61981CJ0230_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 7 . august 1981 har storhertugdoemmet Luxembourg i medfoer af EKSF-traktatens artikel 38, subsidiaert EOEF-traktatens artikel 173 og Euratom-traktatens artikel 146, anlagt sag med paastand om annullation af Europa-Parlamentets beslutning af 7 . juni 1981 om hjemstedet for Det europaeiske Faellesskabs institutioner, saerlig for Europa-Parlamentet ( EFT C 234 af 14 . 9 . 1981, s . 22 ).
2 Ifoelge EKSF-traktatens artikel 77, EOEF-traktatens artikel 216 og Euratom-traktatens artikel 189 fastlaegges hjemstedet for Faellesskabets institutioner ved overenskomst mellem medlemsstaternes regeringer . Medlemsstaternes regeringer har imidlertid ikke truffet afgoerelse om fastlaeggelse af hjemstedet for Europa-Parlamentet og de oevrige institutioner, men blot truffet afgoerelse om institutionernes foreloebige tjenestesteder .
3 Ifoelge afgoerelse truffet af medlemsstaternes udenrigsministre den 25 . juli 1952 i forbindelse med EKSF-traktatens ikrafttraeden placeredes Den Hoeje Myndighed og Domstolen til at begynde med i Luxembourg, mens Forsamlingen holdt sine foerste plenarmoeder i Strasbourg . Forsamlingens sekretariat blev imidlertid placeret i Luxembourg, hvor Raadet for Det europaeiske Kul- og Staalfaellesskab holdt sine moeder, og hvor baade Raadets og den Hoeje Myndigheds tjenestegrene var placeret . Udenrigsministrene blev paa et moede den 7 . januar 1958 i forbindelse med EOEF- og Euratom-traktatens ikrafttraeden enige om, »at samle alle de seks medlemsstaters europaeiske institutioner paa samme sted, naar dette under hensyn til traktatens bestemmelser er muligt i praksis«, og besluttende blandt andet, at »Forsamlingen holder sine moeder i Strasbourg« . Da de i traktaterne omhandlede Raad og Kommissioner placeredes i Bruxelles, lagde Europa-Parlamentets udvalg og politiske gruppers sig fast paa den praksis at holde en stor del af deres moeder i denne by .
4 Traktaten af 8 . april 1964 om oprettelse af et faelles Raad og en faelles Kommission for De europaeiske Faellesskaber, som traadte i kraft den 1 . juli 1967, medfoerte en omgruppering af institutionernes tjenestegrene og dermed en overflytning af personale fra EKSF ' s Hoeje Myndighed til Bruxelles . Traktatens artikel 37 bestemmer, at repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer vedtager »de noedvendige bestemmelser for at loese visse problemer, som saerlig vedroerer storhertugdoemmet Luxembourg, og som er fremkommet ved oprettelsen af et faelles Raad og en faelles Kommission for De europaeiske Faellesskaber«, uden i oevrigt at aendre anvendelsen af EKSF-traktatens arti-
kel 77, EOEF-traktatens artikel 216 og Euratom-traktatens artikel 189 .
5 Paa grundlag af denne bestemmelse traf repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer i forbindelse med undertegnelsen af naevnte traktat en afgoerelse vedroerende den foreloebige placering af visse af Faellesskabernes institu
tioner og tjenester ( JO L 152, 1967, s . 18 ), som traadte i kraft samme dag som traktaten af 8 . april 1965 . Afgoerelsens artikel 1 lyder saaledes :
»Luxembourg, Bruxelles og Strasbourg forbliver foreloebige tjenestesteder for Faellesskabernes institutioner« .
Afgoerelsen bestemmer, at Raadet holder visse af sine moeder i Luxembourg, og at visse faellesskabsinstitutioner, -organer og -tjenester placeres i Luxembourg . Om Parlamentet indeholder artikel 4 foelgende bestemmelse :
»Det europaeiske Parlaments generalsekretariat og dets tjenester er fortsat placeret i Luxembourg« .
Artikel 12 lyder saaledes :
»Med forbehold af ovenstaaende bestemmelser beroerer denne afgoerelse ikke saadanne foreloebige arbejdssteder for De europaeiske Faellesskabers institutioner og tjenester, som er et resultat af regeringernes tidligere afgoerelser . . . « .
6 Fra juli maaned 1967 har det vaeret Parlamentets praksis at holde en del af sine moedeperioder i Luxembourg ; Parlamentets moededage i Luxembourg naaede i perioden 1975-1978 endog op paa ca . halvdelen af det samlede antal moededage . De bygninger, som de luxembourgske myndigheder opfoerte til Parlamentet, kom efter Parlamentets anmodning til at rumme de noedvendige faciliteter til afholdelse af Parlamentets plenarmoeder samt afholdelse af Parlamentets udvalgs og politiske gruppers moeder . Den franske regering protesterede i 1971, 1973 og 1978 over for Parlamentet i anledning af denne praksis med at holde moedeperioder i Luxembourg .
7 Efter undertegnelsen af akten om almindelige direkte valg af repraesentanterne i Forsamlingen redegjorde Parlamentets generalsekretaer i skrivelse af 6 . juli 1977 til Raadets formand for de praktiske problemer, som Parlamentet stod overfor i forbindelse med det direkte valg til Parlamentet og foroegelsen af antallet af parlamentsmedlemmer, fordi Parlamentet udoevede sin virksomhed fra tre forskellige arbejdssteder . I sit svar af 22 . september 1977 meddelte Raadets formand Parlamentet, at der ikke ifoelge medlemsstaternes regeringer var anledning til hverken retligt eller faktisk at aendre den nugael
dende situation omkring Forsamlingens foreloebige arbejdssteder, nemlig Strasbourg samt Luxembourg, hvor Parlamentets generalsekretariat og tjenester fortsat er placeret, mens parlamentsudvalgene normalt holder deres moeder i Bruxelles med det minimum af infrastruktur, som er noedvendigt til afvikling af disse moeder .
8 Efter det almindelige direkte valg til Parlamentet, holdt dette sine foerste moeder i perioden juli 1979-juni 1980 i Strasbourg . Efter faerdiggoerelsen af den nye store parlamentsbygning i Luxembourg, som var blevet opfoert efter Parlamentets oenske, blev i perioden juni 1980-februar 1981 fire moeder henlagt til Luxembourg .
9 Den 20 . november 1980 vedtog Parlamentet en beslutning, hvori Parlamentet, som var bekymret over de materielle vilkaar for og udgifterne i forbindelse med sit arbejde, og som oenskede, at den foreloebige ordning vedroerende dets arbejdssteder blev bragt til ophoer, anmodede medlemsstaternes regeringer om senest den 15 . juni 1981 at traeffe afgoerelse om Parlamentets hjemsted . Beslutningen fastslog videre, at Parlamentet i mangel af en saadan afgoerelse ikke ville have andet valg end selv at traeffe de noedvendige foranstaltninger til forbedring af dets egne arbejdsvilkaar .
10 Parlamentets plenarforsamling afviste den 12 . januar 1981 praesidiets forslag til moedekalender med den begrundelse, at der ifoelge moedekalenderen skulle holdes to moedeperioder i Luxembourg i aarets foerste halvdel . Parlamentet besluttede at forelaegge plenarforsamlingen en anden moedekalender for 1981 og at holde sin julisession i Strasbourg . I overensstemmelse med denne beslutning blev et forslag vedroerende moedekalenderen og moedested for 1981, ifoelge hvilket alle Parlamentets moedeperioder for andet halvaar 1981 skulle holdes i Strasbourg, forelagt Parlamentet og godkendt af dette den 13 . marts 1981 .
11 Paa foranledning af en note fra den franske regering om de praktiske problemer i forbindelse med Forsamlingens udoevelse af de befoejelser, som er tillagt den ved traktaterne, som foelge af spredningen af Parlamentets tjenestesteder, afholdt repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer i slut
ningen af 1980 og i begyndelsen af 1981 en konference om hjemstedet for Faellesskabernes institutioner . Konferencen viste, at der stadig bestod divergerende opfattelser, og repraesentanterne fandt, at den bedste loesning blandt de foreslaaede kompromiser var at opretholde status quo, det vil sige fastsaettelsen af en raekke foreloebige arbejdssteder . Medlemsstaternes stats- og regeringschefer vedtog foelgelig enstemmigt paa Det europaeiske Raads moede i Maastricht den 23 . og 24 . marts 1981 »at opretholde status quo, for saa vidt angaar de europaeiske institutioners foreloebige arbejdssteder« . Denne beslutning blev taget til efterretning paa konferencen om hjemstedet for Faellesskabernes institutioner, som sluttede den 30 . juni 1981, og under hvilken medlemsstaternes regeringer erklaerede, at fastlaeggelsen af institutionernes hjemsted alene tilkom dem . Det blev paa konferencen videre konstateret, at beslutningen paa Maastricht-moedet blev truffet under udoevelse af denne kompetence og ikke praejudicerede fastlaeggelsen af institutionernes hjemsted .
12 Parlamentet vedtog den anfaegtede beslutning den 7 . juli 1981 . I beslutningen fastslaar Parlamentet blandt andet, at det ikke drager medlemsstaternes regeringers rettigheder og pligter paa dette omraade i tvivl . Parlamentet henviser imidlertid til de vanskeligheder, som skyldes, at Parlamentet udoever sin virksomhed paa tre forskellige steder, og som goer det noedvendigt at koncentrere Parlamentets virksomhed paa et bestemt sted, og anfoerer at Parlamentet noedsages til selv at forbedre sine arbejdsvilkaar, da medlemsstaternes regeringer ikke har overholdt fristen den 15 . juni 1981 . Efter at have fastslaaet sin ret »til at holde moeder og arbejde det sted, det selv vaelger«, opfordrer Parlamentet i beslutningen medlemsstaternes regeringer til at opfylde deres forpligtelser i henhold til traktaterne og fastlaegge et enkelt hjemsted for institutionerne . Parlamentet anser det saaledes for absolut noedvendigt at koncentrere arbejdet paa ét sted, og vedtager
» . . .
3 . indtil der er fastlagt et enkelt moedested for Europa-Parlamentet,
a ) at afholde sine plenarmoeder i Strasbourg ;
b)normalt at holde udvalgenes og de politiske gruppers moeder i Bruxelles ;
c)at arbejdsomraadet for Parlamentets sekretariat og tekniske tjeneste skal behandles naermere, saa det er i overensstemmelse med det under a ) og b ) naevnte, isaer med henblik paa at undgaa, at en stor del af Parlamentets personale konstant skal rejse,
at der i den forbindelse er grund til, i et saa stort omfang som muligt, at anvende de mest moderne telekommunikationsmidler, baade hvad angaar de personlige kontakter og dokumentsforsendelserne,
at anvende de mest udviklede former for teknik med henblik paa at lette samarbejdet mellem institutionerne, mens landevejs-, jernbane- og flyveforbindelserne mellem de vigtigste centre for faellesskabsaktiviteterne boer forbedres,
at Parlamentets kompetente organer under formandens og det udvidede praesidiums overopsyn fastsaetter bestemmelser for, hvilke foranstaltninger, der skal traeffes, og anslaar omkostningerne herved ; at de inden aarets udgang skal forelaegge Parlamentet en rapport indeholdende de forslag, de finder noedvendige.«
Formaliteten
13 Parlamentet har over for storhertugdoemmet Luxembourgs paastand om annullation af den omhandlede beslutning fremfoert en raekke formalitetsindsigelser, som foerst maa gennemgaas .
1 . Adgangen til at anfaegte en retsakt fra Europa-Parlamentet
14 Ifoelge Europa-Parlamentet skal sagen afvises, idet hverken EKSF-traktatens artikel 38, EOEF-traktatens artikel 173 eller Euratom-traktatens artikel 136 hjemler adgang til at anfaegte Parlamentets retsakter i naervaerende sag . For saa vidt angaar EKSF-traktatens artikel 38, skyldes dette, at Parlamentet med den anfaegtede beslutning samtidigt og under ét har benyttet sig af de befoejelser, som er tillagt det i de tre traktater, hvorfor beslutningen ikke kan annulleres alene med henblik paa EKSF-traktatens anvendelsesomraade . Parlamentet har videre henvist til magtfordelingsprincippet og fastslaaet, at den anfaegtede beslutning er udstedt i henhold til Parlamentets kompetence til selv at fastlaegge sin forretningsorden .
15 Ifoelge den luxembourgske regering kan EKSF-traktatens artikel 38 paaberaabes, medmindre der er tale om retsakter vedroerende et sagsomraade, som udelukkende henhoerer under EOEF-traktatens artikel 173 og Euratom-traktatens artikel 136, hvorpaa soegsmaalet subsidiaert stoetter sig, fortolkes vidt under hensyn til Parlamentets udvidede befoejelser for at undgaa, at der opstaar huller i den retsbeskyttelse, som Domstolen skal sikre .
16 EKSF-traktatens artikel 38, stk . 1, bestemmer, at »efter begaering af en af medlemsstaterne eller af Den Hoeje Myndighed kan Domstolen ophaeve Raadets eller Forsamlingens afgoerelser« . Der kan derfor ikke rejses tvivl om medlemsstaternes ret til at indbringe Parlamentets retsakter, udstedt i henhold til denne traktat, for Domstolen . I medfoer af EKSF-traktatens artikel 38, stk . 3, kan der imidlertid herved kun paaberaabes inkompetence eller kraenkelse af vaesentlige formforskrifter .
17 Ifoelge EOEF-traktatens artikel 173, stk . 1, og Euratom-traktatens artikel 146, stk . 1, »proever [Domstolen] lovligheden af Raadets og Kommissionens retsakter . . . « og har i denne henseende kompetence til at udtale sig om klager, »der af en medlemsstat, af Raadet eller af Kommissionen indbringes . . . « . Disse bestemmelser tager ikke udtrykkeligt hoejde for den mulighed, at Parlamentet som sagsoeger eller sagsoegt er part i en sag for Domstolen .
18 Ifoelge konventionen af 25 . marts 1957 vedroerende faelles institutioner for De europaeiske Faellesskaber udoeves den myndighed og de befoejelser, som de tre traktater tillaegger Forsamlingen og Domstolen »paa de i disse traktater fastlagte betingelser . . . « . De i denne henseende eksisterende forskelle i traktaterne forsvandt saaledes ikke ved oprettelsen af faelles institutioner .
19 Da Parlamentet er en faelles institution for de tre Faellesskaber, handler det derfor ogsaa inden for rammerne af de tre traktater, herunder EKSF-traktaten, naar det traeffer bestemmelse om sin forretningsorden og sit sekretariats organisation . Foelgelig finder Domstolens kompetence og de retsmidler, som
er fastsat i EKSF-traktatens artikel 38, stk . 1, anvendelse paa retsakter, der som den anfaegtede paa én gang og uadskilleligt beroerer omraaderne for de tre traktater .
20 Da EKSF-traktatens artikel 38, stk . 1, finder anvendelse i naervaerende sag, er det ikke noedvendigt at gennemgaa spoergsmaalet, om principperne om overholdelse af lov og ret og om Domstolens legalitetskontrol, jfr . EOEF-traktatens artikel 164 og Euratom-traktatens artikel 136, maa foere til, at EOEF-traktatens artikel 173 og Euratom-traktatens artikel 146 skal fortolkes saaledes, at Parlamentet kan vaere part i en sag for Domstolen .
21 Indsigelsen maa foelgelig forkastes .
2 . Storhertugdoemmet Luxembourgs soegsmaalskompetence
22 Parlamentet har gort gaeldende, at sagen skal afvises, fordi den er anlagt af en enkelt medlemsstat, mens det tilkommer alle medlemsstaternes regeringer at fastlaegge hjemstedet ved overenskomst . En saadan sag maa derfor anlaegges af medlemsstaterne i faellesskab eller af Kommissionen . Videre er det i strid med »estoppel«-reglen at anlaegge sag, idet medlemsstaterne, herunder Luxembourg, har udvist passivitet ved at undlade at foretage det noedvendige for at naa til en aftale om Parlamentets hjemsted, hvilket udelukker Luxembourg fra at foretage retsskridt .
23 Den luxembourgske regering har anfoert, at medlemsstaterne ikke ifoelge EKSF-traktatens artikel 38 skal godtgoere soegsmaalskompetence eller -interesse . Hver medlemsstat har under alle omstaendigheder soegsmaalskompetence og har foelgelig ret til individuelt at anlaegge sag for Domstolen . Folkerettens »estoppel«-regel finder ikke anvendelse i faellesskabsretten . Videre kan den luxembourgske regering ikke holdes ansvarlig for medlemsstaternes regeringers eventuelle passivitet, idet det ikke kan tilskrives den luxembourgske regering, at de droeftelser, som regeringen aktivt har del i, har vaeret resultatloese .
24 Det maa fremhaeves, at EKSF-traktatens artikel 38, stk . 1, omhandler annullation af afgoerelser fra Parlamentet eller Raadet »efter begaering af en af
medlemsstaterne eller af Den Hoeje Myndighed« . Til forskel fra, hvad der gaelder ifoelge bestemmelserne om virksomhedernes og sammenslutningers retsmidler, jfr . f.eks . EKSF-traktatens artikel 33, stk . 2, er en medlemsstats eller Den Hoeje Myndigheds ret til at anlaegge sag ikke knyttet til yderligere krav om, at der foreligger soegsmaalsinteresse eller -kompetence .
25 Det foelger heraf, at den retlige adgang i artikel 38, stk . 1, staar aaben for den enkelte medlemsstat, og at besvarelsen af spoergsmaalet om, hvorvidt en sag anlagt i henhold til denne artikel kan antages til realitetsbehandling, ikke afhaenger af, om andre medlemsstater eller Kommissionen ligeledes er parter i sagen for Domstolen .
26 Den omstaendighed, at medlemsstaterne i faellesskab eventuelt har undladt at goere brug af deres kompetence, kan derfor ikke udelukke, at sagen vedroerende Parlamentets paastaaede tilegnelse af denne kompetence antages til realitetsbehandling . Da der er tale om spoergsmaal vedroerende Faellesskabets institutionelle struktur, kan afgoerelsen af, om en medlemsstats soegsmaal kan realitetsbehandles, i oevrigt ikke afhaenge af tidligere undladelser eller
fejl fra medlemsstaternes regeringers side .
27 Denne indsigelse maa derfor ligeledes forkastes .
3 . Den anfaegtede beslutnings juridiske beskaffenhed
28 Ifoelge Parlamentet udgoer den anfaegtede beslutning ikke en afgoerelse som omhandlet i EKSF-traktatens artikel 38, idet beslutningen udelukkende vedroerer Parlamentets og dets tjenestegrenes interne organisation og derfor er uden retsvirkninger . Ifoelge Parlamentet drejer det sig om en retsakt, der er udstedt i henhold til Parlamentets befoejelser til selv at fastlaegge sin forretningsorden, og som desuden i fuldt omfang holder sig inden for de rammer, som er afstukket i medlemsstaternes regeringers afgoerelser .
29 Ifoelge den luxembourgske regering har Parlamentet med den anfaegtede beslutning selv i medlemsstaternes regeringers sted villet traeffe afgoerelse om hjemstedet . Den luxembourgske regering bestrider i oevrigt, at retsakter vedroerende forretningsordenen som saadanne unddrager sig Domstolens proevelse .
30 Det bemaerkes i denne forbindelse, at vurderingen af den anfaegtede beslutnings retsvirkninger er uadskilleligt forbundet med en bedoemmelse af dens indhold samt af spoergsmaalet, om kompetencereglerne er overholdt . Foelgelig maa sagen behandles i realiteten .
Realiteten
31 Den luxembourgske regering har i overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 38 stoettet sit soegsmaal paa to anbringender om inkompetence og vaesentlige formmangler .
1 . Inkompetence
32 Den luxembourgske regering har for det foerste gjort gaeldende, at Europa-Parlamentet ikke har kompetence til at traeffe afgoerelse med hensyn til institutionens hjemsted, idet kompetencen hertil udelukkende tilkommer medlemsstaterne . Den anfaegtede beslutning omhandler baade efter sin titel og efter sit indhold Parlamentets hjemsted, der imidlertid er et spoergsmaal, som dette ikke har nogen som helst befoejelse til at afgoere uden hensyn til medlemsstaternes afgoerelser paa dette omraade og disses afgoerelsers indhold . Videre bryder den anfaegtede beslutning med regeringernes vedtagelser om institutionernes foreloebige arbejdssteder, som er truffet som led i udoevelsen af deres kompetence til at fastlaegge hjemstedet . Parlamentet har med opgivelsen af henlaeggelsen af moedeperioder til Luxembourg sat sig ud over medlemsstaternes stats- og regeringschefers beslutning om at opretholde status quo, truffet i Maastricht den 23 . og 24 . marts 1981 samt paa konferencen om hjemstedet for Faellesskabernes institutioner den 30 . juni 1981 . Med vedtagelsen om at aendre Parlamentets sekretariats og tjenesters arbejdsomraade, saa de er i overensstemmelse med beslutningen om at holde plenarmoederne i Strasbourg og de forskellig udvalgs og politiske gruppers moeder i Bruxelles, har Parlamentet overtraadt artikel 4 i afgoerelsen af 8 . april 1965 .
33 Parlamentet har anfoert, at medlemsstaternes regeringer ikke har gjort brug af deres kompetence til at fastlaegge hjemstedet, og at der ikke kan vaere tale om et indgreb i deres kompetence hertil . Under alle omstaendigheder maa den anfaegtede beslutning tages dels som en politisk praeget opfordring til medlemsstaternes regeringer om at traeffe visse foranstaltninger vedroerende hjemstedet, dels som en foranstaltning vedroerende forretningsordenen truffet
i henhold til EOEF-traktatens artikel 142, Euratom-traktatens artikel 112 og EKSF-traktatens artikel 25 . Denne foranstaltning er i overensstemmelse med medlemsstaternes regeringers afgoerelser vedroerende de foreloebige arbejdssteder, herunder navnlig for saa vidt angaar plenarmoederne udenrigsministrenes erklaeringer af henholdsvis 25 . juli 1952 og 7 . januar 1958 . Afholdelsen af udvalgenes og de politiske gruppers moeder i Bruxelles svarer til praksis paa omraadet, som ikke er reguleret . Parlamentet har ikke med den anfaegtede beslutning truffet afgoerelse vedroerende placeringen af generalsekretariatet, idet beslutningen udelukkende omhandler tilrettelaeggelsen af institutionens arbejdsomraade samt anvendelsen af moderne tekniske hjaelpemidler . Videre omhandler dette spoergsmaal ikke institutionens hjemsted, men Parlamentets forretningsorden . Parlamentet har ret for ikke at sige pligt til at traeffe de foranstaltninger vedroerende forretningsordenen, som en forsvarlig forvaltning kraever .
a ) Kompetencen med hensyn til fastlaeggelsen af hjemsted og arbejdssted
34 For at traeffe afgoerelse vedroerende dette anbringende maa det foerst afgoeres, hvilken kompetence der bliver tale om for henholdsvis medlemsstaternes regeringer og Europa-Parlamentet paa det omhandlede omraade .
35 Det bemaerkes herved, at det ifoelge EKSF-traktatens artikel 77 samt EOEF-traktatens artikel 216 og Euratom-traktatens artikel 189 tilkommer medlemsstaternes regeringer at fastlaegge institutionernes hjemsted . Ved at give medlemsstaterne kompetence til at fastlaegge hjemstedet overlader de paagaeldende bestemmelser medlemsstaterne ansvaret for paa dette omraade at udfylde traktaternes institutionelle regler for herved at sikre Faellesskabernes virksomhed . Det foelger heraf, at medlemsstaterne ikke alene har ret, men ogsaa pligt til at udoeve denne kompetence .
36 Det staar fast, at medlemsstaternes regeringer endnu ikke har opfyldt deres forpligtelse til at fastlaegge institutionernes hjemsted i overensstemmelse med traktaternes bestemmelser herom . Medlemsstaternes regeringer har dog, som de ovenfor omtalte faktiske omstaendigheder viser, ved flere lejligheder truffet beslutninger om fastlaeggelsen af institutionernes foreloebige arbejdssteder i henhold til deres kompetence til at fastlaegge hjemstedet og, for saa vidt angaar afgoerelsen af 8 . april 1965, i henhold til den udtrykkelige
kompetenceregel i artikel 37 i traktaten om oprettelse af et faelles Raad og en faelles Kommission for De europaeiske Faellesskaber, der er naevnt ovenfor .
37 Det maa imidlertid fastslaas, at medlemsstaternes regeringer skal respektere Parlamentets kompetence til at fastlaegge sin forretningsorden, naar de traeffer foreloebige beslutninger, idet medlemsstaterne og Faellesskabets institutioner er gensidigt forpligtet til loyalt samarbejde, jfr . navnlig EOEF-traktatens arti-
kel 5 . Medlemsstaternes regeringer skal drage omsorg for, at saadanne beslutninger ikke griber forstyrrende ind i Parlamentets virksomhed .
38 Paa den anden side er Parlamentet ifoelge sin kompetence til selv at fastlaegge sin forretningsorden efter EKSF-traktatens artikel 25 samt EOEF-traktatens artikel 142 og Euratom-traktatens artikel 112 befoejet til at traeffe de foranstaltninger, der er noedvendige for at sikre en god og forskriftsmaessig arbejdsgang i Parlamentet . Imidlertid skal Parlamentet ifoelge den ovenfor naevnte gensidige forpligtelse til loyalt samarbejde paa sin side respektere medlemsstaternes regeringers kompetence til at fastlaegge institutionernes hjemsted og de i sammenhaeng hermed forudgaaende foreloebige vedtagelser .
39 Det maa videre understreges, at den kompetence, medlemsstaternes regeringer har paa dette omraade, ikke beroerer Parlamentets egen kompetence til at droefte samtlige spoergsmaal af interesse for Faellesskaberne, til at vedtage beslutninger herom og til at opfordre regeringerne til at handle .
40 Det foelger heraf, at Europa-Parlamentet ikke kan antages at have overskredet sin kompetence, blot fordi det har vedtaget en beslutning »om hjemstedet for Det europaeiske Faellesskabs institutioner, saerligt for Europa-Parlamentet«, hvori der tages stilling til spoergsmaalet om arbejdsstedet . For at afgoere om Parlamentet har vaeret imkompetent til at traeffe den anfaegtede beslutning, maa beslutningens indhold, herunder navnlig beslutningens § 3, gennemgaas i lyset af den ovenfor naevnte forpligtelse til at respektere medlemsstaternes og Parlamentets respektive kompetencer paa omraadet .
b ) Plenarmoederne
41 For det foerste bestemmer den anfaegtede beslutning i § 3, litra a ), at Europa-Parlamentet, indtil der er fastlagt et enkelt moedested for Parlamentet, holder sine plenarmoeder i Strasbourg .
42 Det bemaerkes herved, at Parlamentets moedeperiode ikke udtrykkeligt er naevnt i afgoerelsen af 8 . april 1965, men at det i afgoerelsens stk . 1 er bestemt, at »Luxembourg, Bruxelles og Strasbourg forbliver foreloebige tjenestesteder for Faellesskabernes institutioner« . I sin tid var imidlertid afholdelsen af Parlamentets plenarmoeder den eneste af faellesskabsinstitutionernes aktiviteter, som saedvanligvis foregik i Strasbourg . Allerede udenrigsministrenes erklaeringer i forbindelse med saavel EKSF-traktatens som EOEF- og Euratom-traktatens ikrafttraeden var et klar udtryk for medlemsstaternes regeringers oenske om, at »Forsamlingen skulle moedes i Strasbourg« .
43 I tiden efter 1967 er det ganske vist blevet Parlamentets praksis at holde undertiden op til halvdelen af sine plenarmoeder i Luxembourg . Den luxembourgske regering har paa grundlag af denne praksis og afgoerelsen fra 1981 om at opretholde status quo gjort gaeldende, at beslutningen om at holde samtlige plenarmoeder i Strasbourg strider mod medlemsstaternes vedtagelser paa omraadet .
44 Det skal imidlertid bemaerkes, at denne praksis var blevet til paa initiativ af Europa-Parlamentet selv, og hverken udtrykkeligt eller stiltiende var blevet godkendt af medlemsstaterne . Den franske regering har endog gentagne gange udtrykkeligt erklaeret, at denne praksis er i strid med medlemsstaternes afgoerelser, og anmodet om at faa den aendret . Den luxembourgske regering kan derfor ikke med rette goere gaeldende, at der gennem naevnte praksis er skabt en saedvane i dens favoer, som supplerer medlemsstaternes afgoerelser paa omraadet og forpligter Parlamentet til at holde en del af sine plenarmoeder i Luxembourg .
45 Dette resultat lader sig ikke aendre gennem en henvisning til de resultater, der blev opnaaet paa konferencen om institutionernes hjemsted, som fandt sted i 1981 . Under hensyn til de bestaaende meningsforskelle, som disse resultater
baerer praeg af, og den omstaendighed, at de tidligere trufne afgoerelser ikke herved blev aendret, maa erklaeringen om at opretholde status quo, som blev konferencens resultat, tages som udtryk for deltagernes oenske om ikke at aendre den gaeldende retstilstand . Denne erklaering kan derfor ikke hindre Parlamentet i at opgive en praksis, som det selv tidligere har indfoert .
46 Foelgelig strider Parlamentets beslutning om for fremtiden at holde samtlige plenarmoeder i Strasbourg derfor ikke mod medlemsstaternes regeringers vedtagelser paa omraadet, og Parlamentet har ikke hermed overskredet sin kompetence .
c ) Udvalgenes og de politiske gruppers moeder i Bruxelles
47 For det andet bestemmer den anfaegtede beslutning i § 3, litra b ), at Europa-Parlamentets udvalgs og politiske gruppers moeder saedvanligvis skal holdes i Bruxelles .
48 Det bemaerkes herved, at afholdelsen af moeder i Bruxelles er en praksis, der grunder sig paa Europa-Parlamentets autonomi, og som ikke paa noget tidspunkt er blevet kritiseret af medlemsstaterne .
49 Foelgelig kan det fastslaas, at Parlamentet ikke har overskredet sin kompetence ved at bekraefte denne praksis i den anfaegtede beslutnings § 3, litra b ).
d ) Placeringen af Europa-Parlamentets generalsekretariat og tjenester
50 For det tredje anfoeres det i den anfaegtede beslutnings § 3, litra c ), at arbejdsomraadet for Parlamentets sekretariat og tekniske tjeneste skal behandles naermere, saa det er i overensstemmelse med afholdelsen af plenarmoeder i Strasbourg og afholdelsen af udvalgenes og de politiske gruppers moeder i Bruxelles, isaer med henblik paa at undgaa, at en stor del af Parlamentets personale konstant skal rejse .
51 Det bemaerkes herved foerst, at artikel 4 i medlemsstaternes regeringers afgoerelse af 8 . april 1965 bestemmer, at »Det europaeiske Parlaments generalsekretariat og dets tjenester . . . fortsat [er] placeret i Luxembourg« .
52 Da udvalgenes og de politiske gruppers moeder holdes i Bruxelles, har Parlamentet indfoert den praksis at lade en raekke af sine tjenestemaend og andre ansatte goere tjeneste dér . Raadets formand har i skrivelse af 22 . september 1977 givet udtryk for medlemsstaternes regeringers opfattelse og taget til efterretning, at Parlamentet i Bruxelles opretholder »det minimum af infrastruktur, der er noedvendigt til afvikling af disse moeder« .
53 Paa baggrund af medlemsstaternes og Parlamentets forpligtelse til under udoevelsen af deres befoejelser at respektere de respektive kompetenceomraader maa ovennaevnte artikel 4 fortolkes saaledes, at den ikke er til hinder for, at Parlamentet traeffer en raekke foranstaltninger, som er noedvendige af hensyn til dets virksomhed .
54 Det foelger heraf, at saa laenge Europa-Parlamentet mangler et hjemsted eller et fast arbejdssted, maa Parlamentet paa de andre arbejdssteder end det, hvor sekretariatet er placeret, kunne opretholde den infrastruktur, der er noedvendig for udfoerelsen af de opgaver, der ifoelge traktaterne er tildelt det . Inden for disse begraensninger kan opretholdelsen af en saadan infrastruktur uden for det sted, hvor sekretariatet er placeret, derfor vaere i overensstemmelse med de ovenfor omtalte principper, ved hvilke de respektive befoejelser paa omraadet er reguleret .
55 Det maa imidlertid tilfoejes, at overflytning af personale ikke kan overskride de naevnte begraensninger, da enhver beslutning om helt eller delvist, retligt eller faktisk at overflytte Parlamentets generalsekretariat eller tjenester er i strid med artikel 4 i afgoerelsen af 8 . april 1965 og de garantier, som afgoerelsen
skulle sikre storhertugdoemmet Luxembourg i henhold til artikel 37 i traktaten om oprettelse af et faelles Raad og en faelles Kommission for De europaeiske Faellesskaber, jfr . ovenfor .
56 Paa baggrund af disse betragtninger skal det undersoeges, om den anfaegtede beslutning med bestemmelsen om, at arbejdsomraadet for sekretariatet og den tekniske tjeneste »skal behandles naermere« med henblik paa opfyldelsen af de krav, arbejdet i Luxembourg, Bruxelles og Strasbourg stiller, holder sig inden for de graenser, der gaelder for Parlamentets befoejelse til at fastlaegge sin forretningsorden .
57 Selv om visse af den anfaegtede beslutnings betragtninger ligesom omstaendighederne omkring beslutningens vedtagelse og forskellige udtalelser under parlamentsdebatterne kan tages til indtaegt for den opfattelse, at den anfaegtede beslutning faktisk omhandler overflytning af i al fald en del af generalsekretariatets personale til de oevrige arbejdssteder, maa der dog ligeledes tages hensyn til indholdet af de tre sidste afsnit i § 3, litra c ), som bl.a . anbefaler at anvende telekommunikationsmidler og de mest udviklede former for teknik med henblik paa at lette samarbejdet mellem institutionerne og at forbedre landevejs-, jernbane- og flyforbindelserne mellem de vigtigste centre for faellesskabsaktiviteterne . Paa baggrund af disse tre afsnit og de erklaeringer, som Parlamentets repraesentanter under sagens behandling har afgivet for Domstolen, maa udtalelsen om, at sekretariatets og tjenesternes arbejde »skal behandles naermere«, forstaas saaledes, at det ikke indebaerer en afgoerelse vedroerende konkrete foranstaltninger, herunder navnlig vedroerende overflytning af personale . Der skal foerst senere tages stilling til konkrete foranstaltninger, og disse maa traeffes under hensyn til ovennaevnte befoejelser .
58 Det kan paa grundlag af denne fortolkning fastslaas, at den anfaegtede beslutnings § 3, litra c ), ikke griber ind i medlemsstaternes regeringers afgoerelser vedroerende det paagaeldende omraade, herunder navnlig artikel 4 i ovennaevnte afgoerelse af 8 . april 1965 . Parlamentet har derfor ikke med denne bestemmelse overskredet sin kompetence .
59 Anbringendet om inkompetence maa derfor forkastes .
2 . Vaesentlige formmangler
60 Den luxembourgske regering har videre gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning er behaeftet med vaesentlige formmangler og henviser herved til, at der ikke foreligger overenskomst mellem medlemsstaterne om fastlaeggelse af hjemstedet, samt at Parlamentet ikke inden vedtagelsen af den anfaegtede beslutning har hoert sit retsudvalg .
61 Det er herved tilstraekkeligt at fastslaa, at den luxembourgske regering ikke har godtgjort, at Parlamentet i forbindelse med vedtagelsen af den anfaegtede beslutning har overtraadt vaesentlige formforskrifter .
62 Anbringendet maa derfor forkastes .
63 Af det anfoerte foelger, at sagsoegte maa frifindes .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
64 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den tabende part til at afholde sagens omkostninger . I henhold til artikel 69, stk . 3, kan Domstolen imidlertid ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvist, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter, eller hvor der foreligger ganske saerlige grunde .
65 Der foreligger i naervaerende sag saerlige grunde, idet en raekke punkter i den anfaegtede beslutning og visse omstaendigheder omkring dens vedtagelse har kunnet give anledning til rimelig tvivl . Der boer derfor goeres brug af muligheden for i medfoer af procesreglementets artikel 69, stk . 3, at ophaeve sagsomkostningerne .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Sagsoegte frifindes .
2 . Hver part baerer sine omkostninger .