62023CO0658_INF
Ordonanța Curții (Camera a șaptea) din 3 septembrie 2024 –Investcapital
(Cauza C‑658/23)
„Trimitere preliminară – Articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Răspuns care poate fi în mod clar dedus din jurisprudența Curții sau care nu lasă loc niciunei îndoieli rezonabile – Directiva 2008/52/CE – Medierea în materie civilă și comercială – Reglementare națională care prevede o ședință de informare obligatorie privind medierea – Jurisprudență constituțională care invalidează această reglementare – Compatibilitatea acestei jurisprudențe cu directiva – Principiul supremației dreptului Uniunii – Directiva 93/13/CEE – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Posibilitatea instanței de a modifica o clauză abuzivă”
1.
Cooperarea judiciară în materie civilă – Medierea în materie civilă și comercială – Directiva 2008/52/CE – Recurgere la mediere – Domeniu de aplicare – Jurisprudență constituțională ce invalidează o reglementare națională care prevede o ședință de informare obligatorie privind medierea – Excludere – Inexistența posibilității instanțelor naționale de a lăsa neaplicată o asemenea jurisprudență – Admisibilitate
[Directiva 2008/52 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 1 alin. (2) și art. 5 alin. (2)]
(a se vedea punctele 35-39, 41-43 și 45 și dispozitiv 1)
2.
Protecția consumatorilor – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Directiva 93/13/CE – Constatarea caracterului abuziv al unei clauze – Întindere – Modificarea de către instanța națională a conținutului unei clauze abuzive – Reducerea cuantumului penalităților de întârziere puse în sarcina consumatorului printr‑o clauză contractuală – Inadmisibilitate
[Directiva 93/13 a Consiliului, art. 6 alin. (1) și art. 7 alin. (1)]
(a se vedea punctele 49-58 și dispozitiv 2)
Dispozitivul
1)
Articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2008/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială coroborat cu principiul supremației dreptului Uniunii
trebuie interpretat în sensul că
nu se opune ca instanțele unui stat membru să nu poată lăsa neaplicată o decizie a curții constituționale a acestui stat membru care invalidează o reglementare națională în temeiul căreia admisibilitatea anumitor acțiuni, susceptibile să intre sub incidența acestei directive, este condiționată de respectarea de către reclamant a obligației de a participa la o ședință de informare privind avantajele medierii, având în vedere că o asemenea decizie nu intră sub incidența dispoziției menționate și, prin urmare, nu poate fi contrară acesteia.
2)
Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii
trebuie interpretate în sensul că
se opun ca instanța națională care a constatat caracterul abuziv al unei clauze dintr‑un contract încheiat între un consumator și un profesionist pentru motivul că această clauză prevede aplicarea unor penalități de întârziere datorate de consumator în cazul neexecutării obligațiilor sale contractuale prin stabilirea unui cuantum zilnic determinat fără a prevedea o plafonare să reducă cuantumul total al acestor penalități prin instituirea unei asemenea plafonări, în loc să înlăture aplicarea clauzei menționate.