62024TJ0289_RES
Cauza T‑289/24
Brasserie Nationale (fostă Brasseries Funck‑Bricher et Bofferding)șiMunhowen SA
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a șasea extinsă) din 2 iulie 2025
„Concurență – Concentrări – Piața distribuției angro de băuturi – Articolul 22 din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 – Solicitare de trimitere către Comisie care provine de la o autoritate de concurență dintr‑un stat membru care nu este competentă, în temeiul legislației naționale, să examineze operațiunea de concentrare – Decizie a Comisiei de examinare a operațiunii de concentrare – Termen de formulare a solicitării de trimitere – Noțiunea de «aducere la cunoștință» – Informarea întreprinderilor implicate cu privire la solicitarea de trimitere – Regim lingvistic – Termen de notificare a deciziei Comisiei de examinare a operațiunii de concentrare – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Amenințare de afectare semnificativă a concurenței – Caracterul adecvat al trimiterii”
Procedură jurisdicțională – Reprezentarea părților – Acțiune a unei persoane juridice de drept privat – Obligație de reprezentare de către un avocat suficient de detașat de persoana juridică – Reprezentare de către un avocat, președinte al consiliului de administrație al societății reclamante – Inadmisibilitate
(Statutul Curții de Justiție, art. 19 al treilea paragraf și art. 53)
(a se vedea punctele 31-35)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Obligația Comisiei de a informa întreprinderile implicate cu privire la solicitarea de trimitere – Scrisoare de informare redactată într‑o limbă diferită de limba oficială a statului membru al întreprinderii implicate – Încălcarea regimului lingvistic aplicabil – Lipsa unor consecințe prejudiciabile pentru întreprinderea implicată – Lipsa impactului încălcării regimului lingvistic asupra legalității procedurii administrative
(Regulamentul nr. 1 al Consiliului, art. 3, și Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22)
(a se vedea punctele 38-48)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Concentrare care nu este supusă obligației de notificare în statul membru care a formulat solicitarea de trimitere – Termen de formulare a solicitării de trimitere – Momentul de la care începe să curgă termenul – Data aducerii la cunoștință a concentrării statului membru în cauză – Noțiunea de aducere la cunoștință
[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22 alin. (1)]
(a se vedea punctele 52-54 și 58-76)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Obligația Comisiei de a informa întreprinderile implicate cu privire la solicitarea de trimitere – Domeniu de aplicare
[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22 alin. (2)]
(a se vedea punctele 101-111)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Obligația Comisiei de a informa întreprinderile implicate cu privire la decizia sa privind solicitarea de trimitere – Domeniu de aplicare
[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22 alin. (3)]
(a se vedea punctele 115-124)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Obligația Comisiei de a informa întreprinderile implicate cu privire la solicitarea de trimitere – Obligația Comisiei de a audia întreprinderile implicate înainte de adoptarea unei decizii privind solicitarea de trimitere
[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22 alin. (2) și (3)]
(a se vedea punctele 132 și 133)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Examinarea unei concentrări de către Comisie – Condiții – Afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre – Criteriu – Concentrare care poate avea o influență perceptibilă asupra structurii schimburilor comerciale dintre statele membre – Marja de apreciere a Comisiei – Inexistența unei erori vădite de apreciere
[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22 alin. (1) și (3)]
(a se vedea punctele 143-170)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Examinarea unei concentrări de către Comisie – Condiții – Amenințare de afectare semnificativă a concurenței pe teritoriul statului membru care a formulat solicitarea de trimitere – Criteriu – Risc real de impact negativ semnificativ asupra concurenței pe teritoriul menționat – Marja de apreciere a Comisiei – Inexistența unei erori vădite de apreciere
[Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22 alin. (1) și (3)]
(a se vedea punctele 177-183, 198-201 și 213-215)
Concentrări economice între întreprinderi – Examinare de către Comisie – Solicitare de trimitere către Comisie a unei operațiuni de concentrare care provine de la o autoritate națională de concurență – Solicitare de trimitere în temeiul articolului 22 din Regulamentul nr. 139/2004 – Examinarea unei concentrări de către Comisie – Condiții de formă și de fond îndeplinite – Marja de apreciere a Comisiei pentru a decide să examineze concentrarea
(Regulamentul nr. 139/2004 al Consiliului, art. 22)
(a se vedea punctele 220-224)
Rezumat
Tribunalul, statuând în complet extins, respinge acțiunea în anulare introdusă împotriva deciziei Comisiei Europene (
1
) de admitere a cererii formulate de Autorité de concurrence du Grand‑Duché de Luxembourg (Autoritatea de Concurență a Marelui Ducat al Luxemburgului, denumită în continuare „ACL”) de examinare a compatibilității cu piața internă a unei concentrări anunțate de societatea de drept luxemburghez Brasserie Nationale. În acest cadru, Tribunalul precizează momentul de la care începe să curgă termenul prevăzut de Regulamentul nr. 139/2004 (
2
) pentru introducerea unei asemenea cereri de către o autoritate națională de concurență.
La 22 decembrie 2023, Brasserie Nationale, care își desfășoară activitatea în domeniul producției de bere și de apă minerală, a contactat ACL pentru a o informa că filiala sa luxemburgheză deținută în proporție de 100 %, Munhowen, intenționa să achiziționeze Boissons Heintz. Atât Munhowen, cât și Boissons Heintz, al căror sediu social este de asemenea situat în Luxemburg, își desfășoară activitatea în domeniul distribuției angro de băuturi, în Luxemburg și în regiunile învecinate din Franța și Belgia, în cazul celei dintâi, respectiv numai în Luxemburg, în cazul celei de a doua.
Concentrarea anunțată nu avea dimensiune europeană în sensul articolului 1 din Regulamentul nr. 139/2004 și, prin urmare, nu trebuia notificată Comisiei. În lipsa unui regim de control al concentrărilor economice în Luxemburg, nu exista nici o obligație de notificare în acest sens în statul membru respectiv. Concentrarea nu ar necesita notificarea nici într‑un alt stat membru al Uniunii Europene sau în unul dintre statele părți la Acordul privind Spațiul Economic European (SEE).
La 7 februarie 2024, în urma mai multor schimburi de mesaje cu Brasserie Nationale, cu Munhowen și cu terți, ACL a solicitat Comisiei să examineze concentrarea în discuție în temeiul articolului 22 alineatul (1) din Regulamentul nr. 139/2004 (denumită în continuare „solicitarea de trimitere”).
La 8 februarie 2024, Comisia a informat autoritățile de concurență ale celorlalte state membre, precum și Autoritatea de supraveghere a Asociației Europene a Liberului Schimb cu privire la solicitarea de trimitere. Cu toate acestea, niciun stat membru sau stat parte la Acordul privind SEE nu a solicitat să se alăture solicitării de trimitere.
Printr‑o scrisoare din aceeași zi, Comisia a informat Brasserie Nationale cu privire la solicitarea de trimitere preliminară și a invitat‑o să prezinte observații. La 9 februarie 2024, Comisia a transmis această scrisoare reprezentanților legali ai Brasserie Nationale și ai Munhowen.
După ce a primit observațiile Brasserie Nationale cu privire la solicitarea de trimitere, Comisia a admis această cerere prin decizia din 14 martie 2024.
Brasserie Nationale și filiala sa, Munhowen, au introdus, așadar, o acțiune în anulare împotriva acestei decizii la Tribunal.
Aprecierea Tribunalului
În susținerea acțiunii formulate, reclamantele susțineau în special că ACL ar fi prezentat Comisiei solicitarea de trimitere după expirarea termenului aplicabil în temeiul Regulamentului nr. 139/2004.
În această privință, Tribunalul observă că, potrivit articolului 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004, „[o solicitare de trimitere] trebuie făcută în termen de cel mult 15 zile lucrătoare de la data la care a fost notificată concentrarea sau, în cazul în care notificarea nu este necesară, de la aducerea acesteia în alt mod la cunoștința statului membru în cauză”. Tribunalul constată, în plus, că, în lipsa unui regim de control al concentrărilor în Luxemburg, în acest stat membru nu era necesară o notificare a concentrării în cauză. Prin urmare, momentul de la care începe să curgă termenul de 15 zile lucrătoare era, în speță, data aducerii la cunoștință a acestei concentrări către ACL.
Or, în decizia atacată, Comisia a confirmat respectarea termenului de 15 zile lucrătoare, pentru motivul că concentrarea ar fi fost adusă la cunoștința ACL cel mai devreme la 17 ianuarie 2024, și anume la data la care aceasta primise pentru prima dată informații relevante cu privire la concentrarea menționată și la efectele sale care îi permiteau să evalueze, în mod preliminar, dacă erau îndeplinite condițiile pentru o solicitare de trimitere, în temeiul articolului 22 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 139/2004.
Această argumentație a Comisiei era însă contestată de reclamante, care susțineau că „aducerea la cunoștință” a unei concentrări, în sensul articolului 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004, nu ar impune o transmitere activă a informațiilor relevante care să permită autorității naționale de concurență să evalueze în mod preliminar dacă sunt îndeplinite condițiile pentru o solicitare de trimitere.
Referindu‑se la o jurisprudență constantă, Tribunalul amintește că sensul noțiunii de „aducere la cunoștință” în sensul articolului 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004 trebuie determinat pe baza unei interpretări literale, contextuale, teleologice și istorice a acestei dispoziții.
Astfel, după ce a constatat că diferitele versiuni lingvistice ale acestei dispoziții nu coincid, Tribunalul arată că, din punct de vedere istoric, utilizarea sintagmei „aducerea la cunoștință” era necesară pentru a permite statelor membre care nu dispun de o reglementare națională în materie de control al concentrărilor să solicite Comisiei să controleze concentrările care pot avea efecte negative pe teritoriul lor, atunci când aceste concentrări afectează și schimburile comerciale dintre statele membre. Cu toate acestea, dincolo de această perspectivă istorică, nici interpretarea istorică nu permite clarificarea modului de redactare a articolului 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004.
În schimb, interpretarea contextuală a articolului 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004 arată că o „aducere la cunoștință” trebuie să constea într‑o transmitere activă de informații către autoritatea competentă a statului membru în cauză care să îi permită să efectueze o evaluare preliminară a condițiilor, prevăzute la primul paragraf al acestui alineat, în care poate fi formulată o solicitare de trimitere.
Această interpretare contextuală este confirmată de interpretarea teleologică a articolului 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004, în măsura în care permite asigurarea unui control al operațiunilor de concentrare în termene compatibile atât cu cerințele unei bune administrări, cât și cu cele ale activității comerciale.
Pe de altă parte, întrucât această interpretare asigură că momentul de la care începe să curgă termenul prevăzut la articolul 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004 este definit în mod clar, ea se impune și în lumina principiului securității juridice.
Astfel, Tribunalul concluzionează că o aducere la cunoștință în sensul articolului 22 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 139/2004 trebuie, în ceea ce privește forma sa, să constea într‑o transmitere activă de informații relevante autorității competente a statului membru în cauză și, în ceea ce privește conținutul său, să conțină informații suficiente pentru a permite acestei autorități să efectueze o evaluare preliminară a condițiilor prevăzute la primul paragraf al acestui alineat. În acest context, este lipsit de relevanță faptul că aceste informații au fost transmise de întreprinderile în cauză sau de terți sau de orice altă sursă.
Având în vedere cele ce precedă, Tribunalul constată că, în lipsa unei dovezi privind transmiterea activă către ACL, înainte de 17 ianuarie 2024, a tuturor informațiilor relevante pentru o evaluare preliminară a condițiilor prevăzute la articolul 22 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 139/2004, nu se poate reproșa Comisiei că, în decizia atacată, a reținut această dată ca fiind momentul de la care începe să curgă termenul de 15 zile lucrătoare, astfel cum este prevăzut la al doilea paragraf al alineatului menționat.
Tribunalul respinge, în plus, motivul de anulare prin care se contestă constatarea Comisiei din decizia atacată potrivit căreia, în lipsa unui regim național de control al concentrărilor în Luxemburg, acceptarea solicitării de trimitere era adecvată și conformă cu puterea sa de apreciere.
În această privință, reclamantele susțineau că articolul 22 din Regulamentul nr. 139/2004 constituie un regim legal ale cărui condiții de aplicare sunt prevăzute la alineatul (3) al acestui articol. Într‑un asemenea regim nu și‑ar avea locul considerații de oportunitate, astfel încât nu s‑ar pune problema caracterului adecvat al acceptării menționate.
După ce a amintit că articolul 22 din Regulamentul nr. 139/2004 permite Marelui Ducat al Luxemburgului să trimită examinarea unei concentrări Comisiei, în pofida lipsei unei reglementări naționale în materia controlului concentrărilor în acest stat membru, Tribunalul subliniază că, potrivit alineatului (3) al acestui articol, Comisia „poate” decide să examineze o concentrare care face obiectul unei astfel de solicitări de trimitere dacă sunt îndeplinite condițiile de formă și de fond prevăzute de această dispoziție.
Deși rezultă că aceste condiții trebuie să fie îndeplinite pentru acceptarea unei solicitări de trimitere, termenul „poate” indică faptul că Comisia nu este obligată să o accepte, ci dispune de o marjă de apreciere în această privință Prin urmare, în speță, Comisia era abilitată să aprecieze caracterul adecvat al trimiterii concentrării luând în considerare elementele ce caracterizează situația concretă.
Având în vedere cele ce precedă și după ce a respins celelalte critici invocate de reclamante, Tribunalul respinge acțiunea în anulare în totalitate.
(
1
)	Decizia C(2024) 1788 final a Comisiei Europene din 14 martie 2024, adoptată în temeiul articolului 22 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201) și al articolului 57 din Acordul privind SEE (denumită în continuare „decizia atacată”).
(
2
)	Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi (JO 2004, L 24, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 201).