62010CJ0131_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑131/10,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgien) genom beslut av den 26 februari 2010, som inkom till domstolen den 12 mars 2010, i målet
Corman SA
mot
Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB),
meddelar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden J.‑C. Bonichot samt domarna K. Schiemann, L. Bay Larsen, C. Toader (referent) och E. Jarašiūnas,
generaladvokat: E. Sharpston,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Corman SA, genom L. Defalque, avocat,
– Belgiens regering, genom J.‑C. Halleux, i egenskap av ombud,
– Österrikes regering, genom E. Riedl, i egenskap av ombud,
– Europeiska kommissionen, genom F. Clotuche-Duvieusart, i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 3.1 och 3.3 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (EGT L 312, s. 1) och kommissionens förordning (EG) nr 2571/97 av den 15 december 1997 om försäljningen av smör till sänkta priser och om beviljande av stöd för grädde, smör och koncentrerat smör avsett att användas i framställningen av konditorivaror, glass och andra livsmedel (EGT L 350, s. 3), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1550/98 av den 17 juli 1998 (EGT L 202, s. 27, nedan kallad förordning nr 2571/97).
2. Begäran har framställts i ett mål mellan Corman SA (nedan kallad Corman) och Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) och avser att BIRB inte har återbetalat flera säkerheter som ställts av Corman vid sådana anbudsförfaranden som avses i förordning nr 2571/97.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätten
Förordning nr 2988/95
3. Enligt skäl 3 i förordning nr 2988/95 är det ”viktigt att … bekämpa handlingar som kan skada gemenskapernas finansiella intressen”.
4. I skäl 5 i förordningen anges att ”[d]e oegentligheter och de administrativa åtgärder och sanktioner som har samband med oegentligheterna anges i föreskrifter för olika sektorer i enlighet med denna förordning”.
5. I artikel 1 i förordningen föreskrivs följande:
”1. För att skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen antas härmed allmänna regler om enhetliga kontroller och om administrativa åtgärder och sanktioner rörande oegentligheter i förhållande till gemenskapsrätten.
2. Med oegentligheter avses varje överträdelse av en bestämmelse i gemenskapsrätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör och som har lett eller skulle ha kunnat leda till en negativ ekonomisk effekt för gemenskapernas allmänna budget eller budgetar som de förvaltar, antingen genom en otillbörlig utgift eller genom minskning eller bortfall av inkomster som kommer från de egna medel som uppbärs direkt för gemenskapernas räkning.”
6. I artikel 3.1 och 3.3 i förordning nr 2988/95 föreskrivs följande:
”1. Preskriptionstiden för att vidta åtgärder är fyra år från det att den oegentlighet som avses i artikel 1.1 begicks. Kortare preskriptionstider, dock inte under tre år, kan emellertid föreskrivas i de regler som gäller för vissa sektorer.
För kontinuerliga eller upprepade oegentligheter löper preskriptionstiden från den dag då oegentligheten upphörde. …
Preskriptionstiden avbryts av varje åtgärd som den behöriga myndigheten underrättar den berörda personen om och som har till syfte att utreda eller beivra oegentligheten. Preskriptionstiden börjar åter löpa efter varje åtgärd som innebär avbrott.
…
3. Medlemsstaterna har möjlighet att tillämpa en längre frist än den som anges i punkt 1 … ”
7. I artikel 4 i förordning nr 2988/95 föreskrivs följande:
”1. Varje oegentlighet medför som en allmän regel att den förmån som erhållits på ett otillbörligt sätt dras in
…
– genom förlust, helt eller delvis, av den garanti som ställts som säkerhet för en begäran om en förmån som beviljats eller när ett förskott mottagits.
…
4. De åtgärder som anges i denna artikel skall inte anses som sanktioner.”
Bestämmelser om den gemensamma organisationen för mjölk och mjölkprodukter
– Förordning nr 804/68
8. I artikel 6 i rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (EGT L 148, s. 13, svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 52), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 2807/94 av den 14 november 1994 (EGT L 298, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 63, s. 7), föreskrivs följande:
”1. Under hela mjölkregleringsåret och enligt villkor som skall fastställas skall det interventionsorgan som utsetts av varje medlemsstat till interventionspris köpa upp smör som direkt och uteslutande är framställt av pastöriserad grädde i ett godkänt företag i gemenskapen …
…
3. Smör som köpts upp av interventionsorganen skall avyttras till ett minimipris och enligt villkor som skall fastställas, t.ex. säkerställande av marknadsbalansen och av att köparna får lika behandling och lika tillgång till det smör som säljs. ….
…
6. Tillämpningsföreskrifter till denna artikel och särskilt det stödbelopp som skall utgå vid privat lagring skall antas enligt förfarandet i artikel 30.”
– Förordning nr 2571/97
9. I artikel 1.1 i förordning nr 2571/97 föreskrivs följande:
”1. Följande åtgärder skall vidtas, på de i denna förordning fastställda villkoren:
a) försäljning skall ske av interventionssmör som köpts upp i enlighet med artikel 6.1 i förordning … nr 804/68 och förts in i lager före ett visst datum, som skall fastställas.
b) Stöd skall beviljas för användningen av smör, koncentrerat smör och grädde i enlighet med punkt 2.”
10. Enligt artikel 2 i förordning nr 2571/97 skall ”[i]nterventionssmör … säljas och stöd skall beviljas för produkter enligt artikel 1.2 genom en stående anbudsinfordran som organiseras av varje interventionsorgan.”
11. I artikel 3 i förordning nr 2571/97 föreskrivs följande:
För att ett anbud skall kunna beaktas skall anbudsgivaren lämna ett skriftligt åtagande att uteslutande blanda, eller låta blanda, smöret eller det koncentrerade smöret i de slutprodukter som avses i artikel 4, eller vad gäller grädde direkt och enbart i de slutprodukter som avses i artikel 4.1 metod B, men utan att denna bestämmelse i förekommande fall påverkar de mellanprodukter som avses i artikel 8. …
…”
12. Enligt artikel 10.1 i förordning nr 2571/97 ska ”[f]ramställning av sådant koncentrerat smör som avses i artikel 1.2 b, den förädling av smör till koncentrerat smör som avses i artikel 5, den tillsats av spårämnen som avses i artikel 6, den förpackning av koncentrerat smör som avses i artikel 7.1, andra stycket, iblandning i de mellanprodukter som avses i artikel 8 och, vid tillämpning av artikel 3 b, iblandning av smör, koncentrerat smör, mellanprodukter och grädde i slutprodukter, … ske i godkända anläggningar”.
13. I artikel 11 i förordningen föreskrevs inledningsvis att de produkter som avses i artikel 1 ska bearbetas och blandas i slutprodukterna inom gemenskapen inom en tidsfrist på sex månader, beräknat från den sista dagen i månaden för den anbudsgivning som fastställs för den enskilda anbudsinfordran i enlighet med artikel 14.2. Efter flera ändringar av denna artikel, bland annat genom antagandet av kommissionens förordning (EG) nr 494/1999 av den 5 mars 1999 (EGT L 59, s. 17), har fristen sänkts till fyra månader.
14. I artikel 12 i förordning nr 2571/97 föreskrivs följande:
”1. De anbudsgivare som tilldelats kontrakt skall vidta följande åtgärder:
a) Utföra, eller i sitt namn och för egen räkning låta utföra, åtgärder avseende framställningen av koncentrerat smör och tillsättningen av spårämnen.
b) Föra räkenskaper av vilka det för varje leverans framgår namnen och adresserna avseende köparna och de motsvarande kvantiteterna, med uppgift om deras avsedda användningsområde (metod A eller metod B) samt med angivande av antingen tidsgränsen för iblandning enligt artikel 11, eller anbudsnumret (som får kodas). Om den anbudsgivare som tilldelas kontrakt bearbetar olika produkter som är berättigade till stöd eller prissänkning inom ramen för olika gemenskapsprogram, skall separata räkenskaper föras med avseende på varje enskilt program.
c) Se till att varje försäljningskontrakt omfattar
i) skyldighet att vid framställning av mellanprodukter uppfylla de villkor som fastställs i artiklarna 8 och 9,
ii) skyldighet att, i förekommande fall, fullgöra de åtaganden som avses i artikel 3 b,
iii) skyldighet att utföra iblandningen i slutprodukterna inom den tidsfrist som avses i artikel 11, med angivande av det avsedda användningsområdet (metod A eller metod B),
iv) skyldighet att, i förekommande fall, föra de räkenskaper som avses i b,
v) skyldighet att följa de bestämmelser som fastställs i artikel 10,
vi) skyldighet att föra samma register som de som avses i artikel 10.2 c, om produkter som innehåller spårämnen blandas i slutprodukterna,
vii) skyldighet för den anbudsgivare som erhåller kontraktet att tillställa det behöriga organet de uppgifter som erfordras i enlighet med bilagorna IX–XIII, enligt bestämmelser som fastställs av medlemsstaten,
viii)	skyldighet att i förekommande fall tillhandahålla produktionsplanen.
2. Om den anbudsgivare som tilldelats kontrakt är den som framställer slutprodukterna, skall han föra de register som avses i artikel 10.2 c och tillhandahålla sin produktionsplan i enlighet med artikel 10.2 d.”
15. I artikel 13 i förordning nr 2571/97 föreskrivs följande:
”1. Meddelande om en stående anbudsinfordran skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning
minst åtta dagar före utgången av den första fristen för ingivande av anbud.
2. Interventionsorganen skall utfärda meddelanden om anbudsinfordran med särskilt angivande av den sista anbudsdagen och den adress dit anbudet skall inges.”
16. I artikel 14 i förordning nr 2571/97 föreskrivs följande:
”1. Interventionsorganet skall utfärda enskilda anbudsinfordringar under den stående anbudsinfordrans giltighetstid.
2. Anbudstiden för varje enskild anbudsinfordran skall löpa ut kl. 12.00 … den andra och den fjärde tisdagen i varje månad .”
17. Artikel 17 i förordning nr 2571/97 har följande lydelse:
”1. Huvudkraven, vars uppfyllande skall garanteras genom ställande av en säkerhet för anbudet på 350 ecu per ton, skall utgöras av vidhållande av anbudet efter det att anbudstiden löpt ut och, i förekommande fall,
a) när det gäller interventionssmör, ställande av den säkerhet för förädling som avses i artikel 18.2 och erläggande av betalning inom den tidsfrist som anges i artikel 20.2,
b) när det gäller de produkter som avses i artikel 1.2 och vid tillämpning av artikel 3 a, ställande av den säkerhet för förädling som avses i artikel 18.2, eller vid tillämpning av artikel 22.3 andra stycket, iblandning i slutprodukterna,
c) när det gäller de produkter som avses i artikel 1.2 och vid tillämpning av artikel 3 b, iblandning i slutprodukterna.
2. Säkerheter för anbud skall ställas i den medlemsstat där anbudet inges.
…”
18. I artikel 18 i förordning nr 2571/97 föreskrivs följande:
”1. På grundval av de anbud som inkommit i samband med varje enskild anbudsinfordran och i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 30 i förordning … nr 804/68 skall ett lägsta försäljningspris fastställas för interventionssmöret och skall ett högsta stödbelopp fastställas för grädden, smöret eller det koncentrerade smöret. …
2. Samtidigt som de lägsta försäljningspriserna eller stödbeloppen fastställs, och enligt förfarandet i artikel 30 i förordning … nr 804/68, skall beloppen för säkerheten för förädlingen fastställas per 100 kg, antingen på grundval av skillnaden mellan smörets interventionspris och de lägsta försäljningspriserna eller på grundval av stödbeloppen.
Syftet med säkerheten för förädlingen skall vara att säkerställa uppfyllandet av huvudkraven när det gäller
a) interventionssmör,
i) förädlingen av smöret till koncentrerat smör i enlighet med artikel 5 och eventuell tillsättning av spårämnen eller tillsättning av spårämnen i smöret, och
ii) de produkter som avses i artikel 1.2 och vid tillämpning av artikel 3 a, iblandningen i slutprodukterna,
b) de produkter som avses i artikel 1.2 och vid tillämpning av artikel 3 a, iblandningen i slutprodukterna.
3. De bevis som krävs för frisläppande av de säkerheter för förädlingen som avses i punkt 2 skall framläggas till den behöriga myndigheten, vilken utses av den medlemsstat där garantin ställs, inom tolv månader efter det att den tidsfrist som fastställs i artikel 11 har löpt ut.
Om de tidsfrister som anges i artikel 11 överskrids med färre än totalt 60 dagar förverkas säkerheten för förädlingen med sex ecu per ton och per dag. Efter utgången av denna period skall bestämmelserna i artikel 23 i kommissionens förordning (EEG) nr 2220/85 [av den 22 juli 1985 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med säkerheter för jordbruksprodukter (EGT L 205, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 18, s. 55) ] tillämpas på det resterande beloppet.
4. Om de huvudkrav som avses i punkt 2 a inte uppfylls inom de tidsfrister som fastställs i artikel 11 på grund av att det tilldelade smöret inte är lämpligt för konsumtion, skall säkerheterna för förädlingen ändå frisläppas, efter det att lämpliga åtgärder har vidtagits, med kommissionens samtycke och under överinseende av myndigheterna i den berörda medlemsstaten.”
19. Det framgår av artikel 19.1 och 19.2 i förordning nr 2571/97 att den anbudsgivare som tilldelas kontraktet ska vara den anbudsgivare för interventionssmör som erbjuder det högsta priset, förutsatt att det är högre än det lägsta försäljningspriset eller att det föreslagna stödbeloppet inte är högre än det högsta stödbeloppet.
20. Enligt artikel 19.4 får ”[r]ättigheter och skyldigheter i samband med anbudsinfordran … inte överlåtas”.
21. I artikel 27 i förordning nr 2571/97 föreskrivs följande:
”Förordning … nr 2220/85 skall tillämpas, utom i de fall där annat uttryckligen föreskrivs. De påföljder för att inte fullgöra en underordnad skyldighet som fastställs i denna förordning utesluter de påföljder som avses i förordning … nr 2220/85.”
Förordning nr 2220/85
22. I artikel 29 i förordning nr 2220/85, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3403/93 av den 10 december 1993 (EGT L 310, s. 4, svensk specialutgåva, område 3, volym 54, s. 5, nedan kallad förordning nr 2220/85), föreskrivs följande:
”När den behöriga myndigheten får kännedom om omständigheter som medför att säkerheten förverkas helt eller delvis skall myndigheten utan dröjsmål kräva betalning av det förverkade beloppet av den part som är skyldig att uppfylla förpliktelsen med en frist på upp till 30 dagar från den dag då kravet meddelas. Om betalning inte har skett inom denna period skall den behöriga myndigheten utan dröjsmål
a) lösa in sådana säkerheter som anges i artikel 8.1 a,
b) kräva betalning av borgensmannen enligt artikel 8.1 b med en frist på upp till 30 dagar från den dag då kravet meddelas,
c) vidta åtgärder för att
i) omvandla sådana säkerheter som anges i artikel 8.2 a, c, d och e till kontanta medel i den omfattning som krävs för att täcka det förverkade beloppet,
ii) föra över kontanter som har deponerats i en bank till sitt eget konto.
Den behöriga myndigheten får utan dröjsmål lösa in sådana säkerheter som anges i artikel 8.1 a utan att först kräva betalning av den berörda parten.
…”
Förordning nr 4045/89
23. I artikel 4 i rådets förordning (EEG) nr 4045/89 av den 21 december 1989 om medlemsstaternas granskning av de transaktioner som utgör en del av systemet för finansiering genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och om upphävande av direktiv 77/435/EEG (EGT L 388, s. 18; svensk specialutgåva, område 3, volym 31, s. 27) föreskrivs att företagen ska förvara affärshandlingar, såsom böcker, register, fakturor och verifikationer, under minst tre år från och med utgången av det år då de upprättades och att medlemsstaterna får föreskriva att affärshandlingarna ska förvaras under längre tid än tre år.
Nationell rätt
24. I artikel 2262 a i den belgiska civillagen (code civil belge), vilken infördes genom lag av den 10 juni 1998 om ändring av vissa bestämmelser om preskription ( Moniteur belge
av den 17 juli 1998, s. 23544), föreskrivs följande:
”§ 1.	Alla personliga fordringar har en preskriptionstid på tio år.
Med undantag från första stycket gäller en preskriptionstid på fem år för alla fordringar på skadestånd utanför kontraktsförhållanden. Preskriptionstiden räknas från den dag som följer efter den dag då den förorättade fick kännedom om skadan eller om att skadan förvärrats och om vem som bär ansvaret för skadan.
Sådana fordringar som avses i andra stycket preskriberas hur som helst efter tjugo år. Preskriptionstiden räknas från den dag som följer efter den dag då den omständighet som har orsakat skadan har skett.
…”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
25. Mellan åren 1998 och 2000 deltog Corman, en godkänd anläggning i den mening som avses i artikel 10 i förordning nr 2571/97 i flera anbudsförfaranden som organiserats av BIRB, ett interventionsorgan i den mening som avses i artikel 6.1 i förordning nr 804/68, och Cormans anbud godtogs.
26. I egenskap av anbudsgivare var Corman tvungen att ställa flera säkerheter för att säkerställa att kraven i ovannämnda förordning iakttogs. Säkerheterna avsåg såväl Cormans framställning av koncentrerat smör och tillsättning av spårämnen som korrekt användning av smör, koncentrerat smör och grädde samt den iblandning, som görs av de slutanvändare till vilka företaget säljer sina produkter, i slutprodukter såsom konditorivaror, glass, kakor eller choklad.
27. Efter att ha konstaterat att dessa slutanvändare blandade koncentrerat smör som omfattades av interventionsordningen för smör eller för grädde gav BIRB uttryck för sina tvivel huruvida detta var tillåtet enligt förordning nr 2571/97. BIRB informerade officiellt Corman om detta den 26 april 2000.
28. BIRB underställde kommissionen denna fråga för prövning två gånger i månaderna mars och augusti år 2002. Kommissionen förklarade bestämmelserna i de svar den avgav i juni 2002 respektive år 2006, varefter BIRB frigav vissa säkerheter för förädling som ställts av Corman.
29. Vad beträffar vissa andra iblandningar bedömde BIRB emellertid att de av Corman ställda säkerheterna skulle tas i anspråk, eftersom fristen på fyra månader för iblandning av smör i slutprodukterna hade överskridits, slutanvändningen inte var förenlig med förordning nr 2571/97 och, slutligen, eftersom det skett produktionsfel med avseende på vissa kvantiteter. BIRB skickade därför åren 2006 och 2007 ut debetfakturor till Corman genom vilka BIRB tog i anspråk 202 999,58 euro ur säkerheterna. Dessa förelägganden formaliserades i ett beslut av den 17 januari 2007.
30. Corman väckte den 22 maj 2007 talan mot detta beslut vid Tribunal de première instance de Bruxelles och yrkade att säkerheterna som uppgick till 173 361,88 euro skulle betalas tillbaka. Till stöd för detta yrkande gjorde Corman gällande att ianspråktagandet av säkerheterna, mot bakgrund av den preskriptionstid på fyra år som föreskrivs i artikel 3.1 första stycket i förordning nr 2988/95, var rättsstridigt, eftersom preskription inträtt. För det fall fristen inte var tillämplig hävdade Corman att förordning nr 2571/97, i egenskap av lagstiftning för vissa sektorer i den mening som avses i artikel 3.1 första stycket andra meningen i förordning nr 2988/95, utgjorde hinder för att tillämpa en längre nationell preskriptionstid med stöd av punkt 3 i denna artikel.
31. BIRB ansåg däremot att det inte kunde hävdas att preskription utgjorde ett hinder för att ta säkerheterna i anspråk, eftersom medlemsstaterna enligt artikel 3.3 i förordning nr 2988/95 behöll möjligheten att tillämpa längre preskriptionstider, vilka följer av bestämmelser om allmän preskription, såsom den preskriptionsfrist på 30 år som var tillämplig i Belgien före år 1998 och den preskriptionsfrist på 10 år som nu är tillämplig.
32. Det är mot denna bakgrund som Tribunal de première instance de Bruxelles har beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1. Utgör bestämmelserna i förordning nr 2571/97 …, sektoriella gemenskapsrättsliga bestämmelser, vilka innebär ett undantag från artikel 3.1 i förordning nr 2988/95 … och vilka innebär hinder mot att tillämpa nationella bestämmelser om preskription?
2. Ska artikel 3.3 i förordning nr 2988/95 … tolkas så, att den bestämmelsen endast är tillämplig i begränsad utsträckning i de fall där oegentligheten har begåtts av stödmottagaren och att den allmänna regeln om fyraårig preskription ska tillämpas i samtliga fall där oegentligheterna har begåtts av stödmottagarens medkontrahenter enligt den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
33. Med sin första fråga önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i om förordning nr 2571/97 kan anses utgöra en sådan lagstiftning för vissa sektorer för vilken det föreskrivs en preskriptionsfrist i den mening som avses i artikel 3.1 första stycket andra meningen i förordning nr 2988/95. Om svaret är jakande önskar samma domstol få klarhet i om en sådan sektorsspecifik lagstiftning utgör hinder för medlemsstaterna att använda möjligheten att, med stöd av artikel 3.3 i förordningen, föreskriva om en längre preskriptionsfrist än den som anges i artikel 3.1 första stycket.
34. Corman har hävdat att unionslagstiftaren, genom att anta förordning nr 2571/97 och trots att denna förordning inte föreskriver en exakt preskriptionsfrist för att lösa in säkerheter vid offentlig upphandling och/eller vid förädling, har avsett att göra den allmänna preskriptionsfrist på fyra år som föreskrivs i artikel 3.1 första stycket första meningen i förordning nr 2988/95 tillämplig i dessa upphandlingsförfaranden. Härmed utgör förordning nt 2571/97 en sektorsspecifik lagstiftning som utgör hinder för medlemsstaternas möjlighet att på detta område tillämpa preskriptionsfrister som är längre än fyra år med stöd av artikel 3.3 i förordning nr 2988/95.
35. Den belgiska och den österrikiska regeringen samt kommissionen anser däremot att förordning nr 2571/97 inte utgör en sektorsspecifik lagstiftning i vilken det föreskrivs en kortare preskriptionsfrist i den mening som avses i artikel 3.1 första stycket andra meningen i förordning nr 2988/95. Även om det antas att det genom förordning nr 2571/97 införs en preskriptionstid som är kortare än fyra år, har de båda regeringarna och kommissionen gjort gällande att en sådan frist inte påverkar medlemsstaternas möjlighet att föreskriva en längre preskriptionstid med stöd av artikel 3.3 i förordningen.
36. Domstolen erinrar inledningsvis om att det i artikel 1.1 i förordning nr 2988/95 har införts ”allmänna regler om enhetliga kontroller och om administrativa åtgärder och sanktioner rörande oegentligheter i förhållande till gemenskapsrätten”. Syftet med införandet är enligt tredje skälet i förordningen att ”inom alla områden bekämpa handlingar som kan skada gemenskapernas finansiella intressen” (se dom av den 24 juni 2004 i mål C‑278/02, Handlbauer, REG 2004, s. I‑6171, punkt 31).
37. Såsom framgår av artikel 4.1 i förordningen kan dessa administrativa åtgärder, såsom är fallet i det nationella målet, bestå i att den förmån som har uppnåtts på ett otillbörligt sätt – genom att den säkerhet som ställts för denna förmån helt eller delvis går förlorad – dras in.
38. I artikel 3.1 första stycket i förordning nr 2988/95 föreskrivs emellertid att preskriptionstiden för att vidta åtgärder löper från det att oegentligheten begicks. Med oegentlighet avses enligt artikel 1.2 i samma förordning ”varje överträdelse av en bestämmelse i gemenskapsrätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör och som har lett eller skulle ha kunnat leda till en negativ ekonomisk effekt för gemenskapernas allmänna budget …” (domen i det ovannämnda målet Handlbauer, punkterna 32 och 33, samt dom av den 29 januari 2009 i de förenade målen C‑278/07–C‑280/07, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., REG 2009, s. I‑457, punkterna 21 och 22).
39. Genom att anta förordning nr 2988/95, och i synnerhet dess artikel 3.1 första stycket, har unionslagstiftaren emellertid avsett att införa en allmän preskriptionsregel som är tillämplig på området och genom vilken unionslagstiftaren har avsett att dels fastställa en minsta preskriptionstid som är tillämplig i alla medlemsstater, dels fastställa att det inte ska vara möjligt att driva in belopp som uppburits på ett otillbörligt sätt från Europeiska unionens budget efter det att en tidsperiod om fyra år löpt ut från det att den oegentlighet som avser de omtvistade betalningarna har begåtts (se domen i det ovannämnda målet Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., punkt 27).
40. Härav följer att alla förmåner som uppburits på ett otillbörligt, och för gemenskapens budget skadligt, sätt således, från och med den tidpunkt då förordning nr 2988/95 trädde i kraft, i regel kan dras in av de behöriga nationella myndigheterna inom loppet av fyra år, med undantag för inom sektorer för vilka unionslagstiftaren har föreskrivit en kortare frist (se domen i det ovannämnda målet Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., punkt 28).
41. Artikel 3.1 första stycket andra meningen i förordning nr 2988/95 hänför sig emellertid till sektoriella regler som antagits på unionsnivå, vilket bekräftas av femte skälet i denna förordning, och inte till nationella sådana regler (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., punkt 44).
42. Den bestämmelse genom vilken det föreskrivs en preskriptionsfrist på fyra år i artikel 3.1 första stycket första meningen i förordning nr 2988/95, och som är direkt tillämplig, kan för övrigt endast trängas åt sidan av en befintlig sektorsspecifik lagstiftning, i den mening som detta uttryck används i andra meningen i artikel 3.1 första stycket, när det i denna sektorsspecifika lagstiftning föreskrivs en kortare frist, men inte understigande tre år (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet arrêt Handlbauer, punkt 35).
43. I förordning nr 2571/97 föreskrivs förvisso vissa specifika frister som ska tillämpas för anbudsgivaren och den som tilldelats kontraktet inom ordningen med interventionssmör. Enligt artikel 11 i denna förordning ska de produkter som anges i artikel 1 i förordningen bearbetas och blandas inom en frist av fyra månader efter den månad när fristen för anbudsgivning löpte ut, och enligt artikel 18.3 i förordningen ska den som tilldelats kontraktet, senast tolv månader efter utgången av den frist som anges i artikel 11, lägga fram den bevisning som är nödvändig för att den säkerhet som ställts för förädlingen ska frisläppas.
44. Såsom den belgiska och österrikiska regeringen samt kommissionen har anfört, ska det emellertid påpekas att det i denna förordning inte har fastställts någon preskriptionstid för att vidta åtgärder för det nationella interventionsorganet när detta löser in säkerheter som ställts av den som tilldelats kontraktet efter att en oegentlighet har konstaterats.
45. Detta konstaterande påverkas inte av den omständigheten att det i artikel 29 i förordning nr 2220/85, som är tillämplig på ordningen med interventionssmör enligt artikel 27 i förordning nr 2571/97, föreskrivs att när den behöriga myndigheten får kännedom om omständigheter som medför att säkerheten förverkas helt eller delvis ska myndigheten utan dröjsmål kräva betalning av det förverkade beloppet av den part som är skyldig att uppfylla förpliktelsen med en frist på upp till 30 dagar från den dag då kravet meddelas.
46. Även om det antas att nämnda artikel 29 är tillämplig i det nationella målet innebär emellertid inte den omständigheten, enligt artikelns ordalydelse och såsom Corman har hävdat, att den behöriga myndigheten ska handla ”utan dröjsmål”, att myndigheten är bunden av en viss frist.
47. Det ska således slås fast att det, med avseende på sådana upphandlingsförfaranden som avses i det nationella målet, i den lagstiftning som är tillämplig på ordningen med interventionssmör, även om den kan utgöra en sektorsspecifik lagstiftning i den mening som detta uttryck används i förordning nr 2988/95, inte föreskrevs en preskriptionsfrist som var kortare än fyra år i den mening som avses i artikel 3.1 första stycket andra meningen i förordningen. Det är således inte nödvändigt i detta mål att pröva frågan huruvida en sådan frist utgör hinder för att tillämpa längre preskriptionsfrister som medlemsstaterna har fastställt enligt artikel 3.3 i förordningen.
48. I det nationella målet preskriberas ianspråktagandet av säkerheterna efter fyra år räknat från den tidpunkt oegentligheter begicks när en åtgärd som avbryter preskriptionen inte har vidtagits. Detta gäller under förutsättning att den medlemsstat i vilken oegentligheterna har begåtts inte har utnyttjat den möjlighet som ges enligt artikel 3.3 i förordning nr 2988/95 att fastställa en längre preskriptionsfrist (se domen i det ovannämnda målet Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., punkt 36).
49. Enligt artikel 3.3 i förordning nr 2988/95 kan medlemsstaterna dels fortsätta att tillämpa de längre preskriptionstider som redan fanns vid tidpunkten för antagandet av förordningen, dels införa nya preskriptionsregler i vilka föreskrivs sådana frister efter denna tidpunkt. Bestämmelsen ska följaktligen inte tolkas på så sätt att medlemsstaterna, inom ramen för denna bestämmelse, måste föreskriva sådana längre preskriptionstider i särskilda eller sektoriella bestämmelser, även om sådana frister kan anges i bestämmelser om allmän preskription (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., punkterna 42, 46 och 47).
50. Mot bakgrund av vad som anförts ovan ska den första frågan besvaras så att eftersom det inte i förordning nr 2571/97 föreskrivs bestämmelser om preskription för att vidta åtgärder för att ta i anspråk säkerheter som har ställts vid anbudsförfaranden för smör, koncentrerat smör och grädde utgör inte denna förordning en sektorsspecifik lagstiftning i vilken det föreskrivs en ”kortare frist” i den mening som avses i artikel 3.1 första stycket andra meningen i förordning nr 2988/95. Följaktligen är den preskriptionsfrist på fyra år som föreskrivs i artikel 3.1 första stycket första meningen tillämplig på ett sådant ianspråktagande med förbehåll för att medlemsstatera har möjlighet att föreskriva en längre preskriptionsfrist med stöd av punkt 3 i artikel 3.
Den andra frågan
51. Med sin andra fråga önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i om de längre preskriptionsfrister som medlemsstaterna har möjlighet att tillämpa enligt artikel 3.3 i förordning nr 2988/95 endast kan avse situationer där oegentligheten har begåtts av mottagaren av den fördel som har erhållits oegentligt till förfång för unionsbudgeten.
52. Den hänskjutande domstolen önskar med andra ord få klarhet i huruvida medlemsstaterna, i en situation där det föreskrivs en viss preskriptionsfrist som ska tillämpas när en stödmottagare inom en interventionsordning väcker talan mot sina medkontrahenter, fortfarande har möjlighet att med stöd av artikel 3.3 föreskriva om längre preskriptionsfrister då oegentligheterna har begåtts av dessa medkontrahenter.
53. Corman har påpekat att såtillvida som det i de tillämpliga bestämmelserna föreskrivs frister inom vilka nödvändiga bevis ska läggas fram för att vissa säkerheter ska frisläppas borde BIRB ha behandlat de oegentligheter som begåtts av Cormans medkontrahenter i tid. Genom att agera mer än fyra år efter att dessa oegentligheter begicks har BIRB gjort det omöjligt för Corman att övervältra kostnaden för dessa säkerheter på sina medkontrahenter, eftersom en sådan handling omfattas av den preskriptionsfrist på fem år som i belgisk rätt föreskrivs för ansvar utanför kontraktsförhållanden. Enligt artikel 4 i förordning nr 4045/89 ska företag som deltar i transaktioner som finansieras av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) endast bevara sina affärshandlingar i tre år, med följd att nationella myndigheter inte har möjlighet att vidta åtgärder mot oegentligheter efter att denna frist har löpt ut.
54. Det ska först erinras om att medlemsstaterna, enligt undantaget i artikel 3.3 i förordning nr 2988/95, har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning vid fastställandet av de längre preskriptionsfrister som de önskar tillämpa beträffande oegentligheter som skadar unionens finansiella intressen.
55. Förordning nr 2988/95 innehåller nämligen inte några bestämmelser om upplysning om eller tillkännagivande av medlemsstaternas utnyttjande av möjligheten att föreskriva längre frister, i enlighet med dess artikel 3.3. Av detta följer att det inte föreskrivits någon form av kontroll på unionsnivå, vare sig avseende de preskriptionstider som medlemsstaterna i undantagsfall tillämpar enligt denna bestämmelse eller i fråga om inom vilka sektorer medlemsstaterna har beslutat att tillämpa sådana frister (domen i det ovannämnda målet Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb m.fl., punkt 45).
56. I motsättning till vad Corman har hävdat medför inte heller artikel 4 i förordning nr 4045/89 att ovannämnda konstaterande kan ifrågasättas. Det ska erinras om att genom att föreskriva att företagen ska bevara vissa affärshandlingar i minst tre år anges i denna bestämmelse att medlemsstaterna kan föreskriva att affärshandlingar ska bevaras under en längre period. Det finns inte heller något som hindrar att ett seriöst företag bevarar dessa affärshandlingar under en längre period än den som åläggs företaget i gällande lagstiftning.
57. Försåvitt som det slutligen följer av ordalydelsen i artikel 19.4 i förordning nr 2571/97 att ”[r]ättigheter och skyldigheter i samband med anbudsinfordran … inte [får] överlåtas”, är kontraktsinnehavaren ansvarig för smörets slutanvändning och bär ansvaret för handlingar som begåtts av medkontrahenter och köpare i senare led (se, analogt, dom av den 5 december 1985 i mål 124/83, Corman, REG 1985, s. 3777, punkt 19).
58. Enligt artikel 12.1 c i förordning nr 2571/97 är den anbudsgivare som tilldelats kontraktet skyldig att utföra iblandningen i slutprodukterna, och vederbörande har en skyldighet att bland annat följa bestämmelserna i artikel 10 i förordningen och den skyldighet som anges i artikel 3 b i förordningen.
59. Domstolen har redan uttalat att en seriös kontraktsinnehavare kan använda flera olika medel, såsom exempelvis krav på ett borgensåtagande eller en klausul om skadestånd i företagskontraktet eller i köpekontraktet för att undgå att medkontrahenter i senare led inte fullgör sina skyldigheter. Domstolen har för övrigt tidigare uttalat att en klausul som kontraktsinnehavaren av försiktighetsskäl för in i ett köpekontakt inte kan avvärja alla risker för att köpare i senare led underlåter att uppfylla sina skyldigheter (se, analogt, dom av den 1 oktober 1985 i mål 125/83, Corman, REG 1985, s. 3039, punkterna 29 och 30).
60. De kontrollåtgärder som kontraktsinnehavaren kan vidta för att säkerställa att skyldigheterna uppfylls görs i hans eget intresse och saknar betydelse för ansvaret mot interventionsorganet (se, analogt, domen av den 5 december 1985 i det ovannämnda målet Corman, punkt 20).
61. Den omständigheten att en medlemsstat har utnyttjat den möjlighet som står medlemsstaten till buds enligt artikel 3.3 i förordning nr 2988/95 att fastställa en längre frist än den som föreskrivs i punkt 1 i samma artikel, och således kan försvåra för en kontraktsinnehavare som Corman att på företagets avtalsparter övervältra de ekonomiska följderna av en oegentlighet som begåtts av desamma, innebär följaktligen inte att denna möjlighet begränsas.
62. Mot bakgrund av vad som anförts ovan ska den andra frågan besvaras så att när medlemsstaterna vidtar åtgärder för att beivra en oegentlighet i den mening som avses i artikel 1 i förordning nr 2988/95 bevarar de möjligheten att tillämpa längre preskriptionsfrister enligt artikel 3.3 i förordningen, inbegripet, med avseende på förordning nr 2571/97, situationer där oegentligheter som kontraktsinnehavaren bär ansvaret för har begåtts av dennes medkontrahenter.
Rättegångskostnader
63. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:
1) Eftersom det inte, i kommissionens förordning (EG) nr 2571/97 av den 15 december 1997 om försäljningen av smör till sänkta priser och om beviljande av stöd för grädde, smör och koncentrerat smör avsett att användas i framställningen av konditorivaror, glass och andra livsmedel, föreskrivs bestämmelser om preskription för att vidta åtgärder för att ta i anspråk säkerheter som har ställts vid anbudsförfaranden för smör, koncentrerat smör och grädde, utgör inte denna förordning en sektorsspecifik lagstiftning i vilken det föreskrivs en ”kortare frist” i den mening som avses i artikel 3.1 första stycket andra meningen i rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen. Följaktligen är den preskriptionstid på fyra år som föreskrivs i artikel 3.1 första stycket första meningen tillämplig på ett sådant ianspråktagande, med förbehåll för att medlemsstaterna har möjlighet att föreskriva en längre preskriptionstid med stöd av punkt 3 i artikel 3.
2) När medlemsstaterna vidtar åtgärder för att beivra en oegentlighet i den mening som avses i artikel 1 i förordning nr 2988/95, bevarar de möjligheten att tillämpa längre preskriptionsfrister enligt artikel 3.3 i förordningen, inbegripet, med avseende på förordning nr 2571/97, situationer där oegentligheter som kontraktsinnehavaren bär ansvaret för har begåtts av dennes medkontrahenter.