Mål C‑63/15
Mehrdad Ghezelbash
mot
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
(begäran om förhandsavgörande från Rechtbank Den Haag)
”Begäran om förhandsavgörande – Förordning (EU) nr 604/2013 – Avgörande av vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om asyl som en tredjelandsmedborgare har lämnat in i någon medlemsstat – Artikel 12 – Utfärdande av uppehållstillstånd eller viseringar – Artikel 27 – Rättsmedel – Domstolsprövningens omfattning”
Sammanfattning – Domstolens dom (stora avdelningen) av den 7 juni 2016
Gränskontroller, asyl och invandring – Asylpolitik – Kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd – Förordning nr 604/2013 – Överklagande av ett beslut om att överföra en asylsökande – Möjlighet att åberopa att kriteriet om utfärdande av en visering har tillämpats felaktigt
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 604/2013, skäl 19 samt artiklarna 12, 21.1, 21.3, 22 och 27.1)
Artikel 27.1 i förordning nr 604/2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat, jämförd med skäl 19 i samma förordning, ska tolkas så, att en asylsökande får, i samband med överklagandet av ett beslut om överföring av vederbörande, åberopa en felaktig tillämpning av ett av de i kapitel III i förordningen angivna kriterierna för att fastställa ansvarig medlemsstat, särskilt kriteriet i artikel 12 angående utfärdande av en visering.
Det framgår av lydelsen i artikel 27.1 i förordning nr 604/2013 att det rättsmedel som föreskrivs i den bestämmelsen måste vara effektivt och att det ska avse såväl de faktiska som de rättsliga omständigheterna. I nämnda lydelse anges för övrigt inte någon begränsning av de argument som kan åberopas av den asylsökande inom ramen för detta rättsmedel. Det förhåller sig på samma sätt med lydelsen i artikel 4.1 d i förordning nr 604/2013 angående de upplysningar om möjligheten att överklaga eller begära omprövning av ett beslut om överföring som behöriga myndigheter är skyldiga att lämna till den asylsökande. Den centrala roll som förfarandet för att enligt de kriterier som anges i kapitel III i förordningen fastställa ansvarig medlemsstat har för tillämpningen av förordning nr 604/2013, bekräftas av det faktum att det i artikel 21.1 i förordningen föreskrivs att den medlemsstat som har mottagit en ansökan om internationellt skydd endast får anmoda en annan medlemsstat att överta en asylsökande när den första staten bedömer att den andra staten ska ansvara för prövningen av ansökan. Enligt artikel 21.3 i förordning nr 604/2013 gäller dessutom att en framställan om övertagande ska innehålla de uppgifter som krävs för att myndigheterna i den anmodade medlemsstaten ska kunna kontrollera om den är ansvarig enligt kriterierna i förordningen. Det framgår likaså av artikel 22 i förordning nr 604/2013 att svaret på en framställan om övertagande ska grunda sig på en prövning av bevis och indicier som gör det möjligt att tillämpa kriterierna i kapitel III i förordningen. Mot denna bakgrund ska den hänvisning som i skäl 19 i förordning nr 604/2013 görs till prövningen av tillämpningen av förordningen, i samband med ett sådant rättsmedel mot ett beslut om överföring som är föreskrivet i artikel 27.1, förstås så, att den särskilt avser en kontroll av den riktiga tillämpningen av kriterierna för att fastställa ansvarig medlemsstat i kapitel III i samma förordning, inbegripet kriteriet i artikel 12. Denna slutsats stöds dels av den utveckling som systemet för att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en asylansökan som gjorts i någon medlemsstat har genomgått till följd av antagandet av förordning nr 604/2013, dels av de målsättningar som eftersträvas med den förordningen. Unionslagstiftaren har i förordning nr 604/2013 inte inskränkt sig till att införa organisatoriska bestämmelser som uteslutande reglerar förhållandena mellan medlemsstaterna i syfte att fastställa ansvarig medlemsstat, utan har beslutat att asylsökande ska vara delaktiga i detta förfarande genom att ålägga medlemsstaterna en skyldighet att underrätta dem om kriterierna för att fastställa ansvarig medlemsstat, att bereda dem tillfälle att lägga fram ytterligare information för att kriterierna ska kunna tillämpas korrekt och att garantera dem ett effektivt rättsmedel mot ett eventuellt beslut om överföring som kan komma att fattas efter det att förfarandet genomförts.
Det ska avslutningsvis i detta avseende påpekas att ett eventuellt konstaterande vid en sådan prövning att det förekommit fel inte kan undergräva den princip om ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna på vilken det gemensamma europeiska asylsystemet vilar, eftersom ett sådant konstaterande enbart innebär att den medlemsstaten inte är den ansvariga medlemsstaten, i den mening som avses i kriterierna i kapitel III i förordning nr 604/2013.
(se punkterna 36, 43–45, 51, 55 och 61 samt domslutet)