62009CJ0124_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑124/09,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Raad van State (Nederländerna) genom beslut av den 25 mars 2009, som inkom till domstolen den 3 april 2009, i målet
Smit Reizen BV
mot
Minister van Verkeer en Waterstaat,
meddelar
DOMSTOLEN (tredje avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden K. Lenaerts samt domarna R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský och T. von Danwitz (referent),
generaladvokat: Y. Bot,
justitiesekreterare: enhetschefen M.‑A. Gaudissart,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 28 januari 2010,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Smit Reizen BV, genom P. Mommers, advocaat,
– Nederländernas regering, genom C. Wissels, B. Koopman och Y. de Vries, samtliga i egenskap av ombud,
– Italiens regering, genom G. Palmieri, i egenskap av ombud, biträdd av M. Russo, avvocato dello Stato,
– Förenade kungarikets regering, genom L. Seeboruth, i egenskap av ombud,
– Europeiska kommissionen, genom W. Roels och N. Yerrell, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1.
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av begreppet driftställe i punkt 21 och följande punkter i dom av den 18 januari 2001 i mål C‑297/99, Skills Motor Coaches m.fl. (REG 2001, s. I‑573), och av artikel 1.5 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter (EGT L 370, s. 1; svensk specialutgåva, område 7, volym 3, s. 113).
2. Begäran har framställts i ett mål mellan Smit Reizen BV (nedan kallat Smit Reizen) och Minister van Verkeer en Waterstaat (ministeriet för trafik- och vattenvägar, nedan kallat ministeriet) angående böter som påförts Smit Reizen på grund av överträdelse av bestämmelserna om förares viloperioder.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätten
Förordning nr 3820/85
3. Första skälet i förordning nr 3820/85 har följande lydelse:
”… [G]emenskapens sociala lagstiftning … [om vägtransporter] … syftar till harmonisering av konkurrensvillkoren mellan olika former av inrikestransporter, särskilt i fråga om vägtransporterna och förbättringen av arbetsförhållanden och trafiksäkerhet. Framstegen på dessa områden måste tryggas och fullföljas. Det är dock nödvändigt att göra den nämnda förordningens föreskrifter flexiblare utan att dess syften undermineras.”
4. Enligt femtonde skälet i förordningen anges att ”[l]ängre dagliga körtider i kombination med kortare sammanlagd körtid under två veckor i följd kan förväntas underlätta transportföretagens arbetsplanering och bidra till sociala framsteg”.
5. I artikel 1 i förordningen anges följande:
”I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
…
3) Förare : person som kör fordonet, även under kort tid, eller som medföljer i fordonet för att vid behov kunna köra det.
…
5) Vila : oavbruten tidsperiod om minst en timme, under vilken föraren fritt får förfoga över sin tid.
…”
6. I artikel 8 i förordning nr 3820/85, som utgör del av avsnitt V med rubriken ”Raster och viloperioder”, anges följande:
”1. Under varje tjugofyratimmarsperiod skall föraren ha en dygnsvila om minst elva timmar i följd, vilken viloperiod högst tre gånger i veckan får minskas till minst nio timmar i följd, under förutsättning att föraren kompenseras med motsvarande vilotid före följande veckas slut.
De dagar då dygnsvilan inte minskas i enlighet med första stycket får vilan tas ut i två eller tre separata perioder under tjugofyratimmarsperioden, varav den ena viloperioden skall omfatta minst åtta timmar i följd. Om så sker, skall dygnsvilan förlängas till minst tolv timmar.
2. Om ett fordon har minst två förare, skall var och en av dem ha en viloperiod om minst åtta timmar i följd under varje trettiotimmarsperiod.
3. Varje vecka skall en av de i punkterna 1 och 2 nämnda viloperioderna utsträckas till en veckovila om sammanlagt 45 timmar i följd. Denna viloperiod får avkortas till minst 36 timmar i följd, om den tas på den ort där fordonet normalt är stationerat eller på förarens hemort, eller till minst 24 timmar i följd, om den tas på annan ort. Varje minskning skall kompenseras av en motsvarande viloperiod uttagen i ett sammanhang före slutet av den tredje vecka som infaller efter veckan i fråga.
…
6. En vilotid, som utgör kompensation för minskad dygnsvila och/eller veckovila, skall tas ut i anslutning till en annan viloperiod om minst åtta timmar och skall på förarens begäran få tas ut på den ort där fordonet normalt är stationerat eller på förarens hemort.
7. Dygnsvilan får tillbringas i ett fordon, om detta är utrustat med sovbrits och står stilla.”
Förordning (EEG) nr 3821/85
7. I rådets förordning (EEG) nr 3821/85 av den 20 december 1985 om färdskrivare vid vägtransporter (EGT L 370, s. 8; svensk specialutgåva, område 7, volym 3, s. 120), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 432/2004 av den 5 mars 2004 (EUT L 71, s. 3) (nedan kallad förordning nr 3821/85), föreskrivs att kontroll av tillämpningen av bestämmelserna i förordning nr 3820/85 säkerställs genom användning av färdskrivare som kan registrera sådana ”tidsperioder” som avses i den sistnämnda förordningen.
8. I artikel 2 i förordning nr 3821/85 anges att definitionerna i artikel 1 i förordning nr 3820/85 även är tillämpliga med avseende på den förstnämnda förordningen.
9. I artikel 15.2 och 15.3 i förordning nr 3821/85 föreskrivs följande:
”2. Föraren skall varje dag som han kör använda diagrambladen eller förarkorten från den tidpunkt då han övertar fordonet. Diagrambladet eller förarkortet får tas ut först vid den dagliga körtidens slut, om det inte är tillåtet att ta ut det vid någon annan tidpunkt. Inget diagramblad eller förarkort får användas längre tid än det är avsett för.
…
3. Förarna skall
…
–
använda reglagen så att följande tidskategorier registreras tydligt var för sig
a) under tecknet [ ]: körtid,
b) under tecknet [ ] : annat arbete,
c) under tecknet [ ]: tid då arbetstagaren är tillgänglig, …
– …
d) under tecknet [ ]: raster och dygnsviloperioder.”
Den nationella lagstiftningen
10. Förordning nr 3820/85 genomfördes genom förordningen om arbetstid för transportsektorn (Arbeidstijdenbesluit vervoer, nedan kallad Atbv). I artikel 2.5.1 punkt 4 i Atbv, i dess lydelse vid tidpunkten för omständigheterna i målet vid den nationella domstolen, angavs att föraren ska handla i enlighet med artiklarna 8 och 9 i förordning nr 3820/85.
11. Enligt artikel 8.1 punkt 1 i Atbv kan den som bryter mot artikel 2.5.1 punkt 4 i Atbv dömas till böter.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
12. Smit Reizen är ett bussföretag i Harderwijk (Nederländerna). Företaget tillhandahåller reguljära tur- och returresor till Spanien åt en researrangör, i förevarande fall Solmar Tours, från en avgångs- och ankomstplats i Maarheeze (Nederländerna), som ligger ungefär två timmar med bil från Harderwijk. Solmar Tours äger såväl marken där avgångs- och ankomstplatsen är belägen som den byggnad som finns där. En del av byggnaden hyrs ut till Smit Reizen.
13. Tur- och returresorna med buss avgår från Maarheeze och återvänder dit fyra gånger i veckan. Under sådana dagar befinner sig en av Smit Reizens medarbetare, som har hand om planering och kontroll av förarnas papper där, för att hjälpa till vid bussarnas avgång och ankomst. De lokaler som Smit Reizen hyr är utrustade med ett lunchrum med en kaffeautomat, en tv, toaletter, en dusch, sovplatser för förarna och diverse reservutrustning för bussarna. I lokalerna finns även en del av Smit Reizens administration samt kontorsmaterial, däri inberäknat färdskrivarskivor, verifikationer av förarnas timredovisning och diagramblad.
14. Av handlingarna i det nationella målet framgår det enligt den nationella domstolen att förarna, vid tidpunkten för omständigheterna i målet, tog sig själva från sin bostad som antingen låg i Harderwijk eller i Dronten (Nederländerna) till Maarheeze. Under förhandlingen vid den nationella domstolen uppgav emellertid Smit Reizens chef att förarna transporterades med minibussar till Maarheeze. Därefter körde två förare bussen till Spanien. Bussen är ett fordon som omfattas av kravet på att en färdskrivare ska användas.
15. Genom beslut av den 14 juni 2006 påförde ministeriet Smit Reizen böter om 2 200 euro, eftersom ett antal av Smit Reizens anställda inte hade iakttagit de viloperioder som föreskrivs i artikel 2.5.1 punkt 4 i Atbv, jämförd med artikel 8.2 i förordning nr 3820/85. De timmar som de berörda förarna behövde för att ta sig från sina bostäder till Maarheeze hade nämligen inte tagits med i beräkningen. Enligt ministeriet framgår det emellertid av domen i det ovannämnda målet Skills Motor Coaches m.fl. att denna tid ska föras in som arbetstid, eftersom anläggningen i Maarheeze inte kan anses som Smit Reizens driftställe.
16. Smit Reizen begärde den 14 juni 2006 omprövning av ministeriets beslut. Ministeriet fann vid omprövning den 5 december 2006 inte skäl att ändra sitt beslut.
17. Rechtbank Zutphen biföll, genom dom av den 9 april 2008, Smit Reizens överklagande och upphävde beslutet av den 5 december 2006 om att avslå Smit Reizens begäran om omprövning och fastställde att beslutets rättsverkningar helt skulle bestå. Enligt Rechtbank Zupthen gjorde ministeriet en korrekt bedömning när det fann att Smit Reizen hade åsidosatt artikel 2.5.1 punkt 4 i Atbv. Emellertid hade ministeriet inte motiverat sitt beslut på ett korrekt sätt. För att kunna fastställa den trettiotimmarsperiod som avses i artikel 8.2 i förordning nr 3820/85 ska all den tid som förarna rimligen behöver för att ta sig till den plats där de övertar ett fordon som är utrustat med en färdskrivare för att påbörja transportuppdraget tas med i beräkningen. Detta gäller oberoende av frågan huruvida platsen där ett fordon övertas ska anses som ett driftställe eller inte.
18. Smit Reizen överklagade domen till den hänskjutande domstolen och gjorde gällande att Rechtbank Zutphen hade gjort en felaktig tolkning av domen i det ovannämnda målet Skills Motor Coaches m.fl.
19. Eftersom Raad van State fann att det var nödvändigt att tolka begreppet driftställe för att avgöra målet beslutade den att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen.
”1) Hur ska begreppet driftställe i punkt 21 och följande punkter i domen [Skills Motor Coaches m.fl.] tolkas vid tillämpningen av artikel 1.5 … i förordning [nr 3820/85] och artikel 15 i förordning [nr 3821/85]?
2) Gör det någon skillnad för bedömningen av huruvida det är fråga om vila i den mening som avses i artikel 1.5 i förordning [nr 3820/85] om den berörda föraren själv tar sig till den plats där vederbörande ska överta ett fordon som är utrustat med en färdskrivare eller om föraren körs dit av någon annan?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
20. Den nationella domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i hur begreppet driftställe i punkt 21 och följande punkter i domen i det ovannämnda målet Skills Motor Coaches m.fl. ska tolkas vid bedömningen av frågan hur förarens restid från sin bostad till den plats där denne ska överta ett fordon som är utrustat med en färdskrivare ska kvalificeras med hänsyn till bestämmelserna i förordningarna nr 3820/85 och nr 3821/85.
21. Det ska därvid inledningsvis erinras om att domstolen i punkt 23 i den nämnda domen Skills Motor Coaches m.fl. fastställde att en förare som tar sig till en bestämd plats, som arbetsgivaren har angett, för att överta och köra ett fordon och som inte är belägen i den ort där företaget har sitt driftställe uppfyller en förpliktelse gentemot sin arbetsgivare. Under denna resa förfogar föraren således inte fritt över sin tid.
22. Domstolen fastställde således i punkt 35 i domen i det ovannämnda målet Skills Motor Coaches m.fl. att den restid som behövs för att kunna överta ett fordon som är utrustat med en färdskrivare som finns på en annan ort än där föraren är bosatt eller där arbetsgivaren har sitt driftställe ska anses utgöra del av annat arbete i den mening som avses i artikel 15 i förordning nr 3821/85.
23. För att den nationella domstolen ska kunna bedöma huruvida den restid som är i fråga i målet vid den nationella domstolen ska räknas som arbetstid i den mening som avses i artikel 15 i förordning nr 3821/85, måste begreppet driftställe preciseras.
24. Med hänsyn till de mål som eftersträvas med förordningen, vilka anges i första skälet i förordning nr 3820/85 och vilka bland annat utgörs av en förbättring av arbetsförhållandena och trafiksäkerheten, kan begreppet inte definieras endast med beaktande av funktionella kriterier, som har samband med transportföretagets interna organisation, utan även kriterier som rör den berörde förarens person måste tas i beaktande.
25. I likhet med vad Förenade kungarikets regering har gjort gällande ska begreppet driftställe inte likställas med begreppet säte. Sätet kan nämligen etableras på en ort som inte har något samband med den löpande verksamheten att utföra transporter och till vilken föraren endast i undantagsfall behöver bege sig.
26. En alltför extensiv tolkning av begreppet skulle vidare strida mot syftet med förordning nr 3820/85, särskilt mot målet att förbättra arbetsförhållandena och trafiksäkerheten. Varje avgångs- eller ankomstplats för de personer som ska transporteras eller varje fordonsdepå som tillhör det berörda transportföretaget kan således inte anses som ett driftställe.
27. I likhet med vad den nederländska regeringen har påpekat vid förhandlingen ska däremot begreppet driftställe motsvara den plats som föraren tar sig till regelbundet under sin normala tjänsteutövning för att överta och köra fordon som är utrustade med en färdskrivare.
28. I artikel 8.3 och 8.6 i förordning nr 3820/85 används emellertid begreppet förarens hemort för att beteckna en sådan plats.
29. Vid den exakta bedömningen av det driftställe som en förare normalt är knuten till ska den konkreta anknytningspunkten beaktas, nämligen den avgångsplats som föraren, under sin normala tjänsteutövning och utan att handla i enlighet med arbetsgivarens särskilda instruktioner, regelbundet utför sitt transportuppdrag från och som denne återvänder till när uppdraget är avslutat. En avtalsklausul om den berörde förarens arbetsplats kan utgöra ett indicium vid bestämmandet av den konkreta anknytningspunkten.
30. I målet vid den nationella domstolen ankommer det på den domstolen att bedöma var de berörda förarnas normala anknytningspunkter är belägna med hänsyn till de faktiska omständigheterna i målet.
31. Mot denna bakgrund ska den första frågan besvaras enligt följande. Begreppet driftställe i punkt 21 och följande punkter i domen i det ovannämnda målet Skills Motor Coaches m.fl. ska definieras som förarens konkreta anknytningspunkt, det vill säga transportföretagets anläggning från vilken föraren, under sin normala tjänsteutövning och utan att handla i enlighet med arbetsgivarens särskilda instruktioner, regelbundet utför sitt transportuppdrag och till vilken denne återvänder när transportuppdraget är avslutat.
Den andra frågan
32. Den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida det faktum att föraren själv tar sig till platsen där denne ska överta ett fordon som är utrustat med en färdskrivare eller om någon annan kör föraren till denna plats innebär någon skillnad för hur restiden ska kvalificeras med hänsyn till begreppet vila i den mening som avses i artikel 1.5 i förordning nr 3820/85.
33. Det ska därvid påpekas att enligt artikel 8.7 i förordning nr 3820/85 får en förare tillbringa dygnsvilan i ett fordon, om detta är utrustat med sovbrits och står stilla. Enligt den bestämmelsen är det således uteslutet att en förare kan tillbringa sin vila i ett fordon som körs av en annan person.
34. Det är viktigt att påpeka att det skulle strida mot målet att förbättra trafiksäkerheten att göra en sådan uppdelning som den som den nationella domstolen har gjort i sin andra fråga. Det faktum att föraren blir trött, vilket nämns i punkt 25 i domen i det ovannämnda målet Skills Motor Coaches m.fl och vilket kan innebära att detta mål äventyras, kan nämligen inträffa oavsett om den förare som ska överta ett fordon som är utrustat med en färdskrivare själv kör till den plats där fordonet finns eller om någon annan kör föraren till denna plats. I likhet med vad den italienska regeringen har framhållit kan det faktum att föraren blir trött följa av att denne själv kör ett fordon, men även de förhållanden under vilka resan företas spelar en roll, såsom restiden, avgångstiden eller kvaliteten på vägarna. Detta kan följaktligen även påverka passageraren.
35. Mot denna bakgrund ska den andra frågan besvaras enligt följande. Den omständigheten att föraren själv tar sig till den plats där denne ska överta ett fordon som är utrustat med en färdskrivare eller om någon annan kör föraren till denna plats saknar betydelse för hur restiden ska kvalificeras med hänsyn till begreppet vila i den mening som avses i artikel 1.5 i förordning nr 3820/85.
Rättegångskostnader
36. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:
1) Begreppet driftställe i punkt 21 och följande punkter i dom av den 18 januari 2001 i mål C‑297/99, Skills Motor Coaches m.fl., ska definieras som förarens konkreta anknytningspunkt, det vill säga transportföretagets anläggning från vilken föraren, under sin normala tjänsteutövning och utan att handla i enlighet med arbetsgivarens särskilda instruktioner, regelbundet utför sitt transportuppdrag och till vilken denne återvänder när transportuppdraget är avslutat.
2) Den omständigheten att föraren själv tar sig till den plats där denne ska överta ett fordon som är utrustat med en färdskrivare eller om någon annan kör föraren till denna plats saknar betydelse för hur restiden ska kvalificeras med hänsyn till begreppet vila i den mening som avses i artikel 1.5 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av den 20 december 1985 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter.