62024CJ0643
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a opta)
27 noiembrie 2025 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Cooperarea judiciară în materie civilă – Dreptul la apărare – Regulamentul (CE) nr. 805/2004 – Titlu executoriu european pentru creanțele necontestate – Articolul 20 – Procedura de executare – Competența instanțelor din statul membru de executare – Articolele 21 și 23 – Motive de refuz, de suspendare sau de limitare a executării – Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 – Notificarea sau comunicarea actelor judiciare și extrajudiciare – Articolul 8 – Refuzul primirii unui act – Lipsa traducerii fie într‑o limbă pe care destinatarul o înțelege, fie în limba oficială a statului membru de executare sau, dacă este cazul, în una dintre limbile oficiale ale locului unde urmează să se efectueze notificarea sau comunicarea actului – Omiterea formularului-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007 – Consecințe – Apreciere de către instanțele statului membru de origine”
În cauza C‑643/24,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Supremo Tribunal de Justiça (Curtea Supremă de Justiție, Portugalia), prin decizia din 4 septembrie 2024, primită de Curte la 30 septembrie 2024, în procedura
Manuel Costa Filhos Lda.
împotriva
OÜ Wine Port of Paldiski,
CURTEA (Camera a opta),
compusă din doamna O. Spineanu‑Matei (raportoare), președintă de cameră, domnul S. Rodin și domnul N. Fenger, judecători,
avocat general: domnul J. Richard de la Tour,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru OÜ Wine Port of Paldiski, de M. A. Brogueira și P. Moreira, advogados;
–
pentru guvernul portughez, de P. Barros da Costa, S. Duarte Afonso și M. J. Ramos, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de S. Noë și B. Rechena, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 805/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 aprilie 2004 privind crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate (JO 2004, L 143, p. 15, Ediție specială, 19/vol. 7, p. 3, rectificare în JO 2021, L 405, p. 33) și a articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială („notificarea sau comunicarea actelor”) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului (JO 2007, L 324, p. 79), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 517/2013 al Consiliului din 13 mai 2013 (JO 2013, L 158, p. 1) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1393/2007”).
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între societatea Manuel Costa Filhos Lda. (denumită în continuare „Manuel Costa”), cu sediul în Vizela (Portugalia), pe de o parte, și societatea OÜ Wine Port of Paldiski (denumită în continuare „Wine Port”), cu sediul în Tallinn (Estonia), pe de altă parte, în legătură cu executarea în Portugalia a unei hotărâri pronunțate și certificate ca titlu executoriu european în Estonia.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 805/2004
3
Considerentele (8), (10)-(12), (14), (18) și (21) ale Regulamentului nr. 805/2004 sunt formulate astfel:
„(8)
În concluziile întrunirii sale de la Tampere, Consiliul European a considerat că este necesară accelerarea și simplificarea executării în alt stat membru altul decât cel în care s‑a pronunțat hotărârea judecătorească prin eliminarea tuturor măsurilor intermediare care se iau înaintea executării în statul membru în care se solicită aceasta. O hotărâre judecătorească care a fost certificată ca titlu executoriu european de către instanța judecătorească de origine ar trebui tratată, în scopul executării, ca și cum aceasta ar fi fost pronunțată în statul membru în care s‑a solicitat executarea. […]
[…]
(10)
Atunci când instanța judecătorească dintr‑un stat membru a pronunțat o hotărâre cu privire la o creanță necontestată în lipsa participării debitorului la procedură, eliminarea oricărui control în statul membru de executare este indisolubil legată și subordonată garanției suficiente a respectării drepturilor apărării.
(11)
Prezentul regulament vizează promovarea drepturilor fundamentale și ține seama de principiile care sunt recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale ale Uniunii Europene [denumită în continuare «carta»]. În special, acesta vizează asigurarea respectării pe deplin a dreptului de acces la o instanță imparțială, recunoscut prin articolul 47 din cartă.
(12)
Este necesară stabilirea standardelor minime pe care trebuie să le îndeplinească procedura în urma căreia se pronunță hotărârea, pentru a garanta că debitorul este informat, în timp util și astfel încât să își poată pregăti apărarea, cu privire la acțiunea în justiție introdusă împotriva sa, cu privire la condițiile participării sale active [la] procedură pentru a contesta creanța în cauză și cu privire la consecințele neparticipării.
[…]
(14)
Toate modurile de notificare și comunicare prevăzute la articolele 13 și 14 se caracterizează fie printr‑o certitudine absolută (articolul 13), fie printr‑un grad foarte ridicat de probabilitate (articolul 14) că actul notificat sau comunicat a ajuns la destinatarul său. În cel de al doilea caz, o hotărâre judecătorească nu ar trebui certificată ca titlu executoriu european decât în cazul în care statul membru de origine dispune de un mecanism corespunzător care permite debitorului să solicite revizuirea completă a hotărârii în condițiile prevăzute la articolul 19, în acele cazuri excepționale în care, cu toate că dispozițiile articolului 14 au fost respectate, actul nu a ajuns la destinatar.
[…]
(18)
Încrederea reciprocă în administrarea justiției în statele membre face ca instanța judecătorească dintr‑un stat membru să poată considera că toate condițiile certificării ca titlu executoriu european sunt îndeplinite pentru a permite executarea unei hotărâri în toate celelalte state membre, fără control jurisdicțional al aplicării corecte a standardelor minime de procedură în statul membru în care hotărârea trebuie executată.
[…]
(21)
Atunci când un act trebuie transmis dintr‑un stat membru în altul pentru ca acesta din urmă să efectueze notificarea sau comunicarea, prezentul regulament și în special normele privind notificarea și comunicarea din prezentul regulament ar trebui să se aplice întocmai ca Regulamentul (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind notificarea și comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă și comercială [(JO 2000, L 160, p. 37, Ediție specială, 19/vol. 1, p. 161)], în special articolul 14 privind comunicările făcute de statele membre în temeiul articolului 23.”
4
Potrivit articolului 1 din acest regulament, intitulat „Obiect”:
„Prezentul regulament are ca obiect crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate în vederea asigurării, prin stabilir[ea] unor standarde minime, a liberei circulații a hotărârilor judecătorești, tranzacții[lor] judiciare și actelor autentice în toate statele membre, fără a fi necesar să se recurgă la o procedură intermediară în statul membru de executare înainte de recunoaștere și executare.”
5
În conformitate cu articolul 5 din regulamentul menționat, intitulat „Eliminarea procedurii de exequatur”:
„O hotărâre judecătorească care a fost certificată ca titlu executoriu european în statul membru de origine este recunoscută și executată în celelalte state membre, fără a fi necesară încuviințarea executării și fără a fi posibilă contestarea recunoașterii sale.”
6
Articolul 10 din același regulament, intitulat „Rectificarea sau retragerea certificatului de titlu executoriu european”, prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)   Pe bază de cerere adresată instanței judecătorești de origine, certificatul de titlu executoriu european este
(a)
rectificat, în cazul în care, ca urmare a unei erori materiale, există o neconcordanță între hotărâre și certificat;
(b)
retras, în cazul în care este evident că certificatul a fost eliberat în mod neîntemeiat, având în vedere cerințele prevăzute de prezentul regulament.
(2)   Legislația statului membru de origine se aplică rectificării și retragerii certificatului de titlu executoriu european.”
7
Potrivit articolului 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 805/2004, intitulat „Notificarea sau comunicarea însoțită de confirmarea de primire de către debitor”, care figurează în capitolul III din acest regulament, intitulat „Standarde minime aplicabile procedurilor privind creanțele necontestate”:
„Actul [de] sesizare a instanței sau un act echivalent poate fi notificat sau comunicat debitorului prin una din următoarele căi:
(a)
notificare sau comunicare personală, debitorul semnând o confirmare de primire cu data primirii;
(b)
notificare sau comunicare personală utilizând un document semnat de persoana competentă care a efectuat notificarea sau comunicarea, specificând că debitorul a primit actul sau că a refuzat să‑l primească fără nici un motiv legitim, precum și data la care actul a fost notificat sau comunicat;
(c)
notificare sau comunicare pe cale poștală, debitorul semnând și trimițând o confirmare de primire cu data primirii;
(d)
notificare sau comunicare pe cale electronică, precum faxul sau poșta electronică, debitorul semnând și trimițând o confirmare de primire cu data primirii.”
8
Articolul 14 din regulamentul menționat, intitulat „Notificarea sau comunicarea neînsoțită de confirmarea primirii sale de către debitor”, prevede:
„(1)   Actul [de] sesizare a instanței sau un act echivalent, precum și orice citație în vederea prezentării poate fi notificat sau comunicat debitorului, de asemenea, prin una din următoarele căi:
(a)
notificare sau comunicare personală, la adresa personală a debitorului, către persoanele care locuiesc în aceeași gospodărie cu acesta sau angajate la această adresă;
(b)
în cazul în care debitorul este un lucrător care desfășoară o activitate independentă sau o persoană juridică, notificarea sau comunicarea personală, la incintele comerciale ale debitorului, către persoanele angajate de către debitor;
(c)
depunerea actului în cutia poștală a debitorului;
(d)
depunerea actului la oficiul poștal sau la o autoritate publică competentă și comunicarea scrisă a acestei depuneri în cutia poștală a debitorului, cu condiția ca respectiva comunicare scrisă să menționeze clar natura judiciară a actului sau faptul că valorează notificare sau comunicare și are ca efect curgerea termenelor;
(e)
pe cale poștală, fără dovada prevăzută în alineatul (3), atunci când debitorul are o adresă în statul membru de origine;
(f)
prin mijloace electronice, cu confirmare de primire automată, cu condiția ca debitorul să fi acceptat în prealabil, în mod expres, prezentul mod de notificare sau comunicare.
(2)   În sensul prezentului regulament, notificarea sau comunicarea în temeiul alineatului (1) nu se admite în cazul în care adresa debitorului nu este cunoscută cu certitudine.
(3)   Notificarea sau comunicarea unui act în conformitate cu alineatul (1) literele (a)-(d) se atestă prin:
(a)
un act semnat de persoana competentă care a efectuat înștiințarea sau notificarea menționând următoarele elemente:
(i)
modul de notificare sau de comunicare utilizat;
(ii)
data notificării sau comunicării și
(iii)
în cazul în care actul a fost notificat sau comunicat unei alte persoane decât debitorul, numele acestei persoane și legătura sa cu debitorul,
sau
(b)
o confirmare de primire emanând de la persoana care a primit notificarea sau comunicarea, pentru aplicarea alineatului (1) literele (a) și (b).”
9
Potrivit articolului 18 din regulamentul menționat, intitulat „Moduri de remediere a nerespectării standardelor minime”, care figurează în acest capitol III:
„(1)   În cazul în care procedura din statul membru de origine nu a îndeplinit cerințele prevăzute la articolele 13-17, se remediază nerespectarea acestor cerințe, iar o hotărâre poate fi certificată ca titlu executoriu european în cazul în care se îndeplinesc următoarele condiții:
(a)
hotărârea a fost notificată sau comunicată debitorului în conformitate cu articolul 13 sau cu articolul 14;
(b)
debitorul a avut posibilitatea să conteste hotărârea printr‑o acțiune care prevede o revizuire completă, iar acesta a fost informat în mod corespunzător în hotărâre sau în documentul însoțitor cu privire la cerințele procedurale privind calea de atac, inclusiv numele și adresa instituției la care trebuie introdusă calea de atac și, după caz, termenele și
(c)
debitorul a omis introducerea unei acțiuni împotriva hotărârii în conformitate cu normele de procedură relevante.
(2)   În cazul în care procedura din statul membru de origine nu îndeplinește cerințele menționate la articolul 13 sau la articolul 14, se remediază nerespectarea acestor prevederi în cazul în care se dovedește, prin atitudinea debitorului în cursul procedurii judiciare, că acesta a primit personal actul care trebuia notificat sau comunicat, în timp util pentru a‑și putea pregăti apărarea.”
10
Articolul 20 din același regulament, intitulat „Procedura de executare”, prevede la alineatul (1):
„Fără a aduce atingere dispozițiilor prezentului capitol, procedurile de executare sunt reglementate de legislația statului membru de executare.
O hotărâre judecătorească certificată ca titlu executoriu european se execută în aceleași condiții ca și o hotărâre pronunțată în statul membru de executare.”
11
Articolul 21 din Regulamentul nr. 805/2004, intitulat „Refuzul executării”, prevede:
„(1)   La cererea debitorului, executarea este refuzată de către instanța competentă din statul membru de executare în cazul în care hotărârea certificată ca executoriu european este incompatibilă cu o hotărâre pronunțată anterior în orice stat membru sau într‑o țară terță atunci când:
(a)
hotărârea anterioară s‑a pronunțat între aceleași părți într‑un litigiu având aceeași cauză și
(b)
hotărârea anterioară s‑a pronunțat în statul membru de executare sau a întrunit condițiile necesare recunoașterii sale în statul membru de executare și
(c)
ireconciabilitatea hotărârilor nu a fost și nu ar fi putut fi invocată în cursul procedurii judiciare în statul membru de origine.
(2)   Hotărârea judecătorească sau certificarea sa ca titlu executoriu european nu poate face, în nici un caz, obiectul unei revizuiri pe fond în statul membru de executare.”
12
Potrivit articolului 23 din acest regulament, intitulat „Suspendarea sau limitarea executării”:
„În cazul în care debitorul:
–
a intentat o acțiune împotriva unei hotărâri judecătorești certificate ca titlu executoriu european, inclusiv o cerere de revizuire în sensul articolului 19, sau
–
a solicitat rectificarea sau retragerea unui certificat de titlu executoriu european în conformitate cu articolul 10,
instanța judecătorească sau autoritatea competentă din statul membru de executare poate, la cererea debitorului:
(a)
să limiteze procedura de executare la măsuri asiguratorii; sau
(b)
să condiționeze executarea de constituirea unei garanții pe care aceasta o stabilește; sau
(c)
în cazuri excepționale, să suspende procedura de executare.”
13
Articolul 28 din regulamentul menționat, intitulat „Raporturi cu Regulamentul (CE) nr. 1348/2000”, prevede:
„Prezentul regulament nu aduce atingere aplicării Regulamentului (CE) nr. 1348/2000.”
Regulamentul nr. 1393/2007
14
Regulamentul nr. 1393/2007 a fost abrogat prin Regulamentul (UE) 2020/1784 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2020 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială (notificarea sau comunicarea actelor) (JO 2020, L 405, p. 40), aplicabil de la 1 iulie 2022. Cu toate acestea, având în vedere data faptelor aflate la originea litigiului principal, cererea de decizie preliminară trebuie examinată în raport cu Regulamentul nr. 1393/2007.
15
Articolul 8 din același Regulament nr. 1393/2007, intitulat „Refuzul primirii unui act”, prevedea la alineatul (1):
„Agenția de primire informează destinatarul, folosind formularul-tip din anexa II, că acesta poate să refuze să primească actul de notificat sau de comunicat în momentul notificării sau al comunicării acestuia ori poate să returneze actul agenției de primire în termen de o săptămână, în cazul în care acesta nu este redactat sau însoțit de o traducere în una dintre următoarele limbi:
(a)
o limbă pe care destinatarul o înțelege; sau
(b)
limba oficială a statului membru de destinație sau, în cazul în care în acest stat membru există mai multe limbi oficiale, limba oficială sau una dintre limbile oficiale ale locului în care urmează să se efectueze notificarea sau comunicarea.”
16
Formularul‑tip, intitulat „Informarea destinatarului cu privire la dreptul de a refuza primirea unui act”, care figurează în anexa II la acest regulament, conține următoarea mențiune în atenția destinatarului actului:
„Puteți refuza primirea actului în cazul în care acesta nu este redactat sau însoțit de o traducere într‑una dintre limbile pe care le înțelegeți sau în limba oficială sau una dintre limbile oficiale ale locului de notificare sau comunicare.
Dacă doriți să exercitați acest drept, refuzați primirea actului în momentul notificării sau al comunicării, transmițând acest lucru direct persoanei care notifică sau comunică actul, ori returnați actul la adresa indicată mai jos, în termen de o săptămână, precizând că refuzați primirea acestuia.”
Dreptul portughez
17
Articolul 191 alineatul 1 din Código de Processo Civil (Codul de procedură civilă, denumit în continuare „CPC”) prevede:
„Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 188, notificarea este nulă în cazul în care a fost efectuată fără respectarea cerințelor de formă prevăzute de lege.”
18
În cadrul procedurii de executare, articolul 696 din CPC prevede:
„O hotărâre [rămasă] definitivă poate face obiectul unei revizuiri numai dacă:
[…]
e)
în cazul în care procedura s‑a desfășurat în lipsă, din cauza lipsei totale de intervenție a pârâtului, se dovedește că:
i)
notificarea nu a fost efectuată sau notificarea efectuată este nulă;
ii)
pârâtul nu a luat cunoștință de notificare din motive care nu îi sunt imputabile;
iii)
pârâtul nu a putut să depună întâmpinare din motive de forță majoră;
[…]”
19
Potrivit articolului 729 din CPC:
„Executarea întemeiată pe o hotărâre judecătorească poate face obiectul unei contestații numai pentru unul dintre următoarele motive:
[…]
d)
lipsa de intervenție a pârâtului în procedura pe fond, în prezența uneia dintre ipotezele prevăzute la articolul 696 litera e) din prezentul cod;
[…]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
20
Wine Port a introdus o procedură de executare silită în Portugalia împotriva Manuel Costa, în temeiul unei decizii pronunțate la 12 aprilie 2022 de Harju Maakohtu Tallinna kohtumaja (Tribunalul de Primă Instanță din Harju, cu sediul în Tallinn, Estonia), certificată ca titlu executoriu european în temeiul Regulamentului nr. 805/2004, prin care Manuel Costa a fost obligată la plata către Wine Port a unei despăgubiri în cuantum de 38732,84 euro, precum și a cheltuielilor de judecată în cuantum de 2418,97 euro, majorate cu dobânzi moratorii.
21
Manuel Costa a formulat contestație la această executare pentru motivul că nu a primit niciodată o comunicare sau o notificare în vederea desfășurării procedurii în care a fost pronunțată hotărârea menționată și că nu a avut cunoștință de această hotărâre decât la momentul executării sale, astfel încât nu era în măsură să formuleze o cale de atac împotriva sa.
22
Wine Port a contestat această afirmație, susținând că actul de sesizare a instanței, precum și lista cheltuielilor de judecată au fost notificate în mod legal societății Manuel Costa, la sediul său social, și că reprezentantul său legal a semnat și a datat de fiecare dată confirmările de primire corespunzătoare, fără ca această societate să fi contestat existența, validitatea sau exigibilitatea creanței solicitate.
23
În special, în urma notificării actului de sesizare a instanței, instanța estoniană a invitat societatea Manuel Costa să își prezinte eventualele contestații în termen de 28 de zile de la confirmarea de primire a acestui act, datat 21 ianuarie 2022 și semnat de reprezentantul legal al societății în cauză.
24
La 24 martie 2022, instanța menționată a notificat de asemenea Manuel Costa o listă a cheltuielilor de judecată, indicându‑i că dispunea de un termen de cinci zile pentru a‑și prezenta observațiile sau pentru a formula o contestație. Această notificare a fost primită și la sediul social al societății respective, fără ca ea să ia poziție în această privință.
25
La 22 iunie 2022, societății menționate i s‑a comunicat, prin scrisoare recomandată, că hotărârea din 12 aprilie 2022 a dobândit forță de titlu executoriu.
26
Toate actele astfel notificate au fost redactate în limba estonă și nu au fost însoțite de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007.
27
În cadrul procedurii de executare silită, instanța portugheză de prim grad a admis contestația formulată de Manuel Costa și a dispus suspendarea executării, considerând că notificarea adresată acestei societăți în vederea procedurii pe fond în Estonia era nulă, în temeiul articolului 191 alineatul 1 din CPC. Ea a considerat că notificarea respectivă nu respecta cerințele prevăzute la articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1393/2007, întrucât actele notificate societății menționate nu erau nici redactate în limba portugheză, nici însoțite de formularul-tip prevăzut în anexa II la acest regulament, care să permită ca ea să fie informată cu privire la dreptul său de a refuza primirea actelor amintite.
28
Wine Port a declarat apel împotriva hotărârii pronunțate în primă instanță la Tribunal da Relação do Porto (Curtea de Apel din Porto, Portugalia), care, printr‑o hotărâre din 11 aprilie 2024, a admis apelul și a dispus continuarea procedurii de executare. În această privință, instanța menționată a considerat că reiese din jurisprudența Curții, în special din Hotărârea din 16 septembrie 2015, Alpha Bank Cyprus (C‑519/13, EU:C:2015:603), și din Hotărârea din 2 martie 2017, Henderson (C‑354/15, EU:C:2017:157), precum și din Ordonanța din 5 mai 2022_ING Luxembourg (C‑346/21, EU:C:2022:368), că lipsa trimiterii, cu notificarea prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire, a formularului-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007 nu determină nulitatea acestei notificări.
29
Manuel Costa a sesizat Supremo Tribunal de Justiça (Curtea Supremă de Justiție, Portugalia), care este instanța de trimitere, cu un recurs împotriva hotărârii pronunțate în apel.
30
Această instanță precizează că din jurisprudența citată la punctul 28 din prezenta hotărâre rezultă că omiterea formularului-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007 nu poate determina nulitatea notificării, ci ar da naștere numai unei obligații de remediere. Ea observă însă că, în cauzele care au dat naștere acestei jurisprudențe, lipsa formularului menționat a fost constatată în cursul procedurii pe fond, într‑o etapă în care era încă posibil să se procedeze la remedierea acestei omisiuni prin comunicarea formularului respectiv către persoana interesată. În schimb, în speță, lipsa acestuia a fost invocată după ce acțiunea pe fond s‑a încheiat, astfel încât nu ar mai fi posibil să se procedeze la remediere.
31
Prin urmare, instanța de trimitere ridică problema dacă, într‑o asemenea ipoteză, având în vedere imperativele impuse de respectarea dreptului la apărare, astfel cum este consacrat la articolul 47 al doilea paragraf din cartă și la articolul 6 alineatul (1) din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1393/2007 se opune constatării nulității notificării prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire pentru motivul că aceasta nu a fost însoțită de formularul-tip prevăzut în anexa II la regulamentul menționat.
32
Această instanță ridică de asemenea problema interpretării articolului 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 805/2004, arătând în această privință că din această dispoziție reiese că o hotărâre judecătorească certificată ca titlu executoriu european se execută în aceleași condiții ca și o hotărâre pronunțată în statul membru de executare.
33
Ea precizează că, în jurisprudența națională, această dispoziție a fost interpretată în sensul că, în cadrul unei executări întemeiate pe un titlu executoriu european, partea împotriva căreia se solicită executarea o poate contesta invocând motive identice cu cele pe care le poate invoca în contestarea unei executări întemeiate pe o hotărâre pronunțată în statul membru de executare. Or, articolul 729 litera d) din CPC coroborat cu articolul 696 litera e) din acest cod permite părții împotriva căreia se solicită executarea să conteste executarea pentru motivul că această parte nu a intervenit în procedura pe fond și că notificarea efectuată prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire este nulă, întrucât nu este însoțită de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007.
34
Instanța de trimitere ridică însă problema dacă o asemenea interpretare este compatibilă cu obiectivul urmărit la articolul 1 din Regulamentul nr. 805/2004 și cu cerințele minime în materie de notificare, astfel cum sunt prevăzute la articolele 13 și 14 din regulamentul menționat, interpretate în lumina considerentului (14) al acestuia, pe care trebuie să le îndeplinească procedura în cadrul căreia a fost pronunțată hotărârea judecătorească certificată ca titlu executoriu european.
35
În aceste condiții, Supremo Tribunal de Justiça (Curtea Supremă de Justiție) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
În ipoteza în care, din punct de vedere procedural, omiterea trimiterii formularului-tip prevăzut în anexa II la [Regulamentul nr. 1393/2007] nu poate fi remediată, deoarece procedura pe fond a fost deja finalizată prin pronunțarea unei hotărâri judecătorești [rămase] definitive, și având în vedere dreptul la apărare al destinatarului actului în conformitate cu cerințele unui proces echitabil, consacrat la articolul 47 al doilea paragraf din [cartă] și la articolul 6 paragraful 1 din Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950, articolul 8 alineatul (1) din regulamentul menționat se opune unei reglementări naționale care consideră nulă notificarea prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire în cazul în care aceasta nu este însoțită de formularul-tip prevăzut în anexa II la acest regulament?
2)
Articolul 20 alineatul (1) din [Regulamentul nr. 805/2004], care prevede că o «hotărâre judecătorească certificată ca titlu executoriu european se execută în aceleași condiții ca și o hotărâre pronunțată în statul membru de executare», trebuie interpretat în sensul că, într‑o procedură de executare întemeiată pe un titlu executoriu european, partea împotriva căreia se solicită executarea o poate contesta pentru aceleași motive pe care le poate invoca împotriva unei executări întemeiate pe o hotărâre pronunțată în statul membru de executare, în special pentru motivul că nu a intervenit în procedura pe fond și că notificarea sa prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire este nulă întrucât nu a fost însoțită de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007?
3)
Având în vedere obiectivele care au condus la crearea titlului executoriu european (articolul 1 din Regulamentul nr. 805/2004) și standardele minime în materie de notificare pe care trebuie să le îndeplinească procedura în care a fost pronunțată o hotărâre judecătorească certificată ca titlu executoriu european (articolele 13 și 14 din acest regulament) și care, potrivit considerentului (14) al regulamentului, se caracterizează fie printr‑o certitudine absolută (articolul 13), fie printr‑un grad foarte înalt de probabilitate (articolul 14) că actul notificat sau comunicat a ajuns la destinatarul său, Regulamentul nr. 805/2004 se opune unei reglementări naționale precum cea prevăzută la articolul 729 litera d) din [CPC] coroborat cu articolul 696 litera e) punctul i) din acest cod, din care rezultă că partea împotriva căreia se solicită executarea o poate contesta pentru motivul că nu a intervenit în procedura pe fond și că notificarea sa prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire este nulă întrucât nu a fost însoțită de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la a doua și la a treia întrebare
36
Prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, care trebuie analizate împreună și în primul rând, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 805/2004 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a statului membru de executare care permite, în cadrul executării unei hotărâri judecătorești pronunțate și certificate ca titlu executoriu european în statul membru de origine, părții împotriva căreia se solicită executarea să se opună acestei executări pentru motivul că, în cadrul procedurii care a condus la pronunțarea hotărârii menționate, actul de sesizare a instanței i‑a fost notificat sau comunicat prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire fără să fie redactat sau însoțit de o traducere fie într‑o limbă pe care partea respectivă o înțelege, fie în limba oficială a statului membru de executare sau, dacă este cazul, în una dintre limbile oficiale ale locului unde urmează să se facă notificarea sau comunicarea acestui act și fără să fie însoțit de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007, care permite informarea părții menționate cu privire la dreptul de care dispune de a refuza primirea actului care trebuie notificat sau comunicat.
37
Trebuie amintit, în ceea ce privește interpretarea unei dispoziții de drept al Uniunii, că, potrivit unei jurisprudențe constante, este necesar să se țină seama nu numai de formularea sa, ci și de contextul în care se înscrie și de obiectivele urmărite de actul din care face parte această dispoziție (Hotărârea din 17 noiembrie 1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punctul 12, și Hotărârea din 7 iulie 2022, LKW WALTER, C‑7/21, EU:C:2022:527, punctul 33, precum și jurisprudența citată).
38
În primul rând, astfel cum reiese din modul de redactare a articolului 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 805/2004, această dispoziție prevede că, fără a aduce atingere dispozițiilor capitolului IV din regulamentul menționat, din care fac parte articolele 21 și 23 din acesta, care prevăd motivele de refuz, de suspendare sau de limitare a executării unei hotărâri certificate ca titlu executoriu european, o asemenea hotărâre se execută în aceleași condiții ca și o hotărâre pronunțată în statul membru de executare.
39
Din modul de redactare a acestor dispoziții reiese că procedura de executare este reglementată de legea statului membru de executare și că instanțele din acest stat membru sunt abilitate să refuze, să suspende sau să limiteze executarea unei hotărâri judecătorești certificate ca titlu executoriu european pentru motivele prevăzute de acest regulament.
40
În al doilea rând, trebuie să se observe că, în economia regulamentului menționat, se efectuează o repartizare clară a competențelor între, pe de o parte, instanțele și autoritățile statului membru de origine și, pe de altă parte, cele ale statului membru de executare, însoțită de cerințe care trebuie respectate atât în cadrul procedurii care conduce la adoptarea unei hotărâri referitoare la o creanță necontestată, cât și în cadrul la executării hotărârii respective. Această repartizare a competențelor decurge din faptul că creanța și titlul executoriu european care o constată sunt stabilite în temeiul dreptului statului membru de origine, în timp ce procedura de executare este reglementată, conform acestei dispoziții, de legea statului membru de executare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 februarie 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, punctul 38).
41
Astfel, în statul membru de origine, certificarea unei hotărâri judecătorești privind o creanță necontestată ca titlu executoriu european este supusă respectării standardelor minime prevăzute în capitolul III din Regulamentul nr. 805/2004. În această privință, în temeiul articolului 18 din regulamentul amintit, nerespectarea acestor standarde poate fi remediată numai în fața instanțelor judecătorești sau a autorităților din acest stat (Hotărârea din 16 februarie 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, punctul 39).
42
Aceste standarde minime sunt expresia voinței legiuitorului Uniunii de a se asigura că procedurile care conduc la adoptarea unor hotărâri referitoare la o creanță necontestată oferă garanții suficiente de respectare a dreptului la apărare în statul membru de origine, ținând seama de principiul absenței unui control în această privință în statul membru de executare (Hotărârea din 28 februarie 2018, Collect Inkasso ș.a., C‑289/17, EU:C:2018:133, punctul 36), și urmăresc, astfel cum se enunță în considerentul (12) al regulamentului menționat, ca debitorul să fie informat, în timp util și astfel încât să își poată pregăti apărarea, cu privire la acțiunea în justiție introdusă împotriva sa, cu privire la condițiile participării sale active procedură pentru a contesta creanța în cauză și cu privire la consecințele neparticipării.
43
În scopul acestei informări, atunci când un act trebuie să fie transmis dintr‑un stat membru într‑un alt stat membru, rezultă din articolul 28 din Regulamentul nr. 805/2004, interpretat în lumina considerentului (21) al acestuia, că regulamentul menționat nu aduce atingere aplicării Regulamentului nr. 1348/2000 care a precedat Regulamentul nr. 1393/2007. Notificarea sau comunicarea actului respectiv trebuie, așadar, să respecte condițiile prevăzute la articolul 8 alineatul (1) din acest din urmă regulament și să fie însoțită, în consecință, de formularul‑tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007 în vederea informării destinatarului cu privire la dreptul de care dispune de a refuza primirea actului care trebuie notificat sau comunicat atunci când acesta nu este redactat sau însoțit de o traducere într‑o limbă pe care destinatarul o înțelege sau în limba oficială a statului membru de destinație sau, dacă este cazul, în una dintre limbile oficiale ale locului în care urmează să se efectueze notificarea sau comunicarea acestui act.
44
Prin urmare, trebuie să se asigure nu numai ca debitorul să fie informat în mod corespunzător cu privire la existența și conținutul acțiunii inițiate împotriva sa în străinătate și să fie în măsură să cunoască, precum și să înțeleagă în mod efectiv și complet sensul și întinderea acestei acțiuni, ci și ca o cale de atac adecvată să poată fi exercitată în statul membru de origine în cazul nerespectării acestor cerințe.
45
Rezultă că, dacă actul de sesizare a instanței sau un alt act echivalent nu a fost comunicat sau notificat împreună cu acest formular și dacă această omisiune nu a fost remediată în cursul procedurii în statul membru de origine, hotărârea pronunțată în cadrul acestei proceduri nu poate îndeplini cerințele standardelor minime prevăzute în capitolul III din Regulamentul nr. 805/2004 și nu poate fi certificată ca titlu executoriu european.
46
Un certificat emis în asemenea împrejurări va fi, în consecință, eliberat în mod neîntemeiat, în sensul articolului 10 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 805/2004, astfel încât ar trebui retras la cerere de către instanța de origine.
47
În ceea ce le privește, instanțele judecătorești sau autoritățile competente din statul membru de executare, în cadrul competenței care le este conferită prin articolul 20 din Regulamentul nr. 805/2004, sunt abilitate să examineze existența unor elemente care să justifice refuzul executării, în temeiul articolului 21 alineatul (1) din acest regulament, sau limitarea ori suspendarea executării în conformitate cu articolul 23 din regulamentul menționat (Hotărârea din 16 februarie 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, punctul 40).
48
Rezultă că partea împotriva căreia se solicită executarea nu poate invoca împotriva executării în statul membru de executare decât motivele prevăzute la articolul 21 din Regulamentul nr. 805/2004, referitoare la existența unor hotărâri incompatibile, și la articolul 23 din acest regulament, referitoare la suspendarea sau la limitarea executării în cadrul unei proceduri inițiate în statul membru de origine.
49
În special, potrivit articolului 23 litera (c) din Regulamentul nr. 805/2004, în cazul în care debitorul a intentat o acțiune împotriva unei hotărâri judecătorești certificate ca titlu executoriu european, inclusiv o cerere de revizuire în sensul articolului 19 din acest regulament, sau a solicitat rectificarea sau retragerea unui certificat de titlu executoriu european în conformitate cu articolul 10 din regulamentul menționat, instanța judecătorească sau autoritatea competentă din statul membru de executare poate, la cererea debitorului, în cazuri excepționale, să suspende procedura de executare.
50
Aceste posibilități de a introduce o cale de atac, o cerere de retragere sau o cerere de reexaminare în statul membru de origine garantează că eliminarea controalelor în statul membru de executare, prevăzută de același regulament, nu se efectuează fără ca punerea în aplicare a garanțiilor privind respectarea dreptului la apărare să fie asigurată.
51
În speță, împrejurarea că, așa cum reiese din indicațiile furnizate de instanța de trimitere, partea împotriva căreia se solicită executarea nu a intervenit în procedura pe fond în urma căreia a fost pronunțată hotărârea certificată ca titlu executoriu european și că actul care trebuia notificat, care îi fusese adresat prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire în cadrul acestei proceduri, nu era însoțit de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007 nu figurează printre motivele prevăzute la articolele 21 și 23 din Regulamentul nr. 805/2004.
52
O asemenea împrejurare vizează procedura în statul membru de origine, precum și certificarea hotărârii judecătorești pronunțate în urma acestei proceduri ca titlu executoriu european, astfel încât aceste aspecte nu pot fi supuse aprecierii instanțelor judecătorești sau a autorităților competente din statul membru de executare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 februarie 2023, Lufthansa Technik AERO Alzey, C‑393/21, EU:C:2023:104, punctul 41).
53
În al treilea rând, trebuie arătat că interpretarea articolului 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 805/2004 care rezultă din modul de redactare și din contextul în care se înscrie această dispoziție răspunde obiectivului urmărit de regulamentul menționat care, astfel cum reiese din coroborarea articolelor 1 și 5 din acesta, interpretate în lumina considerentelor (8), (10), (11) și (18) ale sale, urmărește, cu respectarea încrederii reciproce în administrarea justiției în statele membre pe care se întemeiază repartizarea competențelor între, pe de o parte, instanțele și autoritățile statului membru de origine și, pe de altă parte, cele ale statului membru de executare, să asigure libera circulație, printre altele, a hotărârilor judecătorești referitoare la creanțele necontestate, să accelereze și să simplifice executarea lor, prin eliminarea procedurii prin care aceste hotărâri devin executorii, asigurând în același timp respectarea dreptului la apărare.
54
În speță, niciun demers, precum o cerere de retragere a certificatului de titlu executoriu european, nu pare să fi fost introdus până în prezent în Estonia. În schimb, așa cum reiese din decizia de trimitere, este cert că Manuel Costa se opune executării în Portugalia a hotărârii judecătorești certificate ca titlu executoriu european în Estonia pentru motivul că, în cursul procedurii care a condus la pronunțarea acestei hotărâri, actul de sesizare a instanței nu i‑a fost notificat, conform articolului 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1393/2007, într‑o limbă pe care această parte o înțelege sau în limba oficială a statului membru de executare și nu a fost însoțit de formularul-tip prevăzut în anexa II la acest regulament, care să permită informarea sa cu privire la dreptul de care dispunea de a refuza primirea actului care trebuia notificat sau comunicat.
55
Or, din ceea ce precedă rezultă că acest motiv nu figurează printre cele prevăzute la articolele 21 și 23 din Regulamentul nr. 805/2004, care permit refuzul, suspendarea sau limitarea executării unei hotărâri judecătorești certificate ca titlu executoriu european.
56
În schimb, este necesar să se observe că motivul menționat vizează validitatea certificării hotărârii care trebuie executată ca titlu executoriu european, care nu poate fi contestată, după cum s‑a amintit la punctele 41 și 52 din prezenta hotărâre, decât în fața instanțelor din statul membru de origine.
57
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la a doua și la a treia întrebare că articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul nr. 805/2004 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări a statului membru de executare care permite, în cadrul executării unei hotărâri judecătorești pronunțate și certificate ca titlu executoriu european, părții împotriva căreia se solicită executarea să se opună la această executare pentru motivul că, în cadrul procedurii care a condus la pronunțarea hotărârii menționate, actul de sesizare a instanței i‑a fost notificat sau comunicat prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire fără să fie redactat sau însoțit de o traducere fie într‑o limbă pe care partea respectivă o înțelege, fie în limba oficială a statului membru de executare sau, dacă este cazul, în una dintre limbile oficiale ale locului unde urmează să se facă notificarea sau comunicarea acestui act și fără să fie însoțit de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007, care permite informarea părții menționate cu privire la dreptul de care dispune de a refuza primirea actului care trebuie notificat sau comunicat.
Cu privire la prima întrebare
58
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1393/2007 trebuie interpretat în sensul că se opune unei reglementări naționale în temeiul căreia notificarea unui act judiciar efectuată prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire este nulă atunci când actul care trebuie notificat este redactat într‑o altă limbă decât cele prevăzute de această dispoziție și actul respectiv nu este însoțit de formularul-tip prevăzut în anexa II la acest regulament, chiar dacă procedura în urma căreia o hotărâre judecătorească a fost certificată ca titlu executoriu european s‑a încheiat, astfel încât nu mai este posibil să se procedeze la remedierea acestei notificări.
59
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională, în special, numai dacă este evident că dispoziția de dreptul Uniunii supusă interpretării Curții nu este aplicabilă (Hotărârea din 17 septembrie 2015, van der Lans, C‑257/14, EU:C:2015:618, punctul 20 și jurisprudența citată).
60
În această privință, trebuie să se observe că, așa cum rezultă din răspunsul dat la a doua și la a treia întrebare, instanța de trimitere, sesizată cu o contestație la executarea unei hotărâri judecătorești certificate ca titlu executoriu european în temeiul Regulamentului nr. 805/2004, este competentă să verifice dacă motivele invocate în susținerea acestei contestații figurează printre motivele de refuz al executării, astfel cum sunt prevăzute la articolul 21 din acest regulament, sau, dacă este cazul, printre motivele de suspendare sau de limitare a acestei executări, astfel cum sunt enunțate la articolul 23 din regulamentul menționat.
61
În schimb, după cum s‑a amintit la punctele 41 și 52 din prezenta hotărâre, certificarea unei hotărâri judecătorești ca titlu executoriu european, inclusiv aprecierea validității acestei certificări, este de competența exclusivă a instanței din statul membru de origine care a pronunțat această hotărâre, care poate fi sesizată, în acest scop, cu o cerere având ca obiect retragerea unui certificat eliberat în mod neîntemeiat, în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 805/2004.
62
Astfel, pentru a verifica dacă certificatul de titlu executoriu european a fost eliberat în mod neîntemeiat, instanța de origine ar trebui să examineze dacă procedura judiciară din statul membru de origine, care a condus la hotărârea judecătorească certificată ca titlu executoriu european, a îndeplinit cerințele standardelor minime prevăzute în capitolul III din Regulamentul nr. 805/2004 sau dacă, după caz, sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 18 din acest regulament, care permit remedierea nerespectării standardelor minime.
63
Reiese că constatarea că un certificat de titlu executoriu european a fost eliberat în mod neîntemeiat, în lipsa unei notificări valide a actului de sesizare a instanței ca urmare a omisiunii formularului-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. 1393/2007 și a absenței redactării acestui act în una dintre limbile prevăzute la articolul 8 alineatul (1) din acest regulament, ține de dreptul statului membru de origine și de competența exclusivă a instanțelor din acest stat.
64
În consecință, în măsura în care această dispoziție nu este aplicabilă în litigiul cu care este sesizată instanța de trimitere, nu este necesar să se răspundă la prima întrebare.
Cu privire la cheltuielile de judecată
65
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:
Articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 805/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 aprilie 2004 privind crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate
trebuie interpretat în sensul că
se opune unei reglementări a statului membru de executare care permite, în cadrul executării unei hotărâri judecătorești pronunțate și certificate ca titlu executoriu european, părții împotriva căreia se solicită executarea să se opună acestei executări pentru motivul că, în cadrul procedurii care a condus la pronunțarea hotărârii menționate, actul de sesizare a instanței i‑a fost notificat sau comunicat prin scrisoare recomandată cu confirmare de primire fără să fie redactat sau însoțit de o traducere fie într‑o limbă pe care partea respectivă o înțelege, fie în limba oficială a statului membru de executare sau, dacă este cazul, în una dintre limbile oficiale ale locului unde urmează să se facă notificarea sau comunicarea acestui act și fără să fie însoțit de formularul-tip prevăzut în anexa II la Regulamentul nr. (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială („notificarea sau comunicarea actelor”) și abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1348/2000 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 517/2013 al Consiliului din 13 mai 2013, care permite informarea părții menționate cu privire la dreptul de care dispune de a refuza primirea actului care trebuie notificat sau comunicat.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: portugheza.