62024CJ0481_RES
Byla C‑481/24
E. sp.j.
prieš
C. sp. z o.o.
(Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2011/7/ES – Kova su pavėluotu mokėjimu komerciniuose sandoriuose – 3 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies a punktas – Delspinigiai už pavėluotą mokėjimą – 6 straipsnio 1 ir 2 dalys – Išieškojimo išlaidų kompensavimas – Sąlygos – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatytas abipusių reikalavimų įskaitymas grįžtamąją galią turinčiu pareiškimu – Reikalavimų, kurių suma mažesnė, išnykimas vienu metu – Poveikis delspinigiams ir žalos atlyginimui“
Teisės aktų derinimas – Kova su pavėluotu mokėjimu komerciniuose sandoriuose – Direktyva 2011/7 – Delspinigiai už pavėluotą mokėjimą – Išieškojimo išlaidų kompensavimas – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatytas abipusių reikalavimų įskaitymas grįžtamąją galią turinčiu pareiškimu – Tokio pareiškimo pateikimas pasibaigus sutartyje nustatytam skolos sumokėjimo terminui – Poveikis – Kreditoriaus teisės į minėtus delspinigius ir žalos atlyginimą išnykimas atgaline data – Leistinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/7 3 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies a punktas, 6 straipsnio 1 ir 2 dalys)
(žr. 30–38, 41–44, 46–50, 54 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Sąd Rejonowy dla m.st. Warszawy w Warszawie (Varšuvos miesto apylinkės teismas, Lenkija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas pateikė paaiškinimų dėl Direktyvoje 2011/7 (
1
) įtvirtinto taisyklių, susijusių su pavėluotu mokėjimu komerciniuose sandoriuose, suderinimo apimties ir valstybių narių autonomijos reglamentuojant šia direktyva suteiktas teises atitinkančius reikalavimų įvykdymo mechanizmus, kaip antai atgaline data galiojantį reikalavimų įskaitymo mechanizmą.
Bendrovė E. turėjo kelis skolinius reikalavimus bendrovei C. Šie reikalavimai susiję su transporto paslaugų teikimu, dėl kurio per nustatytą terminą buvo išrašytos neapmokėtos sąskaitos faktūros. Dėl pavėluoto šių skolų sumokėjimo bendrovė E. kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą su ieškiniu dėl minėtų skolų sumokėjimo kartu su teisės aktuose nustatytais delspinigiais ir išieškojimo išlaidų kompensavimu pagal Lenkijos įstatymo dėl pernelyg ilgai užlaikomų mokėjimų nuostatas.
Bendrovė C. teigė, kad jos skola išnyko, be kita ko, dėl to, kad 2022 m. rugsėjo 2 d. ji pateikė pareiškimą apie įskaitymą, grindžiamą reikalavimu atlyginti žalą, kurį ji turėjo bendrovei E. Bendrovė C. teigia, kad nuo 2022 m. kovo 7 d., kai baigėsi šio reikalavimo atlyginti žalą mokėjimo terminas, bendrovė E. neteko teisės reikalauti Lenkijos įstatyme dėl pernelyg ilgai užlaikomų mokėjimų numatytų delspinigių ir kompensacijos, nes pagal Lenkijos civilinio kodekso 499 straipsnį toks pareiškimas turi grįžtamąją galią.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priminė, kad šioje Civilinio kodekso nuostatoje numatyta, jog įskaitymo pareiškimas taikomas atgaline data nuo to momento, kai įskaitymas tapo įmanomas, t. y. kai šį pranešimą pateikusio asmens reikalavimas tapo vykdytinas dėl mokėjimo termino pabaigos. Šiomis aplinkybėmis jam kyla klausimas, ar šis galiojimas atgaline data, dėl kurio prarandama kito kreditoriaus teisė reikalauti ir delspinigių, ir išieškojimo išlaidų kompensavimo, gali pažeisti Direktyvos 2011/7 3 straipsnio 1 dalį, 3 dalies a punktą ir 6 straipsnio 1 ir 2 dalis (toliau – nuostatos, kurias prašoma išaiškinti).
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės normą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus.
Visų pirma dėl nuostatų, kurias prašoma išaiškinti, formuluotės Teisingumo Teismas pabrėžė, kad pagal Direktyvos 2011/7 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad įmonių komerciniuose sandoriuose kreditorius turėtų teisę į delspinigius už pavėluotą mokėjimą nereikalaujant priminimo, jei įvykdytos dvi sąlygos – jis turi būti įvykdęs įsipareigojimus ir laiku negavęs jam priklausančios sumos, išskyrus atvejį, kai skolininkas nėra atsakingas už vėlavimą. Be to, pagal šios direktyvos 3 straipsnio 3 dalies a punktą, jeigu šios sąlygos įvykdytos, kreditorius turi teisę į delspinigius nuo dienos, einančios po sutartyje nustatytos mokėjimo dienos arba mokėjimo termino pabaigos. Minėtos direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje taip pat numatyta, jog valstybės narės užtikrina, kad tokiu atveju, jei delspinigiai už pavėluotą mokėjimą tampa mokėtini pagal įmonių komercinius sandorius, kreditorius turėtų teisę gauti iš skolininko ne mažesnę kaip nustatytą 40 EUR sumą. Pagal to paties straipsnio 2 dalį valstybės narės užtikrina, kad ši nustatyta suma būtų mokėtina nereikalaujant priminimo ir kad ja būtų kompensuojamos kreditoriaus išieškojimo išlaidos. Taigi Direktyvoje 2011/7 numatyti delspinigiai už pavėluotą mokėjimą ir teisė į minimalią nustatytą sumą tampa taikytini automatiškai pasibaigus šios direktyvos 3 straipsnio 3–5 dalyse nustatytam mokėjimo terminui, jei tenkinamos šio straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos.
Vis dėlto Teisingumo Teismas konstatavo, kad iš nuostatų, kurias prašoma išaiškinti, formuluotės nematyti, kad jomis reglamentuojamos sąlygos, kuriomis šiuos delspinigius ir šią nustatytą sumą atitinkantys skoliniai reikalavimai prireikus gali išnykti, be kita ko, dėl to, kad išnyko pagrindinis skolinis reikalavimas, iš kurio jie kyla.
Be to, šį pažodinį aiškinimą patvirtina šių nuostatų kontekstas. Iš tiesų Direktyvoje 2011/7 numatyta, kad kreditoriaus teisė gauti tokius delspinigius ir šią nustatytą sumą atsiranda dėl „pavėluoto mokėjimo“. Ši sąvoka apima bet kokį mokėjimą, neatliktą per sutartyje arba teisės aktuose numatytą mokėjimo laikotarpį, jei kreditorius įvykdė savo sutartines ir teisines pareigas ir negavo jam priklausančios sumos, išskyrus atvejį, kai skolininkas nėra atsakingas už vėlavimą (
2
). Be to, sąvoka „priklausanti suma“ (
3
) apibrėžta kaip reiškianti pagrindinę sumą, kuri turėjo būti sumokėta per sutartyje arba teisės aktuose nustatytą mokėjimo laikotarpį ir kuri turi apimti mokėtinus mokesčius, rinkliavas ar kitus mokėjimus. Vis dėlto nei šiose apibrėžtyse, nei sąvokos „delspinigiai už pavėluotą mokėjimą“ (
4
) apibrėžtyse, nei jokioje kitoje Direktyvos 2011/7 nuostatoje nenumatytos sąlygos, kuriomis šiuos delspinigius ir šią nustatytą sumą atitinkantys reikalavimai prireikus gali išnykti.
Galiausiai pažodinį nuostatų, kurias prašoma išaiškinti, aiškinimą patvirtina ir Direktyvos 2011/7 tikslas – kovoti su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, siekiant užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir taip didinti įmonių konkurencingumą. Vis dėlto siekiant šio tikslo šia direktyva nėra visiškai suderintos visos su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, susijusios taisyklės. Šioje direktyvoje nustatytos tik tam tikros šią sritį reglamentuojančios taisyklės, tarp kurių – susijusios su delspinigiais už pavėluotą mokėjimą ir išieškojimo išlaidų kompensacija. Taigi Direktyva 2011/7 nesiekiama nustatyti bendro teisinio pagrindo sutartinių prievolių srityje, o tik nustatomos tam tikros specialios taisyklės, kurios turi būti integruotos į nacionalinę civilinę ir komercinę teisę.
Todėl Teisingumo Teismas konstatavo, kad valstybės narės gali laisvai reguliuoti skolų, susijusių su delspinigiais už pavėluotą mokėjimą ir Direktyvoje 2011/7 numatyta fiksuota suma, išnykimo mechanizmus, pavyzdžiui, taikydamos įskaitymo mechanizmą, tačiau su sąlyga, kad nepažeidžia šios direktyvos tikslų ir nesumažina jos veiksmingumo.
Nagrinėjamu atveju, kadangi abipusiai reikalavimai išnyksta ne pranešimo apie įskaitymą pateikimo dieną, o anksčiau, kai įskaitymas tampa įmanomas, Teisingumo Teismas nusprendė, kad dėl šių reikalavimų negali atsirasti jokios teisės į delspinigius už pavėluotą mokėjimą, skaičiuojamus nuo jų išnykimo dienos. Be to, kadangi grįžtamąją galią turintis įskaitymo pareiškimas nelemia teisės į šiuos delspinigius praradimo, bet lemia tai, kad ši teisė laikoma niekada neegzistavusia, nesvarbu, kad už įskaitytus reikalavimus pavėluoto mokėjimo atveju galėjo būti taikomi delspinigiai, skaičiuojami pagal skirtingą atitinkamų skolinių reikalavimų teisinį pobūdį (sutartinį ar žalos atlyginimą).
Dėl aplinkybės, kad, pateikus grįžtamąją galią turintį įskaitymo pareiškimą, kreditorius, kuriam skirtas toks pareiškimas, neturi teisės į išieškojimo išlaidų kompensaciją, Teisingumo Teismas konstatavo, kad iš Direktyvos 2011/7 6 straipsnio 1 dalies matyti, kad šioje nuostatoje numatyta teisė į minimalią nustatytą sumą atsiranda tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos, nuo kurių pradedami skaičiuoti delspinigiai už pavėluotą mokėjimą. Todėl jokia teisė į nustatytą sumą negali atsirasti, nesant teisės į tokius delspinigius. Tiesa, kad kreditorius, negavęs mokėjimo per nustatytą terminą, gali imtis priemonių savo skolai išieškoti ir taip padengti tam tikras išlaidas, kurių jis negalės susigrąžinti dėl pranešimo apie įskaitymą grįžtamosios galios. Tačiau bet kuri įprastai informuota įmonė kreditorė turi numatyti tokio įskaitymo galimybę, kai ji tuo pačiu metu tampa kitos įmonės skolininke ir kreditore.
Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyvos 2011/7 3 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies a punktas bei 6 straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias delspinigiai už pavėluotą mokėjimą ir išieškojimo išlaidų kompensacija neturi būti mokami kreditoriui, kai skolininkas sumokėjo mokėtiną sumą pasibaigus sutartyje nustatytam mokėjimo terminui, pateikdamas pareiškimą dėl įskaitymo, atsižvelgiant į šio pareiškimo grįžtamąjį poveikį nuo to momento, kai tas įskaitymas tapo galimas.
(
1
)	2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/7/ES dėl kovos su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius (OL L 48, 2011, p. 1).
(
2
)	Šios sąvokos apibrėžtis išplaukia iš Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 4 punkto, siejamo su jos 3 straipsnio 1 dalimi.
(
3
)	Šios sąvokos apibrėžtis pateikta Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 8 punkte.
(
4
)	Šios sąvokos apibrėžtis pateikta Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 5 punkte.