Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
ATHANASIOS RANTOS IŠVADA,
pateikta 2026 m. gegužės 21 d.(1)
Byla C‑325/25
Eneco Wind Belgium SA
prieš
Valonijos regioną
(Conseil d’État (Valstybės taryba, Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Aplinka – Reglamentas (ES) 2022/2577 – Atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema – 3 straipsnio 2 dalis – Atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginių statyba ir eksploatavimas bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtra – Planavimo ir leidimų suteikimo procedūra – Projektai, pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais – Pirmenybės teikimas kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus – Pirmenybės materialinė taikymo sritis – Viršesnio viešojo intereso pripažinimo būdas – Absoliuti ar principinė pirmenybė – Vėjo jėgainės – Kraštovaizdžio ir paveldo apsauga “
I.      Įvadas
1.        Pagal Reglamento (ES) 2022/2577(2) 1 konstatuojamąją dalį „Rusijos Federacijos agresijos karas prieš Ukrainą ir beprecedentis jos gamtinių dujų tiekimo valstybėms narėms sumažinimas kelia grėsmę Sąjungos ir jos valstybių narių energijos tiekimo saugumui
<...>“. Šiomis aplinkybėmis šiuo reglamentu, papildančiu 2022 m. kovo 8 d. Europos Komisijos pateiktą planą „REPowerEU“(3), nustatytos laikinos neatidėliotino pobūdžio taisyklės, kuriomis siekiama paspartinti leidimų išdavimo procedūrą, taikomą atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybai. Taigi šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad bent jau projektų, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, atvejais derinant teisinius interesus pirmenybė turi būti teikiama atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginių statybai ir eksploatavimui bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtrai.
2.        Pagrindinėje byloje Région wallonne (Valonijos regionas, Belgija) atmetė bendrovės Eneco Wind Belgium (toliau – pareiškėja) prašymą dėl dviejų vėjo jėgainių statybos ir eksploatavimo, motyvuodamas tuo, kad šis projektas gali pakenkti atitinkamos artimos aplinkos kraštovaizdžiui ir paveldui. Kaip šiomis aplinkybėmis reikia aiškinti sąvoką „pirmenybė“, vartojamą šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje, kalbant apie projektą, susijusį su atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamyba (toliau – AIEG projektas), be kita ko, atsižvelgiant į teisinį interesą, susijusį su kraštovaizdžio ir paveldo apsauga? Iš esmės tokį klausimą pateikia Conseil d’État (Valstybės taryba, Belgija).
3.        Šioje byloje, kurioje pateiktas klausimas dar niekada nebuvo nagrinėtas, Teisingumo Teismas turi progą patikslinti, kokia apimtimi valstybės narės išlaiko diskreciją, kalbant apie leidimo, susijusio su AIEG projektu, patenkančiu į Reglamento 2022/2577 taikymo sritį, išdavimą.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
1.      Direktyva 92/43/EEB
4.        Direktyvos 92/43/EEB(4) 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodyta:
„3.      Bet kokiems planams ir projektams, tiesiogiai nesusijusiems arba nebūtiniems teritorijos tvarkymui, bet galintiems ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, turi būti atliekamas jų galimo poveikio teritorijai įvertinimas atsižvelgiant į tos teritorijos apsaugos tikslus. <...>
4.      Jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis dėlto privalo būti įgyvendintas dėl įpareigojančių svarbesnio viešojo intereso priežasčių, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram Natura 2000 vientisumui apsaugoti. <...>
<…>“
5.        Šios direktyvos 16 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta:
„Jei nėra kitos priimtinos alternatyvos, ir nukrypti leidžiančios nuostatos taikymas netrukdo palaikyti atitinkamos rūšies populiacijų gerą apsaugos būklę jų natūralaus paplitimo areale, valstybės narės gali nukrypti nuo 12, 13 ir 14 straipsnių bei 15 straipsnio a ir b dalių:
<…>
c)      atsižvelgdamos į visuomenės sveikatą ir saugą arba dėl kitų įpareigojančių svarbesnio viešojo intereso priežasčių, įskaitant socialinio ar ekonominio pobūdžio, į pirminės svarbos gamtinei aplinkai naudingas pasekmes[.]“
2.      Direktyva 2000/60/EB
6.        Direktyvos 2000/60/EB(5) 4 straipsnio „Aplinkos apsaugos tikslai“ 7 dalyje nurodyta:
„Valstybės narės nepažeidžia šios direktyvos, kai:
–        gera požeminio vandens būklė, gera ekologinė būklė arba atitinkamais atvejais geras ekologinis potencialas nepasiekiamas ir paviršinio vandens ar požeminio vandens telkinio būklei prastėti nesutrukdoma dėl naujų paviršinio vandens telkinio fizinių charakteristikų pakeitimų ar požeminių telkinių vandens lygio pokyčių, arba
–        labai gerai paviršinio vandens telkinio būklei suprastėti iki geros būklės nesutrukdoma dėl naujos subalansuotos žmonių veiklos, vykdomos plėtros tikslais,
ir yra tenkinamos visos šios sąlygos:
a)      imamasi visų įmanomų priemonių vandens telkinio būklei daromam poveikiui sušvelninti;
b)      tokių pakeitimų ar pakitimų priežastys konkrečiai yra nurodytos ir paaiškintos upės baseino valdymo plane, kurio reikalaujama pagal 13 straipsnį, o tikslai patikslinami kas 6 metai;
c)      tokių pakeitimų ar pakitimų priežastys yra labai svarbios visuomenės interesams, ir (arba) naujų pakeitimų ar pakitimų nauda žmonių sveikatai, žmonių saugos palaikymui ar subalansuotai plėtrai yra didesnė už naudą, kurią aplinkai ir visuomenei duoda šio straipsnio 1 dalyje nurodytų tikslų pasiekimas; ir
d)      dėl techninių galimybių ar per didelių sąnaudų naudos, kurią duoda tokios vandens telkinio modifikacijos ir pasikeitimai, negalima gauti kitais būdais, kurie aplinkos apsaugos atžvilgiu būtų gerokai pranašesni.“
3.      Direktyva 2009/147
7.        Direktyvos 2009/147/EB(6) 9 straipsnio 1 dalies a punkte
nustatyta:
„Jei nėra jokio kito priimtino sprendimo, valstybės narės gali nukrypti nuo 5–8 straipsnių nuostatų šiais atvejais:
a)      –      žmonių sveikatos ir saugos labui,
–        oro saugos labui,
–        siekiant apsaugoti nuo didelės žalos pasėlius, naminius gyvulius, miškus, žuvininkystę ir vandenį,
–        dėl floros ir faunos apsaugos[.]“
4.      Direktyva (ES) 2018/2001
8.        Direktyvos (ES) 2018/2001(7) 2 straipsnio „Terminų apibrėžtys“ antros pastraipos 1 punkte nurodyta:
„Taip pat taikomos šios apibrėžtys:
1)      atsinaujinančiųjų išteklių energija arba atsinaujinančioji energija – atsinaujinančiųjų neiškastinių išteklių energija, t. y. vėjo, saulės (šilumos ir fotovoltinė) energija, geoterminė energija, osmosinė energija, aplinkos energija, potvynių, bangų ir kitokia vandenynų energija, hidroenergija, energija iš biomasės, sąvartynų dujų, nuotekų valymo įrenginių dujų ir biodujų[.]“
9.        Šios direktyvos 16f straipsnyje „Viršesnis viešasis interesas“ numatyta:
„Nuo 2024 m. vasario 21 d. iki tol, kol bus užtikrintas poveikio klimatui neutralumas, valstybės narės užtikrina, kad leidimų išdavimo procedūroje, konkrečiu atveju svarstant teisinius interesus Direktyvos [92/43] 6 straipsnio 4 dalies ir 16 straipsnio 1 dalies c punkto, Direktyvos [2000/60] 4 straipsnio 7 dalies ir Direktyvos [2009/147] 9 straipsnio 1 dalies a punkto tikslais, būtų preziumuojama, kad energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių įrenginių planavimas, statyba ir eksploatavimas, tokių įrenginių prijungimas prie tinklo, pats su jais susijęs tinklas ir energijos kaupimo infrastruktūra atitinka viršesnį viešąjį interesą ir visuomenės sveikatos ir saugos tikslą. Valstybės narės tinkamai pagrįstomis ir konkrečiomis aplinkybėmis gali apriboti šio straipsnio taikymą ir jį taikyti tik tam tikroms jų teritorijos dalims, tam tikrų rūšių technologijai ar tam tikromis techninėmis charakteristikomis pasižymintiems projektams, atsižvelgdamos į savo nacionaliniuose integruotuose energetikos ir klimato srities veiksmų planuose <...> nustatytus prioritetus.“
5.      Reglamentai 2022/2577 ir (ES) 2024/223
10.      Reglamento 2022/2577 8 ir 9 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(8)      viena iš laikinų priemonių – nustatyti nuginčijamąją prezumpciją, kad atsinaujinančiųjų išteklių energetikos projektai yra priskiriami viršesniam viešajam interesui ir jais prisidedama prie visuomenės sveikatos ir saugos užtikrinimo, siekiant atitinkamų Sąjungos aplinkos teisės aktų tikslų, išskyrus atvejus, kai yra aiškių įrodymų, kad tie projektai daro didelį neigiamą poveikį aplinkai, kurio negalima sušvelninti ar kompensuoti. Atsinaujinančiųjų išteklių energijos jėgainės, įskaitant šilumos siurblius ar vėjo energijos įrenginius, yra labai svarbūs kovojant su klimato kaita ir tarša, mažinant energijos kainas bei Sąjungos priklausomybę nuo iškastinio kuro ir užtikrinant Sąjungos tiekimo saugumą. Nustačius prezumpciją, kad atsinaujinančiųjų išteklių energijos jėgainės, įskaitant šilumos siurblius, yra priskiriami viršesniam viešajam interesui ir jais prisidedama prie visuomenės sveikatos ir saugos užtikrinimo, būtų sudarytos sąlygos tokiems projektams prireikus nedelsiant taikyti supaprastintą vertinimą, susijusį su konkrečių nukrypti leidžiančių nuostatų, numatytų atitinkamuose Sąjungos aplinkos teisės aktuose, taikymu. Atsižvelgiant į valstybių narių nacionalinius ypatumus, joms turėtų būti leidžiama nustatyti, kad šią prezumpciją būtų galima taikyti tik tam tikrose jų teritorijos dalyse arba tik tam tikroms technologijoms ar projektams. Valstybės narės gali apsvarstyti galimybę šią prezumpciją taikyti savo atitinkamuose nacionalinės teisės aktuose dėl kraštovaizdžio;
(9)      laikantis šio požiūrio atsižvelgiama į galimą svarbų atsinaujinančiųjų išteklių energijos vaidmenį mažinant Sąjungos energetikos sistemos priklausomybę nuo iškastinio kuro, nes siūlomi neatidėliotini sprendimai, susiję su energijos, kuriai gaminti naudojamas iškastinis kuras, pakeitimu alternatyvių šaltinių energija, ir sprendžiama pablogėjusios padėties rinkoje problema. Kad būtų pašalintos leidimų išdavimo proceso ir atsinaujinančiųjų išteklių energijos jėgainių eksploatavimo kliūtys, vykdant planavimo ir leidimų išdavimo procesus konkrečiais – bent jau projektų, kurie pripažinti viešojo intereso projektais, – atvejais derinant teisinius interesus pirmenybė turėtų būti teikiama atsinaujinančiųjų išteklių energijos jėgainių statybai bei eksploatavimui ir susijusios tinklo infrastruktūros plėtrai. Kalbant apie rūšių apsaugą, ta pirmenybė turėtų būti teikiama tik tuo atveju, jei imamasi rūšims išsaugoti būtinų tinkamų priemonių, padedančių išlaikyti arba atkurti gerą rūšių populiacijų išsaugojimo būklę, ir tik tiek, kiek tokių priemonių imamasi, ir šiam tikslui skiriama pakankamai finansinių išteklių bei teritorijų[.]“
11.      Šio reglamento 1 straipsnio „Dalykas ir taikymo sritis“ pirmoje ir antroje pastraipose nustatyta:
„Šiuo reglamentu nustatomos laikinos, neatidėliotino pobūdžio taisyklės, kad būtų paspartintas energijos gamybai iš atsinaujinančiųjų energijos išteklių taikomas leidimų išdavimo procesas, ypatingą dėmesį skiriant konkrečioms atsinaujinančiųjų išteklių energijos technologijoms arba tam tikrų rūšių projektams, kuriais būtų galima trumpuoju laikotarpiu Sąjungoje sparčiau diegti atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinius.
Šis reglamentas taikomas visoms leidimų išdavimo procedūroms, kurių pradžios data patenka į jo taikymo laikotarpį, ir nedaro poveikio nacionalinėms nuostatoms, kuriomis nustatomi trumpesni terminai nei nustatyti 4, 5 ir 7 straipsniuose.“
12.      Šio reglamento 3 straipsnyje „Viršesnis viešasis interesas“ įtvirtinta:
„1.      Konkrečiais atvejais derinant teisinius interesus, taikant Direktyvos [92/43] 6 straipsnio 4 dalį ir 16 straipsnio 1 dalies c punktą, [Direktyvos 2000/60] 4 straipsnio 7 dalį ir [Direktyvos 2009/147] 9 straipsnio 1 dalies a punktą, laikoma, kad atsinaujinančiųjų išteklių elektrinių ir įrenginių planavimas, statyba ir eksploatavimas, jų prijungimas prie tinklo, pats su jais susijęs tinklas bei energijos kaupimo įrenginiai priskiriami viršesniam viešajam interesui ir jais prisidedama prie visuomenės sveikatos ir saugos užtikrinimo. Valstybės narės gali nustatyti, kad tos nuostatos būtų taikomos tik tam tikroms jų teritorijos dalims, taip pat tam tikrų rūšių technologijoms ar tam tikromis techninėmis charakteristikomis pasižymintiems projektams, atsižvelgdamos į savo integruotuose nacionaliniuose energetikos ir klimato srities veiksmų planuose nustatytus prioritetus.
2.      Valstybės narės užtikrina, bent jau projektų, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, atveju, kad planavimo ir leidimų išdavimo procese, derinant teisinius interesus konkrečiu atveju, pirmenybė būtų teikiama atsinaujinančiųjų išteklių elektrinių ir įrenginių statybai bei eksploatavimui ir susijusiai tinklo infrastruktūros plėtrai. Kalbant apie rūšių apsaugą, pirmesnis sakinys taikomas tik tuo atveju, jei imamasi rūšims išsaugoti būtinų tinkamų priemonių, padedančių išlaikyti arba atkurti palankią rūšių populiacijų apsaugos būklę, ir tik tiek, kiek tokių priemonių imamasi, ir tam tikslui skiriama pakankamai finansinių išteklių bei teritorijų[.]“
13.      Šio reglamento 10 straipsnyje „Įsigaliojimas ir taikymas“ nurodyta, kad jis įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir yra taikomas 18 mėnesių nuo jo įsigaliojimo dienos(8).
14.      Reglamentas 2022/2577 buvo iš dalies pakeistas Reglamentu (ES) 2024/223(9). Pastarojo reglamento 13 ir 14 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
« (13)      viena iš laikinų priemonių, nustatytų Reglamentu [2022/2577], kuri turėjo akivaizdų teigiamą poveikį ir turi didelį potencialą ateityje gerokai paspartinti procedūrą, – 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta nuginčijamoji prezumpcija, kad atitinkamuose Sąjungos aplinkos teisės aktuose numatytų konkrečių nukrypti leidžiančių nuostatų tikslais atsinaujinančiųjų išteklių energetikos projektai yra viršesnio viešojo intereso projektai ir jais prisidedama prie visuomenės sveikatos ir saugos užtikrinimo, išskyrus atvejus, kai esama aiškių įrodymų, kad tokie projektai daro didelį neigiamą poveikį aplinkai, kurio negalima sušvelninti ar kompensuoti. Direktyvos [2018/2001] 16f straipsniu nustatyta nuginčijamoji prezumpcija, kad atsinaujinančiųjų išteklių energetikos projektai yra viršesnio viešojo intereso projektai ir jais prisidedama prie visuomenės sveikatos bei saugos užtikrinimo, ir ši formuluotė yra beveik identiška Reglamento [2022/2577] 3 straipsnio 1 dalies formuluotei. Todėl Reglamento [2022/2577] 3 straipsnio 1 dalies taikymo pratęsti nebūtina, nes tokia nuginčijamoji prezumpcija bus taikoma pagal Direktyvos [2018/2001] 16f straipsnį;
(14)      tačiau Reglamento [2022/2577] 3 straipsnio 2 dalyje nustatytas reikalavimas pirmenybę teikti projektams, kurie pripažįstami kaip viršesnio viešojo intereso projektai, kai konkrečiais atvejais reikia suderinti teisinius interesus ir kai tokiais projektais nustatomi papildomi kompensacijos reikalavimai dėl aplinkos apsaugos. Analogiška nuostata nėra įtraukta į Direktyvą [2018/2001]. Atsižvelgiant į dabartinę neatidėliotinai spręstiną ir vis dar nestabilią energetikos padėtį energetikos rinkoje, su kuria susiduria Sąjunga, Reglamento [2022/2577] 3 straipsnio 2 dalies pirmas sakinys gali būti naudingas toliau spartinant atsinaujinančiųjų išteklių energetikos projektų diegimą, nes pagal jį reikalaujama, kad valstybės narės tokius atsinaujinančiųjų išteklių energetikos projektus planavimo ir leidimų suteikimo procese skatintų teikdamos jiems pirmenybę tuo atveju, kai reikia nuspręsti dėl skirtingų konkuruojančių interesų, nesusijusias su aplinkos klausimais. Komisijos ataskaita[(10)] parodė, kad Reglamento [2022/2577] 3 straipsnio 2 dalies pirmas sakinys, kur, atsižvelgiant į dabartines sudėtingas aplinkybes energetikos srityje, pripažįstama santykinė atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo svarba, yra vertinga ir padeda neapsiriboti konkrečiais nukrypti leidžiančių nuostatų, numatytų Reglamento [2022/2577] 3 straipsnio 1 dalyje nurodytose direktyvose, tikslais. Atsižvelgiant į ypač sudėtingą energijos tiekimo padėtį, su kuria dabar susiduria Sąjunga, tikslinga Reglamento [2022/2577] 3 straipsnio 2 dalies taikymą pratęsti, kad tomis aplinkybėmis, kai leidimus išduodančios institucijos arba nacionaliniai teismai derina teisinius interesus, būtų tinkamai pripažintas esminis vaidmuo, kurį atlieka atsinaujinančiųjų išteklių energijos elektrinės kovojant su klimato kaita ir tarša, mažinant energijos kainas ir Sąjungos priklausomybę nuo iškastinio kuro ir užtikrinant Sąjungos tiekimo saugumą. Be to, taip pat tikslinga išlaikyti aplinkos apsaugos nuostatą, kad projektų, kurie pripažinti kaip viršesnio viešojo intereso, atžvilgiu būtų priimtos tinkamos rūšių išsaugojimo priemonės, pagrįstos pakankamais finansiniais ištekliais[.]“
15.      Reglamento 2024/223 1 straipsnyje „Reglamento [2022/2577] pakeitimai“ numatyta:
„Reglamentas [2022/2577] iš dalies keičiamas taip:
<…>
2)      3 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip:
“Valstybės narės projektų, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, atveju užtikrina, kad planavimo ir leidimų išdavimo procese, derinant teisinius interesus konkrečiu atveju, pirmenybė būtų teikiama atsinaujinančiųjų išteklių energijos elektrinių ir įrenginių statybai bei eksploatavimui ir susijusiai tinklų infrastruktūros plėtrai.
Kalbant apie rūšių apsaugą, pirma pastraipa [taikoma] tik tuo atveju, jei imamasi rūšims išsaugoti būtinų tinkamų priemonių, padedančių išlaikyti arba atkurti palankią rūšių populiacijų apsaugos būklę, ir tam tikslui skiriama pakankamai finansinių išteklių bei teritorijų, ir tik tiek, kiek tokių priemonių imamasi.“
<…>
6)      10 straipsnis papildomas šia pastraipa:
„Tačiau 1 straipsnis, 2 straipsnio
1 punktas, 3 straipsnio 2 dalis, 3a straipsnis, 5 straipsnio 1 dalis ir 6 bei 8 straipsniai taikomi iki 2025 m. birželio 30 d.“
B.      Belgijos teisė
1.      Įstatymas dėl oficialaus administracinių aktų motyvavimo
16.      1991 m. liepos 29 d. Loi relative à la motivation formelle des actes administratifs(11) (Įstatymas dėl oficialaus administracinių aktų motyvavimo) 2 straipsnyje nurodyta:
„1 straipsnyje nurodytų administracinių institucijų administraciniai aktai turi būti oficialiai motyvuoti.“
17.      Šio įstatymo 3 straipsnyje nustatyta:
„Reikalaujamą motyvavimą sudaro teisinių ir faktinių aplinkybių, sudarančių sprendimo pagrindą, nurodymas akte.
Motyvavimas turi būti tinkamas.“
2.      Valonijos teritorijų planavimo kodeksas
18.      Pagrindinės bylos aplinkybėmis taikytino Code du développement territorial wallon (Valonijos teritorijų planavimo kodeksas) D. IV. 53 straipsnyje
nurodyta:
„Remiantis tinkamu motyvavimu gali būti atsisakyta išduoti leidimą, išduotą su sąlygomis arba be jų, taikant urbanistinę rinkliavą arba jos netaikant, taip pat gali būti suteikiamos šiame kodekse nustatytos išimtys arba leidžiami nukrypimai nuo jame nurodytų reikalavimų.
Sąlygos yra būtinos arba projekto integravimui į užstatytą ir neužstatytą aplinką, arba tam, kad būtų galima jį realizuoti, t. y. įgyvendinti ir eksploatuoti.
Be suderinamumo su sektoriaus plano turiniu, įskaitant žemės paskirties žemėlapį, schemas, urbanizacijos leidimus ir gaires, leidimo išdavimas arba atsisakymas jį išduoti grindžiamas vietos urbanistinėmis aplinkybėmis ir gali būti grindžiamas, be kita ko, šiame skirsnyje nurodytais pagrindais ir sąlygomis.“
III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
19.      2023 m. balandžio 26 d. pareiškėja pateikė prašymą išduoti bendrą leidimą(12) statyti ir eksploatuoti dvi vėjo jėgaines, kurių kiekvienos didžiausia galia lygi 4,28 megavatų (MW), ir visus jų pagalbinius įrenginius, t. y. montavimo aikšteles, privažiavimo kelius, nacelę ir požeminius elektros kabelius objekte, esančiame Namiūre (Belgija) (toliau – aptariamas projektas). Šis prašymas buvo susijęs su 1 klasės įrenginiais, kuriems reikalingas aplinkosaugos leidimas, ir prie jo buvo, be kita ko, pridėtas poveikio aplinkai vertinimas. 2023 m. gegužės 16 d. Valonijos vyriausybės paskirti pareigūnai, priklausantys atitinkamai Administration de l’aménagement du territoire et de l’urbanisme (Teritorijų planavimo ir statybų administracija; toliau – įgaliotasis pareigūnas) bei Administration de l’environnement (Aplinkosaugos administracija; toliau – techninis pareigūnas), kurie yra bendrai kompetentingi nagrinėti pareiškėjos prašymą, išdavė gavimo patvirtinimą, įrodantį, kad ji pateikė visus reikalingus dokumentus.
20.      2023 m. birželio 7 d.–liepos 10 d. buvo vykdomas viešasis tyrimas, susijęs su pareiškėjos pateiktu skundu. 2023 m. spalio 2 d. techninis pareigūnas ir įgaliotasis pareigūnas priėmė sprendimą, kuriuo atsisakė išduoti prašomą bendrą leidimą. Iš to sprendimo, be kita ko, matyti, kad įrengus dvi vėjo jėgaines labai pablogėtų dešimties gyvenamųjų namų vizualinis komfortas, kad atitinkamoje vietovėje įvyktų reikšmingi kraštovaizdžio pokyčiai, kad aptariamas projektas būtų izoliuotai įgyvendinamas teritorijoje, kurioje 7 km spinduliu nėra vėjo jėgainių, tačiau kurios šiaurinėje ir pietinėje dalyse vykdomi du dideli vėjo jėgainių parkų plėtros projektai, kad pagal 2013 m. Valonijos regione priimtose vėjo jėgainių įrengimo gairėse pirmenybė teikiama parkams, sudarytiems bent iš penkių vėjo jėgainių, ir, galiausiai, kad „vėjo energetikos plėtra negali būti vykdoma darant žalą artimos aplinkos kraštovaizdžiui ir paveldui“.
21.      2023 m. spalio 19 d. pareiškėja Valonijos vyriausybei pateikė administracinį skundą dėl šio sprendimo. 2024 m. sausio 30 d. techninis pareigūnas ir įgaliotasis pareigūnas, kompetentingi nagrinėti tokį skundą, perdavė savo apibendrinamąsias ataskaitas Aménagement du territoire et de l’Environnement (Teritorijų planavimo ir aplinkos) ministrams (Belgija), pasiūlydami išduoti prašomą bendrą leidimą su tam tikromis sąlygomis. 2024 m. kovo 15 d. šie pareigūnai pranešė pareiškėjai, kad, atsižvelgiant į tai, jog šie ministrai nepriėmė sprendimo dėl jos skundo per 1999 m. kovo 11 d. dekreto dėl aplinkosaugos leidimo(13) 95 straipsnio 7 dalyje nustatytą terminą, 2023 m. spalio 2 d. sprendimas laikytinas patvirtintu.
22.      2024 m. gegužės 14 d. pareiškėja apskundė šį sprendimą Conseil d’État (Valstybės Taryba), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, nurodydama vienintelį pagrindą, grindžiamą Valonijos teritorijų planavimo kodekso D. IV. 53 straipsnio pažeidimu, 1991 m. liepos 29 d. įstatymo dėl administracinių aktų oficialaus pagrindimo 2 ir 3 straipsnių bei Reglamento 2022/2577 3 straipsnio
pažeidimu ir motyvavimo stoka, nes „kompetentinga valdžios institucija nepalygino teisinių interesų ir nieko nepasakė apie projekto, pripažinto viršesnio viešojo intereso projektu, pirmenybinį pobūdį“. Grįsdama šį pagrindą pareiškėja tvirtina, kad teisinių interesų palyginimas, kurio reikalaujama pagal Sąjungos teisę, iš esmės apima interesus, susijusius, viena vertus, su aplinkos apsauga, kaip antai biologine įvairove, taip pat su sveikatos apsauga, ir, kita vertus, su pačiu projektu.
23.      Dėl aplinkos apsaugos pareiškėja pažymi, kad ši sąvoka apima, be kita ko, kraštovaizdį, kaip matyti iš Valonijos Code de l’environnement (Aplinkos kodeksas) I knygos D.6 straipsnio 11 punkto a papunkčio, ir kad projekto poveikio kraštovaizdžiui vertinimas yra projekto poveikio aplinkai vertinimo dalis. Ji teigia, kad pareiga atlikti teisinių interesų palyginimą šiomis aplinkybėmis taikoma tiek techniniam pareigūnui ir įgaliotajam pareigūnui, tiek ministrams, kompetentingiems spręsti dėl skundo. Pareiškėja priduria, kad pagal Reglamentą 2022/2577 reikalaujama, jog atliekant šį palyginimą, pirmenybė būtų teikiama atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybai; jos nuomone, toks reikalavimas turėjo atsispindėti skundžiamo akto motyvuose. O šiuo atveju iš 2023 m. spalio 2 d. sprendimo nematyti, nei kad jį priėmę asmenys būtų pripažinę pirmenybinį projekto pobūdį, nes jis sietinas su viršesniu viešuoju interesu, nei kad į šį pobūdį būtų atsižvelgta lyginant skirtingus teisinius interesus.
24.      Valonijos regionas savo ruožtu nurodė, kad kliaujasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išmintingumu, „atsižvelgiant į tai, kad ministrai nepriėmė sprendimo“.
25.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad pagal vieną aiškinimą Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies taikymo sritis identiška šio straipsnio 1 dalies taikymo sričiai. Šio straipsnio 1 dalimi AIEG projektams suteikiamas specialus statusas, leidžiantis jiems konkuruoti su interesais, saugomais pagal direktyvas 92/43, 2000/60 ir 2009/147 (toliau – nurodytos direktyvos), o šio straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad šie projektai ir su jais susiję interesai yra svarbesni už šiuos aplinkosaugos interesus. Šiame reglamente nustatyta sistema patvirtina šį aiškinimą, nes viršesnio viešojo intereso prezumpcija ir projekto pirmenybinis pobūdis aptariami toje pačioje nuostatoje.
26.      Pagal kitą aiškinimą minėto reglamento 3 straipsnio 2 dalies taikymo sritis yra savarankiška ir platesnė nei šio straipsnio 1 dalies, nes pagal ją kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos, kiekvienu konkrečiu atveju lygindamos teisinius interesus privalo užtikrinti, kad kiekvienam AIEG projektui būtų teikiama pirmenybė, net ir neatsižvelgiant į nurodytas direktyvas, su sąlyga, kad šie projektai pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais. Taigi šių projektų įgyvendinimas ir susijusios tinklo infrastruktūros plėtra būtų svarbesni ne tik už aplinkosaugos interesus, bet ir už bet kokius galimus konkuruojančius interesus, įskaitant interesus, susijusius su kraštovaizdžio ir paveldo apsauga. Bendras šio reglamento 3 straipsnio 2 dalies formuluotės pobūdis patvirtina šį aiškinimą ir, atrodo, labiau atspindi Sąjungos teisės aktų leidėjo norą, matomą iš Reglamento 2024/223 13 ir 14 konstatuojamųjų dalių. Toks noras atsispindi ir Reglamento 2022/2577 9 konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta, jog siekiama, „kad būtų pašalintos leidimų išdavimo proceso ir atsinaujinančiųjų išteklių energijos jėgainių eksploatavimo kliūtys“, aiškiai neapsiribojant galimomis kliūtimis, tiesiogiai susijusiomis su įsipareigojimais gamtos saugojimo ir vandens apsaugos srityse.
27.      Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl įterpinio „bent jau projektų, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, atveju“, vartojamo Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalyje, pirmiausia žodžio „pripažįstami“ taikymo srities. Priklausomai nuo to, ar šio 3 straipsnio 2 dalis yra savarankiška, šis įterpinys gali būti suprantamas kaip nuoroda į to 3 straipsnio 1 dalyje numatytos prezumpcijos nepaneigimą (ar net šioje dalyje numatytą galimybę apriboti šios prezumpcijos taikymą), arba, priešingai, kaip suponuojantis konkretų sprendimą, kuriuo valstybės narės kompetentingos institucijos tam tikrus projektus pripažįsta „viršesnio viešojo intereso“ projektais vien šio 3 straipsnio 2 dalies taikymo tikslais. Veiksmažodžio „pripažinti“ pasirinkimu ir juo išreiškiamu proaktyvumu pirmenybė teikiama antrajam požiūriui. Vis dėlto konkretaus pripažinimo poreikis nesuderinamas su šiuo reglamentu siekiamu tikslu skatinti atsinaujinančiųjų išteklių energijos diegimą ir pagreitinti su tuo susijusių leidimų išdavimo procedūras taikant tiesiogiai taikomą teisinę priemonę. Žvelgiant iš šios perspektyvos atrodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė, jog turi būti tiesiogiai taikomi visi šiame reglamente nustatyti reikalavimai, bet valstybėms narėms paliekama galimybė apriboti jų taikymą arba jų netaikyti.
28.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, taip pat kyla klausimas dėl pareigos užtikrinti, kad projektams, patenkantiems į Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies taikymo sritį, „derinant teisinius interesus konkrečiu atveju, <...> būtų teikiama [pirmenybė]“, aiškinimo. Šį „pirmenybės teikimo“ taisyklė gali būti suprantama, viena vertus, taip, kad ja nustatoma absoliuti pirmenybė AIEG projektams, taip įpareigojant instituciją, įgaliotą derinti su šiais projektais susijusius interesus ir konkuruojančius interesus, teikti pirmenybę pirmiesiems. Šiuo pirmuoju atveju šio 3 straipsnio 2 dalis lemtų itin aktyvų kišimąsi į nacionalinių institucijų, kompetentingų išduoti leidimus tokiems projektams, diskreciją. Kita vertus, ši „pirmenybės teikimo“ taisyklė gali būti suprantama ir taip, kad ja įtvirtinama principinė pirmenybė, kuria šios institucijos privalo remtis, nors prireikus gali nuo jos nukrypti, nurodžiusios konkrečius motyvus. Šiuo antruoju atveju su AIEG projektais susiję interesai būtų pripažinti turinčiais ypatingą reikšmę kompetentingoms nacionalinėms institucijoms įgyvendinant savo diskreciją, sistemingai neperžengiant konkuruojančių interesų ribų.
29.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad Teisingumo Teismas dar nėra aiškinęs Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies ir kad jos aiškinimas nėra toks akivaizdus, kad nekiltų jokių pagrįstų abejonių.
30.      Šiomis aplinkybėmis Conseil d’État (Valstybės Taryba) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Reglamento 2022/2577] 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, jog valstybės narės turi užtikrinti, kad energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių įrenginių statybai ir eksploatavimui bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtrai būtų teikiama pirmenybė vien palyginus teisinius interesus, kaip nurodyta tos pačios nuostatos 1 dalyje, t. y. lyginant teisinius interesus pagal [Direktyvos 92/43] 6 straipsnio 4 dalį ir 16 straipsnio 1 dalies c punktą, [Direktyvos 2000/60] 4 straipsnio 7 dalį ir [Direktyvos 2009/147] 9 straipsnio 1 dalies a punktą, ar ši pareiga taikoma bet kokiam už leidimų išdavimą atsakingos institucijos teisinių interesų derinimui, įskaitant atvejus, kai konkuruojantis interesas nepatenka į minėtų trijų direktyvų taikymo sritį (nagrinėjamu atveju – kraštovaizdžio ir paveldo apsaugos sritį)?
2.      Ar to paties reglamento 3 straipsnio 2 dalies pirmame sakinyje esanti frazė „projekt[ai], kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais“ turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybės narės turi konkrečiai bendrai arba individualiai pripažinti, kad tam tikras projektas yra „viršesnio viešojo intereso projektas“, ar ji turi būti suprantama kaip reiškianti, kad to paties reglamento 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta prezumpcija nepaneigiama arba kad projektas nepatenka į tos pačios prezumpcijos, kiek ji leidžiama pagal 3 straipsnio 1 dalies pabaigą, taikymo sritį?
3.      Ar pareiga užtikrinti, bent jau projektų, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, atveju, kad, planuojant ir išduodant leidimus, atsinaujinančių išteklių energijos gamybos įrenginių statybai ir eksploatavimui bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtrai būtų „teikiama pirmenybė“, kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus, nustatyta minėtoje 3 straipsnio 2 dalyje, turi būti aiškinama taip, kad dėl jos šiems projektams suteikiama absoliuti pirmenybė – jei laikomasi toje pačioje dalyje nustatytos aplinkosaugos sąlygos, susijusios su rūšių apsauga –, ar ji turi būti suprantama kaip principinė pirmenybė, nuo kurios valstybės narės gali nukrypti remdamosi konkrečiais motyvais?“
31.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė Teisingumo Teismo šią bylą nagrinėti taikant pagreitintą procedūrą, numatytą Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnyje. 2025 m. rugsėjo 2 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi(14) šis prašymas buvo atmestas.
32.      Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė Belgijos, Čekijos, Italijos ir Lenkijos vyriausybės bei Komisija.
IV.    Analizė
A.      Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
33.      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės turi užtikrinti, kad, vykstant planavimo ir leidimų išdavimo procedūrai, kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus, atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginių statybai ir eksploatavimui bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtrai būtų teikiama pirmenybė tik Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalies ir 16 straipsnio 1 dalies c punkto, Direktyvos 2000/60
4 straipsnio 7 dalies bei Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo tikslais, ar ši pirmenybės teikimo taisyklė taikoma ir atsižvelgiant į konkuruojančius teisinius interesus, nepatenkančius į šių nuostatų taikymo sritį, be kita ko, į kraštovaizdžio ir paveldo apsaugos sritį.
34.      Pirmiausia pažymėtina, kad pagrindinė byla susijusi su 2023 m. balandžio 26 d. pateiktu prašymu išduoti leidimą statyti ir eksploatuoti dvi vėjo jėgaines. Kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos šį prašymą atmetė remdamosi tuo, kad aptariamas projektas gali pakenkti artimos aplinkos kraštovaizdžiui ir paveldui.
35.      Kalbant apie šioje byloje taikytinas Sąjungos teisės nuostatas, Reglamento 2022/2577, susijusio su atsinaujinančiųjų išteklių energetikos plėtra, 1 straipsnio antroje pastraipoje nurodyta, kad jis taikomas visoms leidimų išdavimo procedūroms(15), kurios buvo pradėtos jo taikymo laikotarpiu. Šiuo klausimu pažymėtina, jog iš pirminės šio reglamento 10 straipsnio redakcijos matyti, kad jis įsigaliojo 2022 m. gruodžio 30 d. ir buvo taikomas iki 2024 m. birželio 30 d. Be to, Direktyvos 2018/2001 2 straipsnio antros pastraipos 1 punkte sąvoka „atsinaujinančiųjų išteklių energija“ apibrėžiama kaip apimanti, be kita ko, „vėjo energij[ą]“. Taigi reikia konstatuoti, kad šioje byloje Reglamentas 2022/2577 taikomas ratione temporis ir ratione materiae.
36.      Šis reglamentas grindžiamas SESV 122 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią Taryba gali, vadovaudamasi valstybių narių solidarumu, priimti sprendimą dėl ekonominę padėti atitinkančių priemonių, ypač jei didelių sunkumų kyla dėl tam tikrų produktų tiekimo, visų pirma energetikos srityje. Šio reglamento 1 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta, kad juo nustatomos laikinos, neatidėliotino pobūdžio taisyklės, kad būtų paspartinta atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybai taikoma leidimų išdavimo procedūra. Šiomis aplinkybėmis šio reglamento 3 straipsnyje „Viršesnis viešasis interesas“ apibrėžiamos sąlygos, kuriomis turi būti palyginami teisiniai interesai, pirmiausia kalbant apie atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginių statybą ir eksploatavimą bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtrą.
37.      Šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, kaip reikia aiškinti šio 3 straipsnio 2 dalį, o tai, atsižvelgiant į šiame straipsnyje nustatytą sistemą, reiškia, kad iš pradžių reikia išnagrinėti jo 1 dalies taikymo sritį. Iš pastarosios dalies, be kita ko, matyti, kad atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginių statyba ir eksploatavimas bei pats susijęs tinklas priskiriami viršesniam viešajam interesui ir visuomenės sveikatos ir saugumo interesui, kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus, taikant Direktyvos 92/43 (dėl natūralių buveinių ir laukinės floros bei faunos apsaugos) 6 straipsnio 4 dalį ir 16 straipsnio 1 dalies c punktą, Direktyvos 2000/60 (dėl vandens apsaugos) 4 straipsnio 7 dalį ir Direktyvos 2009/147 (dėl laukinių paukščių apsaugos) 9 straipsnio 1 dalies a punktą, vis dėlto valstybės narės gali nustatyti, kad šios nuostatos būtų taikomos tik tam tikroms jų teritorijos dalims, taip pat tam tikrų rūšių technologijoms ar tam tikromis techninėmis charakteristikomis pasižymintiems projektams, atsižvelgdamos į savo integruotuose nacionaliniuose energetikos ir klimato srities veiksmų planuose nustatytus prioritetus.
38.      Taigi pagal Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalį AIEG projektai paprastai nepripažįstami „viršesnio viešojo intereso“ projektais, nors šiame reglamente nustatytos laikinos, neatidėliotino pobūdžio taisyklės, kuriomis siekiama paspartinti leidimų išdavimo procedūrą, tačiau jie tokiais pripažįstami tik atsižvelgiant į nurodytų direktyvų nuostatas, susijusias su aplinkos apsauga, kuriose numatyta, kad projektas, galintis paveikti vietovę, vis dėlto gali būti patvirtintas, jeigu įvykdomos kelios kumuliacinės sąlygos, tarp kurių yra „viršesnio viešojo intereso“ buvimas. Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją remiantis Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalimi, net jei atlikus vertinimą padaroma išvada, kad numatytos priemonės turės neigiamą poveikį teritorijai, ir nėra alternatyvių sprendimų, šios priemonės vis dėlto gali būti įgyvendinamos, kai tai pateisinama dėl imperatyvių viršesnio viešojo intereso priežasčių, su sąlyga, kad valstybė narė imsis visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram „Natura 2000“ vientisumui apsaugoti(16). Kalbant apie Direktyvą 2000/60, pažymėtina, jog Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad, siekdamas nustatyti, ar projekto leidimas išduotas nepažeidžiant šios direktyvos, teismas gali kontroliuoti, ar leidimą išdavusi institucija laikėsi šios direktyvos 4 straipsnio 7 dalies a–d punktuose nustatytų sąlygų, patikrindama, be kita ko, ar atitinkama veikla atitinka viršesnį viešąjį interesą ir (arba) ar nauda aplinkai ir visuomenei, susijusi su šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytų tikslų pasiekimu, yra mažesnė už naudą žmonių sveikatai, žmonių saugos palaikymui ar tvariam vystymuisi, kuri atsirastų įgyvendinus tą veiklą(17).
39.      Dėl Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalies taikymo srities nustatymo primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją nors Sąjungos akto preambulė neturi privalomosios teisinės galios ir ja negalima remtis nei nukrypstant nuo atitinkamo akto nuostatų, nei aiškinant šias nuostatas priešingai jų formuluotei, joje gali būtų patikslintas jų turinys, o šios preambulės konstatuojamosios dalys yra svarbus aiškinimo elementas, galintis atskleisti šio akto rengėjo valią(18). Be to, akto rezoliucinė dalis yra neatskiriamai susijusi su motyvuojamąja, todėl jį aiškinant reikia atsižvelgti į jo priėmimo motyvus(19).
40.      Tai reiškia, kad šio reglamento 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama atsižvelgiant į jo 8 konstatuojamąją dalį, kurioje nurodyta, kad šioje nuostatoje įtvirtinama nuginčijamoji prezumpcija, kad atsinaujinančiųjų išteklių energetikos projektai yra priskiriami viršesniam viešajam interesui siekiant atitinkamų Sąjungos aplinkos teisės aktų tikslų, išskyrus atvejus, kai yra aiškių įrodymų, kad tie projektai daro didelį neigiamą poveikį aplinkai, kurio negalima sušvelninti ar kompensuoti. Šioje konstatuojamojoje dalyje taip pat patikslinamas šios prezumpcijos nustatymo tikslas – prireikus sudaryti sąlygas tokiems projektams nedelsiant taikyti supaprastintą vertinimą, kiek tai susiję su konkrečių nukrypti leidžiančių nuostatų, numatytų atitinkamuose Sąjungos aplinkos teisės aktuose, taikymu.
41.      Pridurtina, kad, atsižvelgiant į minėtą konstatuojamąją dalį, šio reglamento 3 straipsnio 1 dalis susijusi ne tik su nurodytomis direktyvomis. Iš tikrųjų toje konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad atsižvelgdamos į savo nacionalinius ypatumus valstybės narės gali apsvarstyti galimybę šią prezumpciją taikyti savo atitinkamuose nacionalinės teisės aktuose dėl kraštovaizdžio planavimo. Taigi Sąjungos teisės aktų leidėjas pripažįsta galimybę valstybėms narėms savo teisės aktuose nustatyti nuginčijamąją prezumpciją, kad siekiant palengvinti atsinaujinančiųjų išteklių energijos projektų įgyvendinimą nacionalinėje teritorijoje, tokie projektai, įskaitant vėjo jėgainių projektus, laikomi viršesnio viešojo intereso projektais kraštovaizdžio apsaugos atžvilgiu. Tokia galimybė grindžiama prielaida, kad nacionalinės teisės aktais užtikrinama kraštovaizdžio apsauga atitinkamoje valstybėje narėje(20).
42.      Kitaip tariant, kaip pažymėjo Čekijos vyriausybė, prezumpcija, kad AIEG projektas pripažįstamas viršesnio viešojo intereso projektu, turi būti pagrįsta teisiniu pagrindu – arba Sąjungos teise (nurodytų direktyvų atveju), arba nacionaline teise, o valstybės narės pagal šio 3 straipsnio 1 dalį gali apriboti šios prezumpcijos taikymą ir ją taikyti tik tam tikroms savo teritorijos dalims, tam tikrų rūšių technologijai arba tam tikriems projektams.
43.      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta pirmenybės teikimo taisyklė taikoma tik pagal nurodytas direktyvas, ar ir teisiniams interesams, nepatenkantiems į šių trijų direktyvų taikymo sritį, be kita ko, į kraštovaizdžio ir paveldo apsaugos sritį.
44.      Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir į teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus(21).
45.      Pirma, kalbant apie Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies formuluotę, šioje nuostatoje nurodyta, jog „[v]alstybės narės užtikrina, bent jau projektų, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, atveju, kad planavimo ir leidimų išdavimo procese, derinant teisinius interesus konkrečiu atveju, pirmenybė būtų teikiama atsinaujinančiųjų išteklių elektrinių ir įrenginių statybai bei eksploatavimui ir susijusiai tinklo infrastruktūros plėtrai. Kalbant apie rūšių apsaugą, pirmesnis sakinys taikomas tik tuo atveju, jei imamasi rūšims išsaugoti būtinų tinkamų priemonių, padedančių išlaikyti arba atkurti palankią rūšių populiacijų apsaugos būklę, ir tik tiek, kiek tokių priemonių imamasi, ir tam tikslui skiriama pakankamai finansinių išteklių bei teritorijų“.
46.      Iš šios 2 dalies formuluotės matyti, kad ji susijusi su situacija, chronologiškai vėlesne nei nurodytoji šio straipsnio 1 dalyje. Iš tikrųjų pirmenybė teikiama tik tada, kai projektas pripažįstamas viršesnio viešojo intereso projektu, kiekvienu konkrečiu atveju palyginus teisinius interesus(22). Vis dėlto, kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, iš minėtos 2 dalies formuluotės neaišku, ar ji susijusi tik su nurodytomis direktyvomis(23). Šiuo klausimu pažymėtina, kad parengiamuosiuose dokumentuose, kuriais remiantis priimtas Reglamentas 2022/2577, nėra jokios papildomos informacijos apie šios 2 dalies taikymo sritį(24). Be to, nors šio reglamento 3 straipsnio 2 dalies antrame sakinyje minima rūšių apsauga, ši nuoroda neleidžia daryti išvados, kad šios dalies taikymo sritis būtinai yra apribota šiomis trimis direktyvomis.
47.      Antra, kalbant apie Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies kontekstą, pažymėtina, kad Reglamento 2024/223, kuriuo iš dalies pakeistas Reglamentas 2022/2577, 14 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, jog pagal šio 3 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį reikalaujama, kad valstybės narės AIEG projektus planavimo ir leidimų išdavimo procese skatintų teikdamos jiems pirmenybę tuo atveju, kai reikia nuspręsti dėl skirtingų konkuruojančių interesų, nesusijusių su aplinkos klausimais, ir kad šioje nuostatoje pripažįstama santykinė atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo svarba neapsiribojant konkrečiais nukrypti leidžiančių nuostatų, numatytų nurodytose direktyvose, tikslais. Nors, kaip pažymėjo Čekijos vyriausybė, Reglamentas 2024/223 pagrindinėje byloje netaikomas ratione temporis, o ši 14 konstatuojamoji dalis šio reglamento formuluotėje neatsispindi, vis dėlto šios išvados 39 punkte nurodyta jurisprudencija leidžia paaiškinti Tarybos ketinimą priimant ir pratęsiant(25) Reglamento 2022/2577 3 dalies 2 straipsnio taikymą, t. y., tai, kad šios nuostatos taikymo sritis nėra apribota nurodytomis direktyvomis.
48.      Be to, iš Reglamento 2024/223 13 ir 14 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalies taikymas nebuvo pratęstas dėl to, kad joje nustatyta nuginčijamoji prezumpcija būtų taikoma pagal Direktyvos 2018/2001 16f straipsnį, kitaip nei pagal šio reglamento 3 straipsnio 2 dalį, nes šioje direktyvoje nėra nuostatos, analogiškos šiai 2 daliai. Iš šio skirtumo matyti, kad abi Reglamento 2022/2577 3 straipsnio dalys nėra neatskiriamai susijusios ir gali patekti į skirtingas materialines taikymo sritis.
49.      Galiausiai, trečia, kalbant apie Reglamentu 2022/2577 siekiamus tikslus, pažymėtina, kad iš šio reglamento 1 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad juo buvo siekiama paspartinti AIEG projektams taikomą leidimų išdavimo procedūrą. Šiomis aplinkybėmis, kaip nurodyta šio reglamento 9 konstatuojamojoje dalyje, jo 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta pirmenybės teikimo taisykle siekiama pašalinti leidimų išdavimo procedūros ir atsinaujinančiųjų išteklių energijos jėgainių eksploatavimo kliūtis. Šio tikslo įgyvendinimas logiškai reiškia, kad ši pirmenybės teikimo taisyklė taikoma ne tik interesams, į kuriuos atsižvelgiama nurodytose direktyvose. Be to, būtų paradoksalu, jei ši taisyklė būtų taikoma kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus, susijusius su natūraliomis buveinėmis (Direktyva 92/43), paukščiais (Direktyva 2009/147) ir vandeniu (Direktyva 2000/60), dėl kurių SESV 191 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad Sąjungos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio, bet ji nesusijusi su kitais teisiniais interesais, kuriems netaikoma panaši apsauga pagal Sąjungos teisę, be kita ko, kalbant apie kraštovaizdį ir paveldą. Taigi, kaip ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, manau, kad aiškinimas, pagal kurį Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies taikymo sritis neapsiriboja nurodytomis direktyvomis, labiau atitinka Sąjungos teisės aktų leidėjo norą.
50.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau taip
atsakyti į pirmąjį klausimą: Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės privalo užtikrinti, jog, vykstant planavimo ir leidimų išdavimo procedūrai, kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus pirmenybė atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginių statybai ir eksploatavimui bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtrai būtų teikiama ne tik taikant Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalį ir 16 straipsnio 1 dalies c punktą, Direktyvos 2000/60 4 straipsnio 7 dalį ir Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies a punktą, bet ir atsižvelgiant į konkuruojančius teisinius interesus, nepatenkančius į šių nuostatų taikymo sritį, be kita ko, kraštovaizdžio ir paveldo apsaugos sritį.
B.      Dėl antrojo prejudicinio klausimo
51.      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad formuluotė „projekt[ai], kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais“, reiškia, jog atitinkama valstybė narė būtinai turi aiškiai pripažinti tokį interesą, o gal ji turi būti suprantama kaip nurodanti tai, kad šio straipsnio 1 dalyje nustatyta prezumpcija
nebuvo nenuginčyta arba, atsižvelgiant į šios 1 dalies pabaigą, – kaip nurodanti tai, kad šie projektai nėra pašalinti iš šios prezumpcijos taikymo srities.
52.      Kalbant apie sąvoką „projektai, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais“(26), kaip tai suprantama pagal Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalį, mano manymu, reikia skirti tris atvejus.
53.      Pirmiausia pažymėtina, kad, kaip buvo pabrėžta atsakant į pirmąjį prejudicinį klausimą, iš Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalies, siejamos su šio reglamento 8 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad AIEG projektai laikomi viršesnio viešojo intereso projektais atitinkamų Sąjungos aplinkosaugos teisės aktų taikymo tikslais, išskyrus atvejus, kai aiškiai nustatyta, kad tokie projektai daro didelį neigiamą poveikį aplinkai, kurio negalima sušvelninti ar kompensuoti, be to, valstybės narės gali apriboti šios prezumpcijos taikymo tik tam tikromis savo teritorijos dalimis, tam tikrų rūšių technologijomis ar tam tikrais projektais. Šioje konstatuojamojoje dalyje taip pat patikslinama, kad šia nuginčijama prezumpcija siekiama, kad būtų sudarytos sąlygos tokiems projektams prireikus taikyti supaprastintą vertinimą, kiek tai susiję su konkrečių nukrypti leidžiančių nuostatų, numatytų šiuose aplinkosaugos teisės aktuose, taikymu. Taigi iš šių nuostatų matyti, kad, išskyrus atvejus, kai prezumpcija buvo nuginčyta (atlikus individualų vertinimą, susijusį su konkrečiu projektu ir jo ypatumais, ir nustačius didelį neigiamą poveikį aplinkai) ir (arba) tuo atveju, jei atitinkama valstybė narė neapribojo šios prezumpcijos taikymo pagal šio 3 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas, AIEG projektas turi būti laikomas viršesnio viešojo intereso projektu pagal nurodytas direktyvas, nereikalaujant jokio aiškaus pripažinimo akto.
54.      Be to, kaip minėta šios išvados 41 punkte, iš Reglamento 2022/2577 8 konstatuojamosios dalies taip pat matyti, kad valstybės narės gali apsvarstyti galimybę šią prezumpciją taikyti savo atitinkamuose nacionalinės teisės aktuose dėl kraštovaizdžio planavimo. Taigi, jei valstybė narė į savo atitinkamus nacionalinius teisės aktus įtraukia tokią prezumpciją, turi būti taikoma tvarka, analogiška nustatytai nurodytose direktyvose, t. y., kai prezumpcija nėra nei nuginčyta, nei apribota, atitinkamas AIEG projektas turi būti laikomas viešojo intereso, viršesnio už kraštovaizdžio planavimo interesą, projektu. Tokiu atveju iš atitinkamos valstybės narės negalima reikalauti jokio oficialaus pripažinimo akto.
55.      Galiausiai, kalbant apie teisinius interesus, kurie nėra aiškiai paminėti Reglamente 2022/2577 dėl jo 3 straipsnio taikymo, be kita ko, apie teisinį interesą, susijusį su paveldo apsauga – sąvoka „paveldas“, mano nuomone, turi būti suprantama plačiai, kaip apimanti visą turtą, turintį istorinę, meninę, archeologinę, estetinę, mokslinę ar techninę vertę, – pažymėtina, kad viešajam interesui, susijusiam su AIEG projektu ir viršesniam už šį interesą, netaikoma jokia prezumpcija ir jis turi būti iš anksto konkrečiai, bendrai(27) arba individualiai pripažintas remiantis kiekvienu atveju atliktu vertinimu, leidžiančiu šiam projektui taikyti pirmenybės teikimo taisyklę, nustatytą šio straipsnio 2 dalyje.
56.      Šiomis aplinkybėmis į antrąjį klausimą siūlau atsakyti taip: Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad formuluotė „projekt[ai], kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais“, reiškia, jog, išskyrus atvejus, kai šio straipsnio 1 dalyje nustatyta prezumpcija buvo nuginčyta ir (arba) tuo atveju, jei atitinkama valstybė narė neapribojo šios prezumpcijos taikymo pagal pastarojoje nuostatoje nurodytas sąlygas, toks interesas neturi būti aiškiai pripažintas, kiek tai susiję su nurodytomis direktyvomis, taip pat tuo atveju, jei ši valstybė narė tokią prezumpciją nustatė savo atitinkamuose nacionalinės teisės aktuose dėl kraštovaizdžio planavimo. Priešingai, kalbant apie teisinius interesus, kurie šiame reglamente nėra aiškiai paminėti dėl jo 3 straipsnio taikymo, be kita ko, apie teisinį interesą, susijusį su paveldo apsauga, pabrėžtina, kad projekto viršesnis viešasis interesas turi būti iš anksto aiškiai pripažintas, remiantis kiekvienu atveju atliktu vertinimu.
C.      Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
57.      Trečiuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad, kai valstybės narės užtikrina, kad bent jau projektams, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, kiekvienu atveju palyginant teisinius interesus, būtų „teikiama pirmenybė“, ši pirmenybė, jei laikomasi šioje nuostatoje nurodytos sąlygos, susijusios su rūšių apsauga, turi būti suprantama kaip absoliuti pirmenybė, o gal kaip principinė pirmenybė, nuo kurios valstybės narės gali nukrypti remdamosi konkrečiais ir išsamiais motyvais.
58.      Kaip priminta šios išvados 44 punkte, siekiant nustatyti Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalyje nustatytos pirmenybės teikimo taisyklės taikymo sritį reikia atsižvelgti į šios nuostatos formuluotę, jos kontekstą ir šiuo reglamentu siekiamus tikslus.
59.      Dėl šios nuostatos formuluotės Komisija teigia, jog žodžių junginys „valstybės narės užtikrina <...>, kad“, vartojamas esamuoju laiku, reiškia, kad šioms valstybėms tenka aiški pareiga be išimčių teikti pirmenybę AIEG projektams, atsižvelgiant į šioje nuostatoje numatytą rūšių apsaugą. Komisija taip pat remiasi kontekstu, su kuriuo susijusi Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2dalis, pažymėdama, kad pagal Reglamento 2024/223 14 konstatuojamąją dalį šioje nuostatoje nurodytas „reikalavimas pirmenybę teikti projektams, kurie pripažįstami kaip viršesnio viešojo intereso projektai <...>“(28). Čekijos vyriausybė savo ruožtu teigia, kad, jei kompetentinga nacionalinė institucija padaro išvadą, jog viešesnio viešojo intereso prezumpcija, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalį, nėra nuginčyta (t. y. jei atitinkamas AIEG projektas nedaro didelio neigiamo poveikio aplinkai) ir rūšių apsaugos, kaip tai suprantama pagal šio straipsnio 2 dalį, klausimo nekyla arba jis yra tinkamai numatytas, atliekant teisinių interesų palyginimą pagal šioje 1 dalyje išvardytas procedūras šiam projektui turi būti teikiama absoliuti pirmenybė.
60.      Vis dėlto manau, kad žodžių „užtikrina“ ir „reikalavimas“ vartojimas nėra vienareikšmis. Iš tikrųjų juos galima suprasti ir kaip valstybėms narėms tenkančią pareigą įgyvendinti pirmenybės teikimo taisyklę, nenustatant absoliučios pirmenybės. Tokia pirmenybė reikštų, kad valstybės narės neišvengiamai privalo leisti vykdyti AIEG projektus ir išduoti susijusius leidimus, jei šie projektai pirmiau pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais.
61.      Taip pat pažymėtina, kad Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalyje vartojama formuluotė „derinant teisinius interesus konkrečiu atveju“, o tai reiškia, kad valstybės narės privalo atlikti individualų kiekvieno projekto vertinimą. Be to, kaip minėta šios išvados 40 punkte, šio straipsnio 1 dalyje nustatyta nuginčijama prezumpcija. Tuo remiantis galima daryti išvadą, kad pagal analogiją šio straipsnio 2 dalyje nustatyta principinė pirmenybė, kurios galima nesuteikti tam tikram AIEG projektui, atsižvelgiant į konkrečius jo ypatumus.
62.      Dar svarbiau tai, kad iš nurodytų direktyvų formuluotės aiškiai matyti, jog valstybės narės turi diskreciją vertinti, ar leidimas turi būti išduotas tam tikram projektui, atsižvelgiant į jo poveikį aplinkai. Taigi manau, kad net ir tuo atveju, kai Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta prezumpcija nėra nuginčyta ar apribota, valstybės narės tebeturi galimybę įvertinti visus AIEG projekto ypatumus ir su juo susijusias aplinkybes prieš priimdamos galutinį sprendimą. Šis vertinimas atliekamas atsižvelgiant į tai, kad, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo žodžiais tariant, su AIEG projektais susijusiems interesams šiame vertinime turi būti teikiama „ypatinga reikšmė“.
63.      Be to, pažymėtina, kad kraštovaizdžio ir paveldo apsauga(29) nėra nesusijusi su Reglamentu 2022/2577. Be jau minėtos šio reglamento 8 konstatuojamosios dalies, kurioje daroma nuoroda į kraštovaizdžio planavimą, šio reglamento 4 straipsnio „Leidimų įrengti saulės energijos įrangą išdavimo proceso spartinimas“ 2 dalyje nurodyta, kad valstybės narės gali netaikyti šio straipsnio 1 dalies (kurioje nustatyta maksimali trijų mėnesių leidimo įrengti saulės energijos įrangą ir toje pačioje vietoje – energijos kaupimo įrenginius išdavimo procedūros trukmė, kai saulės energijos gamyba nėra pagrindinis tikslas) nuostatų tam tikroms teritorijoms ar konstrukcijoms „dėl kultūros ar istorinio paveldo apsaugos priežasčių arba dėl priežasčių, susijusių su nacionaliniais gynybos interesais ar saugumo sumetimais“(30). Taigi Reglamente 2022/2577 paveldas laikomas saugotinu teisiniu interesu, nors jis neminimas nei šio reglamento 3 straipsnyje, nei su juo susijusiose konstatuojamosiose dalyse(31).
64.      Be to, valstybės narės turi laikytis savo tarptautinių įsipareigojimų, įskaitant (jeigu yra ratifikavusios) 2000 m. spalio 20 d. Florencijoje (Italija) priimtą Europos Tarybos kraštovaizdžio konvenciją, iš dalies pakeistą 2016 m. rugpjūčio 1 d. protokolu(32). Šios konvencijos 5 straipsnio „Bendrosios priemonės“ d punkte nurodyta, kad kiekviena Šalis įsipareigoja „integruoti kraštovaizdį kaip reiškinį į savo teritorijų ir miestų planavimo politiką bei savo kultūros, aplinkosaugos, žemės ūkio, socialinę ir ekonominę politiką, taip pat į kiekvieną kitą politikos sritį, galinčią turėti tiesioginį ar netiesioginį poveikį kraštovaizdžiui“. Kalbant būtent apie vėjo jėgaines, kaip pažymėjo Lenkijos vyriausybė, iš 2011 m. kovo 21 d. pranešimo „Kraštovaizdis ir vėjo jėgainės“, parengto dėl 2011 m. gegužės 3 ir 4 d. vykusios Europos Tarybos šeštosios konferencijos dėl minėtos konvencijos, matyti, kad, „[k]aip ir kitos svarbios infrastruktūros, vėjo jėgainės turi būti planuojamos teritoriniu lygmeniu, taikant teritorijų planavimo principus. Tai labai svarbu norint sėkmingai integruoti jas į kraštovaizdį, taigi ir užtikrinti bendrą darną, kurią supranta ir priima didelė dalis gyventojų“(33).
65.      Be to, 1985 m. spalio 3 d. Granadoje (Ispanija) priimtos Europos architektūros paveldo apsaugos konvencijos(34) 4 straipsnio 2 punkto a papunktyje nurodyta, kad kiekviena Šalis įsipareigoja „užkirsti kelią saugomų vertybių sunykimui, sugadinimui ar nugriovimui. Šiuo tikslu kiekviena Šalis įsipareigoja (jei to dar nėra padariusi) priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie <...> reikalautų, kad atsakingoms institucijoms būtų pateikiami bet kokie jau saugomų paminklų arba paminklų, kurių atžvilgiu buvo inicijuotos apsaugos procedūros, nugriovimo arba pakeitimo planai, ir bet kokie planai, kurių įgyvendinimas paveiktų tokių paminklų aplinką“. Kalbant apie 1992 m. sausio 16 d. Valetoje (Malta) priimtą Europos archeologinio paveldo apsaugos konvenciją(35), pažymėtina, kad jos 5 straipsnio „Integruotas archeologijos paveldo išsaugojimas“ iii punkte nurodyta, kad kiekviena Šalis įsipareigoja „užtikrinti, kad poveikio aplinkai įvertinimuose ir atitinkamuose sprendimuose būtų visapusiškai atsižvelgiama į archeologines vietoves ir jų aplinką“.
66.      Taigi esu tos nuomonės, kad tuo atveju, jei Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta pirmenybės teikimo taisyklė būtų suprantama kaip nustatanti absoliučią pirmenybę, taigi taikoma automatiškai, ji pernelyg paveiktų valstybių narių teisę spręsti dėl savo teritorijų planavimo. Šiuo klausimu tikslu paspartinti leidimų išdavimo procedūrą, taikomą atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybai tarptautinėmis aplinkybėmis, mano manymu, negalima pateisinti to, kad valstybės narės netenka diskrecijos kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus, be kita ko, kai konkuruojantys saugomi interesai patenka į sritis, kurios Sąjungos teisėje nėra suderintos, todėl jas reglamentuoja nacionalinė teisė.
67.      Pridurtina, kad šio 3 straipsnio 2 dalis, nustatanti laikiną skubos taisyklę, kurios galiojimas nebuvo pratęstas pagal Direktyvą 2018/2001(36), mano nuomone, negali lemti to, kad būtų iš esmės paneigta valstybių narių nustatyta pusiausvyra tarp įvairių skirtingų susijusių teisinių interesų(37), be kita ko, atsižvelgiant į tai, kad AIEG projektas gali gyvuoti kelis dešimtmečius, kaip yra vėjo jėgainės atveju.
68.      Taigi manau, kad Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta pirmenybės teikimo taisyklė turi būti suprantama kaip principinė pirmenybė, suteikiant valstybei narei galimybę išimtiniais atvejais atsisakyti išduoti leidimą AIEG projektui, su sąlyga, kad pateikiami konkretūs ir išsamūs motyvai, sprendimą grindžiant nuodugnia analize, įrodančia, kad yra pažeidžiamas šioje valstybėje saugomas konkuruojantis teisinis interesas(38). Tokie motyvai turi leisti atitinkamam AIEG projekto vadovui suprasti jo prašymo atmetimo priežastis ir taip suteikti jam galimybę ginti savo teises.
69.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą siūlau atsakyti taip: Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad, kai valstybės narės užtikrina, kad kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus bent tie AIEG projektai, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, būtų laikomi „pirmenybiniais“, ši pirmenybė, atsižvelgiant į šioje nuostatoje numatytą rūšių apsaugą, turi būti suprantama kaip principinė pirmenybė, nuo kurios šios valstybės gali nukrypti atlikusios nuodugnią analizę, įrodančią atitinkamos valstybės narės saugomo teisinio intereso pažeidimą, ir remdamosi konkrečiais bei išsamiais motyvais.
V.      Išvada
70.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Conseil d’État (Valstybės Taryba, Belgija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.      2022 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (ES) 2022/2577, kuriuo nustatoma atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema, 3 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
valstybės narės privalo užtikrinti, kad, vykstant planavimo ir leidimų išdavimo procedūrai, kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus pirmenybė atsinaujinančiųjų išteklių energijos gamybos įrenginių statybai ir eksploatavimui bei susijusios tinklo infrastruktūros plėtrai būtų teikiama ne tik taikant 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio 4 dalį ir 16 straipsnio 1 dalies c punktą, 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/60/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus, 4 straipsnio 7 dalį ir 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos 9 straipsnio 1 dalies a punktą, bet ir atsižvelgiant į konkuruojančius teisinius interesus, nepatenkančius į šių nuostatų taikymo sritį, be kita ko, kraštovaizdžio ir paveldo apsaugos sritį.
2.      Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
formuluotė „projekt[ai], kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais“, reiškia, jog, išskyrus atvejus, kai šio straipsnio 1 dalyje nustatyta prezumpcija buvo nuginčyta ir (arba) tuo atveju, jei atitinkama valstybė narė neapribojo šios prezumpcijos taikymo pagal pastarojoje nuostatoje nurodytas sąlygas, toks interesas neturi būti aiškiai pripažintas, kiek tai susiję su
trimis nurodytomis direktyvomis, taip pat tuo atveju, jei ši valstybė narė tokią prezumpciją nustatė savo atitinkamuose nacionalinės teisės aktuose dėl kraštovaizdžio planavimo. Priešingai, kalbant apie teisinius interesus, kurie šiame reglamente nėra aiškiai paminėti dėl jo 3 straipsnio taikymo, be kita ko, apie teisinį interesą, susijusį su paveldo apsauga, pabrėžtina, kad projekto viršesnis viešas interesas turi būti iš anksto aiškiai pripažintas, remiantis kiekvienu atveju atliktu vertinimu.
3.      Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
kai valstybės narės užtikrina, kad kiekvienu atveju lyginant teisinius interesus bent tie AIEG projektai, kurie pripažįstami viršesnio viešojo intereso projektais, būtų laikomi „pirmenybiniais“, ši pirmenybė, atsižvelgiant į šioje nuostatoje numatytą rūšių apsaugą, turi būti suprantama kaip principinė pirmenybė, nuo kurios šios valstybės gali nukrypti atlikusios nuodugnią analizę, įrodančią atitinkamos valstybės narės saugomo teisinio intereso pažeidimą, ir remdamosi konkrečiais bei išsamiais motyvais.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      2022 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas, kuriuo nustatoma atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema (OL L 335, 2022, p. 36). Dėl šio reglamento Europos Sąjungos Bendrajame Teisme buvo pareikšti ieškiniai dėl Europos Sąjungos Tarybos sprendimų, kuriais atmetami prašymai dėl vidaus peržiūros, pateikti pagal 2006 m. rugsėjo 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1367/2006 dėl Orhuso konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais nuostatų taikymo Bendrijos institucijoms ir organams (OL L 264, 2006, p. 13), iš dalies pakeisto 2021 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2021/1767 (OL L 356, 2021, p. 1), 10 straipsnio 1 dalį, panaikinimo. Bendrasis Teismas šiuos ieškinius atmetė [2025 m. lapkričio 12 d. Sprendimu Föreningen Svenskt Landskapsskydd ir kt. / Taryba (T‑534/23, EU:T:2025:1020); taip pat 2025 m. lapkričio 12 d. Sprendimu CEE Bankwatch Network ir Ökobüro / Taryba (T‑535/23, EU:T:2025:1021)], dėl kurių šiuo metu Teisingumo Teismui pateikti apeliaciniai skundai (kalbama atitinkamai apie bylas C‑33/26 P, Nederlandse Vereniging Omwonenden Windturbines ir kt. / Taryba, taip pat C‑25/26 P, CEE Bankwatch Network ir Ökobüro / Taryba).
3      Šiuo planu siekiama panaikinti Europos Sąjungos priklausomybę nuo rusiško iškastinio kuro, imantis naujų veiksmų, skirtų padidinti žaliosios energijos gamybą, įvairinti tiekimą ir mažinti paklausą. Žr., be kita ko, Komisijos komunikatą Europos Parlamentui, Europos Vadovų Tarybai, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „REPowerEU“: bendri Europos veiksmai įperkamesnei energijai bei saugesnei ir tvaresnei energetikai užtikrinti“ (COM(2022) 108 final).
4      1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, 1992, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102; klaidų ištaisymas OL L 81, 2015, p. 5).
5      2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (OL L 327, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 275).
6      2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 20, 2010, p. 7).
7      2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl skatinimo naudoti atsinaujinančiųjų išteklių energiją (OL L 328, 2018, p. 82), iš dalies pakeista 2023 m. spalio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2023/2413 (OL L, 2023/2413) (toliau – Direktyva 2018/2001).
8      Dėl aiškumo šioje išvadoje cituojant Reglamentą 2022/2577, nors ir nebegaliojantį, vartojamas esamasis laikas.
9      2023 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) 2022/2577, kuriuo nustatoma atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema (OL L, 2024/223).
10      2023 m. lapkričio 28 d. Komisijos ataskaita Tarybai dėl 2022 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (ES) 2022/2577, kuriuo nustatoma atsinaujinančiųjų išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema, peržiūros (COM(2023) 764 final).
11      Moniteur belge, 1991 m. rugsėjo 12 d., p. 19976.
12      Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad toks leidimas reiškia kompetentingos institucijos sprendimą dėl mišraus projekto, laikomą ir aplinkosaugos leidimu, ir statybos leidimu.
13      Moniteur belge, 1999 m. birželio 8 d., p. 21114.
14      Nutartis Eneco Wind Belgium (C‑325/25, EU:C:2025:677).
15      Tokia procedūra apibrėžta Reglamento 2022/2577 2 straipsnio 1 punkte.
16      Šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 7 d. Sprendimą Latvijas valsts meži (C‑434/22, EU:C:2023:966, 56 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
17      Žr. 2017 m. birželio 1 d. Sprendimą Folk (C‑529/15, EU:C:2017:419, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Kalbant apie Direktyvos 2009/147 9 straipsnio 1 dalies a punktą, mano manymu, atitinkamas interesas yra ne viršesnis viešasis interesas, o visuomenės sveikatos ir saugumo interesas, kuris taip pat minimas Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalyje.
18      Žr. 2021 m. sausio 26 d. Sprendimą Hessischer Rundfunk (C‑422/19 ir C‑423/19, EU:C:2021:63, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
19      Žr. 2020 m. kovo 26 d. Sprendimą Hungeod ir kt. (C‑496/18 ir C‑497/18, EU:C:2020:240, 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
20      Pareiškėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme teigė, kad pagal pagrindinėje byloje taikomus Belgijos teisės aktus aplinkos apsauga apima kraštovaizdį (žr. šios išvados 23 punktą).
21      2026 m. vasario 12 d. Sprendimas Stichting Koskea (C‑490/24, EU:C:2026:89, 23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22      Italijos vyriausybė teigia, kad dvi Reglamento 2022/2577 3 straipsnio dalys atlieka skirtingas funkcijas: 1 dalimi, kurioje nustatoma nuginčijama „viršesnio viešojo intereso“ prezumpcija, įtvirtinama „tikslinė“ nukrypti leidžianti nuostata, o 2 dalimi, suteikiant pirmenybę AIEG projektams, nustatoma „procedūrinė pirmenybė“.
23      Italijos vyriausybė ir Komisija teigia, kad, atsižvelgiant į Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies formuluotę, žodžių junginių „[derinant teisinius interesus] konkrečiu atveju“ (į kurią atkreipia dėmesį ir Belgijos vyriausybė) ir „planavimo ir leidimų išdavimo procese“ vartojimas reiškia plačią šios nuostatos taikymo sritį, kuri negali būti apribota šio straipsnio 1 dalyje nurodytais aplinkos apsaugos interesais. Nepritariu tokiam aiškinimui. Iš tikrųjų, viena vertus, formuluotė „konkrečiais atvejais derinant teisinius interesus“ vartojama ir šio straipsnio 1 dalyje. Kita vertus, kadangi į šio reglamento taikymo sritį, kaip nurodyta jo 1 straipsnio pirmoje pastraipoje, patenka „leidimų išdavimo procesas“, planavimo ir leidimų išdavimo procedūrai taikoma ir šio reglamento 3 straipsnio 1 dalis, ir jo 2 dalis.
24      2022 m. lapkričio 9 d. Komisijos pasiūlymo dėl Tarybos reglamento, kuriuo nustatoma atsinaujinančių išteklių energetikos sprendinių diegimo spartinimo sistema (COM(2022) 591 final) 2 straipsnio „Viršesnis viešasis interesas“ 1 dalies formuluotė panaši į Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 1 dalies formuluotę, darant nuorodą į nurodytas direktyvas, o šio 2 straipsnio 2 dalies antras sakinys suformuluotas beveik taip pat, kaip šio reglamento 3 straipsnio 2 dalis. Be to, šio pasiūlymo 7 ir 9 konstatuojamosios dalys yra analogiškos minėto reglamento 8 ir 9 konstatuojamosioms dalims.
25      Reglamento 2024/223 1 straipsnio 6 punkte nurodyta, kad Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalies taikymas pratęstas iki 2025 m. birželio 30 d.
26      Reglamentu 2024/223 buvo iš dalies pakeista Reglamento 2022/2577 3 straipsnio 2 dalis, išbraukiant įterpinį „bent jau“. Šis dalinis pakeitimas negali lemti kitokio šios nuostatos aiškinimo nagrinėjant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
27      Manau, kad bendras pripažinimas gali būtų įvairių formų, pavyzdžiui, pripažinimas pagal įstatymą ar kitą teisės aktą, pagal kategorijas, bet ir sudarant sąrašus, kuriuose nurodytos įvairios remiantis bendrais kriterijais pripažintos vietovės.
28      Išskirta mano.
29      Sąvoka „paveldas“ turi būti suprantama plačiai. Šiuo klausimu žr. šios išvados 55 punktą.
30      Reglamento 2022/2577 7 straipsnio „Šilumos siurblių diegimo spartinimas“ 3 dalyje įtvirtinta analogiška nuostata.
31      Kraštovaizdžio ir paveldo apsauga užtikrinama ir kitais Sąjungos teisės aktais. Be kita ko, 2021 m. gruodžio 2 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2021/2115, kuriuo nustatomos valstybių narių pagal bendrą žemės ūkio politiką rengtinų strateginių planų (BŽŪP strateginių planų), finansuotinų iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir iš Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP), rėmimo taisyklės ir panaikinami reglamentai (ES) Nr. 1305/2013 ir (ES) Nr. 1307/2013 (OL L 435, 2021, p. 1); šio reglamento 6 straipsnio „Konkretūs tikslai“ 1 dalies f punkte nurodyta, kad bendrųjų tikslų turi būti siekiama įgyvendinant šiuos konkrečius tikslus: „prisidėti stabdant biologinės įvairovės nykimą ir ją didinant, gerinti ekosistemines paslaugas ir išsaugoti buveines bei kraštovaizdžius“ (išskirta mano).
32      Ši konvencija anglų ir prancūzų kalbomis (oficialiosiomis kalbomis), taip pat vokiečių, italų ir rusų kalbomis pateikiama internete adresu https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=176.
33      Žr. šio pranešimo, prancūzų kalba pateikiamo internete adresu https://rm.coe.int/16806f40cc, 19 punktą.
34      Ši konvencija anglų ir prancūzų kalbomis (oficialiosiomis kalbomis), taip pat vokiečių, italų ir rusų kalbomis pateikiama internete adresu https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=121.
35      Ši konvencija anglų ir prancūzų kalbomis (oficialiosiomis kalbomis), taip pat vokiečių, italų ir rusų kalbomis pateikiama internete adresu https://www.coe.int/fr/web/conventions/full-list?module=treaty-detail&treatynum=143. Belgijos Karalystė savo ruožtu ratifikavo šias tris Europos Tarybos konvencijas.
36      Žr. šios išvados 48 punktą.
37      Šiuo klausimu Lenkijos vyriausybė pažymėjo, kad AIEG projektams suteikus absoliučią pirmenybę galėtų būti labai sutrikdyta natūrali aplinka arba ilgainiui susiformavusi teritorinė struktūra, susijusi su gamtos, kraštovaizdžio ar kultūros paveldo vertybių apsauga.
38      Dėl poreikio rasti teisingą pusiausvyrą tarp energetinio saugumo ir aplinkos apsaugos žr. Tla da Silva, E., „In Search of the Golden Ratio : The Conundrum of Balancing Environnental Protection and Energy Security“, European Energy and Environmental Law Review, 2024, 33 t., Nr. 6, p. 263–273.