanse i drugih prijevoznika.
311
Međutim, u tom je pogledu, zbog razloga navedenih u točkama 476. do 483. pobijane presude, utvrdio da se, suprotno onomu što tvrde SAS Cargo i dr., ne može smatrati da je cilj navedenih poruka elektroničke pošte bio isključivo osigurati pravilno izvršavanje hipotetskih sporazuma o zakupu kapaciteta. S druge strane, utvrdio je da im je cilj bio kolektivno obavijestiti njihove adresate, među kojima i društvo SAS Cargo, o Lufthansinoj namjeri da poveća svoju dodatnu naknadu za gorivo od određenog budućeg datuma. S obzirom na te elemente i uzimajući u vidu sudsku praksu navedenu u točkama 84. i 85. ove presude, ne može se smatrati da je Opći sud propustio ispitati jesu li dokazi na koje se oslonila, Komisiji omogućili da s pravom zaključi da nije postojalo drugo uvjerljivo objašnjenje za to što su SAS Cargo i dr. primili iste poruke elektroničke pošte.
312
Kao četvrto, što se tiče tvrdnje o nadomještanju obrazloženja, valja istaknuti, s jedne strane, da je Opći sud u točki 482. pobijane presude, prilikom upućivanja na poruke elektroničke pošte opisane u uvodnim izjavama 446., 450., 482. i 495. sporne odluke kao i na njezinu uvodnu izjavu 797., napomenuo da Lufthansa nije samo podijelila javno dostupne informacije sa strankama hipotetskih sporazuma o zakupu kapaciteta, nego da im je, suprotno tomu, poslala kolektivne poruke elektroničke pošte i time svim adresatima otkrila identitet predmetnih prijevoznika, kao i iznos i vremenske okvire bitne za dodatnu naknadu za gorivo koju su dugovali na temelju tih hipotetskih sporazuma. S druge strane, Opći sud je u točki 483. te presude, pozivajući se na uvodne izjave 453. i 450. sporne odluke i na priloge A.59 do A.61 tužbi u prvostupanjskom postupku, smatrao da SAS Cargo i dr. čak ne tvrde da su takva kolektivna slanja bila nužna za izvršavanje tih hipotetskih sporazuma te da sadržaj spisa dokazuje da to nije bio slučaj. Navodno nadomještanje razloga stoga nije dokazano jer su razmatranja Općeg suda iznesena u točkama 482. i 483. povezana s ocjenama iz sporne odluke kojima se odgovaraju na argumentaciju koju su mu iznijeli SAS Cargo i dr., u skladu sa sudskom praksom navedenom u točkama 180. i 181. ove presude.
313
Na šestome mjestu, što se tiče argumentacije iznesene u točki 294. ove presude, valja istaknuti, kao prvo, da je točno da je Opći sud u točki 669. pobijane presude utvrdio da je Komisija zaključila da su SAS Cargo i dr. bili uključeni u dva od tri sastavna dijela jedinstvene i trajne povrede, i to u dodatnu naknadu za gorivo i dodatnu naknadu za sigurnost, a ne da su o tome samo imali dokazano ili pretpostavljeno saznanje, ali da Komisija ipak nije smatrala da su izravno sudjelovali u svim protutržišnim aktivnostima koje obuhvaćaju te sastavne dijelove.
314
Opći sud je ipak zatim, s jedne strane, u točkama 670. do 676. pobijane presude iznio razloge zbog kojih je Komisija – s obzirom na kontakte koje je u njima opisao i činjenicu da SAS Cargo i dr. uostalom nisu uspjeli dokazati da se za poruke elektroničke pošte opisane u uvodnim izjavama 274., 279., 346., 411., 446., 450., 482. i 495. sporne odluke može dati uvjerljivo alternativno objašnjenje za usklađivanje dodatne naknade za gorivo – mogla zaključiti da su na temelju tih poruka elektroničke pošte mogli dobiti dovoljno saznanja o usklađivanju između Lufthanse i drugih inkriminiranih prijevoznika. U tom je pogledu, u točkama 677. do 679. pobijane presude iznio i uzgredna razmatranja. Osim toga, u točkama 681. i 682. te presude iznio je razloge zbog kojih je Komisija s pravom smatrala da su SAS Cargo i dr. imali potrebna dostatna saznanja o ponašanjima koja se odnose na dodatnu naknadu za gorivo provedenima u trećim zemljama u kojima oni nisu bili prisutni.
315
S druge strane, u točkama 684. do 693. pobijane presude iznio je razloge zbog kojih, s obzirom na elemente iz sporne odluke i argumente koje su mu iznijeli SAS Cargo i dr., Komisiji neosnovano prigovaraju da je zaključila da su imali dovoljno saznanja o elementima sastavnog dijela jedinstvene i trajne povrede koji se odnose na dodatnu naknadu za sigurnost u kojima nisu izravno sudjelovali.
316
Stoga SAS Cargo i dr., šestim prigovorom iz ovoga dijela, u biti neosnovano tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije provjerio je li Komisija dokazala da su znali za protutržišne aktivnosti drugih prijevoznika u kojima oni nisu izravno sudjelovali. Osim toga ta društva – u dijelu u kojem u okviru svoje argumentacije tvrde da Opći sud nije pravilno ocijenio doseg određenih kontakata ili poruka elektroničke pošte na koje se pozvao, da je dao pogrešnu važnost određenim porukama elektroničke pošte ili uvodnim izjavama sporne odluke, koje u odnosu na druge nisu bile dovoljno uvjerljive, ili nije uzeo u obzir određene navodno oslobađajuće dokaze – zapravo osporavaju ocjenu činjenica i dokaza koju je Opći sud izvršio u točkama 669. do 693. pobijane presude. Slijedom toga, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 72. ove presude, ta je argumentacija u tom dijelu nedopuštena.
317
Kao drugo, tvrdnje o iskrivljavanju koje se prigovaraju Općem sudu, a odnose se na točke 670., 678. i 679. pobijane presude, ne ispunjavaju zahtjeve preciznosti koji proizlaze iz sudske prakse navedene u točki 108. ove presude. One su stoga nedopuštene.
318
Kao treće, uzimajući u obzir elemente iznesene u točkama 313. do 315. ove presude i sudsku praksu navedenu u njezinim točkama 84. i 85., nije osnovana tvrdnja o povredi obveze obrazlaganja, navedena u točki 294. ove presude.
319
Kao četvrto, neosnovana je i tvrdnja o nadomještanju razloga što je Opći sud učinio u točkama 671., 672., 677. i 678. pobijane presude, s obzirom na sudsku praksu navedenu u točki 180. ove presude jer se u tim točkama samo iznose elementi iz sporne odluke.
320
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da treći dio četvrtog žalbenog razloga treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično neosnovan.
321
Slijedom toga, četvrti žalbeni razlog treba odbaciti kao djelomično nedopušten i odbiti kao djelomično bespredmetan i neosnovan.
Peti žalbeni razlog, koji se temelji na pogreškama koje se tiču prava prilikom izvršavanja neograničene nadležnosti Općeg suda
Argumentacija stranaka
322
SAS Cargo i dr. tvrde da je Opći sud počinio pogreške koje se tiču prava pri izvršavanju svoje neograničene nadležnosti, zbog čega bi Sud, u slučaju da ne poništi u cijelosti novčanu kaznu zbog prvih četiriju žalbenih razloga, trebao smanjiti njezin iznos.
323
U točki 940. pobijane presude Opći je sud smatrao da, kako bi se osiguralo jednako postupanje prema inkriminiranim prijevoznicima, u vrijednost prihoda od prodaje treba „uključiti” prihod koji su SAS Cargo i dr. ostvarili isključivo na unutarnjim rutama. U tom pogledu u točki 934. te presude tvrdi da ni žalitelji ni Komisija nisu zatražili takvu izmjenu novčane kazne. U točki 932. navedene presude ipak je utvrdio da je prema Komisijinu odgovoru na pitanje koje joj je postavio, bilo „moguće” da drugi prijevoznici nisu odbili svoje prihode koje su ostvarili na svojim rutama unutar jedne zemlje. Zatim je u točkama 935. do 937. i 939. te presude smatrao, a da o tome nije raspravljano tijekom postupka pred njime, da tekst članka 1. stavka 1. sporne odluke i zahtjev za pružanje informacija poslan prijevoznicima upućuju na to da je prihod od ruta unutar jedne zemlje trebalo uključiti u vrijednost prihoda od prodaje. Čini se da je Opći sud zatim u točkama 938. i 939. pobijane presude pretpostavio da su prijevoznici uključili te prihode u vrijednost svojih prihoda od prodaje te je slijedom toga u točki 940. te presude zaključio da je novčana kazna izrečena društvima SAS Cargo i dr. diskriminirajuća.
324
Na prvome mjestu, prilagodivši time novčanu kaznu na način koji nadilazi tužbeni zahtjev koji mu je podnesen, tvrde da je Opći sud povrijedio načelo ne ultra petita, čiji se doseg može promijeniti neograničenom nadležnošću Općeg suda. SAS Cargo i dr. svojim su zahtjevom i petim tužbenim razlogom pred Općim sudom zatražili smanjenje iznosa novčane kazne. Osim toga, u svojim očitovanjima na odgovor od 22. travnja 2021. izričito su naveli da prihod koji se odnosi na unutarnje rute ne treba uključiti u vrijednost prihoda od prodaje u svrhu izračuna svake nove novčane kazne koju bi Opći sud mogao izreći na temelju svoje neograničene nadležnosti. Isto tako, Komisija je u odgovoru na pitanje Općeg suda nedvosmisleno navela da Opći sud ne treba uzeti u obzir prodaje koje su SAS Cargo i dr. ostvarili unutar jedne te iste zemlje EGP‑a ako odluči izvršavati svoju neograničenu nadležnost. U tim okolnostima Opći sud nije bio nadležan po službenoj dužnosti razmotriti to pitanje jer se nije bila riječ o pitanju koje se odnosi na javni poredak.
325
Na drugome mjestu, Opći sud povrijedio je pravo društava SAS Cargo i dr. na saslušanje i načelo kontradiktornosti. Potonjima nije nikad bilo omogućeno osporavanje njegova zaključka prema kojem je novčana kazna bila diskriminirajuća jer nijedna stranka u postupku nije postavila to pitanje. Međutim, čak i pod pretpostavkom da Opći sud može po službenoj dužnosti povećati iznos novčane kazne, predmetni poduzetnik trebao bi imati barem isto pravo na saslušanje kao što je ono na koje ima pravo kada Komisija želi prilagoditi novčanu kaznu tijekom upravnog ili sudskog postupka, osobito kako bi se osigurala potpuna jednakost oružja.
326
U tom pogledu, SAS Cargo i dr. pojašnjavaju da je točno da ih je tajništvo Općeg suda 28. travnja 2021. pozvalo na to da se izjasne o Komisijinim odgovorima na nekolicinu pitanja Općeg suda, uključujući odgovor od 22. travnja 2021. Međutim, u tom je odgovoru bilo nedvosmisleno navedeno da prihod ostvaren prodajom na unutarnjim rutama ne treba uključiti u vrijednost prihoda od prodaje. Oni sami nisu nikad bili pozvani odgovoriti na pitanje Općeg suda u tom pogledu i taj ih sud nije ni u jednom trenutku obavijestio o svojoj namjeri da poveća novčanu kaznu radi uključivanja prodaje unutarnjih ruta, na temelju načela jednakog postupanja. U svakom slučaju, čak i da im je i bilo upućeno pitanje koje je postavljeno Komisiji, ono bi bilo previše neodređeno da bi se smatralo da je poštovano njihovo pravo na saslušanje.
327
Na trećemu mjestu, Opći je sud u točkama 932. i 939. pobijane presude povrijedio pretpostavku nedužnosti i načelo jednakog postupanja na štetu društava SAS Cargo i dr. Komisija je u svojem odgovoru od 22. travnja 2021. jasno navela da nije znala jesu li drugi prijevoznici uključili prihode od unutarnjih ruta. Usto, određeni prijevoznici nisu letjeli na takvim rutama, tako da nisu mogli biti u nepovoljnijem položaju. I sam Opći sud u toj točki 932. priznaje da je Komisija izjavila da je „moguće” da su drugi prijevoznici isključili prihode ostvarene na unutarnjim rutama.
328
Time je također počinio pogrešku koja se tiče prava oslonivši se na hipotetski dokaz. S obzirom na sumnju koja postoji u pogledu pitanja jesu li drugi prijevoznici uključili svoje unutarnje rute, Opći je sud u skladu sa sudskom praksom suda Unije trebao donijeti odluku u korist društava SAS Cargo i dr. Elementi koje je Opći sud istaknuo u točkama 935. i 937. pobijane presude u tom su pogledu irelevantni jer se na temelju njih ne može utvrditi jesu li drugi prijevoznici uključili prihode ostvarene na unutarnjim rutama u svoje prihode koje su priopćili Komisiji, ili su ih iz njih isključili. Opći sud nije nikada razmotrio njihove podatke, a Komisija nikada nije potvrdila to uključivanje. Stoga se na temelju navedenih elemenata ne može utvrditi postojanje diskriminacije ni zajamčiti da i sama pobijana presuda nije diskriminatorna. Osim toga, tvrde da je točka 938. te presude nelogična jer zahtjev društava SAS Cargo i dr. koji se u njoj spominje posljedica činjenice da je Komisijin zahtjev za pružanje informacija bio dvosmislen. Što se tiče točke 939. navedene presude, ona se ne temelji ni na kakvoj činjeničnoj osnovi i iskrivljava odgovor od 22. travnja 2021.
329
Na četvrtome mjestu, Opći je sud u točkama 934. i 940. pobijane presude povrijedio svoju obvezu obrazlaganja time što nije odgovorio na očitovanja društava SAS Cargo i dr. prema kojima se, s jedne strane, ta društva nisu nalazila u situaciji koja je slična onoj drugih prijevoznika jer su sama od Komisije zatražila da isključi unutarnje rute i, s druge strane, nije bilo nezakonitog ponašanja na unutarnjim rutama s obzirom na to da je na njihove radnje na skandinavskom tržištu kabotaže utjecalo samo njihovo zakonito usklađivanje s Lufthansom.
330
Slijedom toga, Sud treba poništiti uključivanje, od strane Općeg suda, prodaja u vezi s unutarnjim rutama u prihod koji je uzet u obzir za izračun novčane kazne žaliteljâ i, u skladu s tim, smanjiti novčanu kaznu.
331
Komisija napominje da je tijekom upravnog postupka pozvala SAS Cargo i dr. da joj priopće svoje prihode i da su ta društva od nje zatražila da isključi prihod od ruta opsluživanih unutar jedne države članice, što je i prihvatila, kao što je to navedeno u njezinu odgovoru Općem sudu od 22. travnja 2021. Komisija navodi da je Općem sudu objasnila da je taj prihod, na temelju sudske prakse Suda kako se razvila od donošenja prvotne odluke, trebala uključiti u vrijednost prihoda od prodaje. Dodaje da je pojasnila da je bilo teško utvrditi jesu li drugi prijevoznici tu vrstu prihoda uključili u podatke koje su joj priopćili i da je slijedom toga Općem sudu, radi pravičnosti, predložila da je ne uključi za potrebe izračuna novčane kazne žaliteljâ. Opći sud nije prihvatio taj prijedlog. Taj peti tužbeni razlog stoga nije osnovan.
332
Na prvome mjestu, Opći je sud u okviru izvršavanja svoje neograničene nadležnosti ovlašten svojom ocjenom nadomjestiti ocjenu Komisije i, slijedom toga, ukinuti, smanjiti ili povećati izrečenu novčanu kaznu. Usto, sud Unije može izmijeniti pobijani akt, čak i ako ga ne poništi, kako bi poništio, smanjio ili povećao izrečenu novčanu kaznu, uzimajući u obzir sve relevantne okolnosti. Činjenica da je Komisija iz vrijednosti prihoda od prodaje društava SAS Cargo i dr. isključila prihod ostvaren na rutama unutar samo jedne države članice predstavlja takvu okolnost. Kad bi se prihvatilo stajalište društava SAS Cargo i dr., to bi onemogućilo bilo kakvo povećanje novčane kazne jer jedan tužitelj nikada ne bi zahtijevao takvo povećanje pa bi stoga imao pravo veta na njega. Stoga, s obzirom na to da neograničena nadležnost Općeg suda nije ograničena na žaliteljeve argumente, ona ima prednost pred načelom ne ultra petita.
333
Na drugome mjestu, nije došlo ni do povrede prava društava SAS Cargo i dr. na saslušanje. Opći sud im je svakako dao mogućnost da iznesu svoja očitovanja o tom posebnom aspektu izračuna prihoda, s obzirom na to da se Komisija izričito dotakla tog pitanja u svojem odgovoru od 22. travnja 2021. Okolnost da nisu bili pozvani na to da konkretno odgovore na pitanje Općeg suda nije važna.
334
Na trećemu mjestu, u toj je fazi obrazloženja pobijane presude Opći sud već bio temeljito ispitao činjenice ovog slučaja i utvrdio odgovornost društava SAS Cargo i dr. za povredu prava tržišnog natjecanja. Slijedom toga, na njih se u fazi izračuna iznosa novčane kazne više ne može primijeniti pretpostavka nedužnosti.
335
Na četvrtome mjestu, Opći je sud u točki 936. pobijane presude utvrdio da sve prihode koji su izravno ili neizravno povezani s jedinstvenom i trajnom povredom treba uključiti u vrijednost prihoda od prodaje, čak i ako su se odnosili na unutarnje rute. Povreda načela jednakog postupanja postojala bi samo ako se prema drugim osobama koje se nalaze u istoj situaciji kao i SAS Cargo i dr. postupalo različito. Na potonjima je da to dokažu, što oni nisu učinili jer su SAS Cargo i dr. samo prejudicirali da je to mogao biti slučaj.
336
Na petom i posljednjem mjestu, Opći sud je, s obzirom na sudsku praksu o dosegu svoje obveze obrazlaganja, u dovoljnoj mjeri odgovorio na argumentaciju koju su mu SAS Cargo i dr. iznijeli u pogledu usporedivosti njihove situacije sa situacijom drugih prijevoznika, pri čemu je Komisija u tom pogledu uputila na točke 765., 766. i 936. pobijane presude.
Ocjena Suda
337
Budući da SAS Cargo i dr. ovim žalbenim razlogom u biti osporavaju točke 931. do 940. pobijane presude, valja istaknuti da je Opći sud u točki 931. pobijane presude utvrdio da iz Komisijinih odgovora na pisano pitanje koje joj je uputio proizlazi da ukupna vrijednost prihoda od prodaje koju je utvrdila u svrhu izračuna novčane kazne izrečene društvima SAS Cargo i dr. isključuje prihod koji su SAS Cargo i dr. ostvarili isključivo na unutarnjim rutama.
338
U točki 932. te presude naveo je da je Komisija, upitana o usklađenosti takvog isključenja s načelom jednakog postupanja i točkom 13. Smjernica iz 2006., napomenula, s jedne strane, da se prema sudskoj praksi nakon prvotne odluke, ti isključeni prihodi odnose na ostvarenu prodaju na koju se povreda izravno ili neizravno odnosi u smislu te točke 13., i, s druge strane, „da je moguće da se takve ‚unutarnje prodaje’ nisu odbile od vrijednosti prihoda od prodaje koja se primjenjivala na druge inkriminirane prijevoznike jer ih nije potaknula na to da to učine tijekom upravnog postupka kada ih je pitala o njihovim prihodima u svrhu izračuna iznosa novčane kazne i jer ti prijevoznici, osim [društava SAS Cargo i dr.], u svojim odgovorima nisu naveli da su odabrali isključiti navedene „unutarnje prodaje”.
339
U točki 933. navedene presude dodao je da Komisija u biti smatra da Opći sud ne treba uzeti u obzir prihod koji su SAS Cargo i dr. ostvarili na unutarnjim rutama u okviru izvršavanja, ovisno o slučaju, svoje neograničene nadležnosti jer je novčana kazna koja im je izrečena i dalje primjerena i proporcionalna, čak i ako se izostavi taj prihod. Dodao je da Komisija smatra da drugi inkriminirani prijevoznici koji su eventualno uključili takve unutarnje prodaje u prihod koji su priopćili Komisiji tijekom upravnog postupka ne mogu imati koristi od nezakonitosti počinjene u korist drugoga.
340
U točki 934. te presude Opći sud istaknuo je da su SAS Cargo i dr., pozvani da se očituju na Komisijine odgovore, također tvrdili da u vrijednosti njihovih prihoda od prodaje nije potrebno uključiti prihode koje su ostvarili na unutarnjim rutama.
341
U točki 935. pobijane presude, Opći sud je međutim smatrao da je iz teksta članka 1. stavka 1. sporne odluke moguće zaključiti da se on odnosi na ponašanja do kojih je došlo na rutama između država članica ili država ugovornica Sporazuma o EGP‑u i na rutama koje su bile opsluživane unutar jedne države članice ili jedne ugovorne stranke.
342
U točki 936. te presude smatrao je da su u tim okolnostima, prihodi koje su inkriminirani prijevoznici ostvarili na rutama koje su opsluživali unutar jedne države članice ili jedne ugovorne stranke očito obuhvaćeni područjem primjene jedinstvene i trajne povrede i da ocjena njezine gospodarske važnosti i uloge svakog inkriminiranog prijevoznika u tom pogledu ne bi bila pravedna da se taj prihod ne uzme u obzir u svrhu izračuna iznosa novčane kazne.
343
U točki 937. navedene presude Opći sud dodaje da se osim toga, zahtjevi za dostavu informacija koje je Komisija uputila inkriminiranim prijevoznicima tijekom upravnog postupka i kojima je nastojala, među ostalim, utvrditi njihov prihod na rutama unutar EGP‑a odnose na „rute čija se polazišna i odredišna zračna luka obje nalaze unutar EGP‑a”, a da se pritom ne pojašnjava da su te rute nužno prekogranične. Također je napomenuo da Komisija u uvodnoj izjavi 1197. sporne odluke u pogledu vrijednosti prihoda od prodaje navodi da je „prihod [unutar EGP‑a] ostvaren unutar [18 od 28] zemalja koje su tada bile ugovorne stranke Sporazuma o EGP‑u” i da je „prihod [između Unije i Švicarske] ostvaren na rutama između [15 od 25] tadašnjih država članica i Švicarske”. Potom je smatrao da upotreba riječi „unutar” u jednom slučaju i riječi „između” u drugom pokazuje Komisijinu namjeru da u prvonavedenom slučaju ne pravi razliku između unutarnjih i prekograničnih ruta jer bi u protivnom navela da je prihod unutar EGP‑a ostvaren na rutama „između” ugovornih stranaka.
344
U točki 938. te presude smatrao je da to tumačenje odražava Komisijinu namjeru na način kako su je shvatili inkriminirani prijevoznici. Dodao je da to potkrepljuje činjenica da su SAS Cargo i dr. tijekom upravnog postupka izričito tvrdili da je prodaju ostvarenu na unutarnjim rutama trebalo isključiti iz vrijednosti njihovih prihoda od prodaje na rutama unutar EGP‑a jer taj zahtjev za isključenje unutarnjih ruta ima smisla samo ako se načelno prihvati da je uključena u rute unutar EGP‑a.
345
U točki 939. pobijane presude smatrao je da iz toga proizlazi da prihod koji su inkriminirani prijevoznici ostvarili na rutama unutar EGP‑a u samo jednoj ugovornoj stranci „nenamjerno nije uključen u vrijednost prihoda od prodaje, kao što to tvrdi Komisija”, ali da je taj prihod – koji je bio naveden među elementima koje je Komisija zatražila tijekom upravnog postupka – bio uključen u vrijednost prihoda od prodaje kojom se Komisija koristila u spornoj odluci na temelju metode koju je primijenila i odražavao je zemljopisni opseg jedinstvene i trajne povrede, kako proizlazi iz članka 1. stavka 1. te odluke.
346
Naposljetku, u točki 940. te odluke dodao je da, stoga, kako bi se osiguralo i jednako postupanje između inkriminiranih prijevoznika koji su podnijeli tužbu protiv sporne odluke, Opći sud treba u vrijednost prihoda od prodaje koja služi kao temelj za izračun novčane kazne izrečene društvima SAS Cargo i dr. uključiti prihod koji su oni ostvarili na unutarnjim rutama, a koji iznosi 7991282 eura.
347
Odlučivši tako, Opći sud je, kao što tvrde SAS Cargo i dr., u pobijanoj presudi počinio više pogrešaka koje se tiču prava. Naime, kao prvo, ne samo da je Opći sud, u toj točki 939. opovrgnuo vlastiti prikaz odgovora od 22. travnja 2021., iznesenog u točki 932. pobijane presude, nego je i iskrivio taj odgovor smatrajući da je Komisija u njemu samo navela da prihod koji su inkriminirani prijevoznici ostvarili na rutama unutar EGP‑a unutar jedne te iste ugovorne stranke nenamjerno nije bio uključen u vrijednost prihoda od prodaje, iako iz biti navedenog odgovora, koji su SAS Cargo i dr. priložili svojoj žalbi, očito proizlazi da je Komisijino stajalište bilo podijeljeno i da nije moglo razumno poduprijeti njegovo tumačenje od strane Općeg suda iz navedene točke 939.
348
Naime, u točki 4. tog odgovora, Komisija je najprije predstavila neuključivanje prihoda koji su eventualno ostvarili drugi adresati sporne odluke na rutama koje su opsluživali unutar samo jedne države članice ili jedne ugovorne stranke ne kao sigurnost, nego kao običnu mogućnost („the Commission may inadvertently not have deducted sales within one and the same EEA country when calculating the fines of certain other addresse[e]s of the 2017 Decision”).
349
Osim toga, navela je da se to eventualno neuključivanje, čak i ako nije bilo namjerno, može objasniti dvama razlozima. S jedne strane, bila je riječ o činjenici da u svojem zahtjevu za pružanje informacija od 26. siječnja 2009. nije posebno navela trebaju li inkriminirani prijevoznici uključiti ili isključiti prodaju usluga prijevoza tereta na rutama koje opslužuju unutar samo jedne države članice ili samo jedne ugovorne strane iz svojih prihoda koje su ostvarili 2005. godine na rutama između zračnih luka iz 18 ili 28, ovisno o razdoblju, država koje su članice EGP‑a. S druge strane, bila je riječ o činjenici da, u svojim odgovorima na taj zahtjev za pružanje informacija, prijevoznici koji su naveli da su 2005. ostvarili prihod u vezi s rutama između zračnih luka iz 18 ili 28, ovisno o razdoblju, država članica EGP‑a nisu – osim društava SAS Cargo i dr. – naveli jesu li u svoje prihode uključili ili iz njih isključili prodaju usluga prijevoza tereta na rutama koje se opslužuju unutar samo jedne države članice EGP‑a.
350
Iz toga je, u točki 5. odgovora od 22. travnja 2021., zaključila da Opći sud, kako bi pomirio načela zakonitosti i jednakog postupanja, ne treba uzeti u obzir prihod koji su SAS Cargo i dr. ostvarili na tim unutarnjim rutama ako odluči izvršavati svoju neograničenu nadležnost, pri čemu je u tom pogledu pojasnila, s jedne strane, da je novčana kazna izrečena društvima SAS Cargo i dr., unatoč tom neuključivanju, i dalje primjerena i proporcionalna te da se drugi prijevoznici, s druge strane, čak i da su možda uključili prodaje ostvarene na rutama koje opslužuju unutar samo jedne države koja je članica EGP‑a, u svoju korist ne mogu pozivati na pogrešku koju je Komisija počinila prilikom izračuna novčane kazne društvima SAS Cargo i dr.
351
Kao drugo, Opći je sud, time što je u točki 938. pobijane presude smatrao da se može osloniti na „Komisijinu namjeru na način kako su je shvatili inkriminirani prijevoznici” i time što je smatrao da njezino stajalište potkrepljuje činjenica da su SAS Cargo i dr. tvrdili da prodaje ostvarene na unutarnjim rutama treba isključiti iz vrijednosti prihoda od prodaje ostvarenih na rutama unutar EGP‑a, u toj točki također očito prekoračio granice razumne ocjene elemenata koji su mu podneseni. Naime, s jedne strane, ta je navodna Komisijina namjera, za koju je Opći sud smatrao da se na njoj može temeljiti Komisijina upotreba, u uvodnoj izjavi 1197. sporne odluke, izraza „unutar” i „između”, koji su u najmanju ruku dvosmisleni u pogledu pitanja treba li vrijednost prihoda od prodaje ostvarenih na unutarnjim rutama isključiti iz vrijednosti prihoda od prodaja ostvarenih na rutama unutar EGP‑a, u izravnoj suprotnosti sa stajalištem koje je ta institucija iznijela u svojem odgovoru od 21. travnja 2021. S druge strane, kao što su to tvrdili SAS Cargo i dr., njihovo stajalište o isključenju te prodaje iz relevantnog prihoda moglo je biti posljedica činjenice da je Komisijin zahtjev za pružanje informacija bio dvosmislen. Međutim, i sama je Komisija u tom odgovoru priznala tu okolnost.
352
Iz tih elemenata proizlazi da je Opći sud, kao treće i kao što to tvrde SAS Cargo i dr., u točki 940. pobijane presude također počinio pogrešku koja se tiče prava, time što je svoju odluku da u vrijednost prihoda od prodaja koja je služila kao temelj za izračun novčane kazne izrečene društvima SAS Cargo i dr. uključi prihod koji su ostvarili na unutarnjim rutama, utemeljio na navodno postojećim elementima, sve to kako bi osigurao jednako postupanje između prijevoznika koji su zahtijevali poništenje sporne odluke. Naime, kao što to proizlazi iz točaka 347. do 351. ove presude, na temelju elemenata koji su mu podneseni nije uopće moguće utvrditi da je svim inkriminiranim prijevoznicima koji su osporavali spornu odluku, za razliku od društava SAS Cargo i dr., prihod koji su eventualno ostvarili na rutama koje su opsluživali unutar samo jedne države koja je članica EGP‑a, bio uključen u vrijednost njihovih prihoda od prodaje koja je poslužila kao temelj za izračun njihovih novčanih kazni. Opći sud stoga nije raspolagao elementima koji bi mu omogućili da sa sigurnošću utvrdi povredu jednakog postupanja koju je trebao ispraviti.
353
Iz svega prethodno navedenog proizlazi da su argumenti izneseni u točkama 327. i 328. ove presude osnovani. Slijedom toga, valja prihvatiti peti žalbeni razlog i ukinuti pobijanu presudu u dijelu u kojem se njome, u točki 4. njezine izreke, iznos novčane kazne izrečene društvima SAS Cargo i dr. utvrđuje na temelju prihoda koji obuhvaća prodaje usluga prijevoza tereta koje su ostvarili tijekom 2005. isključivo na unutarnjim rutama, a da pritom nije potrebno ispitati ostale argumente istaknute u potporu tom žalbenom razlogu.
Postupak pred Općim sudom
354
U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda. Može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
355
U ovom slučaju, osobito uzevši u obzir okolnost da se tužba društava SAS Cargo i dr. pred Općim sudom temelji na razlozima koji su bili predmet kontradiktorne rasprave pred tim sudom i čije razmatranje ne zahtijeva provođenje nikakve dodatne mjere upravljanja postupkom ili izvođenja dokaza u spisu, Sud smatra da stanje postupka povodom tužbe dopušta donošenje presude te da o tužbi treba konačno odlučiti, u okviru spora koji se pred njim vodi (vidjeti po analogiji presudu od 4. ožujka 2021., Komisija/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, t. 108. i navedenu sudsku praksu).
356
Naime, s obzirom na to da je Sud odbio žalbu koju su podnijeli SAS Cargo i dr. u dijelu u kojem su njome osporavali pobijanu presudu jer je njome odbijen njihov zahtjev za poništenje sporne odluke, tužba u predmetu T‑324/17 postoji samo u dijelu u kojem se odnosi na izvršavanje neograničene nadležnosti Općeg suda. Usto, s obzirom na djelomično ukidanje pobijane presude u tom pogledu i na činjenicu da su SAS Cargo i dr. svojom žalbom doveli u pitanje izvršavanje neograničene nadležnosti Općeg suda samo u pogledu uključivanja, u prihod koji služi kao temelj za izračun njihove novčane kazne, vrijednosti njihovih prihoda od prodaje usluga prijevoza tereta ostvarenih na unutarnjim rutama, preostaje samo ispitati argument društva SAS Cargo i dr. prema kojem takav prihod ne treba uključiti u taj prihod koji služi kao temelj za izračun novčane kazne.
357
Međutim, zbog razloga izloženih u točkama 347. do 352. ove presude proizlazi da ne treba izvršiti takvo uključivanje.
358
U tim okolnostima, Sud smatra da je potrebno samo ponovno razmotriti pitanje uključivanja koje je izvršio Opći sud. U tom pogledu, s obzirom na, s jedne strane, izbor Općeg suda da primijeni metodu izračuna novčanih kazni koju je Komisija primijenila u spornoj odluci, koja prati metodologiju iznesenu u Smjernicama iz 2006., što nije osporavano u žalbi, i, s druge strane, potrebu da se osigura jednako postupanje prema prijevoznicima sankcioniranima tom odlukom i da se isprave materijalne pogreške u izračunima Općeg suda, primjereno je novčanu kaznu izrečenu društvu SAS Consortium utvrditi u iznosu od 4744224 eura, novčanu kaznu koja je zajednički i solidarno izrečena društvima SAS Cargo i SAS Consortium u iznosu od 4069120 eura, novčanu kaznu koja je zajednički i solidarno izrečena društvima SAS Cargo i dr. u iznosu od 4365056 eura, onu koja je zajednički i solidarno izrečena društvima SAS Cargo i SAS u iznosu od 27730944 eura te onu izrečenu društvu SAS Cargo u iznosu od 21974880 eura.
Troškovi
359
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, on odlučuje o troškovima.
360
U skladu s člankom 138. stavkom 1. tog poslovnika, koji se na žalbeni postupak primjenjuje na temelju njegova članka 184. stavka 1., stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
361
U skladu s člankom 138. stavkom 3. tog poslovnika, koji se na žalbeni postupak primjenjuje na temelju njegova članka 184. stavka 1., ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove.
362
U ovom slučaju, s obzirom na to da su SAS Cargo i dr. te Komisija djelomično uspjeli u svojim dijelovima zahtjeva te da su zatražili da se drugoj stranci naloži snošenje troškova, društva SAS Cargo i dr. te Komisija snosit će vlastite troškove u vezi s prvostupanjskim i žalbenim postupkom.
Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukidaju se točke 4., 6. i 7. izreke presude Općeg suda Europske unije od 30. ožujka 2022., SAS Cargo Group i dr./Komisija (T‑324/17, EU:T:2022:175).
2.
U preostalom dijelu žalba se odbija.
3.
Novčana kazna izrečena društvu Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden utvrđuje se u iznosu od 4744224 eura, ona izrečena društvu SAS Cargo Group A/S i društvu Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, zajednički i solidarno, u iznosu od 4069120 eura, ona izrečena društvima SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden i SAS AB, zajednički i solidarno, u iznosu od 4365056 eura, ona izrečena društvima SAS Cargo Group i SAS, zajednički i solidarno, u iznosu od 27730944 eura i ona izrečena društvu SAS Cargo Group u iznosu od 21974880 eura.
4.
SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, SAS AB i Europska komisija snosit će vlastite troškove u vezi s prvostupanjskim i žalbenim postupkom.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski