Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prezentate la 8 mai 2025(1)
Cauza C‑698/23 P
Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (AEPD)
împotriva
Parlamentului European și a
Consiliului Uniunii Europene
cu participarea:
Republicii Federale Germania,
Republicii Franceze,
Comisiei Europene
„ Recurs – Drept instituțional – Prelucrarea datelor cu caracter personal de către Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) – Regulamentul (UE) 2016/794 – Regulamentul (UE) 2022/991 – Prerogative instituționale ale Autorității Europene pentru Protecția Datelor (AEPD) – Acțiune în anulare – Calitate procesuală activă – Articolul 263 TFUE ”
1.        Prezentul recurs are ca obiect ordonanța Tribunalului din 6 septembrie 2023, AEPD/Parlamentul și Consiliul(2), care a declarat drept inadmisibilă acțiunea în anulare introdusă de Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor (AEPD) împotriva articolelor 74a și 74b din Regulamentul (UE) 2016/794(3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) 2022/991(4).
2.        În acțiunea de la Tribunal, AEPD a susținut că dispozițiile atacate legalizau retroactiv anumite practici ale Agenției Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) în domeniul protecției datelor, împotriva cărora AEPD însăși reacționase printr‑o decizie din 3 ianuarie 2022.
3.        Potrivit AEPD, eficacitatea deciziei sale din 3 ianuarie 2022 împotriva Europol este anulată de facto ca urmare a modificării Regulamentului 2016/794 prin Regulamentul 2022/991. În opinia AEPD, noile dispoziții(5) îi încalcă independența și competențele în calitate de autoritate de supraveghere.
4.        În ordonanța atacată, Tribunalul a statuat în esență că AEPD:
–        nu dispune de calitatea procesuală activă atribuită statelor membre și anumitor instituții ale Uniunii Europene în temeiul articolului 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE;
–        ar putea contesta validitatea dispozițiilor în litigiu numai dacă ar îndeplini criteriile de la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, ceea ce nu este cazul în speță.
I.      Istoricul litigiului
5.        Istoricul litigiului este descris la punctele 2-13 din ordonanța atacată, din care reproducem următoarele:
„2      În urma unei anchete din proprie inițiativă și a unei decizii de mustrare din 17 septembrie 2020, la 3 ianuarie 2022 AEPD a adoptat o decizie împotriva [Europol], în temeiul articolului 43 alineatul (3) litera (e) din Regulamentul Europol inițial, prin care a constatat că, «întrucât prevede stocarea continuă a seturilor de date fără o clasificare, planul de acțiune prezentat de Europol nu [aborda] încălcarea constatată prin Decizia de mustrare din 17 septembrie 2020» și că «prelucrarea de către Europol a unor seturi de date fără o clasificare […], doar cu scopul de a extrage informații relevante în conformitate cu articolul 18 alineatele (3) și (5) și cu anexa II litera B la Regulamentul Europol [inițial][(6)], precum și cu principiile reducerii la minimum a datelor și limitării păstrării datelor ([a]rticolul 28 alineatul (1) literele (c) și (e) din Regulamentul Europol [inițial]), nu [putea] depăși o perioadă maximă de șase luni de la data primirii contribuției».
3      În susținerea acestui raționament, AEPD a precizat printre altele că, «[î]n lipsa unei dispoziții legale explicite care să stabilească durata păstrării datelor cu caracter personal prelucrate în acest scop, […] [trebuia] să se efectueze o interpretare prin analogie a articolului 18 alineatul (6) din Regulamentul [Europol inițial][(7)]».
4      Prin urmare, din decizia din 3 ianuarie 2022 rezultă că AEPD a obligat Europol în esență să recurgă, pentru fiecare contribuție primită începând cu 4 ianuarie 2022, la clasificarea persoanelor vizate, în sensul articolului 18 alineatul (5) din Regulamentul Europol inițial, în termen de șase luni de la data primirii contribuției și în termen de 12 luni pentru seturile de date existente la data de 3 ianuarie 2022, Europol fiind obligat să șteargă aceste date după împlinirea acestor termene.
[…]
8      La 8 iunie 2022, Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene au adoptat Regulamentul Europol modificat. Modul de formulare a articolelor 74a și 74b a fost confirmat în acest regulament.
9      Aceste dispoziții prevăd în esență condițiile în care Europol efectuează, într‑un anumit termen, clasificarea seturilor de date aflate în posesia sa la momentul intrării în vigoare a Regulamentului Europol modificat și precizează condițiile și procedurile pe baza cărora este autorizată, în sprijinul unei anchete penale în curs, prelucrarea datelor cu caracter personal care nu privesc categoriile de persoane vizate enumerate în anexa II la Regulamentul Europol modificat și care au fost transferate Europol înainte de data de 28 iunie 2022.
[…]
10      La 15 iunie 2022, AEPD, apreciind că domeniul de aplicare al deciziei sale din 3 ianuarie 2022 și al articolelor 74a și 74b din Regulamentul Europol modificat nu era același, a solicitat Parlamentului, Consiliului și Comisiei [Europene] să îi furnizeze documente privind existența unei legături între dispozițiile Regulamentului Europol modificat și exercitarea anterioară a competențelor sale de control. Parlamentul și Consiliul au răspuns la această cerere prin scrisorile din 12 iulie și, respectiv, din 25 iulie 2022.
11      În documentul nr. 5370/22 al Consiliului din 24 ianuarie 2022 privind pregătirea pentru trialog, se precizează că «[d]ecizia recentă a [AEPD], care ar putea avea consecințe operaționale asupra acțiunii Europol, confirmă necesitatea unei adoptări rapide a regulamentului», că «Președinția a propus delegațiilor să introducă un nou articol 74[a] care ar avea drept obiectiv clarificarea în continuare a situației datelor deținute în prezent de Europol, în special în contextul deciziei AEPD din 3 ianuarie 2022 sus‑menționate», și că «[n]umeroase delegații au primit favorabil principiile acestei propuneri în cadrul reuniunii din 19 ianuarie [2022], însă este necesară o aprobare din partea comitetului din cauza prezentării sale recente și a mizei pe care acest subiect o are în urma deciziei AEPD».
12      Printr‑o scrisoare din 15 iulie 2022, AEPD a întrebat Europol dacă, având în vedere articolele 74a și 74b din Regulamentul Europol modificat, decizia sa din 3 ianuarie 2022 continua să fie pusă în aplicare sau dacă Europol considera că articolele respective au înlocuit sau modificat domeniul de aplicare al acestei decizii.
13      Printr‑o scrisoare din 22 august 2022, Europol a răspuns AEPD în esență că erau în continuare puse în aplicare anumite puncte din decizia din 3 ianuarie 2022, dar că nu era în măsură să comenteze în acest stadiu situația la 3 ianuarie 2023 și depunerea unor noi rapoarte de punere în aplicare în temeiul acestei decizii. Scrisoarea respectivă menționează de asemenea faptul că articolele 74a și 74b din Regulamentul Europol modificat nu au fost aplicate anumitor contribuții care fuseseră șterse.”
II.    Procedura în fața Tribunalului și ordonanța atacată
6.        În acțiunea de la Tribunal, AEPD a solicitat anularea dispozițiilor tranzitorii contestate.
7.        În memoriul în apărare, Parlamentul a solicitat Tribunalului respingerea acțiunii.
8.        La rândul său, Consiliul a invocat o excepție de inadmisibilitate a acțiunii întemeiată pe „[…] două motive. […] Acesta susține, pe de o parte, că acțiunea este inadmisibilă întrucât AEPD nu este menționată la articolul 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE, dar și în temeiul Hotărârii […] Parlamentul/Consiliul[(8)]
[…], și, pe de altă parte, că AEPD nu este vizată în mod direct și individual în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE”(9).
9.        Referitor la această excepție de inadmisibilitate, AEPD a susținut:
–        „cu titlu principal, că calitatea sa procesuală activă pentru a introduce o acțiune în anulare în temeiul articolului 263 TFUE se justifică prin necesitatea de a putea dispune de o cale de atac jurisdicțională pentru a apăra prerogativele sale instituționale, în special independența sa în calitate de autoritate de supraveghere conform articolului 8 alineatul (3) din [Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene], precum și echilibrul instituțional dintre rolul autorităților de supraveghere și cel al legiuitorului. În această privință, AEPD precizează că are calitate procesuală activă potrivit jurisprudenței rezultate din Hotărârea [Parlamentul/Consiliul], care ar trebui aplicată prin analogie în speță, din moment ce această hotărâre demonstrează că protecția prerogativelor instituționale permite, în mod excepțional, unei instituții să le apere fără a fi necesar să îndeplinească condițiile de admisibilitate aplicabile persoanelor fizice sau juridice în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE”(10).
–        „[…] în subsidiar, AEPD arată că este vizată direct și individual de dispozițiile atacate, în privința cărora are un interes vădit și actual să fie anulate […]”(11).
10.      Tribunalul a respins acțiunea AEPD pentru următoarele motive:
–        în primul rând, AEPD, deși este un organ al Uniunii cu statut special, nu figurează printre reclamanții menționați la articolul 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE și nici pe lista instituțiilor prevăzută la articolul 13 alineatul (1) TUE.
–        în al doilea rând, referitor la invocarea de către AEPD a jurisprudenței rezultate din Hotărârea Parlamentul/Consiliul, calitatea procesuală activă recunoscută la acel moment Parlamentului se explică prin necesitatea de a suplini lacuna reprezentată atunci de inexistența unei căi de atac împotriva actelor adoptate de celelalte instituții susceptibile să aducă atingere propriilor prerogative ale Parlamentului. În cazul AEPD însă, aceasta poate în prezent să introducă o acțiune în anulare în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, întrucât este un organ creat printr‑un act de drept derivat, care poate fi asimilat unei persoane juridice.
–        în al treilea rând, AEPD, ca organ al Uniunii, poate fi asimilată unei persoane juridice în sensul articolului 263 al patrulea paragraf TFUE, astfel încât, ca atare, are calitate procesuală activă pentru a introduce o acțiune în anulare împotriva dispozițiilor tranzitorii atacate, cu condiția să fie vizată în mod direct și individual de acestea.
–        în această din urmă privință, dispozițiile tranzitorii atacate modifică regimul juridic al protecției datelor a căror supraveghere revine AEPD, însă nu au niciun impact asupra naturii sau a întinderii competențelor conferite recurentei prin legislația Uniunii, astfel încât nu este îndeplinită condiția privind afectarea directă.
–        prin urmare, întrucât dispozițiile tranzitorii atacate nu afectează în mod direct situația juridică a AEPD, iar condițiile privind afectarea directă și afectarea individuală prin actul a cărui anulare se solicită sunt cumulative, Tribunalul a concluzionat că acțiunea este în parte inadmisibilă și în parte vădit inadmisibilă.
III. Recursul și procedura în fața Curții
11.      În cadrul recursului, AEPD solicită:
–        anularea ordonanței atacate;
–        anularea dispozițiilor tranzitorii contestate;
–        obligarea pârâtelor în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.
12.      În susținerea recursului, AEPD invocă un motiv principal și un motiv subsidiar:
–        cu titlu principal, invocă încălcarea principiului echilibrului instituțional în sensul Hotărârii Parlamentul/Consiliul și a dreptului său la o cale de atac efectivă pentru a‑și apăra prerogativa independenței;
–        cu titlu subsidiar, susține că Tribunalul a săvârșit o eroare atunci când a considerat că AEPD nu a fost direct vizată de dispozițiile tranzitorii contestate, astfel cum impun prevederile articolului 263 al patrulea paragraf TFUE.
13.      Parlamentul solicită:
–        respingerea recursului;
–        obligarea AEPD la plata cheltuielilor de judecată.
14.      Consiliul solicită:
–        respingerea recursului ca vădit inadmisibil sau, cu titlu subsidiar, ca vădit nefondat;
–        obligarea AEPD la plata cheltuielilor de judecată.
15.      Republica Franceză și Comisia au formulat observații scrise în sprijinul Parlamentului și al Consiliului.
16.      După prezentarea mai multor memorii în replică și în duplică, la ședința care a avut loc la 11 martie 2025 au luat parte AEPD, Parlamentul, Consiliul și Comisia.
IV.    Apreciere
A.      Motivul principal de recurs
1.      Argumentele părților
a)      Cu privire la admisibilitate
17.      Consiliul susține că acest motiv este inadmisibil întrucât AEPD s‑a limitat să reia argumentele formulate în primă instanță și să își exprime dezacordul față de ordonanța atacată, fără a identifica în mod clar erorile de drept invocate.
18.      AEPD răspunde că în recursul formulat sunt identificate în mod explicit punctele în litigiu și că, în această cale de atac, poate contesta interpretarea dreptului de către Tribunal, a cărui motivare ar fi, în plus, insuficientă.
b)      Cu privire la fond
19.      AEPD susține că Tribunalul ar fi trebuit să îi recunoască calitatea procesuală activă pentru a introduce o acțiune împotriva dispozițiilor tranzitorii contestate indiferent de cerințele articolului 263 al patrulea paragraf TFUE întrucât, în caz contrar, o autoritate independentă de supraveghere, în sensul articolului 8 alineatul (3) din cartă, este privată de dreptul la o cale de atac jurisdicțională pentru menținerea echilibrului instituțional.
20.      În sprijinul acestei teze, AEPD a invocat Hotărârea Parlamentul/Consiliul, pe care Tribunalul nu a considerat‑o pertinentă din motive care, în opinia AEPD, sunt neîntemeiate. Ca și Parlamentul în cauza în care s‑a pronunțat această hotărâre, AEPD nu dispune în prezent de nicio cale de atac care să îi permită să își apere independența, protejată prin articolul 8 alineatul (3) din cartă ca fiind un element esențial al protecției datelor cu caracter personal.
21.      Potrivit AEPD, faptul că, spre deosebire de situația Parlamentului în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Parlamentul/Consiliul, ea are personalitate juridică nu o poate priva de posibilitatea de a‑și apăra independența care i‑a fost în mod inevitabil compromisă de caracterul retroactiv al dispozițiilor tranzitorii contestate.
22.      În opinia AEPD, este determinant, astfel cum a statuat Curtea, să se garanteze integritatea sistemului de repartizare a competențelor instituit de tratate. Acest postulat impune să existe căi de atac jurisdicționale disponibile nu doar pentru instituții, ci și pentru un organ precum AEPD, pentru apărarea principiului echilibrului puterilor.
23.      Faptul că Tribunalul a limitat calea de atac disponibilă pentru AEPD la cea prevăzută la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE a condus, în opinia AEPD, la crearea unei lacune în întreg sistemul jurisdicțional stabilit de tratate. Numai calitatea procesuală generală și independentă poate garanta apărarea jurisdicțională a prerogativelor AEPD în toate împrejurările, fără a depinde de respectarea unor condiții precum cele de la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, care sunt îndeplinite doar în cazuri excepționale. Independența AEPD poate fi afectată de măsuri care nu o vizează în mod direct și individual, dar care sunt de natură să încurajeze un risc de „obediență anticipată”.
24.      AEPD îi reproșează de asemenea Tribunalului faptul că acesta i‑a atribuit aspirația la un drept „privilegiat” de a contesta întreaga legislație privind prelucrarea datelor cu caracter personal. Dimpotrivă, unica sa intenție este aceea de a i se recunoaște dreptul de a‑și apăra prerogativa independenței în conformitate cu Hotărârea Parlamentul/Consiliul și, doar în această măsură, de a se opune conținutului unui anumit act legislativ în împrejurări foarte concrete.
25.      Parlamentul și Consiliul, susținute de Comisie și de guvernul francez, solicită respingerea motivului principal de recurs întrucât AEPD nu poate introduce o acțiune în anulare fără a ține seama de condițiile prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE.
26.      În opinia Parlamentului și a Consiliului, dispozițiile articolului 263 TFUE sunt categorice: prin voința autorilor tratatelor, AEPD nu face parte din cercul celor care pot să introducă o acțiune fără a îndeplini condițiile prevăzute la al patrulea paragraf al acestui articol.
27.      Consiliul exclude existența lacunei invocate de AEPD și susține că admiterea cererii sale i‑ar permite să atace eventual orice act legislativ privind protecția datelor, ceea ce ar face mai dificilă modificarea legislației în cauză.
28.      Parlamentul, Consiliul și Comisia sunt de acord cu interpretarea dată de Tribunal Hotărârii Parlamentul/Consiliul. Acestea subliniază că tratatele nu îi conferă AEPD (un organ de drept derivat, căruia îi revine o parte din supravegherea dreptului Uniunii privind protecția datelor) o prerogativă comparabilă cu cea în discuție în acea cauză.
29.      Comisia susține că interpretarea invocată de AEPD s‑ar putea aplica tuturor organelor și agențiilor Uniunii, în detrimentul condițiilor prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE. Aceste condiții, interpretate în lumina dreptului la o cale de atac efectivă, nu împiedică protejarea corespunzătoare a datelor cu caracter personal, care reprezintă motivul ultim al independenței conferite AEPD, fără a fi necesar să i se recunoască acesteia din urmă o calitate procesuală activă directă și generală.
30.      În orice caz, Parlamentul susține că nu a existat nicio atingere adusă independenței AEPD, ci un exercițiu legitim al puterii legislative de modificare a cadrului de reglementare privind protecția datelor cu caracter personal.
2.      Analiză
a)      Cu privire la admisibilitate
31.      Contrar opiniei Consiliului, nu suntem de părere că motivul principal de recurs ar fi inadmisibil.
32.      Desigur, un recurs care s‑ar limita la a repeta sau la a reproduce textual motivele și argumentele invocate în fața Tribunalului nu ar îndeplini cerințele de motivare ce rezultă din articolul 168 alineatul (1) litera (d) și din articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții(12).
33.      Cu toate acestea, potrivit Hotărârii Germania/Comisia, „aspectele de drept analizate în primă instanță pot fi rediscutate în cadrul recursului dacă un recurent contestă interpretarea sau aplicarea dreptului Uniunii efectuată de Tribunal”(13).
34.      Aceasta este situația din speță. AEPD reia argumente invocate în primă instanță pentru a justifica admisibilitatea acțiunii sale în anulare, întrucât în prezent contestă interpretarea dată de Tribunal articolului 263 TFUE. AEPD identifică (și critică) motivele de drept ale ordonanței atacate, indicând în mod precis argumentele juridice pe care își întemeiază cererea.
b)      Cu privire la fond
35.      Motivele pentru care, în opinia Tribunalului, AEPD nu poate să introducă o acțiune fără să fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE sunt expuse la punctele 26-35 din ordonanța atacată.
36.      Tribunalul subliniază că AEPD nu figurează printre instituțiile care dispun în mod expres, în temeiul articolului 263 TFUE, de calitate procesuală activă, a), să introducă o acțiune pentru motive de necompetență, de încălcare a unor norme fundamentale de procedură, de încălcare a tratatelor sau a oricărei norme de drept privind aplicarea acestuia ori de abuz de putere (al doilea paragraf) și, b), să formuleze acțiuni care urmăresc salvgardarea propriilor prerogative, cum este cazul anumitor instituții (al treilea paragraf).
37.      Părțile care dispun de o astfel de calitate procesuală activă sunt în mod concret:
–        statele membre, Parlamentul, Consiliul și Comisia, cărora articolul 263 al doilea paragraf TFUE le conferă o calitate procesuală activă generală;
–        Curtea de Conturi, Banca Centrală Europeană și Comitetul Regiunilor, care, în temeiul articolului 263 al treilea paragraf TFUE, pot formula o acțiune care urmărește salvgardarea propriilor prerogative.
38.      Pe lângă faptul că nu figurează printre reclamanții menționați la articolul 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE, AEPD nu se află nici pe lista instituțiilor prevăzută la articolul 13 alineatul (1) TUE. Cu excepția Comitetului Regiunilor, acestea sunt aceleași instituții cărora Tratatul FUE le‑a recunoscut calitatea procesuală activă pe care AEPD o invocă acum, fără a figura pe lista în cauză(14).
39.      AEPD este un organ al Uniunii, instituit printr‑o dispoziție de drept derivat(15). În această calitate, conform jurisprudenței Curții, nu se poate considera că AEPD este inclusă în noțiunea de „instituții”: potrivit articolului 13 alineatul (1) TUE, această noțiune face trimitere la o listă precisă de entități care nu include organele, oficiile și agențiile Uniunii(16).
40.      Potrivit articolului 263 primul paragraf ultima teză TFUE, Curtea controlează „legalitatea actelor organelor, oficiilor sau agențiilor Uniunii destinate să producă efecte juridice față de terți”. Astfel de organe, oficii sau agenții nu figurează însă printre subiecții care au calitate procesuală activă pentru a introduce o acțiune pe rolul Curții în temeiul articolului 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE.
41.      Aceasta este o excludere deliberată, deoarece, astfel cum în mod corect subliniază Tribunalul, adăugarea Comitetului Regiunilor printre reclamanții menționați la articolul 263 al treilea paragraf TFUE demonstrează că, „deși autorii tratatului au luat în considerare alte subiecte de drept decât instituțiile pe lista persoanelor abilitate să își apere prerogativele în temeiul acestei dispoziții, au ales să nu includă AEPD”(17).
42.      AEPD este o autoritate independentă care, în temeiul articolului 16 alineatul (2) TFUE, supraveghează respectarea normelor în domeniu de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii(18). Această împrejurare face ca AEPD să fie un organ independent al Uniunii, dar nu o instituție a Uniunii.
43.      AEPD nu s‑a adresat Curții cu scopul de a ataca noile dispoziții, așa cum ar fi obligată dacă ar fi fost o instituție a Uniunii. Astfel, articolul 51 litera (b) din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene conferă acesteia din urmă competența cu privire la acțiunile menționate la articolul 263 TFUE, care sunt formulate în special de o instituție a Uniunii împotriva unui act legislativ. Un atare mod de a acționa arată că AEPD însăși nu s‑a considerat în sine o instituție a Uniunii.
44.      Ceea ce AEPD contestă sunt mai degrabă argumentele formulate de Tribunal pentru a respinge aplicarea prin analogie a Hotărârii Parlamentul/Consiliul, dezvoltate la punctele 38-55 din ordonanța atacată.
45.      AEPD pare, așadar, să recunoască, cel puțin implicit, că articolul 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE ar conduce la soluția dată prin ordonanța atacată. Cu toate acestea, AEPD consideră că, dat fiind modul de formulare a celor două dispoziții, trebuie să prevaleze considerațiile care au determinat Curtea să recunoască Parlamentului, în Hotărârea Parlamentul/Consiliul, calitatea procesuală activă în discuție la acel moment.
46.      Suntem totuși de aceeași părere cu Tribunalul în această privință.
47.      Interpretarea Hotărârii Parlamentul/Consiliul făcută de Tribunal îl determină să „amintească” faptul că în acea hotărâre „Curtea a constatat că textul articolului 173 din Tratatul CEE nu oferă Parlamentului nicio posibilitate de a contesta la instanțele Uniunii actele adoptate de celelalte instituții susceptibile să aducă atingere propriilor prerogative și a ales să suplinească această lacună prin recurgerea la principiul general al echilibrului instituțional”(19).
48.      În Hotărârea Parlamentul/Consiliul, Curtea a statuat următoarele:
–        prerogativele Parlamentului „reprezintă unul dintre elementele echilibrului instituțional creat de tratate [care] au instituit […] un sistem de repartizare a competențelor între diferitele instituții ale [Uniunii] care atribuie fiecăreia propria misiune în cadrul structurii instituționale a [Uniunii] și pentru realizarea sarcinilor încredințate acesteia”(20);
–        trebuie să „asigure menținerea echilibrului instituțional și, în consecință, controlul jurisdicțional al respectării prerogativelor Parlamentului, atunci când [Curtea] este sesizată în acest scop de acesta din urmă prin intermediul unei căi de atac adaptate obiectivului pe care acesta îl urmărește”(21);
–        în temeiul acestei obligații, îi revenea Curții însăși misiunea „de a asigura deplina aplicare a dispozițiilor tratatelor referitoare la echilibrul instituțional și de a face astfel încât, precum în cazul celorlalte instituții, să nu se poată aduce atingere prerogativelor Parlamentului fără ca acesta să dispună de o acțiune jurisdicțională, printre cele prevăzute de tratate, care să poată fi exercitate într‑un mod cert și eficient”(22);
–        „Absența din tratate a unei dispoziții care să prevadă dreptul Parlamentului de a formula o acțiune în anulare poate constitui o lacună procedurală, dar nu poate să prevaleze în fața interesului fundamental legat de menținerea și respectarea echilibrului instituțional definit de tratatele de instituire a Comunităților Europene”(23).
49.      În consecință, Curtea a recunoscut Parlamentului „calitatea de a sesiza Curtea cu o acțiune în anulare îndreptată împotriva unui act al Consiliului sau al Comisiei, cu condiția ca această acțiune să aibă ca obiect doar apărarea prerogativelor sale și să fie invocate doar motive întemeiate pe încălcarea acestora”(24).
50.      Situația AEPD diferă cu mult de cele care existau, în ceea ce privește Parlamentul, la momentul pronunțării Hotărârii Parlamentul/Consiliul.
51.      În primul rând, Hotărârea Parlamentul/Consiliul se referă la echilibrul instituțional în relație cu repartizarea competențelor „între diferitele instituții ale [Uniunii]”. Așa cum am precizat, AEPD nu este o instituție a Uniunii.
52.      În al doilea rând, în scenariul avut în vedere în Hotărârea Parlamentul/Consiliul, Parlamentul avea la dispoziție doar căi legale „ineficiente sau incerte” pentru a‑și apăra prerogativele. În speță, dimpotrivă, AEPD are în prezent la îndemână o cale de atac eficientă și certă. AEPD precizează(25) că este în măsură să demonstreze că îndeplinește condițiile privind calitatea procesuală activă prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE(26).
53.      Admițând această posibilitate tocmai în speță, AEPD face, în mare măsură, ca primul său motiv de recurs să devină inoperant în ceea ce privește aplicarea jurisprudenței reprezentate de Hotărârea Parlamentul/Consiliul. Aceasta din urmă, reiterăm, pornea de la premisa că Parlamentul nu dispunea de căi de atac eficiente și certe.
54.      Acestea fiind spuse, prea puțin contează dacă există sau nu alte situații în care, chiar dacă prerogativele sale ar fi afectate, AEPD nu ar avea calitatea procesuală activă pentru a sesiza Curtea în temeiul articolului 263 al patrulea paragraf din TFUE(27). Ipoteze precum cele expuse de AEPD pot sau nu să existe, însă ceea ce contează în prezenta cauză este doar situația concretă și reală invocată la Tribunal. Numai în legătură cu această situație trebuie să se stabilească dacă AEPD îndeplinește condițiile pentru a introduce o acțiune împotriva dispozițiilor tranzitorii contestate.
55.      În concluzie, suntem de părere că AEPD nu dispune de calitatea procesuală activă prevăzută la articolul 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE, ceea ce va determina respingerea motivului principal de recurs.
B.      Motivul subsidiar de recurs
1.      Argumentele părților
a)      Cu privire la admisibilitate
56.      Consiliul consideră că acest motiv este de asemenea inadmisibil, pentru aceleași motive care ar trebui să conducă la constatarea inadmisibilității motivului principal.
b)      Cu privire la fond
57.      AEPD începe prin a invoca o claritate insuficientă a punctelor 76 și 77 din ordonanța atacată, unde se afirmă că decizia din 3 ianuarie 2022 „este o decizie administrativă care nu poate avea vreo incidență asupra unor acte legislative precum [REI] și nici nu le poate afecta conținutul” și că, „deși dispozițiile atacate modifică cadrul juridic aplicabil, a cărui respectare AEPD este însărcinată să o monitorizeze, și nu au în totalitate același domeniu de aplicare precum cel al Deciziei din 3 ianuarie 2022, ele nu afectează totuși situația sa juridică”.
58.      În opinia AEPD, aceste afirmații conțin două erori. Pe de o parte, ele nu iau în considerare faptul că exercitarea prerogativelor AEPD necesită securitate juridică și că aceste prerogative au fost afectate prin adoptarea unor măsuri retroactive. Pe de altă parte, nu recunosc faptul că dispozițiile tranzitorii contestate urmăresc să neutralizeze efectele în curs ale unei decizii anume și, prin urmare, acestea vizează AEPD și Europol.
59.      Potrivit AEPD, tocmai caracterul retroactiv al dispozițiilor tranzitorii contestate pune sub semnul întrebării independența sa, care în niciun caz nu ar fi afectată dacă modificarea legislativă s‑ar aplica pentru viitor.
60.      AEPD adaugă că dispozițiile în cauză o afectează de asemenea în mod individual în exercitarea atribuției sale de monitorizare în domeniul protecției datelor. În joc sunt date cu caracter personal a căror protecție este compromisă de dispoziții tranzitorii care, tocmai din acest motiv, vizează obligatoriu chiar AEPD.
61.      Parlamentul și Consiliul, susținute de Comisie și de guvernul francez, sunt de acord în esență cu argumentele Tribunalului.
62.      Parlamentul susține în special că, în cazul în care s‑ar admite că orice modificare a unor dispoziții aplicate deja de AEPD o afectează în mod direct, i s‑ar recunoaște acesteia un statut de recurent privilegiat, în contradicție cu articolul 263 TFUE. În aceeași ordine de idei, guvernul francez atrage atenția că acest lucru ar goli de conținut criteriul privind afectarea directă.
2.      Analiză
a)      Cu privire la admisibilitate
63.      Motivele pe care le‑am expus pentru a respinge inadmisibilitatea motivului principal de recurs, invocată de Consiliu, pot fi extinse la motivul subsidiar de recurs.
b)      Cu privire la fond
64.      Atât Tribunalul, cât și instituțiile care au fost parte la prezenta procedură sunt de acord că AEPD nu beneficiază de calitatea procesuală activă conferită de articolul 263 al doilea și al treilea paragraf TFUE (calitate procesuală activă privilegiată). Sunt de acord de asemenea că această calitate a AEPD este supusă îndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE. Până la acest punct, împărtășim aceste aprecieri.
65.      Cu toate acestea, nu suntem de acord că AEPD nu ar îndeplini în speță condițiile impuse de articolul 263 al patrulea paragraf TFUE.
66.      Calitatea procesuală activă privilegiată la care aspiră AEPD fiind exclusă, suntem de părere că natura competențelor de monitorizare a reglementării privind protecția datelor conferite acestui organ ar trebui să descurajeze o interpretare excesiv de strictă a calității sale procesuale active ordinare de a sesiza instanța.
67.      După ce am afirmat anterior că AEPD nu are calitatea de instituție a Uniunii, trebuie acum să subliniem că aceasta exercită o funcție importantă, consacrată în Tratatul FUE, pentru a garanta că instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii respectă normele privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal ale acestora. Exercitarea acestor prerogative, sub aspectul introducerii unei acțiuni în fața instanțelor Uniunii, nu ar trebui să fie afectată fără motive foarte solide.
68.      Din motivele pe care le vom expune în continuare, considerăm că inclusiv o interpretare restrictivă a condițiilor prevăzute la articolul 263 al patrulea paragraf TFUE ar permite să se recunoască AEPD calitatea procesuală activă care i‑a fost negată prin ordonanța atacată.
69.      Soluția pe care o propunem nu presupune să se prejudece fondul acțiunii în anulare. În faza examinării admisibilității unui recurs, soluția pe fond nu trebuie anticipată: este suficient să se verifice dacă reclamantul a expus în mod pertinent motivele pentru care dispoziția contestată produce efecte asupra situației sale juridice(28).
70.      Tribunalul a exclus faptul că AEPR ar fi afectată în mod direct de dispozițiile tranzitorii contestate, așa cum impune articolul 263 al patrulea paragraf TFUE, pe de o parte, întrucât aceste dispoziții au modificat reglementarea pe care AEPD este însărcinată să o monitorizeze, dar nu și competențele acesteia(29) și, pe de altă parte, întrucât aceste dispoziții lasă „Europol o anumită marjă de apreciere”(30).
71.      Abordarea adoptată de Tribunal în expunerea criteriilor pentru a stabili dacă există o „afectare directă” este în principiu corectă. Curtea a statuat în mai multe rânduri că, pentru a contesta o măsură concretă, trebuie să fie întrunite cumulativ două condiții, „și anume ca măsura respectivă, pe de o parte, să producă în mod direct efecte asupra situației juridice a acestei persoane și, pe de altă parte, să nu lase nicio putere de apreciere destinatarilor săi însărcinați cu punerea sa în aplicare, aceasta având un caracter pur automat și decurgând doar din reglementarea Uniunii, fără aplicarea altor norme intermediare”(31).
72.      Considerăm totuși că Tribunalul, atunci când evaluează dacă, în speță, dispozițiile tranzitorii contestate au impact asupra situației juridice a AEPD, se pronunță de fapt asupra unui aspect care nu vizează admisibilitatea, ci fondul acțiunii: considerațiile sale cheie se referă la posibilele efecte ale dispozițiilor tranzitorii contestate asupra independenței AEPD. Tribunalul exclude în mod special posibilitatea ca (presupusul) caracter retroactiv al dispozițiilor tranzitorii contestate să aducă atingere independenței AEPD.
73.      În opinia noastră, singurul aspect de competența Tribunalului în această fază a procedurii era să constate dacă AEPD a expus în mod pertinent (și anume, rezonabil și verosimil) motivele pentru care dispozițiile în cauză sunt susceptibile să producă acest efect.
74.      O situație asemănătoare are loc și în cazul celei de a doua dintre condițiile sus‑menționate: Tribunalul prezumă că dispozițiile tranzitorii contestate conferă Europol o anumită marjă de apreciere pentru a decide „continuarea sau nu a prelucrării anumitor date”, ceea ce ar evidenția faptul că „dispozițiile atacate […] nu au un caracter pur automat”(32).
75.      Tribunalul respinge argumentul AEPD (cu privire la consecințele exercitării acestei marje de apreciere în raport cu decizia sa din 3 ianuarie 2022), susținând că „dispozițiile atacate nu împiedică AEPD să își exercite, cum consideră de cuviință, competențele proprii”(33).
76.      Această ultimă apreciere se lovește totuși de două obiecții:
–        pe de o parte, se tranșează încă o dată dezbaterea pe fond prin prejudecarea, în faza examinării admisibilității, a efectelor juridice pe care dispozițiile tranzitorii contestate le produc asupra situației celui care vizează să le conteste(34). În plus, se tranșează această dezbatere invocându‑se posibilitatea teoretică
a Europol de a acționa într‑un anumit în mod, în condițiile în care răspunsul dat AEPD de către Europol la 22 august 2022(35) ilustra cel puțin faptul că Europol nu mai aplica o parte din decizia AEPD din 3 ianuarie 2022.
–        pe de altă parte, se deplasează problema către eventuala reacție a AEPD împotriva (viitoarelor) decizii ale Europol, în condițiile în care esențial pentru soluționarea litigiului era să se stabilească dacă dispozițiile tranzitorii contestate se suprapuneau, în sine și ad‑hoc, cu deciziile individuale adoptate anterior de AEPD și care erau îndreptate împotriva anumitor practici, de asemenea anterioare, ale Europol. În aceste împrejurări, se putea susține că „marja de apreciere” conferită permitea eo ipso Europol să nu se conformeze dispozițiilor deciziei AEPD din 3 ianuarie 2022.
77.      Independent de cele ce precedă, nu suntem pe deplin convinși că cerința privind marja de apreciere trebuie să se refere, în circumstanțele din speță, la practica Europol. Dacă, așa cum considerăm, dispozițiile tranzitorii contestate afectează în mod direct și, după cum vom vedea, și în mod individual AEPD, acest lucru se datorează faptului că produc efecte juridice asupra unei anumite decizii a AEPD și, în această măsură, sunt adresate acesteia. AEPD nu avea nicio marjă de manevră cu privire la obiectul deciziei respective din moment ce, prin efectul dispozițiilor tranzitorii contestate, intervenția sa trebuia să respecte în mod imperativ astfel de dispoziții.
78.      Din situația de fapt redată de AEPD și din expunerea faptică cuprinsă în ordonanța atacată reiese, în opinia noastră, că dispozițiile tranzitorii contestate afectau în mod direct AEPD. Chestiunea dacă o afectau prin încălcarea competențelor sale sau prin subminarea independenței sale este un aspect care, subliniem din nou, reprezintă problema de fond invocată de AEPD la Tribunal.
79.      Contrastul dintre conținutul deciziei AEPD din 3 ianuarie 2022 și cel al dispozițiilor tranzitorii contestate arată că era cel puțin legitim să se susțină că, prin Regulamentul Europol modificat, legiuitorul a urmărit să „corecteze” o decizie a AEPD care rămăsese definitivă (nu a fost contestată de Europol).
80.      Astfel:
–        pe de o parte, AEPD a solicitat Europol să clasifice, în termen de 12 luni, seturile de date pe care le deținea la 3 ianuarie 2022;
–        pe de altă parte, dispozițiile tranzitorii contestate: a) extindeau până la 18 luni, cu posibilitate de prelungire, termenul de care dispunea Europol pentru a clasifica datele pe care le deținea la momentul intrării sale în vigoare, și anume la 28 iunie 2022, și b) specificau condițiile și procedurile în conformitate cu care se autorizează, în sprijinul unei anchete penale în curs, prelucrarea datelor cu caracter personal care nu privesc categoriile de persoane vizate prevăzute în anexa II la REI și care au fost transferate către Europol înainte de 28 iunie 2022.
81.      AEPD se străduiește să convingă că nu urmărește să beneficieze de calitatea procesuală activă pentru a contesta orice modificare a cadrului legal în care se încadrează conținutul atribuțiilor sale. Mai mult decât atât, aceasta nu are nicio reținere în a admite, așa cum a făcut‑o în ședință, că nu ar avea nicio obiecție față de noua reglementare în cazul în care aceasta s‑ar aplica numai pentru viitor.
82.      Cu toate acestea, AEPD afirmă că, în speță, modificarea o afectează în măsura în care alterează conținutul unei decizii proprii anterioare care este deja definitivă, adoptată în conformitate cu reglementarea în vigoare, creându‑se astfel un risc de obediență anticipată de natură să pună sub semnul întrebării independența sa.
83.      S‑ar putea obiecta, așa cum o face Parlamentul, că dispozițiile tranzitorii contestate au efect retroactiv. Este de asemenea discutabil dacă, chiar și în cazul în care s‑ar admite retroactivitatea lor, acestea ar afecta în mod negativ independența AEPD. În general, suntem de părere că, atunci când legiuitorul modifică conținutul material al dispozițiilor pe care un organ administrativ este obligat să le aplice, nu aduce prin aceasta atingere independenței organului respectiv(36).
84.      Însă, subliniem din nou, aceasta este problema de fond invocată de AEPD în acțiunea sa în anulare, care nu poate fi eludată prin respingerea ei în prealabil. În fapt, Tribunalul își expune anticipat motivele de fond cu privire la cererea AEPD ca temei al deciziei sale de respingerea a acțiunii în anulare drept inadmisibilă.
85.      Caracterul ad‑hoc al dispozițiilor tranzitorii contestate permite de asemenea să se considere îndeplinită condiția privind afectarea individuală, aspect cu privire la care, deși Tribunalul nu s‑a pronunțat, este necesar să se răspundă în recurs(37).
86.      În opinia noastră, afectarea individuală reiese din simpla expunere a vicisitudinilor procedurii legislative care s‑a finalizat prin adoptarea deciziilor tranzitorii contestate. Tribunalul le‑a prezentat în mod detaliat la punctele 5-11 din ordonanța atacată.
87.      Din lectura acestor puncte reiese că procedura legislativă a început înainte de adoptarea deciziei AEPD din 3 ianuarie 2022, mai precis la 9 decembrie 2020, cu o propunere de modificare a REI prezentată de Comisie. În Avizul 4/2021(38), AEPD însăși s‑a arătat favorabilă acestei propuneri, cu anumite rezerve.
88.      Este semnificativ că, la puțin timp după adoptarea deciziei AEPD din 3 ianuarie 2022, la data de 1 februarie 2022, după ultima negociere în trialog, au fost adăugate dispozițiile tranzitorii contestate. Totul duce cu gândul la faptul că originea acestei adăugiri se află în documentul nr. 5370/22 al Consiliului din 24 ianuarie 2022 privind pregătirea pentru trialog(39). În acest document se arată că:
–        „decizia recentă a [AEPD], care ar putea avea consecințe operaționale asupra acțiunii Europol, confirmă necesitatea unei adoptări rapide a regulamentului”;
–        „Președinția a propus delegațiilor să introducă un nou articol 74[a] care ar avea drept obiectiv clarificarea în continuare a situației datelor deținute în prezent de Europol, în special în contextul deciziei AEPD din 3 ianuarie 2022 sus‑menționate”; și
–        „numeroase delegații au primit favorabil principiile acestei propuneri în cadrul reuniunii din 19 ianuarie [2022], însă este necesară o aprobare din partea comitetului din cauza prezentării sale recente și a mizei pe care acest subiect o are în urma deciziei AEPD”(40).
89.      Cu greu se poate nega faptul că dispozițiile tranzitorii contestate reprezintă un răspuns la măsura luată de AEPD prin decizia din 3 ianuarie 2022 și care, prin urmare, vizează AEPD în mod individual. Este vorba despre norme care, în fața mizei pe care o avea această decizie a AEPD, incontestabilă deja întrucât era definitivă, încearcă să înlăture conținutul și efectele acesteia.
90.      Nu înțelegem cum, în acest context, se poate considera că AEPD nu este vizată în mod direct și individual de dispozițiile tranzitorii contestate, din moment ce ele urmăresc în mod specific neutralizarea unei decizii individuale care este adoptată chiar de AEPD și care este deja definitivă.
91.      AEPD răspunde de monitorizarea și de asigurarea aplicării dispozițiilor Regulamentului (UE) 2018/1725(41), „și a oricărui alt act al Uniunii referitor la protecția drepturilor și libertăților fundamentale ale persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată de către o instituție sau organ al Uniunii”(42).
92.      Considerăm că, în cazul în care AEPD impune, în exercitarea acestei competențe, o anumită acțiune individuală unui organ sau agenții a Uniunii și, ca răspuns la această decizie (rămasă definitivă), se adoptă ulterior norme destinate în mod specific neutralizării acestei decizii, ar trebui să i se ofere AEPD posibilitatea de a sesiza instanțele Uniunii pentru ca acestea să se pronunțe cu privire la validitatea (noii) norme.
93.      Prin urmare, fără a prejudeca fondul problemei ridicate de AEPD la Tribunal, referitoare la validitatea dispozițiilor tranzitorii contestate, considerăm că acestea din urmă o vizează într‑o măsură suficientă pentru a justifica această calitate procesuală activă pe care ordonanța atacată nu i‑o recunoaște.
C.      Soluționarea definitivă a litigiului
94.      În temeiul articolului 61 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, în cazul în care recursul este întemeiat, Curtea de Justiție anulează decizia Tribunalului. În acest caz, Curtea poate fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată, fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia.
95.      AEPD solicită Curții să soluționeze în mod definitiv problema de fond ridicată în primă instanță.
96.      În opinia noastră, stadiul actual al litigiului nu permite soluționarea lui definitivă de către Curte. În fapt, acest lucru îl recunoaște AEPD însăși, care solicită pronunțarea „unei hotărâri definitive după ce toate părțile au avut posibilitatea de a prezenta observații cu privire la fiecare aspect al cauzei”(43).
97.      Dezbaterile în primă instanță s‑au axat pe admisibilitatea acțiunii intentate de AEPD împotriva dispozițiilor tranzitorii contestate. Și, deși această chestiune a fost soluționată, după cum am precizat, prin pronunțarea anticipată cu privire la anumite aspecte ale problemei de fond, aceasta din urmă nu a făcut obiectul unei dezbateri complete, ci doar instrumentale, cu unicul scop de a stabili calitatea procesuală activă a AEPD, contestată de Parlament și de Consiliu. Prin urmare, este necesară trimiterea cauzei spre rejudecare Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia după o dezbatere contradictorie adecvată.
D.      Cheltuielile de judecată
98.      În conformitate cu articolul 184 din Regulamentul de procedură al Curții de Justiție și urmare a cererii AEPD, se impune obligarea Parlamentului și a Consiliului la plata cheltuielilor de judecată aferente prezentului recurs, Republica Federală Germania și Republica Franceză trebuind să suporte propriile lor cheltuieli de judecată.
V.      Concluzie
99.      În temeiul considerațiilor precedente, propunem Curții:
–        admiterea recursului;
–        anularea ordonanței Tribunalului din 6 septembrie 2023, AEPD/Parlamentul și Consiliul (T‑578/22, EU:T:2023:522);
–        trimiterea cauzei Tribunalului pentru a se pronunța pe fond asupra acesteia, în temeiul articolului 61 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene;
–        obligarea Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată;
–        obligarea Republicii Federale Germania și a Republicii Franceză să suporte propriile cheltuieli de judecată.
1      Limba originală: spaniola.
2      Cauza T‑578/22, EU:T:2023:522, denumită în continuare „ordonanța atacată”.
3      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 11 mai 2016 privind Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol) și de înlocuire și de abrogare a Deciziilor 2009/371/JAI, 2009/934/JAI, 2009/935/JAI, 2009/936/JAI și 2009/968/JAI ale Consiliului (JO 2016, L 135, p. 53), denumit în continuare „Regulamentul Europol inițial” sau „REI”.
4      Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2022 de modificare a Regulamentului (UE) 2016/794 în ceea ce privește cooperarea Europol cu părțile private, prelucrarea datelor cu caracter personal de către Europol în sprijinul anchetelor penale și rolul Europol în materie de cercetarea și inovare (JO 2022, L 169, p. 1). În continuare, ne vom referi la versiunea REI ce rezultă din această modificare ca „Regulamentul Europol modificat” sau „REM”.
5      Este vorba despre două dispoziții tranzitorii (articolele 74a și 74b, denumite în continuare „dispozițiile tranzitorii contestate”), care vizează, în ceea ce privește aspectul relevant în speță, prelucrarea datelor cu caracter personal în cadrul unei anchete penale în curs și, respectiv, prelucrarea datelor cu caracter personal deținute de Europol.
6      Articolul 18 („Scopurile activităților de prelucrare a informațiilor”) din REI prevedea la alineatele (3) și (5) următoarele:
„(3) Prelucrarea în scopul efectuării de analize operaționale menționate la alineatul (2) litera (c) se efectuează prin intermediul unor proiecte de analiză operațională, pentru care se aplică următoarele garanții specifice:
(a) pentru fiecare proiect de analiză operațională, directorul executiv definește scopul specific, categoriile de date cu caracter personal și categoriile de persoane vizate, participanții, perioada de stocare și condițiile de acces, de transfer și de utilizare a datelor vizate și informează consiliul de administrație și AEPD în acest sens;
(b) datele cu caracter personal nu pot fi colectate și prelucrate decât în scopul proiectului de analiză operațională specificat. Atunci când se constată că datele cu caracter personal pot fi relevante pentru un alt proiect de analiză operațională, prelucrarea ulterioară a datelor cu caracter personal respective se permite doar în măsura în care prelucrarea ulterioară este necesară și proporțională, iar datele cu caracter personal sunt compatibile cu dispozițiile stabilite la litera (a) care se aplică celuilalt proiect de analiză;
(c) doar personalul autorizat poate accesa și prelucra datele aferente proiectului relevant.
[…]
(5) Categoriile de date cu caracter personal și categoriile de persoane vizate ale căror date pot fi colectate și prelucrate pentru fiecare scop menționat la alineatul (2) sunt enumerate în anexa II”.
7      Articolul 18 alineatul (6) din REI prevedea: „Europol poate prelucra date, pentru o perioadă limitată, în scopul de a determina dacă aceste date sunt relevante pentru atribuțiile sale și, în caz afirmativ, pentru care dintre scopurile menționate la alineatul (2). Consiliul de administrație, acționând la propunerea directorului executiv și în urma consultării AEPD, precizează condițiile referitoare la prelucrarea acestor date, în special în ceea ce privește accesul la date și utilizarea lor, precum și termenele de stocare și de ștergere a datelor, care nu pot depăși șase luni, ținând seama de principiile menționate la articolul 28”.
8      Hotărârea interlocutorie din 22 mai 1990, Parlamentul/Consiliul (C‑70/88, EU:C:1990:217, denumită în continuare „Hotărârea Parlamentul/Consiliul”).
9      Punctul 23 din ordonanța atacată.
10      Punctul 21 din ordonanța atacată.
11      Punctul 22 din ordonanța atacată.
12      Hotărârea din 17 decembrie 2020, Germania/Comisia (C‑475/19 P
și C‑688/19 P, EU:C:2020:1036, denumită în continuare „Hotărârea Germania/Comisia”), punctul 33, invocată de Consiliu.
13      Idem, și jurisprudența citată.
14      Este ceea ce precizează Tribunalul la punctul 27 din ordonanța atacată.
15      Articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO 2001, L 8, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 30, p. 142).
16      Punctul 29 din ordonanța atacată, care citează Hotărârea din 14 iulie 2022, Italia și Comune di Milano/Consiliul și Parlamentul (Sediul Agenției Europene pentru Medicamente) (C‑106/19 și C‑232/19, EU:C:2022:568, punctele 113 și 116).
17      Punctul 32 din ordonanța atacată.
18      Punctul 33 din ordonanța atacată este redactat în următorii termeni: „statutul AEPD ca autoritate independentă de supraveghere este menționat la articolul 16 alineatul (2) TFUE, care prevede că respectarea normelor privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii face obiectul controlului unor autorități independente, și la articolul 8 alineatul (3) din cartă, care prevede că respectarea normelor privind protecția datelor cu caracter personal se supune controlului unei autorități independente”.
19      Punctul 41 din ordonanța atacată. În Hotărârea Parlamentul/Consiliul, Curtea a admis (la punctul 16) faptul că diferitele căi legale care în Hotărârea din 27 septembrie 1988, Parlamentul/Consiliul (302/87, EU:C:1988:461), fuseseră considerate suficiente pentru a supune controlului jurisdicțional al Curții actele Consiliului sau ale Comisiei adoptate cu nerespectarea prerogativelor Parlamentului se pot dovedi „ineficace sau nesigure”.
20      Hotărârea Parlamentul/Consiliul, punctul 21.
21      Hotărârea Parlamentul/Consiliul, punctul 23.
22      Hotărârea Parlamentul/Consiliul, punctul 25.
23      Hotărârea Parlamentul/Consiliul, punctul 26.
24      Hotărârea Parlamentul/Consiliul, punctul 27. Sublinierea ne aparține.
25      Punctul 30 din cererea de recurs.
26      Din această perspectivă, este lipsit de relevanță faptul că, pentru AEPD, îndeplinirea acestor condiții este o consecință a circumstanțelor „excepționale” din prezenta cauză.
27      Punctele 32 și 33 din cererea de recurs.
28      Hotărârea din 6 noiembrie 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia, Comisia/Scuola Elementare Maria Montessori și Comisia/Ferracci (C‑622/16 P-C‑624/16 P, EU:C:2018:873), punctul 47): „în măsura în care condiția referitoare la afectarea directă impune ca actul contestat să producă direct efecte asupra situației juridice a reclamantului, instanța Uniunii este obligată să verifice dacă acesta din urmă a expus în mod pertinent motivele pentru care decizia Comisiei este susceptibilă să îl pună într‑o situație concurențială dezavantajoasă și, prin urmare, să producă efecte asupra situației sale juridice”. Sublinierea ne aparține.
29      Punctul 74 din ordonanța atacată.
30      Punctul 78 din ordonanța atacată.
31      Printre altele, Hotărârea din 12 iulie 2022, Nord Stream 2/Parlamentul și Consiliul (C‑348/20, EU:C:2022:548, punctele 43 și 44 și jurisprudența citată).
32      Punctele 80 și 82 din ordonanța atacată.
33      Punctul 83 din ordonanța atacată.
34      Hotărârea din 12 iulie 2022, Nord Stream 2/Parlamentul și Consiliul (C‑348/20 P, EU:C:2022:548, punctul 98 și jurisprudența citată).
35      Punctul 13 din ordonanța atacată.
36      În ședință s‑a dezbătut pe larg această chestiune, care, în opinia noastră, corespunde judecării pe fond a pretențiilor AEPD, nu aprecierii cu privire la admisibilitatea acțiunii.
37      Chiar dacă Tribunalul a exclus existența unei afectări directe, decizia sa de respingere a acțiunii AEPD drept inadmisibilă ar putea fi, în cele din urmă, justificată în temeiul altor considerente juridice, în special dacă condiția privind afectarea individuală nu ar fi îndeplinită. A se vedea printre altele Hotărârea din 6 noiembrie 2018, Scuola Elementare Maria Montessori/Comisia, Comisia/Scuola Elementare Maria Montessori și Comisia/Ferracci (C‑622/16 P-C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punctul 48 și jurisprudența citată), precum și Hotărârea din 22 iunie 2021, Venezuela/Consiliul (Afectarea unui stat terț) (C‑872/19 P, EU:C:2021:507, punctele 86 și 87).
38      Avizul AEPD din 8 septembrie 2021 privind propunerea de modificare a Regulamentului Europol (disponibil la adresa: https://www.edps.europa.eu/data-protection/our-work/publications/opinions/edps-opinion-proposal-amendment-europol-regulation_en).
39      Disponibil la adresa: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑5370-2022-INIT/fr/pdf
40      Punctul 11 din ordonanța atacată.
41      Regulamentul (UE) al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2018 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 și a Deciziei nr. 1247/2002/CE (JO 2018, L 295, p. 39).
42      Articolul 52 alineatul (3) din Regulamentul 2018/1725.
43      Punctul 68 in fine din cererea de recurs.