Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
DEAN SPIELMANN IŠVADA,
pateikta 2026 m. vasario 26 d.(1)
Byla C‑809/24
Trenitalia SpA
prieš
Regione Liguria
(Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Transportas – Viešoji regioninio geležinkelių transporto paslauga – Reglamentas (EB) Nr. 1370/2007 – Pagrįsto pelno nesuteikimas viešųjų paslaugų operatoriui – Trumpalaikė viešųjų paslaugų sutartis – Šiam operatoriui visiškai nekylanti rizika – 6 straipsnis – Reglamento Nr. 1370/2007 priedo 5 punktas – Pareiga atskirti apskaitą “
Įvadas
1.        Šioje byloje Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateikė Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl tam tikrų Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų(2) nuostatų išaiškinimo.
2.        Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismui pirmą kartą užduodamas reikšmingą ekonominį poveikį turintis klausimas, ar pagal viešųjų paslaugų sutartį kompetentingos nacionalinės institucijos privalo į atlygį, pripažintą operatoriui, atsakingam už šioje sutartyje numatytų viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą, įtraukti sumą kaip „pagrįstą pelną“.
Teisinis pagrindas
3.        Reglamento Nr. 1370/2007 1 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 1 dalyje nustatyta:
„Šio reglamento tikslas – nustatyti, kaip kompetentingos institucijos, laikydamosi Bendrijos teisės nuostatų, gali veikti viešojo keleivinio transporto srityje, siekdamos užtikrinti bendrus ekonominius interesus tenkinančių paslaugų teikimą, kad tų paslaugų būtų daugiau, jos būtų saugesnės, kokybiškesnės ir pigesnės nei jas teikiant įprastinėmis rinkos sąlygomis.
Todėl šiame reglamente nustatomos sąlygos, pagal kurias kompetentingos institucijos, nustatydamos viešųjų paslaugų įsipareigojimus ar sudarydamos sutartis dėl jų, už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą kompensuoja viešųjų paslaugų operatoriams patirtas sąnaudas ir (arba) suteikia išimtines teises.“
4.        To paties reglamento 3 straipsnio „Viešųjų paslaugų sutartys ir bendrosios taisyklės“ 1 dalyje numatyta:
„Jei kompetentinga institucija nusprendžia savo pasirinktam operatoriui už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą suteikti bet kokio pobūdžio išimtines teises ir (arba) kompensaciją, ji tai daro pagal viešųjų paslaugų sutartį.“
5.        Minėto reglamento 5 straipsnio „Viešųjų paslaugų sutarčių sudarymas“ 6 dalyje nustatyta:
„Išskyrus atvejus, kai draudžiama pagal nacionalinę teisę, kompetentingos institucijos gali nuspręsti tiesiogiai sudaryti viešųjų paslaugų sutartis, jei jos susijusios su geležinkelių transportu, išskyrus kitas bėgines transporto rūšis, pavyzdžiui[,] metro ar tramvajus. Nukrypstant nuo 4 straipsnio 3 dalies ir išskyrus atvejus, kai taikoma 4 straipsnio 4 dalis, tokių sutarčių trukmė neturi viršyti 10 metų.“
6.        To paties reglamento 6 straipsnio „Kompensacijos už viešąsias paslaugas“ 1 dalyje nurodyta:
„Visos kompensacijos, susijusios su bendrosiomis taisyklėmis arba viešųjų paslaugų sutartimi, turi atitikti 4 straipsnio nuostatas, neatsižvelgiant į viešųjų paslaugų sutarties sudarymo būdą. Visos bet kokio pobūdžio kompensacijos, susijusios su tiesiogiai sudaryta sutartimi pagal 5 straipsnio 2, 4, 5 ir 6 dalis arba susijusios su bendrosiomis taisyklėmis, taip pat turi atitikti priedo nuostatas.“
7.        Reglamento Nr. 1370/2007 priedas „6 straipsnio 1 dalyje nurodytais atvejais kompensacijoms taikomos taisyklės“ suformuluotas taip:
„1.      Kompensacija, susijusi su viešųjų paslaugų sutartimis, tiesiogiai sudarytomis pagal 5 straipsnio 2, 4, 5 ar 6 dalis arba susijusių su bendrosiomis taisyklėmis, turi būti apskaičiuojama laikantis šiame priede nustatytų taisyklių.
2.      Kompensacijos negali viršyti sumos, atitinkančios grynąjį finansinį rezultatą, lygų viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymo teigiamo ar neigiamo poveikio viešųjų paslaugų operatoriaus pajamoms ir sąnaudoms sumai. Poveikis įvertinamas lyginant situaciją, kai viešųjų paslaugų įsipareigojimai yra vykdomi, ir situaciją, kuri būtų buvusi, jei tie įsipareigojimai nebūtų buvę vykdomi. Siekdama apskaičiuoti grynąjį finansinį rezultatą, kompetentinga institucija vadovaujasi šia schema:
Sąnaudos, patirtos vykdant viešųjų paslaugų įsipareigojimus ar viešųjų paslaugų įsipareigojimų paketą, kuriuos nustatė kompetentinga institucija (institucijos) ir kurie nurodomi viešųjų paslaugų sutartyje ir (arba) bendrosiose taisyklėse,
atėmus teigiamo finansinio poveikio sumą, gautą už atitinkamo (‑ų) viešųjų paslaugų įsipareigojimo (‑ų) vykdymą paslaugų teikimo tinkle,
atėmus įplaukas iš tarifų ar kitas pajamas, gautas už atitinkamo (‑ų) viešųjų paslaugų įsipareigojimo (‑ų) vykdymą,
pridėjus pagrįstą pelną,
lygios grynajam finansiniam rezultatui.
<...>
5.      Siekiant padidinti skaidrumą ir išvengti subsidijų dubliavimo tais atvejais, kai viešųjų paslaugų operatorius ne tik teikia kompensuojamas paslaugas pagal viešųjų transporto paslaugų įsipareigojimus, bet vykdo ir kitokią veiklą, minėtų viešųjų paslaugų apskaita turi būti atskirta ir atitikti bent šiuos reikalavimus:
–        kiekvienos iš nurodytų veiklos rūšių veiklos ataskaitos turi būti atskiriamos ir atitinkamo turto bei pagrindinių sąnaudų dalis turi būti paskirstoma laikantis galiojančių apskaitos ir mokesčių taisyklių,
<...>
6.      Pagrįstu pelnu turi būti laikoma tam verslo sektoriui atitinkamoje valstybėje narėje įprasta kapitalo grąžos norma, atsižvelgiant į viešųjų paslaugų operatoriaus dėl valdžios institucijos įsikišimo patiriamą riziką ar rizikos nebuvimą.
7.      Kompensavimo metodas turi skatinti viešųjų paslaugų operatorius palaikyti arba plėtoti:
–        veiksmingą valdymą, kurį būtų galima objektyviai įvertinti, ir
–        pakankamai aukštos kokybės keleivinio transporto paslaugų teikimą.“
Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
8.        2010 m. kovo 10 d. Regione Liguria (Ligūrijos regionas, Italija) ir bendrovė Trenitalia tiesiogiai sudarė sutartį dėl keleivinio geležinkelių transporto viešųjų paslaugų teikimo 2009–2014 m. (toliau – 2009–2014 m. sutartis); ji galėjo būti pratęsta šešeriems metams.
9.        Pasibaigus šios sutarties galiojimui, Ligūrijos regionas atmetė bendrovės Trenitalia pateiktą pasiūlymą pratęsti sutartį dėl nepakankamų numatytų investicijų į riedmenų modernizavimą. Ligūrijos regiono nuomone, šis modernizavimas buvo esminė sąlyga naujai šešerių metų sutarčiai sudaryti ir lemiamas veiksnys gerinant paslaugos kokybę bei patikimumą.
10.      2016 m. gruodžio 10 d. Ligūrijos regionas ir bendrovė Trenitalia, siekdami užtikrinti viešųjų transporto paslaugų, kurioms taikoma 2009–2014 m. sutartis, tęstinumą, vėl tiesiogiai sudarė „tarpinę“ trejų metų sutartį (toliau – 2015–2017 m. sutartis) pereinamajam laikotarpiui nuo 2009–2014 m. sutarties galiojimo pabaigos iki naujos 15 metų trukmės paslaugų sutarties sudarymo nuo 2018 m.
11.      2015–2017 m. sutartyje buvo išlaikytos 2009–2014 m. sutarties sąlygos, išskyrus bendrovei Trenitalia suteikiamo atlygio apskaičiavimo metodą, nustatytą prie šios sutarties pridėtame trejų metų apžvalginiame dokumente. Tame dokumente buvo numatyta, kad bendras grynasis rezultatas, apskaičiuotas kaip kiekvienų metų pelno (nuostolių) suma, turi būti lygus nuliui, taip užtikrinant ekonominę ir finansinę pusiausvyrą (pajamos = sąnaudos + finansinės išlaidos) ir visišką bendrovės Trenitalia patirtų išlaidų padengimą per visą trejų metų laikotarpį. Taigi bet koks sąnaudų sumažėjimas arba pajamų padidėjimas būtinai turėjo reikšti Ligūrijos regiono mokamo viešojo atlygio sumažėjimą, kad būtų užtikrinta ekonominė ir finansinė pusiausvyra (bendras grynasis rezultatas būtų lygus nuliui).
12.      2018 m. šalių nuomonės dėl elementų, kurie turi būti įtraukti apskaičiuojant 2015–2017 m. bendrą grynąjį rezultatą, išsiskyrė. Konkrečiai kalbant, Ligūrijos regionas prieštaravo tam, kad bendrovės Trenitalia naudai būtų atsižvelgta į atlygį už grynąjį investuotą kapitalą.
13.      2021 m. gegužės 25 d. buvo priimtas deliberazione della Giunta regionale no444/2021 (regioninės vykdomosios valdžios sprendimas Nr. 444/2021; toliau – Sprendimas Nr. 444/2021), kuriame, neatsižvelgiant į atlygį už grynąjį investuotą kapitalą, nustatyta, kad 2015–2017 m. laikotarpio apskaitos balansas yra 10 702 543,18 EUR. Atskaičius 3 955 613,73 EUR sumą, kurią dar turėjo sumokėti Ligūrijos regionas, tuo sprendimu Trenitalia buvo įpareigota sumokėti 6 746 929,45 EUR sumą motyvuojant tuo, kad ji neturėjo teisės pasilikti teigiamo 2015–2017 m. laikotarpio likučio, nes neprisiėmė galimo neigiamo likučio rizikos.
14.      Trenitalia ginčijo Sprendimo Nr. 444/2021 teisėtumą Tribunale amministrativo regionale per la Liguria (Ligūrijos regiono administracinis teismas, Italija). 2022 m. birželio 27 d. sprendimu tas teismas atmetė skundą ir nusprendė, kad bendrovės Trenitalia pagrįsto pelno atsisakymas pateisinamas, pirma, 2015–2017 m. sutarties laikinuoju pobūdžiu, antra, tuo, kad ji nepatiria galimų nuostolių rizikos, ir, trečia, nauju tiesioginiu atitinkamų transporto paslaugų sutarties sudarymu penkiolikai metų.
15.      Tas teismas taip pat konstatavo, kad Trenitalia gavo pelno teikdama komercinę paslaugą „Cinque Terre Express“, ir atmetė aiškinimą, pagal kurį bendrovė Trenitalia turi teisę pasilikti šį pelną, nes tai reikštų, kad kompensacijos, sumokėtos už su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų vykdymą, būtų naudojamos labai pelningai komercinei veiklai subsidijuoti.
16.      Trenitalia apskundė tokį sprendimą Consiglio di Stato (Valstybės Taryba), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
17.      Tas teismas konstatuoja, jog 2015–2017 m. sutartimi Trenitalia užtikrinamas visiškas sąnaudų padengimas, tačiau jai nesuteikiama teisė į pagrįstą pelną. Taigi, sumažėjus išlaidoms arba padidėjus pajamoms, palyginti su pradiniais skaičiavimais, Ligūrijos regiono mokėtinas atlygis turėtų sumažėti, kad trejų metų laikotarpio pabaigoje būtų išlaikyta nulinė ekonominė ir finansinė pusiausvyra, kaip susitarta minėtoje sutartyje.
18.      Minėtam teismui kyla klausimas dėl 2015–2017 m. sutarties suderinamumo su Reglamentu Nr. 1370/2007, nes šioje sutartyje, pirma, buvo numatyta, kad transporto paslaugų operatorius atsisako pagrįsto pelno, ir, antra, nereikalaujama atskirai apskaityti sąnaudų ir pajamų, susijusių su iš dalies komercine paslauga „Cinque Terre Express“.
19.      Šiomis aplinkybėmis
Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Reglamentui [Nr. 1370/2007], ypač jo 27 konstatuojamosios dalies antram sakiniui, 1 straipsnio 2 daliai, 4 straipsnio 1 daliai, 6 straipsnio 1 daliai, priedo 2 ir 6 punktams, taip pat Sąjungos teisės principams bei tikslams, nustatytiems atitinkamose SESV nuostatose (visų pirma 14, 93 ir 106 straipsniuose), prieštarauja paslaugų sutartis, kaip antai nagrinėjama šioje byloje, pagal kurią dėl to, kad ekonominės veiklos vykdytojas neprisiima visiškai jokios rizikos, jis laisva valia ir sąmoningai atsisako pagrįsto pelno, kai toks atsisakymas apima ribotą laikotarpį (trejus metus), siekiant tiesiogiai sudaryti vėlesnę paslaugų sutartį ilgiausiam laikotarpiui, nurodytam Reglamento [Nr. 1370/2007] 5 straipsnio 6 dalyje, siejamoje su jo 4 straipsnio 4 dalimi, todėl atitinkamos nuostatos tampa neveiksmingos?
2.      Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Reglamentui [Nr. 1370/2007], ypač jo 27 konstatuojamosios dalies pirmam sakiniui, 28 konstatuojamajai daliai, 4 straipsnio 1 daliai, 6 straipsnio 1 daliai, priedo 5 punktui, taip pat Sąjungos teisės principams bei tikslams, nustatytiems atitinkamose SESV nuostatose (visų pirma 14, 93 ir 106 straipsniuose), prieštarauja paslaugų sutartis, kaip antai nagrinėjama šioje byloje, kurioje nenumatyta iš dalies komercinio pobūdžio paslaugų sąnaudų ir pajamų atskira apskaita, nes jai būdingi padidinti tarifai, kad būtų išvengta pernelyg didelės kompensacijos rizikos, todėl atitinkamos nuostatos šiuo klausimu tampa neveiksmingos ir jomis negalima remtis?“
20.      Rašytines pastabas pateikė Trenitalia, Ligūrijos regionas ir Europos Komisija. 2025 m. lapkričio 27 d. vykusiame teismo posėdyje tos pačios šalys pateikė žodines pastabas.
Analizė
Dėl pirmojo klausimo
21.      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamentas Nr. 1370/2007 turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama sudaryti geležinkelių transporto paslaugų sutartį, kurioje, atsižvelgiant į tai, kad operatorius, atsakingas už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą, neprisiima jokios rizikos, numatyta, kad šiam operatoriui mokėtina kompensacijos suma padengia visas jo patirtas sąnaudas, tačiau neapima pagrįsto pelno pereinamuoju laikotarpiu iki naujos ilgalaikės sutarties dėl to paties viešųjų paslaugų įsipareigojimo sudarymo(3).
22.      Pirmiausia reikia priminti, kad Reglamentas Nr. 1370/2007, kurį išaiškinti prašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, buvo priimtas remiantis tiek Sutarties nuostatomis dėl valstybės pagalbos, tiek nuostatomis, susijusiomis su bendra transporto politika.
23.      Reglamento Nr. 1370/2007 4 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šiuo reglamentu siekiama panaikinti valstybių narių transporto įmonių skirtumus. Kaip matyti iš minėto reglamento 1 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos ir 4 konstatuojamosios dalies, šį tikslą papildo tikslas užtikrinti, kad dėl reguliuojamos konkurencijos būtų teikiamos bendrus ekonominius interesus tenkinančios keleivinio transporto paslaugos, kurių, be kita ko, būtų daugiau, ir jos būtų saugesnės, kokybiškesnės ir pigesnės nei teikiant įprastinėmis rinkos sąlygomis(4).
24.      Taigi, remiantis Reglamento Nr. 1370/2007 1 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, šiame reglamente nustatomos sąlygos, pagal kurias kompetentingos institucijos, nustatydamos viešųjų paslaugų įsipareigojimus ar sudarydamos sutartis dėl jų, už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą turėtų kompensuoti viešųjų paslaugų operatoriams patirtas sąnaudas ir (arba) suteikti išimtines teises.
25.      Sąvoka „kompensacija už viešąsias paslaugas“ apibrėžta to reglamento 2 straipsnio g punkte kaip „tiesiogiai arba netiesiogiai iš viešųjų lėšų viešųjų paslaugų įsipareigojimo įgyvendinimo laikotarpiu arba su tuo laikotarpiu susiję kompetentingos institucijos skiriami ištekliai, visų pirma finansiniai ištekliai“.
26.      Pagal Reglamento Nr. 1370/2007 6 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį visos kompensacijos, susijusios su viešųjų paslaugų sutartimi, neatsižvelgiant į šios sutarties sudarymo būdą, turi atitikti šio reglamento 4 straipsnyje nustatytus reikalavimus. Kai sutartis sudaroma tiesiogiai, kaip šiuo atveju, tokia kompensacija, neatsižvelgiant į jos pobūdį, taip pat turi atitikti minėto reglamento priedo nuostatas.
27.      Reglamento Nr. 1370/2007 4 straipsnio 1 dalies b punkto i papunktyje numatyta, kad viešųjų paslaugų sutartyse turi būti, pirma, iš anksto objektyviai ir skaidriai nustatyti rodikliai, pagal kuriuos turi būti apskaičiuojamos kompensacijos, jei jos mokamos, ir, antra, remiantis šios nuostatos c punktu, turi būti numatyta su paslaugų teikimu susijusių sąnaudų paskirstymo tvarka. Šios sąnaudos gali apimti, be kita ko, personalo, elektros energijos sąnaudas, infrastruktūros mokesčius, viešojo transporto priemonių, riedmenų ir keleivinio transporto paslaugoms teikti būtinų įrenginių techninės priežiūros bei remonto sąnaudas, nekintamas sąnaudas ir deramą kapitalo grąžą.
28.      Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją iš tos nuostatos matyti, kad kompetentingos valdžios institucijos, sudarydamos viešųjų paslaugų sutartį, turi diskreciją sukurti tokios viešųjų paslaugų operatoriui mokėtinos kompensacijos tvarką(5). Vis dėlto šią diskreciją griežtai riboja Reglamento Nr. 1370/2007 4 straipsnio 1 dalies b punkto antrame sakinyje ir šio reglamento priedo 2 punkte nustatytas reikalavimas vengti bet kokios perteklinės kompensacijos („permokos“)(6). Tiesiogiai sudarant viešųjų paslaugų sutartis parametrai, kuriais remiantis turi būti apskaičiuota kompensacija, turi būti nustatomi taip, kad kompensacija neviršytų sumos, kurios reikia norint padengti viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymo grynąjį finansinį patirtų sąnaudų ir gautų pajamų rezultatą, atsižvelgiant į atitinkamas viešųjų paslaugų operatoriaus gautas su tuo susijusius pajamas ir „pagrįstą pelną“(7). Reglamento Nr. 1370/2007 priedo 6 punkte pagrįstas pelnas apibrėžtas kaip „tam verslo sektoriui atitinkamoje valstybėje narėje įprasta kapitalo grąžos norma, atsižvelgiant į viešųjų paslaugų operatoriaus dėl valdžios institucijos įsikišimo patiriamą riziką ar rizikos nebuvimą“.
29.      Kitaip tariant, viešųjų paslaugų sutartyse turi būti numatytas mechanizmas, kuriuo užtikrinama, kad kompensacija išliktų mažesnė už didžiausią sumą, atitinkančią grynąjį finansinį rezultatą, arba jai lygi, kad būtų išvengta bet kokio nepagrįsto konkurencijos iškraipymo, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1370/2007 34 konstatuojamosios dalies(8).
30.      Taigi šio reglamento 4 straipsnio 1 dalyje reikalaujama apskaičiuojant tokį finansinį poveikį atsižvelgti į pagrįstą pelną, kai jis nurodytas viešųjų paslaugų sutartyje.
31.      Aiškinimą, kad pagrįstas pelnas Reglamente Nr. 1370/2007 reglamentuojamas tik tiek, kiek toks pelnas numatytas viešųjų paslaugų sutartyje, patvirtina du konteksto elementai.
32.      Pirma, Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 4 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyta, kad su paslaugų teikimu susijusios sąnaudos, kurių paskirstymo tvarka turi būti nustatyta viešųjų paslaugų sutartyse, „gali apimti“, be kita ko, „deramą kapitalo grąžą“ (arba, kitaip tariant, pagrįstą pelną). Iš šios formuluotės matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nenorėjo nustatyti sąnaudų, kurios būtinai turi būti nurodytos viešųjų paslaugų sutartyje.
33.      Antra, Reglamento Nr. 1370/2007 priedo 2 punkte įtvirtinta schema, pagal kurią grynojo finansinio rezultato suma atitinka patirtas išlaidas, iš kurių atimamos pajamos, gautos vykdant viešųjų paslaugų veiklą, ir galimos pajamos, gautos dėl tinklo poveikio, pridėjus pagrįstą pelną. Pagal tą patį punktą kompetentinga institucija „vadovaujasi“ šia schema („shall be guided by the following scheme“ versijoje anglų kalba, „se guiará por el siguiente Esquema“ versijoje ispanų kalba ir „deve tomar como referencial as seguintes regras“ versijoje portugalų kalba). Mano nuomone, šio veiksmažodžio vartojimas paaiškinamas būtent tuo, kad grynasis finansinis rezultatas, kuriuo remiantis apskaičiuojama didžiausia kompensacijos suma, apima galimas pajamas dėl tinklo efekto, jei toks yra, ir pagrįstą pelną, jei tai numatyta viešųjų paslaugų sutartyje(9).
34.      Taigi, kompetentingų institucijų pareiga viešųjų paslaugų operatoriui skirti kompensaciją, apimančią pagrįstą pelną, negali būti kildinama iš iki šiol nagrinėtų Reglamento Nr. 1370/2007 nuostatų.
35.      Reglamento Nr. 1370/2007 1 straipsnio 1 dalis ir jo priedo 7 punktas, siejami su šio reglamento 27 konstatuojamąja dalimi, taip pat negali būti aiškinami kaip nustatantys tokią pareigą kompetentingoms institucijoms, priešingai nei savo rašytinėse pastabose ir per teismo posėdį teigė
Trenitalia.
36.      Priminsiu šių nuostatų turinį. Minėto reglamento 1 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatomas tikslas „užtikrinti bendrus ekonominius interesus tenkinančių paslaugų teikimą, kad tų paslaugų būtų daugiau, jos būtų saugesnės, kokybiškesnės ir pigesnės“(10). To paties reglamento 27 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad jei kompetentinga institucija planuoja sudaryti viešųjų paslaugų sutartį neskelbdama konkurso, ji turėtų laikytis išsamių taisyklių, užtikrinančių tinkamą kompensacijų dydį ir atspindinčių paslaugų veiksmingumo ir kokybės siekį. Priedo 7 punkte patikslinama, kad kompensavimo metodas turi skatinti viešųjų paslaugų operatorių palaikyti arba plėtoti veiksmingą valdymą, kurį būtų galima objektyviai įvertinti, ir pakankamai aukštos kokybės keleivinio transporto paslaugų teikimą.
37.      Komisija dėl šios bylos faktinėms aplinkybėms ratione temporis taikytinos redakcijos Reglamento Nr. 1370/2007 savo 2014 m. gairių(11) 2.4.8 punkte nurodė, kad pagal šio reglamento 1 straipsnį ir priedo 7 punktą šio reglamento nuostatomis „ne tik stengiamasi užkirsti kelią bet kokiai galimai kompensacijos permokai už su viešąja paslauga susijusį įsipareigojimą, bet taip pat užtikrinti, kad viešųjų paslaugų sutartyje apibrėžtų viešųjų paslaugų teikimas būtų finansiškai tvarus norint pasiekti ir išlaikyti aukštą paslaugų kokybės lygį“. Taigi, Komisija nurodo, kad „už viešosios paslaugos įsipareigojimą turėtų būti mokama tinkama kompensacija, kad per ilgą laikotarpį nuosavos operatoriaus lėšos pagal viešųjų paslaugų sutartį nebūtų išeikvotos, o dėl to sumažėtų pagal sutartį vykdomų įsipareigojimų veiksmingumas ir nepavyktų išlaikyti <...> aukšto teikiamų keleivinio transporto paslaugų kokybės lygio“(12). „Jei kompetentinga institucija nemokės tinkamos kompensacijos, <...> operatorius gali patirti didelių finansinių sunkumų, jei viešųjų paslaugų sutartis sudaroma tiesiogiai ir (arba) sumažės bendras viešųjų paslaugų, teikiamų sutarties galiojimo metu, lygis ir kokybė“(13).
38.      Iš to galima daryti toliau nurodytą išvadą.
39.      Reglamento Nr. 1370/2007 1 straipsnyje ir priedo 7 punkte nenustatyta minimali kompensacijos riba(14) ir nėra aiškiai reikalaujama, kad kompetentingos valdžios institucijos pripažintų tokį kompensacijos dydį, kuris viršytų viešųjų paslaugų įsipareigojimų grynąjį finansinį rezultatą, taip įtraukiant pagrįstą pelną. Taigi jie negali būti suprantami kaip nustatantys kompetentingoms valdžios institucijoms principinę pareigą suteikti tokį pelną viešųjų paslaugų operatoriams.
40.      Vis dėlto šios nuostatos atspindi bendrą kompetentingų valdžios institucijų sutarčių laisvės ribą. Konkrečiau kalbant, diskreciją, kurią šios institucijos turi nustatydamos kompensacijos apskaičiavimo parametrus, taip pat riboja tikslas užtikrinti veiksmingą ir finansiškai pelningą keleivinio transporto paslaugų teikimą, kad būtų pasiekta aukšta šios paslaugos kokybė. Taigi, kaip Teisingumo Teismas konstatavo Sprendime DOBELES, kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos negali vežimo paslaugų teikėjams, atsakingiems už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą, nustatyti sąlygų, kaip antai susijusių su kompensavimo tvarka, kurios būtų perteklinės ar nepagrįstos(15). Taip, be kita ko, būtų kalbant apie sutarties sąlygą, kurioje nustatyta tvarka, akivaizdžiai neužtikrinanti šiam operatoriui pakankamos kompensacijos, ir todėl galėtų būti pakenkta ilgalaikiam pakankamai kokybiškų viešųjų paslaugų teikimui.
41.      Taigi, negalima atmesti galimybės, kad tai, jog negaunamas pagrįstas pelnas, taigi ir investuoto kapitalo grąža, gali lemti, kad viešųjų paslaugų operatorius gaus akivaizdžiai nepakankamą kompensaciją. Tokiu atveju tai būtų „perteklinė ar nepagrįsta“ sąlyga, kaip nurodyta pirmesniame punkte, nesuderinama su Reglamentu Nr. 1370/2007(16).
42.      Toks vertinimas, kurį turi atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, susijęs su proporcingumo principu(17). Siekiant patikrinti, ar laikomasi šio principo, būtina atsižvelgti į visas reikšmingas aplinkybes, susijusias su pagrindinėje byloje nagrinėjama viešųjų paslaugų sutartimi, t. y. 2015–2017 m. sutartimi. Visų pirma turiu omenyje du šio teismo nurodytus aspektus, t. y. šios sutarties laikiną pobūdį ir tai, kad Trenitalia bendrovei nekyla jokios ekonominės ir finansinės rizikos teikiant viešąją paslaugą, kuri yra šios sutarties dalykas.
43.      Manau, kad, siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą, būtina suformuluoti keletą argumentų, be kita ko, dėl minėtų dviejų aspektų.
44.      Atsižvelgdamas į pirmąjį aspektą, pirmiausia primenu, kad ši sutartis buvo sudaryta esant tokiai situacijai, kai Ligūrijos regionas manė, kad ji yra būtina siekiant užtikrinti nagrinėjamos keleivinio geležinkelių transporto viešosios paslaugos teikimo tęstinumą. Taigi, ribota sutarties trukmė (treji metai) buvo paaiškinama būtinybe sureguliuoti pereinamojo laikotarpio situaciją, kad vėliau būtų sudaryta gerokai ilgesnės trukmės sutartis. Akivaizdu, kad trumpalaikės sutarties sąlygos apskritai gali turėti mažiau neigiamo poveikio paslaugos ilgalaikiam finansiniam gyvybingumui, palyginti su ilgalaike sutartimi.
45.      Kalbant apie antrąjį aspektą, man atrodo, kad, siekiant išlaikyti viešosios paslaugos finansinį gyvybingumą, kompensacijos dydis turi priklausyti nuo rizikos, kurią operatorius yra pasirengęs prisiimti(18). Kaip Komisija pažymi savo rašytinėse pastabose, pagrįsto pelno nesuteikimas galėtų būti Reglamento Nr. 1370/2007 pažeidimas, kai atitinkamas operatorius turi prisiimti didelę investavimo riziką arba didelę veiklos riziką. Vis dėlto iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad 2015–2017 m. sutartyje bendrovei Trenitalia nebuvo numatyta jokios pareigos investuoti, nes investicijos į riedmenų modernizavimą buvo perkeltos į paskesnę sutartį. Be to, sutarties nuostatose buvo numatytas visiškas veiklos rizikos, kuri gali kelti grėsmę bendrovės Trenitalia nagrinėjamos viešosios paslaugos teikimui, padengimas. Taigi atrodo, kad pagal nagrinėjamą sutartį ši bendrovė buvo apsaugota nuo bet kokios rizikos, susijusios su teikiamos viešosios paslaugos teikimu.
46.      Šiuo klausimu taip pat reikia pažymėti, kad kompensavimo mechanizmas, grindžiamas visišku viešųjų paslaugų operatoriaus patirtų sąnaudų padengimu, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, negali skatinti veiksmingo viešosios paslaugos valdymo, kaip reikalaujama pagal Reglamento Nr. 1370/2007 priedo 7 punkto pirmąją įtrauką. Kaip Komisija nurodė savo 2014 m. gairių 2.4.3 punkte, „kompensavimo sistemose, kurios apima realiąsias išlaidas, [pagal kurias padengiamos tik realios išlaidos, tokios, kokios jos yra,] [neskatina vežimo įmonės] mažinti išlaidas arba per tam tikrą laikotarpį padidinti veiksmingumą“ ir „[t]odėl taikymas labiau ribojamas pavyzdžiais, kai netikrumo dėl išlaidų lygis yra didelis, o transporto paslaugų teikėjui reikalinga stipri apsauga nuo netikrumo“. Nors į šį elementą reikia atsižvelgti vertinant proporcingumą, jį būtina vertinti atsižvelgiant į aplinkybes, kai kompetentinga institucija nusprendė, pirma, sudaryti viešųjų paslaugų sutartį, kurioje numatyta padengti visas realias atitinkamo operatoriaus sąnaudas, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos išlaikyti šios paslaugos pasiūlą, ir, antra, pradėti tiesioginio 15 metų trukmės sutarties sudarymo su tuo pačiu operatoriumi procedūrą.
47.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į pirmąjį klausimą atsakyti, jog Reglamentas Nr. 1370/2007 turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiama sudaryti geležinkelių transporto paslaugų sutarties, kurioje, atsižvelgiant į tai, kad už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą atsakingas operatorius neprisiėmė jokios rizikos, numatyta, kad šiam operatoriui mokėtina kompensacijos suma padengia visas jo patirtas išlaidas, tačiau neapima pagrįsto pelno už pereinamąjį laikotarpį iki naujos ilgalaikės sutarties dėl to paties viešųjų paslaugų įsipareigojimo sudarymo, su sąlyga, kad dėl to, jog nebuvo suteiktas pagrįstas pelnas, nebūtų mokama nepakankama kompensacija, trukdanti tinkamai vykdyti sutartyje numatytus įsipareigojimus ir toliau teikti pakankamai kokybiškas keleivių vežimo paslaugas, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl antrojo klausimo
48.      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1370/2007 6 straipsnio 1 dalis ir šio reglamento priedo 5 punktas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama sudaryti paslaugų sutartį, kurioje nenumatyta atskira šioje sutartyje numatytos vežimo paslaugos sąnaudų ir pajamų apskaita ir kurioje numatyta tarifų tvarka užtikrinamas komercinis pelningumas(19).
49.      Šis klausimas pateikiamas tik tuo atveju, jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, t. y. jeigu pagal Reglamentą Nr. 1370/2007 valdžios institucija privalo viešųjų paslaugų operatoriui suteikti pagrįstą pelną. Kaip jau paaiškinau šioje išvadoje, esu įsitikinęs, kad taip nėra. Taigi siūlau Teisingumo Teismui neatsakyti į antrąjį klausimą. Vis dėlto, jei Teisingumo Teismas nepritartų mano nuomonei, toliau nagrinėsiu klausimo esmę.
50.      Pirmiausia reikėtų priminti, kad dėl tame klausime nurodytos paslaugos „Cinque Terre Express“ bendrovė Trenitalia dėl turistams taikomų didesnių tarifų turėjo galimybę gauti didesnes, nei paprastai gaunama teikiant įprastą viešąją paslaugą, pajamas iš tarifų.
51.      Pagrindinėje byloje bendrovė Trenitalia tvirtino, kad ji turėjo teisę kaip pagrįstą pelną pasilikti pajamų, gautų teikiant šią paslaugą, perteklių. Ligūrijos regionas tam prieštaravo, nes manė, jog Trenitalia pateiktas teisinis aiškinimas reikštų, kad ši bendrovė naudojo kompensaciją, gautą kaip atlygis už viešųjų paslaugų įsipareigojimą, siekdama subsidijuoti komercinę veiklą, t. y. paslaugos „Cinque Terre Express“ teikimą.
52.      Pagal Reglamento Nr. 1370/2007 6 straipsnio 1 dalies antrą sakinį visos kompensacijos, susijusios su tiesiogiai sudaryta viešųjų paslaugų sutartimi pagal to paties reglamento 5 straipsnio 6 dalį, turi atitikti to reglamento priedo nuostatas. Pagrindinė byla susijusi būtent su tiesioginiu geležinkelių transporto viešųjų paslaugų sutarties sudarymu.
53.      Primintina, kad pagal šio priedo 5 punkto pirmą sakinį „siekiant padidinti skaidrumą ir išvengti subsidijų dubliavimo tais atvejais, kai viešųjų paslaugų operatorius ne tik teikia kompensuojamas paslaugas pagal viešųjų transporto paslaugų įsipareigojimus, bet vykdo ir kitokią veiklą, minėtų viešųjų paslaugų apskaita turi būti atskirta“. Šiuo klausimu 2014 m. gairių 2.4.4 punkte nurodyta, kad tokios apskaitos atskyrimo pareigos tikslas – neleisti, kad viešosios paslaugos teikėjo gauta kompensacija būtų panaudota jo komercinės veiklos konkurencinei padėčiai sustiprinti, o tai reikštų, kad pastarajai veiklai būtų suteiktas kryžminis subsidijavimas.
54.      Taigi, Reglamente Nr. 1370/2007 reikalaujama atskirti vežimo paslaugų, už kurias mokamos kompensacijos dėl viešųjų paslaugų įsipareigojimų, ir paslaugų, už kurias tokios kompensacijos nemokamos, apskaitą(20).
55.      Kaip matyti iš Reglamento Nr. 1370/2007 2 straipsnio i punkte(21) pateiktos sąvokos „viešųjų paslaugų sutartis“ apibrėžties, šioje sutartyje nurodytoms paslaugoms taikomi joje numatyti viešųjų paslaugų įsipareigojimai.
56.      Manau, iš to darytina išvada, kad 2015–2017 m. sutartyje aiškiai numatyta geležinkelių transporto paslauga „Cinque Terre Express“ yra „kompensuojam[a] paslaug[a] pagal viešųjų transporto paslaugų įsipareigojimus“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1370/2007 priedo 5 punktą. Taigi, man atrodo, kad pagrindinės bylos aplinkybėmis pareiga atskirti apskaitą netaikytina.
57.      Tokios išvados negali paneigti tai, kad geležinkelių transporto paslauga „Cinque Terre Express“ yra komerciškai pelninga dėl 2015–2017 m. sutartyje numatytos galimybės taikyti didesnį tarifą turistams. Iš Reglamento Nr. 1370/2007 priedo 5 punkto visai nematyti, kad vienos iš „kompensuojam[ų] paslaug[ų] pagal viešųjų transporto paslaugų įsipareigojimus“ komercinis pelningumas reiškia pareigą atskirai apskaityti su atitinkama transporto paslauga susijusias sąnaudas ir pajamas. Be to, svarbu pabrėžti, kaip tai padarė bendrovė Trenitalia savo rašytinėse pastabose, jog 2014 m. gairių 2.2.5 punkte nurodyta, kad viešųjų paslaugų sutarčių geografinė aprėptis turėtų būti tokia, kad kompetentingos institucijos galėtų optimizuoti viešųjų transporto paslaugų vietos, regioninio ir subnacionalinio tinklo poveikį. Šiuo tikslu šiame punkte aiškiai numatyta galimybė teikti tokias paslaugas pelningai, pasitelkiant pelningų paslaugų ir kitų sąnaudų nepadengiančių paslaugų, kurioms taikoma ta pati viešųjų paslaugų sutartis, kryžminį finansavimą.
58.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į antrąjį klausimą atsakyti, kad Reglamento Nr. 1370/2007 6 straipsnio 1 dalis, siejama su šio reglamento priedo 5 punktu, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama sudaryti paslaugų sutarties, kurioje nenumatyta atskira transporto paslaugos, kuriai taikoma ši sutartis, sąnaudų ir pajamų apskaita ir kurioje numatyta tarifų tvarka užtikrinamas komercinis pelningumas.
Išvada
59.      Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.      2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1370/2007 dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų ir panaikinantis Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1191/69 ir (EEB) Nr. 1107/70
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiama sudaryti geležinkelių transporto paslaugų sutarties, kurioje, atsižvelgiant į tai, kad operatorius, atsakingas už viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą, neprisiima jokios rizikos, numatyta, kad šiam operatoriui mokėtina kompensacijos suma padengia visas jo patirtas išlaidas, tačiau neapima pagrįsto pelno pereinamuoju laikotarpiu iki naujos ilgalaikės sutarties dėl to paties viešųjų paslaugų įsipareigojimo sudarymo, su sąlyga, kad nesuteikus pagrįsto pelno nebus gauta nepakankama kompensacija, trukdanti tinkamai vykdyti sutartyje numatytus įsipareigojimus ir išlaikyti pakankamai kokybiškų keleivinio transporto paslaugų teikimą, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
2.      Reglamento Nr. 1370/2007 6 straipsnio 1 dalis, siejama su šio reglamento priedo 5 punktu,
turi būti aiškinama taip:
pagal ją nedraudžiama sudaryti paslaugų sutarties, kurioje nenumatyta atskira transporto paslaugos, kuriai taikoma ši sutartis, sąnaudų ir pajamų apskaita ir kurioje numatyta tarifų tvarka užtikrinamas komercinis pelningumas.
1      Originalo kalba – prancūzų.
2      2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų ir panaikinantis Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 1191/69 ir (EEB) Nr. 1107/70 (OL L 315, 2007, p. 1).
3      Be kelių Reglamento Nr. 1370/2007 nuostatų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo klausime nurodo SESV 14, 93 ir 106 straipsnius, tačiau nemini priežasčių, dėl kurių mano, kad šie straipsniai yra svarbūs šioje byloje. Manau, kad Teisingumo Teismas turėtų performuluoti klausimą, neįtraukdamas šių nuostatų. Reikėtų pažymėti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Teisingumo Teismas gali performuluoti jam pateiktus klausimus, prireikus išaiškindamas tik tas iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytų nuostatų, kurios yra reikšmingos bylai (žr. 2023 m. sausio 26 d. Sprendimą Ministerstvo na vatreshnite raboti (Biometrinių ir genetinių duomenų registravimas policijoje) (C‑205/21, EU:C:2023:49, 77 punktas), kuriame Teisingumo Teismas performulavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiąjį prejudicinį klausimą).
4      Taip pat žr. 2022 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Lux Express Estonia (C‑614/20, EU:C:2022:641, 67–69 punktai).
5      Žr. 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą DOBELES AUTOBUSU PARKS ir kt. (C‑421/22, EU:C:2023:1028, 42 punktas; toliau – Sprendimas DOBELES).
6      Žr. 2024 m. sausio 25 d. Sprendimą Obshtina Pomorie (C‑390/22, EU:C:2024:75, 39 punktas).
7      Šioje nuostatoje kodifikuojama trečioji sąlyga, kuri turi būti įvykdyta, kad kompensacija už viešąją paslaugą nebūtų laikoma „valstybės pagalba“, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (žr. 2003 m. liepos 24 d. Sprendimą Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415, 92 punktas). Šiuo klausimu reikėtų pažymėti, kad pagal Reglamento Nr. 1370/2007 9 straipsnio 1 dalį pagal šį reglamentą mokama kompensacija už keleivinio transporto viešųjų paslaugų teikimą yra suderinama su vidaus rinka, todėl jai netaikoma pareiga iš anksto pranešti, numatyta EB 88 straipsnio 3 dalyje (dabar – SESV 108 straipsnio 3 dalis).
8      Pagal šio reglamento 34 konstatuojamąją dalį, „tam tikromis sąlygomis šios kompensacijos gali būti suderinamos su Sutartimi 73 straipsnio pagrindu. Pirma, jos turi būti skiriamos siekiant užtikrinti paslaugų, kurios pagal Sutartį laikomos bendrus ekonominius interesus tenkinančiomis paslaugomis, teikimą. Antra, siekiant išvengti nepagrįsto konkurencijos iškraipymo, jos negali viršyti sumos, kuri būtina grynosioms sąnaudoms, patirtoms vykdant viešųjų paslaugų įsipareigojimus, padengti, atsižvelgiant į atitinkamas gautas pajamas bei pagrįstą pelną“.
9      Kita vertus, versija italų kalba („segue il seguente schema“) galėtų leisti manyti, kad ši schema kompetentingoms institucijoms yra privaloma. Vis dėlto atrodo, kad kitos man suprantamos kalbinės versijos nepatvirtina tokio kalbinio pasirinkimo.
10      Kursyvu išskirta mano.
11      Komisijos komunikatas dėl Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 dėl keleivinio geležinkelių ir kelių transporto viešųjų paslaugų aiškinamųjų gairių (OL C 92, 2014, p. 1; toliau – 2014 m. gairės). Jo 1 punkte („Įžanga“) nurodyta, kad „Komisija aiškina, kaip ji supranta kai kurias šio reglamento nuostatas, parengtas remiantis geriausia patirtimi, kad padėtų valstybėms narėms visapusiškai pasinaudoti vidaus rinkos privalumais“.
12      Kursyvu išskirta mano.
13      Kursyvu išskirta mano.
14      Žr. Europos Parlamento teisėkūros rezoliucijos projektą dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo dėl šalių keleivinio geležinkelių transporto paslaugų rinkų atvėrimo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 1370/2007 (COM(2013) 0028) – C7‑0024/2013 – 2013/0028(COD), dokumentas A7‑0034/2014, 2014 m. sausio 16 d., 10 ir 40 pakeitimai, skelbiamas adresu https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/A-7-2014-0034_FR.html#_section5).
15      Sprendimas DOBELES (54 punktas).
16      Primintina, kad valstybės narės, įgyvendindamos reglamentu joms suteiktą diskreciją, turi ja naudotis laikydamosi šio reglamento nuostatų taip, kad nepakenktų jo turiniui ir tikslams (dėl Reglamento Nr. 1370/2007 žr. 2024 m. sausio 25 d. Sprendimą Obshtina Pomorie (C‑390/22, EU:C:2024:75, 40 punktas)).
17      Tiesa, šis principas įtvirtintas tik suvestinės redakcijos Reglamente Nr. 1370/2007, o ne šios bylos faktinėms aplinkybėms taikytinoje jo redakcijoje. Vis dėlto tai yra bendrasis Sąjungos teisės principas, taikomas neatsižvelgiant į jo formalų įtraukimą į antrinės teisės aktą.
18      Žr. Sprendimą DOBELES (55 punktas).
19      Remdamasis šios išvados 3 išnašoje nurodyta jurisprudencija, siūlau Teisingumo Teismui performuluoti šį klausimą, neįtraukiant Reglamento Nr. 1370/2007 27 ir 28 konstatuojamųjų dalių ir 4 straipsnio 1 dalies.
20      Žr. 2017 m. birželio 28 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑482/14, EU:C:2017:499, 127–129 punktai), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad iš Reglamento Nr. 1370/2007 6 straipsnio 1 dalies, siejamos su šio reglamento priedo 5 punktu, negalima daryti išvados, kad „keleivių vežimo geležinkeliais paslaugas teikiantys operatoriai, kartu vykdantys ir kompensuojamą veiklą pagal su viešosiomis paslaugomis susijusius įgaliojimus, ir kitą veiklą, turėtų savo metinės atskaitomybės dokumentuose atskirai pagal kiekvieną sutartį nurodyti viešąsias lėšas, kurias gavo vykdydami veiklą, susijusią su viešosiomis paslaugomis“. Vis dėlto, Teisingumo Teismo teigimu, šiomis nuostatomis minėtiems operatoriams nustatoma tik „pareiga tvarkant buhalterinę apskaitą atskirti skirtingų rūšių veiklą“.
21      Pagal šią nuostatą tai yra „vienas ar keli teisiškai privalomi dokumentai, kuriais patvirtinamas kompetentingos institucijos ir viešųjų paslaugų operatoriaus susitarimas dėl viešojo keleivinio transporto paslaugų, kurioms taikomi viešųjų paslaugų įsipareigojimai, valdymo ir teikimo patikėjimo tam viešųjų paslaugų operatoriui“.