62007CC0425
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
PAOLO MENGOZZI
föredraget den 27 november 2008 (
1
)
Mål C-425/07 P
AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Överklagande — Konkurrens — Kommissionens avslag på ett klagomål — Betydande störningar på den gemensamma marknaden — Bristande gemenskapsintresse”
Bakgrund, förfarandet och parternas yrkanden
1.
Den 22 mars 2001 gav AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE (nedan kallat AEPI eller klaganden), ett bolag som bildats enligt grekisk rätt och som har till uppgift att sköta den gemensamma förvaltningen av upphovsrätt till musikaliska verk, in ett klagomål till kommissionen mot Republiken Grekland och tre grekiska organisationer som gemensamt förvaltar rättigheter som ligger nära upphovsrätter som innehas av sångare som tolkar sångerna, de spelande musikerna respektive producenter av ljud- och/eller bildinspelningar (Erato, Apollon och Grammo) (nedan kallade organen som förvaltar närliggande rättigheter).
2.
I detta klagomål gjorde AEPI gällande å ena sidan att nämnda organ hade överträtt artiklarna 81 EG och 82 EG genom att fastställa en för hög nivå, upp till 5 procent av grekiska radio- och TV-kanalers bruttointäkter från radio- och TV-sändningar, för ersättningar för närliggande rättigheter och å andra sidan att Republiken Grekland hade åsidosatt artikel 81 EG genom att tillåta dem att genomföra samverkan och samordnade förfaranden i det avseendet. AEPI gjorde gällande allvarliga och oersättliga skador till följd av nämnda beteende, vilket, genom att de tog för mycket betalt från företag som använder musikaliska verk, hade förhindrat dem att betala de upphovsrättsavgifter som AEPI krävde av dem.
3.
Genom två olika beslut av den 18 och den 20 april 2005 avslog kommissionen klagomålet mot de organisationer som förvaltar närliggande rättigheter respektive avskrev klagomålet mot Republiken Grekland. (
2
)
4.
Beslutet av den 18 april 2005 (nedan kallat det omtvistade beslutet) grundar sig särskilt på följande överväganden:
”I förevarande fall kan den hävdade överträdelsen inte föranleda betydande störningar på den gemensamma marknaden, eftersom samtliga berörda parter har säte i Grekland och bedriver sin verksamhet endast där. Det kan inte förutses att denna situation kommer att förändras, det vill säga att de tre organisationer [som förvaltar närliggande rättigheter] inom kort kommer att bedriva verksamhet i andra länder, med hänsyn till strukturen på marknaden för tjänster för skydd av närliggande rättigheter och de praktiska svårigheterna för detta företag. Dessutom uppkommer effekterna av det hävdade agerandet endast på den grekiska marknaden. Avtalen om användning av musiken ingås endast med radio- och TV-kanaler och andra användare som befinner sig i Grekland. De tre organisationerna [som förvaltar närliggande rättigheter] är behöriga endast att skydda närliggande rättigheter i Grekland och har inte praktisk möjlighet att utöva denna behörighet utanför detta land.
Vidare måste kommissionen för att bevisa en eventuell överträdelse göra en komplicerad undersökning av villkoren som gäller på den ifrågavarande marknaden och av tillgängliga alternativ. Mot bakgrund av dels att det i den grekiska lagen (i överensstämmelse med direktiv 92/100/EEG) föreskrivs att en enda ersättning ska betalas för samtliga närliggande rättigheter, dels att den hävdade överträdelsen skulle minska till följd av det förhållandet att de tre organisationerna presenterar sig gemensamt för användarna för att begära ersättningen, måste kommissionen för det första bevisa en eventuell förekomst av och effektivitet hos de metoder som gör det möjligt att separat begära unik betalning. För det andra måste kommissionen inte endast bevisa att de tre organisationerna har en kollektiv dominerande ställning utan, enligt domstolens dom i Tournier och Lucazeau [m.fl.] [ (
3
)], även undersöka de relativa nivåerna på priserna för upphovsrätterna och de närliggande rättigheterna i alla länder i unionen, de respektive beräkningsgrunderna, de använda kriterierna och villkoren som råder på den grekiska marknaden i förhållande till [ marknaderna i] andra europeiska länder.
Dessutom måste det understrykas att ert företag har möjlighet att åberopa skadorna hos nationella myndigheter. Ni kan särskilt förelägga den grekiska konkurrensmyndigheten ärendet. [Denna myndighet] skulle tack vare den fördjupade kunskapen om villkoren på den nationella marknad som den förfogar över vara fullt i stånd att behandla ert klagomål. Det förhållandet att samtliga berörda parter och samtliga berörda musikanvändare har säte och bedriver sin verksamhet på den grekiska marknaden gör det än mer betydelsefullt att ha detaljerad kännedom om villkoren på den lokala marknaden. För övrigt har denna myndighet behörighet att tillämpa artiklarna [81 EG och 82 EG] precis som Europeiska kommissionen.
Följaktligen ska den slutsatsen dras att räckvidden och komplexiteten hos de undersökningsåtgärder som begärts för att fastställa huruvida agerandet från de tre organisationernas sida som förvaltar … närliggande rättigheter är förenliga med gemenskapens konkurrensregler är oproportionerliga i förhållande till den ganska begränsade betydelsen av en eventuell överträdelse för den gemensamma marknadens funktion. Ärendet har således inte sådant gemenskapsintresse som krävs för att kommissionen ska inleda en undersökning.” (
4
)
5.
AEPI yrkade i ansökan, som inkom till förstainstansrättens kansli den 15 juni 2005, att det omtvistade beslutet skulle ogiltigförklaras. Denna talan, genom vilken sökanden gjorde gällande en uppenbart oriktig bedömning av gemenskapsintresset och åsidosättande av motiveringsskyldigheten, avslogs av förstainstansrätten genom dom av den 12 juli 2007 i mål T-229/05, AEPI mot kommissionen (ej publicerad i rättsfallssamlingen, nedan kallad den överklagade domen), i vilken sökanden likaså förpliktades att ersätta rättegångskostnaderna.
6.
Vid prövningen av den hävdade uppenbart oriktiga bedömningen erinrade förstainstansrätten (
5
) om att ”för att bedöma gemenskapsintresset av att fortsätta med prövningen av ett agerande måste kommissionen … särskilt väga den hävdade överträdelsens [inverkan] på den gemensamma marknadens funktion, sannolikheten av att den kommer att kunna fastslå att det föreligger en överträdelse och omfattningen av de undersökningar som krävs, för att på bästa möjliga sätt fullgöra sin egen uppgift att övervaka iakttagandet av artiklarna 81 EG och 82 EG” (punkt 40 i den överklagade domen) (
6
).
7.
Förstainstansrätten erinrade därefter, beträffande ”påverkan på den gemensamma marknadens funktion”, att enligt fast rättspraxis ”krävs det, för att ett avtal mellan företag skall anses kunna inverka på handeln mellan medlemsstater, att det med tillräcklig grad av sannolikhet, på grundval av rättsliga eller faktiska omständigheter, kan förutses att avtalet i fråga direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan inverka på handelsförhållandena mellan medlemsstater, så att det kan komma att hindra förverkligandet av de mål som ställts upp om en gemensam marknad mellan staterna” (punkt 42 i den överklagade domen) (
7
). Den tillade att ”all konkurrensbegränsande samverkan och alla förfaranden som kan utgöra ett hot mot den fria handeln mellan medlemsstaterna på ett sätt som kan skada förverkligandet av den inre marknaden, i synnerhet genom att dela upp de nationella marknaderna eller genom att påverka konkurrensstrukturen på den gemensamma marknaden, omfattas av gemenskapsrätten”, medan ”uppträdande vars verkningar begränsar sig till en enda medlemsstats territorium är en fråga för nationell rätt” (punkt 43 i den överklagade domen) (
8
).
8.
Förstainstansrätten fortsatte därefter med att förklara att ”[n]ärmare bestämt gäller enligt fast rättspraxis på upphovsrättens område … att när verkningarna av överträdelser som åberopas i ett klagomål inte huvudsakligen varit kännbara annat än inom en medlemsstats territorium och när talan framställts till behöriga domstolar och administrativa myndigheter i denna medlemsstat i mål mellan klaganden och den part som klagomålen riktas mot, har kommissionen rätt att avslå klagomålet på grund av brist på tillräckligt gemenskapsintresse att fortsätta utredningen av målet, dock under villkor att klagandens eller dess medlemmars rättigheter kan säkerställas på ett tillfredsställande sätt, nämligen av de nationella domstolarna”  (
9
) (punkt 44 i den överklagade domen).
9.
Förstainstansrätten konstaterade vidare att klaganden vid det skriftliga förfarandet hade bestritt endast den första av de tre grunder som kommissionen grundade sig på i det omtvistade beslutet för att utesluta att det i det förevarande fallet fanns ett tillräckligt gemenskapsintresse, det vill säga grunden att den påtalade praxisen inte kunde medföra betydande störningar för den gemensamma marknadens funktion. Förstainstansrätten ansåg sig följaktligen kunna begränsa sin analys till ”argumenten genom vilka [sökanden] bestr[ed] att handeln mellan medlemsstater inte kunde påverkas genom att göra gällande att uttaget av för höga avgifter för närliggande rättigheter utg[jorde] ett agerande som kunde skada den gemensamma marknaden i den mening som avses i artiklarna 81 EG och 82 EG, även om det var begränsat till det grekiska territoriet” (punkterna 45–47 i den överklagade domen).
10.
”Därvid”, fortsatte förstainstansrätten, ”ansåg kommissionen … att alla i saken berörda parter hade säte och bedrev sin verksamhet i Grekland, …, att det var osannolikt att verksamheten hos de tre organisationer som förvaltade [närliggande rättigheter] skulle kunna utsträcka sin verksamhet till andra länder …, att musikanvändarna var av grekisk nationalitet och att [dessa] organisationer hade behörighet som var begränsad till det grekiska territoriet” (punkt 48 i den överklagade domen).
11.
Enligt förstainstansrätten var det inte möjligt att genom de faktiska och rättsliga omständigheter som klaganden hade åberopat ”visa att det påtalade agerandet hade en sådan inverkan på handeln mellan medlemsstaterna att det kunde skada uppfyllandet av målen för den inre marknaden”. Sökanden hade nämligen endast ”åberopat de ekonomiska svårigheter som drabbade företagen för förvaltning av upphovsrättigheter och musikanvändarna i Grekland och i alla andra medlemsstater” utan att lyckas styrka de egna påståendena och inte heller att åberopa omständigheter genom vilka de kunde styrkas (punkt 49 i den överklagade domen).
12.
I punkt 50 i den överklagade domen konstaterade domstolen därefter, beträffande ”sökandens argument att betydande störningar av den gemensamma marknaden framgår av det förhållandet att de grekiska och utländska upphovsmännens ersättning övergår till företag som är etablerade i Europeiska unionen”, att ”behörigheten för de tre organisationerna [för förvaltning av närliggande rättigheter] är begränsad till det grekiska territoriet och att det följaktligen är musikanvändarna på det grekiska territoriet och de grekiska upphovsmännen som drabbas av de hävdade skadorna till följd av det påtalade agerandet”.
13.
Förstainstansrättens resonemang utmynnade i följande överväganden:
”54.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan det konstateras att sökanden inte har åberopat någon faktisk omständighet genom vilken visas att det föreligger faktiska eller potentiella betydande störningar på den gemensamma marknaden.
55.
Följaktligen har sökanden inte visat att kommissionen i det ifrågasatta beslutet har gjort sig skyldig till en uppenbart felaktig bedömning genom att anse att det agerande som sökanden har invänt mot hade verkningar till större delen eller till och med helt och hållet på den grekiska marknaden och att det således inte kunde påverka handeln mellan medlemsstater i den mening som avses i artiklarna 81 EG och 82 EG.”
14.
Förstainstansrätten ansåg därför att talan om ogiltigförklaring inte kunde bifallas på grunden att det gjorts en uppenbart felaktig bedömning av gemenskapsintresset.
15.
Slutligen slog förstainstansrätten fast att talan inte heller kunde bifallas på grunden att motiveringsskyldigheten hade åsidosatts, varvid den ansåg att kommissionen i det omtvistade beslutet hade klart redogjort för de särskilda skäl som hade legat till grund för dess bedömning och lett till avslaget på klagomålet (punkt 63 i den överklagade domen).
16.
AEPI har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 14 september 2007, yrkat att domstolen ska upphäva den överklagade domen, bifalla de yrkanden som framställdes vid förstainstansrätten eller återförvisa målet till förstainstansrätten samt förplikta kommissionen att ersätta samtliga rättegångskostnader.
17.
Kommissionen har yrkat att överklagandet ska avslås och att klaganden ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
18.
Parternas ombud har yttrat sig vid domstolens förhandling i målet den 15 oktober 2008.
Rättslig bedömning
Prövning av överklagandet
19.
Klaganden har åberopat fem grunder för sitt överklagande. Den första grunden avser bristande motivering beträffande frågan huruvida kommissionen har iakttagit gränserna för sin behörighet att göra en skönsmässig bedömning på området. Den andra, den tredje och den fjärde grunden avser sammanfattningsvis att den överklagade domen grundar sig på felaktiga bedömningar eller saknar motiveringar i fråga om den fastställda avsaknaden av påverkan på handeln mellan medlemsstater. Genom den femte grunden görs gällande att förstainstansrätten har gjort en felaktig tolkning av artiklarna 81 EG och 82 EG genom att anse att det är nödvändigt med en faktisk påverkan på handeln mellan medlemsstater för att dessa artiklar ska vara tillämpliga.
Huruvida talan kan tas upp till sakprövning
20.
Kommissionen har i sin svarsskrivelse, innan den går in på bedömningen av de olika grunderna för överklagandet, hävdat att överklagandet inte kan tas upp till sakprövning eftersom det inte bygger på argument som avser felaktig rättstillämpning i den överklagade domen, utan endast är en upprepning av de grunder och argument som redan framförts vid förstainstansrätten.
21.
Jag anser att det inte finns grund för denna invändning. Även om det skett i en ganska rörig redovisning där argumenten ofta upprepats har klaganden enligt min uppfattning, såsom följer av den redovisning av grunderna för överklagandet som strax följer, angett särskilda uttalanden i domen mot vilka denne har riktat sin kritik och därvid redogjort för skälen till denna kritik. Yrkandet om avvisning ska således avslås.
Prövning i sak
— Den första grunden
22.
Genom den första grunden kritiseras förstainstansrätten för att ha underlåtit att ange huruvida kommissionen i det aktuella fallet hade hållit sig inom eller överträtt gränserna för sin behörighet att göra en skönsmässig bedömning. Den överklagade domen skulle därför helt sakna motivering.
23.
Såsom kommissionen har anfört saknar detta påstående helt grund.
24.
Förstainstansrätten har för det första erinrat om att bedömningen av huruvida ett klagomål har ett gemenskapsintresse är beroende av de faktiska och rättsliga förhållandena i varje enskilt fall, förhållanden som kan variera avsevärt från mål till mål, och inte av förutbestämda kriterier som gjorts tvingande, och för det andra om att kommissionen, som genom artikel 85.1 EG har till uppgift att säkerställa tillämpningen av artiklarna 81 EG och 82 EG, ska definiera och genomföra gemenskapens konkurrenspolitik. För detta ändamål har kommissionen ett utrymme för skönsmässig bedömning vid handläggningen av klagomål. (
10
) Förstainstansrätten har därefter påpekat att kommissionen när den, vid utövandet av detta utrymme för skönsmässig bedömning, gör vissa prioriteringar vid prövningen av klagomål som ges in till den lagenligt kan hänvisa till gemenskapsintresset hos ett visst agerande som prioritetskriterium. (
11
) Dessa överväganden ligger helt i linje med vad domstolen har slagit fast i domen Ufex m.fl. mot kommissionen (
12
).
25.
Förstainstansrätten underströk därefter att, för att bedöma gemenskapsintresset av att fortsätta med undersökningen av ett agerande, ska kommissionen i synnerhet väga den påstådda överträdelsens inverkan på den gemensamma marknadens funktion mot sannolikheten av att den kommer att kunna fastslå att det föreligger en överträdelse och omfattningen av de undersökningar som krävs. (
13
) Förstainstansrätten fastslog att kommissionens omtvistade beslut grundade sig på tre grunder för att komma till slutsatsen att det saknades gemenskapsintresse att gå vidare med undersökningen av klagomålet från dess sida och att endast beträffande en av grunderna, den avseende påståendet att det påtalade agerandet inte kunde leda till betydande störningar på den gemensamma marknaden, kunde klagandens kritik vara riktig. (
14
)
26.
Förstainstansrätten koncentrerade sig därför på att undersöka denna kritik och ansåg att det inte fanns grund för den, med bedömningar som är föremål för särskilda invändningar i de fyra påföljande grunderna för överklagandet.
27.
Förstainstansrätten ansåg därvid att sökanden inte hade åberopat omständigheter som bevisade att kommissonen i det aktuella fallet hade gått utanför gränserna för sin behörighet att göra skönsmässig bedömning.
28.
Överklagandet kan således enligt min uppfattning inte bifallas på den första grunden.
— Övriga grunder för överklagandet
29.
Genom den andra och den tredje grunden för överklagandet invänds mot felaktiga bedömningar och bristande motivering avseende punkt 44 i den överklagade domen, i vilken förstainstansrätten felaktigt ska ha ansett att, när effekterna av en överträdelse märks endast på en medlemsstats territorium, kommissionen kan avslå klagomålet på grund av att det saknas tillräckligt gemenskapsintresse, eftersom det inte finns någon påverkan på handeln mellan medlemsstater. Förstainstansrätten ska dessutom ha grundat ett sådant konstaterande på rättspraxis som, tvärtemot vad den har hävdat, inte avser upphovsrättsområdet, och därvid ha missat att ta hänsyn till en rad domar av gemenskapsdomstolarna, av vilka flera meddelats på just detta område och av vilka framgår att det kan vara fråga om en överträdelse av reglerna i artiklarna 81 EG och 82 EG även om det påtalade agerandet äger rum på endast en medlemsstats territorium. (
15
) Genom den tredje grunden har klaganden även anfört att hänvisningen på flera ställen i det ifrågasatta beslutet och i den överklagade domen till domen i målet Automec mot kommissionen saknar relevans och inte är ändamålsenlig, eftersom den domen, till skillnad från förevarande fall, ”inte [avser] en faktisk överträdelse utan en hypotetisk överträdelse”, med hänsyn till att det cirkulär som klagomålet avsåg, vilket BMW Italia skickat till sina ensamåterförsäljare och vilket prövades i den domen, aldrig tillämpades.
30.
Genom den fjärde grunden för överklagandet görs invändningar avseende oriktig bedömning och bristande motivering beträffande övervägandena i punkterna 49 och 50 i den överklagade domen, enligt vilka klaganden å ena sidan inte hade åberopat omständigheter som styrkte att det påtalade agerandet påverkade handeln mellan medlemsstater på ett sätt som kunde skada uppfyllandet av målen med den inre marknaden och de skador som detta agerande påstås ha förorsakat å andra sidan skulle ha åsamkats huvudsakligen musikanvändare på det grekiska territoriet och grekiska upphovsmän. Klaganden har åberopat en rad omständigheter som ska visa att, tvärtemot vad förstainstansrätten ansåg, det påtalade agerandet inte endast kan skada handeln mellan medlemsstater i en nära framtid, utan redan har påverkat den.
31.
Genom den femte grunden för överklagande läggs förstainstansrätten slutligen till last att ha tolkat artiklarna 81 EG och 82 EG felaktigt genom att anse att det för att dessa ska tillämpas krävs en faktisk påverkan på handeln mellan medlemsstater och därvid uteslöt relevansen i det sammanhanget av en endast potentiell påverkan. Vidare har slutsatsen i punkt 54 i den överklagade domen att klaganden inte hade åberopat någon konkret uppgift som bevisade faktiska eller potentiella störningar på den gemensamma marknaden av det påtalade agerandet kritiserats. Klaganden har åberopat en rad argument för att visa att detta agerande kan påverka handeln mellan medlemsstater.
32.
Kommissionen har bestritt att överklagandet kan bifallas på dessa grunder och har därvid anfört att den överklagade domen inte innehåller någon bristande motivering eller några oriktiga bedömningar.
33.
För min del anser jag att den processuella diskussionen kännetecknas av en uppenbar förvirring mellan två begrepp som måste hållas isär, i vilken förvirring såväl klaganden som kommissionen har hamnat. Det är fråga om för det första påverkan på handeln mellan medlemsstater som villkor för tillämpning av artiklarna 81 EG och 82 EG och, för det andra, förekomsten av betydande störningar på den gemensamma marknaden som kriterium för bedömningen av förekomsten av ett tillräckligt gemenskapsintresse för att kommissionen ska undersöka klagomålet.
34.
Som bekant är artiklarna 81 EG och 82 EG, såsom uttryckligen föreskrivs i dessa bestämmelser, tillämpliga på konkurrensbegränsande samverkan och på missbruk av dominerande ställning som kan påverka handeln mellan medlemsstater. Enligt fast rättspraxis syftar detta villkor till att avgränsa tillämpningsområdet för gemenskapsbestämmelserna om skydd för konkurrensen mellan företag i förhållande till tillämpningen av nationella konkurrensbestämmelser. Det är nämligen endast när en konkurrensbegränsande samverkan eller ett missbruk av en dominerande ställning kan påverka handeln mellan medlemsstater som den störning av konkurrensen som förorsakas av ett sådant agerande faller under förbuden i artiklarna 81 EG och 82 EG, medan det i motsatt fall faller utanför. (
16
)
35.
Därvid krävs det enligt fast rättspraxis, för att ett avtal mellan företag eller missbruk av en dominerande ställning ska anses kunna påverka handeln mellan medlemsstater, att det med tillräcklig grad av sannolikhet, på grundval av rättsliga eller faktiska omständigheter, kan förutses att avtalet i fråga direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt kan inverka på handelsförhållandena mellan medlemsstater, så att det kan komma att hindra förverkligandet av de mål som ställts upp om en gemensam marknad mellan staterna. (
17
)
36.
Denna inverkan på handeln ska enligt rättspraxis vara ”väsentlig”. ”Ett avtal faller inte under förbudet i artikel [81 EG] när det, med beaktande av de berörda parternas svaga ställning på den ifrågavarande produktmarknaden, endast har en obetydlig inverkan på marknaden.” (
18
)
37.
I det omtvistade beslutet har kommissionen inte avslagit klagandens klagomål på grund av att den ansåg att det agerande som klagomålet avsåg inte kunde påverka handeln mellan medlemsstater i väsentlig mån. Kommissionen uttalade sig inte i frågan huruvida detta agerande strider mot artiklarna 81 EG och 82 EG. Kommissionen avslog klagomålet, med utövande av sin i rättspraxis tillerkända behörighet att ge olika prioritet till klagomål som ges in, (
19
) genom att anse att det inte förelåg tillräckligt gemenskapsintresse för att göra en prövning av denna fråga, med hänsyn särskilt till att agerandet inte föreföll kunna ”föranleda betydande störningar på den gemensamma marknaden”. Därmed försökte kommissionen uppenbarligen inte slå fast att den inverkan som rent hypotetiskt kunde följa av detta agerande på handeln mellan medlemsstater inte översteg den minsta relevansnivå som gör artiklarna 81 EG och 82 EG tillämpliga. Kommissionen försökte endast understryka ”den mycket begränsade omfattningen av en eventuell överträdelse [på] den gemensamma marknadens funktion”, och därmed peka på att det under alla förhållanden inte var fråga om agerande som kunde ha beaktansvärda återverkningar på den gemensamma marknadens funktion.
38.
Det följer för övrigt av domstolens rättspraxis att när kommissionen gör en prioritetsordning för behandlingen av de klagomål som ingetts till den kan den lagligen hänföra sig till gemenskapsintresset (
20
) och att den i det sammanhanget är ”skyldig att i varje enskilt fall bedöma hur allvarlig den påstådda skadan är för konkurrensen och hur långvariga dess verkningar är”, vilken skyldighet ”innebär bland annat att kommissionen skall beakta hur länge de påtalade överträdelserna har pågått och de[ras] omfattning samt vilken inverkan de har haft på konkurrenssituationen inom gemenskapen” (
21
).
39.
När kommissionen, i det avsnitt av det omtvistade beslutet som redovisats ovan i punkt 4, anförde att alla berörda parter hade säte i Grekland och bedrev verksamhet endast där, att verkningarna av det påtalade agerandet uppkom endast inom den grekiska marknaden, att avtalen för att använda musiken ingicks endast med radio- och TV-kanaler och andra användare som befann sig i Grekland och att de tre organisationerna för förvaltning av närliggande rättigheter hade behörighet endast att skydda närliggande rättigheter i Grekland och inte hade praktisk möjlighet att utöva denna behörighet utanför detta land, försökte kommissionen inte förneka att det fanns en faktisk eller potentiell påverkan på handeln mellan medlemsstater utan endast utesluta att en sådan påverkan, även om den kunde fastställas och inte var försumbar, skulle ha en betydande inverkan på denna handel.
40.
Det står klart att förstainstansrätten själv i den överklagade domen har blandat samman frågan huruvida det förelåg en påverkan på handeln mellan medlemsstater, och följaktligen om artiklarna 81 EG och 82 EG överträtts, med frågan huruvida den var tillräckligt allvarlig för att kunna motivera en undersökning från kommissionens sida av en eventuell överträdelse.
41.
I punkterna 42 och 43 i den överklagade domen inledde förstainstansrätten med att erinra om några principer som utarbetats i rättspraxis avseende påverkan på handeln mellan medlemsstater såsom villkor för att artiklarna 81 EG och 82 EG ska vara tillämpliga och kriterium för fördelning av kompetensen mellan gemenskapsrätten och nationell rätt.
42.
I påföljande punkt 44, som något motsägelsefullt inleds med ”Närmare bestämt, på upphovsrättsområdet”, erinrar förstainstansrätten om egen rättspraxis som emellertid inte avser frågan, vilken behandlats i de föregående punkterna, om påverkan på handeln mellan medlemsstater, utan om förekomsten av ett tillräckligt gemenskapsintresse för att fortsätta till undersökningen av ett klagomål avseende ett agerande vars effekter märks huvudsakligen på endast en medlemsstats territorium.
43.
I punkt 47 i den överklagade domen angav förstainstansrätten att den skulle begränsa sin analys till de argument från klagandens sida genom vilka denne hade bestritt att handeln mellan medlemsstater inte påverkades och hade gjort gällande att ”åläggandet av för höga avgifter för närliggande rättigheter utgör ett agerande som kan påverka den gemensamma marknaden i den mening som avses i artiklarna 81 EG och 82 EG, även om den är begränsad till det grekiska territoriet”.
44.
I den påföljande punkten 48, som inleds med ”I detta avseende”, erinrades om de faktiska omständigheter som kommissionen använde i det omtvistade beslutet, inte för att avfärda möjligheten att handeln mellan medlemsstater kunde påverkas, utan för att dra slutsatsen att det inte var fråga om väsentliga störningar på den gemensamma marknaden, inom ramen för bedömningen av huruvida det förelåg ett gemenskapsintresse av att kommissionen skulle övergå till att pröva klagomålet.
45.
Förstainstansrättens oavbrutna vacklande mellan hänvisningar till påverkan på handeln mellan medlemsstater (eller till den gemensamma marknaden) och hänvisningar till väsentliga störningar på den gemensamma marknaden framgår slutligen vid en läsning av de följande punkterna i den överklagade domen, som ibland avser den första aspekten (punkterna 49 och 51) och ibland den andra aspekten (punkt 50), utan någon lämplig logisk följdriktighet, för att utmynna i den uppenbara inkonsekvensen mellan de två sammanfattande punkterna i resonemanget, i vilka förstainstansrätten först konstaterar att ”klaganden inte har anfört någon konkret omständighet som visar att det faktiskt eller potentiellt föreligger betydande störningar på den gemensamma marknaden” (punkt 54) och därefter drar slutsatsen att ”[f]öljaktligen har sökanden inte bevisat att kommissionen i det omtvistade beslutet har gjort en uppenbart felaktig bedömning genom att anse att det agerande som sökanden påtalat hade verkningar till större delen eller till och med helt och hållet på den grekiska marknaden och att det således inte kunde påverka handeln mellan medlemsstater i den mening som avses i artiklarna 81 EG och 82 EG” (
22
).
46.
Det kan för övrigt inte anses att, utöver de redigeringsmässiga bristerna, förstainstansrätten huvudsakligen ville slå fast, tvärtemot den logiska ordningen i punkterna 54 och 55 i den överklagade domen, att det a fortiori inte förelåg betydande störningar på den gemensamma marknaden eftersom det i det förevarande fallet saknades varje påverkan på handeln mellan medlemsstater.
47.
En sådan tolkning av domen strider inte endast mot dess lydelse, utan gör att den strider mot gränserna för den lagenlighetskontroll som gemenskapsdomstolen ska göra enligt artikel 230 EG. I det sammanhanget ska nämligen gemenskapsdomstolen särskilt kontrollera att de skäl som upphovsmannen till den ifrågasatta rättsakten har anfört är tillräckliga och riktiga och ogiltigförklara rättsakten för det fall denna kontroll i något av de två hänseendena får ett negativt utfall. Gemenskapsdomstolen får emellertid inte i sådant fall föreslå en ny eller annan motivering till beslutet i den ifrågasatta rättsakten, som skulle kunna motivera att den bibehålls i kraft. Om så skedde skulle gemenskapsdomstolen ersätta den bedömning som gjorts av den institution som utsetts att anta rättsakten med sin egen bedömning och därvid göra intrång i den aktiva förvaltningen och bryta den jämvikt som eftersträvas i EG-fördraget.
48.
I detta avseende har domstolen redan, i ett mål där ett beslut av kommissionen att avslå ett klagomål avseende åsidosättande av konkurrensreglerna hade ifrågasatts vid förstainstansrätten, slagit fast att ”[e]ftersom den legalitetskontroll som föreskrivs i artikel 173 i [EG]-fördraget (nu artikel 230 EG i ändrad lydelse) inte ger förstainstansrätten, i ett sådant mål som det som är i fråga, en behörighet att pröva målet i sak, till skillnad från den som gemenskapsdomstolarna utövar med stöd av artikel 172 i EG-fördraget (nu artikel 229 EG) avseende exempelvis beslut om påföljder, ankom det inte på förstainstansrätten att i förevarande fall ersätta det omtvistade beslutet med ett annat beslut eller ändra beslutet”. (
23
) I samma beslut ansåg domstolen att ”vid en talan om ogiltigförklaring av ett [kommissions]beslut i vilket inte fastställs att det föreligger missbruk av dominerande ställning ankommer det inte på förstainstansrätten att fastställa att det föreligger sådant missbruk”. Jag vill tillägga att förstainstansrätten inte heller har behörighet att utesluta att det föreligger en överträdelse när kommissionen själv har låtit bli att göra det i det beslut som begärs ogiltigförklarat.
49.
Eftersom kommissionen i det omtvistade beslutet inte ville utesluta att det förelåg en överträdelse av artiklarna 81 EG och 82 EG, skulle förstainstansrätten således inte ha kunnat göra det vid lagenlighetskontrollen av det beslutet.
50.
Det kan för övrigt understrykas att medan kommissionen i det omtvistade beslutet hade understrukit att AEPI hade ”möjlighet att åberopa sina skador för nationella möjligheter”, särskilt för den grekiska konkurrensmyndigheten, och att sistnämnda myndighet ”har behörighet att tillämpa artiklarna [81 EG och 82 EG]” på samma sätt som kommissionen själv, skulle ett konstaterande från förstainstansrättens sida att handeln mellan medlemsstater inte påverkades i det aktuella fallet binda dessa myndigheter, som således inte längre skulle kunna agera för att tillämpa artiklarna 81 EG och 82 EG utan, eventuellt, endast nationell konkurrensrätt.
51.
Jag anser att den förvirring som kännetecknar förstainstansrättens resonemang är sådant att det, först och oberoende av en eventuell felaktig rättstillämpning på enskilda punkter i den överklagade domen, utgör en uppenbart motstridig motivering.
52.
Det kan erinras om att enligt fast rättspraxis utgör frågan huruvida motiveringen av en av förstainstansrättens domar är motsägelsefull en rättsfråga, vilken som sådan kan åberopas i mål om överklagande. (
24
)
53.
Fastän klaganden, trots att den i de fyra första grunderna för överklagandet gör gällande brister i motiveringen av den överklagade domen, inte har invänt att de skäl som jag just har redogjort för är motsägelsefulla, kan domstolen enligt min uppfattning ex officio fastställa en sådan brist, vilken förhindrar en lämplig kontroll av denna doms lagenlighet förutom att den skurit av möjligheten för klaganden att till fullo utöva sin rätt till försvar genom att det blivit alltför svårt för klaganden att förstå det resonemang som ligger till grund för domen och således att undersöka om den är välgrundad. (
25
)
54.
Den överklagade domen ska således enligt min uppfattning ogiltigförklaras på grund av att motiveringen är motsägelsefull i den mån klagandens talan inte bifalls på grunden för ogiltigförklaring avseende ett uppenbart fel vid bedömningen av gemenskapsintresset.
Talan avseende det omtvistade beslutet
55.
I enlighet med artikel 61 i domstolens stadga ska domstolen upphäva förstainstansrättens avgörande, om överklagandet är välgrundat. Domstolen kan då antingen själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande, eller återförvisa målet till förstainstansrätten för avgörande.
56.
I förevarande fall är handlingarna i målet enligt min uppfattning sådana att domstolen kan avgöra målet.
57.
Genom grunden för ogiltigförklaring avseende en uppenbart oriktig bedömning av gemenskapsintresset, för vilken redogjorts i punkterna 1–3 i klagandens ansökan till förstainstansrätten, hävdade klaganden mot att kommissionen inte kunde dra slutsatsen att ”den påstådda överträdelsen var obetydlig” enbart på grund av att den hade ägt rum på endast en medlemsstats territorium. Klaganden åberopade därvid ett antal domar av gemenskapsdomstolarna, några avseende just upphovsrätt, av vilka skulle följa att det kan föreligga en överträdelse av EG-fördragets konkurrensregler även om överträdelsen har begåtts på endast en medlemsstats territorium. (
26
) Klaganden erinrade om att det i artiklarna 81 EG och 82 EG, för att det ska föreligga en överträdelse, krävs att agerandet i fråga ”kan påverka handeln mellan medlemsstater” och inte att den redan faktiskt har påverkat denna handel, och den angav några omständigheter som enligt dess uppfattning kunde visa att det påtalade agerandet utgjorde en allvarlig överträdelse av dessa artiklar.
58.
Dessa omständigheter utgjordes för det första av den ekonomiska betydelsen av klagandens verksamhet – vars intäkter från upphovsrätter under det år då klagomålet gavs in (2001) hade överstigit 30 miljoner euro – och av det förhållandet att, med hänsyn till det intensiva användandet i Grekland av utländsk musik, en betydande andel av dessa intäkter ska betalas till jämförbara organ som finns huvudsakligen i andra medlemsstater i Europeiska unionen och som företräder intressena för upphovsmän som är etablerade i dessa stater, och för det andra utgjordes dessa omständigheter av den synnerligen höga nivån på de summor som tas ut av de tre organisationerna för förvaltning av närliggande rättigheter.
59.
Även om många av de argument som klaganden har framfört vid förstainstansrätten är tvetydiga och oklara på ett sätt som inte skiljer sig från tvetydigheten och oklarheten i den överklagade domen, anser jag dock att det framgår tillräckligt klart av talan vid förstainstansrätten att kommissionen inte kunde utesluta att det påtalade agerandet kunde få allvarliga återverkningar på den gemensamma marknadens funktion genom att anse att de var begränsade till det grekiska territoriet. Genom att i ansökningen till förstainstansrätten bestrida att ”den hävdade överträdelsen [var] obetydlig”, hänförde sig klaganden med nödvändighet inte till frågan om förekomsten av en överträdelse, det vill säga ett konkurrensbegränsande agerande som kunde påverka handeln mellan medlemsstater i väsentlig mån (i betydelsen icke försumbar mån), utan till frågan avseende den påtalade överträdelsens grad av allvarlighet. Detta bekräftas av hänvisningen till denna överträdelses allvar i det fjärde och det sjätte stycket i punkt 1 i nämnda rättsakt.
60.
Undersökningen av den ifrågavarande grunden för ogiltigförklaring leder således till en kontroll, mot bakgrund av den kritik som klaganden riktat, av om kommissionen rätteligen i förevarande fall hade kunnat utesluta att det förelåg betydande störningar på den gemensamma marknaden på grundval av de överväganden som redovisats i det avseendet i det omtvistade beslutet (se punkt 39 ovan).
61.
Innan jag fördjupar mig i denna kontroll ska jag bedöma om den är relevant för att klagandens begäran om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet ska kunna bifallas. Såsom förstainstansrätten konstaterade i punkt 45 i den överklagade domen har kommissionen nämligen i det beslutet uteslutit att det i det aktuella fallet förelåg ett tillräckligt gemenskapsintresse på grundval av tre olika omständigheter, nämligen avsaknaden av betydande störningar på den gemensamma marknaden, komplexiteten i den undersökning som skulle behöva göras för att fastställa den hävdade överträdelsen och möjligheten för de berörda parterna att få skydd hos de nationella myndigheterna. Som förstainstansrätten konstaterade i punkt 46 i den överklagade domen har klaganden genom den förevarande grunden för ogiltigförklaring bestritt endast de överväganden som kommissionen gjort beträffande den första av dessa omständigheter.
62.
Jag anser emellertid att det är uppenbart att denna grund inte därigenom kan anses vara verkningslös.
63.
Det kan nämligen inte hävdas att i systemet för det omtvistade beslutet var och en av de tre omständigheterna är sådana att de i sig är tillräckliga för ett avslag på klagandens klagomål.
64.
Efter att ha behandlat dessa tre omständigheter var och en för sig kom kommissionen nämligen fram till ”slutsatsen att omfattningen av och komplexiteten i de undersökningsåtgärder som begärs för att fastställa om agerandet hos de tre organisationerna för förvaltning av... närliggande rättigheter är förenligt med gemenskapsrättens konkurrensregler är oproportionerliga i förhållande till den ganska begränsade betydelsen av en eventuell överträdelse för den gemensamma marknadens funktion”.
65.
Härav framgår att kommissionen uteslöt att det i det förevarande fallet förelåg ett tillräckligt gemenskapsintresse på grundval av en sammantagen bedömning av dessa omständigheter, varvid den särskilt gjorde en avvägning mellan de första två.
66.
En eventuellt uppenbart felaktig bedömning som skulle vederlägga kommissionens slutsatser beträffande den första av dessa omständigheter skulle således med nödvändighet ha en inverkan på det omtvistade beslutets lagenlighet.
67.
Jag kommer nu att pröva om talan om ogiltigförklaring i fråga kan bifallas, och jag anser att avgörande betydelse ska läggas till den av klaganden åberopade omständigheten att, på grundval av överenskommelser som ingåtts med jämförbara organisationer i andra länder om att ömsesidigt företräda varandra, denna i Grekland inkasserar även upphovsrättsavgifter för användning av musik av upphovsmän som är etablerade i dessa stater och vidareförmedlar dem till dessa organisationer. Denna omständighet, som åberopades av klaganden redan i klagomålet, har inte bestritts av kommissionen (annat än i vaga termer och för sent vid förhandlingen inför domstolen) och förefaller kunna styrka att inte endast grekiska upphovsmäns intressen utan även dem för upphovsmän som är etablerade i andra medlemsstater (och för organisationer som företräder dem) kan påverkas av en sådan minskning av intäkter från upphovsrätter i Grekland som klaganden har invänt mot och som enligt klaganden innefattas i det påtalade agerandet.
68.
Klaganden har därmed åberopat omständigheter som hade förelagts kommissionen redan innan det omtvistade beslutet antogs och som enligt min uppfattning motbevisar de två konstateranden på vilka kommissionen huvudsakligen grundade sig för att utesluta att det i det aktuella fallet förelåg betydande störningar på den gemensamma marknaden, nämligen konstaterandet att ”samtliga berörda parter har säte i Grekland och bedriver verksamhet endast där” och konstaterandet att ”effekterna av det påtalade agerandet uppstår endast på den grekiska marknaden”.
69.
Det förhållandet att ”avtalen för musikanvändning ingås endast med radio- och TV-bolag och andra användare som befinner sig i Grekland” och det förhållandet att de tre organisationerna för förvaltning av närliggande rättigheter ” endast har behörighet att skydda närliggande rättigheter i Grekland och inte har praktisk möjlighet att utöva denna behörighet utanför detta land” gör det inte alls möjligt att utesluta möjligheten att effekterna av det påtalade agerandet sprider sig utanför det grekiska territoriet, till nackdel för upphovsmän och organisationer som är etablerade i andra medlemsstater. Dessa omständigheter, som åberopades i det omtvistade beslutet, gör det endast möjligt att slå fast att det bland musikanvändarna endast är de som är etablerade i Grekland som drabbas av de skadliga effekterna av den hävdade överträdelsen. När det däremot gäller kretsen av upphovsrättsinnehavare och organisationer som skyddar sådana rättigheter som potentiellt skadas möjliggör samma omständigheter inte att avgränsa dem till sådana som är etablerade i Grekland. (
27
)
70.
Det är riktigt att kommissionen i sin svarsskrivelse till förstainstansrätten anförde att ”vad som är relevant är om de tre ovannämnda organisationernas, av sökanden kritiserade, agerande har effekter i stor utsträckning eller helt och hållet inom den grekiska marknaden”. I det avseendet har kommissionen understrukit att alla omständigheter som ingår i den hävdade överträdelsen av artiklarna 81 EG och 82 EG ”inträffar i stor utsträckning, om inte enbart, på den grekiska marknaden”, och den ansåg att det var ”logiskt att anse att centrum för den påtalade överträdelsen är beläget inom den grekiska marknaden, eftersom det är där som effekterna av den hävdade överträdelsen huvudsakligen kommer att märkas”. (
28
)
71.
Genom denna ståndpunkt förefaller det emellertid införas en betydande variation i förhållande till vad som fastställts i det omtvistade beslutet, där kommissionen klart och otvetydigt uteslöt att det påtalade agerandet kunde ha verkningar utanför det grekiska territoriet. I svarsskrivelsen till förstainstansrätten har kommissionen däremot genom att använda termerna ”i stor utsträckning” och ”huvudsakligen”, inte uteslutit möjligheten att några effekter, om än minimala, av den hävdade överträdelsen skulle kunna uppkomma utanför detta territorium.
72.
Genom talan om ogiltigförklaring har gemenskapsdomstolen emellertid anmodats att uttala sig om huruvida det ifrågasatta beslutet överensstämmer med [gällande] rätt och inte huruvida de överväganden som upphovsmannen till beslutet lagt fram där för att ändra, helt eller delvis, de överväganden som legat till grund för själva beslutet är förenliga härmed.
73.
I det omtvistade beslutet grundar sig emellertid slutsatsen att det i det förevarande fallet inte föreligger betydande störningar på den gemensamma marknaden på konstaterandet, vilket klaganden visat är uppenbart felaktigt, att de berörda rättssubjekten och eventuella effekter av den påtalade överträdelsen lokaliserats till endast det grekiska territoriet.
74.
Även om det följaktligen medges att, såsom kommissionen antagit i sin svarsskrivelse till förstainstansrätten, de effekter som den påtalade överträdelsen skulle ha på andra medlemsstaters territorium var minimala – vilket man för övrigt enligt min uppfattning inte kan utgå från på grundval av endast det förhållandet att behörigheten hos de av klaganden påtalade organisationerna är begränsad till Grekland – skulle detta inte alls kunna påverka den uppenbara felaktigheten i detta konstaterande och följaktligen, av de skäl som redovisats i punkterna 63–66 ovan, det omtvistade beslutets rättsstridighet.
75.
Jag kan därför inte föreslå domstolen något annat än att bifalla talan om ogiltigförklaring på denna grund och ogiltigförklara det omtvistade beslutet.
Rättegångskostnader
76.
Enligt artikel 122 första stycket i domstolens rättegångsregler ska domstolen, om överklagandet bifalls och tvisten slutligt avgörs av denna, besluta om rättegångskostnaderna. Enligt artikel 69.2 i dessa regler, som enligt artikel 118 i samma regler är tillämpliga på överklagande till domstolen av en dom från förstainstansrätten, ska dessutom den tappande parten förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats.
77.
Eftersom jag föreslår att domstolen ska bifalla såväl klagandens överklagande som dennes talan om ogiltigförklaring, föreslår jag även att kommissionen, som är tappande part, förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i förstainstansrätten och domstolen, i enlighet med klagandens yrkanden.
Förslag till avgörande
78.
Mot bakgrund av det ovan anförda föreslår jag att domstolen meddelar följande dom:
”1)
Europeiska gemenskapernas förstainstansrätts dom av den 12 juli 2007 i mål T-229/05, AEPI mot kommissionen, upphävs.
2)
Europeiska gemenskapernas kommissions beslut av den 18 april 2005, om avslag på ett klagomål avseende en påstådd överträdelse av artiklarna 81 EG och 82 EG av grekiska organisationer för gemensam förvaltning av rättigheter som ligger nära upphovsrätten på musikområdet, ogiltigförklaras.
3)
Europeiska gemenskapernas kommission ska ersätta rättegångskostnaderna i båda instanserna.”
(
1
)	Originalspråk: italienska.
(
2
)	Beslutet av den 20 april 2005 ifrågasattes av AEPI vid förstainstansrätten genom talan om ogiltigförklaring som avslogs genom dom av den 5 september 2006 i mål T-242/05, AEPI mot kommissionen (ej publicerad i rättsfallssamlingen), vilken dom bekräftades av domstolen genom beslut av den 10 juli 2007 i mål C-461/06 P, AEPI mot kommissionen (Ej publicerat i rättsfallssamlingen).
(
3
)	Dom av den 13 juli 1989 i mål 395/87, Tournier (REG 1989, s. 2521; svensk specialutgåva, volym 10, s. 113), och i de förenade målen 110/88, 241/88 och 242/88, Lucazeau m.fl. (REG 1989, s. 2811).
(
4
)	Icke officiell översättning av den franska originalversionen av det omtvistade beslutet.
(
5
)	Alla avsnitt ur den överklagade domen inom citattecken i detta förslag till avgörande utgör en icke officiell översättning.
(
6
)	Förstainstansrätten citerade i detta avseende sina domar av den 18 september 1992 i mål T-24/90, Automec mot kommissionen (REG 1992, s. II-2223; svensk specialutgåva, volym 13, s. 61), punkt 86, av den 24 januari 1995 i mål T-5/93, Tremblay m.fl. mot kommissionen (REG 1995, s. II-185), punkt 62, och av den 14 februari 2001 i mål T-62/99, Sodima mot kommissionen (REG 2001, s. II-655), punkt 46.
(
7
)	Förstainstansrätten hänvisade därvid till dom av den 11 juli 1985 i mål 42/84, Remia m.fl. mot kommissionen (REG 1985, s. 2545), punkt 22, och av den 28 februari 2002 i mål T-395/94, Atlantic ContainerLine m.fl mot kommissionen (REG 2002. s. II-875), punkt 90.
(
8
)	Förstainstansrätten hänvisade därvid särskilt till dom av den 31 maj 1979 i mål 22/78, Hugin mot kommissionen (REG 1979, s. 1869), punkt 17.
(
9
)	Förstainstansrätten hänvisar därvid till sina ovannämnda domar i målen Automec mot kommissionen, punkterna 89 och 90, och Tremblay m.fl. mot kommissionen, punkterna 65 och 74, samt till dom av den 24 januari 1995 i mål T-114/92, BEMIM mot kommissionen (REG 1995. s. II-147), punkt 86.
(
10
)	Den överklagade domen, punkt 38.
(
11
)	Den överklagade domen, punkt 39.
(
12
)	Dom av den 4 mars 1999 i mål C-119/97 P, Ufex m.fl. mot kommissionen (REG 1999, s. I-1341), särskilt punkterna 79–81, 88, 89 och 92.
(
13
)	Den överklagade domen, punkt 40.
(
14
)	Den överklagade domen, punkterna 45 och 46.
(
15
)	Klaganden har hänvisat till domarna i de ovannämnda målen Hugin mot kommissionen, Lucazeau m.fl. och Tournier samt till dom av den 23 april 1991 i mål C-41/90, Höfner och Elser (REG 1991, s. I-1979; svensk specialutgåva, volym 11, s. 135), av den 10 december 1991 i mål C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova (REG 1991, s. I-5889; svensk specialutgåva, volym 11, s. 507), av den 17 maj 1994 i mål C-18/93, Corsica Ferries (REG 1994, s. I-1783; svensk specialutgåva, volym 15, s. 113), och av den 6 april 1995 i de förenade målen C-241/91 P och C-242/91 P, RTE och ITP mot kommissionen (REG 1995, s. I-743), samt till domen i det ovannämnda målet Tremblay m.fl. mot kommissionen, och till dom av den 7 oktober 1999 i mål T-228/97, Irish Sugar mot kommissionen (REG 1999, s. II-2969).
(
16
)	Se dom av den 13 juli 1966 i de förenade målen 56/64 och 58/64, Consten och Grundig (REG 1966, s. 457; svensk specialutgåva, volym 1, s. 277, särskilt s. 519), och av den 6 mars 1974 i de förenade målen 6/73 och 7/73, Commercial Solvents mot kommissionen (REG 1974, s. 223; svensk specialutgåva, volym 2, s. 229), punkt 31.
(
17
)	Se domen i det ovannämnda målet Remia m.fl mot kommissionen, punkt 22, och dom av den 21 januari 1999 i de förenade målen C-215/96 och C-216/96, Bagnasco m.fl. (REG 1999, s. I-135), punkt 47.
(
18
)	Dom av den 9 juli 1969 i mål 5/69, Völk (REG 1969, s. 295; svensk specialutgåva, volym 1, s. 409), punkt 7. Se även dom av den 25 november 1971 i mål 22/71, Béguelin (REG 1971, s. 949), punkt 16, och av den 28 april 1998 i mål C-306/96, Javico (REG 1998, s. I-1983), punkt 16.
(
19
)	Domen i det ovannämnda målet Ufex m.fl. mot kommissionen, punkt 88, och i det ovannämnda målet Automec mot kommissionen, punkt 83.
(
20
)	Se, underförstått, domen i det ovannämnda målet Ufex m.fl. mot kommissionen, punkterna 52, 79, 95 och 96) samt dom av den 17 maj 2001 i mål C-449/98 P, IECC mot kommissionen (REG 2001, s. I-3875), punkt 46, och i mål C-450/98 P, IECC mot kommissionen (REG 2001, s. I-3947), punkterna 54 och 58, samt beslut av den 13 december 2000 i mål C-39/00 P, SGA mot kommissionen (REG 2000, s. I-11201), punkt 67.
(
21
)	Domen i det ovannämnda målet Ufex m.fl. mot kommissionen, punkterna 92 och 93_. Min kursivering.
(
22
)	Min kursivering.
(
23
)	Domstolens beslut av den 11 maj 2000 i mål C-428/98 P, Deutsche Post mot IECC och kommissionen (REG 2000, s. I-3061), punkt 28.
(
24
)	Se dom av den 7 maj 1998 i mål C-401/96 P, Somaco mot kommissionen (REG 1998, s. I-2587), punkt 53, av den 13 december 2001 i mål C-446/00 P, Cubero Vermurie mot kommissionen (REG 2001, s. I-10315), punkt 20, och av den 8 februari 2007 i mål C-3/06 P, Groupe Danone mot kommissionen (REG 2007, s. I-1331), punkt 45.
(
25
)	Se, för ett motsvarande resonemang, dom av den 20 mars 1959 i mål 18/57, Nold mot Höga myndigheten (REG 1959, s. 85, särskilt s. 109), av den 1 juli 1986 i mål 185/85, Usinor mot kommissionen (REG 1986, s. 2079), punkterna 20 och 21), och av den 20 februari 1997 i mål C-166/95 P, kommissionen mot Daffix (REG 1997, s. I-983), punkterna 23 och 24.
(
26
)	Det var fråga om de ovannämnda domarna i målen Tournier, Lucazeau m.fl., Merci convenzionali porto di Genova, Corsica Ferries, RTE och ITP mot kommissionen samt Irish Sugar mot kommissionen, vilka åberopades även i överklagandet, och dom av den 2 mars 1983 i mål 7/82, GVL mot kommissionen (REG 1983, s. 483).
(
27
)	I detta avseende förefaller förstainstansrättens analys i punkt 50 inadekvat, vilken analys bestritts genom den fjärde grunden för överklagandet.
(
28
)	Svarsskrivelsen, punkterna 29 och 30 (min kursivering).