62021CJ0402_RES
Cauza C‑402/21
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid și alții
împotriva
SșiStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(cerere de decizie preliminară formulată de Raad van State)
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 9 februarie 2023
„Trimitere preliminară – Acordul de asociere CEE‑Turcia – Decizia nr. 1/80 – Articolele 6 și 7 – Resortisanți turci deja integrați pe piața muncii din statul membru gazdă și care beneficiază de un drept de ședere corelativ – Decizii ale autorităților naționale de retragere a dreptului de ședere al resortisanților turci care au reședința legală în statul membru în cauză de peste 20 de ani, pentru motivul că aceștia reprezintă o amenințare prezentă, reală și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății – Articolul 13 – Clauza de standstill – Articolul 14 – Justificare – Motive de ordine publică”
Acorduri internaționale – Acordul de asociere CEE‑Turcia – Libera circulație a persoanelor – Lucrători – Norma de standstill prevăzută la articolul 13 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere – Domeniu de aplicare – Resortisanți turci titulari ai drepturilor prevăzute la articolul 6 sau la articolul 7 din această decizie – Includere
(Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE‑Turcia, art. 6, 7 și 13)
(a se vedea punctele 53-56 și 58-60 și dispozitiv 1)
Acorduri internaționale – Acordul de asociere CEE‑Turcia – Libera circulație a persoanelor – Lucrători – Restricții justificate de motive de ordine publică, de siguranță publică sau de sănătate publică – Conținut – Reglementare națională care permite retragerea dreptului de ședere al unor resortisanți turci care constituie o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa unui interes al societății – Justificare – Condiții – Proporționalitate – Apreciere prealabilă și individuală a situației prezente a acestor resortisanți
[Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere CEE‑Turcia, art. 6, 7 și 13 și art. 14 alin. (1); Directiva 2003/109 a Consiliului, art. 12]
(a se vedea punctele 66, 68-73, 75 și 77 și dispozitiv 2)
Rezumat
În Țările de Jos, permisul de ședere pe durată nelimitată al unui resortisant străin poate fi retras printre altele atunci când acesta a fost condamnat pentru infracțiuni care se pedepsesc cu închisoarea de cel puțin trei ani, iar durata totală a pedepselor aplicate atinge un anumit prag. Până în anul 2012, retragerea era însă interzisă în cazul în care resortisantul locuia în mod legal în această țară de cel puțin 20 ani. În urma unei modificări legislative intervenite în luna iulie 2012, motivată de evoluția percepției protecției ordinii publice în cadrul societății neerlandeze, această interdicție a fost ridicată (
1
).
În temeiul acestei noi legislații, lui S, lui E și lui C, trei resortisanți turci care locuiau în mod legal în Țările de Jos de peste 20 ani, le‑au fost retrase permisele de ședere pe durată nelimitată prin decizii ale Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (secretarul de stat pentru justiție și securitate, Țările de Jos). Retragerea a fost motivată de faptul că, în cursul șederii lor, aceștia au făcut obiectul mai multor condamnări penale, gravitatea infracțiunilor și durata totală a pedepselor cu închisoarea cu executare atingând pragul necesar, și că acest comportament constituia o amenințare reală, prezentă și suficient de gravă la adresa unui interes fundamental al societății.
Acțiunile introduse de S, de E și, respectiv, de C împotriva acestor decizii la rechtbank Den Haag (Tribunalul din Haga, Țările de Jos) au avut rezultate divergente în ceea ce privește aplicabilitatea în speță a articolului 13 din Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere (
2
), aplicabil începând de la 1 decembrie 1980. Această dispoziție stabilește o clauză de standstill prin care se interzice statelor membre introducerea de noi restricții privind condițiile de acces la încadrarea în muncă a lucrătorilor turci și a membrilor familiilor acestora care se află pe teritoriul lor în situație de legalitate în ceea ce privește șederea și încadrarea în muncă. Cu toate acestea, potrivit articolului 14 din Decizia nr. 1/80, aplicarea dispozițiilor acesteia referitoare la încadrarea în muncă și la libera circulație a lucrătorilor poate face obiectul unor restricții justificate printre altele de motive de ordine publică.
Sesizat cu apel în cadrul acestor acțiuni, Raad van State (Consiliul de Stat, Țările de Jos) a decis să solicite Curții să se pronunțe cu privire la domeniul de aplicare al articolelor 13 și 14 din Decizia nr. 1/80 și la legătura dintre acestea.
În hotărârea sa, Curtea confirmă că articolul 13 din Decizia nr. 1/80 se aplică unor resortisanți turci care sunt deja titulari ai unor drepturi în materie de încadrare în muncă și de liberă circulație în temeiul acestei decizii. În plus, ea precizează condițiile în care o nouă restricție cu privire la aceste drepturi, împotriva căreia resortisanții turci pot invoca articolul 13 menționat, poate fi justificată de cerințe de ordine publică în sensul articolului 14 din Decizia nr. 1/80.
Aprecierea Curții
În primul rând, Curtea examinează domeniul de aplicare al clauzei de standstill enunțate la articolul 13 din Decizia nr. 1/80. Ea amintește jurisprudența sa potrivit căreia această clauză are efect direct și trebuie, în raport cu obiectivul Deciziei nr. 1/80, care constă în instituirea liberei circulații a lucrătorilor, să fie interpretată în sens larg. Astfel, atât o nouă restricție care înăsprește condițiile de acces la prima activitate profesională al unui lucrător turc sau a membrilor familiei sale, cât și cea care, odată ce acest lucrător sau membrii familiei sale beneficiază de drepturi în materie de încadrare în muncă în temeiul articolului 6 sau al articolului 7 din Decizia nr. 1/80 (
3
), restrânge accesul acestuia la o activitate salariată garantată de drepturile respective contravin obiectivului deciziei menționate.
În plus, rezultă din jurisprudență că măsurile unui stat membru care urmăresc să stabilească criteriile de legalitate a situației resortisanților turci, prin adoptarea sau modificarea printre altele a condițiilor de ședere a acestor resortisanți pe teritoriul său, pot constitui noi restricții în sensul articolului 13 din Decizia nr. 1/80.
Prin urmare, o legislație națională care permite retragerea drepturilor de ședere pe care persoanele în cauză le dețin în temeiul articolelor 6 și 7 din Decizia nr. 1/80 limitează dreptul acestora la liberă circulație în raport cu dreptul la liberă circulație de care beneficiau la momentul intrării în vigoare a acestei decizii și constituie, prin urmare, o nouă restricție în sensul articolului 13 din decizia menționată. Prin urmare, această dispoziție poate fi invocată de resortisanții turci în cauză.
În al doilea rând, Curtea examinează legătura dintre articolul 13 și articolul 14 din Decizia nr. 1/80. Ea subliniază că excepția de la interdicția de a adopta „noi restricții” pentru cerințe de ordine publică, prevăzută la articolul 14, derogă de la libera circulație a lucrătorilor și trebuie, așadar, să fie interpretată strict. În plus, măsurile naționale care intră sub incidența acestor cerințe trebuie să fie de natură să garanteze realizarea obiectivului de protecție a ordinii publice urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea lui.
Pe de altă parte, în ceea ce îi privește pe resortisanții turci care locuiesc, precum S, E și C, de peste 10 ani în statul membru gazdă, Curtea face referire, în scopul aplicării articolului 14 menționat, la articolul 12 din Directiva 2003/109 (
4
) în materie de protecție a rezidenților pe termen lung. Astfel, măsurile justificate pentru motive de ordine publică sau de siguranță publică ce îi privesc pe asemenea rezidenți presupun ca autoritățile naționale să aprecieze de la caz la caz, cu respectarea principiului proporționalității și a drepturilor fundamentale ale persoanei în cauză, dacă conduita individuală a acesteia din urmă reprezintă un pericol prezent, real și suficient de grav la adresa unui interes fundamental al societății.
Având în vedere aceste elemente, Curtea consideră că măsura legislativă în discuție intră în marja de apreciere a autorităților neerlandeze prevăzută la articolul 14 din Decizia nr. 1/80. Cu toate acestea, referirea la evoluția concepțiilor sociale și justificarea întemeiată pe ordinea publică nu sunt suficiente prin ele însele pentru a legitima această măsură. Instanței de trimitere îi revine de asemenea sarcina de a aprecia, ținând seama de drepturile conferite prin Decizia nr. 1/80, dacă măsura națională este de natură să garanteze realizarea obiectivului urmărit, dacă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia și dacă prevede o apreciere prealabilă și individuală a situației actuale a lucrătorului turc în cauză.
(
1
)	Besluit houdende wijziging van het Vreemdelingenbesluit 2000 in verband met aanscherping van de glijdende schaal (Decretul de modificare a Decretului privind străinii în vederea consolidării scării progresive) din 26 martie 2012 (Stb. 2012, nr. 158).
(
2
)	Decizia nr. 1/80 a Consiliului de asociere din 19 septembrie 1980 privind dezvoltarea asocierii dintre Comunitatea Economică Europeană și Turcia.
(
3
)	Articolele 6 și 7 din Decizia nr. 1/80 prevăd drepturile în materie de încadrare în muncă ale lucrătorilor turci și, respectiv, ale membrilor familiei lor cărora li s‑a permis să li se alăture.
(
4
)	Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO 2004, L 16, p. 44, Ediție specială, 19/vol. 6, p. 225).