61998CJ0040_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål C-40/98,
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av E. de March, i egenskap av ombud, biträdd av A. Dal Ferro, avvocato, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Tecnologie Vetroresina SpA (TVR), Rom (Italien), företrätt av G. Merla, avvocato,
svarande,
angående en talan som väckts av kommissionen med stöd av artikel 181 i EG-fördraget (nu artikel 238 EG) om att Tecnologie Vetroresina SpA skall förpliktas att dels återbetala ett belopp på 211 307 ecu som kommissionen har utbetalat i förskott inom ramen för avtal nr 3440/1/0/187/91/6-BCR-I(30), jämte avtalad ränta från och med den 21 december 1991, dels betala skadestånd med 20 000 ecu som ersättning för den skada som kommissionen har åsamkats,
meddelar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C. Gulmann (referent) samt domarna J.-P. Puissochet och R. Schintgen,
generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören H.A. Rühl,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att parterna har avgivit muntliga yttranden vid förhandlingen den 11 maj 2000,
och efter att den 15 juni 2000 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1 Europeiska gemenskapernas kommission har genom ansökan, som inkom till domstolens kansli den 18 februari 1998, med stöd av en skiljedomsklausul grundad på artikel 181 i EG-fördraget (nu artikel 238 EG), väckt talan mot bolaget Tecnologie Vetroresina SpA (nedan kallat TVR) om att detta skall förpliktas att dels återbetala ett belopp på 211 307 ecu som kommissionen har utbetalat i förskott inom ramen för avtal nr 3440/1/0/187/91/6-BCR-I(30)(nedan kallat avtalet), jämte avtalad ränta, det vill säga 69,47 ecu per dag från och med den 21 december 1991, dels betala skadestånd med 20 000 ecu som ersättning för den skada som kommissionen har åsamkats.
2 Den 13 augusti 1991 ingick Europeiska ekonomiska gemenskapen, företrädd av kommissionen, ett avtal dels med TVR, dels med det engelska universitetet Brunel University (nedan kallat Brunel) avseende finansiellt stöd enligt gemenskapens särskilda program för forskning och teknisk utveckling inom området tillämpad metrologi och kemiska analyser för åren 1988-1992. Programmet antogs genom rådets beslut 88/418/EEG av den 29 juni 1988 (EGT L 206, s. 29).
3 Detta avtal, som ingicks för en period av 36 månader från och med den 1 september 1991, hade som syfte att genomföra en undersökning av system och instrument för mätning av varor tillverkade av kompositmaterial enligt lindningstekniken. Avsikten med denna undersökning var att få slut på det omfattande slöseri med material och arbetskraft som denna tillverkning är förenad med.
4 I avtalet utsågs TVR till samordnare. I egenskap av samordnare ålades TVR vissa särskilda skyldigheter, bland annat följande:
- Att motta samtliga utbetalningar från kommissionen och se till att varje medkontrahent genast erhåller den summa som tillkommer den (artikel 4.3 i avtalet).
- Att till kommissionen lämna årliga kostnadsredovisningar och halvårsrapporter om arbetenas fortskridande inom en månad efter utgången av varje berörd period och likaså inge en fullständig sammanställning över uppkomna utgifter samt en slutrapport om erhållna resultat inom tre respektive två månader från och med att de arbeten som finansieras av kommissionen har avslutats, avbrutits eller upphört (artiklarna 5.1, 5.2 och 6.1 i avtalet samt artiklarna 6.1 och 36.1 i bilaga II till avtalet.).
5 I artikel 8.2 d i bilaga II till avtalet föreskrivs att kommissionen kan häva avtalet om en avtalspart underlåter att fullgöra någon av sina avtalsförpliktelser - om inte avtalsbrottet är föranlett av rimliga och försvarbara skäl av teknisk och ekonomisk art - efter det att kommissionen genom rekommenderat brev med mottagningsbevis har delgivit motparten en anmodan att fullgöra sina avtalsförpliktelser och motparten inte efterkommer denna anmodan inom en månad.
6 I artikel 8.4 första stycket i samma bilaga föreskrivs att vid tillämpning av artikel 8.2 d kan kommissionen kräva att hela eller en del av det belopp som utbetalats i form av finansiellt stöd skall återbetalas. Kommissionen skall härvid göra en skälighetsbedömning med beaktande av de utförda arbetenas art och resultat samt deras nytta för kommissionen.
7 Enligt artikel 8.4 andra stycket i denna bilaga kan ränta krävas från och med den dag avtalsparten mottog de utbetalade beloppen, enligt den räntesats som Europeiska fonden för monetärt samarbete tillämpar för sina transaktioner i ecu, vilken offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning första arbetsdagen varje månad, med ett tillägg av 2 procentenheter.
8 I enlighet med artikel 12 i bilaga II till avtalet är domstolen behörig att avgöra alla tvister med anledning av avtalet. Enligt artikel 11 i avtalet skall italiensk lag tillämpas på avtalet.
9 Den 20 september 1991 utbetalade kommissionen ett förskott på 230 000 ecu till TVR för arbeten som skulle utföras. Av detta belopp var 65 000 ecu avsedda för TVR och 165 000 ecu för Brunel.
10 Den 25 mars 1993 underrättade TVR, som ansåg sig vara ansvarigt för överföringen av dessa 165 000 ecu till Brunel, kommissionen om att det till följd av en rad missförstånd förelåg oklarhet angående överföringen av detta belopp till Brunel och för det fall överföringen fortfarande inte hade gjorts åtog TVR sig att genast göra detta.
11 Genom en skrivelse av den 15 april 1993 anmodade kommissionen TVR att till den översända kopior av handlingar som visade att överföringen vederbörligen hade ägt rum. Kommissionen klargjorde att den i avsaknad av ett sådant bevis skulle häva avtalet och kräva att TVR återbetalade förskottet på 230 000 ecu, jämte avtalad ränta.
12 Kommissionen underrättade TVR genom två skrivelser av den 31 januari 1994 att den hävde avtalet, eftersom den inte erhållit de begärda bevishandlingarna och krävde vidare att TVR skulle återbetala 165 000 ecu, jämte avtalad ränta. Kommissionen ansåg dessutom att de utgifter som angivits av TVR i kostnadsredovsningarna för perioden den 1 september 1992-den 26 maj 1993 var överdrivna och krävde därför att TVR till den skulle översända de handlingar som var nödvändiga för att kunna fastställa utgifternas korrekthet. Om denna begäran inte uppfylldes skulle TVR förpliktas att återbetala förskottet på 65 000 ecu, jämte avtalad ränta till kommissionen.
13 Kommissionen hävde samma dag det avtal som ingåtts med Brunel, eftersom företaget inte ensamt kunde säkerställa det tekniska genomförandet av det finansierade projektet.
14 Efter att i juli 1994 endast ha godtagit en del av de utgifter som TVR angivit i kostnadsredovisningarna krävde kommissionen att TVR skulle återbetala 46 307 ecu, vilket utgjorde skillnaden mellan det ursprungliga bidraget på 65 000 ecu och hälften av de utgifter som godtagits. Kommissionen övertog därmed ansvaret för 50 procent av de ersättningsbara utgifterna i enlighet med artikel 3.2 i avtalet.
15 I september 1994 erhöll kommissionen en revisionsrapport för perioden den 1 september 1991-den 31 augusti 1992 som på dess begäran upprättats av bolaget Reconta Ernst & Young. I denna rapport fastställdes dels att det inte förelåg något bevis för att ett belopp på 165 000 ecu hade överförts till Brunel, dels att de utgifter som fakturerats av TVR för arbetskraft var lägre än dem som det faktiskt hade haft.
16 Kommissionen uppmanade, genom en skrivelse av den 22 juni 1995, TVR att återbetala 165 000 ecu, jämte avtalad ränta, vilket motsvarade det bidrag som var avsett för Brunel men som universitetet inte mottagit, samt 46 307 ecu, vilket motsvarade den del av stödet till TVR som överskred de godkända utgifterna.
17 TVR har inte betalat tillbaka något belopp.
Upptagande till sakprövning
18 TVR har gjort gällande att den talan som väckts av kommissionen skall avvisas. Eftersom kommissionen inte uttryckligen har yrkat att domstolen först skall fastställa att avtalet har hävts, kan den inte åberopa avtalets återgång i enlighet med artikel 1458 i Codice civile (nedan kallad den italienska civillagen), i synnerhet inte som TVR har bestritt att kommissionen har hävt avtalet.
19 Kommissionen har gjort gällande att yrkandet om återbetalning av de av TVR otillbörligen behållna beloppen är grundat på att kommissionen har hävt avtalet i enlighet med artikel 8.2 d i bilaga II till avtalet. Kommissionen anser att eftersom avtalet har hävts med stöd av denna bestämmelse ingår yrkandet om fastställelse av att avtalet har hävts implicit i yrkandena om återbetalning av stödet och om skadestånd.
20 Domstolen konstaterar att när det i en lag eller i ett avtal föreskrivs en möjlighet för medkontrahenterna att ensidigt häva ett avtal vid avtalsbrott, kan varje part som utnyttjat denna möjlighet i förekommande fall väcka en fastställelsetalan om att hävning har skett på eget initiativ (se dom av Corte suprema di cassazione (Högsta domstolen i Italien) av den 12 december 1979, nr 6489, Mass. Foro it. 1979, s. 1309, och av den 5 april 1990, nr 2802, Mass. Foro it. 1990, s. 406).
21 Domstolen erinrar vidare om att Corte suprema di cassazione har godtagit att ett icke uttalat yrkande kan anses ha framställts implicit och faktiskt ingå i den talan som väckts, i den mån det är oundvikligen sammankopplat med tvisteföremålet och grunderna för talan (se särskilt dom av Corte suprema di cassazione av den 14 juni 1991, nr 6727, Mass. Foro it. 1991, s. 582).
22 I förevarande mål har kommissionen i sin ansökan uppgivit att den, på grund av TVR:s avtalsbrott, har tillämpat den hävningsklausul som avses i artikel 8.2 d i bilaga II till avtalet, och att den till följd av denna hävning har krävt att TVR skulle tillhandahålla de handlingar som är nödvändiga för att fastställa de belopp som mottagits enligt avtalet, belopp som företaget skall återbetala. Kommissionen har uppgivit att den därefter krävde att TVR skulle återbetala de belopp som utbetalats för fullgörande av avtalet, med undantag för de belopp som hänför sig till de av TVR:s utgifter som godkänts av kommissionen. Det är på grundval av dessa omständigheter som kommissionen har yrkat att domstolen, i enlighet med artikel 8.4 första stycket i bilaga II till avtalet, skall förplikta TVR att till denna återbetala en del av de belopp som har mottagits som finansiellt stöd.
23 Eftersom kommissionen, i enlighet med artikel 8.4 första stycket i bilaga II till avtalet, har begärt att avtalet på grund av den hävning som påståtts ha kommit till stånd till följd av inledandet av det hävningsförfarande som föreskrivs i artikel 8.2 d i bilaga II till avtalet skall återgå, förutsätter dess talan nödvändigtvis att domstolen fastställer att avtalet faktiskt har hävts.
24 Domstolen konstaterar följaktligen att kommissionen i förevarande mål implicit har väckt en fastställelsetalan om att hävningen har kommit till stånd på eget initiativ genom tillämpning av det nämnda hävningsförfarandet.
25 Invändningen om rättegångshinder skall därför ogillas.
Hävning av avtalet
26 Kommissionen har gjort gällande att den på eget initiativ hävde avtalet på grund av att TVR, som hade mottagit ett förskott på 230 000 ecu, varav 165 000 ecu var avsedda för Brunel, aldrig överförde detta belopp till Brunel och därigenom åsidosatte sin skyldighet enligt artikel 4.3 i avtalet. Kommissionen har uppgivit att den genom ett rekommenderat brev av den 15 april 1993 formellt anmodade TVR att göra överföringen till Brunel och att det var till följd av TVR:s passivitet som den senare hävde avtalet genom ett rekommenderat brev av den 31 januari 1994. Kommissionen har även i sin replik gjort gällande att eftersom TVR inte fullgjort sin skyldighet inom en månad efter mottagandet av skrivelsen av den 15 april 1993 hävdes avtalet vid utgången av denna frist. Följaktligen utgör skrivelsen av den 31 januari 1994 endast en bekräftelse på att avtalet hade hävts.
27 TVR anser att det inte fanns förutsättningar vare sig för att skicka en anmodan att fullgöra avtalet den 15 april 1993 eller för att avge hävningsförklaring genom skrivelsen av den 31 januari 1994. I detta hänseende har TVR anfört att det totala beloppet på 230 000 ecu överfördes av kommissionen via bankgiro till den bank som angivits av TVR. Denna bank krediterade 65 000 ecu på ett valutakonto som öppnats av TVR och behöll 165 000 ecu som skulle överföras till Brunel. Brunel har emellertid aldrig erhållit något belopp. I och med att banken behöll 165 000 ecu utan att kreditera TVR:s konton kan inte detta företag förpliktas att återbetala beloppet i fråga, eftersom det aldrig har förfogat över det.
28 I detta hänseende konstaterar domstolen att kommissionen, genom att överföra 230 000 ecu via bankgiro till den bank som angivits av TVR, på ett riktigt sätt har fullgjort sin betalningsskyldighet gentemot TVR. Inom ramen för kontraktsförhållandet mellan dessa två parter skall TVR anses ha mottagit detta belopp.
29 Enligt artikel 4.3 i avtalet var TVR skyldigt att omedelbart överföra det belopp som enligt avtalet var avsett för Brunel.
30 I förevarande mål är det ostridigt att det belopp på 165 000 ecu som skulle överföras till Brunel aldrig kom dess mottagare till handa.
31 Domstolen konstaterar följaktligen att TVR har underlåtit att fullgöra den skyldighet som följer av artikel 4.3 i avtalet och som för övrigt är av avgörande betydelse för avtalets systematik.
32 Även om det antas att underlåtenheten att fullgöra denna skyldighet kan läggas den bank till last som TVR, inom ramen för det kontraktsförhållande som ingåtts mellan dem, har givit i uppdrag att sköta överföringen har detta ingen inverkan på kontraktsförhållandet mellan kommissionen och TVR inom vilket TVR var förpliktat gentemot kommissionen att överföra 165 000 ecu till Brunel. Ett eventuellt fel från bankens sida med följd att överföringen inte gjordes kan inte frigöra TVR från dess ansvar gentemot kommissionen.
33 I alla händelser och i motsats till vad TVR gjort gällande förefaller det sålunda som om de materiella villkoren för att häva avtalet var uppfyllda.
34 Med hänsyn till vad som ovan anförts skall det fastställas att avtalet hävdes senast den dag TVR mottog kommissionens skrivelse av den 31 januari 1994.
Återbetalning av förskottet
35 Om kommissionen häver avtalet på grund av motpartens avtalsbrott kan kommissionen enligt artikel 8.4 första stycket i bilaga II till avtalet kräva återbetalning av hela eller en del av det belopp som den har utbetalat som finansiellt stöd. Den skall härvid göra en skälighetsbedömning med beaktande av de utförda arbetenas art, resultatet av dessa samt deras nytta för kommissionen.
36 Vad beträffar de 165 000 ecu som TVR borde ha överfört till Brunel i förskott för arbeten som det skulle utföra har kommissionen yrkat att hela detta belopp skall återbetalas.
37 Det framgår av det ovan anförda, särskilt av punkterna 30-34 i denna dom, att kommissionens yrkande skall bifallas.
38 Vad gäller yrkandet om återbetalning av ett belopp på 46 307 ecu har kommissionen anfört att med hänsyn till de vetenskapliga rapporterna, kostnadsredovisningarna och övrig information som tillhandahållits av TVR kan de utgifter som TVR har uppgivit, utgifter där kommissionen kan komma i fråga vad gäller finansiering uppskattas till ett belopp av 18 693 ecu. Eftersom kommissionen har utbetalat ett förskott på 65 000 ecu till svaranden skall denne till kommissionen återbetala 46 307 ecu.
39 TVR har invänt att detta yrkande skall ogillas med motiveringen att förskottet på 65 000 ecu som utbetalades av kommissionen i dess helhet har använts för avtalets fullgörande. TVR har gjort gällande att bolaget Reconta Ernst & Young i sin revisionsrapport har framhållit att antalet arbetstimmar som beräknats av TVR fullständigt överensstämde med det utförda arbetet och dess faktiska kostnad. Enligt denna rapport skulle kostnaden per arbetstimme till och med vara underskattad, eftersom den beräknats på grundval av den tariff som tillämpades år 1991 och inte den för år 1992, vilket är det år då arbetena utfördes.
40 Domstolen erinrar först om att den revisionsrapport som TVR har åberopat under alla omständigheter inte är relevant i detta fall. Denna rapport avser nämligen endast perioden den 1 september 1991-den 31 augusti 1992, medan tvisten mellan parterna avser kostnader som hänför sig till perioden den 1 september 1992-den 26 maj 1993.
41 Vad gäller de kostnader som hänför sig till denna senare period och som inte godkänts av kommissionen, skall det framhållas att TVR inte har framlagt några bevis inför domstolen som gör det möjligt att ifrågasätta kommissionens påståenden. Det skall särskilt påpekas att detta företag inte har givit in någon handling i målet som redogör för hur kostnaderna fördelar sig på de utförda arbetena och de avtalade specifikationerna. TVR har nämligen huvudsakligen begränsat sig till att ge in en sammanställning över kostnader för perioden den 1 september 1991-den 26 maj 1993.
42 Då svaranden inte har förebringat tillräcklig bevisning till stöd för sina påståenden skall yrkandet om återbetalning av 46 307 ecu bifallas.
Ränta
43 Kommissionen har även yrkat att TVR skall förpliktas att betala avtalsenlig ränta på beloppen 165 000 ecu och 46 307 ecu från och med den 21 december 1991.
44 TVR har inte inkommit med något yttrande avseende detta yrkande.
45 Vid hävning av avtalet på initiativ av kommissionen skall den felande parten, enligt artikel 8.4 andra stycket i bilaga II till avtalet, inte bara återbetala de belopp som den har mottagit från kommissionen i form av förskott, utan även betala ränta enligt avtalad räntesats på dessa belopp från och med den dag beloppen mottogs. Tillämplig räntesats är den som Europeiska fonden för monetärt samarbete tillämpar för sina transaktioner i ecu, med ett tillägg av 2 procentenheter.
46 Eftersom TVR till kommissionen skall återbetala det belopp på 211 307 ecu som kommissionen har krävt såsom huvudfordran, skall TVR även betala den accessoriska fordringen, det vill säga avtalsenlig ränta på detta belopp från och med den 21 december 1991, det vill säga det datum då TVR ostridigt mottog 230 000 ecu.
Skadeståndsanspråket
47 Kommissionen har dessutom, med stöd av artikel 1453 i den italienska civillagen, yrkat att TVR skall förpliktas att till den betala skadestånd med 20 000 ecu som ersättning för den skada som kommissionen har åsamkats på grund av avtalsbrottet.
48 I detta hänseende har kommissionen för det första anfört att vissa av dess tjänstemän har tillbringat ett stort antal timmar med att granska svarandens verksamhet och med att vid flera tillfällen begära att TVR skall iaktta de föreskrivna fristerna för upprättande av vetenskapliga rapporter. För det andra såg kommissionen sig nödgad att anlita ett revisionsföretag för att bokföringsmässigt kontrollera TVR:s arbete. För det tredje har kommissionen inte kommit i åtnjutande av sådana eventuella fördelar som anges i artikel 19 i bilaga II till avtalet och har således inte kunnat dra nytta av de kunskaper som erhållits genom den forskning som den har finansierat eller de patenträttigheter som i detta fall kunde ha uppstått. För det fjärde har kommissionen genom att sluta ett avtal med ett rättssubjekt som inte har iakttagit sina åtaganden, åsamkats en skada vad gäller dess trovärdighet gentemot alla de andra personer som eventuellt kan ha ett intresse av att ingå ett avtal med kommissionen.
49 TVR anser att kommissionen inte har lyckats visa att den skada den gör gällande verkligen föreligger.
50 Inledningsvis erinrar domstolen om att enligt artikel 11 i avtalet skall italiensk lag tillämpas på avtalet.
51 Även om det antas att artikel 1453 i den italienska civillagen, i vilken det föreskrivs att en avtalspart har rätt att kräva av en felande part att den ersätter den skada som uppkommit, endast är tillämplig när avtalet har hävts genom ett domstolsbeslut, kvarstår trots allt den omständigheten att enligt artikel 1218 i samma lag skall den part som inte korrekt fullgör en förfallen skyldighet betala ersättning om det inte kan fastställas att avtalsbrottet beror på att fullgörandet var omöjligt av en orsak som inte kan läggas parten till last.
52 Det skall därför prövas om kommissionen har visat att den påstådda skadan verkligen föreligger.
53 Vad gäller de påstådda kostnaderna som uppkommit till följd av den ökade arbetsbörda som uppstod för kommissionens tjänstemän under hanteringen av avtalet skall det konstateras att artikel 4.3 i avtalet jämförd med artikel 8.2 d i bilaga II till avtalet gav kommissionen möjlighet att i god tid vidta åtgärder om avtalsparten inte uppfyllde sina avtalsförpliktelser och att ensidigt och i förtid avsluta avtalsförhållandet (se dom av den 10 juni 1999 i mål C-334/97, kommissionen mot Montorio, REG 1999, s. I3387, punkt 53).
54 Eftersom kommissionen under en viss tid godtog att TVR inte fullgjorde sina åtaganden innan den hävde avtalet kan inte de ytterligare kostnader för hantering av avtalet under denna period anses vara en skada som kan tillskrivas TVR.
55 Vad gäller den påstådda skadan i form av revisionskostnader framgår det av handlingarna i målet att kommissionen under perioden september 1991-augusti 1992, den period som revisionen avsåg, var i stånd att, till och med innan den mottagit revisionsrapporten, godta nästan alla de utgifter som bokförts av TVR. Det framgår även av akten att kommissionen, några månader innan den gav Reconta Ernst & Young i uppdrag att göra nämnda revision, hade underrättat TVR om att dess ändrade beräkning av uppkomna utgifter under den ovannämnda perioden föreföll godtagbara i tekniskt hänseende. Under dessa omständigheter kan inte revisionskostnaderna tillskrivas TVR.
56 Vad beträffar de övriga skador som kommissionen har åberopat har den inte på ett klart och övertygande sätt visat att skada faktiskt uppkommit.
57 Kommissionens skadeståndsyrkande skall därför ogillas.
58 Med tillämpning av artikel 2.1 i rådets förordning (EG) nr 1103/97 av den 17 juni 1997 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (EGT L 162, s. 1) skall varje hänvisning till ecun ersättas med en hänvisning till euron till en kurs av en euro för en ecu.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
59 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att TVR skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom TVR i huvudsak har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
följande dom:
1) Tecnologie Vetroresina SpA (TVR) förpliktas att till Europeiska gemenskapernas kommission betala 211 307 euro, jämte ränta på detta belopp enligt avtalad räntesats från och med den 21 december 1991 till dess att skulden har betalats.
2) Talan ogillas i övrigt.
3) Tecnologie Vetroresina SpA (TVR) skall ersätta rättegångskostnaderna.