62017CC0670
GENERALINIO ADVOKATO
MICHAL BOBEK IŠVADA,
pateikta 2018 m. lapkričio 8 d. (
1
)
Byla C‑670/17 P
Graikijos Respublika
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – EŽŪOGF Orientavimo skyrius – Veiksmų programa CCI Nr. 2000GR061PO021 (Graikija – 1 tikslas – Kaimo atkūrimas) – Finansinės pataisos – Teisinis pagrindas – Pereinamojo laikotarpio nuostatos – Teisėti lūkesčiai – Teisinis tikrumas“
I. Įvadas
1.
2000–2006 m. laikotarpiui Reglamentu (EB) Nr. 1260/1999 (
2
) buvo nustatyta priežiūros, ataskaitų ir finansinių pataisų, susijusių su mokėjimais iš kelių fondų, įskaitant Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondą (toliau – EŽŪOGF), Europos socialinį fondą (toliau – ESF) ir Europos regioninės plėtros fondą (toliau – ERPF), atlikimo tvarka. Reglamentu (EB) Nr. 1083/2006 (
3
), kuris pakeitė Reglamentą Nr. 1260/1999, buvo toliau reglamentuojami tam tikri fondai, įskaitant ESF ir ERPF. Tačiau EŽŪOGF buvo pertvarkytas ir nustatyta kitokia jo teisinė sistema pagal Reglamentą (EB) Nr. 1290/2005 (
4
). Šie reglamentai savo ruožtu buvo pakeisti naujais reglamentais, skirtais vėlesniems laikotarpiams (
5
).
2.
2015 m. kovo 25 d. Komisija priėmė įgyvendinimo sprendimą (
6
), kuriuo atliko finansines pataisas dėl 72105592,41 EUR sumos, susijusios su 2000–2006 m. laikotarpio išmokomis Graikijos Respublikai pagal EŽŪOGF (toliau – ginčijamas sprendimas). Graikijos Respublika dėl šio sprendimo pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme.
3.
Šis apeliacinis skundas pateiktas dėl Bendrojo Teismo sprendimo byloje T‑327/15 (
7
) (toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas atmetė Graikijos Respublikos ieškinį. Juo keliami klausimai, susiję su ginčijamo sprendimo teisiniu pagrindu (apeliacinio skundo pirmasis ir antrasis pagrindai), jo priėmimo terminais (trečiasis ir ketvirtasis pagrindai), taip pat su finansinės pataisos, padarytos minėtu sprendimu, neproporcingumu (penktasis pagrindas).
II. Teisinis pagrindas
A.
ES teisė
1. Reglamentas Nr. 1260/1999
4.
Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnyje nustatyta:
„Finansinių klaidų taisymai
1.   Valstybės narės visų pirma atsako už netikslumų tyrimą remdamosi svarbiausių pokyčių, kurie daro įtaką pagalbos įgyvendinimo ar priežiūros esmei ar sąlygoms, įrodymais ir už reikalingus finansinių klaidų taisymus.
Valstybė narė taiso finansines klaidas, susijusias su atskirais ar sistemingais netikslumais. Valstybės narės daromais taisymais panaikinamas visas Bendrijos įnašas ar jo dalis. Tokia tvarka aptiktas Bendrijos lėšas valstybė narė gali dar kartą naudoti atitinkamai pagalbai, laikydamasi 53 straipsnio 2 dalyje nurodytų susitarimų.
2.   Jeigu Komisija, atlikusi reikalingus patikrinimus, daro išvadą, kad:
a)
valstybė narė nesilaikė savo įsipareigojimų, nustatytų šio straipsnio 1 dalyje; arba
b)
visa veikla ar jos dalis nepateisina nei fondų įnašo dalies, nei viso įnašo; arba
c)
yra dideli valdymo ar kontrolės sistemų darbo trūkumai, dėl kurių gali atsirasti sistemingų netikslumų,
Komisija sustabdo minėtus tarpinius mokėjimus ir, nurodžiusi tokio sprendimo priežastis, prašo valstybės narės pateikti savo pastabas ir, jei reikia, per nustatytą laiką ištaisyti padėtį.
Jeigu valstybė narė prieštarauja Komisijos pastaboms, Komisija kviečia valstybę narę į posėdį, kuriame abi šalys bendradarbiavimo partnerystės pagrindu stengiasi susitarti dėl pastabų ir išvadų, kurios turi būti padarytos iš pastabų.
3.   Komisijos nustatyto laikotarpio pabaigoje, jeigu nebus pasiektas susitarimas ir valstybė narė neištaisys padėties, Komisija, atsižvelgusi į valstybės narės pastabas, priimti sprendimą gali per tris mėnesius:
a)
sumažinti į sąskaitą mokamą sumą, minėtą 32 straipsnio 2 dalyje; arba
b)
ištaisyti reikalaujamas finansines klaidas panaikinant fondų įnašo dalį, skirtą tam tikrai pagalbai, arba visą įnašą.
Komisija, priimdama sprendimą dėl taisomos sumos ir, laikydamasi proporcingumo principo, atsižvelgia į netikslumų arba pokyčių rūšį ir valstybių narių valdymo ar kontrolės sistemose nustatytų trūkumų finansinę svarbą bei jų mastą.
Jeigu nėra priimta jokio sprendimo dėl a arba b punktų, tarpinių mokėjimų sustabdymas nedelsiant panaikinamas.
4.   Bet kuri neteisėtai gauta ir išieškotina suma grąžinama Komisijai kartu su delspinigiais už pavėluotai sumokėtas sumas.
5.   Šis straipsnis taikomas nepažeidžiant 32 straipsnio.“
2. Reglamentas Nr. 1083/2006
5.
Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„Pereinamojo laikotarpio nuostatos
1.   Šis reglamentas neturi įtakos bendrai iš struktūrinių fondų finansuojamos paramos ar bendrai iš Sanglaudos fondo finansuojamo projekto tęstinumui ar keitimui, kuriuos patvirtino Komisija, remdamasi [r]eglamentais (EEB) Nr. 2052/88, (EEB) Nr. 4253/88, (EB) Nr. 1164/94 ir (EB) Nr. 1260/1999 arba bet kuriais kitais teisės aktais, kurie tai paramai taikomi 2006 m. gruodžio 31 d. ir kurie tai paramai ar atitinkamiems projektams taikomi ir po tos datos iki jų užbaigimo, įskaitant visos paramos ar projekto arba jų dalies atšaukimą.
2.   Priimdama sprendimus dėl veiksmų programų, Komisija atsižvelgia į visą bendrai iš struktūrinių fondų finansuojamą paramą ar visus bendrai iš Sanglaudos fondo finansuojamus projektus, Tarybos ar Komisijos patvirtintus prieš įsigaliojant šiam reglamentui ir turinčius finansinių pasekmių laikotarpiu, kurį apima tos veiksmų programos.“
III. Faktinės aplinkybės ir procedūra Komisijoje
6.
Skundžiamo sprendimo 1–15 punktuose išdėstytas faktines ir procesines aplinkybes galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
7.
2011 m. kovo 31 d. Graikijos Respublika, remdamasi Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies f punktu ir 37 straipsniu, pateikė Europos Komisijai deklaraciją dėl 2000–2006 m. EŽŪOGF veiksmų programos (toliau – 2000–2006 m. veiksmų programa) užbaigimo, prie jos pridėjo galutinę ataskaitą. Po to, kai 2011 m. rugpjūčio 2 d. Komisija pateikė prašymą pateikti informaciją ir Graikijos Respublika į jį atsakė 2011 m. rugpjūčio 5 d., 2012 m. gegužės 24 d. Komisija pranešė Graikijos Respublikai, kad ataskaita buvo priimta.
8.
2013 m. sausio 3 d. Komisija paklausė Graikijos valdžios institucijų, ar jos sutiktų atlikti 94465089,65 EUR finansinę pataisą dėl lėšų, išmokėtų pagal 2000–2006 m. veiksmų programą. Ji nurodė, kad gali būti atlikta 211582686,65 EUR dydžio finansinė pataisa, jei per du mėnesius nebus pasiektas susitarimas.
9.
Graikijos valdžios institucijos užginčijo šią sumą 2013 m. kovo 5 d. raštu, kuriame teigiama, kad jos pačios jau atliko pakankamai pataisymų.
10.
2013 m. liepos 17 d. Komisija peržiūrėjo savo ankstesnius skaičiavimus ir paklausė Graikijos valdžios institucijų, ar jos sutiktų atlikti 30472624,09 EUR dydžio finansinę pataisą. Ji nurodė, kad gali būti atlikta 116487848,75 EUR dydžio finansinė pataisa, jei per du mėnesius nebus pasiektas susitarimas.
11.
Graikijos valdžios institucijos vėl užginčijo šią sumą 2013 m. rugsėjo 19 d. raštu, kuriame dar kartą nurodė, kad jos jau atliko pakankamai pataisymų.
12.
2013 m. rugsėjo 13 d. Graikijos valdžios institucijų buvo paprašyta pateikti papildomos informacijos, ją Komisija gavo 2014 m. sausio 13 d. ir vasario 14 d. Graikijos valdžios institucijos 2014 m. kovo 5 d. buvo pakviestos dalyvauti 2014 m. gegužės 27 d. posėdyje. 2014 m. birželio 20 d. Graikijos valdžios institucijos pateikė papildomos informacijos, ji buvo aptarta per tą posėdį. 2014 m. liepos 11 d. Komisija paprašė dar daugiau informacijos, Graikijos valdžios institucijos ją pateikė 2014 m. rugsėjo 26 d.
13.
2015 m. vasario 13 d. Komisija informavo Graikijos valdžios institucijas, kad ketina atlikti 72105592,41 EUR dydžio finansinę pataisą. 2015 m. kovo 25 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.
IV. Skundžiamas sprendimas ir procesas Teisingumo Teisme
14.
Graikijos Respublika Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo (byla T‑327/15). 2017 m. rugsėjo 19 d. sprendimu Bendrasis Teismas atmetė šį ieškinį dėl panaikinimo.
15.
2017 m. lapkričio 28 d. Graikijos Respublika pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo. 2017 m. gruodžio 15 d. Komisija pateikė atsiliepimą į ieškinį. Dublikas ir triplikas buvo pateikti atitinkamai 2018 m. vasario 26 d. ir kovo 5 d.
16.
Savo apeliaciniame skunde Graikijos Respublika pateikia penkis apeliacinio skundo pagrindus.
17.
Pirmasis pagrindas grindžiamas neteisingu reglamentuose Nr. 1083/2006 ir 1303/2013 kartu su Reglamentu Nr. 1290/2005 pateiktų pereinamojo laikotarpio nuostatų aiškinamu ir taikymu ir kaip papildomas argumentas nurodyta teisės klaida taikant Reglamento Nr. 1260/1999 nuostatas po 2007 m. sausio 1 d., be to, tvirtinama, kad nebuvo nurodyti motyvai.
18.
Antrasis pagrindas grindžiamas neteisingu Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio taikymu ir aiškinimu, taip pat prieštaringais ir nepakankamais motyvais.
19.
Trečiasis pagrindas grindžiamas neteisingu Reglamento Nr. 1303/2013 144 ir 145 straipsnių aiškinimu ir taikymu ir tuo, kad nebuvo taikoma 24 mėnesių garantija pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punktą.
20.
Ketvirtasis pagrindas grindžiamas tuo, kad Komisija neatsižvelgė į teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių principus.
21.
Penktasis pagrindas grindžiamas nepakankamu motyvavimu, kiek tai susiję su panaikinimo pagrindais dėl proporcingumo principo pažeidimo.
V. Vertinimas
22.
Manau, kad apeliacinio skundo pirmasis ir trečiasis pagrindai turėtų būti pripažinti pagrįstais, o Bendrojo Teismo sprendimas turėtų būti panaikintas. Išnagrinėsiu kiekvieną iš šių pagrindų, be to, išsamumo sumetimais – taip pat antrąjį, ketvirtąjį ir penktąjį pagrindus (A skirsnis). Jei Teisingumo Teismas padarytų tą pačią išvadą dėl pirmojo arba trečiojo pagrindų, tuomet ginčijamas sprendimas taip pat turėtų būti panaikintas (B skirsnis).
A.
Apeliacinio skundo pagrindai
1. Pirmasis pagrindas: EŽŪOGF finansavimas atšauktas be teisinio pagrindo
23.
Savo apeliacinio skundo pirmuoju pagrindu Graikijos Respublika tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą patvirtindamas, jog Komisija remiasi Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsniu kaip ginčijamo sprendimo teisiniu pagrindu. Ji taip pat teigia, kad skundžiamame sprendime neteisingai išaiškintos Reglamento Nr. 1083/2006 ir Reglamento Nr. 1303/2013 pereinamojo laikotarpio nuostatos, be to, nenurodyti motyvai.
24.
Graikijos Respublika teigia, kad tuo metu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, Reglamentas Nr. 1260/1999 jau buvo panaikintas. Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalis, kurioje buvo numatytas tolimesnis Reglamento Nr. 1260/1999 taikymas, nebuvo taikoma atitinkamoms lėšoms (t. y. EŽŪOGF Orientavimo skyriui).
25.
Manau, kad Graikijos Respublikos argumentas yra pagrįstas. Remiantis šiuo pagrindu skundžiamas sprendimas turėtų būti panaikintas.
26.
Komisija neginčija, kad pagal Reglamento Nr. 1083/2006 107 straipsnį Reglamentas Nr. 1260/1999 panaikintas tuo metu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas. Pagal šios nuostatos pirmą pastraipą, „nepažeidžiant šio reglamento 105 straipsnio 1 dalyje išdėstytų nuostatų, Reglamentas Nr. 1260/1999 panaikinamas nuo 2007 m. sausio 1 d.“
27.
Vadinasi, Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnis kaip teisinis pagrindas taikytas atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalį, kurioje numatytas tolesnis Reglamento Nr. 1260/1999 taikymas. Reglamentas Nr. 1083/2006 taip pat buvo panaikintas nuo 2014 m. sausio 1 d. Taigi, nuo tos datos galimybė taikyti Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnį kaip teisinį pagrindą priklausė nuo Reglamento Nr. 1303/2013 152 straipsnio 1 dalies, kuria Reglamento Nr. 1083/2006 taikymas pratęsiamas „paramai, kurią Komisija patvirtino remdamasi Reglamentu [Nr. 1083/2006] arba kitais teisės aktais, kurie taikomi tai paramai 2013 m. gruodžio 31 d.“
28.
Remdamasi šiomis nuostatomis Komisija teigia, kad pereinamojo laikotarpio nuostatas reikėtų taikyti „pakopomis“. Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnis buvo panaikintas. Vis dėlto Reglamentu Nr. 1083/2006 jo veikimas iki 2013 m. buvo pratęstas veiksmų programoms, vykdytoms nuo 2000 m. iki 2006 m. Reglamentas Nr. 1083/2006 taip pat buvo panaikintas 2013 m., tačiau Reglamentu Nr. 1303/2013 jo taikymas buvo pratęstas ankstesnėms programoms.
29.
Praktiniu požiūriu toks taisyklių taikymas „pakopomis“ iš esmės reikštų, kad taikytiną teisę turėtų sudaryti įvairios panaikintų teisės aktų dalys. Komisijos teorija apie (akivaizdžiai) begalinį teisėkūros taikymą atgaline data, atrodo, kaip dar bus matyti iš toliau pateiktų argumentų nagrinėjant šį apeliacinį skundą, yra pakankamai atrankinio pobūdžio: kai kurios nuostatos iš tiesų taikomos pakopomis, o kitos netaikomos.
30.
Aš turiu didelių abejonių dėl tokio požiūrio praktinio įgyvendinimo, tačiau labiausiai man rūpi teisės viršenybė.
31.
Vis dėlto kalbant apie apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą ši byla yra daug paprastesnė: net jei teisės normos apskritai būtų taikomos tokiomis neribotomis pakopomis, quod non, tokios pakopos šioje byloje būtų aiškiai atmestos ratione materiae. Kaip nurodė Graikijos Respublika, Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalyje aiškiai nustatyta, kad Reglamentas Nr. 1260/1999 toliau taikomas tik„bendrai iš struktūrinių fondų finansuojamai paramai ar bendrai iš Sanglaudos fondo finansuojamam projektui <…>“.
32.
EŽŪOGF Orientavimo skyrius nepriskiriamas nei prie struktūrinių fondų, nei prie Sanglaudos fondo. Visų pirma, „struktūriniai fondai“ yra aiškiai apibrėžti Reglamento Nr. 1083/2006 1 straipsnyje kaip ERPF ir ESF.
33.
Neatsižvelgdamas į konkrečią „struktūrinių fondų“ apibrėžtį Reglamente Nr. 1083/2006 Bendrasis Teismas nusprendė, kad jo 105 straipsnio 1 dalis galėtų būti išplėsta, kad apimtų veiklos programas, kurios 2000–2006 m. laikotarpiu buvo bendrai finansuojamos iš EŽŪOGF Orientavimo skyriaus. Tačiau grįsdamas tokią išvadą Bendrasis Teismas nenurodė jokių motyvų arba geriausiu atveju nurodė akivaizdžiai nepakankamus motyvus.
34.
Atrodo, kad skundžiamo sprendimo 24 punkte Bendrasis Teismas paneigė Graikijos Respublikos argumentus šiuo klausimu tiesiog pateikdamas Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalies formuluotę ir iš esmės nenurodydamas jokių motyvų.
35.
Skundžiamo sprendimo 25 ir 26 punktuose Bendrasis Teismas nurodo Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 2 dalį, kurios tikslas yra nustatyti pereinamojo laikotarpio tvarką struktūriniams fondams arba Sanglaudos fondui. Bendrasis Teismas šiuo klausimu remiasi 2016 m. rugsėjo 21 d. Sprendimu Komisija / Ispanija (C‑140/15 P, EU:C:2016:708).
36.
Manau, šie skundžiamo sprendimo 25 ir 26 punktuose pateikti argumentai dėl 105 straipsnio 2 dalies (beje, pačios Komisijos apibūdinti jos atsiliepime į ieškinį kaip papildomi ir „neoficialūs“) jokiu būdu negali kelti abejonių dėl struktūrinių fondų apibrėžties, pateiktos Reglamento Nr. 1083/2006 1 straipsnyje, ir dėl jo aiškiai apibrėžtos 105 straipsnio 1 dalies taikymo srities. 105 straipsnio 2 dalyje taip pat minimi „struktūriniai fondai“ ir „Sanglaudos fondas“ nesuteikiant jiems specialios reikšmės, kuri skirtųsi nuo apibrėžties Reglamento Nr. 1083/2006 1 straipsnyje. Kalbant apie 2016 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑140/15 P, EU:C:2016:708), pasakytina, kad ta byla buvo susijusi su Sanglaudos fondu, kuris akivaizdžiai pateko į pereinamojo laikotarpio nuostatų taikymo sritį.
37.
Apskritai, perrašant aiškią reglamento apibrėžtį, kai tokia perraša pagrįsta kontekstiniais, sisteminiais ar teleologiniais argumentais (kiek tai apskritai įmanoma nepažeidžiant galių atskyrimo), Bendrasis Teismas neišvengiamai turėtų pateikti gerokai solidesnius motyvus. Tokių motyvų skundžiamame sprendime akivaizdžiai trūksta.
38.
Todėl siūlau apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą pripažinti pagrįstu, o skundžiamą sprendimą panaikinti.
2. Antrasis pagrindas: užbaigus veiksmų programą atliktos pataisos padarytos be teisinio pagrindo
39.
Graikijos Respublikos nuomone, net jei Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnis iš principo galėjo būti taikomas kaip teisinis pagrindas, kuriuo remiantis nutrauktas EŽŪOGF orientavimo skyriaus finansavimas po 2006 m., ši nuostata nebegalėjo būti ilgiau taikoma šioje byloje, nes priėmus ginčijamą sprendimą veiklos programa jau buvo baigta. Pagal 39 straipsnį galėjo būti daromos tik tarpinių mokėjimų finansinės pataisos.
40.
Antruoju pagrindu Graikijos Respublika tvirtina, kad atmesdamas minėtus argumentus Bendrasis Teismas nurodė prieštaringus ir nepakankamus motyvus ir padarė teisės klaidų. Visų pirma, skundžiamo sprendimo 52 punkte buvo atmesti Graikijos Respublikos argumentai nurodant, kad finansines pataisas turi būti įmanoma atlikti pasibaigus programos laikotarpiui. Tačiau Graikijos Respublika tvirtino, kad pataisas galima atlikti po programos laikotarpio pabaigos, tačiau tik tol, kol programa vis dar veikia. Dėl tarpinių mokėjimų Graikijos Respublika mano, kad skundžiamo sprendimo 49 ir 50 punktai prieštarauja vienas kitam. Graikijos Respublika pateikia nemažai argumentų, kodėl Bendrasis Teismas neteisingai aiškina Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnį.
41.
Manau, kad apeliacinio skundo antrasis pagrindas yra nepagrįstas.
42.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 50 punkte teisingai pabrėžia, kad Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio 3 dalies b punktu Komisijai suteikiami palyginti platūs įgaliojimai, kurie aiškiai neapsiriboja tik tarpiniais mokėjimais, „ištaisyti reikalaujamas finansines klaidas panaikinant fondų įnašo dalį, skirtą tam tikrai pagalbai, arba visą įnašą“. Priešingai, nei teigia Graikijos Respublika, nematau jokio prieštaravimo tarp šio teiginio ir skundžiamo sprendimo 49 punkto. Pastarajame tiesiog patvirtinama, kad 39 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodomi tarpiniai mokėjimai, tačiau neteigiama, kad tos nuorodos galutinai apibrėžė Komisijos įgaliojimus „panaikinti fondų įnašo dalį, skirtą tam tikrai pagalbai, arba visą įnašą“.
43.
Be to, nors sisteminiai argumentai, kuriuos pagrįsdama savo aiškinimą pateikė Graikijos Respublika, iš tiesų gali sukelti abejonių dėl netinkamai ir painiai parengtų aptariamų teisės aktų, jie, mano nuomone, neturi lemiamos reikšmės apribojant Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio taikymo sritį tik iki tarpinių mokėjimų finansinių pataisų. Priešingai, teleologiškai aiškinant 39 straipsnį kaip mechanizmą, kuriuo atliekamos finansinės pataisos ir taip išvengiama neteisėtų mokėjimų, labiau patvirtinama Komisijos pozicija. Kodėl toks mechanizmas turėtų būti taikomas tik tarpiniams, o ne galutiniams mokėjimams? Be to, kaip pažymi Komisija platesniu sisteminiu lygmeniu, iš tiesų būtų keista, jeigu valstybė narė, pateikusi prašymą sumokėti galutinį įnašo likutį, galėtų vienašališkai sustabdyti Komisijos įgaliojimus atlikti finansines pataisas (
8
).
44.
Skundžiamo sprendimo 53 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad vadovaujantis Graikijos Respublikos argumentais būtų neįmanoma atlikti finansinių pataisų tais atvejais, kai pažeidimai nustatomi baigiant teikti paramą. Dėl Graikijos Respublikos argumentų, susijusių su šia dalimi, sutinku, kad Bendrasis Teismas galėjo pasirinkti aiškesnę formuluotę. Remiantis Graikijos Respublikos argumentais, techniniu požiūriu pataisos nebūtų „neįmanomos“. Tačiau Komisijos įgaliojimai būtų smarkiai apriboti. Mano nuomone, 53 punkte išreikšta Bendrojo Teismo mintis bet kuriuo atveju buvo tik pagalbinis argumentas.
45.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad Graikijos Respublikos apeliacinio skundo antrasis pagrindas turėtų būti atmestas kaip nepagrįstas.
3. Trečiasis pagrindas: ginčijamas sprendimas priimtas nepaisant taikytinų terminų
46.
Remiantis skundžiamu sprendimu, terminai per finansinių pataisų procedūrą laikomi procedūrinėmis taisyklėmis, kurios taikomos nedelsiant. Todėl taikant finansinių pataisų procedūrą pagal Reglamentą Nr. 1260/1999, visų pirma, pagal jo 39 straipsnį, taikomos šios nuostatos taisyklės ratione materiae, tačiau procesiniai terminai turi būti perkeliami iš jį pakeitusių reglamentų (t. y. Reglamento Nr. 1083/2006 100 straipsnio 5 dalis taikoma laikotarpiui nuo 2007 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d.; Reglamento Nr. 1303/2013 145 straipsnio 6 dalis taikoma laikotarpiui nuo 2014 m. sausio 1 d.). Todėl šioje byloje turėtų būti taikomas atitinkamas terminas pagal Reglamento Nr. 1303/2013 (
9
) 145 straipsnio 6 dalį.
47.
Šiuo trečiuoju pagrindu Graikijos Respublika iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino Reglamento Nr. 1303/2013 144 ir 145 straipsnius ir turėjo taikyti 24 mėnesių taisyklę dėl finansavimo pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punktą. Teisingai aiškinant ir taikant šias nuostatas, Komisija būtų viršijusi savo kompetenciją ratione temporis. Graikijos Respublika teigia, kad šiuo klausimu buvo padaryta teisės klaida ir nebuvo nurodyti motyvai. Be to, Graikijos Respublika teigia, kad Komisija nesilaikė taikytinų terminų ir įtraukė šią aplinkybę į savo pradinio ieškinio dėl panaikinimo antrojo pagrindo antrą dalį. Tačiau apeliaciniame skunde ji nepateikia jokių papildomų argumentų šiuo klausimu.
48.
Komisija savo ruožtu mano, kad trečiasis pagrindas yra nepriimtinas, nes jis buvo pirmą kartą pateiktas apeliaciniame skunde. Be to, ji tvirtina, kad Teisingumo Teismas neprivalo nagrinėti šio klausimo ex officio, nes Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punkte nurodytu terminu apribojama finansinių pataisų materialinė taikymo sritis, be to, nekeliama klausimo dėl kompetencijos ratione temporis. Jeigu Teisingumo Teismas vis dėlto nuspręstų nagrinėti apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą, Komisija mano, kad šis pagrindas yra nepagrįstas. Remiantis pereinamojo laikotarpio nuostatomis pagal Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1303/2013 152 straipsnį, finansinėms pataisoms dėl EŽŪOGF orientavimo skyriaus finansavimo 2000–2006 m. laikotarpiu ir toliau bus taikomos taisyklės dėl struktūrinių fondų (Reglamento Nr. 1260/1999 materialinės normos ir Reglamento Nr. 1303/2013 procedūrinės normos), o ne dėl bendros žemės ūkio politikos (Reglamentas Nr. 1290/2005).
49.
Komisijos reikalavimas pripažinti apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą nepriimtinu, mano nuomone, yra akivaizdžiai nepagrįstas. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 57 punkto, Graikijos Respublika Bendrajam Teismui aiškiai nurodė, kad nebuvo laikomasi 24 mėnesių termino pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punktą.
50.
Iš esmės, jei Teisingumo Teismas sutiktų, kad apeliacinio skundo pirmasis pagrindas yra pagrįstas, tuomet pereinamojo laikotarpio nuostatos pagal Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1303/2013 152 straipsnį apskritai netaikomos ir apeliacinio skundo trečiojo pagrindo toliau nagrinėti nebereikia.
51.
Vis dėlto, jei Teisingumo Teismas nuspręstų atmesti pirmąjį pagrindą ir, atsižvelgdamas į aiškią Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalies formuluotę, padarytų išvadą, kad ši nuostata taikoma EŽŪOGF Orientavimo skyriaus finansavimui, tuomet reikėtų nagrinėti klausimą dėl taikytinų terminų ir kompetencijos ratione temporis, iškeltą apeliacinio skundo trečiajame pagrinde.
52.
Remiantis skundžiamu sprendimu, nagrinėjamam finansavimui toliau taikomos Reglamento Nr. 1260/1999 materialinės teisės normos dėl finansinių pataisų. Tačiau atitinkami procesiniai terminai pirmą kartą buvo pakeisti Reglamento Nr. 1083/2006 100 straipsnio 5 dalyje nustatytais terminais ir vėliau Reglamento Nr. 1303/2013 145 straipsnio 6 dalyje nustatytais terminais.
53.
Jurisprudencijoje yra pavyzdžių, kuriais galima pagrįsti galimybę vis dar vykdomų programų terminus pakeisti toliau taikomomis ankstesnių teisės aktų materialinės teisės normomis (
10
). Tačiau nemanau, kad ši galimybė šiuo atveju taikytina Komisijos siūlomu būdu.
54.
Šiuo klausimu pažymiu, kad jurisprudencija, kurią šiomis aplinkybėmis nurodo Komisija, pagrįsdama savo argumentą, buvo pradėta formuoti mažų mažiausiai nuo bylų, kuriose Teisingumo Teismas turėjo nuspręsti, ar apskritai netaikomi procesiniai terminai, ar taikomas tam tikras pagrįstas terminas. Kadangi Teisingumo Teismas pasirinko antrąjį variantą, jis logiškai nusprendė perkelti arba ekstrapoliuoti šiuos pagrįstus terminus iš vėlesnių susijusių teisės aktų. Ta pati logika tinka tais atvejais, kai vėlesniuose teisės aktuose nustatomos naujos arba kitokios procedūros ir jos taikomos tęsiamoms, neužbaigtoms programoms iš ankstesnio laikotarpio. Tokiais atvejais bus pagrįstai taikytini pagal tuos teisės aktus nustatyti nauji terminai, jeigu pagal naujus teisės aktus nustatyta nauja procedūra pradedama pagal tuos naujus teisės aktus.
55.
Šios bylos aplinkybės yra kitokios, nes joje pradinis taikytinas terminas jau pradėjus procedūrą„pakopomis“ keičiamas kitais terminais procedūros metu. Toks požiūris, kuris savaime prieštarauja teisinio tikrumo principui, taip pat reiškia, kad Komisijai atsirastų paskata vilkinti procedūras daugelį metų, nes ji darytų (nebūtinai nepagrįstą) prielaidą, kad vėliau bus nustatyta dar ilgesnė procedūrų trukmė.
56.
Iš tiesų, šioje byloje Graikijos pateiktą galutinę ataskaitą Komisija patvirtino likus daugiau nei 18 mėnesių iki Reglamento Nr. 1083/2006 panaikinimo. Jei būtų taikomi tame reglamente (
11
) arba Reglamente Nr. 1260/1999 (
12
) nurodyti terminai, šioje byloje Komisijos veiksmai jau būtų suvaržyti dėl suėjusio senaties termino (
13
).
57.
Be to, net jei būtų priimtinas šioje byloje siūlomas tokio pakopinio pobūdžio procesinių terminų keitimas, pritariu Graikijos Respublikos argumentui, kad Bendrasis Teismas šioje byloje pasirinko neteisingą šių terminų taikymo būdą. Todėl apeliacinio skundo trečiasis pagrindas turėtų būti pripažintas pagrįstu.
58.
Visų pirma, norėčiau dar kartą priminti, kad Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai (EŽŪFKP), kuris pakeitė EŽŪOGF Orientavimo skyrių, nepatenka į Reglamento Nr. 1083/2006 taikymo sritį pagal jo 1 straipsnį. Tiesa, šio reglamento 105 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad Reglamentas Nr. 1260/1999 toliau taikomas iš EŽŪOGF Orientavimo skyriaus iki 2007 m. finansuotoms programoms (
14
). Vis dėlto, mano nuomone, tai nereiškia, kad Reglamento Nr. 1083/2006 dalys (nagrinėjamoje byloje – 100 straipsnis) turėtų būti taikomos iš EŽŪOGF Orientavimo skyriaus finansuojamoms programoms. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nė vienas Teisingumo Teismo sprendimas, kurį minėjo Komisija ir Bendrasis Teismas ir kuriuose pritariama procesinių terminų pakopiniam keitimui, nėra susijęs su finansavimu iš EŽŪOGF Orientavimo skyriaus. Tos bylos susijusios su Sanglaudos fondu (
15
) ir ERPF (
16
), kuriems yra aiškiai taikomas Reglamentas Nr. 1083/2006.
59.
Antra, iš tiesų, nors EŽŪFKP nepateko į Reglamento Nr. 1083/2006 taikymo sritį, jis vis dėlto tam tikru mastu buvo reglamentuojamas pagal vėlesnę teisinę sistemą, t. y. pagal Reglamentą Nr. 1303/2013. Todėl pastarajame reglamente įtvirtintos taisyklės, susijusios su finansinių pataisų atlikimu pagal EŽŪFKP. Tačiau šios taisyklės pirmiausia yra nustatytos Reglamento Nr. 1303/2013 antrojoje, o ne ketvirtojoje dalyje, kurioje yra 144 ir 145 straipsniai.
60.
Pagal Reglamento Nr. 1303/2013 1 straipsnio 3 pastraipą „[k]etvirtojoje dalyje nustatomos fondams[, apibrėžiamiems kaip struktūriniai fondai ir Sanglaudos fondas, taigi neįskaitant EŽŪFKP] ir EJRŽF [Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės fondo,] taikomos valdymo ir kontrolės, finansų valdymo, sąskaitų ir finansinių pataisų bendrosios taisyklės.“
61.
Tačiau tos pačios nuostatos pirmoje pastraipoje nurodyta, kad „bendros taisyklės, taikomos [Europos struktūriniams ir investicijų fondams, kurie apibrėžiami, įskaitant EŽŪFKP], pateikiamos Antrojoje dalyje“ ir ketvirtoje pastraipoje nustatoma, kad reglamentas taikomas „nedarant poveikio Reglamento [Nr. 1306/2013] nuostatoms“. Reglamento Nr. 1303/2013 antrojoje dalyje esančio 85 straipsnio „Komisijos atliekamos finansinės pataisos“ 4 dalyje nustatyta, kad „finansinių pataisų taikymo kriterijai ir tvarka nustatomi konkrečiam fondui taikomose taisyklėse“.
62.
Taigi, neaišku, kokią reikšmę Reglamento Nr. 1303/2013 145 straipsnis turi fondams, pavyzdžiui, EŽŪFKP, kurie pagal apibrėžtį nepatenka į to reglamento ketvirtąją dalį.
63.
Tačiau sutinku su Graikijos Respublikos argumentu, kad Reglamente Nr. 1306/2013 iš tikrųjų nėra konkretiems fondams skirtų taisyklių, kuriomis būtų nustatyti „finansinių pataisų taikymo kriterijai ir tvarka“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1303/2013 85 straipsnio 4 dalį. Šiuo klausimu pažymiu, kad Reglamento Nr. 1303/2013 2 straipsnio 4 dalyje „konkrečiam fondui taikomos taisyklės“ apibrėžiamos kaip „reglamente, kuriuo reglamentuojamas vienas ar keli 1 straipsnio ketvirtoje dalyje išvardyti [Europos struktūriniai ir investicijų fondai], pateiktos nuostatos <…>“. Reglamentas Nr. 1306/2013 yra vienas iš reglamentų, išvardytų Reglamento Nr. 1303/2013 1 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje. Taigi Reglamento Nr. 1306/2013 nuostatos, reglamentuojančios EŽŪFKP, laikytinos konkrečiam fondui taikomomis taisyklėmis.
64.
Visų pirma, Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punkte nustatyta, kad „negalima atsisakyti finansuoti <…> programų <…> priemonių išlaidų, kurioms apmokėti skirtą išmoką <…> išmokėjo prieš daugiau kaip 24 mėnesius iki Komisijos raštiško pranešimo valstybei narei <…>“.
65.
Galiausiai, jei Reglamento Nr. 1303/2013 pereinamojo laikotarpio nuostatos turi būti suprantamos taip, kad šio reglamento procedūrinės taisyklės turi būti perkeltos į procedūras, susijusias su EŽŪOGF Orientavimo skyriaus finansavimu 2000–2006 m. laikotarpiu, manau, kad tuomet reikėtų pasirinkti bent jau svarbiausius procesinius terminus. Tokie, mano nuomone, galėtų būti terminai, taikytini EŽŪFKP, nes juo buvo pakeistas EŽŪOGF Orientavimo skyrius, pirmiausia Reglamento Nr. 1303/2013 85 straipsnis, kuriame atsižvelgiama į konkrečiam fondui taikomas taisykles.
66.
Kadangi Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punktas yra tokia konkrečiam fondui taikoma taisyklė, tačiau Bendrasis Teismas laikė šią nuostatą nereikšminga, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą pagrįstu ir panaikinti skundžiamą sprendimą, nes jame padaryta akivaizdžių teisės klaidų ir (arba) nenurodyti motyvai.
4. Ketvirtasis pagrindas: (ignoruojamas) teisinis tikrumas ir teisėti lūkesčiai
67.
Savo apeliacinio skundo ketvirtuoju pagrindu Graikijos Respublika teigia, kad Bendrasis Teismas padarė klaidų aiškindamas ir taikydamas teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių principus, pirmiausia atsižvelgiant į tai, kad Komisija priėmė galutinę ataskaitą ir buvo vėluojama vykdyti vėlesnę procedūrą.
68.
Jau esu nagrinėjęs trečiajame pagrinde nurodytą procedūrą laiko aspektu ir padaręs išvadą, kad Bendrasis Teismas padarė klaidų taikydamas atitinkamus terminus. Taip pat padariau išvadą, kad apeliacinio skundo pirmasis pagrindas turėtų būti pripažintas pagrįstu. Jeigu Teisingumo Teismas pritartų šioms išvadoms (arba kuriai nors išvadai), tuomet apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo nagrinėti nebereiktų. Kaip suformuluota apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde, apskritai keliamas klausimas dėl teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių, darant prielaidą, kad faktiškai nebuvo taikomi konkretūs terminai. Tačiau, jeigu Teisingumo Teismas padarytų kitokią išvadą dėl pirmojo ar trečiojo pagrindo, taip netiesiogiai patvirtindamas, kad nebuvo taikomi jokie konkretūs terminai, tuomet iš tiesų reikėtų plačiau panagrinėti teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo klausimus.
69.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 107 punkte pažymėjo, kad užbaigimo ir paskutinio likučio mokėjimo procedūra (
17
) pirmiausia yra susijusi su valstybės narės teikiama deklaracija dėl užbaigimo (be kita ko, apibendrinanti atliktų patikrinimų išvadas) (
18
) ir galutine ataskaita (
19
). Nors Komisija turi patvirtinti ataskaitą per penkis mėnesius, Komisijai nėra numatyta procedūra ar terminas, iki kurio ji turi oficialiai patvirtinti deklaraciją dėl užbaigimo. Kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 110 punkte, Komisija atlieka būtiną deklaracijos turinio patikrinimą, ir, jei turi abejonių, gali pradėti finansinių pataisų atlikimo procedūrą. Vis dėlto, nors numatyti aiškūs tam tikrų finansinių pataisų procedūros etapų terminai, jokiame vėlesniame reglamente, nurodomame šioje byloje (
20
), nėra nurodytas konkretus terminas, per kurį Komisija turi pradėti procedūrą.
70.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta pirmiau, neįžvelgiu klaidos Bendrojo Teismo išvadoje, kad teisėtų lūkesčių principas nebuvo pažeistas. Ataskaitos priėmimas negali būti laikomas Komisijos pritarimu deklaracijos turiniui ir atitinkamu užtikrinimu, kuris galėtų sukelti teisėtų lūkesčių Graikijos Respublikai. Tiesa, galutinėje ataskaitoje turi būti pateikiama informacija apie kontrolę ir finansines pataisas, tačiau, kaip pažymi Komisija, šis dokumentas savo pobūdžiu labai skiriasi nuo deklaracijos dėl užbaigimo. Be to, pačios procedūros trukmė nėra laikytina tam tikromis garantijoms, dėl kurių gali atsirasti teisėtų lūkesčių (
21
).
71.
Kalbant apie teisinio tikrumo principą, nenustatytas terminas, iki kurio Komisija privalo pradėti finansinių pataisų procedūrą, tai, mano nuomone, yra vienas iš pagrindinių klausimų šioje byloje. Paprastai ir iš principo tokį klausimą turi spręsti teisės aktų leidėjas, o ne Teisingumo Teismas.
72.
Taip pat tiesa, kad, net ir nesant oficialaus termino, teisinio tikrumo principas ir jo išvestinis darinys „pagrįsto termino principas“ neleidžia Komisijai, kaip ir bet kuriai kitai ES institucijai, delsti imtis veiksmų per nepagrįstos trukmės laikotarpį (
22
). Be to, Graikijos Respublika šiuo klausimu nurodo, kad ypač svarbu laiku priimti sprendimus tuomet, kai kalbama apie dideles sumas. Iš tiesų, Teisingumo Teismas pabrėžė teisinio tikrumo reikšmę pirmiausia tais atvejais, kai sprendimai turi didelį finansinį poveikį (
23
). Be to, Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nurodomas procedūrų taikymo tvarkaraščių lygiagretumas, kurio laikantis įgyvendinama abipusio bendradarbiavimo pareiga (
24
). Kitaip tariant, jei valstybėms narėms nustatomi griežti terminai, kurie matuojami savaitėmis, o Komisijai suteikiamas laikas atsakymui pateikti, kurio trukmė matuojama metais, tuomet iš tiesų sunku kalbėti apie šį siektiną idealą.
73.
Atsižvelgiant į šią jurisprudenciją, matyti, kad Graikijos Respublikos pateiktas argumentas dėl teisinio tikrumo tikrai nėra visiškai beprasmis. Vis dėlto, atsižvelgdamas į tai, manau, kad apeliacinio skundo pirmasis ir trečiasis pagrindai turėtų būti pripažinti pagrįstais, kad jau nagrinėdamas apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą sprendžiau klausimą dėl konkrečių terminų nesilaikymo ir kad šiuo pagrindu skundžiamas sprendimas turėtų būti panaikintas ir nėra būtinybės išsamiau nagrinėti bendro pobūdžio argumento, kuris grindžiamas tomis pačiomis abejonėmis.
5. Penktasis pagrindas: finansinių pataisų neproporcingumas
74.
Apeliacinio skundo penktuoju pagrindu Graikijos Respublika tvirtina, kad Bendrasis Teismas nenurodė pakankamai motyvų atmesdamas skundą dėl finansinių pataisų neproporcingumo. Graikijos Respublika mano, kad Komisija atliko dvigubą finansinę pataisą, nes visapusiškai neatsižvelgė į nacionaliniu lygmeniu jau atliktas pataisas.
75.
Manau, kad šis apeliacinio skundo pagrindas turėtų būti atmestas kaip nepriimtinas.
76.
Skundžiamo sprendimo 119–122 punktuose aiškiai nurodyta, kad Komisija iš tikrųjų atliko būtinas pataisas siekdama užtikrinti, kad jos nebūtų dubliuojamos. Klausimas, ar buvo atlikta dviguba pataisa, ar nebuvo, spręstinas atlikus faktinių aplinkybių tyrimą ir įvertinus įrodymus, o tokiu atveju Bendrasis Teismas turi išimtinę jurisdikciją. Taigi tokių faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui, išskyrus jų iškraipymo atvejį (
25
).
77.
Šiuo klausimu pažymiu, kad Graikijos Respublika nenurodė, jog Bendrasis Teismas būtų iškraipęs faktines aplinkybes. Todėl apeliacinio skundo penktasis pagrindas turėtų būti atmestas kaip nepriimtinas.
B.
Sprendimas dėl esmės
78.
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą siūlau Teisingumo Teismui priimti galutinį sprendimą negrąžinant bylos Bendrajam Teismui.
79.
Jei Teisingumo Teismas apeliacinio skundo pirmąjį ir trečiąjį pagrindus (ar kurį nors iš jų) pripažintų pagrįstais, kaip siūlau, tuomet turėtų būti panaikintas ne tik skundžiamas sprendimas, bet ir ginčijamas sprendimas. Tokiomis aplinkybėmis Bendrajam Teismui nebūtina iš naujo įvertinti bylos.
80.
Dėl priežasčių, nurodytų šios išvados 53–66 punktuose, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų pripažinti apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą pagrįstu.
81.
Jei Teisingumo Teismas šiuo klausimu man pritartų, tuomet galima būtų daryti logišką išvadą, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas nesilaikant 24 mėnesių termino, nustatyto Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punkte (kaip Bendrajam Teismui pateiktame antrajame panaikinimo pagrinde nurodė ir Graikijos Respublika). Iš tiesų, ginčijamas sprendimas buvo priimtas 2015 m. kovo 25 d., praėjus daugiau kaip 24 mėnesiams po to, kai 2013 m. sausio 3 d. Komisija pirmą kartą informavo Graikijos Respubliką apie siūlomą finansinę pataisą.
82.
Dėl priežasčių, nurodytų šios išvados 26–37 punktuose, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų pripažinti apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą pagrįstu dėl motyvavimo trūkumo.
83.
Taip pat manau, kad Graikijos Respublikos argumentas (apeliacinio skundo, pateikto Bendrajam Teismui, pirmojo pagrindo pirma dalis), kad Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalis (vėliau – Reglamento Nr. 1303/2013 152 straipsnis) netaikytina EŽŪOGF Orientavimo skyriaus finansavimui 2000–2006 m. laikotarpiu, yra teisingas. Todėl ginčijamas sprendimas negalėjo būti grindžiamas Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsniu. Vadinasi, ginčijamas sprendimas buvo priimtas be tinkamo teisinio pagrindo.
84.
Taigi, ginčijamą sprendimą taip pat reikėtų panaikinti.
85.
Nė vienas iš Komisijos pateiktų argumentų negali pakeisti šios išvados.
86.
Pirma, primenu, kad priešingai, nei teigia Komisija, aiški Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalies formuluotė nurodo, kad pereinamojo laikotarpio nuostata taikoma tik atšaukiant bendrai iš struktūrinių fondų finansuojamą paramą ar bendrai iš Sanglaudos fondo finansuojamą projektą. Šie fondai, remiantis aiškia teisės akto apibrėžtimi, neapima EŽŪOGF orientavimo skyriaus. Remiantis šia Teisingumo Teismo jurisprudencija, tik tokiu atveju, jei nuostatos turinys yra neaiškus, turėtų būti gilinamasi į nuostatos kontekstą ir į teksto, kurio dalis yra ta nuostata, bendrą struktūrą ir tikslą (
26
). Šiuo atveju nuostatos formuluotė aiški. Sąvoka „struktūriniai fondai“ yra aiškiai apibrėžta Reglamento Nr. 1083/2006 1 straipsnyje.
87.
Net jei atrodo, kad tekstas yra neaiškus, tai dar nereiškia, kad tekstas turėtų būti tiesiog atmestas arba ignoruojamas pasirenkant jo kontekstinį ar teleologinį aiškinimą, kuris, be to, dar yra labai vienpusiškas. Reikia rasti pusiausvyrą. Be to, tokiais atvejais, kai, kaip šioje byloje, tekstas nėra labai neaiškus, turėtų būti daugiau dėmesio skirta pačiam tekstui. Pirmiausia dėl paties teksto pobūdžio. Tai nėra dešimtmečių senumo, trumpa ir neapibrėžta nuostata, kurią žūtbūt reikėtų išaiškinti. Tai trečią kartą kartojama pereinamojo laikotarpio nuostata labai techninėje srityje, kuri perrašoma kas kelerius metus. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, labai tikėtina, kad tie žodžiai reiškia būtent tai, kas jais pasakyta. Teisingumo Teismas neperrašo teisės aktų, kad būtų „pataisyti“ netinkamai parengti teisės aktai arba darydamas prielaidą, kad teisės aktų leidėjas tiesiog išsamiai neišnagrinėjo problemos.
88.
Papildomi argumentai, kuriuos dar (be paties nuostatos teksto) pateikė Komisija grįsdama Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalies aiškinimą ta prasme, kad ji apima EŽŪOGF Orientavimo skyriaus finansavimą, mano nuomone, yra itin silpni.
89.
Antra, Komisija tvirtina, kad sąvoka „struktūriniai fondai“, vartojama Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalyje, turėtų būti aiškinama atsižvelgiant ne į struktūrinių fondų apibrėžtį tame reglamente, o į šios sąvokos apibrėžtį Reglamente Nr. 1260/1999. Turiu pripažinti, kad tai gana novatoriškas požiūris į teisės aktų aiškinimą ir puikus receptas painiavai sukurti, kadangi atrodo, kad vietoj aiškių ir konkrečių nuostatų naujuose teisės aktuose praktiškai siūloma grąžinti senesnes nuostatas, kurias buvo siekiama pakeisti naujais teisės aktais. Lex prior derogat legi posteriori.
90.
Trečia, tęsiant neigiamą tendenciją iškeliamas šis argumentas: Komisija mano, kad jei Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalis nebūtų taikytina EŽŪOGF Orientavimo skyriaus finansavimui 2000–2006 m. laikotarpiu, tuomet atsirastų teisinė spraga. Būtų neįmanoma atlikti finansinių pataisų, susijusių su EŽŪOGF finansavimu tuo laikotarpiu, nes Reglamentą Nr. 1260/1999 pakeitusiuose reglamentuose apskritai nebuvo pereinamojo laikotarpio nuostatų dėl bendros žemės ūkio politikos. Tai prieštarautų gero finansų valdymo principui, kuriuo reikalaujama, kad finansines klaidas būtų galima taisyti tais atvejais, jei išlaidų susidarė pažeidus taikomas taisykles (
27
).
91.
Vien praktiniu požiūriu neteisinga daryti prielaidą, kad jei nėra pereinamojo laikotarpio nuostatų, tai neįmanoma atlikti finansinių pataisų dėl 2000–2006 m. laikotarpio. Aiškiai nurodyta, kad su EŽŪOGF Orientavimo skyriumi susijusias finansines pataisas buvo galima atlikti pagal Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnį iki jo panaikinimo. Be to, 2006 m. gruodžio 31 d. panaikinus minėtą nuostatą vis tiek negalima atmesti galimybės, kad finansines pataisas buvo galima atlikti remiantis kokiu nors kitu pagrindu. Tačiau tokių alternatyvių pagrindų nebuvo pasiūlyta. Pasibaigus veiklos laikotarpiui dar beveik dešimtmetį buvo naudojamos labai abejotinos perrašytos teisinės apibrėžtys.
92.
Principo lygmeniu, ko gero, verta žengti žingsnį atgal ir pažvelgti į bendrą vaizdą, užuot šioje byloje išsamiai analizavus pavienes (iš tiesų gana sudėtingas ir painias) nuostatas. Apskritai, vertinant Komisijos argumentų rišlumą galima tik stebėtis aiškinimo kūrybiškumu ir intelektiniu polėkiu, kuriuos Komisija pasitelkia derindama ir parinkdama nuostatas iš įvairių teisės aktų, ištraukdama jas iš jų materialinės ir dalykinės taikymo srities stebuklingame „Teisės aktų Lego“ žaidime, kad galėtų atgaline data pateisinti tai, ką ji iš tikrųjų padarė šioje byloje.
93.
Šiuo klausimu taikoma bendra taisyklė – „pakopomis grįžtama“ prie anksčiau taikytos teisės (
28
). Vis dėlto, atrodo, kad tokia nuostata taikoma tik teisės normoms, o ne procedūrai (
29
). Net neaišku, kas yra „teisės normos“ ir kas yra „procedūrinės normos“ (
30
), pirmiausia todėl, kad toks sprendimas, ko gero, prisidėtų prie pavienių nuostatų suskaidymo. Tačiau net ir tokiu atveju, pavyzdžiui, kalbant apie terminus ir darant prielaidą, kad jie iš tiesų laikytini procedūrinėmis nuostatomis, kaip siūloma šioje byloje, akivaizdu, kad šiai išimčiai taikomos papildomos išimtys: pavyzdžiui, terminas, kuriuo faktiškai būtų apriboti Komisijos įgaliojimai, kaip antai Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 4 dalies c punkte, regis, neturėtų būti taikomas, nes tuo terminu apribojama finansinių pataisų materialinė taikymo sritis ir nekeliama klausimo dėl kompetencijos ratione temporis (
31
).
94.
Susidūrę su tokiu taikomų taisyklių „modeliavimu“, kuris, neverta nė sakyti, net iš tolo neprimena aiškių teisės aktų nuostatų, ne tik asmenys, mėgstantys muzikines komedijas, šiuo atveju, labai tikėtina, šūktelėtų, kad jei visa tai išties įmanoma, tuomet „Tiks bet kas“ (galimai pridurdami pragmatinį klausimą, kam tuomet apskritai nerimauti dėl rašytinių taisyklių). Tačiau būtent šioje teisės srityje, t. y. darančioje rimtą finansinį poveikį, Teisingumo Teismas ne kartą nurodė, kad pagal teisinio tikrumo principą teisės aktu suinteresuotiesiems asmenims turėtų būti suteikta galimybė tiksliai sužinoti jame nustatytų pareigų turinį (
32
). Apskritai, taip pat vertėtų priminti, kad Teisingumo Teismas atmetė galimybę nustatyti ad hoc teisinius pagrindus ir įgaliojimus bet kokia kaina susigrąžinti lėšas, jei nėra (nekritikuojant aiškios formuluotės) atitinkamų nuostatų (
33
).
95.
Žinoma, reikia pripažinti, kad įvairių ES fondų lėšų administravimas yra sudėtinga teisinė sritis, kuri toli gražu netampa paprastesnė. Taikant tris reglamentų variantus, aprašytus šioje išvadoje, pernelyg išsiplėtė reglamentuojama teisės sritis. Tačiau vis sudėtingesnis reglamentavimas nereiškia, kad teismai turėtų atlaidžiau vertinti Komisijos netinkamai parengtus teisės aktus (
34
). Tai pirmiausia pasakytina atsižvelgiant į Komisijos vaidmenį parengiant nagrinėjamas nuostatas. Taigi, nesumenkinant Europos Parlamento ir Tarybos (vadinasi, ir valstybių narių) vaidmens teisėkūros procedūroje, apskritai neatrodo nesąžininga prašyti Komisijos, kaip pagrindinės teksto kūrėjos ir vėlesnio jo vykdymo užtikrintojos, prisiimti atsakomybę už (neigiamas) jos pačios (netinkamo) tekstų kūrimo pasekmes.
96.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad ginčijamas sprendimas negali būti tinkamai pagrįstas Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsniu, todėl jis turi būti panaikintas.
VI. Išvada
97.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau:
–
panaikinti 2017 m. rugsėjo 19 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Graikija / Komisija (T‑327/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2017:631),
–
panaikinti 2015 m. kovo 25 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą C(2015) 1936 final dėl finansinio koregavimo taikymo EŽŪOGF orientavimo skyriaus lėšoms, skirtoms veiksmų programai CCI 2000GR061PO021 (Graikija –1 tikslas – kaimo atkūrimas),
–
įpareigoti Komisiją padengti savo ir Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas pirmojoje instancijoje ir apeliaciniame procese šioje byloje.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentas, nustatantis bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų (OL L 161, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 14 sk., 1 t., p. 31).
(
3
)	2006 m. liepos 11 d. Tarybos reglamentas, nustatantis bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo bei panaikinantis Reglamentą Nr. 1260/1999 (OL L 210, 2006, p. 25).
(
4
)	2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentas dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 209, 2005, p. 1).
(
5
)	Reglamentas Nr. 1083/2006 buvo pakeistas 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013, p. 320). Reglamentas Nr. 1290/2005 buvo pakeistas 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos, kuriuo panaikinami Tarybos reglamentai (EEB) Nr. 352/78, (EB) Nr. 165/94, (EB) Nr. 2799/98, (EB) Nr. 814/2000, Nr. 1290/2005 ir Nr. 485/2008 (OL L 347, 2013, p. 549).
(
6
)	2015 m. kovo 25 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas C(2015) 1936 final dėl finansinio koregavimo taikymo EŽŪOGF orientavimo skyriaus lėšoms, skirtoms veiksmų programai CCI 2000GR061RO021 (Graikija – 1 tikslas – kaimo atkūrimas).
(
7
)	2017 m. rugsėjo 19 d. Sprendimas Graikija / Komisija (T‑327/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2017:631).
(
8
)	Tokia pasekmė iš tiesų išplaukia iš Graikijos Respublikos argumento. Vis dėlto šiuo atveju toks prašymas buvo susietas su galutine ataskaita, kurią aiškiai patvirtino Komisija. Taigi, Komisijos argumentai dėl vienašališkų veiksmų, kurie galėtų apriboti jos įgaliojimus, yra šiek tiek klaidinantys. Šie klausimai išsamiau aptariami toliau nagrinėjant apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą (žr. šios išvados 67–73 punktus).
(
9
)	Pagal šią nuostatą „Komisija per šešis mėnesius nuo posėdžio dienos arba, jei valstybė narė sutinka po posėdžio pateikti tokią papildomą informaciją, – nuo papildomos informacijos gavimo dienos <…> priima sprendimą“.
(
10
)	Žr. 2016 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑140/15 P, EU:C:2016:708, 89 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
11
)	Pagal Reglamento Nr. 1083/2006 100 straipsnio 5 dalį Komisija „priima sprendimą dėl finansinio koregavimo per šešis mėnesius nuo posėdžio datos <…>“.
(
12
)	Pagal kartu taikomas Reglamento Nr. 1260/1999 39 straipsnio 3 dalį ir 2001 m. kovo 2 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 448/2001, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 1260/1999 įgyvendinimo taisykles dėl iš struktūrinių fondų suteiktos paramos finansinių koregavimų atlikimo tvarkos (OL L 64, 2001, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 14 sk., 1 t., p. 155), 5 straipsnio 3 dalį, kurioje teigiama, kad „trijų mėnesių laikotarpis, per kurį Komisija gali priimti sprendimą [Reglamento Nr. 1260/1999] 39 straipsnio 3 dalyje nustatyta tvarka, pradedamas skaičiuoti nuo svarstymo dienos“.
(
13
)	Ginčijamas sprendimas buvo priimtas 2015 m. kovo 25 d., praėjus 10 mėnesių po 2014 m. gegužės 27 d. įvykusio posėdžio.
(
14
)	Žinoma, darant prielaidą, kad apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą Teisingumo Teismas atmes (žr. šios išvados 26–37 punktus).
(
15
)	2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimas Ispanija / Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156); 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimas Ispanija / Komisija (C‑197/13 P, EU:C:2014:2157); 2014 m. spalio 22 d. Sprendimas Ispanija / Komisija (C‑429/13 P, EU:C:2014:2310) ir 2014 m. gruodžio 4 d. Sprendimas Ispanija / Komisija (C‑513/13 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2014:2412).
(
16
)	2015 m. birželio 24 d. Sprendimas Vokietija / Komisija (C‑549/12 P ir C‑54/13 P, EU:C:2015:412) ir 2015 m. birželio 24 d. Sprendimas Ispanija / Komisija (C‑263/13 P, EU:C:2015:415).
(
17
)	Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 4 dalis.
(
18
)	Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies f punktas.
(
19
)	Reglamento Nr. 1260/1999 37 straipsnio 1 dalis.
(
20
)	Reglamentai Nr. 1260/1999, 1083/2006 ir 1303/2013.
(
21
)	2011 m. balandžio 7 d. Sprendimas Graikija / Komisija (C‑321/09 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:218, 46 punktas).
(
22
)	Žr. 2014 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Nencini / Parlamentas (C‑447/13 P, EU:C:2014:2372, 48 punktas) ir 2016 m. birželio 14 d. Sprendimą Marchiani / Parlamentas (C‑566/14 P, EU:C:2016:437, 96 punktas).
(
23
)	Žr., pavyzdžiui, naujausią 2018 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Čekijos Respublika / Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, 58 punktas); taip pat žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Čekijos Respublika / Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:237, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
24
)	2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimas Ispanija / Komisija (C‑192/13 P, EU:C:2014:2156, 86 ir 87 punktai).
(
25
)	Žr., pavyzdžiui, 2005 m. birželio 28 d. Sprendimą Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P, C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 177 punktas) ir 2018 m. vasario 28 d. Sprendimą mobile.de / EUIPO (C‑418/16 P, EU:C:2018:128, 65 punktas).
(
26
)	Žr., pavyzdžiui, 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C‑83/14, EU:C:2015:480, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
27
)	Komisija nurodo 2004 m. rugsėjo 23 d. Sprendimo Italija / Komisija (C‑297/02, nepaskelbtas Rink., EU:C:2004:550) 45 punktą.
(
28
)	Šios išvados 28–29 punktai.
(
29
)	Šios išvados 46 punktas.
(
30
)	Pavyzdžiui, ar terminai, po kurių taikoma senatis, laikytini materialinėmis arba procedūrinėmis normomis? Teisingumo Teismo didžioji kolegija nagrinėjo šį klausimą pakankamai ginčytinoje srityje (žr. 2015 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Taricco ir kt. (C‑105/14, EU:C:2015:555)) ir galiausiai padarė išvadą, kad iš tiesų svarbiausi turėtų būti pagrindiniai taikomos (baudžiamosios) teisės principai: numatomumas, apibrėžtumas ir negaliojimas atgaline data (2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimas M.A.S ir M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 51 ir paskesni punktai).
(
31
)	Šios išvados 48 punktas.
(
32
)	2018 m. rugsėjo 6 d. Sprendimas Čekijos Respublika / Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, 58 punktas).
(
33
)	Žr., pavyzdžiui, 2018 m. rugsėjo 6 d. Sprendimą Čekijos Respublika / Komisija (C‑4/17 P, EU:C:2018:678, 52 punktas) arba 2018 m. rugpjūčio 7 d. Sprendimą Château du Grand Bois (C‑59/17, EU:C:2018:641, 30 punktas).
(
34
)	Iš tiesų, kai kurie kiti Reglamento Nr. 1083/2006 pereinamojo laikotarpio nuostatų elementai galėtų šiek tiek nustebinti, o gal net apstulbinti žmogų, sugalvojusį pirmą kartą pasigilinti į šios srities teisės aktus. Pavyzdžiui, šio reglamento 108 straipsnyje nustatyta, kad „[105 straipsnyje] išdėstytos nuostatos taikomos <…> tik 2007–2013 m. laikotarpio programoms“. Tačiau pats 105 straipsnis yra taikomas tik programoms iki 2007 m.