Laikina versija
BENDROJO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 11 d.(*)
„ Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Pranešimas apie laisvą darbo vietą – Direktoriaus pareigos – Kandidatūros atmetimas – Asmens nenaudai priimtas aktas – Priimtinumas – Akto autoriaus kompetencijos nebuvimas – Tinkamumo kriterijai – Sąvoka „vidurinės grandies vadovų pareigos“ – Teisės klaida “
Byloje T‑195/25
Friedrich Erlbacher, gyvenantis Briuselyje (Belgija), atstovaujamas avocate L. Levi,
ieškovas,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą J.‑F. Brakeland ir S. Chantre,
atsakovę,
BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas J. Svenningsen, teisėjai J. Martín y Pérez de Nanclares (pranešėjas) ir M. Stancu,
posėdžio sekretorius L. Ramette, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį, visų pirma į:
–        Komisijos pateiktą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo pateiktą atskiru dokumentu 2025 m. birželio 2 d.,
–        ieškovo pastabas dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, kurias Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2025 m. birželio 20 d.,
–        2025 m. liepos 4 d. sprendimą nagrinėti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą nagrinėjant bylą iš esmės,
–        į 2025 m. liepos 7 d. proceso organizavimo priemonę ir Komisijos atsakymą, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2025 m. liepos 18 d.,
įvykus 2025 m. gruodžio 17 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
1        SESV 270 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovas Friedrich Erlbacher prašo panaikinti 2024 m. birželio 11 d. Europos Komisijos Žmogiškųjų išteklių ir saugumo generalinio direktorato (GD) elektroniniame laiške pateiktą sprendimą atmesti jo kandidatūrą į Komisijos Žemės ūkio ir kaimo plėtros generalinio direktorato direktoriaus pareigas (AD 14/AD 15) (toliau – nagrinėjamos pareigos).
Ginčo aplinkybės
2        Nuo 1996 m. sausio 1 d. ieškovas yra Komisijos pareigūnas.
3        Nuo 1996 m. sausio 1 d. iki 1998 m. spalio 31 d. ieškovas buvo paskirtas į „Konkurencijos“ GD, o vėliau dėl tarnybos interesų buvo deleguotas į Europos Sąjungos Teisingumo Teismą iki 2004 m. rugsėjo 30 d. Nuo 2004 m. spalio 1 d. jis paskirtas į Komisijos Teisės tarnybą (toliau – Teisės tarnyba). 2014 m. kovo 1 d. šioje tarnyboje jis buvo paskirtas į „patarėjo teisės klausimais“ pareigas. Nuo to laiko jis buvo paaukštintas iki AD 14 lygio. Galiausiai 2021 m. lapkričio 1 d. jis buvo paskirtas į vyriausiojo patarėjo teisės klausimais, kuris vadovauja Teisės tarnybos „Institucijų“ grupei, pavaduotojo pareigas.
4        2024 m. gegužės 14 d., remiantis Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 29 straipsnio 1 dalies a punkto i ir iii papunkčiais, buvo paskelbtas pranešimas apie laisvą darbo vietą (AD 14/AD 15 lygis) „Žemės ūkio ir kaimo plėtros“ GD G Tarptautinio direktorato direktoriaus pareigoms užimti (pranešimas COM/2024/1108) (toliau – pranešimas apie laisvą darbo vietą).
5        Antraštinėje dalyje „Įdarbinimo politika“ atrankos procedūra buvo aprašyta taip:
„<...>      Į pokalbį su patariamuoju paskyrimų komitetu pakviesti kandidatai prieš šį pokalbį privalo dalyvauti vienos dienos vertinime, kurį atlieka išorės konsultantai vertinimo centre, išskyrus atvejus, kai jie jau buvo įvertinti [Žmogiškųjų išteklių ir saugumo] GD prašymu surengtame vertinime dėl tokio paties lygio pareigų, į kurias jie dabar pretenduoja, dvejus metus iki pokalbio su [patariamuoju paskyrimų komitetu] datos <...>“.
6        Be to, pranešime apie laisvą darbo vietą buvo pateikta hiperteksto nuoroda į Komisijos intraneto puslapį pavadinimu „Vadovų pareigos: tinkamumo reikalavimai“. Dėl direktoriaus pareigų nurodyta, kad reikalavimus atitinka karjeros pareigūnai, be kita ko, „AD 14 lygio pareigūnai, einantys (arba ėję) vidurinės grandies vadovų pareigas ne trumpiau kaip [dvejus] metus“ (toliau – ginčijama sąlyga).
7        2024 m. gegužės 27 d. ieškovas pateikė savo kandidatūrą į nagrinėjamas pareigas.
8        2024 m. birželio 11 d. elektroniniu laišku Komisijos Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD padalinio „HR.02 – Vykdomieji vadovai“ darbuotojas informavo ieškovą, kad jo kandidatūra negali būti svarstoma, nes jis neatitinka visų tinkamumo reikalavimų, o pirmiausia – ginčijamojo.
9        2024 m. birželio 13 d. elektroniniu laišku ieškovas buvo pakviestas į pokalbį su Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD tarptautinio direktorato atrankos komisija pagal atrankos procedūrą COM/2024/1108, numatytą 2024 m. birželio 25 d.
10      2024 m. birželio 14 d. elektroniniu laišku Žemės ūkio ir kaimo plėtros GD padalinio „R.5 – People & Organisation
(Žmonės ir organizacija)“ darbuotojas informavo ieškovą, kad, kadangi Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD jo kandidatūros nepripažino tinkama, 9 punkte minėtas kvietimas nebegalioja.
11      2024 m. rugpjūčio 22 d. ieškovas, remdamasis Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, pateikė skundą dėl 2024 m. birželio 11 d. elektroninio laiško.
12      2024 m. spalio 30 d., 2 505‑ajame posėdyje, Komisijos nario, atsakingo už biudžetą ir administravimą, siūlymu, pritarus Komisijos pirmininkei ir pasikonsultavus su Komisijos nariu, atsakingu už žemės ūkį ir kaimo plėtrą, ši institucija nusprendė į šias pareigas paskirti trečiąjį asmenį (toliau – sprendimas dėl paskyrimo).
13      Apie sprendimą dėl paskyrimo tą pačią dieną buvo paskelbta pranešime spaudai.
14      2024 m. gruodžio 11 d. ieškovui buvo pranešta apie paskyrimų tarnybos (toliau – paskyrimų tarnyba) priimtą sprendimą atmesti jo skundą (toliau – sprendimas atmesti skundą).
Šalių reikalavimai
15      Iš esmės ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti 2024 m. birželio 11 d. elektroninį laišką,
–        prireikus, panaikinti sprendimą atmesti skundą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant ir tuo atveju, jei ieškinys bus atmestas kaip nepriimtinas.
16      Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        pripažinti ieškinį nepriimtinu ir bet kuriuo atveju nepagrįstu;
–        priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl ieškinio priimtinumo
17      Komisija ginčija ieškinio priimtinumą, nes 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas nėra asmens nenaudai priimtas aktas.
18      Pirma, ieškinys yra nepriimtinas, nes 2024 m. birželio 11 d. elektroninį laišką išsiuntė Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD darbuotojas, o ne paskyrimų tarnyba, kuri yra atsakinga už procedūrą siekiant paskirti į atitinkamas pareigas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 29 straipsnio 1 dalies a punkto i ir iii papunkčius, t. y. Komisijos narių kolegija.
19      Antra, 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas yra ne asmens nenaudai priimtas aktas, o tarpinis aktas, kuris yra įdarbinimo procedūros dalis. Iš tikrųjų iš pranešimo apie laisvą darbo vietą ir Komisijos intraneto puslapio, į kurį jis daro nuorodą, matyti, kad nagrinėjama atrankos procedūra yra procedūra, susidedanti iš kelių etapų nuo pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimo iki Komisijos narių kolegijos sprendimo dėl paskyrimo priėmimo. Paskyrimų tarnybos asmens nenaudai priimtas aktas yra sprendimas dėl paskyrimo.
20      Trečia, dėl 2024 m. birželio 11 d. elektroniniu laišku ieškovas nebuvo galutinai pašalintas iš procedūros ar šis laiškas nebuvo privalomas paskyrimų tarnybai. Iš tiesų, kaip matyti iš 2024 m. lapkričio 28 d. Komisijos narių kolegijos 205‑ojo posėdžio protokolo (toliau – Komisijos narių kolegijos posėdžio protokolas), paskyrimų tarnybai buvo pateiktas išsamus asmenų, pateikusių kandidatūras į nagrinėjamas pareigas, sąrašas. Taigi galutinį sprendimą paskyrimų tarnyba priėmė žinodama visų kandidatų sąrašą.
21      Ieškovė ginčija Komisijos argumentus.
22      Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsnius ieškinio dėl panaikinimo, susijusio su viešąja tarnyba, priimtinumas priklauso nuo to, ar buvo asmens nenaudai priimtas aktas.
23      Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją asmens nenaudai priimti aktai, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, yra tik tie aktai arba priemonės, kurie sukuria privalomų teisinių pasekmių, galinčių tiesiogiai ir nedelsiant paveikti ieškovo interesus, aiškiai pakeisdami jo teisinę padėtį (žr. 2022 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Picard / Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 95 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
24      Siekiant nustatyti, ar aktas sukelia privalomų pasekmių, reikia remtis šio akto esme, o šias pasekmes vertinti remiantis objektyviais kriterijais, pavyzdžiui, to akto turiniu, prireikus atsižvelgiant į jo priėmimo aplinkybes ir jį priėmusios institucijos įgaliojimus (žr. 2022 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Picard /Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 96 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
25      Taigi tai, ar aktas gali sukurti privalomų teisinių pasekmių fizinio ar juridinio asmens teisinei padėčiai, negali būti vertinama atsižvelgiant vien į tai, kad šis aktas yra elektroninis laiškas, nes tai reikštų, kad apskųsto teisės akto forma turi viršenybę prieš pačią šio akto esmę (žr. 2022 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Picard / Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, 97 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
26      Be to, aktų ar sprendimų, kurie rengiami keliais etapais, be kita ko, užbaigus vidaus procedūrą, atveju tik priemonės, kuriose galutinai įtvirtinta Komisijos pozicija pasibaigus šiai procedūrai, o ne tarpinės priemonės, kurių tikslas – parengti galutinį sprendimą, yra aktai, kuriuos galima ginčyti (2022 m. vasario 2 d. Sprendimo LU / EIB, T‑536/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:40, 38 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2018 m. lapkričio 16 d. Nutarties OT / Komisija, T‑552/16, nepaskelbta Rink., EU:T:2018:807, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
27      Galiausiai pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsnius Europos Sąjungos institucijų pareigūnai ir tarnautojai gali apskųsti Bendrajam Teismui tik paskyrimų tarnybos ir sudaryti darbo sutartis įgaliotos tarnybos priimtus aktus (žr. 2018 m. lapkričio 16 d. Nutarties OT / Komisija, T‑552/16, nepaskelbta Rink., EU:T:2018:807, 46 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28      Nagrinėjamu atveju nepriimtinumu grindžiamame prieštaravime Komisija iš esmės teigia, kad tik sprendimas dėl paskyrimo yra asmens nenaudai priimtas aktas, nes jį priėmė paskyrimų tarnyba, t. y. Komisijos narių kolegija, kuriai buvo pateiktas išsamus asmenų, pateikusių savo kandidatūras į nagrinėjamas pareigas, sąrašas. Vis dėlto ieškovas mano, kad prieš priimdama šį sprendimą, apie kurį, beje, jam nebuvo pranešta, paskyrimų tarnyba atsižvelgė tik į patariamojo paskyrimų komiteto (toliau – PPK) pasiūlytas kandidatūras ir atmetė jo kandidatūrą kaip netinkamą iki pirminės atrankos etapo, todėl 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas yra galutinis jo kandidatūros atmetimas, ir, vadinasi, asmens nenaudai priimtas aktas.
29      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad vyresniųjų pareigūnų atrankos procedūros organizavimo tvarka numatyta 2004 m. spalio 26 d. Komisijos patvirtintame Su vyresniaisiais pareigūnais susijusios politikos apžvalginiame dokumente (SEC(2004) 1352/2) (toliau – apžvalginis
dokumentas). Jo 5.2 punkte ši procedūra apibūdinama kaip apimanti kelis etapus, kurie šiuo atveju buvo įgyvendinti pranešime apie laisvą darbo vietą.
30      Pagal šią procedūrą už įdarbinimą atsakingas generalinis direktoratas, suderinęs su pranešėju procedūros klausimais, parengia pranešimo apie laisvą darbo vietą projektą, o tada, kai pranešimą apie laisvą darbo vietą patvirtina paskyrimų tarnyba, jis paskelbiamas (pirmasis etapas). Paskui pirminės atrankos komisija pagal paskelbtus kriterijus sudaro labiausiai kvalifikuotų kandidatų į atitinkamas pareigas sąrašą (antrasis etapas). Remdamasis šio komiteto ataskaita PPK identifikuoja tinkamiausius pokalbiui kandidatus, o tada priima savo išankstinę nuomonę (trečiasis etapas). Surengęs pokalbius su atrinktais kandidatais, PPK priima savo nuomonę ir sudaro rezervo sąrašą kartu su kiekvieno kandidato vertinimo lentelėmis (ketvirtasis etapas). PPK sudarytame rezervo sąraše nurodyti kandidatai turi sudalyvauti pokalbiuose su vienu ar keliais Komisijos kolegijos, kuri paskiria į atitinkamas pareigas atrinktą kandidatą, nariais (penktasis ir paskutinis etapas).
31      Iš to matyti, kad Komisijos narių kolegija yra paskyrimų tarnyba, kompetentinga paskirti vyresniuosius pareigūnus, ir kad sprendimas dėl paskyrimo priimamas pasibaigus atrankos procedūrai, kurią sudaro keli etapai, per kuriuos parengiami parengiamieji aktai. Taigi iš principo ir remiantis šio sprendimo 26 ir 27 punktuose nurodyta jurisprudencija tik sprendimas dėl paskyrimo yra ieškovo nenaudai priimtas aktas.
32      Vis dėlto jurisprudencijoje jau pripažinta, kad sprendimas, priimtas pasibaigus vienam iš atrankos procedūros etapų, gali būti suinteresuotojo asmens nenaudai priimtas aktas, nes dėl to jis prarado galimybę dalyvauti tolesniame minėtos procedūros etape ir, atitinkamai, bet kokią galimybę būti paskirtas pagal pranešimą apie laisvą darbo vietą (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 22 d. Sprendimo ED /ENISA, F‑105/14, EU:F:2015:33, 31 ir 32 punktus).
33      Nagrinėjamu atveju būtent po to, kai Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD įvertino atitikį tinkamumo sąlygoms, atrankos komisija atšaukė numatytą pokalbį su ieškovu. Iš tiesų, kaip priminta šio sprendimo 10 punkte, kvietimas į šį pokalbį turi būti laikomas nebegaliojančiu, nes Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD nusprendė, kad ieškovas neatitinka pirmiausia ginčijamos sąlygos.
34      Taigi reikia konstatuoti, kad po to, kai buvo išsiųstas 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas, ieškovui nebuvo leista dalyvauti kituose atrankos procedūros etapuose, todėl šis elektroninis laiškas yra jam nepalankus.
35      Vis dėlto per teismo posėdį Komisija teigė, kad nors Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD atliko pirmąją atitikties tinkamumo sąlygoms analizę, vienintelė paskyrimų tarnyba, kompetentinga priimti galutinį sprendimą, buvo Komisijos narių kolegija.
36      Komisijos nuomone, institucijos, kurios įstojo į procedūrą po Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD, galėjo išnagrinėti atitiktį tinkamumo sąlygoms ir prieiti prie kitokios išvados nei ta, prie kurios priėjo minėtas direktoratas. Jų teigimu, atrankos komitetas, PPK arba Komisijos narių kolegija turėjo galimybę laikyti ieškovo kandidatūrą kaip atitinkančią tinkamumo sąlygas, todėl 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas nėra asmens nenaudai priimtas aktas.
37      Vis dėlto, atsižvelgęs į konkrečias šios bylos aplinkybes Bendrasis Teismas konstatuoja, kad nuoroda vien į šią galimybę negali būti pakankamas argumentas, kad 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas nebūtų asmens nenaudai priimtu aktas. Iš tiesų, atsižvelgiant į realias pasekmes ieškovo padėčiai, ir į jo gautą informaciją, Komisija privalo pateikti įrodymų, kad šios įvairios institucijos, turėjusios dalyvauti atrankos procedūroje ar bent jau pirminės atrankos etape, iš tiesų gavo jo kandidatūrą ir išnagrinėjo jos atitiktį tinkamumo sąlygoms. Jei tokių įrodymų nepateikiama, reikia daryti išvadą, kad Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD priėmė galutinį sprendimą dėl ieškovo atitikties tinkamumo sąlygoms.
38      Pirma, kiek tai susiję su pirminės atrankos komisija, pažymėtina, kad šio sprendimo 10 punkte nurodytame 2024 m. birželio 14 d. elektroniniame laiške pavartota formuluotė leidžia atmesti galimybę, kad ji įvertino, ar ieškovo kandidatūra atitinka tinkamumo sąlygas, ar net rodo, kad ji save laikė saistoma Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD atlikto vertinimo.
39      Antra, kiek tai susiję su PPK, Bendrasis Teismas paprašė pateikti dokumentus Nr. PERS (2024) 65/2 ir PERS (2024) 65/3, kad patikrintų, ar PPK, o vėliau Komisijos narių kolegija, kaip teigė Komisija, turėjo išsamų kandidatų į nagrinėjamas pareigas sąrašą, o tai yra būtina jų atitikties tinkamumo sąlygoms vertinimo sąlyga. Atsakydama Komisija pateikė tris dokumentus:
–        2024 m. birželio 11 d. Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD generalinio direktoriaus raštą, perduotą Komisijos nariui, atsakingam už biudžetą, žmogiškuosius išteklius ir administravimą (toliau – 2024 m. birželio 11 d. raštas);
–        2024 m. rugpjūčio 22 d. PPK išankstinę nuomonę;
–        2024 m. spalio 3 d. PPK nuomonę.
40      Iš 2024 m. birželio 11 d. rašto matyti, kad iš septynių pateiktų kandidatūrų tik ieškovo kandidatūra neatitiko tinkamumo sąlygų ir nebuvo perduota Komisijos nariui, atsakingam už biudžetą, žmogiškuosius išteklius ir administravimą, – Komisija tai patvirtino per teismo posėdį. Todėl Komisijos narys, pateikęs pasiūlymą Komisijos narių kolegijai (žr. šio sprendimo 12 punktą), ieškovo kandidatūros negavo.
41      Dėl 2024 m. rugpjūčio 22 d. PPK išankstinės nuomonės pažymėtina, kad ja į tinkamumo sąlygas atitinkančių kandidatų sąrašą buvo įtrauktas ne tik ieškovas, bet ir asmuo, kuris, beje, atsiėmė savo kandidatūrą iki pirminės atrankos etapo. Taigi tinkamumo sąlygas atitinkančių kandidatūrų buvo aštuonios, o ne šešios. Per posėdį paklausta apie šį skaičių skirtumą, Komisija pripažino, kad dėl šio nenuoseklumo gali kilti abejonių, tačiau nepateikė papildomų paaiškinimų.
42      Taigi Komisija neteigė, kad šis skirtumas paaiškinamas aplinkybe, jog PPK vertino visų kandidatūrų atitiktį tinkamumo sąlygoms ir padarė kitokią išvadą nei Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD.
43      Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad Komisija negalėjo pateikti konkrečių įrodymų, leidžiančių patvirtinti, kad PPK iš tikrųjų gavo ieškovo kandidatūrą, priešingai nei Komisijos narys, atsakingas už biudžetą, žmogiškuosius išteklius ir administravimą, ir kad jis iš tiesų įvertino jos atitiktį tinkamumo sąlygoms.
44      Be to, 2024 m. rugpjūčio 22 d. PPK išankstinėje nuomonėje aiškiai paminėtas tik į vertinimo centrą ir pokalbį pakviestų dviejų kandidatų, tarp kurių ieškovas nenurodytas, asmens bylų patikrinimas.
45      Todėl remiantis Komisijos pateiktais dokumentais ir paaiškinimais negalima daryti išvados, kad PPK iš tiesų gavo visas kandidatūras, ar juo labiau, kad ji iš naujo išnagrinėjo atitiktį tinkamumo sąlygoms, nei, konkrečiau kalbant, kad ji įvertino ieškovo kandidatūrą.
46      Todėl 2024 m. rugpjūčio 22 d. PPK išankstinėje nuomonėje pateiktas sąrašas yra paprastas visų kandidatūras pateikusių asmenų vardų ir pavardžių sąrašas, neatsižvelgiant į tai, ar jų kandidatūros atitinka tinkamumo sąlygas, o būdvardis „tinkamas“ turi būti suprantamas kaip rašybos klaida, nes Komisija nepateikė įtikinamų paaiškinimų.
47      Taigi Komisija nepateikė įrodymų, kad PPK išnagrinėjo ieškovo kandidatūrą ir padarė išvadą, kad ji atitinka tinkamumo sąlygas, nors tai prieštarauja išvadai, prie kurios priėjo Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD, kurią, be to, be patikrinimo patvirtino pirminės atrankos komisija.
48      Tai buvo ypač svarbu įrodyti, nes, pirma, iš apžvalginio dokumento nematyti, kad iš PPK būtų tikimasi, jog ji įvertins kandidatūrų atitiktį tinkamumo sąlygoms, ir, antra, kadangi ieškovo pokalbis su pirminės atrankos komisija buvo atšauktas, mažai tikėtina, kad PPK įvertins kandidatūros, kuriai įvertinti jai trūko svarbių duomenų, privalumus.
49      Trečia, kiek tai susiję su Komisijos narių kolegija, atsižvelgiant į tai, kaip vyko atrankos procedūra, t. y., visų pirma, į tai, kad ieškovo kandidatūra nebuvo perduota Komisijos nariui, atsakingam už biudžetą, žmogiškuosius išteklius ir administravimą, paskui, į tai, kad pirminės atrankos komisija pritarė Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD išvadai, ir, galiausiai, į tai, kad nebuvo įrodymų, jog PPK išnagrinėjo ieškovo kandidatūrą, yra daug įrodymų, leidžiančių pagrįstai abejoti tuo, kad Komisijos narių kolegija gavo ieškovo kandidatūrą ir išnagrinėjo jos atitiktį tinkamumo sąlygoms. Be to, kaip konstatuota šio sprendimo 48 punkte, kiek tai susiję su PPK, pirma, iš apžvalginio dokumento nematyti, kad Komisijos narių kolegija turi patikrinti kandidatūrų atitiktį  tinkamumo sąlygoms, ir, antra, kadangi nei pirminės atrankos komisija, nei PPK nesurengė pokalbio su ieškovu, mažai tikėtina, kad minėta kolegija nagrinės ieškovo kandidatūros, kuriai įvertinti jai trūko svarbių duomenų, privalumus.
50      Be to, reikia konstatuoti, kad Komisija nepateikė jokių kitų įrodymų, išskyrus jos narių kolegijos posėdžio protokolą, galinčių įrodyti priešingai.
51      Vis dėlto to, tai, kad Komisijos narių kolegijos posėdžio protokole nurodyta, jog ji gavo kandidatūras pateikusių asmenų sąrašą, nepakanka įrodyti, kad ji iš tiesų gavo ieškovo kandidatūrą ir įvertino jos atitiktį tinkamumo sąlygoms. Tai, kad buvo pateiktas sąrašas, nebūtinai reiškia faktinį kandidatūras pateikusių asmenų sąrašo perdavimą, kaip tai patvirtina 2024 m. birželio 11 d. raštas, kuriame buvo pateiktas kandidatūras pateikusių asmenų sąrašas, tačiau Komisijos nariui, atsakingam už biudžetą, žmogiškuosius išteklius ir administravimą, buvo perduotos tik tinkamumo sąlygas atitinkančios kandidatūros.
52      Be to, reikia pažymėti, kad 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas ieškovui buvo įteiktas tos pačios dienos 16 val. 56 min., t. y. praėjus maždaug valandai po 2024 m. birželio 11 d. 15 val. 49 min. elektroninio parašo išsiuntimo, o tai patvirtina tai, kad buvo numatoma informuoti ieškovą apie dėl jo priimtą sprendimą, kuris beveik tuo pačiu metu buvo perduotas kompetentingam Komisijos nariui.
53      Šios bylos aplinkybėmis reikia pažymėti, kad 2024 m. birželio 11 d. elektroniniu laišku, kuriuo ieškovo kandidatūra buvo atmesta iki pirminės atrankos etapo, buvo užbaigta atrankos procedūra jo atžvilgiu, todėl tai yra galutinis jo kandidatūros atmetimas, ir, vadinasi, asmens nenaudai priimtas aktas (toliau – ginčijamas sprendimas), todėl jo ieškinys yra priimtinas.
Dėl ieškinio dalyko
54      Trečiuoju reikalavimu ieškovas Bendrojo Teismo prašo prireikus panaikinti sprendimą atmesti skundą.
55      Kadangi sprendimo atmesti skundą turinys nėra savarankiškas, nes juo tik patvirtinamas ginčijamas sprendimas, reikia konstatuoti, kad reikalavimais dėl panaikinimo siekiama tik panaikinti ginčijamą sprendimą, kurio teisėtumas bus vertinamas atsižvelgiant į šiame sprendime atmesti skundą nurodytus motyvus (šiuo klausimu žr. 1989 m. sausio 17 d. Sprendimo Vainker / Parlamentas, 293/87, EU:C:1989:8, 8 punktą ir 2022 m. liepos 6 d. Sprendimo MZ / Komisija, T‑631/20, EU:T:2022:426, 21 punktą).
Dėl esmės
56      Grįsdamas savo ieškinį ieškovas nurodo du pagrindus, grindžiamus, pirma, akivaizdžia vertinimo klaida ir, antra, pranešimo apie laisvą darbo vietą ir šiame pranešime nurodytų taisyklių neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu.
57      Be to, ieškovas savo pastabose dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo pateikė naują pagrindą, grindžiamą akto autoriaus kompetencijos neturėjimu.
Dėl ieškinio pagrindo, grindžiamo akto autoriaus kompetencijos neturėjimu
58      Savo pastabose dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo ieškovas nurodė, kad jeigu Bendrasis Teismas, kaip ir Komisija, nuspręstų, kad asmuo, kuris jam pranešė apie ginčijamą sprendimą, neturėjo teisės to daryti, jis ketina pateikti naują panaikinimo pagrindą, grindžiamą akto autoriaus kompetencijos neturėjimu.
59      Per teismo posėdį Komisija teigė, kad jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, jog 2024 m. birželio 11 d. elektroninis laiškas yra asmens nenaudai priimtas aktas, reikėtų pripažinti, kad jį priėmusi institucija neturėjo kompetencijos.
60      Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagrindas, susijęs su asmens nenaudai priimto akto autoriaus kompetencijos neturėjimu, yra viešosios tvarkos išlyga pagrįstas pagrindas, kurį Sąjungos teismas prireikus turi nagrinėti ex officio (žr. 2010 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija / Putterie-De-Beukelaer, T‑160/08 P, EU:T:2010:294, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), todėl juo galima remtis bet kurioje proceso stadijoje (žr. 2024 m. birželio 26 d. Sprendimo Paraskevaidis / Taryba ir Komisija, T‑698/21, EU:T:2024:425, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
61      Nagrinėjamu atveju ginčijamą sprendimą priėmė Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD skyriaus „HR.02 – Vykdomieji vadovai“ darbuotojas. Kaip minėta šio sprendimo 31 punkte, būtent Komisijos narių kolegija yra paskyrimų tarnyba, turinti kompetenciją paskirti vyresniuosius pareigūnus.
62      Žinoma, iš ieškinio priimtinumo analizės matyti, kad pirminės atrankos komisija, PPK ir Komisijos narių kolegija neįvertino kandidatūrų atitikties tinkamumo sąlygoms ir kad ši užduotis buvo patikėta Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD.
63      Be to, kaip nuspręsta šio sprendimo 53 punkte, ginčijamu sprendimu buvo užbaigta ieškovo atrankos procedūra.
64      Taigi gali atrodyti, kad Komisijos narių kolegija perleido Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD savo įgaliojimus, kiek tai susiję su kandidatūrų atitikties tinkamumo sąlygoms vertinimu ir minėtų kandidatūrų atmetimu šiame atrankos procedūros etape.
65      Vis dėlto reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją įgaliojimų perleidimas negali būti preziumuojamas: net jei įgaliojančioji institucija turi teisę perleisti įgaliojimus, ji privalo priimti aiškų sprendimą dėl įgaliojimų perleidimo (šiuo klausimu žr. 1958 m. birželio 13 d. Sprendimo Meroni / Vyriausioji valdyba, 9/56, EU:C:1958:7, p. 42–44, 46 ir 47 punktai); be to, galima perleisti tik aiškiai apibrėžtus vykdomuosius įgaliojimus (šiuo klausimu žr. 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo Tralli / ECB, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, 43 punktą).
66      Vis dėlto reikia konstatuoti, kad šioje byloje taip nėra.
67      Be to, reikia pažymėti, kad ši byla skiriasi nuo bylos, kurioje priimta šio sprendimo 32 punkte minėta 2015 m. balandžio 22 d. Nutartis ED / ENISA (F‑105/14, EU:F:2015:33, 31 punktas). Iš tiesų, pastarojoje byloje asmens nenaudai priimtas aktas buvo priimtas kompetentingos institucijos, nes jame buvo išdėstyta sudaryti darbo sutartis įgaliotos tarnybos pozicija dėl ieškovo kandidatūros atmetimo per pirmąjį atrankos procedūros etapą, ir tai padaryta po to, kai atrankos komisija ją išsamiai įvertino.
68      Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad ginčijamą sprendimą priėmė kompetencijos neturinti institucija, todėl jį reikia panaikinti.
69      Vis dėlto, siekiant nustatyti tinkamą teisinį pagrindą, kuriuo remdamasi Komisija turės imtis priemonių, būtinų šiam sprendimui įvykdyti pagal SESV 266 straipsnį, gero teisingumo vykdymo labui taip pat reikia išnagrinėti pirmąjį ieškovo nurodytą pagrindą.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžia vertinimo klaida ir teisės klaida
70      Ieškovas mano, kad paskyrimų tarnyba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes pažeidė pranešimą apie laisvą darbo vietą ir taisykles, kuriomis jame remiamasi. Iš tiesų paskyrimų tarnyba turėjo jas aiškinti taip, kad ginčijamas reikalavimas tokiais atvejais, kaip jo, netaikomas. Toks pagrindas turi būti vertinamas kaip grindžiamas taip pat teisės klaida.
71      Šiuo klausimu, pirma, ieškovas pažymi, kad 2016 m. birželio 15 d. Komisijos sprendimas C(2016) 3288 final dėl vidurinės grandies vadovų (toliau – sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų), kuriame nustatyti kriterijai, leidžiantys manyti, kad pareigos yra „vidurinės grandies vadovų pareigos“, netaikomas patarėjams, kaip matyti iš šio sprendimo 2 straipsnio 3 dalies.
72      Antra, ieškovas pažymi, kad į 2016 m. birželio 7 d. Komisijos sprendimo C(2016) 3214 final dėl patarėjo pareigų (toliau – Sprendimas dėl patarėjų) taikymo sritį, remiantis jo 1 straipsniu, neįtraukiami Teisės tarnybos patarėjai teisės klausimais.
73      Iš to ieškovas daro išvadą apie du skirtingus scenarijus.
74      Pagal pirmąjį scenarijų reikėtų manyti, kad Sprendimas dėl patarėjų netaikomas Teisės tarnybos patarėjams teisės klausimais, todėl jiems taikomas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų. Vis dėlto tokiu atveju patarėjai teisės klausimais, atsižvelgiant į specifinę Teisės tarnybos struktūrą, turėtų būti laikomi skyrių vadovais.
75      Kadangi paskyrimų tarnyba ieškovo, kuris yra Teisės tarnybos patarėjas teisės klausimais, nelaikė skyriaus vadovu, ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas dėl to, kad juo buvo pažeistas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų.
76      Pagal antrąjį scenarijų Teisės tarnybos patarėjai teisės klausimais nėra įtraukiami į Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų ir Sprendimo dėl patarėjų taikymo sritį. Tai reikštų, kad Teisės tarnybos patarėjo teisės klausimais pareigos nebūtų reglamentuojamos jokiu konkrečiu teisės aktu nei kiek tai susiję su jo funkcijomis, nei su galimybe jam dalyvauti atrankos į vyresniųjų pareigūnų pareigas procedūrose.
77      Tokiu atveju ginčijamas sprendimas negalėjo būti priimtas taikant Sprendimą dėl vidurinės grandies vadovų ir buvo būtina, kad paskyrimų tarnyba in concreto įvertintų, ar ieškovas turėjo aptariamoms pareigoms užimti reikalingų vadovavimo įgūdžių ir patirties.
78      Todėl paskyrimų tarnyba pažeidė pranešimą apie laisvą darbo vietą ir taisykles, kuriomis ji remiasi, kai automatiškai taikė ieškovui ginčijamą reikalavimą, nepatikrinusi, ar jo kompetencija ir patirtis gali būti laikomi lygiaverčiais vidurinės grandies vadovų pareigoms numatytai kompetencijai ir patirčiai.
79      Komisija ginčija ieškovo argumentus. Konkrečiai kalbant, ji teigia, kad Teisės tarnybos patarėjams teisės klausimais netaikomas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų ne „ta dalimi, kuria“ jie nevykdo vadovaujamųjų pareigų, bet „todėl, kad“ jie tokių pareigų nevykdo. Tokį Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 3 dalies aiškinimą patvirtina šio sprendimo versija anglų kalba, kurioje vartojamas žodis „as“, ir versija vokiečių kalba, kurioje vartojamas žodis „da“.
80      Pagal suformuotą jurisprudenciją pranešimo apie laisvą darbo vietą paskirtis yra, pirma, kuo tiksliau informuoti suinteresuotuosius asmenis apie reikalavimus, keliamus siekiant užimti laisvą darbo vietą, kad jie galėtų įvertinti, ar pateikti kandidatūrą, ir, antra, nustatyti teisinį pagrindą, kuriuo remiantis bus palyginami kandidatūrų privalumai. Ši antroji paskirtis reiškia, jog turi būti paskelbti pakankamai tikslūs reikalavimai, kad būtų galima atlikti minėtą privalumų palyginimą ir pagrįsti padarytą pasirinkimą (žr. 2022 m. birželio 1 d. Sprendimo OG /AED, T‑632/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2022:308, 51 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Pagal jurisprudenciją tiek pranešimų apie laisvas darbo vietas santraukoje nurodyti bendrieji reikalavimai, tiek konkretūs atitinkamoms pareigoms keliami reikalavimai sudaro reikalavimus, kurie keliami pagal pranešimą apie laisvą darbo vietą (2019 m. vasario 7 d. Sprendimo Duym / Taryba, T‑549/17, nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:72, 60 punktas).
81      Iš suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad paskyrimų tarnybos naudojimasis didele diskrecija paskyrimo srityje reiškia kruopštų kandidatūrų  vertinimą ir sąmoningą pranešime apie laisvą darbo vietą nustatytų reikalavimų laikymąsi, todėl ji privalo atmesti visus šių reikalavimų neatitinkančius kandidatus. Pranešimas apie laisvą darbo vietą yra teisinis pagrindas, kurį paskyrimų institucija pati sau nustato, todėl turi griežtai juo vadovautis (1993 m. kovo 18 d. Sprendimo Parlamentas / Frederiksen, C‑35/92 P, EU:C:1993:104, 15 ir 16 punktai; 1998 m. gegužės 12 d. Sprendimo Wenk / Komisija, T‑159/96, EU:T:1998:86, 63 punktas ir 2019 m. liepos 9 d. Sprendimo VY / Komisija, T‑253/18, nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:488, 20 punktas).
82      Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad, kaip iš esmės buvo nurodyta šio sprendimo 6 punkte, pranešime apie laisvą darbo vietą buvo skyrius, skirtas atrankos kriterijams, kuriame buvo pateikta nuoroda į Komisijos intraneto puslapį, pavadintą „Vadovybė: Atitikties tinkamumo sąlygoms keliami reikalavimai“.
83      Ginčijama sąlyga, kaip nurodyta pirmiau minėtame punkte, yra aiškiai išdėstyta, t. y. kad reikalavimus atitinka nuolatiniai pareigūnai, visų pirma „AD 14 kategorijos, einantys (arba ėję) viduriniojo lygio vadovaujančias pareigas ne trumpiau kaip [dvejus] metus“.
84      Pirmiausia reikia pažymėti, kad nors ieškovas ginčija tai, jog jo kandidatūra buvo vertinama atsižvelgiant į ginčijamą sąlygą, iš tikrųjų jis priekaištauja paskyrimų tarnybai dėl to, kad vertindama, ar jis atitinka ginčijamą sąlygą, ji neatsižvelgė į jo, kaip teisės patarėjo, ypatingą statusą, kompetenciją ir patirtį vadovavimo srityje.
85      Bet kuriuo atveju, kadangi ginčijama sąlyga yra pranešimo apie laisvą darbo vietą teisinio pagrindo dalis, ji buvo taikoma ieškovui, nes jis pateikė savo kandidatūrą nagrinėjamoms pareigoms užimti.
86      Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad sprendime atmesti skundą paskyrimų tarnyba nusprendė, pirma, kad ieškovo, kaip grupės vadovo pavaduotojo, eitos pareigos negali būti laikomos prilygstančiomis nuolatiniam ir tęstiniam komandos valdymui, kaip tai suprantama pagal Sprendimą dėl vidurinės grandies vadovų, ir, antra, kad Sprendime dėl vidurinės grandies vadovų nurodyta, jog jis netaikomas patarėjams teisės klausimais. Galiausiai ji nusprendė, kad, nepaisant didelės ieškovo profesinės patirties Komisijoje, jis neįgijo reikiamos vadovavimo patirties, kad atitiktų tinkamumo sąlygas nagrinėjamoms pareigoms užimti.
87      Visų pirma ieškovas teigia, kad Teisės tarnybos patarėjai teisės klausimais turi būti laikomi skyrių vadovais ta dalimi, kuria jiems taikomas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų. Subsidiariai, jei būtų nuspręsta, kad Teisės tarnybos patarėjams teisės klausimais netaikomas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų, jie atsidurtų teisiniame vakuume, nes jiems netaikomas ir Sprendimas dėl patarėjų. Tokiu atveju paskyrimų tarnyba turėjo in concreto įvertinti, ar ieškovas turėjo atitinkamoms pareigoms užimti reikalingą kompetenciją ir vadovavimo patirtį.
88      Dėl klausimo, ar Teisės tarnybos patarėjai teisės klausimais patenka į Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų taikymo sritį, viena vertus, reikia pažymėti, kad Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 1 straipsnio antroje pastraipoje nustatyta, kad „[š]is sprendimas taikomas visiems Komisijos direktoratams ir jai administraciniu požiūriu pavaldiems direktoratams“. Taigi jis taikomas Teisės tarnybai.
89      Antra, iš Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 3 dalies matyti, kad „patarėjams, kurie nevykdo vadovaujamų funkcijų, šis sprendimas netaikomas“.
90      Šiuo klausimu ieškovas iš esmės teigia, viena vertus, kad sąvoka „patarėjai“ turėtų būti suprantama kaip patarėjai, kuriems taikomas Sprendimas dėl patarėjų, o tai reiškia, kad prie jų nepriskiriami Teisės tarnybos patarėjai teisės klausimais. Kita vertus, į taikymo sritį nepatenka tik tie patarėjai, kurie nevykdo vadovaujamų funkcijų.
91      Komisija nepareiškė nuomonės dėl Sprendimo dėl patarėjų svarbos siekiant suprasti „patarėjo“ sąvoką, kaip apibrėžta Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 3 dalyje. Vis dėlto ji teigia, kad patarėjai teisės klausimais priskiriami prie „patarėjo arba lygiavertės“ pareigybių rūšies ir kad patarėjai, kaip ir patarėjai teisės klausimais, nevykdo vadovaujamų funkcijų, todėl jiems netaikomas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų. Be to, iš įvairių teisės aktų nuostatų ir jurisprudencijos ji daro išvadą, kad Komisijos narių kolegijai buvo aišku, jog Teisės tarnybos patarėjas teisės klausimais nėra lygiavertis skyriaus vadovui. Ši išvada, prie kurios dar reikia pridurti, kad patarėjų teisės klausimais nėra daug, Komisijos nuomone, paaiškina, kodėl jie nepaminėti Sprendime dėl vidurinės grandies vadovų.
92      Pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus. Sąjungos teisės nuostatos genezė taip pat gali atskleisti jai aiškinti svarbias aplinkybes (2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, 31 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2021 m. kovo 10 d. Sprendimo AM / EIB, T‑134/19, EU:T:2021:119, 60 punktą).
93      Visų pirma reikia konstatuoti, kad pagal Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 3 dalį „patarėjai“, o ne „patarėjai arba lygiavertės [pareigos]“, neįtraukiami į šio sprendimo taikymo sritį, nes pastarieji vis dėlto yra šios rūšies pareigybės pavadinimas, kaip matyti iš Pareigūnų tarnybos nuostatų I priedo ir XIII priedo 30 straipsnio, taip pat iš 2013 m. gruodžio 16 d. Komisijos sprendimo C(2013) 8979 final dėl pareigybių rūšių ir pareigybių pavadinimų priedo.
94      Be to, tiesa, kad siekiant apibrėžti šią sąvoką Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 3 dalyje nėra aiškios nuorodos į Sprendimą dėl patarėjų. Vis dėlto šių dviejų sprendimų priėmimo kontekstas ir Sprendimu dėl patarėjų siekiamas tikslas leidžia manyti, kad „patarėjais“ Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 3 dalyje buvo siekiama nurodyti į patarėjus, kaip jie suprantami Sprendime dėl patarėjų.
95      Šiuo klausimu, pirma, kiek tai susiję su Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų ir Sprendimo dėl patarėjų priėmimo kontekstu, reikia priminti, kad jie buvo priimti su vienos savaitės pertrauka, t. y. 2016 m. birželio 7 d. buvo priimtas Sprendimas dėl patarėjų, ir 2016 m. birželio 15 d. buvo priimtas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų, kad jie abu yra Komisijos bendros talentų valdymo strategijos dalis (žr. Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 1 konstatuojamąją dalį ir Sprendimo dėl patarėjų 2 konstatuojamąją dalį), ir kad juose siekta atsižvelgti į 2014 m. sausio 1 d. įsigaliojusius peržiūrėtus Tarnybos nuostatus (Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 8 konstatuojamoji dalis ir Sprendimo dėl patarėjų 1 konstatuojamoji dalis).
96      Todėl Sprendimas dėl patarėjų ir Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų sudaro bendrą Komisijos personalo valdymo taisyklių rinkinį. Šią išvadą patvirtina 2017 m. liepos 31 d. Komunikato C(2017) 5231
dėl Komisijos generalinių direktoratų ir tarnybų organizacinių schemų įgyvendinimo gairių 2 punktas, kuriame nurodyta, kad gairės dėl vadovaujančių ir patariamųjų pareigų vaidmens ir pozicijos turi būti aiškinamos kartu su Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų ir Sprendimo dėl patarėjų nuostatomis.
97      Kita vertus, kalbant apie Sprendimo dėl patarėjų tikslą, reikia pažymėti, kad iš jo 2 konstatuojamosios dalies aiškiai matyti, jog Komisija siekė „aiškiau atskirti vidurinės grandies vadovų karjerą nuo ekspertų karjeros“.
98      Be to, šis tikslas primintas 2017 m. liepos 31 d. Komunikato Komisijai C(2017) 5231 final dėl Komisijos generalinių direktoratų ir tarnybų organizacinių diagramų 3.3 punkte. Iš tiesų iš to matyti, kad Sprendimu dėl patarėjų „atnaujinta su patarėjais susijusi politika įgyvendinant bendrą talentų valdymo strategiją, aiškiai atskiriant skyriaus vadovo karjerą nuo patarėjo karjeros“.
99      Iš Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų priėmimo konteksto, įskaitant Sprendimo dėl patarėjų tikslą, matyti, kad Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 3 dalimi buvo siekiama nurodyti patarėjus, kaip jie nurodyti Sprendime dėl patarėjų.
100    Komisijos nurodyta aplinkybė, kad jos narių kolegijai buvo aišku, jog patarėjo teisės klausimais pareigos nebuvo lygiavertės skyriaus vadovo pareigoms, ir tai, kad Teisės tarnybos patarėjų teisės klausimais skaičius buvo nedidelis, negali paaiškinti, priešingai, nei ji teigia, kodėl  patarėjai teisės klausimais nebuvo aiškiai paminėti Sprendime dėl vidurinės grandies vadovų.
101    Iš tiesų, viena vertus, tiek iš 2013 m. gruodžio 16 d. Komisijos sprendimo C(2013) 8979 final dėl pareigybių rūšių ir pavadinimų, tiek iš 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo EJ ir kt. / Komisija (F‑112/14, EU:F:2015:90, 42 ir 63 punktai), kuriuos Komisija nurodė grįsdama šiuos argumentus, matyti, kad sąvoka „patarėjas“ apima tik tam tikros rūšies pareigybes ir kad egzistuoja platesnė pareigybių kategorija, vadinama „patarėjo ar lygiavertės pareigos“, apimanti kelių rūšių pareigybes, įskaitant Teisės tarnybos patarėjo teisės klausimais.
102    Kita vertus, nors Teisės tarnybos patarėjų teisės klausimais ir yra nedaug, jų specifika buvo gerai žinoma, nes jie buvo aiškiai neįtraukti į Sprendimo dėl patarėjų taikymo sritį, kaip nurodyta jo 1 straipsnyje.
103    Taigi priimdama Sprendimą dėl vidurinės grandies vadovų Komisijos narių kolegija žinojo arba negalėjo nežinoti, kad sąvoka „patarėjas“ neapima Teisės tarnybos patarėjų teisės klausimais ir kad reikėjo nurodyti sąvoką „patarėjas ar lygiavertės pareigos“, kad jiems būtų taikoma minėto sprendimo 2 straipsnio 3 dalyje numatyta išimtis.
104    Vis dėlto, priešingai, nei teigia ieškovas, tai nereiškia, kad Teisės tarnybos patarėjai teisės klausimais automatiškai turi būti laikomi skyrių vadovais.
105    Iš tiesų funkcijos, kurios iš esmės laikomos vidurinės grandies vadovų funkcijomis, išvardytos Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 1 dalyje. Tai yra skyrių ir direktoratų vadovų pareigos, taip pat atstovybės vadovų valstybėse narėse ir darbo grupių vadovų pareigos. Taigi jame neminimos patarėjų teisės klausimais pareigos.
106    Kadangi Teisės tarnybos patarėjai teisės klausimais nepriskiriami prie vienos iš Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 1 dalyje nurodytų kategorijų, jie turi atitikti dvi šioje nuostatoje nurodytas sąlygas, kad būtų laikomi einančiais vidurinės grandies vadovų pareigas.
107    Ieškovo nurodyta aplinkybė, kad Teisės tarnybos patarėjams teisės klausimais taikoma panaši atrankos procedūra kaip ir skyrių vadovams, o tai, beje, ginčija Komisija, negali paneigti šios išvados. Iš tiesų, remiantis jurisprudencija, vien tai, kad jie buvo paskirti „patarėjais teisės klausimais“ po atrankos procedūros, vykdytos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 straipsnį ir 29 straipsnio 1 dalies a punktą, ir remiantis Sprendimu dėl vidurinės grandies vadovų, nereiškia, kad jie iš tikrųjų ėjo vidurinės grandies vadovo ar vyresniojo pareigūno pareigas (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo EJ ir kt. / Komisija, F‑112/14, EU:F:2015:90, 20, 68 ir 74 punktus).
108    Galiausiai, kaip Komisija pripažino tiek atsiliepime į ieškinį, tiek per teismo posėdį, svarbu patikrinti, ar Komisijos personalo pareigūnas iš tikrųjų eina vidurinės grandies vadovo pareigas, kaip tai suprantama pagal Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 1 dalį.
109    Iš tiesų, viena vertus, reikia pažymėti, kad Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta, jog „vidurinės grandies vadovams priklauso bet kuris asmuo, paskirtas eiti pareigas, kuris tuo pačiu metu atitinka šiuos du kriterijus“, taigi ne tik toliau nurodytos kategorijos, apie kurias priminta šio sprendimo 105 punkte.
110    Kita vertus, 2017 m. liepos 31 d. Komunikato Komisijai C(2017) 5231 final dėl Komisijos generalinių direktoratų ir tarnybų organizacinių diagramų 3.1 punkte numatyta, kad išimtiniais atvejais vadovaujamos pareigos gali būti einamos ne generaliniame direktorate, direktorate ar skyriuje.
111    Šiomis aplinkybėmis iš principo niekas nedraudžia asmeniui, kaip antai ieškovui, bandyti įrodyti, kad jis atitinka Sprendimo dėl vidurinės grandies vadovų 2 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas.
112    Todėl paskyrimų tarnyba padarė teisės klaidą, konstatavusi, kad Teisės tarnybos patarėjams teisės klausimais, kaip ir patarėjams, kuriems taikomas Sprendimas dėl patarėjų, nebuvo taikomas Sprendimas dėl vidurinės grandies vadovų.
113    Kadangi ginčijamą sprendimą priėmė kompetencijos neturinti institucija, kaip konstatuota šio sprendimo 68 punkte, nereikia nagrinėti, ar paskyrimų tarnyba in concreto patikrino, ar ieškovas ėjo vidurinės grandies vadovo pareigas ir ar atlikdama šią analizę ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.
114    Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, šį ieškinį reikia patenkinti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
115    Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
116    Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo ir ieškovo bylinėjimosi išlaidas pagal šio pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia:
1.      Panaikinti 2024 m. birželio 11 d. Europos Komisijos Žmogiškųjų išteklių ir saugumo generalinio direktorato (GD) elektroniniame laiške pateiktą sprendimą atmesti Friedrich Erlbacher kandidatūrą į Komisijos Žemės ūkio ir kaimo plėtros generalinio direktorato (GD) direktoriaus (AD 14/AD 15) pareigas.
2.      Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Svenningsen
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Paskelbtas 2026 m. kovo 11 d viešame teismo posėdyje Liuksemburge
Parašai.
*      Proceso kalba: prancūzų.