62010CC0002_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 2001 m. rugsėjo 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/77/EB dėl elektros, pagamintos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių, skatinimo elektros energijos vidaus rinkoje(2), 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/28/EB dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, iš dalies keičiančios bei vėliau panaikinančios direktyvas 2001/77/EB ir 2003/30/EB(3), 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (toliau – Paukščių direktyva)(4) ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (toliau – Buveinių direktyva)(5) aiškinimu.
2. Prašymas pateiktas byloje tarp bendrovių Azienda Agro‑Zootecnica Franchini sarl bei Eolica di Altamura Srl (toliau – ieškovės) ir Regione Puglia dėl atsisakymo išduoti leidimą statyti vėjo jėgaines žemėje, priklausančioje Alta Murgia nacionaliniam parkui – saugomai teritorijai, priskiriamai Bendrijos svarbos ir specialios apsaugos teritorijoms „pSIC / ZPS IT 9120007 Murgia Alta“. Nacionalinės teisės aktais, be kita ko, draudžiama statyti ne sau naudoti skirtas vėjo jėgaines Bendrijos svarbos teritorijose (BST) ir specialios apsaugos teritorijose (SAT), priklausančiose ekologiniam tinklui „Natura 2000“.
II – Teisinis pagrindas
A – Europos Sąjungos teisė
3. SESV 191 straipsnyje (buvęs EB 174 straipsnis) įtvirtinta:
„1. Sąjungos aplinkos politika padeda siekti šių tikslų:
– išlaikyti, saugoti ir gerinti aplinkos kokybę,
– saugoti žmonių sveikatą,
– apdairiai ir racionaliai naudoti gamtos išteklius,
– remti tarptautinio lygio priemones, skirtas regioninėms ar pasaulinėms aplinkos problemoms spręsti, visų pirma kovai su klimato kaita.
2. Sąjungos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio atsižvelgiant į skirtingų Sąjungos regionų būklės įvairovę. Ši politika yra grindžiama atsargumo principu bei principais, kad reikia imtis prevencinių veiksmų, kad žala aplinkai pirmiausia turėtų būti atitaisoma ten, kur yra jos šaltinis, ir kad atlygina teršėjas. < ... > “
4. SESV 192 straipsnio 1 dalyje (buvęs EB 175 straipsnis) įtvirtinta:
„Europos Parlamentas ir Taryba įprasta teisėkūros procedūra, pasikonsultavę su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu bei Regionų komitetu, sprendžia, kokių veiksmų Sąjungai reikia imtis, kad būtų pasiekti 191 straipsnyje nurodyti tikslai.“
5. SESV 193 straipsnyje (buvęs EB 176 straipsnis) numatyta, kad „pagal 192 straipsnį patvirtintos apsaugos priemonės neužkerta kelio jokiai valstybei narei ir toliau laikytis arba priimti griežtesnių apsaugos priemonių. Tokios priemonės privalo atitikti Sutartis. Apie jas pranešama Komisijai.“
6. SESV 194 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Kuriant vidaus rinką ar jai veikiant ir atsižvelgiant į poreikį išsaugoti ir gerinti aplinką, Sąjungos energetikos politika, vadovaujantis valstybių narių solidarumu, siekiama:
a) užtikrinti energijos rinkos veikimą;|
b) užtikrinti energijos tiekimo saugumą Sąjungoje;
c) skatinti energijos vartojimo efektyvumą bei taupymą ir naujų bei atsinaujinančių energijos formų plėtojimą; ir
d) skatinti energetikos tinklų sujungimą.“
1. Direktyva 2001/77
7. Direktyvos 2001/77 1–3 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„(1) Atsinaujinančiosios [Atsinaujinančių] energijos šaltinių [išteklių] naudojimo potencialas Bendrijoje šiuo metu nėra pakankamai išnaudojamas. Atsižvelgdama į tai, kad jų naudojimas padeda aplinkos apsaugai ir tvariai plėtrai, Bendrija pripažįsta būtinybę skatinti atsinaujinančiosios [atsinaujinančius] energijos šaltinius [išteklius] kaip prioritetinę priemonę. Be to, tai taip pat gali didinti vietinį užimtumą, turėti teigiamą poveikį socialinei sanglaudai, prisidėti gerinant tiekimo patikimumą ir sudaryti sąlygas greičiau pasiekti Kioto orientacinius rodiklius. Todėl būtina užtikrinti, kad šis potencialas būtų geriau naudojamas vidaus elektros rinkos struktūroje.
(2) Kaip buvo pabrėžta Baltojoje knygoje dėl atsinaujinančiosios [atsinaujinančių] energijos šaltinių [išteklių] (toliau – Baltoji knyga), dėl energijos tiekimo patikimumo ir įvairinimo, aplinkos apsaugos ir socialinės bei ekonominės sanglaudos elektros energijos, pagamintos iš atsinaujinančių energijos šaltinių [išteklių], rėmimas Bendrijoje yra laikomas labai svarbiu. Tai patvirtino Taryba savo 1998 m. birželio 8 d. sprendime dėl atsinaujinančiosios [atsinaujinančių] energijos šaltinių [išteklių] ir Europos Parlamentas rezoliucijoje dėl Baltosios knygos.
(3) Didesnis elektros energijos, pagamintos iš atsinaujinančių energijos šaltinių [išteklių], naudojimas yra svarbi dalis priemonių, būtinų, kad būtų laikomasi Jungtinių Tautų Bendrosios klimato kaitos konvencijos Kioto protokolo komplekso ir kiekvieno politikos krypčių komplekso, kuriuo siekiama laikytis būsimų įsipareigojimų.“
8. Direktyvos 2001/77 6 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės ar valstybių narių paskirtos kompetentingos institucijos įvertina esamus teisės aktus ir reguliavimo sistemą, susijusius su Direktyvos 96/92/EB 4 straipsnyje nustatyta leidimų tvarka ar kitokia tvarka, kuri yra taikoma elektros, gaminamos iš atsinaujinančiosios [atsinaujinančių] energijos šaltinių [išteklių], gamybos įmonėms, siekdamos:
– sumažinti reguliavimo ir kitokias kliūtis, kad būtų didinama elektros iš atsinaujinančiosios [atsinaujinančių] energijos šaltinių [išteklių] gamyba,
– supaprastinti bei paspartinti procedūras atitinkamu administravimo lygmeniu ir
– užtikrinti, kad teisės normos būtų realios, skaidrios ir nediskriminacinės bei paisančios įvairių atsinaujinančiosios [atsinaujinančių] energijos šaltinių [išteklių] technologijų ypatumų.“
9. Direktyvos 2009/28 13 straipsnyje „Administracinės procedūros, reglamentai ir kodeksai“ numatyta:
„1. Valstybės narės užtikrina, kad visos leidimų, sertifikavimo ir licencijavimo procedūras reglamentuojančios nacionalinės taisyklės, taikomos elektros energijos, šildymo ir aušinimo gamybos iš atsinaujinančių energijos išteklių jėgainėms bei susijusioms perdavimo ir paskirstymo tinklų infrastruktūroms ir biomasės pavertimo biodegalais ar kitais energijos produktais procesams, būtų proporcingos ir būtinos.
Valstybės narės visų pirma imasi reikiamų veiksmų užtikrindamos, kad:
< ... >
c) administracinės procedūros būtų supaprastintos ir pagreitintos atitinkamu administraciniu lygmeniu;
d) leidimų išdavimą, sertifikavimą ir licencijavimą reglamentuojančios taisyklės būtų objektyvios, skaidrios, proporcingos, nediskriminuojančios pareiškėjų, ir kad jomis būtų visiškai atsižvelgta į konkrečių atsinaujinančių išteklių energijos technologijų ypatybes;
< ... >
f) mažesnės apimties projektams ir atitinkamais atvejais decentralizuotiems energiją iš atsinaujinančių išteklių gaminantiems įtaisams būtų nustatomos paprastesnės ir mažesnę naštą užkraunančios leidimų išdavimo procedūros, įskaitant reikalavimą pranešti, jei tai galima pagal taikomą teisinę bazę.
< ... > “
2. Paukščių direktyva
10. Paukščių direktyvos 2 straipsnyje nurodyta, kad: „valstybės narės imasi reikiamų priemonių 1 straipsnyje nurodytų rūšių populiacijoms palaikyti tokiu lygiu, kuris visų pirma atitiktų ekologinius, mokslinius ir kultūrinius reikalavimus, derinant juos su ekonominiais ir rekreaciniais reikalavimais, arba stengiasi šių rūšių populiacijas priartinti prie tokio lygio“.
11. Paukščių direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad atsižvelgdamos į šios direktyvos 2 straipsnyje įtvirtintus reikalavimus, valstybės narės imasi reikiamų priemonių išsaugoti, palaikyti ar atkurti pakankamą buveinių įvairovę ir plotą visoms valstybių narių europinėje teritorijoje, kuriai taikoma EB sutartis, natūraliai paplitusių laukinių paukščių rūšims. Pagal to paties straipsnio 2 dalies a punktą biotopams ir buveinėms išsaugoti, palaikyti ir atkurti, be kita ko, reikia steigti saugomas teritorijas.
12. Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalimis valstybės narės įpareigojamos steigti specialios apsaugos teritorijas, atitinkančias šiomis nuostatomis įtvirtintus ornitologinius kriterijus.
13. Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalyje numatyta:
„Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytose apsaugos teritorijose valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta buveinių taršos ar pažeidimo, arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio tikslus. Valstybės narės taip pat stengiasi išvengti buveinių taršos ar pažeidimo už šių saugomų teritorijų ribų.“
14. Paukščių direktyvos 14 straipsnyje numatyta, kad „valstybės narės gali įvesti griežtesnes apsaugos priemones, negu numato ši direktyva“.
3. Buveinių direktyva
15. Buveinių direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje numatytas vientiso specialių saugomų teritorijų Europos ekologinio tinklo „Natura 2000“, kuris apimtų ir pagal Paukščių direktyvos nuostatas valstybių narių įsteigtas specialias apsaugos teritorijas, sukūrimas.
16. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2–4 dalyse nurodyta:
„2. Valstybės narės imasi priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.
3. Bet kokiems planams ir projektams, tiesiogiai nesusijusiems arba nebūtiniems teritorijos tvarkymui, bet galintiems ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas jų galimo poveikio teritorijai įvertinimas. Atsižvelgiant į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remiantis 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisumui ir, jei reikia, išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę.
4. Jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis dėlto privalo būti įgyvendintas dėl įpareigojančių priežasčių, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, neatsižvelgti į visuomenės interesus, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram „Natura 2000“ vientisumui apsaugoti. Apie patvirtintas kompensacines priemones ji praneša Komisijai.
Kai atitinkamoje teritorijoje yra prioritetinis natūralių buveinių tipas ir (arba) prioritetinė rūšis, vieninteliai argumentai, kuriuos galima pateikti, yra argumentai, susiję su žmonių sveikata ar sauga, su labai svarbiomis aplinkai palankiomis pasekmėmis arba kitomis, Komisijos nuomone, įpareigojančiomis priežastimis neatsižvelgti į visuomenės interesus.“
17. Pagal Buveinių direktyvos 7 straipsnį „šios direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nustatyti įpareigojimai pakeičia bet kuriuos [Paukščių] direktyvos < ... > 4 straipsnio 4 dalies pirmajame sakinyje nustatytus įpareigojimus teritorijoms, atrinktoms pagal 4 straipsnio 1 dalį arba panašiai pripažintoms pagal jos 4 straipsnio 2 dalį, nuo šios direktyvos įgyvendinimo datos arba nuo valstybės narės atlikto atrinkimo arba pripažinimo datos pagal [Paukščių] direktyvą < ... >, jei pastaroji data yra vėlesnė“.
B – Nacionalinės teisės nuostatos
18. 2006 m. gruodžio 27 d. Įstatymo Nr. 296 (toliau – 2007 m. mokesčių įstatymas) ( Legge 27 dicembre 2006 n. 296, legge finanziaria per il 2007 )(6) 1 straipsnio 1226 dalyje numatyta, kad siekdami išvengti kitų bylų dėl įsipareigojimų nevykdymo Trento ir Bolcano regionai bei autonominės provincijos turi per tris mėnesius nuo šio įstatymo įsigaliojimo dienos nustatyti arba baigti nustatyti priemones, numatytas reglamento, priimto pakeistu 1997 m. rugsėjo 8 d. Respublikos Prezidento dekretu Nr. 357, 4 ir 6 straipsniuose, remdamosi aplinkos ir teritorijos bei jūros apsaugos ministro dekretu įtvirtintais minimaliais vienodais kriterijais.
19. 2007 m. spalio 17 d. Aplinkos ir teritorijos bei jūros apsaugos ministerijos dekreto, nustatančio minimalius vienodus kriterijus, taikomus apibrėžiant apsaugos priemones, susijusias su specialiomis saugomomis teritorijomis (SST) ir specialiomis apsaugos teritorijomis (SAT) ( Decreto del Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare 17 ottobre 2007, recante criteri minimi uniformi per la definizione di misure di conservazione relative a Zone speciali di conservazione (ZSC) e a Zone di protezione speciale (ZPS) )(7) (toliau – Ministerijos dekretas), 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad regionai ir autonominės provincijos visų SAT atžvilgiu privalo nustatyti tokius draudimus:
„ < ... >
l) statyti naujas vėjo jėgaines, išskyrus tas, kurių atžvilgiu pateikus projektą šio teisės akto priėmimo dieną jau buvo pradėta leidimo suteikimo procedūra. Kompetentingos institucijos privalo įvertinti projekto poveikį, atsižvelgdamos į rūšių, kurioms tokia teritorija skirta, biologinius ciklus, prieš tai pasikonsultavusios su INFS (Nacionaliniu laukinės faunos institutu). Šios nuostatos netaikomos pakeitimui ir modernizavimui, įskaitant technologinius darbus, dėl kurių nepadidėja poveikis teritorijai atsižvelgiant į SAT apsaugos tikslus, taip pat gamybai savoms reikmėms skirtoms ne didesnės nei 20 kW bendrosios galios vėjo jėgainėms.“
20. 2008 m. spalio 21 d. Apulijos regiono įstatymo Nr. 31, nustatančio energijos gamybos iš atsinaujinančių energijos išteklių ir teršalų emisijų mažinimo taisykles bei aplinkos apsaugos reikalavimus ( Legge regionale della Puglia 21 ottobre 2008, n. 31, recante norme in materia di produzione di energia da fonti rinnovabili e per la riduzione di immissioni inquinanti e in materia ambientale ) (toliau – Regiono įstatymas Nr. 31), 2 straipsnyje numatyta:
„ < ... >
6) pagal Direktyvos 92/43/EEB 6 ir 7 straipsnius bei įgyvendinančio reglamento, numatyto iš dalies < … > pakeistame < … > 1997 m. rugsėjo 8 d. Respublikos Prezidento dekrete Nr. 357, 4 ir 6 straipsnius ne sau naudoti skirtos vėjo jėgainės negali būti statomos BST ir SAT, kurios priklauso ekologiniam tinklui „Natura 2000“ < ... > .
< ... >
8) 6 ir 7 [dalyse] įtvirtintas draudimas taikomas ir 200 metrų buferinėje zonoje.“
III – Ginčas pagrindinėje byloje ir prejudicinis klausimas
21. Remiantis nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą bendrovė Eolica di Altamura
įgijo teisę statyti vėjo jėgainių parką ne sau naudoti (t. y. skirtą gaminti elektrą komerciniais tikslais), kuris turėjo būti pastatytas bendrovei Azienda Agro‑Zootecnica Franchini
priklausančioje teritorijoje. Ši teritorija yra Alta Murgia nacionaliniame parke – saugomoje teritorijoje, priskiriamoje Bendrijos svarbos ir specialios apsaugos teritorijoms „pSIC / ZPS IT 9120007 Murgia Alta“. Už parką atsakinga institucija ir Regione Puglia
(Apulijos regionas) atitinkamai 2006 m. rugsėjo 1 d. ir 2007 m. liepos 4 d. sprendimais atmetė prašymus išduoti leidimą statyti vėjo jėgainių parką. Apulijos regiono atsisakymas išduoti leidimą buvo grindžiamas 2006 m. spalio 4 d. Regiono reglamento Nr. 16 6 straipsnio 3 dalies a punktu, kuriame, kalbant apie vėjo jėgainių statybos vietą, numatyta, kad Bendrijos svarbos ir specialios apsaugos teritorijos pagal Buveinių ir Paukščių direktyvas laikomos visiškai „netinkamomis“, ir to paties regiono reglamento 14 straipsnio 2 dalies a punktu, kuriame numatyta, kad nesant vėjo jėgainių reguliavimo plano šios teritorijos laikomos „netinkamomis“. Ieškovės apskundė sprendimus, kuriais buvo atmesti jų prašymai, ir Regiono reglamentą, kuriuo buvo grindžiami sprendimai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, ir šiame pradiniame etape jų ieškiniai buvo patenkinti. Tačiau vykstant procesui buvo priimtas Regiono reglamentas Nr. 15/2008, dėl kurio ieškovės turėjo pateikti naują ieškinį dėl panaikinimo.
22. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje ieškovės reikalauja panaikinti Regiono reglamento Nr. 15/2008 5 straipsnio 1 dalies n punktą, 4 dalį ir 4 dalies a punktą. 5 straipsnio 1 dalies n punktu, be kita ko, draudžiama statyti naujas vėjo jėgaines „Natura 2000“ teritorijose. Ieškovės, be kita ko, teigia, kad buvo pažeisti Direktyvoje 2001/77 įtvirtinti principai. Regione Puglia
reikalauja pripažinti šį ieškinį nepriimtinu arba nepagrįstu.
23. Nagrinėjant pagrindinę bylą įsigaliojo Regiono įstatymas Nr. 31. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, ne sau naudoti skirtų vėjo jėgainių draudimas remiantis Regiono įstatymo Nr. 31 2 straipsnio 6 dalimi ieškovių pateiktam prašymui išduoti leidimą ir įvertinti atitiktį aplinkos apsaugos reikalavimams taikomas nuo šio įstatymo įsigaliojimo dienos (t. y. nuo 2008 m. lapkričio 8 d.) be jokio specialaus poveikio aplinkai vertinimo.
24. Šiomis aplinkybėmis Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia 2009 m. rugsėjo 23 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2010 m. sausio 4 d., nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokį prejudicinį klausimą:
„Ar 2006 m. gruodžio 27 d. Įstatymo Nr. 296 1 straipsnio 1226 dalis kartu su 2007 m. spalio 17 d. Aplinkos ir teritorijos bei jūros apsaugos ministerijos dekreto 5 straipsnio 1 dalimi ir 2008 m. spalio 21 d. Apulijos regiono įstatymo Nr. 31 2 straipsnio 6 dalimi tiek, kiek jomis visiškai ir nedarant diferenciacijos uždraudžiama statyti vėjo jėgaines, skirtas ne sau naudoti, Bendrijos svarbos teritorijose (BST) ir specialios apsaugos teritorijose (SAT), kurios priklauso ekologiniam tinklui „Natura 2000“, užuot reikalaujant atlikti atitinkamą poveikio aplinkai vertinimą, siekiant išanalizuoti atskiro projekto poveikį atitinkamai teritorijai, atitinka Sąjungos teisę, būtent iš direktyvų 2001/77/EB ir 2009/28/EB (atsinaujinančių energijos išteklių srityje) bei direktyvų 79/409/EEB ir 92/43/EEB (paukščių ir natūralių buveinių apsaugos srityje) kylančius principus?“
IV – Procesas Teisingumo Teisme
25. Rašytinius paaiškinimus pateikė ieškovės ir Komisija. 2011 m. vasario 10 d. įvyko posėdis, per kurį ieškovės, Regione Puglia
ir Komisija pateikė žodines pastabas.
V – Vertinimas
A – Pirminis klausimas
26. Akivaizdu, kad prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma priimti sprendimą dėl nacionalinės teisės aktų suderinamumo su Sąjungos teise. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad nors nagrinėdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas ir negali spręsti dėl nacionalinės priemonės atitikties Sąjungos teisei, jis vis dėlto gali pateikti sprendimą dėl šios teisės aiškinimo, kuris nacionaliniam teismui padėtų įvertinti tokią atitiktį ir priimti sprendimą nagrinėjamoje byloje(8) .
B – Bylos esmė
27. Mano nuomone, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar remiantis Paukščių direktyva, Buveinių direktyva, Direktyva 2001/77 ir Direktyva 2009/28 valstybei narei neleidžiama nustatyti nacionalinių priemonių, kurias sudaro tam tikromis aplinkybėmis taikomas draudimas statyti vėjo jėgaines teritorijose, kurios priklauso ekologiniam tinklui „Natura 2000“, neištyrus atskiro projekto poveikio konkrečiai teritorijai.
28. Iš Teisingumo Teismo turimų bylos dokumentų galima spręsti – tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad nagrinėjamo draudimo taikymo sritis yra ribota, nes šiuo metu jis taikomas tik vėjo jėgainėms, o ne kitoms energijos gamybos iš atsinaujinančių energijos išteklių priemonėms(9) .
29. Be to, panašu – tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad su vėjo jėgainėmis susijęs draudimas yra ribotas, nes taikomas tik naujų vėjo jėgainių statybai, o ne jau esamoms vėjo jėgainėms(10) . Taip pat panašu, kad šis draudimas netaikomas iki 20 kW bendrosios galios sau naudoti skirtoms vėjo jėgainėms(11) . Per posėdį Komisija ir Regione Puglia pabrėžė, kad nagrinėjamo draudimo taikymo sritis yra ribota.
30. Mano manymu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ieškovės ir Komisija teisingai nurodo, kad teritorijos priskyrimas prie Bendrijos svarbos teritorijų(12) arba prie specialios apsaugos teritorijų(13), priklausančių ekologiniam tinklui „Natura 2000“, nereiškia, kad joje pagal Paukščių ir Buveinių direktyvas uždraudžiamos visos statybos.
31. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis, skaitoma kartu su šios direktyvos 7 straipsniu(14), įpareigoja valstybes nares imtis priemonių, siekiant Bendrijos svarbos ir specialios apsaugos teritorijose išvengti buveinių blogėjimo, taip pat reikšmingo rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos šios teritorijos, trikdymo. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad kompetentingos nacionalinės institucijos gali pritarti planui arba projektui, tiesiogiai nesusijusiam su teritorijos tvarkymu arba nebūtinam teritorijai tvarkyti, bet galinčiam ją stipriai paveikti, tik atlikusios tokio plano arba projekto galimo poveikio teritorijai įvertinimą ir taip įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisumo. Taigi šia nuostata įtvirtinama procedūra, kuria siekiama atliekant išankstinį vertinimą užtikrinti, kad planui arba projektui, tiesiogiai nesusijusiam su teritorijos tvarkymu arba nebūtinam teritorijai tvarkyti, bet galinčiam ją stipriai paveikti, būtų pritarta tik jeigu jis neigiamai nepaveiks tokios teritorijos vientisumo(15) .
32. Taigi, norint patvirtinti planą arba projektą Bendrijos svarbos teritorijoms ir specialios apsaugos teritorijoms, būtina pirmiausia atlikti tinkamą atskirą tokio plano arba projekto vertinimą pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį.
33. Šioje byloje atrodytų, kad nacionalinės teisės aktais tam tikromis aplinkybėmis draudžiama statyti vėjo jėgaines nurodytoje vietoje neatlikus išankstinio atskiro su tokia statyba susijusio plano arba projekto vertinimo remiantis Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalimi ir konkrečiai nenustačius neigiamo poveikio teritorijai. Todėl manau, kad norint atsakyti į prejudicinį klausimą būtina nustatyti, ar pagal Sąjungos teisę galima (jeigu galima – tai kokiomis sąlygomis) nustatyti griežtesnes nacionalines apsaugos priemones negu tos, kurios nustatytos Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje ir pagal kurias tam tikrais atvejais draudžiama statyti vėjo jėgaines „Natura 2000“ teritorijose, atskirai neįvertinus su tokia statyba susijusio plano arba projekto ir nenustačius neigiamo poveikio.
34. Pagal Paukščių direktyvos 14 straipsnį valstybės narės gali įvesti griežtesnes apsaugos priemones, negu numatytos šia direktyva. Nors Paukščių direktyvos 14 straipsnyje nėra aiškiai įtvirtinta jokių sąlygų, manau, kad tokios griežtesnės apsaugos priemonės turi atitikti Europos Sąjungos sutartį ir Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo.
35. Buveinių direktyvoje nėra nuostatos, atitinkančios Paukščių direktyvos 14 straipsnį. Tačiau kaip paaiškinimuose nurodo Komisija, atsižvelgiant į tai, kad Buveinių direktyvos teisinis pagrindas buvo EB 130 S straipsnis (vėliau – EB 175 straipsnis, o dabar – SESV 192 straipsnis), EB 130 T straipsnis (vėliau – EB 176 straipsnis, o dabar – SESV 193 straipsnis) buvo taikomas. SESV 193 straipsniu valstybėms narėms leidžiama priimti griežtesnes nacionalines apsaugos priemones, jeigu jos atitinka Sutartis, t. y. Europos Sąjungos sutartį ir Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo(16), ir jeigu apie jas pranešama Komisijai.
36. Teisingumo Teismo turimoje bylos medžiagoje nėra informacijos, susijusios su pranešimu Komisijai apie griežtesnes nacionalines apsaugos priemones.
37. Tačiau panašu, kad portale EUR‑Lex
yra informacijos, jog Komisijai buvo pranešta apie Ministerijos dekretą kaip apie nacionalinę priemonę, kuria įgyvendinamos Buveinių ir Paukščių direktyvos(17) . Todėl atrodytų – tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – jog Komisijai buvo pranešta apie šio Ministerijos dekreto 5 straipsnio 1 dalies l punkte įtvirtintą įpareigojimą regionams ir autonominėms provincijoms laikantis tam tikrų sąlygų uždrausti statyti naujas vėjo jėgaines teritorijose, priklausančiose tinklui „Natura 2000“.
38. Bet kuriuo atveju manau, kad įsipareigojimo informuoti Komisiją pagal SESV 193 straipsnį pažeidimas nėra esminis procedūros pažeidimas, dėl kurio nagrinėjamos griežtesnės nacionalinės priemonės taptų negaliojančios arba netaikytinos asmenims. SESV 193 straipsniu tėra reikalaujama, kad valstybės narės informuotų Komisiją. SESV 193 straipsnyje nenumatytas nei terminas, nei Sąjungos atliekamos griežtesnių nacionalinių apsaugos priemonių priežiūros tvarka(18) . Be to, SESV 193 straipsnyje taip pat nenumatyta, kad tokių priemonių įgyvendinimas priklauso nuo Komisijos sutikimo arba jos neprieštaravimo. Todėl panašu, kad SESV 193 straipsnyje įtvirtintas valstybių narių įsipareigojimas yra skirtas užtikrinti, kad Komisijai būtų pranešta apie su aplinkos apsauga susijusias nacionalines apsaugos priemones, kurios yra griežtesnės už Sąjungos teisės nuostatas šioje srityje. Gavusi tokį pranešimą Komisija gali įvertinti, ar nacionalinės apsaugos priemonės yra suderinamos su Sąjungos teise, ir prireikus imtis tinkamų priemonių. Tačiau nei SESV 193 straipsnio formuluotė, nei jo paskirtis nepatvirtina išvados, kad valstybei narei nesilaikant įsipareigojimo informuoti Komisiją nagrinėjamos nacionalinės apsaugos priemonės savaime tampa neteisėtos(19) .
39. Nepaisydamos Paukščių direktyvos 14 straipsniu ir SESV 193 straipsniu valstybėms narėms suteikiamos diskrecijos priimti griežtesnes apsaugos priemones negu yra priėmusi Sąjunga, valstybės narės privalo naudotis savo diskrecija remdamosi, pirmiausia, Sąjungos aplinkos ir energetikos politika(20), kuria pagal SESV 191 ir 194 straipsnius, be kita ko, siekiama išlaikyti, saugoti ir gerinti aplinkos kokybę, kovoti su klimato kaita ir skatinti naujų bei atsinaujinančių energijos formų plėtojimą, ir, antra, bendraisiais Sąjungos teisės principais.
40. Mano nuomone, panašu, kad nagrinėjamas draudimas atitinka Sąjungos aplinkos politikos tikslus.
41. Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad Ministerijos dekretas, taigi, be kita ko, ir jo 5 straipsnio 1 dalies l punkte įtvirtintas draudimas, buvo priimtas remiantis 2007 m. mokesčių įstatymo 1 straipsnio 1226 punktu perduotais įgaliojimais, kad būtų išvengta kitų bylų dėl įsipareigojimų nevykdymo prieš Italijos Respubliką po to, kai Komisija prieš Italiją pareiškė pagrįstą nuomonę byloje dėl įsipareigojimų nevykdymo Nr. 2006/2131, be kita ko, susijusioje su Paukščių direktyvos 2, 3 ir 4 straipsniais, kuriuose numatyta, kad būtina imtis reikiamų priemonių išsaugoti, palaikyti arba atkurti pakankamą buveinių įvairovę ir plotą visoms rūšims, taip pat specialių apsaugos priemonių(21) . Teisingumo Teismui nebuvo pateikta jokių kitų paaiškinimų, kodėl buvo nustatytas nagrinėjamas draudimas.
42. Todėl panašu – tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad draudimo tam tikromis aplinkybėmis statyti naujas vėjo jėgaines „Natura 2000“ teritorijose tikslai yra tokie patys kaip Paukščių ir Buveinių direktyvų, ypač Buveinių direktyvos 6 straipsnio 1–3 dalių tikslai, t. y. saugoti tam tikras buveines bei rūšis ir užkirsti kelią natūralių buveinių pažeidimui bei stipriam tokių rūšių trikdymui. Šiuo klausimu pažymėtina, kad per posėdį Komisija nurodė – tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – jog nurodytoje teritorijoje gyvena dvi vėjo jėgainių labai pažeidžiamų paukščių rūšys. Be to, Regione Puglia per posėdį pareiškė, kad vėjo jėgainės, pastatytos už šios teritorijos ribų, yra pražudžiusios daugybę paukščių, kurie yra laikomi šios teritorijos simboliu.
43. Dar daugiau, per posėdį Komisija rėmėsi savo 2010 m. gairių dokumentu dėl vėjo energetikos plėtros tinkle „Natura 2000“(22) ir kalbėjo apie vėjo jėgainių keliamą riziką. Šiame gairių dokumente pateiktame dideliame galimo vėjo energetikos plėtros poveikio gamtai ir laukinei gyvūnijai aspektų sąraše nurodoma susidūrimo rizika, trikdymas ir išstūmimas (galimybės naudotis buveine praradimas), barjerinis poveikis (vėjo jėgainių parkai gali priversti paukščius ir žinduolius pakeisti migracijos kryptį) ir buveinių praradimas arba nykimas.
44. Taip pat pažymėtina, kad konkretaus vėjo jėgainių parko, kuris buvo pastatytas tinkamai neįvertinus jo poveikio aplinkai, poveikį Teisingumo Teismas aprašė Sprendime Komisija prieš Airiją (23) .
45. Mano manymu, neatrodo, kad šis draudimas yra nesuderinamas su Sąjungos energetikos politikos tikslais.
46. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Direktyvose 2001/77 ir 2009/28 pirmenybė aiškiai teikiama atsinaujinančių energijos išteklių naudojimo plėtrai, nes taip prisidedama prie aplinkos apsaugos, ekosistemų apsaugos nuo klimato kaitos keliamų pavojų, tvarios plėtros ir vietos ekonomikos augimo. Kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Direktyvos 2001/77 6 straipsnyje įtvirtintas reikalavimas valstybėms narėms sumažinti reguliavimo ir kitokias kliūtis, kad būtų didinama elektros iš atsinaujinančių energijos išteklių gamyba, supaprastinti bei paspartinti procedūras atitinkamu administravimo lygmeniu ir užtikrinti, kad teisės normos būtų realios, skaidrios ir nediskriminacinės ir jomis būtų paisoma įvairių atsinaujinančių energijos išteklių technologijų ypatumų.
47. Mano manymu, Europos Sąjungos sutartyje ir Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo nėra įtvirtinta Sąjungos aplinkos ir energetikos politikos pirmenybė viena kitos atžvilgiu. Tačiau SESV 194 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad įgyvendinant Sąjungos energetikos politiką turi būti atsižvelgiama į poreikį išsaugoti ir gerinti aplinką(24) . SESV 191 straipsnio 1 dalyje kalbama apie tikslą kovoti su klimato kaita.
48. Direktyvos 2001/77 1 ir 2 konstatuojamosiose dalyse kalbama apie būtinybę skatinti atsinaujinančių energijos išteklių naudojimą kaip prioritetinę priemonę ir apie elektros, pagamintos iš atsinaujinančių energijos išteklių, rėmimą, kuris Bendrijoje laikomas labai svarbiu(25) . Tačiau manau, kad, priešingai nei teigia ieškovės, ES teisės aktų leidėjas nesiekė suteikti šiems tikslams pirmenybės prieš visus kitus (aplinkosaugos) tikslus, o siekė skatinti naudoti iš atsinaujinančių energijos išteklių pagamintą elektrą, kad būtų saugoma aplinka ir būtų laikomasi Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos Kioto protokolo(26), siekiant užtikrinti energijos tiekimo patikimumą ir tiekimo išteklių įvairinimą, taip pat socialinę ir ekonominę sanglaudą(27) . Tarp pagrindinių šiems tikslams pasiekti skirtų priemonių yra Direktyvoje 2001/77 nustatyti neprivalomi orientaciniai elektros, pagamintos iš atsinaujinančių energijos išteklių, vartojimo rodikliai(28) ir biurokratinių kliūčių administracinėse procedūrose elektrinių, gaminančių elektros energiją iš atsinaujinančių energijos išteklių, statybos leidimams gauti šalinimas(29) .
49. Nors ieškovės teigia, kad teritorija „PSIC / ZPS IT 9120007 Murgia Alta“ geografiniu požiūriu yra labai didelė, Teisingumo Teismui nėra pateikta įrodymų, kad ribotas draudimas statyti tam tikras vėjo jėgaines Apulijos „Natura 2000“ teritorijose trukdytų gaminti elektros energiją iš atsinaujinančių energijos išteklių nacionaliniu arba regioniniu lygmeniu. Per posėdį Komisija nurodė, kad Apulija yra vienas iš Italijos regionų, kuriuose pastatyta daugiausia vėjo jėgainių: ji pirmauja tarp regionų pagal galią ir yra antra po Sicilijos pagal įrenginių skaičių.
50. Iš tiesų, atsižvelgiant į Komisijos pateiktus įrodymus apie dabartinį elektros energijos gamybos iš atsinaujinančių energijos išteklių lygį nacionaliniu lygmeniu(30) ir į didelį vėjo jėgainių paplitimą Apulijoje, iš per posėdį Teisingumo Teismui pateiktos informacijos atrodytų – tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad nagrinėjamas draudimas netrukdo Italijoje iki 2020 m. pasiekti 17 % privalomą planinį rodiklį, numatytą Direktyvoje 2009/28.
51. Mano nuomone, taip pat būtina išnagrinėti, ar šis draudimas pažeidžia Direktyvos 2001/77 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas biurokratinių kliūčių šalinimo taisykles.
52. Kadangi Teisingumo Teismui nebuvo nurodyta priešingai, manau – tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad šis draudimas, kuris yra apibrėžtas įstatymu, atrodo pakankamai skaidrus ir objektyvus. Be to, atsižvelgiant į akivaizdžiai ribotą nagrinėjamo draudimo taikymo sritį(31), Teisingumo Teismui nebuvo pateikta įrodymų, kad regioniniu arba nacionaliniu lygmeniu būtų trukdoma siekti tikslo sumažinti reguliavimo ir kitokias kliūtis tam, kad būtų didinama elektros energijos gamyba iš atsinaujinančių energijos išteklių, ir supaprastinti bei paspartinti procedūras.
53. Kalbant apie diskriminacijos klausimą, pažymėtina, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, pagal vienodo požiūrio principą panašių situacijų negalima vertinti skirtingai, o skirtingų situacijų – vienodai, išskyrus atvejus, kai tai objektyviai pagrįsta(32) .
54. Pagrindinėje byloje, atsižvelgiant į tai, kad vienodo požiūrio principas pažeistas skirtingai vertinant, galima daryti prielaidą, kad nagrinėjamos situacijos yra panašios, atsižvelgiant į visus jas apibūdinančius elementus. Vertinant diskriminacijos klausimą būtina atsižvelgti į galiojančių Sąjungos teisės aktų principus ir tikslus, kurie pagrindinėje byloje yra grindžiami Sąjungos aplinkos politika(33) . Remiantis SESV 191 straipsnio 2 dalimi, Sąjungos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio ir ši politika yra grindžiama atsargumo principu ir principais, kad reikia imtis prevencinių veiksmų(34) .
55. Ieškovės teigia, kad įgyvendinant pramonės vystymo projektus, nesusijusius su vėjo jėgainių statyba, aptariamoje teritorijoje nėra taikomas lygiavertis draudimas, tačiau prireikus tokie pramonės vystymo projektai turi būti vertinami pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį(35) .
56. Teisingumo Teismui nėra pateikta įrodymų – tai dar turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad įsigaliojus Regiono įstatymui Nr. 31 kokiems nors kitiems ūkio subjektams, išskyrus ieškoves, būtų buvę išduoti leidimai statyti komercinius vėjo jėgainių parkus „pSIC / ZPS IT 9120007 Murgia Alta“ teritorijoje.
57. Be to, panašu, kad, atsižvelgiant į neigiamą poveikį, kuris gali būti daromas „Natura 2000“ teritorijoms, ir, konkrečiai kalbant, aptariamai teritorijai statant ir eksploatuojant vėjo jėgainių parkus(36), – tai dar turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – šis draudimas nėra diskriminacinis. Šiuo požiūriu Teisingumo Teismui nebuvo pateikta jokių įrodymų, kad kitaip vystant pramonę tokioms teritorijoms gali būti daromas toks pats panašus žalingas poveikis(37) kaip ir statant bei eksploatuojant vėjo jėgainių parkus. Tačiau galutinį sprendimą šiuo klausimu turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
58. Manau, kad nagrinėjamas draudimas taip pat privalo atitikti proporcingumo principą, pagal kurį reikalaujama, kad nustatytos priemonės nebūtų griežtesnės nei tinkama ir būtina nagrinėjamais teisės aktais siekiant teisėtų tikslų. Esant galimybei pasirinkti iš kelių tinkamų priemonių, turi būti pasitelkiamos švelniausios, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams(38) . Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas draudimas neviršija to, kas būtina siekiant užsibrėžto tikslo. Šiuo klausimu manau, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, turėtų atsižvelgti į akivaizdžiai ribotą šio draudimo taikymo sritį, nes atrodo, kad jis taikomas apibrėžtoje, ribotoje geografinėje teritorijoje tik vienam konkrečiam atsinaujinančiam energijos ištekliui ir tik naujiems vėjo jėgainių parkams, kurie dėl savo masto laikomi komerciniais(39) .
VI – Išvada
59. Todėl siūlau Teisingumo Teismui į Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia pateiktą prejudicinį klausimą atsakyti taip:
Pagal 2001 m. rugsėjo 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/77/EB dėl elektros, pagamintos iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių, skatinimo elektros energijos vidaus rinkoje, 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/28/EB dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, iš dalies keičiančią bei vėliau panaikinančią direktyvas 2001/77/EB ir 2003/30/EB, 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvą 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos valstybėms narėms nedraudžiama nustatyti griežtesnių nacionalinių priemonių, kuriomis „Natura 2000“ teritorijoje uždraudžiama statyti ne sau naudoti skirtas vėjo jėgaines, jeigu toks draudimas atitinka Sąjungos aplinkos ir energetikos politiką, neprieštarauja vienodo požiūrio principui ir neviršija to, kas būtina siekiant užsibrėžto tikslo; ar laikomasi šių sąlygų, turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(1) .
(2)  –	OL L 283, 2001, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 121.
(3)  –	OL L 140, 2009, p. 16.
(4)  –	OL L 103, 1979, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 98.
(5)  –	OL L 206, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102.
(6)  –	GURI, Nr. 299, 2006 m. gruodžio 27 d., SO Nr. 244.
(7)  –	GURI, Nr. 258, 2007 m. lapkričio 6 d.
(8)  –	2008 m. gegužės 22 d. Sprendimo citiworks, C‑439/06, Rink. p. I‑3913, 21 punktas ir nurodyta teismų praktika.
(9)  –	Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors Direktyvoje 2001/77 „atsinaujinantys energijos šaltiniai“ apibrėžiami kaip „atsinaujinantys ne iškastinės (vėjo, saulės, geoterminės, bangų, potvynio, vandens, biologinės masės, sąvartyno dujų, nuotekų valyklų dujų ir biologinių dujų) energijos šaltiniai“, šioje direktyvoje nė vienam šaltiniui nėra teikiama pirmenybė. Todėl, kaip nurodo Komisija, valstybės narės iš esmės gali pasirinkti atsinaujinančius energijos šaltinius, kurie joms atrodo tinkamiausi. Komisijos manymu, nei Direktyvoje 2001/77, nei Direktyvoje 2009/28 nėra įtvirtinta vienų atsinaujinančios energijos šaltinių pirmenybė prieš kitus. Žr. Direktyvos 2001/77 2 straipsnio a punktą.
(10)  –	Žr. 19 punktą. Atrodytų, kad keisti ir modernizuoti „Natura 2000“ teritorijose esamas vėjo jėgaines taip pat leidžiama, jeigu laikomasi tam tikrų sąlygų.
(11)  –	Žr. 19 ir 20 punktus.
(12)  –	Žr. apibrėžtį Buveinių direktyvos 1 straipsnio k punkte. Žr. Buveinių direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, kurioje kalbama apie specialių saugomų teritorijų ekologinio tinklo „Natura 2000“, apimančio specialias saugomas teritorijas, kurias valstybės narės klasifikuoja pagal Paukščių direktyvą, kūrimą.
(13)  –	Žr. Paukščių direktyvos 3 straipsnio 2 dalies a punktą, kuriame numatytas valstybių narių saugomų teritorijų steigimas. Žr. Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis, kuriose reglamentuojamas teritorijų, labiausiai tinkamų priskirti prie specialių apsaugos teritorijų, parinkimas.
(14)  –	Direktyvos 92/43 7 straipsniu įsipareigojimai, kylantys iš Direktyvos 79/409 4 straipsnio 4 dalies, pakeičiami įsipareigojimais, kylančiais iš Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2–4 dalių. Žr. 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑304/05, Rink. p. I‑7495, 104 punktą.
(15)  –	2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging, C‑127/02, Rink. p. I‑7405, 32–34 punktai. Jeigu pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį galimas poveikis teritorijai įvertinamas neigiamai, kompetentingos institucijos gali arba atsisakyti išduoti plano arba projekto leidimą, arba išduoti leidimą pagal šios direktyvos 6 straipsnio 4 dalį, jeigu įvykdomos šioje nuostatoje įtvirtintos sąlygos. Žr. 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Komisija prieš Portugaliją, C‑239/04, Rink. p. I‑10183, 25 punktą.
(16)  –	Žr. ESS 1 straipsnį. Taip pat žr. 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Deponiezweckverband Eiterköpfe, C‑6/03, Rink. p. I‑2753, 58 ir 59 punktus. Šio sprendimo 58 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad „jei nacionaline priemone siekiama tų pačių tikslų kaip ir direktyva, įgyvendinant Bendrijos aplinkos politiką šios direktyvos nustatytų minimalių reikalavimų viršijimas yra numatytas ir leidžiamas pagal EB 176 straipsnį, nepažeidžiant šiame straipsnyje nustatytų sąlygų“.
(17)  –	Šio Ministerijos dekreto preambulėje, be kita ko, kalbama apie 2007 m. mokesčių įstatymo 1 straipsnio 1226 dalį, kuri, atrodo, yra šio dekreto dalis.
(18)  –	Plg. 1996 m. balandžio 30 d. Sprendimo CIA Security International, C‑194/94, Rink. p. I‑2201, 47–55 punktus. Taip pat žr. 2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimą Unilever, C‑443/98, Rink. p. I‑7535.
(19)  –	Pagal analogiją žr. 1989 m. liepos 13 d. Sprendimą Enichem Base ir kt., 380/87, Rink. p. 2491.
(20)  –	Atskiras SESV 194 straipsnio pavadinimas „Energetika“ atsirado priėmus Lisabonos sutartį. Tačiau žr. EB 2 straipsnį, kuriame kalbama apie t olygią ekonominės veiklos plėtrą, ir EB 3 straipsnio 1 dalies u punktą, kuriame numatyta, kad Bendrijos veikla turi apimti priemones energijos srityje.
(21)  –	Ši byla baigėsi tuo, kad 2010 m. liepos 15 d. Sprendime Komisija prieš Italiją, C‑573/08, Rink. p. I‑0000, Teisingumo Teismas konstatavo: kadangi teisės aktai, kuriais Paukščių direktyva perkelta į Italijos vidaus teisę, nevisiškai atitinka šią direktyvą ir kadangi jos 9 straipsnyje įtvirtinta perkėlimo sistema negarantuoja, kad kompetentingų Italijos valdžios institucijų priimtos nukrypti leidžiančios nuostatos atitinka šiame straipsnyje nurodytas sąlygas ir reikalavimus, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 2–7, 9–11, 13 ir 18 straipsnius.
(22)  –	Žr. „Gaires dėl vėjo energetikos ir „Natura 2000“, su kurių tekstu galima susipažinti tinklalapyje http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm.
(23)  –	2008 m. liepos 3 d. sprendimas, C‑215/06, Rink. p. I‑4911.
(24)  –	Pažymėtina, kad Direktyvos 2001/77 teisinis pagrindas yra EB 175 straipsnio 1 dalis (dabar – SESV 192 straipsnio 1 dalis), o Direktyvos 2009/28 teisinis pagrindas visų pirma yra EB 175 straipsnio 1 dalis.
(25)  –	Šios direktyvos nuostatose nė vienam tikslui nėra teikiama pirmenybė.
(26)  –	Žr. Direktyvos 2001/77 3 konstatuojamąją dalį.
(27)  –	Žr. pasiūlymo priimti šią direktyvą aiškinamąjį memorandumą COM(2000) 279 galutinis, 2000/116 (COD) ir baltąją knygą dėl atsinaujinančiosios energijos šaltinių COM(97) 599 galutinis, nurodytą Direktyvos 2001/77 2 konstatuojamojoje dalyje. Aiškinamojo memorandumo įvade numatyta, kad „direktyvoje siūloma įtvirtinti reikalavimą valstybėms narėms imtis būtinų priemonių užtikrinti, kad [iš atsinaujinančių šaltinių gaminamos elektros energijos] kiekis didėtų laikantis nacionaliniu ir Bendrijos lygmeniu prisiimtų energetikos ir aplinkosaugos tikslų“. (Neoficialus vertimas) 2.1 punkte numatyta, kad „skatinti naudoti atsinaujinančius energijos šaltinius yra didelis Bendrijos prioritetas dėl energijos tiekimo patikimumo ir šaltinių įvairinimo, taip pat dėl aplinkos apsaugos ir socialinės bei ekonominės sanglaudos“. (Neoficialus vertimas)
(28)  –	Direktyvos 2009/28 3 straipsnyje įtvirtinti atsinaujinančių išteklių energijos naudojimo privalomi bendrieji nacionaliniai planiniai rodikliai ir priemonės. Tačiau kadangi pagal Direktyvos 2009/28 27 straipsnį iki 2010 m. gruodžio 5 d. valstybių narių nebuvo reikalaujama perkelti 3 straipsnį, atrodytų, kad ši nuostata netaikoma ginčui pagrindinėje byloje.
(29)  –	Direktyvos 2001/77 6 straipsnio 1 dalis.
(30)  –	Per posėdį Komisija nurodė – bet tai dar turėtų patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, – kad 2006 m. 18,3 % Italijoje suvartotos elektros energijos buvo pagaminta iš atsinaujinančių šaltinių.
(31)  –	Žr. 28 ir 29 punktus.
(32)  –	Žr. 1995 m. spalio 17 d. Sprendimo Fishermen’s Organisations ir kt ., C‑44/94, Rink. p. I‑3115, 46 punktą.
(33)  –	Žr. 24 išnašą.
(34)  –	Šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Arcelor Atlantique et Lorraine ir kt., C‑127/07, Rink. p. I‑9895, 30 punktą.
(35)  –	Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos atrodytų, kad ieškovės nėra patyrusios diskriminacijos dėl registravimo valstybės ir netvirtina patyrusios tokią diskriminaciją.
(36)  –	Žr. 42 ir paskesnius punktus.
(37)  –	Atsižvelgiant į specifines jos savybes ir paskirtį.
(38)  –	Žr. 1992 m. birželio 4 d. Sprendimo Debus, C‑13/91 ir C‑113/91, Rink. p. I‑3617, 16 punktą ir 1998 m. gegužės 5 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė prieš Komisiją, C‑180/96, Rink. p. I‑2265, 96 punktą.
(39)  –	Žr. 28 ir 29 punktus.