62023CJ0439
PRESUDA SUDA (šesto vijeće)
19. rujna 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Socijalna politika – Direktiva 1999/70/EZ – Okvirni sporazum o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP – Članak 4. – Načelo nediskriminacije – Zapošljavanje radnika zaposlenog na određeno vrijeme kao radnika zaposlenog na neodređeno vrijeme – Utvrđivanje radnog staža – Neuzimanje u obzir razdoblja zaposlenja ostvarenih na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme sklopljenih prije isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70 – Primjena bez odgode na buduće učinke situacije koja je nastala za vrijeme važenja prijašnjeg zakona”
U predmetu C‑439/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Tribunale civile di Padova (Građanski sud u Padovi, Italija), odlukom od 22. lipnja 2023., koju je Sud zaprimio 13. srpnja 2023., u postupku
KV
protiv
Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR),
SUD (šesto vijeće),
u sastavu: T. von Danwitz, predsjednik vijeća, A. Arabadjiev (izvjestitelj), predsjednik prvog vijeća i P. G. Xuereb, sudac,
nezavisna odvjetnica: J. Kokott,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za KV, F. Americo, avvocato,
–
za talijansku vladu, G. Palmieri, u svojstvu agenta, uz asistenciju L. Fiandace i T. Lubrana Lobiancoa, avvocati dello stato,
–
za Europsku komisiju, D. Recchia i F. van Schaik, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999. (u daljnjem tekstu: Okvirni sporazum), koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP (SL 1999., L 175, str. 43.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe KV i Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR) (Nacionalno istraživačko vijeće, Italija) u vezi s izračunom njezina radnog staža u trenutku sklapanja ugovora o radu na neodređeno vrijeme s potonjim.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Iz uvodne izjave 14. Direktive 1999/70, temeljene na članku 139. stavku 2. UEZ‑a, proizlazi da su stranke potpisnice Okvirnog sporazuma njegovim sklapanjem željele poboljšati kvalitetu rada na određeno vrijeme jamčeći primjenu načela nediskriminacije i uspostaviti okvir za sprječavanje zlouporaba koje proizlaze iz uzastopne primjene radnih odnosa ili ugovora o radu na određeno vrijeme.
4
U skladu s člankom 1. Direktive 1999/70, njezina je svrha „staviti na snagu Okvirni sporazum […], koji je u Prilogu ovoj Direktivi, zaključen […] između općih međusektorskih organizacija (ETUC, UNICE i CEEP)”.
5
Članak 2. stavci 1. i 3. te direktive određuje:
„Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom najkasnije do 10. srpnja 2001. ili osiguravaju da najkasnije do tog datuma poslodavci i radnici sporazumno uvedu potrebne mjere, dok se od država članica zahtijeva da poduzmu sve potrebne mjere, kako bi u svakom trenutku mogle zajamčiti ostvarivanje rezultata predviđenih ovom Direktivom. O tome odmah obavješćuju [Europsku k]omisiju.
[…]
Prilikom usvajanja odredaba iz prvog stavka, te odredbe sadrže uputu na ovu Direktivu ili se prilikom njihove službene objave uz njih navodi takva uputa. Države članice određuje načine tog upućivanja.”
6
Na temelju članka 3. Direktive 1999/70, potonja je stupila na snagu 10. srpnja 1999. odnosno na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica.
7
U skladu s člankom 1. Okvirnog sporazuma, njegova je svrha:
„(a)
poboljšati kvalitetu rada na određeno vrijeme osiguranjem primjene načela nediskriminacije;
(b)
ustanoviti okvir za sprečavanje zlouporaba, koje proizlaze iz primjene uzastopnih ugovora o radu ili radnih odnosa na određeno vrijeme.”
8
Članak 2. točka 1. Okvirnog sporazuma glasi:
„Ovaj Sporazum se primjenjuje na radnike koji rade na određeno vrijeme, koji su sklopili ugovor o radu ili se nalaze u radnom odnosu na način utvrđen zakonom, kolektivnim ugovorima ili praksom u svakoj pojedinoj državi članici.”
9
Članak 4. Okvirnog sporazuma glasi:
„1.   U pogledu uvjeta zapošljavanja, prema radnicima zaposlenim na određeno vrijeme ne smije se postupati na nepovoljniji način nego prema usporedivim radnicima zaposlenim na neodređeno vrijeme, jedino zato što prvi imaju ugovor ili se nalaze u radnom odnosu na određeno vrijeme, osim ako drukčije postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga.
[…]
4.   Vrijeme potrebno za stjecanje kvalifikacija, u vezi s posebnim uvjetima zapošljavanja, jednako je za radnike zaposlene na određeno vrijeme kao za radnike zaposlene na neodređeno vrijeme, osim u slučaju kada su različite kvalifikacije, stečene za obavljanje rada u određenom vremenu, opravdane iz objektivnih razloga.”
Talijansko pravo
10
Članak 6. stavak 1. decreta legislativo n. 368 – Attuazione della direttiva 1999/70/CE relativa all’ Accordo quadro sul lavoro a tempo determinato concluso dall’UNICE, dal CEEP e dal CES (Zakonodavna uredba br. 368 o provedbi [Direktive 1999/70]) od 6. rujna 2001. (GURI br. 235 od 9. listopada 2001., str. 4.), kojom je Direktiva 1999/70 prenesena u talijanski pravni poredak, određuje:
„Radnik koji ima ugovor na određeno vrijeme ima pravo, razmjerno razdoblju obavljenog rada, na plaćeni godišnji odmor i božićnicu ili trinaestu plaću kao i naknadu zbog isteka ugovora i sva druga davanja koja se u poduzeću dodjeljuju radnicima koji imaju usporedivi ugovor na neodređeno vrijeme, to jest onima koji su razvrstani na istu razinu na temelju kriterija razvrstavanja utvrđenih kolektivnim ugovorom, pod uvjetom da to nije objektivno nespojivo s naravi ugovora na određeno vrijeme.”
11
Članak 36. leggea n. 70 – Disposizioni sul riordinamento degli enti pubblici e del rapporto di lavoro del personale dipendente (Zakon br. 70 o reorganizaciji javnih tijela i radnom odnosu zaposlenika) od 20. ožujka 1975. (GURI br. 87, od 2. travnja 1975.), u verziji primjenjivoj na glavni postupak, predviđa:
„Kako bi se odgovorilo na posebne potrebe znanstvenog istraživanja, [CNR] može zaposliti napredno istraživačko osoblje, uključujući strane državljane, na temelju ugovora na određeno vrijeme u trajanju od najviše pet godina. U okviru pojedinačnih istraživačkih programa i tijekom cijelog trajanja programa, dopušteno je i zapošljavanje visokospecijaliziranog istraživačkog osoblja i visokospecijaliziranog tehničkog osoblja.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
12
Tužitelj u glavnom postupku, osoba KV, bio je zaposlen u CNR‑u, koji je pravna osoba javnog prava, na temelju triju ugovora o radu na određeno vrijeme tijekom razdoblja od 2. studenoga 1993. do 31. ožujka 1995., od 1. kolovoza 1995. do 1. kolovoza 2000. i od 4. rujna 2000. do 30. rujna 2001., kako bi obavljao zadaće tehnologa i istraživača.
13
Budući da je taj tužitelj prošao javni natječaj, CNR ga je od 1. listopada 2001. zaposlio na temelju ugovora o radu na neodređeno vrijeme radi obavljanja istih zadaća. Prilikom tog zapošljavanja CNR za potrebe određivanja radnog staža i plaće tužitelja u glavnom postupku nije priznao nikakav radni staž na temelju rada koji je on obavljao u okviru ugovora o radu na određeno vrijeme sklopljenih prije isteka roka dodijeljenog državama članicama za prenošenje Direktive 1999/70, odnosno, u skladu s njezinim člankom 2. stavkom 1., 10. srpnja 2001.
14
Tužitelj u glavnom postupku podnio je 8. veljače 2022. Tribunaleu civile di Padova (Građanski sud u Padovi, Italija), sudu koji je uputio zahtjev, tužbu kojom je, među ostalim, tražio da se na temelju članka 4. Okvirnog sporazuma utvrdi postojanje njegova prava na priznavanje radnog staža stečenog na temelju tog rada i posljedično stečenih povećanja plaće.
15
CNR je pred tim sudom zahtijevao da se ta tužba odbije pozivajući se, među ostalim, na nepostojanje retroaktivnog učinka Direktive 1999/70.
16
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, za potrebe zahtjeva za prethodnu odluku jedino je važno pitanje vremenske primjene te direktive.
17
U tom pogledu taj sud primjećuje, kao prvo, da je radni odnos tužitelja u glavnom postupku koji je trajao od 2. studenoga 1993. do 31. ožujka 1995. u cijelosti ostvaren prije stupanja na snagu navedene direktive, kao drugo, da je njegov radni odnos koji je trajao od 1. kolovoza 1995. do 1. kolovoza 2000. nastao prije stupanja na snagu te direktive i da je istekao nakon tog stupanja na snagu, ali prije isteka roka određenog za njezino prenošenje i, kao treće, da je radni odnos tužitelja u glavnom postupku koji je započeo 4. rujna 2000. i koji je prijevremeno završio 30. rujna 2001. zbog toga što je tužitelj uspio na javnom natječaju, nastao i gotovo u cijelosti ostvaren u razdoblju između stupanja na snagu Direktive 1999/70 i isteka tog roka. Talijanska Republika prenijela je tu direktivu u svoj unutarnji pravni poredak nekoliko mjeseci nakon isteka navedenog roka, odnosno 24. listopada 2001., dana stupanja na snagu Zakonodavne uredbe br. 368 od 6. rujna 2001.
18
Ugovori o radu na određeno vrijeme o kojima je riječ u glavnom postupku ne predstavljaju produljenja početnog radnog odnosa na određeno vrijeme, nego su akti kojima se ex novo uspostavljaju uzastopni i neovisni radni odnosi na određeno vrijeme.
19
Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da bi razdoblja rada o kojima je riječ, da su ostvarena na temelju ugovora o radu na neodređeno vrijeme, bila uzeta u obzir za izračun ukupnog radnog staža koji je stekao tužitelj u glavnom postupku.
20
Taj sud navodi da u talijanskom pravnom poretku postoje dva različita smjera sudske prakse u pogledu opsega područja primjene ratione temporis članka 4. točke 1. Okvirnog sporazuma. Prema prvom smjeru, načelo zabrane retroaktivnosti prava Unije, prema kojem se materijalna pravila primjenjuju samo na situacije nastale nakon njihova stupanja na snagu, isključuje primjenu tog članka na radne odnose na određeno vrijeme koji se ostvaruju u cijelosti prije isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70. Prema drugom smjeru sudske prakse, načelo prema kojem se, osim ako nije izričito drukčije propisano, novo pravilo primjenjuje odmah na buduće učinke situacija koje su nastale za vrijeme važenja prijašnjeg zakona omogućuje da se za potrebe izračuna ukupnog radnog staža radnika zaposlenog na neodređeno vrijeme uzmu u obzir i razdoblja rada na određeno vrijeme koja su konačno ostvarena prije stupanja na snagu te direktive.
21
Sud koji je uputio zahtjev smatra da potonje načelo treba tumačiti na način koji je prihvaćen u prvom smjeru sudske prakse. Naime, navedeno potonje načelo odnosi se na situacije nastale prije stupanja na snagu novog pravila i koje u pravilu nastavljaju trajati i tijekom kasnijeg razdoblja, a ne na situacije koje su u potpunosti nastale i koje su završile prije stupanja na snagu tog novog pravila.
22
To je tumačenje u skladu s načelima pravne sigurnosti i zaštite legitimnih očekivanja, koja isključuju da se materijalna pravila prava Unije retroaktivno primjenjuju na pravne odnose definirane prije njihova stupanja na snagu, osim ako iz njihova teksta, svrhe ili strukture jasno proizlazi da im treba pripisati takav učinak.
23
Smatrajući da je navedeno tumačenje potkrijepljeno i sudskom praksom Suda, sud koji je uputio zahtjev smatra da članak 4. stavak 1. Okvirnog sporazuma, tumačen s obzirom na tu sudsku praksu, treba shvatiti na način da ne obuhvaća radne odnose na određeno vrijeme poput onih koji su postojali između stranaka u glavnom postupku od 2. studenoga 1993. do 31. ožujka 1995. i od 1. kolovoza 1995. do 1. kolovoza 2000., s obzirom na to da je svaki od tih odnosa u potpunosti iscrpio svoje učinke prije isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70.
24
S druge strane, taj bi članak mogao obuhvaćati radni odnos na određeno vrijeme koji je trajao od 4. rujna 2000. do 30. rujna 2001., s obzirom na to da je on bio u tijeku na dan isteka tog roka.
25
U tim je okolnostima Tribunale civile di Padova (Građanski sud u Padovi) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 4. točku 1. [Okvirnog sporazuma]
–
primijeniti ratione temporis na zasnovane radne odnose na određeno vrijeme koji su prestali jer je ugovoreni rok istekao prije datuma stupanja na snagu Direktive [1999/70] (10. srpnja 1999.);
–
primijeniti ratione temporis na radne odnose na određeno vrijeme zasnovane na temelju pojedinačnog ugovora o radu sklopljenog prije datuma stupanja na snagu Direktive 1999/70/EZ (10. srpnja 1999.) koji su prestali jer je ugovoreni rok istekao na datum u razdoblju od stupanja na snagu Direktive [1999/70] do isteka roka koji je određen državama članicama za njezino prenošenje (10. srpnja 2001.);
–
primijeniti ratione temporis na radne odnose na određeno vrijeme zasnovane na temelju pojedinačnog ugovora o radu sklopljenog u razdoblju od stupanja na snagu Direktive [1999/70] (10. srpnja 1999.) do isteka roka koji je određen državama članicama za njezino prenošenje (10. srpnja 2001.) koji su prestali jer je ugovoreni rok istekao nakon potonjeg datuma?”
O prethodnom pitanju
Dopuštenost
26
Talijanska vlada tvrdi da je prethodno pitanje nedopušteno jer tumačenje članka 4. stavka 1. Okvirnog sporazuma nije ni od kakve koristi za odgovor na to pitanje. Naime, navedeno se pitanje ne odnosi na postupanje prema tužitelju u glavnom postupku tijekom njegovih radnih odnosa na određeno vrijeme, nego na priznavanje njegove službe u okviru tih radnih odnosa u svrhu određivanja njegove plaće za razdoblje nakon promjene njegova radnog odnosa u radni odnos na neodređeno vrijeme. Međutim, ta problematika uređena je člankom 4. točkom 4. Okvirnog sporazuma, a ne njegovim člankom 4. točkom 1.
27
Budući da se taj argument odnosi na određivanje odredbe prava Unije primjenjive na glavni postupak, on se odnosi na meritum postavljenog prethodnog pitanja, a ne na njegovu dopuštenost, tako da ga valja ispitati u okviru ispitivanja merituma tog pitanja (vidjeti po analogiji presudu od 18. siječnja 2024., Lietuvos notarų rūmai i dr., C‑128/21, EU:C:2024:49, t. 43. i navedenu sudsku praksu).
28
Stoga prethodno pitanje valja proglasiti dopuštenim.
Meritum
29
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 4. točku 1. Okvirnog sporazuma tumačiti na način da mu se protivi to da se radni staž koji je radnik stekao na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme koji su u cijelosti ili djelomično izvršeni prije datuma isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70 ne uzima u obzir za određivanje plaće tog radnika prilikom njegova zapošljavanja na neodređeno vrijeme nakon tog datuma.
30
U okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda, uspostavljenog člankom 267. UFEU‑a, na Sudu je da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi. Naime, dužnost je Suda protumačiti sve odredbe prava Unije potrebne nacionalnim sudovima za donošenje odluke u postupcima koji se pred njima vode, čak i kad te odredbe nisu izričito navedene u pitanjima koja mu upućuju ti sudovi (presuda od 21. prosinca 2021., Skarb Państwa (Pokriće osiguranja motornih vozila), C‑428/20, EU:C:2021:1043, t. 24.).
31
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da je člankom 4. točkom 1. Okvirnog sporazuma utvrđena zabrana postupanja, kad je riječ o uvjetima zapošljavanja, na nepovoljniji način prema radnicima zaposlenima na određeno vrijeme nego prema usporedivim radnicima zaposlenima na neodređeno vrijeme samo zato što oni imaju ugovor na određeno vrijeme, osim ako različito postupanje nije opravdano iz objektivnih razloga. Točka 4. tog članka propisuje istu zabranu kad je riječ o kriterijima u pogledu vremena potrebnog za stjecanje kvalifikacija (presude od 18. listopada 2012., Valenza i dr., C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 39. i navedena sudska praksa; od 20. rujna 2018., Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, t. 26. i od 30. studenoga 2023., Ministero dell’Istruzione i INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, t. 52. i 53.).
32
Nesporno je da se glavni postupak, koji se odnosi na izračun radnog staža tužitelja u glavnom postupku u trenutku sklapanja njegova ugovora o radu na neodređeno vrijeme, odnosi na takve kriterije.
33
U tim okolnostima, kako bi se sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, valja tumačiti i članak 4. točku 4. Okvirnog sporazuma.
34
U tom pogledu valja podsjetiti da je Sud već presudio da članak 4. Okvirnog sporazuma treba tumačiti na način da mu je protivan nacionalni propis koji u potpunosti isključuje uzimanje u obzir razdoblja službe koja je ostvario radnik zaposlen na određeno vrijeme u tijelu javne vlasti za određivanje radnog staža tog radnika pri njegovu zapošljavanju na neodređeno vrijeme kod tog tijela javne vlasti, osim takvo isključenje nije opravdano „objektivnim razlozima” u smislu točke 1. i/ili 4. tog članka. Sama činjenica da je radnik koji je radio na određeno vrijeme ostvario to razdoblje službe na temelju ugovora ili radnog odnosa na određeno vrijeme ne predstavlja takav objektivni razlog (vidjeti u tom smislu presudu od 18. listopada 2012., Valenza i dr., C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 71.).
35
U ovom slučaju iz informacija koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da se tužitelj u glavnom postupku, kada je obavljao svoje dužnosti u CNR‑u na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme, nalazio u situaciji usporedivoj s onom radnika koje je to tijelo zaposlilo na neodređeno vrijeme, s obzirom na to da je obavljao poslove koje su mogli obavljati radnici zaposleni na neodređeno vrijeme.
36
Kad je riječ o nepovoljnijem postupanju s radnicima zaposlenima na određeno vrijeme o kojima je riječ u glavnom postupku, taj sud pojašnjava da bi se rad koji je tužitelj u glavnom postupku obavljao na temelju svojih ugovora o radu na određeno vrijeme uzeo u obzir prilikom izračuna njegova ukupnog radnog staža da se obavljao u okviru ugovora o radu na neodređeno vrijeme.
37
Sud je presudio da pravila o razdoblju službe koje treba napuniti kako bi se službenika moglo razvrstati u platni razred, poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, ulaze u pojam „uvjeti zapošljavanja” u smislu članka 4. Okvirnog sporazuma (presuda od 30. studenoga 2023., Ministero dell’Istruzione i INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, t. 55. i navedena sudska praksa).
38
Sama činjenica da je radnik stekao status radnika zaposlenog na neodređeno vrijeme ne isključuje mogućnost da se u određenim okolnostima pozove na načelo nediskriminacije navedeno u tom članku 4. (presuda od 18. listopada 2012., Valenza i dr., C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646, t. 34. i navedena sudska praksa).
39
Što se tiče vremenske primjenjivosti navedenog članka 4., valja podsjetiti na to da se novo pravno pravilo načelno primjenjuje od stupanja na snagu akta kojim je ono uspostavljeno. Iako se ne primjenjuje na pravne situacije nastale i okončane za vrijeme važenja prijašnjeg zakona, primjenjuje se na buduće učinke situacije nastale za vrijeme važenja starog pravila i na nove pravne situacije. Drukčije vrijedi, poštujući načelo zabrane retroaktivnosti pravnih akata, samo u slučaju kada se uz novo pravilo donesu posebne odredbe kojima se posebno određuju uvjeti njegove vremenske primjene (presuda od 22. lipnja 2022., Volvo i DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, t. 32. i navedena sudska praksa).
40
Dakle, akti doneseni radi prenošenja direktive moraju se primjenjivati na buduće učinke situacija nastalih za vrijeme važenja prijašnjeg zakona počevši od datuma isteka roka za prenošenje, osim ako tom direktivom nije drukčije određeno (presuda od 21. prosinca 2021., Skarb Państwa (Pokriće osiguranja motornih vozila), C‑428/20, EU:C:2021:1043, t. 32.).
41
Valja utvrditi da ni Direktiva 1999/70 ni Okvirni sporazum ne sadržavaju posebne odredbe kojima se izričito određuju uvjeti njihove vremenske primjene.
42
Stoga valja utvrditi je li pravna situacija o kojoj je riječ u glavnom postupku situacija koja je nastala prije datuma isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70.
43
U tom pogledu valja naglasiti da se ta situacija odnosi na priznavanje radnog staža tužitelja u glavnom postupku, stečenog na temelju izvršenja ugovora o radu na određeno vrijeme do 1. listopada 2001., u svrhu određivanja njegove plaće od tog datuma.
44
Iako je taj radni staž uglavnom ostvaren prije isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70, navedena situacija odnosi se na utvrđivanje posljedica navedenog radnog staža na plaću koju tužitelj prima na temelju svojeg ugovora o radu na neodređeno vrijeme, sklopljenog nakon navedenog datuma, i stoga o primjeni članka 4. Okvirnog sporazuma nakon tog datuma.
45
Kao što je to u biti istaknula Komisija, pravna situacija o kojoj je riječ u glavnom postupku slična je onoj izračuna radnog staža potrebnog za stjecanje prava na starosnu mirovinu o kojem je riječ u predmetima u kojima su donesene presude od 10. lipnja 2010., Bruno i dr. (C‑395/08 i C‑396/08, EU:C:2010:329) i od 7. studenoga 2018., O’Brien (C‑432/17, EU:C:2018:879), u kojima je postavljeno pitanje uzimanja u obzir razdoblja prije isteka roka za prenošenje Direktive 97/81/EZ od 15. prosinca 1997. o Okvirnom sporazumu o radu s nepunim radnim vremenom koji su sklopili UNICE, CEEP i ETUC (SL 1998., L 14, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 131.).
46
Naime, u točki 35. potonje presude Sud je istaknuo da se na temelju okolnosti da je pravo na mirovinu konačno stečeno po isteku odgovarajućeg razdoblja radnog staža ne može zaključiti da treba smatrati da se pravna situacija radnika mora smatrati u cijelosti okončanom, s obzirom na to da će se radnik moći stvarno pozvati na to pravo radi isplate svoje mirovine tek naknadno i uzimajući u obzir relevantna razdoblja radnog staža. Sud je u točki 36. navedene potonje presude zaključio da, kada uspostava prava na mirovinu obuhvaća razdoblja i prije i poslije isteka roka za prenošenje Direktive 97/81, valja smatrati da je utvrđivanje tih prava uređeno odredbama te direktive, uključujući razdoblja radnog staža prije njezina stupanja na snagu.
47
Ta razmatranja također vrijede mutatis mutandis u pogledu Direktive 1999/70 i prava na plaću koju tužitelj u glavnom postupku potražuje na temelju radnog staža stečenog na temelju svojih ugovora o radu na određeno vrijeme, s obzirom na to da će se tužitelj tek naknadno i uzimajući u obzir relevantna razdoblja radnog staža stvarno moći pozvati na to pravo.
48
Činjenica, koju ističu sud koji je uputio zahtjev i talijanska vlada, da je radni staž navedenog tužitelja stečen, među ostalim, na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme koji su istekli prije datuma isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70, ne može dovesti do drukčijeg zaključka.
49
Naime, radni staž radnik stječe postupno, čak i ako bi bio na temelju ugovora o radu koji su istekli, i nastavlja karakterizirati njegovu situaciju nakon tog proteka tog roka. Stoga trajanje svakog radnog odnosa i datum njegova prestanka nisu relevantni za izračun radnog staža radnika koji načelno pretpostavlja utvrđivanje ukupnog trajanja razdoblja njegova zaposlenja.
50
Osim toga, glavni postupak odnosi se na primjenjivost članka 4. Okvirnog sporazuma nakon datuma isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70 u okviru uzimanja u obzir radnog staža koji proizlazi iz tih ugovora na određeno vrijeme, a ne na primjenjivost tog članka na same navedene ugovore o radu prije tog datuma. Kao što to u biti ističe Komisija, s obzirom na to da se tužbom tužitelja u glavnom postupku ne žele dovesti u pitanje uvjeti izvršenja istih ugovora o radu, ona nema za cilj retroaktivnu primjenu te odredbe.
51
U tim okolnostima, ne može se smatrati da je pravna situacija o kojoj je riječ u glavnom postupku u cijelosti okončana na dan isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70.
52
Taj zaključak ne dovode u pitanje točke 99. do 104. presude od 22. lipnja 2022., Volvo i DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494), koju navode sud koji je uputio zahtjev i talijanska vlada, u kojima je Sud u biti presudio kako valja smatrati da se oboriva presumpcija koja je utvrđena u članku 17. stavku 2. Direktive 2014/104/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. studenoga 2014. o određenim pravilima kojima se uređuju postupci za naknadu štete prema nacionalnom pravu za kršenje odredaba prava tržišnog natjecanja država članica i Europske unije (SL 2014., L 349, str. 1.), prema kojoj povrede počinjene u okviru zabranjenog sporazuma uzrokuju štetu, ne može primijeniti ratione temporis na tužbu za naknadu štete koja se, iako je podnesena nakon stupanja na snagu nacionalnih odredbi kojima se ta direktiva nepravodobno prenosi u nacionalno pravo, odnosi na povredu prava tržišnog natjecanja koja je prestala prije datuma isteka roka za njezino prenošenje.
53
Naime, kao što to proizlazi iz točaka 100. do 102. te presude, to se rješenje opravdava posebnom prirodom i mehanizmom funkcioniranja te odredbe Direktive 2014/104 čija vremenska primjena zahtijeva postojanje zabranjenog sporazuma koji je u tijeku.
54
Međutim, za tu situaciju ne postoji ekvivalent kad je riječ o članku 4. Okvirnog sporazuma.
55
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 4. točke 1. i 4. Okvirnog sporazuma treba tumačiti na način da mu se protivi to da se radni staž koji je radnik stekao na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme koji su u cijelosti ili djelomično izvršeni prije datuma isteka roka za prenošenje Direktive 1999/70 ne uzima u obzir za određivanje plaće tog radnika prilikom njegova zapošljavanja na neodređeno vrijeme nakon tog datuma, osim ako je to isključenje opravdano objektivnim razlozima.
Troškovi
56
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (šesto vijeće) odlučuje:
Članak 4. točke 1. i 4. Okvirnog sporazuma o radu na određeno vrijeme, sklopljenog 18. ožujka 1999., koji se nalazi u Prilogu Direktivi Vijeća 1999/70/EZ od 28. lipnja 1999. o Okvirnom sporazumu o radu na određeno vrijeme koji su sklopili ETUC, UNICE i CEEP,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi to da se radni staž koji je radnik stekao na temelju ugovora o radu na određeno vrijeme koji su u cijelosti ili djelomično izvršeni prije datuma isteka roka za prenošenje te direktive ne uzima u obzir za određivanje plaće tog radnika prilikom njegova zapošljavanja na neodređeno vrijeme nakon tog datuma, osim ako je to isključenje opravdano objektivnim razlozima.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: talijanski