62000TO0054_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse
Parter
I sag T-54/00 R,
Federación de Cofradías de Pescadores de Guipúzcoa, San Sebastián (Spanien),
Federación de Cofradías de Pescadores de Vizcaya, Bilbao (Spanien),
Federación de Cofradías de Pescadores de Cantabria, Santander (Spanien),
og
59 andre sagsøgere, der er anført i bilaget,
ved advokaterne R. García-Gallardo Gil-Fournier, Madrid, og D. Domínguez Pérez, La Coruña, advokatfirmaet S.J. Berwin og Co., 19, square de Meeûs, Bruxelles (Belgien),
sagsøgere,
mod
Rådet for Den Europæiske Union ved J. Carbery, I. Díez Parra og Sims-Robertson, Rådets Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektør A. Morbilli, Den Europæiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100 Boulevard Konrad Adenauer,
sagsøgt,
angående en begæring om udsættelse af gennemførelsen af Rådets forordning (EF) nr. 2742/1999 af 17. december 1999 om fastsættelse for år 2000 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger, og om ændring af forordning (EF) nr. 66/98 (EFT L 341, s. 1), i det omfang det heri bestemmes, at der af den kvote for ansjos, som er tildelt Portugal i ICES-område IX, X, CECAF 34.1.1, kan fiskes en vis andel i den franske del af ICES-område VIII, eller om, at der anordnes enhver anden foreløbig forholdsregel, som findes passende,
har
PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS
afsagt følgende
Kendelse
Dommens præmisser
Relevante retsregler og retsforhandlinger
1 Rådets forordning (EF) nr. 2742/1999 af 17. december 1999 om fastsættelse for år 2000 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger, og om ændring af forordning (EF) nr. 66/98 (EFT L 341, s. 1) fastsætter de samlede tilladte fangstmængder (herefter »TAC«) for visse fiskebestande, herunder ansjosbestanden. TAC'en for ansjos er i bilag I D fastsat således:
>lt>0
2 Siden 1995 har Den Franske Republik og Den Portugisiske Republik udvekslet fiskekvoter. I henhold til punkt 1.1 i bilag IV til Rådets forordning (EF) nr. 685/95 af 27. marts 1995 om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet (EFT L 71, s. 5), kan disse udvekslinger »forlænges stiltiende for perioden 1995 til 2002 med forbehold af hver medlemsstats mulighed for at ændre betingelserne herfor hvert år ved den årlige fastsættelse af TAC og kvoter«. Inden for rammerne af disse udvekslinger har Rådet i bilag I D til forordning nr. 2742/1999 bl.a. tilladt, at der af den kvote for ansjos på 5 220 tons, der er tildelt Portugal, kan fiskes indtil 3 000 tons i de farvande i ICES-underområde VIII, der henhører under Frankrigs højhedsområde eller jurisdiktion.
3 Som følge af de betænkeligheder, eksperterne havde fremført for så vidt angår den aktuelle ansjosbestand og dennes fremtidige udvikling, blev TAC'en for denne art i ICES-område VIII for år 2000 sat kraftigt ned i forhold til de foregående års TAC'er.
4 Ved stævning indgivet til Rettens Justitskontor den 11. marts 2000 har tre sammenslutninger af redere, der er indehavere af skibe, der fisker, eller som kan fiske ansjos i ICES-område VIII (herefter »de tre sammenslutninger«), og 59 redere (fysiske personer, særlige fællesejer efter spansk ret og selskaber) fra de spanske provinser Asturias, La Coruña, Pontevedra og Lugo (herefter de 59 redere) i medfør af artikel 230, stk. 4, EF anlagt sag med påstand for det første om annullation af forordning nr. 2742/99, i det omfang det i den niende rubrik i bilag I D bestemmes, at der af den kvote for ansjos på 5 220 tons, der er tildelt Portugal i ICES-område IX, X, CECAF 34.1.1, kan fiskes indtil 3 000 tons i de farvande i ICES-underområde VIII, der henhører under Frankrigs højhedsområde eller jurisdiktion, og for det andet om, at det fastslås, at bilag IV, punkt 1.1, nr. i), i forordning nr. 685/95 er ulovlig.
5 Ved særskilt processkrift registreret på Rettens Justitskontor den 14. marts 2000 har de ligeledes indgivet en begæring om udsættelse af gennemførelsen af forordning nr. 2742/1999, i det omfang det i den niende rubrik i bilag I D (herefter »den omtvistede bestemmelse«) bestemmes, at der af den kvote for ansjos på 5 220 tons, der er tildelt Portugal i ICES-område IX, X, CECAF 34.1.1, kan fiskes indtil 3 000 tons i de farvande i ICES-underområde VIII, der henhører under Frankrigs højhedsområde eller jurisdiktion, eller om, at der anordnes enhver anden foreløbig forholdsregel, som findes passende.
6 Den 27. marts 2000 fremsatte Rådet sine bemærkninger til begæringen om foreløbige forholdsregler.
7 Ved processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 31. marts 2000 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent T. Van Rijn og J. Guerra, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg, fremsat begæring om tilladelse til at intervenere til støtte for Rådets påstande i hovedsagen samt i sagen om foreløbige forholdsregler.
8 Ved processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 3. april 2000 har Comunidad Autónoma del País Vasco (den selvstyrende region Baskerlandet) ved advokaterne R. García-Gallardo Gil-Fournier, Madrid, D. Domínguez Pérez, La Coruña, og G. Pérez Olmo, Barcelona, advokatfirmaet S.J. Berwin og Co., 19, square de Meeûs, Bruxelles (Belgien), fremsat begæring om tilladelse til at intervenere til støtte for sagsøgernes påstande i sagen om foreløbige forholdsregler.
9 Disse begæringer om intervention blev forkyndt for parterne i overensstemmelse med artikel 116, stk. 1, i Rettens procesreglement. Parterne fik lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger hertil under retsmødet.
10 Ved skrivelser af 4. april 2000 anmodede Retten dem, der har fremsat begæring om intervention, om at deltage i retsmødet og tilstillede dem begæringen om foreløbige forholdsregler og Rådets bemærkninger hertil.
11 Parterne og de, der har fremsat begæring om intervention, afgav mundtlige indlæg den 6. april 1996.
12 Ved processkrift indgivet til Rettens Justitskontor den 18. maj 2000 har Rådet fremsat en formalitetsindsigelse i henhold til procesreglementets artikel 114, for så vidt angår annullationssøgsmålet.
Retlige bemærkninger
Begæringerne om intervention
13 I henhold til artikel 37, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen, der finder anvendelse på Retten i medfør af samme statuts artikel 46, stk. 1, kan medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner indtræde i tvister, der er indbragt for Retten. Kommissionens begæring om intervention tages herefter til følge, idet den er indgivet i overensstemmelse med procesreglementets artikel 115.
14 For så vidt angår den begæring om intervention, der er fremsat af Comunidad Autónoma del País Vasco, bemærkes, at retten til at intervenere ifølge artikel 37, stk. 2, i statutten for Domstolen, der også finder anvendelse for Retten, er underlagt den betingelse, at den pågældende godtgør at have en berettiget interesse i afgørelsen af tvisten.
15 I denne forbindelse bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at begrebet interesse i afgørelsen af tvisten skal forstås således, at der forudsættes en direkte og aktuel interesse i, hvorledes der træffes afgørelse om påstandene (jf. kendelse afsagt af Rettens præsident den 3.6.1999, sag T-138/98, ACAV m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 1797, præmis 14, og den deri citerede retspraksis). Det skal navnlig efterprøves, om intervenienten berøres direkte af den anfægtede retsakt, og om intervenientens interesse i sagens afgørelse er godtgjort.
16 Til støtte for sin begæring om intervention har Comunidad Autónoma del País Vasco nærmere anført, at den har en interesse i at intervenere i den foreliggende sag, idet regionens økonomiske og sociale struktur i det væsentlige er afhængig af fiskerisektoren. Under henvisning til sin status som selvstyrende region, til sin kompetence samt til ordlyden af den spanske forfatning af 1978 har den gjort gældende, at den har til opgave at forsvare sin identitet og sine interesser over for ikke blot nationale myndigheder, men også internationale myndigheder, hvis afgørelser, som det er tilfældet i den foreliggende sag, vil kunne berøre regionen.
17 Hertil bemærkes, at det ikke er blevet godtgjort, at den økonomiske og sociale struktur i Comunidad Autónoma del País Vasco som helhed i det væsentlige er afhængig af de erhvervsmæssige aktiviteter inden for fiskerisektoren (i samme retning kendelsen i sagen ACAV m.fl. mod Rådet, præmis 20). Ifølge de oplysninger, der blev fremlagt af regionen under retsmødet, bidrager fiskeriet strengt taget kun med 1% til BNP og til beskæftigelsen i Comunidad autónoma del País Vasco. Uanset om hvert job til havs direkte afføder 3,5 job på land, som det er blevet anført, kan påstanden om, at den økonomiske og sociale struktur i Comunidad Autónoma del País Vasco i det væsentlige er afhængig af fiskeriet, ikke tiltrædes.
18 Det følger af ovenstående, at Comunidad Autónoma del País Vasco ikke har godtgjort, at den har en direkte og aktuel interesse i, hvorledes der træffes afgørelse om sagsøgernes påstande i sagen om foreløbige forholdsregler, og begæringen om intervention tages derfor ikke til følge.
Formaliteten
19 I henhold til artikel 242 EF og 243 EF sammenholdt med artikel 4 i Rådets afgørelse 88/591/EKSF, EØF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (EFT L 319, s. 1), som ændret ved Rådets afgørelse 93/350/Euratom, EKSF, EØF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21), kan Retten, hvis den skønner, at forholdene kræver det, udsætte gennemførelsen af den anfægtede retsakt eller anordne de nødvendige foreløbige forholdsregler.
20 Det præciseres i artikel 104, stk. 1, første afsnit, i Rettens procesreglement, at begæringer om udsættelse af gennemførelsen af en retsakt kun kan antages til realitetsbehandling, hvis den, der fremsætter begæringen, har anlagt sag til prøvelse af retsakten ved Retten. Denne bestemmelse er ikke blot en formalitet, men forudsætter, at hovedsagen, som begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af, kan behandles af Retten.
21 Ifølge fast retspraksis bør spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, som hovedregel ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Når det imidlertid, som tilfældet er i denne sag, gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling (jf. kendelse afsagt af Rettens præsident den 15.2.2000, sag T-1/00 R, Hölzl m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 251, præmis 21, og den deri nævnte retspraksis).
22 Retten finder, at det i den foreliggende sag skal efterprøves, om annullationssøgsmålet åbenbart må afvises.
23 Da sagsøgerne har ikke bestridt, at den forordning, som den omtvistede bestemmelse er en del af, henset til sin art og sit formål er almengyldig, må der ske en prøvelse af, om sagsøgerne har fremført nogle momenter, der giver grundlag for at fastslå, at de alligevel er umiddelbart og individuelt berørt af den anfægtede retsakt eller bestemmelse (Domstolens dom af 16.5.1991, sag C-358/89, Extramet Industrie mod Rådet, Sml. I, s. 2501, præmis 13, og af 18.5.1994, sag C-309/89, Codorniu mod Rådet, Sml. I, s. 1853, præmis 19). I denne forbindelse bemærkes, at erhvervsdrivende berøres individuelt, når den anfægtede retsakt eller bestemmelse rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre, og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten for en beslutning (ovennævnte dom i sagen Codorniu mod Rådet, præmis 20).
24 Da annullationssøgsmålet er anlagt af 59 redere og tre sammenslutninger, der varetager rederes fælles interesser, skal der ske en prøvelse af hver af de to gruppers søgsmålskompetence.
Søgsmålets antagelse til realitetsbehandling, for så vidt som det er anlagt af de 59 redere
25 De 59 redere har gjort gældende, at den omtvistede bestemmelse og den forordning, som den er en del af, uanset deres almengyldige karakter, berører dem umiddelbart og individuelt.
26 Ifølge de 59 redere berøres de umiddelbart af den omtvistede bestemmelse, eftersom bestemmelsen indeholder udtømmende forskrifter, som ikke levner plads til noget skøn for medlemsstaternes myndigheder. Den omtvistede bestemmelse fastsætter nemlig bindende regler for den maksimale mængde, der kan fiskes inden for det pågældende område, og de spanske og franske myndigheder kan udelukkende udstede licenser med respekt af dette maksimum.
27 De 59 redere finder ligeledes, at de er individuelt berørt, eftersom den omtvistede bestemmelse er blevet vedtaget i henhold til artikel 8, stk. 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 3760/92 af 20. december 1992 om en fællesskabsordning for fiskeri og akvakultur (EFT L 389, s. 1). Ved vedtagelsen af en sådan bestemmelse er institutionerne forpligtede til at tage hensyn til de erhvervsdrivendes interesser, hvilket fremgår af samme forordnings artikel 2 og artikel 4, stk. 1. De 59 redere har udledt heraf, at Rådet og Kommissionen har taget hensyn til de spanske erhvervsdrivendes interesser, da den omtvistede bestemmelse blev vedtaget (Domstolens dom af 17.1.1985, sag 11/82, Piraiki-Patraiki mod Kommissionen, Sml. s. 207, af 26.6.1990, sag C-152/88, Sofrimport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2477, og af 11.2.1999, sag C-390/95 P, Antillean Rice Mills m.fl., Sml. I, s. 769, præmis 25-30).
28 De har tilføjet, at den omtvistede bestemmelse finder anvendelse på en lukket kreds, eftersom den kun vedrører Den Portugisiske Republik, Den Franske Republik og Kongeriget Spanien. Da det kun er de to sidstnævnte stater, der kan fiske inden for ICES-område VIII, kan bestemmelsens anvendelsesområde afgrænses yderligere til disse to medlemsstater. De spanske fiskere er de eneste, som lider skade ved afståelsen af kvoten, da de sammen med de franske fiskere er de eneste, der har tilladelse til at fiske inden for dette område, og afståelsen af kvoten kommer de franske fiskere til gode. Det følger heraf, at de spanske redere, der fisker inden for ICES-område VIII, er de eneste erhvervsdrivende, der har interesse i en annullation af den omtvistede bestemmelse.
29 For så vidt angår argumentet om, at de 59 redere er individuelt berørte, henvises til artikel 2 i forordning nr. 3760/92, der har følgende ordlyd:
»1. I forbindelse med [udnyttelsen af disse ressourcer] er hovedformålene med den fælles fiskeripolitik at beskytte og bevare de disponible og tilgængelige levende marine akvatiske ressourcer og sikre en rationel og ansvarlig udnyttelse af dem på et bæredygtigt grundlag på økonomiske og sociale betingelser, der er hensigtsmæssige for sektoren, under hensyntagen til følgerne for det marine økosystem og navnlig under hensyntagen til såvel producenternes som forbrugernes behov.
Med henblik herpå indføres der en fællesskabsordning for forvaltning af udnyttelsen, der skal sikre en varig ligevægt mellem ressourcer og udnyttelse i de forskellige fiskeriområder.
[...]«
Forordningens artikel 4 bestemmer følgende:
»1. For at sikre en rationel og ansvarlig udnyttelse af ressourcerne på et bæredygtigt grundlag vedtager Rådet efter fremgangsmåden i Traktatens artikel 43, medmindre andet er fastsat, fællesskabsbestemmelser om betingelserne for adgang til farvande og ressourcer og for udnyttelse af dem. Disse bestemmelser skal bygge på de foreliggende biologiske, socioøkonomiske og tekniske analyser og især de rapporter, der udarbejdes af den i artikel 16 omhandlede komité.
[...]«
30 Det er korrekt, at det fremgår af fast retspraksis, at den omstændighed, at en institution i medfør af særlige bestemmelser er forpligtet til at tage hensyn til følgerne af den retsakt, som den påtænker at vedtage, for visse personers situation, kan være egnet til at individualisere disse (Rettens dom af 27.4.1995, sag T-12/93, CCE de Vittel m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1247, præmis 36, og af 17.6.1998, sag T-135/96, UEAPME mod Rådet, Sml. II, s. 2335, præmis 69, og Rettens kendelse af 30.9.1997, sag T-122/96, Federolio mod Kommissionen, Sml. II, s. 1559, præmis 59).
31 De to bestemmelser, som de 59 redere har henvist til, har imidlertid som eneste formål at fastsætte de rammer, inden for hvilke Rådet på forslag af Kommissionen kan vedtage fællesskabsbestemmelser om betingelserne for adgang til farvande og ressourcer og for udnyttelse af dem, således at disse bestemmelser kun generelt vedrører de erhvervsdrivende inden for fiskerisektoren.
32 For så vidt angår argumentet om, at den omtvistede bestemmelse finder anvendelse på en lukket kreds af erhvervsdrivende, bemærkes, at det af sagens akter fremgår, at selv om de tre sammenslutninger og de 59 redere ifølge begæringen om foreløbige forholdsregler repræsenterer alle eventuelle indehavere af et licens til at fiske ansjos i det pågældende område, der påvirkes negativt af den omtvistede bestemmelse, eftersom det drejer sig om dem, der har en tilladelse, der er tildelt af de spanske myndigheder for årets første kvartal, er det antal skibe, der er repræsenteret i den foreliggende begæring om foreløbige forholdsregler, højere end det antal skibe, der på det tidspunkt, hvor begæringen blev indgivet, havde en tilladelse for første kvartal 2000, eftersom de skibe, der har tilkendegivet deres ønske om at ansøge om en tilladelse for andet semester, ligeledes er blevet inkluderet.
33 Hvis antallet af licenser til at fiske ansjos i ICES-område VIII kan variere fra kvartal til kvartal efter antallet af ansøgninger fra de erhvervsdrivende, viser dette, at de spanske fiskere, der har licens til at fiske ansjos i ICES-område VIII, kun udgør en gruppe med en variabel sammensætning og ikke en lukket og afgrænset kreds. Under alle omstændigheder må det konstateres, at franske og portugisiske ansjosfiskere i det omhandlede område ligeledes - endog i første række - er berørt af den omtvistede bestemmelse.
34 De 59 redere er følgelig ikke individuelt berørt af den omtvistede bestemmelse. En afgørelse af spørgsmålet, om de er umiddelbart berørt af den omtvistede bestemmelse, er herefter ufornøden. De 59 redere kan således ikke anlægge et annulationssøgsmål til prøvelse af bestemmelsen i medfør af artikel 230, stk. 4, EF.
Søgsmålets antagelse til realitetsbehandling, for så vidt som det er anlagt af de tre sammenslutninger
35 Det bemærkes, at sammenslutningerne udelukkende har gjort gældende, at de skal anses for at have søgsmålskompetence, fordi deres medlemmer har det.
36 Det fremgår af fast retspraksis, at en forening, der er oprettet for at varetage en gruppe borgeres kollektive interesser, ikke kan anses for at være individuelt berørt - i den i artikel 230, stk. 4, EF forudsatte betydning - af en retsakt, der påvirker denne gruppes interesser generelt, og derfor ikke har kompetence til at anlægge sag med påstand om annullation på vegne af foreningens medlemmer, når disse ikke kan gøre det individuelt (Domstolens dom af 14.12.1962, forenede sager 19/62-22/62, Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes m.fl. mod Rådet, Sml. 1954-1964, s. 371, org. ref.: Rec. s. 943, og af 2.4.1998, sag C-321/95 P, Greenpeace Council m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1651, præmis 14 og 29). De 59 redere kan imidlertid - som ovenfor fastslået - ikke anses for at være individuelt berørt af den omtvistede bestemmelse. For så vidt det ikke er godtgjort, at medlemmerne af de tre sammenslutninger befinder sig i en anden situation end de 59 redere, må det herefter fastslås, at den sag, der er anlagt af disse sammenslutninger, ikke kan antages til realitetsbehandling.
37 Det følger heraf, at Retten i den foreliggende sag ikke kan anse sammenslutningerne for at være individuelt berørt af den omtvistede bestemmelse. En afgørelse af spørgsmålet, om de er umiddelbart berørt af bestemmelsen, er herefter ufornøden. De tre sammenslutninger kan således ikke anlægge et annulationssøgsmål til prøvelse af bestemmelsen i medfør af artikel 230, stk. 4, EF.
38 Henset til samtlige ovenstående bemærkninger synes det ud fra en umiddelbar betragtning at være åbenbart, at hovedsagen, hvorunder der nedlagt påstand om annullation af forordning nr. 2742/1999, for så vidt som den indeholder den omtvistede bestemmelse, må afvises.
39 Den foreliggende begæring om foreløbige forholdsregler må herefter afvises.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTENS PRÆSIDENT
1) Kommissionen gives tilladelse til at intervenere i sag T-54/00 R til støtte for sagsøgtes påstande.
2) Begæringen om intervention fra Comunidad Autónoma des País Vasco i sag T-54/00 R tages ikke til følge.
3) Begæringen om foreløbige forholdsregler afvises.
4) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.