Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2026 m. sausio 29 d.(1)
Byla C‑98/24 (Koda)(i),
dalyvaujant:
A. K.,
R. K.,
R. F. von K.-K,
L. P.
(Notaro, veikiančio kaip Obvodní soud pro Prahu 1 (Prahos 1-asis apylinkės teismas, Čekija) įgaliotasis teismo komisaras, prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo – Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose – Reglamentas (ES) Nr.º 650/2012 – Sąvoka „paskutinė valia dėl turto palikimo“ – Paveldėjimo susitarimas – Paveldėjimo susitarimo privalomasis pobūdis – Palikėjo pareiškimas dėl paveldėjimo teisės atėmimo – Paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškiančio asmens galėjimas pareikšti tokią valią – Taikytina teisė – Taikytinos teisės pakeitimas – Pereinamojo laikotarpio nuostatos “
1.        Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Reglamento (ES) Nr. 650/2012(2) išaiškinimo. Juo siekiama išsiaiškinti, kas yra asmens, paskutinę valią dėl turto palikimo kelis kartus išreiškusio iki dienos, kurią pradėtas taikyti visas reglamentas, ir po jos, įpėdiniai.
2.        Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikė Čekijos Respublikos notaras, kuris, kaip jis pats teigia(3), veikia kaip jurisdikciją paveldėjimo bylose turinčio teismo paskirtas įgaliotasis teismo komisaras.
I.      Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė. Reglamentas Nr. 650/2012
3.        3 straipsnio („Terminų apibrėžtys“) 1 dalyje numatyta:
„<…>
b)      paveldėjimo susitarimas – susitarimas, įskaitant iš dėl sudarytų tarpusavio testamentų išplaukiantį susitarimą, kuriuo už atlygį arba nemokamai sukuriamos, keičiamos arba panaikinamos teisės į būsimą vieno arba daugiau asmenų, kurie yra susitarimo šalys, palikimą ar palikimus;
c)      bendrasis testamentas – dviejų arba daugiau asmenų sudarytas testamentas, išdėstytas viename dokumente;
d)      paskutinė valia dėl turto palikimo – testamentas, bendrasis testamentas arba paveldėjimo susitarimas;
<...>“
4.        3 straipsnio („Terminų apibrėžtys“) 2 dalyje nurodyta:
„Šiame reglamente terminas „teismas“ reiškia bet kokią teisminę instituciją ir visas kitas institucijas bei teisės specialistus, turinčius kompetenciją paveldėjimo klausimais, kurie vykdo teismines funkcijas arba vykdo veiklą vadovaudamiesi teisminės institucijos suteiktais įgaliojimais, arba vykdo veiklą prižiūrimi teisminės institucijos su sąlyga, kad tokios kitos institucijos ir teisės specialistai užtikrina nešališkumo garantijas ir visų šalių teisę būti išklausytoms, ir su sąlyga, kad jų sprendimai pagal valstybės narės, kurioje jie vykdo veiklą, teisę:
a)      gali būti apskųsti teisminei institucijai arba jos peržiūrimi; ir
b)      turi panašią galią ir poveikį kaip ir teisminės institucijos sprendimas dėl to paties klausimo.
<...>“
5.        21 straipsnio („Bendra taisyklė“) 1 dalyje nustatyta:
„Išskyrus atvejus, kai šiame reglamente numatyta kitaip, visam palikimui taikytina teisė yra valstybės, kurioje palikėjo mirties dieną buvo jo įprastinė gyvenamoji vieta, teisė.“
6.        22 straipsnio („Teisės pasirinkimas“) 1 dalyje nurodyta:
„Asmuo gali pasirinkti, kad jo visą palikimą reglamentuojanti teisė būtų valstybės, kurios pilietybę jis turi pasirinkimo metu arba mirties dieną, teisė.
<...>“
7.        25 straipsnyje („Paveldėjimo susitarimai“) numatyta:
„<...>
2.      Paveldėjimo susitarimas dėl kelių asmenų palikimo yra priimtinas tik tuo atveju, jei jis yra priimtinas pagal visas teises, kurios pagal šį reglamentą būtų reglamentavusios visų atitinkamų asmenų palikimų paveldėjimą, jeigu jie būtų mirę susitarimo sudarymo dieną.
Paveldėjimo susitarimo, kuris yra priimtinas pagal pirmą pastraipą, galiojimą turinio prasme ir jo privalomąjį pobūdį šalių tarpusavio santykiuose, įskaitant jo panaikinimo sąlygas, reglamentuoja ta iš pirmoje pastraipoje nurodytų teisių, su kuria jis yra glaudžiausiai susijęs.
3.      Nepaisant 1 ir 2 dalių šalys gali pasirinkti, kad jų paveldėjimo susitarimo priimtinumą, galiojimą turinio prasme ir jo privalomąjį pobūdį šalių tarpusavio santykiuose, įskaitant jo panaikinimo sąlygas, reglamentuotų teisė, kurią asmuo arba vienas iš asmenų, su kurių palikimu yra susijęs šis susitarimas, būtų galėjęs pasirinkti pagal 22 straipsnį jame nustatytomis sąlygomis.“
8.        26 straipsnyje („Paskutinės valios dėl turto palikimo galiojimas turinio prasme“) nurodyta:
„1.      Taikant 24 ir 25 straipsnius, su galiojimu turinio prasme siejami šie aspektai:
a)      paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškiančio asmens galėjimas pareikšti tokią paskutinę valią;
b)      konkrečios priežastys, dėl kurių paskutinę valią pareiškiantis asmuo negali palikti turto tam tikriems asmenims arba dėl kurių asmuo negali gauti paveldimo turto iš paskutinę valią pareiškiančio asmens;
<…>
2.      Jeigu asmuo gali pareikšti paskutinę valią dėl turto palikimo pagal teisę, taikytiną pagal 24 arba 25 straipsnius, vėlesni taikytinos teisės pakeitimai nedaro poveikio jo galėjimui keisti ar atšaukti tokią paskutinę valią.“
9.        83 straipsnyje („Pereinamojo laikotarpio nuostatos“) nustatyta:
„1.      Šis reglamentas taikomas asmenų, mirusių 2015 m. rugpjūčio 17 d. ar vėlesnę dieną, palikimo paveldėjimui.
<…>
3.      Jei palikėjas buvo pareiškęs paskutinę valią dėl turto palikimo iki 2015 m. rugpjūčio 17 d., ta paskutinė valia yra priimtina ir galioja turinio ir formos prasme, jei atitinka III skyriuje nustatytas sąlygas arba jei ji yra priimtina ir galioja turinio ir formos prasme taikant pareiškimo metu valstybėje, kurioje buvo įprastinė palikėjo gyvenamoji vieta, arba bet kurioje valstybėje, kurios pilietis jis buvo, arba valstybėje narėje, kurios institucija nagrinėja paveldėjimo klausimus, galiojusias tarptautinės privatinės teisės normas.
4.      Jeigu iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. paskutinės valios dėl turto palikimo pareiškimas surašomas pagal valstybės, kurią palikėjas galėjo pasirinkti pagal šį reglamentą, teisę, laikoma, kad šios valstybės teisė pasirinkta kaip paveldėjimui taikytina teisė.“
10.      84 straipsnyje („Įsigaliojimas“) numatyta:
„Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2015 m. rugpjūčio 17 d., išskyrus 77 bei 78 straipsnius, kurie taikomi nuo 2014 m.
lapkričio 16 d., ir 79, 80 bei 81 straipsnius, kurie taikomi nuo 2012 m. liepos 5 d.“
B.      Čekijos teisė
11.      Notarų, kaip įgaliotųjų teismo komisarų, kompetencija imtis veiksmų paveldėjimo bylose reglamentuota Zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních(4). Visų pirma reikšmingi yra jo 100–105, 113, 123, 138, 168–170 ir 185 straipsniai.
12.      Pagal Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník(5), paskutinė valia dėl turto palikimo siaurąja prasme yra paveldėjimo susitarimas, testamentas ar kodicilas (1491 straipsnis). Aiškiai yra uždrausta sudaryti bendrąjį testamentą (1496 straipsnis).
II.    Faktinės aplinkybės, paveldėjimo byla ir prejudiciniai klausimai
13.      Byloje nagrinėjamo paveldėto turto palikėjas
L. K. mirė 2022 m. rugpjūčio 24 d. Čekijoje, kurioje buvo jo įprasta gyvenamoji vieta.
14.      Mirties momentu
L. K. turėjo dvigubą Vokietijos ir Čekijos pilietybę ir buvo našlys(6). Jis turėjo dvi dukteris (E. D. ir N. K.) ir tris vaikaičius (A. K., R. K.
ir R. F. von K.‑K.), kurie yra
N. K. vaikai.
15.      Remiantis bylos medžiagoje pateikta informacija, L. K, išreikšdamas
savo paskutinę valią dėl turto palikimo, atliko šiuos veiksmus:
–        1999 m. lapkričio 2 d. pas Vokietijos notarą jis ir jo sutuoktinė sudarė „gemeinschaftliches Testament“(7) pagal Vokietijos civilinį kodeksą (toliau – BGB)(8). Šios rūšies testamentas yra žinomas kaip „Berlyno testamentas“. 1999 m. lapkričio 2 d. testamentas buvo iš dalies pakeistas bendru sutuoktinių pareiškimu, kuris 2001 m. vasario 8 d. pateiktas tam pačiam notarui.
–        2015 m. birželio 23 d.
jis Čekijos notarui pateikė pareiškimą dėl paveldėjimo teisės atėmimo (buvo sudarytas notaro aktas)(9).
–        2017 m. gruodžio 20 d. kito Čekijos notaro biure jis notaro aktu patvirtino testamentą, kuriuo savo įpėdine paskyrė L. P.
Šiame (naujame) testamente buvo nurodyta, kad pagal Reglamento Nr. 650/2012 22 straipsnio 1 dalį paveldėjimui pasirinkta taikyti Čekijos teisę.
16.      Pradėjus paveldėjimo bylą, N. K. (vienai iš
L. K. dukterų) ir A. K., R. K.
bei R. F. von K.‑K. (L. K. vaikaičiams) atstovaujantis advokatas pažymėjo, kad 1999 m. lapkričio 2 d. palikėjo ir jo sutuoktinės sudarytas testamentas yra galiojantis jų paskutinės bendros valios pareiškimas, pateiktas pagal Vokietijos teisę(10).
17.      Obvodní soud pro Prahu 1 (Prahos 1-asis apylinkės teismas) Sprendime Nr. 37 D 227/2022-118 konstatavo, kad:
–        Čekijos teismai turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl paveldėjimo pagal Reglamento Nr. 650/2012 4 straipsnį,
–        pagal Reglamento Nr. 650/2012 22 straipsnio 1 dalį visam palikimui turi būti taikoma Čekijos teisė,
–        paveldėjimo procesas bus tęsiamas tik dalyvaujant L. P., kaip vienintelei palikėjo įpėdinei pagal 2017 m. gruodžio 20 d. sudarytą testamentą.
18.      N. K. (palikėjo duktė) ir A. K., R. K.
bei R. F. von K.‑K. (palikėjo vaikaičiai) dėl Sprendimo Nr. 37 D 227/2022- 118 pateikė apeliacinį skundą.
19.      Městský soud v Praze (Prahos miesto teismas, Čekija), kaip apeliacinės instancijos teismas, paliko galioti apskųsto sprendimo dalį, kurioje numatyta, kad N. K. (palikėjo duktė) neturi teisės dalyvauti paveldėjimo procedūroje, bet likusias šio sprendimo dalis panaikino ir perdavė bylą iš naujo nagrinėti pirmosios instancijos teismui, nurodęs, kad:
–        pagal Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalį, jeigu asmuo gali pareikšti paskutinę valią dėl turto palikimo remdamasis pagal Reglamento Nr. 650/2012 24 arba 25 straipsnius taikytina teise, vėlesni taikytinos teisės pakeitimai nedaro poveikio jo galėjimui keisti ar atšaukti tokią valią,
–        iš šios prielaidos matyti, kad
L. K. galėjimui (galimybei kaip teisių turėtojui) keisti ar atšaukti tą „Berlyno testamento“ dalį, kuria jis paskyrė įpėdiniais savo vaikaičius (jeigu jo sutuoktinė mirtų anksčiau už jį), neišvengiamai taikoma Vokietijos teisė, kaip visam palikimui taikytina teisė, „pasirinkta“ pagal Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalį,
–        jeigu testatorius pagal Vokietijos teisę galėjo sudaryti paveldėjimo susitarimą, jis taip pat turėjo teisę bet kada vėliau jį iš dalies pakeisti ar atšaukti pagal tą pačią teisę. Tokia teise galima pasinaudoti neatsižvelgiant į teisės, visam palikimui taikytinos iš dalies keičiant ar panaikinant paveldėjimo susitarimą, nuostatas, t. y. neatsižvelgiant į vėliau testatoriaus pasirinktą Čekijos teisę,
–        tai, kad pagal Čekijos teisę testatoriui ne tik nedraudžiama iš „Berlyno testamente“ nurodytų įpėdinių atimti paveldėjimo teisės, bet ir leidžiama ją atimti be jokių apribojimų, neturi įtakos Vokietijos teisės taikymui (siekiant iš dalies pakeisti ar atšaukti tą testamentą),
–        taigi, išsiaiškinęs Vokietijos teisės turinį, pirmosios instancijos teismas turėjo nustatyti, ar ir prireikus kokiomis sąlygomis pagal Vokietijos teisę galima netaikyti sutuoktinių paveldėjimo susitarimo dalies, kurioje numatyta įpėdiniais paskirti vaikaičius A. K., R. K.
ir R. F. von K.‑K.,
–        tik išnagrinėjus šį klausimą bus galima nuspręsti, ar 2017 m. gruodžio 20 d. testamentu paskirtos įpėdinės ir
L. K. vaikaičių ginčą galima išspręsti remiantis paskutine valia dėl turto palikimo, kurią testatorius pareiškė vėliau (2015 m. birželio 23 d. pareiškimu dėl paveldėjimo teisės atėmimo ir 2017 m. gruodžio 20 d. testamentu).
20.      Šiomis aplinkybėmis notaras, veikiantis kaip Obvodní soud pro Prahu 1 (Prahos 1‑asis apylinkės teismas) įgaliotasis teismo komisaras, Teisingumo Teismui pateikė tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 3 ir 4 dalys, siejamos su Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalies d punktu, turi būti aiškinamos taip, kad paskutinės valios dėl turto palikimo sąvoka apima palikėjo pareiškimą dėl paveldėjimo teisės atėmimo?
2.      Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad jei testatorius iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. raštu padarė kelis paskutinės valios dėl turto palikimo pareiškimus, atitikusius valstybės teisę, kurią jis būtų galėjęs pasirinkti pagal Reglamentą Nr. 650/2012, teisė, laikoma pasirinkta kaip paveldėjimui taikytina teisė, yra teisė, pagal kurią testatorius iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. paskutinį kartą pareiškė testamentinę valią dėl turto palikimo?
3.      Ar Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad jeigu testatoriaus galėjimas pareikšti testamentinę valią buvo apribotas dėl iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. pagal teisę, kuri buvo taikoma visiems su palikimu susijusiems klausimams, pareikštos valios, ir jeigu vėliau pasikeitus šiai teisei pasikeitė jo galėjimo pareikšti testamentinę valią sąlygos, teisė, kuri būtų taikoma jo turto palikimui, jeigu jis būtų miręs paveldėjimo susitarimo sudarymo dieną, ir toliau riboja testatoriaus galėjimą pareikšti testamentinę valią, neatsižvelgiant į tai, kad pagal teisę, kuri jo mirties dieną reglamentuoja visus su palikimu susijusius klausimus, testatorius turėjo teisę panaikinti (atšaukti ar pakeisti) anksčiau sudarytą paveldėjimo susitarimą?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
21.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2024 m. vasario 6 d.
22.      Rašytines pastabas pateikė L. P.
ir (kartu) A. K., R. K.
bei R. F. von K.‑K., taip pat Čekijos ir Lenkijos vyriausybės ir Komisija.
23.      Teisingumo Teismas paprašė Čekijos vyriausybės paaiškinti tam tikrus teisinės sistemos, kuri taikoma notarams, veikiantiems kaip įgaliotieji teismo komisarai paveldėjimo bylose, aspektus. Čekijos vyriausybės atsakymas buvo gautas 2025 m. spalio 10 d.
24.      2025 m. lapkričio 20 d. teismo posėdyje dalyvavo L. P.
ir (kartu) A. K., R. K.
bei R. F. von K.‑K., taip pat Čekijos ir Vokietijos vyriausybės ir Komisija.
IV.    Analizė
A.      Prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumas
25.      Čekijoje nagrinėjamoje byloje dėl
L. K. palikimo paveldėjimo notaras, paskirtas įgaliotuoju teismo komisaru, turi nustatyti, kas yra palikėjo įpėdiniai.
26.      Iš esmės nėra jokių kliūčių notarą, kuris veikia pagal teismo įgaliojimą ar jo kontroliuojamas, laikyti „teismu“, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 2 dalį.
27.      Vis dėlto vien tik įvykdyti Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 2 dalyje nustatytas sąlygas nepakanka, kad notaras galėtų pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį(11).
28.      SESV 267 straipsnyje vartojama sąvoka „teismas“ reikalauja, kad turi būti savarankiškai išnagrinėta aplinkybių visuma, pavyzdžiui, tai, ar institucija yra įsteigta įstatymų pagrindu, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar procesas joje grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės normas ir yra nepriklausoma(12).
29.      Per proceso Teisingumo Teisme rašytinę dalį nebuvo pareikšta oficialių prieštaravimų dėl šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo(13). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs notaras pareiškė, kad, jo nuomone, jis turėjo teisę jį pateikti(14).
30.      Priešingai, per proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą žodinę dalį šis klausimas buvo svarstomas atsižvelgiant, pirma, į Teisingumo Teismo ir, antra, į Ústavní soud (Konstitucinis Teismas, Čekija; toliau – Konstitucinis Teismas) jurisprudenciją.
1.      Teisingumo Teismo jurisprudencija
31.      Teisingumo Teismas notarų Čekijoje atliekamas funkcijas išnagrinėjo Sprendime Komisija / Čekijos Respublika, priimtame byloje dėl įsipareigojimų neįvykdymo, susijusioje su
SESV 49 straipsnio pažeidimu(15).
32.      Visų pirma jis išsamiai išanalizavo notarų įgaliojimus paveldėjimo bylose ir priežastis, dėl kurių šie įgaliojimai vykdomi sutarimo pagrindu(16).
33.      Išanalizavęs šiuos klausimus Teisingumo Teismas nusprendė, kad tų įgaliojimų negalima laikyti tiesioginiu ir konkrečiu valdžios institucijos funkcijų vykdymu(17).
34.      Manau, kad vien šio teiginio pakaktų siekiant išspręsti ginčą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo: jeigu notaras, dalyvaujantis šioje paveldėjimo byloje, nevykdo valdžios institucijos funkcijų, būtų sunku jį pripažinti teismu, kuris iš esmės dalyvauja vykdant tokias funkcijas.
2.      Konstitucinio Teismo pozicija
35.      Konstitucinis
Teismas paneigė, jog „kvaziteisminės institucijos“ (notarai, veikiantys kaip teismo komisarai paveldėjimo bylose) turi teisę pateikti klausimą dėl prieštaravimo Konstitucijai pagal Čekijos Respublikos Konstitucijos 95 straipsnio 2 dalį(18).
36.      2025 m. rugsėjo 17 d. nutartyje (9 punktas) Čekijos Konstitucinis Teismas pabrėžia esminius „teismų“ ir „kitų asmenų“, pavyzdžiui, teismo komisarų, užtikrinamos teisinės apsaugos skirtumus.
37.      Konstitucinio Teismo nuomone: „<…> notarai neturi teismams būdingų esminių savybių. Konkrečiai kalbant, notarų nepriklausomumo lygis nėra toks pat aukštas kaip teismų, juos gali atleisti teisingumo ministras ir jiems netaikomi tokie platūs nesuderinamumo su kitomis pareigomis reikalavimai kaip teisėjams, ypač atsižvelgiant į kitas valstybės institucijas(19)“.
38.      Teismo posėdyje svarstant priimtinumo klausimą visi dalyviai, išskyrus Komisiją, teigė, kad Konstitucinio Teismo nutartis nėra svarbi siekiant įvertinti, ar įvykdytos „teismą“ pagal SESV 267 straipsnį apibūdinančios sąlygos.
39.      Vis dėlto sutinku su Komisija, kad, nors Konstitucinio Teismo nutartis buvo priimta kitomis aplinkybėmis, jame paaiškinta teisinė sistema, kuri taikoma notarams, veikiantiems kaip teismo komisarai paveldėjimo bylose.
3.      Vertinimas
40.      Dėl toliau nurodytų priežasčių manau, kad ne tik garantijos, bet ir įgaliojimai priimti sprendimus, kurie pagal Čekijos teisę suteikti notarams, veikiantiems kaip teismo komisarai, iš esmės skiriasi nuo teismų atliekamai „teisminei funkcijai“ būdingų garantijų ir įgaliojimų.
a)      Garantijos
41.      Dėl notarų nepriklausomumo ir nepašalinamumo garantijų Čekijos vyriausybė pažymėjo, kad teismo komisaras, atsakingas už tam tikrą paveldėjimo bylą, skiriamas pagal iš anksto nustatytą grafiką ir remiantis iš anksto numatytais kriterijais, kuriais užtikrinamas teisingas ir nuspėjamas bylų paskirstymas(20).
42.      Dėl Konstitucinio Teismo nutarties Čekijos vyriausybė teismo posėdyje nurodė, kad, viena vertus, teisėjų nepriklausomumo ir nepašalinamumo garantijos pagal nacionalinę konstitucinę teisę aiškinamos siauriau, nei reikalaujama SESV 267 straipsnyje. Kita vertus, ji pabrėžė, kad notarai turi iš esmės panašias nepašalinamumo garantijas kaip ir teisėjai. Svarstant šį klausimą daugiausia dėmesio buvo skirta visų pirma teisingumo ministrui suteiktiems įgaliojimams atšaukti teisėjus ir notarus, kuriais galima naudotis tik įstatymu iš anksto numatytais išimtiniais atvejais(21).
43.      Vis dėlto Konstitucinis Teismas, būtent siekdamas palyginti notarams nustatytą sistemą su teismams taikoma sistema, nutartyje pabrėžė, kad ministras gali sutikti atšaukti notarą ir kad notaro nepriklausomumo lygis nėra toks pat kaip teismų(22).
44.      Be to, reikia atskirti (ministrui suteiktus) bendruosius įgaliojimus atšaukti notarus ir atvejus, kai (jurisdikciją turintis teismas) atšaukia notarą, paskirtą teismo komisaru konkrečioje paveldėjimo byloje.
45.      Dėl pastarojo atšaukimo Čekijos vyriausybė, atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą, nurodė, kad paveldėjimo bylose jurisdikciją turintis teismas turi teisę atšaukti teismo komisaru paskirto notaro įgaliojimus dėl „pažeidimo“(23), jo padaryto vykdant savo pareigas. Tas pažeidimas „gali būti padarytas visų pirma egzistuojant rizikai, kad byla nebus išspręsta per protingą terminą“(24).
46.      Šis Čekijos Respublikos įstatyme Nr. 292/2013(25) numatytas atšaukimo pagrindas patvirtina, kad notaro, kaip teismo komisaro, nepašalinamumas nėra toks pat kaip teismo atveju.
47.      Tokiomis aplinkybėmis notarai, Čekijoje veikiantys kaip teismo komisarai paveldėjimo bylose, neturi nepriklausomumo ir nepašalinamumo garantijų, panašių į tas, kurios paprastai pripažįstamos teisėjams. Įstatymo Nr. 292/2013 104 straipsnio 1 dalis patvirtina, kad teismo komisarai pavaldūs jurisdikciją turinčiam teismui ir yra jo kontroliuojami, be to, teismas ir toliau yra proceso „pagrindinė institucija“.
b)      Įgaliojimai priimti sprendimus bylose
48.      Kalbant apie notarams suteiktus įgaliojimus priimti sprendimus paveldėjimo bylose, reikia išskirti du atvejus:
–        kai ginčas susijęs tik su teisiniu vertinimu (ir faktiniai aspektai nėra ginčijami), notarui tenka pareiga išspręsti tą „teisės klausimą“,
–        kai ginčas apima šalių ginčijamas faktines aplinkybes, notaras neturi kompetencijos jo išspręsti ir turi paraginti šalis kreiptis į jurisdikciją turintį teismą.
49.      Mano nuomone, įgaliojimų priimti sprendimus išskyrimas pagal tai, kokie klausimai nagrinėjami – faktiniai ar teisiniai, yra dar vienas įrodymas, kad notaras, kaip teismo komisaras, turi ribotesnius vertinimo ir sprendimų priėmimo įgaliojimus nei tie, kuriuos paprastai turi tikras teismas.
50.      Taigi, nors Čekijos vyriausybė laikosi kitokios nuomonės, man sunku paneigti, kad Sprendime Komisija / Čekijos Respublika Teisingumo Teismo padarytos išvados yra reikšmingos: notarai įgaliojimus vykdo tik sutarimo pagrindu.
51.      Nors tiesa, kad toje byloje tyrimas buvo atliktas siekiant nustatyti, ar pažeistas SESV 49 straipsnis, Teisingumo Teismo sprendimas yra svarbus siekiant paneigti, kad „vykdoma teisminė funkcija“ pagal SESV 267 straipsnį.
52.      Teisingumo Teismo teigimu, „[k]ai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija neturi spręsti ginčo, ji negali būti laikoma atliekančia teisminę funkciją, net jeigu atitinka kitas Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatytas sąlygas“(26).
c)      Tarpinė išvada
53.      Taigi manau, kad notaras, veikiantis kaip teismo komisaras paveldėjimo byloje, neturi „teismo“ statuso, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
54.      Dėl mano siūlomo kvalifikavimo nesumažėja SESV 267 straipsnyje numatyto prejudicinio sprendimo mechanizmo veiksmingumas ir nepažeidžiamas vienodas Sąjungos teisės aiškinimas – tikslai, kuriuos siekiama užtikrinti tuo straipsniu.
55.      Bet kuriuo atveju tai, kad šie tikslai būtų pasiekti, garantuojama suteikiant galimybę teisme apskųsti sprendimus, priimtus notaro, kuris, nors ir turi „teismo“ statusą pagal Reglamentą Nr. 650/2012, neatitinka sąlygų, kad būtų laikomas ir „teismu“ pagal SESV 267 straipsnį(27). Apskundus tuos sprendimus, paeiliui bylą nagrinėjantys teismai gali kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos teisės aiškinimo.
56.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti pripažintas nepriimtinu. Vis dėlto jeigu Teisingumo Teismas nepritartų šiai nuomonei, pasiūlysiu atsakymą į suformuluotus klausimus.
B.      Vertinimas iš esmės
57.      Visų pirma reikia nustatyti, ar testatorius, kuris 1999 m. pagal Vokietijos teisę sudarė paveldėjimo susitarimą, vėliau galėjo atsisakyti šio susitarimo turinio, pakenkdamas jame nurodytiems įpėdiniams (savo vaikaičiams).
58.      Testatoriaus vėlesnis veiksmas, pakenkęs 1999 m. jo paskirtiems įpėdiniams, buvo pareiškimas dėl paveldėjimo teisės atėmimo iš jų (2015 m.). Vėliau testatorius sudarė naują testamentą (2017 m.) ir vieninteliu įpėdiniu paskyrė ne savo šeimos narį.
59.      Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašoma išaiškinti, ar Reglamentas Nr. 650/2012 taikomas pareiškimams, kuriais
L. K. išreiškė norą atimti iš tam tikrų įpėdinių teisę į jo palikimą.
60.      Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nori išsiaiškinti:
–        kokia teisė taikoma visam
L. K. palikimo paveldėjimui. Šis teismas nėra tikras, kaip tokią teisę nustatyti tuo atveju, kai paskutinė valia dėl turto palikimo išreikšta anksčiau, nei visiškai pradėtas taikyti Reglamentas Nr. 650/2012, ir kai tai valiai taikomos skirtingos teisės sistemos,
–        kokią reikšmę sprendžiant ginčą turi taisyklė, kad jeigu asmuo paskutinę valią dėl turto palikimo gali pareikšti pagal teisę, taikytiną pareiškiant tą valią, vėlesnis taikytinos teisės pakeitimas neturi įtakos jo teisei panaikinti ar pakeisti tokią paskutinę valią.
1.      Teisinė tvarka
61.      Manau, kad prieš atsakant į šiuos klausimus tikslinga priminti tam tikrus Reglamente Nr. 650/2012 nustatytos teisinės tvarkos, susijusios su tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimu, aspektus.
a)      Teisės, taikytinos paskutinei valiai dėl turto palikimo, nustatymas
62.      Pagal Reglamentą Nr. 650/2012 skirtinga teisė gali būti taikoma: a) asmens palikimui; b) to paties asmens išreikštai paskutinei valiai dėl turto palikimo (rectius: tam tikriems tokios valios aspektams).
63.      Reglamente Nr. 650/2012 numatyta, kad paprastai visam palikimui taikoma viena teisė. Tokia teisė – tai valstybės, kurioje palikėjo mirties dieną buvo jo įprasta gyvenamoji vieta, teisė(28). Kaip alternatyvą palikėjas gali pasirinkti, kad jo visą palikimą reglamentuojanti teisė būtų valstybės, kurios pilietybę jis turi pasirinkimo metu arba mirties dieną, teisė(29).
64.      Siekiant užtikrinti asmenų, norinčių iš anksto suplanuoti paveldėjimą, teisinį saugumą(30), paskutinės valios dėl turto palikimo priimtinumui ir galiojimui turinio prasme(31) taikoma ši teisė:
–        paskutinės valios dėl turto palikimo, išskyrus paveldėjimo susitarimus, atveju taikoma teisė, kuri būtų buvusi taikytina palikimui, jeigu palikėjas būtų miręs paskutinės valios pareiškimo dieną („hipotetinė teisė“)(32), arba, jeigu palikėjas taip pasirenka, valstybės, kurios pilietis jis buvo pareikšdamas paskutinę valią, teisė(33),
–        paveldėjimo susitarimų atveju taikoma teisė skiriasi pagal tai, ar tie susitarimai susiję su vieno asmens(34), ar kelių asmenų(35) palikimu.
b)      Reglamento Nr. 650/2012 taikymas laiko atžvilgiu
65.      Pagal Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 1 dalį šio reglamento taikymą lemia palikėjo mirties data.
66.      Atsižvelgiant į šią nuostatą ir kartu į 84 straipsnį matyti, kad asmenų, mirusių 2015 m. rugpjūčio 17 d. arba vėliau, palikimo paveldėjimui taikomas visas Reglamentas Nr. 650/2012.
67.      Vis dėlto Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 3 dalyje yra nustatyta pereinamojo laikotarpio tvarka, galiojanti tais paveldėjimo atvejais, kai paskutinė valia dėl turto palikimo buvo pareikšta iki 2015 m. rugpjūčio 17 d.
68.      Pagal Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalį, jeigu iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. paskutinės valios dėl turto palikimo pareiškimas surašomas pagal valstybės, kurią palikėjas galėjo pasirinkti pagal šį reglamentą, teisę, laikoma, kad šios valstybės teisė pasirinkta kaip visam paveldėjimui taikytina teisė.
2.      Pirmasis prejudicinis klausimas
69.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 3 ir 4 dalys, siejamos su jo 3 straipsnio 1 dalies d punktu, gali būti aiškinamos taip, kad „paskutinės valios dėl turto palikimo sąvoka apima palikėjo pareiškimą dėl paveldėjimo teisės atėmimo“.
70.      Šis klausimas nagrinėjamoje byloje yra svarbus siekiant nustatyti, ar 2015 m. birželio 23 d. pareiškimas, kuriuo
L. K. atėmė paveldėjimo teisę iš savo vaikaičių, buvo jo paskutinė valia dėl turto palikimo.
71.      Teigiamas atsakymas reikštų, kad tas pareiškimas patenka į Reglamento Nr. 650/2012 materialinę taikymo sritį. Jeigu taip būtų, pagal 83 straipsnio 3 dalį tokia paskutinė valia dėl turto palikimo turi būti laikoma priimtina ir galiojančia, nes ji atitinka (formos ir turinio) sąlygas, numatytas kolizijos taisyklėse:
–        įtvirtintose Reglamento Nr. 650/2012 III skyriuje arba
–        galiojančiose valstybėje, kurioje palikėjas gyveno tuo metu, kai pateikė pareiškimą dėl paveldėjimo teisės atėmimo, arba
–        galiojančiose bet kurioje iš valstybių, kurios pilietis paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškęs asmuo buvo to pareiškimo pateikimo momentu.
72.      Jeigu atsakymas būtų teigiamas, taip pat būtų galima daryti prielaidą(36), kad pasirinkta visam paveldėjimui (o ne tik paveldėjimo teisės atėmimui) taikytina teisė, kaip nustatyta pereinamojo laikotarpio nuostatoje – Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalyje. Atrodo, kad būtent antrasis aspektas domina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą: pagal tai, kokia teisė taikytina,
L. K. galėjo panaikinti 1999 m. lapkričio 2 d. paveldėjimo susitarimo turinį (taigi ir atimti iš savo vaikaičių paveldėjimo teisę) arba negalėjo to padaryti.
73.      Kaip paaiškinsiu atsakydamas į antrąjį prejudicinį klausimą, manau, kad atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos aplinkybes nebūtina taikyti Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnyje numatytos pereinamojo laikotarpio tvarkos siekiant nustatyti, kokia teisė taikoma visam paveldėjimui, nes palikėjas savo 2017 m. gruodžio 20 d. testamente tą teisę aiškiai pasirinko. Tokiomis aplinkybėmis taip pat nebūtina nagrinėti toje pereinamojo laikotarpio nuostatoje numatytos sąvokos „paskutinė valia dėl turto palikimo“ apimties (ir to, ar ji apima pareiškimą dėl paveldėjimo teisės atėmimo).
74.      Vis dėlto išanalizuosiu šį klausimą, jeigu Teisingumo Teismas laikytųsi kitokios pozicijos.
75.      Siekiant nuoseklumo, visose Reglamento Nr. 650/2012 vietose vartojama sąvoka „paskutinė valia dėl turto palikimo“ turi būti aiškinama vienodai. Tam, kad būtų užtikrintas šis nuoseklumas ir tekstas suprantamas vienodai, Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnyje yra pateikta keletas terminų apibrėžčių.
76.      Konkrečiai kalbant, Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalies d punkte „paskutinė valia dėl turto palikimo“ apibrėžta kaip „testamentas, bendrasis testamentas arba paveldėjimo susitarimas“. Pareiškimas dėl paveldėjimo teisės atėmimo nėra aiškiai nurodytas.
77.      Turi būti nustatyta, ar, nepaisant tokio nenurodymo, tas pareiškimas patenka į sąvoką „paskutinė valia dėl turto palikimo“, todėl šią sąvoką reikia išaiškinti. Kadangi nėra aiškios nuorodos į valstybių narių teisę, sąvoka bus aiškinama savarankiškai(37).
78.      Iš esmės Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalyje yra pateiktas išsamus sąrašas. Vis dėlto išnagrinėjus jo turinį galima teigti, kad d punkte apibrėžta sąvoka susijusi su atitinkamos paskutinės valios dėl turto palikimo (nesvarbu, ar tai testamentas, bendrasis testamentas, ar paveldėjimo susitarimas) forma, o ne materialiniu pobūdžiu.
79.      Iš tiesų, nors Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalyje pareiškimas dėl paveldėjimo teisės atėmimo ir nenurodytas, nenumatytas ir įpėdinio ar testamentinės išskirtinės gavėjo paskyrimas (tam tikra paskutinė valia dėl turto palikimo nepatikslinta pagal jos turinį).
80.      Manau, kad iš esmės sąvoka „paskutinė valia dėl turto palikimo“ turi būti aiškinama plačiai, siekiant atsižvelgti į tai, kad Reglamento Nr. 650/2012 taikymo sritis yra plati (kaip matyti iš jo 3 straipsnio 1 dalies a punkto ir 9 konstatuojamosios dalies(38)), ir paisyti jo tikslų(39).
81.      Šiuo klausimu sutinku su Komisija, kad sąvoka „testamentas“ (kaip kategorija, besiskirianti nuo „bendrojo testamento“ ir „paveldėjimo susitarimo“ kategorijų), nors ir nėra apibrėžta Reglamente Nr. 650/2012(40), apima visus vienašališkus pareiškimus, kuriais asmuo organizuoja savo turto likimą po mirties, kad paveldėjimas (arba dalis jo) nebūtų netestamentinis.
82.      Paveldėjimo teisės atėmimas patenka į šios sąvokos apibrėžtį. Aplinkybė, kad tai yra ne veiksmas, kuriuo siekiama perleisti paveldimą turtą, o veiksmas, skirtas paveldėjimo teisei iš tam tikrų asmenų atimti, netrukdo jo laikyti paskutine valia dėl turto palikimo. Manau, kad lemiamas aspektas yra ne neigiama ar teigiama palikėjo valios nuspręsti dėl savo turto likimo išraiška, o tai, kad ši išraiška turi poveikį palikimo paveldėjimui.
83.      Būtent taip yra paveldėjimo teisės atėmimo atveju: tam tikrų asmenų, kurie iš esmės turėjo paveldėti palikėjo turtą, nenumatytas kaip įpėdinių (jeigu jis yra teisėtas) reiškia, kad tie asmenys nepaveldės turto ir bus nustatytas naujas paveldėjimo eiliškumas.
84.      Atsižvelgiant į šią prielaidą, 2015 m. rugpjūčio 17 d. arba po šios dienos pateiktam pareiškimui dėl paveldėjimo teisės atėmimo taikomos Reglamento Nr. 650/2012 III skyriuje nustatytos kolizinės teisės normos. 83 straipsnio 3 ir 4 dalys tokiam pareiškimui taikomos, jeigu jis buvo pateiktas iki 2015 m. rugpjūčio 17 d., o jį padaręs
asmuo mirė tą dieną arba vėliau.
3.      Antrasis prejudicinis klausimas
85.      Jeigu į pirmąjį prejudicinį klausimą būtų atsakyta teigiamai (kaip siūlau), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, kokia teisė taikytina paveldėjimui, ir šiuo tikslu prašo išaiškinti Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalį.
86.      Jis nagrinėja testatoriaus atvejį, kai iki 2015 m. rugpjūčio 17 d.
jis padarė kelis paskutinės valios dėl turto palikimo pareiškimus, „atitikusius valstybės teisę, kurią palikėjas būtų galėjęs pasirinkti pagal Reglamentą Nr. 650/2012“. Teismas nori išsiaiškinti, ar tokiomis aplinkybėmis „teisė, laikoma pasirinkta kaip paveldėjimui taikytina teisė, yra teisė, pagal kurią testatorius iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. paskutinį kartą pareiškė testamentinę valią dėl turto palikimo“.
87.      Šis klausimas pagrįstas dviem prielaidomis, kurios, mano nuomone, nėra teisingos:
–        pirma, kaip nurodysiu toliau, nemanau, kad turi būti taikoma visam paveldėjimui taikytina teisė siekiant nuspręsti, ar
L. K. galėjo atimti paveldėjimo teisę iš savo vaikaičių (arba sudaryti testamentą ne šeimos nario naudai), vienašališkai panaikindamas ar iš dalies pakeisdamas ankstesnį su sutuoktine sudarytą paveldėjimo susitarimą,
–        antra, net jeigu ši teisė būtų taikoma, manau, kad atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos aplinkybes ji neturėtų būti nustatyta taip, kaip siūlo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Mano nuomone, nagrinėjamu atveju Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalyje nereglamentuotas taikytinos teisės nustatymas, kaip teigia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
88.      Iš tiesų nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad 2017 m. gruodžio 20 d. palikėjas pas notarą patvirtino testamentą ir kad jame išreikštas teisės pasirinkimas pagal Reglamento Nr. 650/2012 22 straipsnį(41) (t. y.
pasirinkta visam palikimui taikytina teisė(42)).
89.      Atsižvelgdamas į šią informaciją manau, kad jeigu testatorius Reglamente Nr. 650/2012 suteikta galimybe pasirinkti taikytiną teisę pasinaudoja, kai tas reglamentas jau visiškai taikomas ratione temporis, netikslinga remtis jo 83 straipsnio 4 dalyje numatyta prielaida. Paveldėjimui taikytina teisė tiesiog yra teisė, testatoriaus testamente nurodyta jau pradėjus taikyti Reglamentą Nr. 650/2012.
90.      Šią tarpinę išvadą patvirtina kitos Reglamento Nr. 650/2012 nuostatos.
91.      Pagal 83 straipsnio 1 dalį Reglamentas Nr. 650/2012 taikomas asmenų, mirusių 2015 m. rugpjūčio 17 d. ar vėlesnę dieną, palikimo paveldėjimui. Siekiant nustatyti teisę, taikomą šių asmenų iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. pareikštai paskutinei valiai dėl turto palikimo(43), reikia remtis Reglamento Nr. 650/2012 III skyriumi.
92.      Vis dėlto šiam Reglamento Nr. 650/2012 taikymui būdingos
tam tikros
ypatybės, nurodytos
jo 83 straipsnyje. Šiame straipsnyje numatyta pereinamojo laikotarpio tvarka, leidžianti įvertinti, ar galioja galimas teisės pasirinkimas iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. (2 dalis), arba ar yra priimtina ir galioja iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. pareikšta paskutinė valia dėl turto palikimo (3 dalis).
93.      Kaip nurodžiau kitoje savo išvadoje(44), šia pereinamojo laikotarpio tvarka siekiama apsaugoti paskutinę valią dėl turto palikimo nuo teisės aktų pakeitimų, daromų po to, kai palikėjas jau nurodė, kam turi būti skirtas jo turtas po mirties, o jis miršta, kai Reglamentas Nr. 650/2012 pradėtas visiškai taikyti. Taip siekiama apsaugoti paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškusio asmens valią ir paisyti teisėtų lūkesčių, kilusių dėl jo su
palikimu susijusių planų.
94.      Pagal Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalį, jeigu iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. paskutinės valios dėl turto palikimo pareiškimas buvo surašytas „pagal valstybės, kurią palikėjas galėjo pasirinkti pagal šį reglamentą, teisę, laikoma, kad šios valstybės teisė pasirinkta kaip paveldėjimui taikytina teisė“.
95.      Tokia prielaida turi tokį patį poveikį kaip ir teisės pasirinkimas pagal Reglamentą Nr. 650/2012, t. y. galiausiai nurodyti visam palikimo paveldėjimui taikytiną teisę(45). Ši prielaida grindžiama tuo, kad palikėjas, miręs 2015 m. rugpjūčio 17 d. arba vėliau, paskutinę valią dėl turto palikimo anksčiau buvo išreiškęs pagal šalies, kurios pilietybę turėjo, teisę (46), ir ta teisė taikoma visam paveldėjimui.
96.      Mano nuomone, yra du argumentai, kuriais galima paaiškinti prielaidos taikymą:
–        pirma, dėl šios prielaidos valstybės, kurioje buvo paskutinė įprasta palikėjo gyvenamoji vieta, teisė(47) netaikoma klausimams, nenumatytiems išreiškiant paskutinę valią dėl turto palikimo. Praktiškai tai padeda išvengti kelių teisių taikymo palikimo paveldėjimui(48), todėl palengvėja paveldėjimo procesas,
–        antra, sisteminis Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalies aiškinimas, atsižvelgiant į tos pačios reglamento nuostatos 2 ir 3 dalis, leidžia manyti, kad ta dalis buvo suformuluota atsižvelgiant į teisės aktus, reglamentuojančius tarpvalstybinį paveldėjimą valstybėse narėse iki šio
reglamento priėmimo.
97.      Prieš priimant Reglamentą Nr. 650/2012, daugumos valstybių narių teisės sistemose palikėjo pilietybė buvo kolizinės teisės normos dėl paveldėjimo siejamasis kriterijus(49). Taigi buvo labai tikėtina, kad asmuo, kuris pareikšdamas paskutinę valią dėl turto palikimo rėmėsi savo pilietybės valstybės teise, manė, kad ši teisė taikoma visiems jo palikimo paveldėjimo aspektams.
98.      Priešingai, Reglamente Nr. 650/2012 numatytas standartinis siejamasis kriterijus yra palikėjo paskutinė įprasta gyvenamoji vieta(50). Jeigu nebūtų 83 straipsnio 4 dalyje nustatytos tvarkos, daugeliu paveldėjimo atvejų kiltų pavojus, kad būtų taikoma kita teisė nei ta, kurią, tikėtina, norėjo taikyti palikėjas (ir jo palikimo paveldėjimu suinteresuoti asmenys).
99.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalyje nustatyta prielaida nėra būtina, kai, kaip nagrinėjamoje byloje, teisė pasirinkta po 2015 m. rugpjūčio 17 d. ir toks pasirinkimas aiškiai nurodytas 2017 m. sudarytame testamente(51) siekiant, kad ta teisė būtų taikoma visam paveldėjimui.
100. Nuo 2015 m. rugpjūčio 17 d. daroma prielaida, kad palikėjas žino(52) arba turi žinoti apie Reglamente Nr. 650/2012 nustatytas kolizines taisykles. Kai po šios datos testatorius kaip visam paveldėjimui taikytiną teisę pasirenka savo pilietybės valstybės teisę (kaip antai Čekijos teisę), jis sąmoningai naudojasi Reglamento Nr. 650/2012 22 straipsnyje numatyta galimybe.
4.      Trečiasis prejudicinis klausimas
101. Trečiuoju prejudiciniu klausimu prašoma išaiškinti Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalį(53).
102. Ši nuostata taikoma tuo atveju, kai: a) asmuo gali pareikšti paskutinę valią dėl turto palikimo pagal teisę, taikytiną remiantis Reglamento Nr. 650/2012 24 arba 25 straipsniais; b) taikytina teisė pakeičiama vėliau.
103. Jeigu susiklosto abi aplinkybės, Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad vėlesnis taikytinos teisės pakeitimas nedaro poveikio to asmens galėjimui keisti ar panaikinti jau pareikštą paskutinę valią dėl turto palikimo.
104. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas situaciją apibūdina taip:
–        „testatoriaus galėjimas pareikšti testamentinę valią buvo apribotas dėl to, kad paskutinė valia dėl turto palikimo pareikšta iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. pagal teisę, kuri buvo taikoma visam palikimui“, ir
–        „vėliau pasikeitus šiai teisei pasikeitė jo galėjimo pareikšti testamentinę valią sąlygos“.
105. Atsižvelgdamas į šią situaciją, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori išsiaiškinti, ar „teisė, kuri būtų taikoma [testatoriaus] turto palikimui, jeigu jis būtų miręs paveldėjimo susitarimo sudarymo dieną, ir toliau riboja jo galėjimą pareikšti testamentinę valią, neatsižvelgiant į tai, kad pagal teisę, kuri jo mirties dieną reglamentuoja visus su palikimu susijusius klausimus, testatorius turėjo teisę panaikinti (atšaukti ar pakeisti) anksčiau sudarytą paveldėjimo susitarimą“.
106. Klausimą dėl galimybės panaikinti paveldėjimo susitarimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja „galėjimo“ požiūriu. Manau, kad šis metodas yra klaidingas.
107. Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 1 dalies a punkte vartojama sąvoka „galėjimas“ nereiškia galimybės išreikšti paskutinę valią dėl turto palikimo apribojimų, kurie kyla iš paveldėjimo susitarimo, kaip nagrinėjamoje byloje. Šie apribojimai susiję su to paties teisės akto 25 straipsnyje reglamentuojamu „[susitarimo] privalom[uoju] pobūd[žiu] šalių tarpusavio santykiuose, įskaitant [susitarimo] panaikinimo sąlygas“(54).
108. Iš tiesų galėjimo sąvoka, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 1 dalies a punktą, neapima jokio aspekto, susijusio su galimybe išreikšti paskutinę valią dėl turto palikimo. Tai visų pirma patvirtina aplinkybė, kad to paties 26 straipsnio 1 dalyje atskirai nurodytas galėjimas pareikšti paskutinę valią dėl turto palikimo (a punktas) ir konkrečios priežastys, dėl kurių negalima palikti turto tam tikriems asmenims (b punktas):
–        į 26 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo sritį patenka konkrečios sąlygos, kuriomis turi būti pareikšta paskutinė valia dėl turto palikimo, ir šių sąlygų reikalaujama laikytis siekiant užtikrinti, kad palikėjas būtų pajėgus suprasti savo veiksmus. Paprastai tos sąlygos yra taisyklės, kuriose nustatyti amžiaus reikalavimai(55) arba reikalavimas, kad pareikšdamas paskutinę valią dėl turto palikimo testatorius būtų sveiko proto,
–        priešingai, Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyti kiti apribojimai, kurie neturi poveikio paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškiančio asmens galėjimui pareikšti tokią valią, bet yra susiję su konkrečiomis priežastimis, dėl kurių jis negali palikti turto tam tikriems asmenims(56). Tai priežastys, kurios dėl funkcinės tų asmenų ir palikėjo tarpusavio sąsajos neturi poveikio pačiam palikėjo „galėjimui“ pareikšti paskutinę valią, bet reiškia, kad paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškiančio asmens laisvė ją pareikšti yra ribota.
109. Galėjimas pareikšti paskutinę valią dėl turto palikimo, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 1 dalies a punktą, nepakinta tuo atveju, kai pats palikėjas galiojančiu susitarimu apribojo savo laisvę ateityje panaikinti ar pakeisti tokią valią (pareikštą iki 2015 m. rugpjūčio 17 d.).
110. Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytas paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškiančio asmens galėjimas ją pareikšti patenka į skyrių „Paskutinės valios dėl turto palikimo galiojimas turinio prasme“, kaip matyti iš to straipsnio pavadinimo.
111. Išvardijant Reglamento Nr. 650/2012 25 straipsnyje reglamentuotus aspektus, paveldėjimo susitarimų galiojimas turinio prasme sugretintas su privalomuoju šių susitarimų pobūdžiu šalių tarpusavio santykiuose (įskaitant susitarimų panaikinimo sąlygas): toks galiojimas nepainiojamas su privalomuoju pobūdžiu.
112. Kitaip tariant, teisės vienašališkai panaikinti ar pakeisti paveldėjimo susitarimo nuostatas apribojimas arba tam tikrais atvejais visiškas praradimas(57) nėra sutapatintas su galėjimu pareikšti paskutinę valią. Paveldėjimo susitarimą galėjęs sudaryti asmuo taip pat gali jį keisti ar panaikinti (nebent pasikeistų jo asmeninės aplinkybės)(58).
113. Vis dėlto, kai paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškiantis asmuo nori pasinaudoti galimybe pareikšti tokią valią ir pakeisti ankstesnį paveldėjimo susitarimą, gali nutikti taip, kad pagal tokio tipo susitarimus reglamentuojančius nacionalinės teisės aktus gali būti neleista jo keisti. Tokiu atveju, kartoju, laisvė (o ne galėjimas) pareikšti paskutinę valią dėl turto palikimo apribojama ne dėl to, kad asmuo negali pareikšti tos valios, o dėl tam tikrų konkrečių priežasčių, dėl kurių paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškęs asmuo negali keisti paveldėjimo susitarimo.
114. Taigi manau, kad laisvės pareikšti paskutinę valią apribojimai, susiję su paveldėjimo susitarimu, neturi būti laikomi klausimu dėl „galėjimo“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 1 dalies a punktą, vadinasi, ir šio straipsnio 2 dalies tikslais(59).
115. Reglamente Nr. 650/2012
paveldėjimo susitarimo pasekmės reglamentuojamos kitoje vietoje ir priklauso nuo taikytinos teisės, nustatytos kitose nuostatose. Visų pirma:
–        dėl 2015 m. rugpjūčio 17 d. ar vėliau sudarytų paveldėjimo susitarimų Reglamento Nr. 650/2012 25 straipsnyje nustatyta, kad privalomojo pobūdžio susitarimui taikytina ta teisė, kuri galiojo susitarimo sudarymo momentu,
–        dėl paveldėjimo susitarimų, kurie sudaryti iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. (kaip nagrinėjamu atveju) ir kuriuos sudariusių asmenų palikimas paveldimas vėliau, pažymėtina, kad taikytina taisyklė priklauso nuo Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 3 dalies išaiškinimo(60).
V.      Išvada
116. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pripažinti nepriimtinu.
117. Jeigu prašymas priimti prejudicinį sprendimą būtų pripažintas priimtinu, kaip alternatyvą siūlau taip atsakyti notarui, veikiančiam kaip Obvodní soud pro Prahu 1 (Prahos 1-asis apylinkės teismas, Čekija) įgaliotasis teismo komisaras:
2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 650/2012 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo 3 straipsnio 1 dalies d punktas, 22 straipsnio 1 dalis, 25 straipsnis, 26 straipsnio 1 bei 2 dalys ir 83 straipsnio 3 ir 4 dalys
turi būti aiškinamos taip:
–        Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalies d punkte vartojama sąvoka „paskutinė valia dėl turto palikimo“ apima pareiškimą dėl paveldėjimo teisės atėmimo, todėl šiam pareiškimui taikomos reglamento 83 straipsnio 3 ir 4 dalys.
–        Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 4 dalyje numatyta teisės pasirinkimo prielaida netaikoma, jeigu palikėjas pagal šio reglamento 22 straipsnio 1 dalį savo palikimo paveldėjimui taikytiną teisę pasirinko po to, kai tas reglamentas tapo visiškai taikytinas.
–        Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 1 dalies a punkte ir 2 dalyje, susijusiuose su paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškiančio asmens galėjimu pareikšti tokią valią, nereglamentuota tai, ar paveldėjimo susitarimo dėl daugiau nei vieno asmens palikimo paveldėjimo sudarytojas gali vėliau pakeisti arba panaikinti šį susitarimą ir prireikus kokiomis sąlygomis. Paveldėjimo susitarimo privalomasis pobūdis apibrėžtas Reglamento Nr. 650/2012 25 straipsnyje.
1      Originalo kalba: ispanų.
i Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų paveldėjimo klausimais pripažinimo ir vykdymo bei autentiškų dokumentų paveldėjimo klausimais priėmimo ir vykdymo bei dėl Europos paveldėjimo pažymėjimo sukūrimo (OL L 201, 2012, p. 107; klaidų ištaisymai OL L 344, 2012, p. 3 ir OL L 60, 2013, p. 140).
3      2025 m. vasario 26 d. raštas, pateiktas atsakant į 2025 m. sausio 28 d. Teisingumo Teismo klausimą.
4      Įstatymas dėl specialiųjų teismo procesų; toliau – Įstatymas Nr. 292/2013.
5      Įstatymas Nr. 89/2012 Sb., kuriuo nustatomas Civilinis kodeksas.
6      Jo sutuoktinė E. K.
mirė 2007 m. sausio 9 d.
7      Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą sąvokos „bendrasis testamentas“ ir „paveldėjimo susitarimas“ nedarant skirtumo vartojamos kalbant apie 1999 m. lapkričio 2 d. sudarytą (ir 2001 m. iš dalies pakeistą) testamentą. Joje paaiškinta, kad bendrasis testamentas gali būti laikomas „paveldėjimo susitarimu“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalies b punktą. Vis dėlto toje dalyje „bendrasis testamentas“ apibrėžtas atskirame punkte: žr. 3 straipsnio 1 dalies c punktą. Be to, to paties straipsnio d punkte aiškinant sąvoką „paskutinė valia dėl turto palikimo“ abi sąvokos pateiktos atskirai. Mano nuomone, „bendrajam testamentui“, kaip jis suprantamas pagal Reglamentą Nr. 650/2012, būdinga tai, kad jis yra vientisas dokumentas (tai formos aspektas). Savo ruožtu paveldėjimo susitarimas apibrėžtas atsižvelgiant į jame esančių materialinių nuostatų tarpusavio sąsają. Teismo posėdyje keli dalyviai (įskaitant Europos Komisiją ir Vokietijos vyriausybę) laikėsi to paties požiūrio ir atkreipė dėmesį, kad sąvokos „bendrasis testamentas“ ir „paveldėjimo susitarimas“ nėra tarpusavyje nesuderinamos: jeigu pagal „Berlyno testamentą“ taikomos tame pačiame teisės akte numatytos tarpusavyje susijusios ir abipusės materialinės nuostatos, nėra klaidinga šį teisės aktą laikyti ir „paveldėjimo susitarimu“, ir „bendruoju testamentu“ (nors siekiant išvengti painiavos būtų geriau to nedaryti). Nepažeidžiant vertinimo, kurį turi atlikti sprendimą byloje priimsiantis teismas, atrodo, kad buvo sudarytas tikras „paveldėjimo susitarimas“, todėl L. K.
pirmąjį testamentą vadinsiu „1999 m. lapkričio 2 d. testamentu“, „Berlyno testamentu“ arba „paveldėjimo susitarimu“.
8      Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškiai nenurodyta, kurie asmenys 1999 m. lapkričio 2 d. testamente buvo nustatyti kaip įpėdiniai. Teismo posėdyje abiejų šalių advokatai sutiko, kad šie įpėdiniai yra testatorių vaikaičiai (buvo nesutarimų dėl to, ar pergyvenęs sutuoktinis taip pat paskirtas įpėdiniu).
9      Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat nenurodyta, iš ko buvo atimta paveldėjimo teisė. Teismo posėdyje paaiškėjo, kad L. K.
šią teisę atėmė iš savo dukterų ir vaikaičių.
10      2022 m. lapkričio 30 d. rašte advokatas išsamiai apibūdino BGB įtvirtintą teisinę sistemą ir to testamento turinį. Jis teigė, kad palikėjas ir jo sutuoktinė aiškiai apribojo savo testamentinės valios laisvę (vok. „Testierfreiheit“) vieno iš jų mirties atveju. Pergyvenęs sutuoktinis galėjo pakeisti savo įpėdinius paskirdamas paveldėtoju tik kurį nors iš sutuoktinių testamente nurodytų asmenų.
11      Žr. 2021 m. rugsėjo 1 d. Nutarties OKR (Notaro padėjėjo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą) (C‑387/20, EU:C:2021:751; toliau – Nutartis OKR) 31 punktą.
12      Nutarties OKR 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
13      Čekijos vyriausybės ir Komisijos rašytinėse pastabose buvo ir argumentų, kad prašymas yra priimtinas. Per teismo posėdį Komisija savo poziciją patikslino ir teigė, kad dėl priimtinumo kyla abejonių.
14      Skyriuje „Dėl teismo komisaro, paskirto veikti Obvodní soud pro Prahu 1 [Prahos 1-asis apylinkės teismas] vardu siekiant pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, teisės pateikti šį prašymą“ notaras tvirtina, kad pagal Įstatymo Nr. 292/2013 103 straipsnio 4 dalį, veikdamas kaip teismo komisaras paveldėjimo bylose, jis turi „visus teismo, kaip valdžios institucijos, įgaliojimus vykdydamas teismines funkcijas“ (kursyvu išskirta mano). Vis dėlto šis teiginys neatitinka išvadų, padarytų 2018 m. kovo 15 d. Teisingumo Teismo sprendime Komisija / Čekijos Respublika (C‑575/16, EU:C:2018:186; toliau – Sprendimas Komisija / Čekijos Respublika) nuostatų.
15      SESV 49 straipsnis pažeistas dėl to, kad buvo taikomas reikalavimas turėti tam tikrą pilietybę norint verstis notaro profesija. Šis reikalavimas vėliau buvo panaikintas priėmus Sprendimą Komisija / Čekijos Respublika.
16      Sprendimo Komisija / Čekijos Respublika 117–127 punktai. Priešingai, nei teismo posėdyje tvirtino Čekijos vyriausybė, šiame sprendime buvo ne tik nagrinėjami bendrieji notarų įgaliojimai, bet ir visų pirma atsižvelgta į jų konkretų vaidmenį paveldėjimo bylose, kaip antai nagrinėjamojoje.
17      Sprendimo Komisija / Čekijos Respublika 126 punktas.
18      2025 m. rugsėjo 17 d. Nutartis Pl. ÚS, 29/25.
19      Ten pat, 10 punktas.
20      2025 m. spalio 10 d. Čekijos vyriausybės rašytinio atsakymo į Teisingumo Teismo klausimą 3–5 punktai.
21      Čekijos notarų atšaukimo ir atleidimo iš pareigų taisyklės gali būti šiek tiek panašios į taisykles, taikytas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusios institucijos nariams byloje, kurioje priimtas 2024 m. gegužės 7 d. Sprendimas NADA ir kt. (C‑115/22, EU:C:2024:384). Ta byla susijusi su Unabhängige Schiedskommission Wien (Vienos nepriklausoma arbitražo komisija, Austrija), kurios nariai galėjo būti „atleidžiami iš pareigų anksčiau laiko „dėl svarbių priežasčių““ sprendimu, priimtu „tik federalini[o] <...> ministr[o], t. y. vykdomosios valdžios nari[o], tačiau [nesant] iš anksto [nustatytų] jokių tikslių kriterijų ar garantijų“ (49 ir 52 punktai). Teismo posėdyje Čekijos vyriausybė pažymėjo, kad ministras šiuo klausimu neturi jokios diskrecijos ir gali atšaukti notarą tik esant vienam iš įstatyme iš anksto numatytų pagrindų.
22      Teismo posėdyje Čekijos vyriausybė pripažino, kad Konstitucinis Teismas savo nutartyje Čekijos notarams taikomą teisinę sistemą apibūdino tinkamai.
23      2025 m. spalio 10 d. Čekijos vyriausybės rašytinio atsakymo į Teisingumo Teismo klausimą 6 punktas.
24      2025 m. spalio 10 d. Čekijos vyriausybės rašytinio atsakymo į Teisingumo Teismo klausimą 7 punktas. Kursyvu išskirta mano.
25      Įstatymo Nr. 292/2013 104 straipsnio 1 dalyje nurodyta: „Teismas atšaukia notaro įgaliojimus net ir nepateikus prašymo, jeigu egzistuoja rizika, kad byla nebus išspręsta per protingą terminą, ir jeigu notarui buvo raštu pranešta apie tai, kad teismas gali atšaukti įgaliojimus“.
26      Nutarties OKR 23 ir 24 punktai. Kursyvu išskirta mano. Nagrinėjamoje byloje nėra visiškai aišku, ar ginčas susijęs tik su teisės klausimu, ar jis taip pat apima ir faktines aplinkybes. Kai šis klausimas buvo užduotas teismo posėdyje, šalių advokatai patvirtino, kad yra ginčijami faktai, susiję su priežastimis, dėl kurių iš vaikaičių buvo atimta paveldėjimo teisė.
27      Nutarties OKR 33 punktas.
28      Reglamento Nr. 650/2012 21 straipsnio 1 dalis.
29      Reglamento Nr. 650/2012 22 straipsnio 1 dalis.
30      Reglamento Nr. 650/2012 48 konstatuojamoji dalis.
31      Dėl sąvokos „galiojimas turinio prasme“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 650/2012 24 ir 25 straipsnius, žr. 26 straipsnio 1 dalį.
32      24 straipsnio 1 dalis. Ši teisė nustatoma pagal Reglamento Nr. 650/2012 21 straipsnį.
33      Reglamento Nr. 650/2012 24 straipsnio 2 dalis. Pasirinkimas turi atitikti 22 straipsnyje numatytas sąlygas. Pagal 51 konstatuojamąją dalį gali būti pasirinkta tik valstybės, kurios pilietybę palikėjas turėjo paskutinės valios pareiškimo dieną, teisė.
34      Kalbant apie paveldėjimo susitarimus (išskyrus teisės pasirinkimą) pažymėtina, kad paveldėjimo susitarimo dėl vieno asmens palikimo priimtinumą, galiojimą turinio prasme ir privalomąjį pobūdį šalių tarpusavio santykiuose reglamentuoja teisė, kuri pagal Reglamentą Nr. 650/2012 būtų buvusi taikoma to asmens palikimo paveldėjimui, jeigu jis būtų miręs susitarimo sudarymo dieną. Žr. Reglamento Nr. 650/2012 25 straipsnio 3 dalį, kurioje pateikta nuoroda į 22 straipsnyje numatytas sąlygas, ir 51 konstatuojamąją dalį.
35      Šių paveldėjimo susitarimų priimtinumas priklauso nuo to, ar kumuliatyviai taikomos teisės, reglamentuojančios susitarimo sudarymo dieną mirusio kiekvieno sudarytojo palikimą. Susitarimo galiojimą turinio prasme ir jo privalomąjį pobūdį šalių tarpusavio santykiuose reglamentuoja ta teisė, su kuria jis yra glaudžiausiai susijęs. Žr. Reglamento Nr. 650/2012 25 straipsnio 1, 2 ir 3 dalis. Pagal 22 straipsnį, siejamą su 51 konstatuojamąja dalimi, gali būti pasirinkta tik valstybės, kurios pilietybę šalys arba viena iš šalių turi susitarimo sudarymo dieną, teisė.
36      Šį terminą vartoju savo išvados byloje E. E. (Jurisdikcija ir paveldėjimui taikytina teisė) (C‑80/19, EU:C:2020:230) 104, 107 ir 112 punktuose. Teisingumo Teismas tokį mechanizmą vadina „prezumpcija“: 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo RK (Jurisdikcijos atsisakymas) (C‑422/20, EU:C:2021:718) 53 punktas.
37      Pagal analogiją 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo UM (Sutartis dėl nuosavybės teisių perdavimo mirties atveju) (C‑277/20, EU:C:2021:708) 29 punktas.
38      9 konstatuojamojoje dalyje palikėjo palikimo paveldėjimas prilyginamas „visoms turto, teisių ir pareigų perdavimo dėl mirties formoms, neatsižvelgiant į tai, ar tai yra savanoriškas perdavimas pagal paskutinę valią dėl turto palikimo, ar perdavimas netestamentinio paveldėjimo atveju“.
39      Dėl Reglamento Nr. 650/2012 3 straipsnio 1 dalies b punkto aiškinimo žr. 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo UM (Sutartis dėl nuosavybės teisių perdavimo mirties atveju) (C‑277/20, EU:C:2021:708) 33 punktą: „Tokį aiškinimą patvirtina šiuo reglamentu siekiamas tikslas, t. y. išvengti palikimo suskaidymo pagal paveldėjimo nedalumo principą ir nustatyti vienodą režimą, taikomą visiems tarpvalstybinio pobūdžio civilinės teisės aspektams, susijusiems su palikėjo palikimo paveldėjimu, ir, be kita ko, „visoms turto <…> perdavimo dėl mirties formoms“, kaip tai matyti iš minėto reglamento 9 konstatuojamosios dalies <….>“. Šiuos tikslus papildo 7 konstatuojamojoje dalyje išdėstyti tikslai, visų pirma tikslas suteikti piliečiams galimybę organizuoti savo paveldėjimą.
40      Šiame reglamente pateikta kitų dviejų sąvokų apibrėžtis: žr. 3 straipsnio 1 dalies b ir c punktus.
41      Šioje nutartyje taip pat nurodyta, kad Nutartį Nr. 37 D 227/2022-118 (kuri vėliau buvo apskųsta) priėmęs teismas, remdamasis būtent L. K.
pasirinkimu, konstatavo, jog visam paveldėjimui taikytina Čekijos teisė.
42      2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo UM (Sutartis dėl nuosavybės teisių perdavimo mirties atveju)(C‑277/20, EU:C:2021:708) 39 punktas. Tai, kad Reglamento Nr. 650/2012 kalbinės versijos šiuo klausimu skiriasi, nes visas palikimas paminėtas tik kai kuriose versijose, generalinis advokatas J. Richard de la Tour konstatavo savo išvados toje byloje (C‑277/20, EU:C:2021:531) 53 punkte ir 42 išnašoje; šis teiginys lieka nepakitęs.
43      Nėra svarbu, ar paskutinė valia dėl turto palikimo buvo pareikšta prieš Reglamento Nr. 650/2012 įsigaliojimą (2012 m. rugpjūčio 16 d.), ar nuo šios datos iki 2015 m. rugpjūčio 17 d.
44      Išvados byloje E. E. (Jurisdikcija ir paveldėjimui taikytina teisė) (C‑80/19, EU:C:2020:230) 101 ir 102 punktai.
45      2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo RK (Jurisdikcijos atsisakymas) (C‑422/20, EU:C:2021:718) 53 punktas.
46      Tai vienintelė galimybė, kuri palikėjui suteikiama pagal Reglamentą Nr. 650/2012: žr. jo 22 straipsnio 1 dalį.
47      Pagal Reglamento Nr. 650/2012 21 straipsnio 1 dalį ši teisė paprastai taikoma, kai nėra pasirinktos teisės.
48      Pagal Reglamento Nr. 650/2012 83 straipsnio 2 dalį, siekiant nustatyti iki 2015 m. rugpjūčio 17 d. išreikštos paskutinės valios dėl turto palikimo priimtinumą ir galiojimą formos bei turinio požiūriu, gali būti taikoma ne valstybės, kurios pilietis buvo palikėjas, o kita teisė. Bet kuriuo atveju 4 dalyje yra pateikta prielaida, kad paskutinė valia dėl turto palikimo buvo pareikšta pagal palikėjo nacionalinę teisę.
49      Iš devyniolikos valstybių narių, kurios tarpvalstybinio pobūdžio paveldėjimą reguliavo vienodai, šešiolika pasirinko šį siejamąjį kriterijų.
50      Teisės pasirinkimas yra numatytas kaip išimtis: 2023 m. spalio 12 d. Sprendimo OP (Trečiosios valstybės teisės pasirinkimas paveldėjimui) (C‑21/22, EU:C:2023:766) 31 punktas.
51      Ši prielaida taip pat nebūtų būtina, jeigu teisė būtų pasirinkta anksčiau ir jos pasirinkimas galiotų pagal Reglamento Nr. 650/2012 84 straipsnio 2 dalį. Žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimo E. E. (Jurisdikcija ir paveldėjimui taikytina teisė) (C‑80/19, EU:C:2020:569) 92 punktą.
52      Galima daryti prielaidą, kad taip buvo L. K.
atveju, jau vien dėl to, kad sudarant 2017 m. testamentą dalyvavo notaras.
53      Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalis nagrinėta apeliacinės instancijos teismo iniciatyva. Panaikinęs apskųstą sprendimą, jis paprašė pirmosios instancijos teismo pagal Vokietijos (o ne Čekijos) teisę nustatyti, ar mirus sutuoktinei palikėjas galėjo panaikinti arba pakeisti „Berlyno testamentą“. Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą neanalizuojama, ar tai, kad „Berlyno testamentas“ buvo sudarytas iki 2015 m. rugpjūčio 17 d., turi poveikį Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalies taikymui.
54      Kai susitarimai sudaryti po 2015 m. rugpjūčio 17 d. Žr. šios išvados 115 punktą, susijusį su iki tos datos sudarytais susitarimais.
55      Taip teigia Komisija savo rašytinių pastabų 62 punkte, kuriame kaip sąlyga, susijusi su galėjimu pareikšti testamentinę valią, pateikiamas pavyzdys, kad asmuo turi būti vyresnis nei 18 metų.
56      Arba su konkrečiomis priežastimis, dėl kurių asmuo iš paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškusio asmens negali gauti paveldėto turto.
57      Tai yra tas pats: ar ir kaip atgaunama laisvė iš naujo pareikšti paskutinę valią dėl paveldėjimo susitarime numatyto turto palikimo.
58      Arba, pasikeitus nurodytam siejamajam kriterijui, pasikeistų šias asmenines aplinkybes reglamentuojanti teisė: pavyzdžiui, jeigu palikėjo įprasta gyvenamoji vieta pareiškiant paskutinę valią dėl turto palikimo nėra ta pati kaip tuo metu, kai jis siekia pakeisti ar atšaukti šią valią. Viena iš Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalies funkcijų yra būtent panaikinti to pasikeitimo pasekmes, kai dėl jų palikėjas negali pakeisti ar atšaukti savo valios taip, kaip to nori.
59      Mano nuomone, Reglamento Nr. 650/2012 26 straipsnio 2 dalyje visų pirma yra nustatyta 24 straipsnio 3 dalies, susijusios su paskutinės valios dėl turto palikimo (išskyrus paveldėjimo susitarimus) pakeitimu arba panaikinimu, išimtis. Pagal šią nuostatą tokius veiksmus reglamentuoja ne teisė, taikytina atitinkamos paskutinės valios dėl turto palikimo pareiškimo dieną, o teisė, galiojusi panaikinant ar keičiant tą valią. Siekiant užtikrinti, kad pagal šią teisę paskutinę valią dėl turto palikimo pareiškęs asmuo nebūtų „priverstas“ laikytis išreikštos valios, 26 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad ši dalis netaikoma galėjimui pareikšti paskutinę valią. Praktiškai taikant šią taisyklę įgyvendinamas visuotinai pripažintas principas, kad paskutinės valios dėl turto palikimo dokumentai (vienašaliai) iš esmės gali būti panaikinti.
60      Iš teksto matyti, kad šioje dalyje nustatyta tik teisė, reglamentuojanti paskutinės valios dėl turto palikimo priimtinumą ir galiojimą formos bei turinio prasme, bet ne teisė, taikytina tokios valios pasekmėms.