61989TJ0142_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Naervaerende sag vedroerer Kommissionens beslutning 89/515/EOEF af 2. august 1989 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.553 ° Armeringsnet, EFT L 260, s. 1, herefter benaevnt "beslutningen"), hvorved fjorten producenter af armeringsnet blev paalagt en boede for overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for Kommissionens beslutning, er armeringsnet. Armeringsnet er praefabrikerede armeringer af glat eller profileret koldtrukken staaltraad, som ved punktsvejsning i rette vinkler forbindes til et net. Det benyttes inden for naesten alle anvendelsesomraader for armeret jernbetonkonstruktion.
2 Fra 1980 udviklede der sig inden for denne sektor paa det tyske og franske marked samt Benelux-markedet en raekke aftaler og forskellige former for praksis, som ligger til grund for beslutningen.
3 Med hensyn til det tyske marked gav Bundeskartellamt den 31. maj 1983 tilladelse til et strukturkrisekartel bestaaende af de tyske producenter af armeringsnet. Tilladelsen blev forlaenget én gang og udloeb i 1988. Formaalet med kartellet var en kapacitetsnedskaering, men kartelaftalen indeholdt ogsaa bestemmelser om kvoter og prisarrangementer, idet der dog kun blev givet tilladelse hertil i de foerste to aar (126. og 127. betragtning til beslutningen).
4 Den franske Commission de la concurrence afgav den 20. juni 1985 en udtalelse vedroerende konkurrencesituationen paa det franske marked for armeringsnet, som blev fulgt op af den franske oekonomi-, finans- og budgetministers beslutning nr. 85-6 DC af 3. september 1985, hvorved der blev paalagt en raekke franske selskaber boeder for i perioden 1982-1984 at have truffet foranstaltninger og ivaerksat en praksis, som havde til formaal og til foelge at begraense eller fordreje konkurrencen og at hindre, at markedet kunne fungere normalt.
5 Den 6. og 7. november 1985 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidigt og uden forudgaaende varsel kontrolundersoegelser hos syv virksomheder og to sammenslutninger af virksomheder, nemlig Tréfilunion SA, Sotralentz SA, Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL, Ferriere Nord SpA (Pittini), Baustahlgewebe GmbH (BStG), Thibo Draad- en Bouwstaalprodukten BV (Thibodraad), Bekaert NV, Syndicat national du tréfilage d' acier (STA) og Fachverband Betonstahlmatten eV. Den 4. og 5. december 1985 blev der foretaget yderligere kontrolundersoegelser hos ILRO SpA, G.B. Martinelli, Usines Gustave Boël NV (afdeling Trébos), Tréfileries de Fontaine-l' Évêque (TFE), Frère-Bourgeois Commerciale SA (FBC), Van Merksteijn Staalbouw BV og ZND Bouwstaal BV.
6 Paa grundlag af det materiale, som blev fundet ved kontrolundersoegelserne, og de oplysninger, som blev indhentet i medfoer af artikel 11 i forordning nr. 17, fandt Kommissionen, at de paagaeldende producenter fra 1980 til 1985 havde overtraadt traktatens artikel 85 ved en raekke aftaler og forskellige former for samordnet praksis vedroerende fastsaettelse af leveringskvoter og priser for armeringsnet. Kommissionen indledte derfor proceduren i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og den 12. marts 1987 fremsendte den meddelelse af klagepunkter til de paagaeldende virksomheder. Virksomhederne har besvaret disse klagepunkter. Den 23. og 24. november 1987 fandt der en hoering sted med deltagelse af repraesentanter for virksomhederne.
7 Efter afslutningen af denne procedure vedtog Kommissionen beslutningen. Det fremgaar heraf (22. betragtning), at konkurrencebegraensningerne havde form af en raekke aftaler og/eller samordnet praksis (herefter under ét benaevnt "aftaler") med det formaal at fastsaette priser og/eller leveringskvoter samt at opdele markederne for armeringsnet. Aftalerne vedroerte forskellige delmarkeder (de franske og tyske markeder samt Benelux-markedet), men paavirkede samtidig handelen mellem medlemsstater, fordi der deltog virksomheder fra flere medlemsstater. Det anfoeres i beslutningen: "I det foreliggende tilfaelde er der ikke saa meget tale om en global aftale mellem samtlige producenter i alle de paagaeldende medlemsstater, som om et kompleks bestaaende af flere aftaler med til dels skiftende deltagere. Aftalekomplekset har dog ved at regulere de enkelte delmarkeder foert til en vidtgaaende regulering af en betydelig del af faellesmarkedet."
8 Beslutningen har foelgende ordlyd:
"Artikel 1
Virksomhederne Tréfilunion SA, Société métallurgique de Normandie (SMN), CCG (TECNOR), Société de treillis et panneaux soudés (STPS), Sotralentz SA, Tréfilarbed SA, henholdsvis Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL, Tréfileries de Fontaine-l' Évêque, Frère-Bourgeois Commerciale SA (nu Steelinter SA), Usines Gustave Boël NV, afdeling Trébos, Thibo Draad- en Bouwstaalprodukten BV (nu Thibo Bouwstaal BV), Van Merksteijn Staalbouw BV, ZND Bouwstaal BV, Baustahlgewebe GmbH, ILRO SpA, Ferriere Nord SpA (Pittini) og G.B. Martinelli fu G.B. Metallurgica SpA har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, idet de i perioden fra den 27. maj 1980 til den 5. november 1985 i et eller flere tilfaelde deltog i en eller flere aftaler og/eller samordnet praksis (karteller), som bestod i fastsaettelse af salgspriser, begraensning af afsaetningen, opdeling af markederne og foranstaltninger med henblik paa anvendelse af og kontrol med disse aftaler.
Artikel 2
De i artikel 1 naevnte virksomheder skal ° saafremt de stadig er aktive inden for armeringsnet-sektoren i Faellesskabet ° straks ophoere med de konstaterede overtraedelser (hvis dette endnu ikke er sket) og i fremtiden i forbindelse med deres armeringsnet-aktiviteter afholde sig fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller lignende formaal eller virkning.
Artikel 3
For de i artikel 1 anfoerte overtraedelser paalaegges der nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
1) Tréfilunion SA (TU) ° en boede paa 1 375 000 ECU
2) Société métallurgique de Normandie (SMN) ° en boede paa 50 000 ECU
3) Société des treillis et panneaux soudés (STPS) ° en boede paa 150 000 ECU
4) Sotralentz SA ° en boede paa 228 000 ECU
5) Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL ° en boede paa 1 143 000 ECU
6) Steelinter SA ° en boede paa 315 000 ECU
7) Usines Gustave Boël NV, afdeling Trébos ° en boede paa 550 000 ECU
8) Thibo Bouwstaal BV ° en boede paa 420 000 ECU
9) Van Merksteijn Staalbouw BV ° en boede paa 375 000 ECU
10) ZND Bouwstaal BV ° en boede paa 42 000 ECU
11) Baustahlgewebe GmbH (BStG) ° en boede paa 4 500 000 ECU
12) ILRO SpA ° en boede paa 13 000 ECU
13) Ferriere Nord SpA (Pittini) ° en boede paa 320 000 ECU
14) G.B. Martinelli fu G.B. Metallurgica SpA ° en boede paa 20 000 ECU
..."
9 Ifoelge beslutningen [14. betragtning og 195. betragtning, litra f)] er virksomheden Usines Gustave Boël NV, afdeling Trébos, en afdeling af selskabet Usines Gustave Boël NV og ikke nogen selvstaendig juridisk enhed. Beslutningen er derfor rettet til Usines Gustave Boël NV. Sagsoegeren omtales i det foelgende som Boël, Trébos og Boël/Trébos, uden at der herved tilsigtes nogen sondring.
Retsforhandlinger
10 Sagsoegeren har paa denne baggrund ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 17. oktober 1989 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Ti af de tretten andre virksomheder, beslutningen er rettet til, har ligeledes anlagt sag.
11 Ved kendelser af 15. november 1989 har Domstolen i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1) henvist denne sag og de ti andre sager til Retten. Sagerne er registreret under nummer T-141/89 ° T-145/89 og T-147/89 ° T-152/89.
12 Ved kendelse af 13. oktober 1992 har Retten besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50.
13 Ved skrivelser indgivet til Rettens Justitskontor i perioden mellem den 22. april og den 7. maj 1993 har parterne besvaret de spoergsmaal, Retten havde stillet dem.
14 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
15 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 14. til den 18. juni 1993.
Parternes paastande
16 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen fremmes til realitetsbehandling, og der gives sagsoegeren medhold.
° Beslutningen, hvorved det fastslaas, at sagsoegeren har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, annulleres.
° Subsidiaert nedsaettes den boede paa 550 000 ECU, der er paalagt sagsoegeren.
° Under alle omstaendigheder nedsaettes den rentesats, hvormed boeden forrentes, til 9%.
° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
17 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
18 Sagsoegeren har i det vaesentlige fremfoert to anbringender til stoette for sine paastande. Det foerste anbringende stoettes paa, at traktatens artikel 85, stk. 1, er tilsidesat, og det andet paa, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 er tilsidesat.
Anbringendet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1
I ° Beviset for aftalerne
A ° Det franske marked
1. Perioden 1981-1982
Den anfaegtede retsakt
19 Det anfoeres i beslutningen (23.-50. og 159. betragtning), at sagsoegeren fra april 1981 til marts 1982 deltog i en foerste serie af aftaler paa det franske marked. Aftalerne omfattede paa den ene side de franske producenter (Tréfilunion, STPS, SMN, CCG og Sotralentz) og paa den anden side de udenlandske producenter, som opererede paa det franske marked (ILRO, Ferriere Nord, Martinelli, Boël/Trébos, TFE, FBC og Tréfilarbed). Formaalet hermed var at fastsaette priser og kvoter med henblik paa at begraense importen af armeringsnet til Frankrig.
Parternes argumenter
20 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget i de moeder, som blev afholdt som led i aftalerne, men har anfoert, at det er med urette, at Kommissionen heraf udleder, at selskabet deltog i aftalerne.
21 For det foerste har sagsoegeren anfoert, at selskabet paa grund af sin lille andel af det franske marked ikke spillede nogen afgoerende rolle ved moederne, og at formaalet med, at selskabet deltog i moederne, var at faa oplysninger om markedsudviklingen for derefter helt selvstaendigt at fastlaegge selskabets holdning ud fra dets egne forretningsmaessige interesser.
22 Med hensyn til priserne har sagsoegeren benaegtet, at de paastaaede aftaler muliggjorde en betydelig prisstigning. Kommissionen har ikke foert bevis for, at selskabets priser svarede til de oevrige producenters.
23 Med hensyn til kvoterne har sagsoegeren erkendt at have udvekslet synspunkter vedroerende den ideelle fordeling af produkterne, men benaegter at have deltaget i en kvoteaftale eller at have fulgt en saadan. Sagsoegeren bestrider rigtigheden af den konklusion, Kommissionen i 49. betragtning til beslutningen har draget paa grundlag af et haandskrevet notat fra Ferriere Nord (bilag 25 til meddelelsen af klagepunkter), nemlig at da belgiernes kvote i Frankrig var paa 8 000 tons, og da der var blevet tildelt TFE/FBC ° FBC markedsfoerte TFE' s produkter ° 4 000 tons, maatte Boël/Trébos' kvote ligeledes vaere paa 4 000 tons.
24 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren har erkendt at have deltaget i de moeder, der blev afholdt som led i aftalerne, og at selskabet ikke har bestridt disse moeders konkurrencebegraensende formaal. Selv om sagsoegeren maatte have deltaget i moederne med henblik paa at faa oplysninger om markedsudviklingen og udveksling af synspunkter vedroerende den ideelle fordeling af produkterne, aendrer dette ikke ved det forhold, at der er tale om en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, idet det er i strid med denne bestemmelse at deltage i saadanne moeder.
25 Ifoelge Kommissionen er de dokumenter, der er naevnt i beslutningen, tilstraekkelige til at vise, at sagsoegeren deltog aktivt i aftalerne. At sagsoegeren ikke maatte have respekteret priserne og kvoterne aendrer ikke ved, at der er tale om en overtraedelse.
26 Endelig har Kommissionen henvist til, at prisstigningen skyldtes en kunstig situation (24. betragtning til beslutningen), og at den i beslutningen (40.-45. betragtning) har anfoert, at der var forskelle mellem de priser, parterne anvendte, hvilket udloeste klager fra sagsoegerens side (40. og 45. betragtning til beslutningen).
Rettens bemaerkninger
27 Det bemaerkes, at sagsoegeren erkender at have deltaget i moederne, men benaegter at have indgaaet pris- eller kvoteaftaler. Det maa imidlertid fastlaas, at sagsoegeren ikke bestrider, at formaalet med de moeder, selskabet deltog i, var at fastsaette priser og kvoter. Det maa derfor undersoeges, om Kommissionen med rette har udledt af sagsoegerens deltagelse i moederne, at selskabet deltog i aftalerne.
28 Retten finder, at det paa grundlag af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt, kan fastslaas, at sagsoegeren deltog i aftalerne vedroerende det franske marked i 1981 og 1982. Det fremgaar saaledes af Ferriere Nord' s notat (bilag 25 til meddelelsen af klagepunkter, 49. betragtning til beslutningen) vedroerende moedet i Paris den 1. april 1981 mellem de franske, italienske og belgiske producenter, at der "allerede" var "forhandlet" en kvote paa 8 000 tons for de belgiske producenter. Et andet notat af 23. oktober 1981 fra Tréfilunion (bilag 1 til meddelelsen af klagepunkter, 46. og 48. betragtning til beslutningen) viser, at den anden belgiske producents kvote ifoelge "de seneste aftaler" androg 4 000 tons. Kommissionen har med rette udledt af disse to dokumenter, at sagsoegeren ifoelge de indgaaede aftaler var blevet tildelt en kvote paa 4 000 tons. Ifoelge det andet dokument kritiserede Tréfilarbed den "urimeligt store andel, som italienerne og belgierne" ved aftalerne fik tildelt.
29 Et telex af 15. marts 1982 fra Boël til Ferriere Nord viser, at "den fransk-belgisk-italienske aftale fra begyndelsen 1981" ogsaa omfattede priser, idet Daniele Castelnuovo fra Boël heri beklagede sig over, at "Montanelli fra ILRO via en virksomhed i Briançon saelger ret betydelige maengder armeringsnet i Frankrig til priser, der ligger langt under dem, som blev vedtaget" som led i den naevnte aftale, og tilsluttede sig Jacques Boël' s tak til Pittini fra Ferriere Nord for dennes "forhindring af markedsforstyrrelser" (bilag 17 til meddelelsen af klagepunkter, 50. betragtning til beslutningen).
30 I april 1982 deltog sagsoegeren i droeftelser med henblik paa at vedtage og i fremtiden sikre overholdelsen af aftalerne, saaledes som det fremgaar af et notat fra Cattapan, Ferriere Nord, vedroerende et moede den 6. april 1982 (bilag 19 til meddelelsen af klagepunkter, 50. betragtning til beslutningen) og af et telex af 20. april 1982 fra sidstnaevnte til Italmet, der var Ferriere Nord' s og Martinelli' s agent i Frankrig. Heri gengives et telex af 19. april 1982 til ILRO' s, Martinelli' s og Tréfilunion' s repraesentanter (bilag 20 til meddelelsen af klagepunkter, 50. betragtning til beslutningen), hvorefter der paa moedet blev omtalt det "initiativ, nogle franske producenter havde taget med henblik paa at gaa ud paa markedet med vilkaar, som ikke var i overensstemmelse med de seneste direktiver".
31 Paa grundlag af det anfoerte maa det fastslaas, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i aftalerne, hvis formaal var at fastsaette priser og kvoter paa det franske marked i perioden 1981-1982.
32 Sagsoegerens anbringende maa herefter forkastes.
2. Perioden 1983-1984
Den anfaegtede retsakt
33 Det goeres i beslutningen (51.-76. og 160. betragtning) gaeldende, at sagsoegeren deltog i en anden serie af aftaler. Aftalerne omfattede paa den ene side de franske producenter (Tréfilunion, STPS, SMN, CCG og Sotralentz) og paa den anden side de udenlandske producenter, som opererede paa det franske marked (ILRO, Ferriere Nord, Martinelli, Boël/Trébos, TFE, FBC og Tréfilarbed). Formaalet hermed var at fastsaette priser og kvoter med henblik paa at begraense importen af armeringsnet til Frankrig. Denne serie af aftaler blev gennemfoert mellem begyndelsen af 1983 og slutningen af 1984 og blev formaliseret ved en saakaldt "protocole d' accord", vedtaget i oktober 1983 for perioden 1. juli 1983 ° 31. december 1984. Heri sammenfattedes resultaterne af forhandlingerne mellem de franske, italienske og belgiske producenter og Arbed vedroerende de kvoter og priser, der skulle anvendes paa det franske marked, og kvoterne for Belgien, Italien og Tyskland blev fastsat til 13,95% af forbruget paa det franske marked "som led i en aftale mellem disse producenter og de franske producenter". Sagsoegeren overholdt ikke disse aftaler efter juni 1984 (76. betragtning til beslutningen).
Parternes argumenter
34 Sagsoegeren har bestridt at have deltaget i den faktiske gennemfoerelse af kvoteaftalerne og at have haft en kvote paa 2,86%, saaledes som Kommissionen paastaar med henvisning til dokumenter fra "Association technique pour le développement de l' emploi du treillis soudé" (herefter benaevnt "ADETS"). Selskabet blev foerst medlem af ADETS i 1986 og har aldrig tiltraadt indholdet i disse dokumenter. Sagsoegeren har anfoert, at selskabets leverancer laa langt over de saakaldte kvoter.
35 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selskabet ikke er naevnt i den saakaldte "protocole d' accord" af 14. oktober 1983, og at det ikke har underskrevet denne.
36 Ifoelge sagsoegeren er der en modsaetning mellem tabellerne i bilag 42 til meddelelsen af klagepunkter, som vedroerer januar, februar og marts 1984, og 65. betragtning til beslutningen, hvori tallene fra disse tabeller oejensynlig gengives, men betragtningen vedroerer i virkeligheden perioden fra juli 1983 til marts 1984.
37 Kommissionen har anfoert, at ADETS' dokumenter (bilag 40-43 til meddelelsen af klagepunkter, 62. betragtning til beslutningen) noejagtig svarer til indholdet af den saakaldte "protocole d' accord", hvoraf fremgaar, at de belgiske producenter deltog i aftalerne (60. betragtning), idet der fandtes en overenskomst mellem de udenlandske og de franske producenter. Ifoelge Kommissionen indeholder de tabeller, sagsoegeren har fremlagt, ikke bevis for noget, idet de ikke indeholder oplysninger, som er sammenlignelige med ADETS' dokumenter, og under alle omstaendigheder ligger de leverancer, hvormed kvoterne vaesentligt blev overskredet, efter det tidspunkt, hvor overtraedelsen efter beslutningen ophoerte (73. og 76. betragtning). Under disse omstaendigheder viser det forhold, at sagsoegeren ikke underskrev protokollen, ikke, at selskabet ikke deltog i aftalerne. Endvidere har Kommissionen understreget, at bilag 42 blev udarbejdet for marts 1984, men vedroerer de samlede leverancer af armeringsnet til det franske marked i hele perioden fra juli 1983 til marts 1984 paa noejagtig samme maade som den tabel, der findes i 65. betragtning til beslutningen.
Rettens bemaerkninger
38 Det bemaerkes, at det i beslutningen goeres gaeldende, at sagsoegeren deltog i alle de aftaler paa det franske marked (51. betragtning), som blev forberedt i foerste halvaar 1983, og som afsluttedes med en "protocole d' accord", hvori sammenfattedes resultaterne af de forskellige forhandlinger (60. betragtning). Ifoelge beslutningen [60. betragtning, litra c)] fremgaar "den belgiske deltagelse ... af selve 'protocole d' accord' ", mens den kvote, der blev tildelt Boël, fremgaar af dokumenter indeholdende maanedlige og kumulative sammenligninger mellem kvoterne og de faktiske leverancer (62. betragtning). Det anfoeres i beslutningen, at de belgiske selskaber i maj og juni 1984 begyndte kumulativt at overskride deres kvoter (73. betragtning), og efter juni 1984 overholdt Boël og de oevrige virksomheder ikke laengere aftalerne (76. betragtning).
39 Det maa indledningsvis fastslaas, at Kommissionen ikke har beviser for, at Boël deltog i droeftelserne vedroerende 1983. Sagsoegeren var saaledes ikke til stede ved moedet i Milano den 23. februar 1983, hvor disse droeftelserne fandt sted (bilag 27 og 29 til meddelelsen af klagepunkter, 53. betragtning til beslutningen). Endvidere blev Sacilor' s repraesentant, Chopin de Janvry' s telex af 24. maj 1983 vedroerende et moede den 19. maj (bilag 30 til meddelelsen af klagepunkter, 55. betragtning til beslutningen) ikke fremsendt til sagsoegeren og kan derfor ikke paaberaabes over for selskabet.
40 Det maa imidlertid undersoeges, om det af senere dokumenter kan udledes, at sagsoegeren deltog. Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen har fremlagt to typer dokumenter som bevis for, at Boël deltog i de kvoteaftaler, der blev indgaaet paa det franske marked for perioden 1983-1984. Det drejer sig dels om et dokument med overskriften "protocole d' accord 'Treillis soudé' " af 14. oktober 1983, dels en raekke tabeller, som viser omsaetningen og markedsandelen i januar, februar, marts, maj og juni 1984 for producenterne paa det franske marked, og hvori der er en sammenligning af tallene med referencetal.
41 Det fremgaar af indledningen til den saakaldte "procotole d' accord", at det er noedvendigt at "begraense og regulere de belgiske, italienske og tyske producenters (bortset fra Tréfilarbed) import, saaledes at den fastsaettes til 13,95% af markedet som led i en overenskomst mellem disse producenter og de franske producenter", og dette tal svarer fuldt ud til det referencetal, som i tabellen er tildelt de belgiske og italienske producenter.
42 Denne fuldstaendige overensstemmelse er navnlig interessant, fordi sagsoegeren var dybt involveret i udarbejdelsen af disse tabeller. Tréfilunion havde saaledes i januar 1984 oplysning om sagsoegerens maanedlige omsaetning i Frankrig fra juli 1983, idet de er medtaget i tallet for selskabets samlede omsaetning i tabellen fra januar 1984 (bilag 42 til meddelelsen af klagepunkter, 62. og foelgende betragtninger til beslutningen). Tallene i tabellen svarer i det store og hele til sagsoegerens faktiske salg, saaledes som dette fremgaar af de oplysninger, selskabet gav i retsmoedet, og selskabet har ikke kunnet forklare, hvorfor disse tal blev meddelt ADETS, som sagsoegeren ikke var medlem af paa dette tidspunkt.
43 Hertil kommer, at tallene for sagsoegerens salg er opfoert i rubrikken "Total aftaleparterne", og de sammenlignes i absolutte tal og i markedsandele med tallene i kolonnen "referencetal".
44 Endelig underbygges disse forhold af, at det fremgaar af et telex af 13. april 1984, at sagsoegeren blev indkaldt til et moede den 15. maj 1984. Formaalet med moedet var "at goere status over vort samarbejde, droefte situationen paa det europaeiske marked og paa grundlag heraf opstille en tidsplan for prisforhoejelser, som naermere skal fastlaegges, og den gensidige markedsindtraengning" (bilag 47 til meddelelsen af klagepunkter, 67. betragtning til beslutningen).
45 Kommissionen findes herefter med rette at have fastslaaet, at sagsoegeren deltog i kvoteaftalerne vedroerende det franske marked indtil juni 1984.
46 Sagsoegerens anbringende boer derfor forkastes.
B ° Benelux-markedet
47 Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog i aftaler vedroerende Benelux-markedet, som navnlig omfattede fastsaettelse af kvoter og priser.
1. Aftalerne om kvoter
Den anfaegtede retsakt
48 Det anfoeres i beslutningen (164. betragtning), at selv om der ikke paa moederne i Breda og Bunnik (Nederlandene) blev indgaaet kvoteaftaler (forslag herom blev droeftet, men tilsyneladende ikke vedtaget), blev der dog givet oplysninger til konkurrenterne om de enkelte virksomheder med henblik paa forberedelse af en kvoteaftale, og navnlig gav Tréfilunion Boël/Trébos oplysninger om selskabets eksport (85. betragtning til beslutningen), hvilket er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1.
49 Ifoelge beslutningen [78. betragtning, litra b), og 171. betragtning] deltog sagsoegeren i aftaler mellem de tyske producenter og producenterne i Benelux-landene ("Breda-runden"). Aftalerne gik ud paa, at der anvendtes kvantitative restriktioner paa eksporten fra Tyskland til Belgien og Nederlandene, og der blev givet oplysninger til den belgisk-nederlandske gruppe om visse tyske producenters eksport.
Parternes argumenter
50 Sagsoegeren har bestridt, at der efter moedet den 26. august 1982 i faellesskab blev truffet foranstaltninger med henblik paa at gennemfoere en kvoteaftale.
51 Kommissionen har anfoert, at det er uomtvistet, at der efter moedet den 26. august 1982 blev gjort forsoeg paa at indgaa en kvoteaftale, men det lykkedes ikke (112. betragtning til beslutningen). Udvekslingen af oplysninger, som i givet fald kunne vaere brugt ved indgaaelsen af en saadan aftale, er imidlertid i hvert fald en samordnet praksis i henhold til traktatens artikel 85.
Rettens bemaerkninger
52 Det bemaerkes, at det i beslutningen ikke goeres gaeldende, at sagsoegeren deltog i en kvoteaftale, men at selskabet udvekslede oplysninger, som kunne bruges i forbindelse med indgaaelsen af en saadan aftale.
53 Da sagsoegeren ikke har bestridt, at der blev udvekslet oplysninger, hvilket i oevrigt fremgaar af det dokument, som er naevnt i 85. betragtning til beslutningen, findes Kommissionen at have foert tilstraekkeligt bevis for en samordnet praksis efter traktatens artikel 85 (Rettens dom af 17.12.1991, sag T-7/89, Hercules Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711, praemis 258-261).
54 Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren paa ingen maade har bestridt at have deltaget i aftalerne om kvantitativ begraensning af den tyske eksport til Benelux-landene og om meddelelse af eksporttal.
2. Aftalerne om priser
Den anfaegtede retsakt
55 Ifoelge beslutningen [78. betragtning, litra a) og b), samt 163. og 168. betragtning] har sagsoegeren deltaget i aftaler om priser indgaaet mellem de stoerste producenter, der afsatte deres produkter paa Benelux-markedet, indbefattet ikke-Benelux-producenter, og i aftaler indgaaet mellem de tyske producenter, som eksporterede til Benelux-landene, og de oevrige producenter, der afsatte deres produkter paa Benelux-markedet, om overholdelse af de priser, som blev fastsat for dette marked. Ifoelge beslutningen blev disse aftaler indgaaet ved de moeder, som blev afholdt i Breda og Bunnik mellem august 1982 og november 1985. I disse moeder deltog i hvert fald (168. betragtning til beslutningen) Thibodraad, Tréfilarbed, Boël/Trébos, FBC, Van Merksteijn, ZND, Tréfilunion og blandt de tyske producenter i hvert fald BStG. Beslutningen bygger paa dette punkt paa en raekke telexer, som Tréfilunion' s agent i Benelux-landene sendte til selskabet. Disse telexer indeholder praecise oplysninger om hvert moede (dato, sted, deltagere, fravaerende, emne (droeftelse af markedsforholdene, forslag og beslutninger vedroerende priser), fastsaettelse af tid og sted for det naeste moede).
Parternes argumenter
56 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget i moeder vedroerende Benelux-markedet, hvorunder der blev udvekslet oplysninger om priserne paa markedet, men selskabet deltog kun i moederne for at faa oplysninger om markedsforholdene, det spillede en fuldstaendig passiv rolle, og det paatog sig aldrig forpligtelser over for de oevrige deltagere. Selskabet bestrider endvidere at have haft en ledende rolle paa dette omraade og benaegter, at moedet den 26. august 1982 i Breda blev indkaldt af Trébos paa J. Boël' s initiativ (84. betragtning til beslutningen). Ifoelge sagsoegeren var det Broekman fra Thibodraad, der indkaldte til moedet.
57 Kommissionen har anfoert, at Trébos var til stede ved alle moederne i Breda og Bunnik, hvorunder der blev fastsat priser, og at det fremgaar af selskabets telex af 26. marts 1984, der er naevnt i 97. betragtning til beslutningen, at selskabet var saerdeles interesseret i disse aftaler. Med hensyn til moedet den 26. august 1982 har Kommissionen henvist til, at det fremgaar af Tréfilunion' s referat af moedet, at "det blev organiseret af Trébos paa J. Boël' s initiativ", og sagsoegeren har ikke fremfoert noget bevis til imoedegaaelse heraf.
Rettens bemaerkninger
58 Det bemaerkes, at sagsoegeren har erkendt at have deltaget i moederne, men bestrider at have tilsluttet sig prisaftaler. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke bestrider, at formaalet med de moeder, selskabet deltog i, var at fastsaette priser. Det maa saaledes undersoeges, om Kommissionen med rette af sagsoegerens deltagelse i moederne har udledt, at selskabet deltog i aftalerne.
59 I modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, finder Retten ikke, at selskabet har indskraenket sig til under moederne at indsamle oplysninger om markedet, men har spillet en aktiv rolle. Det er i denne forbindelse ikke vigtigt, om sagsoegeren organiserede moedet den 26. august 1982. Det er saaledes tilstraekkeligt at henvise til J. Boël' s rolle ved moedet, hvorunder han kraevede, at der blev fundet en loesning for det belgiske marked, og den holdning, Boël/Trébos' repraesentant, De Hornois, gav udtryk for i telex af 26. marts 1984 (bilag 68 til meddelelsen af klagepunkter, 97. betragtning til beslutningen) til Marie, Tréfilunion, hvori anfoeres: "Efter moedet den 22. marts 1984 vedroerende det belgiske marked blev priserne for armeringsnet for marts/april forhoejet fra 17 400 BFR til 18 500 BFR. Der paataenkes en prisforhoejelse paa 500 BFR/ton for maj. Vi anmoder om, at hr. Peters underrettes herom, idet vi har konstateret, at De er aktiv paa det belgiske marked og interesserer Dem for dette marked til trods for (!) hr. Peters' erklaeringer paa det seneste moede i Breda." Hertil kommer, at Tréfilunion' s telex af 3. april 1984 til Trébos (naevnt i 97. betragtning til beslutningen, bilag 69 til meddelelsen af klagepunkter) viser, hvilken rolle J. Boël spillede med hensyn til introduktionen af Tréfilunion paa det belgiske marked.
60 Selv om det laegges til grund, at sagsoegeren kun delvis maatte have spillet en aktiv rolle ved moederne, finder Retten endvidere, at naar henses til moedernes klart konkurrencebegraensende formaal, som fremgaar af de mange telexer fra R. Peters til Tréfilunion, der er naevnt i beslutningen, gav sagsoegeren under alle omstaendigheder ved at deltage i moederne uden klart at tage afstand fra deres indhold de oevrige deltagere det indtryk, at selskabet tilsluttede sig og rettede sig efter resultatet af moederne (Rettens ovennaevnte dom i sagen Hercules Chemicals mod Kommissionen, praemis 232, og dom af 10.3.1992, sag T-12/89, Solvay mod Kommissionen, Sml. II, s. 907, praemis 98, 99 og 100).
61 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i aftalerne vedroerende Benelux-markedet i perioden fra august 1982 til november 1985, og at disse drejede sig om priser.
62 Sagsoegerens anbringende maa herefter forkastes.
C ° Det tyske marked
Den anfaegtede retsakt
63 Det anfoeres i beslutningen (147. og 182. betragtning), at sagsoegeren deltog i aftaler vedroerende det tyske marked med det formaal dels at regulere Benelux-producenternes eksport til Tyskland, dels at sikre overholdelsen af de priser, der gjaldt paa det tyske marked. Ifoelge beslutningen deltog sagsoegeren, Tréfilarbed (Roermond), TFE/FBC, Thibodraad og BStG i disse aftaler (150., 153., 154., 179. og 181. betragtning til beslutningen).
Parternes argumenter
64 Sagsoegeren har bestridt at have deltaget i aftalerne vedroerende det tyske marked. Selskabet havde ikke nogen interesse i at eksportere til det tyske marked, idet det havde et 100%-ejet datterselskab i Tyskland, hvorigennem selskabet fuldt ud blev holdt orienteret om de afgoerelser, der blev truffet af det tyske strukturkrisekartel, og igennem dette selskab eller efter aftale med dette solgte selskabet til Tyskland.
65 Sagsoegeren har tilfoejet, at selskabets eksport til Tyskland var saerlig stor fra 1983 til 1986, hvilket viser, at det ikke deltog i en kvoteaftale.
66 Endelig har sagsoegeren anfoert, at selskabet fast solgte til en pris, som var lavere end de 10 DM, der var fastsat af kartellet. I retsmoedet har sagsoegeren understreget, at det ikke er forbudt for en virksomhed at saelge sine produkter til en pris, der ligger taet paa de priser, der er fastsat paa et marked, navnlig da denne pris var hoej, og selskabets datterselskab var forpligtet til at respektere den, idet det tilhoerte kartellet.
67 Kommissionen har anfoert, at de dokumenter, der er naevnt i beslutningen, er tilstraekkelige til at bevise, at sagsoegeren deltog i aftalerne.
68 Med hensyn til sagsoegerens datterselskab har Kommissionen anfoert, at dette ikke er tilstraekkeligt til at bevise, at sagsoegeren ikke havde nogen interesse i at komme ind paa det tyske marked. Det forhold, at sagsoegeren havde et stort salg til Tyskland i denne periode, viser, at Boël var interesseret i at komme ind paa det tyske marked.
69 Stigningen i Boël' s eksport til det tyske marked i 1982-1983 skyldes ifoelge Kommissionen den stigning i priserne paa det tyske marked, som kom efter oprettelsen af krisekartellet. Boël' s eksport stabiliserede sig fra 1983 til 1985, dvs. de aar, hvor aftalerne fandtes, i modsaetning til de oevrige aar. Dette var en foelge af det taette samarbejde mellem Trébos og BStG, som BStG' s administrerende direktoer, M. Mueller, omtaler i sit telex af 15. december 1983 (bilag 65 (b) til meddelelsen af klagepunkter, 92. betragtning til beslutningen).
70 Med hensyn til spoergsmaalet om priser har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren implicit indroemmer at have fastsat sine priser i forhold til kartellets, hvilket ikke ville have vaeret tilfaeldet, hvis selskabet alene havde handlet ud fra markedskraefterne.
Rettens bemaerkninger
71 Retten finder, at det fremgaar af Michael Mueller' s telex af 15. december 1983 til Thibodraad som opfoelgning af et moede i Breda den 5. december 1983, som sagsoegeren deltog i, at selskabet deltog i aftalerne vedroerende det tyske marked. Det anfoeres i telexet: "Jeg vil dog klart understrege, at den stoerste stigning i den graenseoverskridende handel er stigningen i handelen fra Belgien til Tyskland, som ° i betragtning af den naere kontakt med Boël ° tydeligvis skyldes den belgiske producent nr. 2." At sagsoegeren deltog i aftalerne, bekraeftes af Peters' telex af 11. januar 1984 til Marie, hvori omtales et moede i Breda den 5. januar 1984, som sagsoegeren, FBC, Tréfilarbed, Tréfilunion, BStG og andre nederlandske producenter deltog i. Det anfoeres i telexet: "De saedvanlige deltagere kraever af repraesentanterne for BStG, at de ikke skaber uro paa markederne i Benelux-landene gennem eksport af betydelige maengder til meget lave priser. Tyskerne henviser heroverfor til, at belgierne (Boël og senest Frère-Bourgeois) eksporterer sammenlignelige maengder til Tyskland. Belgierne anfoerer, at de overholder priserne paa det tyske marked, og at man boer tale om markedsandele og ikke maengder udtrykt i tons. Intet konkret blev besluttet." Disse to dokumenter underbygges af et internt notat af 24. april 1985 (bilag 112 til meddelelsen af klagepunkter, 153. betragtning til beslutningen), som blev udarbejdet af Debelle fra FBC vedroerende et moede samme dag i Bunnik, og hvori anfoeres, at "Ruthotto (BStG' s repraesentant) under moedet bekraeftede, at de to belgiske fabrikker noeje overholdt de priser, der var fastsat i forhold til Baustahlgewebe".
72 Det fremgaar saaledes af disse dokumenter, at sagsoegeren deltog i en samordning med BStG vedroerende selskabets eksport til det tyske marked, og at selskabet i hvert fald forsoegte at give indtryk af, at det overholdt de aftalte priser og salgsmaengder.
73 Sagsoegeren kan ikke heroverfor paaberaabe sig omfanget af og stigningen i selskabets eksport til Tyskland, eller at da selskabet havde et datterselskab i Tyskland, havde det ikke nogen interesse i at eksportere til dette marked. Det maa saaledes fastslaas, at stigningen i sagsoegerens eksport til Tyskland fra 1982 til 1983 viser, hvilken interesse selskabet havde i det tyske marked, og afkraefter saaledes, at det forhold, at selskabet havde et datterselskab i Tyskland, gjorde, at det ikke havde nogen interesse i at eksportere til dette marked. Det maa endvidere fastslaas, at efter stigningen fra 1982 til 1983 stabiliserede sagsoegerens eksport til det tyske marked sig paa et hoejt niveau.
74 Endvidere maa det med hensyn til priserne fastslaas, at sagsoegeren ikke har fremlagt noget bevis for, at selskabet fast solgte til en pris, som var lavere end de 10 DM, der var fastsat af det tyske kartel, og har saaledes ikke kunnet afkraefte den bevismaessige betydning, som maa tillaegges de i 90. betragtning til beslutningen naevnte telexer af 11. januar 1984 og 24. april 1985, hvoraf fremgaar, at de belgiske producenter respekterede priserne paa det tyske marked.
75 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i pris- og kvoteaftalerne paa det tyske marked.
76 Sagsoegerens anbringende forkastes derfor.
II ° Spoergsmaalet, om aftalerne var bindende
Parternes argumenter
77 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet alene har deltaget i en raekke moeder med henblik paa at indsamle oplysninger. Selskabet har paa ingen maade forpligtet sig eller foelt sig forpligtet til at overholde de forslag til priser og kvoter, som blev fremsat under moederne. I oevrigt blev disse forslag ikke respekteret, og der fandtes ikke effektive sanktioner.
78 Kommissionen har henvist til de faktiske omstaendigheder, der er foert bevis for i beslutningen, og har paa grundlag heraf konkluderet, at deltagerne i faellesskab havde til hensigt konstant at kontrollere markedsudviklingen og at erstatte den risiko, der er knyttet til konkurrence, med et fast samarbejde.
Rettens bemaerkninger
79 Retten finder, at de faktiske omstaendigheder afkraefter, at sagsoegeren kun skulle have deltaget passivt i aftalerne, og at selskabet ikke skulle have forpligtet sig eller foelt sig forpligtet til at overholde de priser og kvoter, som blev fastsat under moederne. Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ved de kontakter, selskabet havde med sine konkurrenter, forsoegte at give det indtryk, at det overholdt og fortsat ville overholde de beslutninger, som blev truffet som led i aftalerne, hvilket forudsaetter, at selskabet over for dem havde paataget sig forpligtelser.
80 Der er saaledes ikke i de faktiske omstaendigheder stoette for, at aftalerne ikke var bindende. Sagsoegerens anbringende boer derfor forkastes.
III ° Spoergsmaalet, om konkurrencebegraensningen var "maerkbar"
Parternes argumenter
81 Sagsoegeren har anfoert, at selskabets markedsandele var saa ubetydelige, at formaalet med dets deltagelse i moederne paa ingen maade kunne have vaeret at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen i Faellesskabet.
82 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at markedet for armeringsnet er gennemskueligt, da prisen for 70-80%' s vedkommende afhaenger af prisen paa valstraad og af prisen paa rundt betonstaal, som er et konkurrerende produkt, hvis pris er offentlig. De paastaaede aftaler kan derfor kun have haft en ubetydelig virkning, hvorfor der ikke er tale om en maerkbar paavirkning af konkurrencen, saaledes som det kraeves efter Domstolens faste praksis.
83 Herudover har sagsoegeren anfoert, at henset til, at baade raavaren (valstraad) og det konkurrerende produkt (rundt betonstaal) var undergivet en kvoteordning i henhold til EKSF-traktaten, maatte producenterne af armeringsnet ° da der ikke i faellesskabsretten findes specifikke juridiske instrumenter ° selv traeffe foranstaltninger med henblik paa at imoedegaa de strukturelle vanskeligheder i branchen. Kommissionen burde have taget hensyn hertil, ikke blot ved udmaalingen af boeden, men ogsaa da den fastslog, at der forelaa en overtraedelse.
84 Kommissionen har heroverfor anfoert, at de aftaler, der er fastslaaet i beslutningen, maerkbart paavirkede konkurrencen. Sagsoegerens deltagelse i aftalerne kan saaledes ikke vurderes isoleret, men maa ses i en stoerre sammenhaeng med de aftaler, som blev indgaaet af de forskellige deltagere paa forskellige delmarkeder.
85 Endvidere har Kommissionen anfoert, at selv om armeringsnet har en relativ ubetydelig vaerditilvaekst, maa det kraeves, at virksomhederne ikke begraenser den konkurrence, der stadig er mulig (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 133 og 134).
86 Endelig har Kommissionen anfoert, at den ikke er uvidende om de oekonomiske virkninger af den beskrevne situation paa armeringsnet, og at den tog hensyn hertil ved udmaalingen af boeden (201. betragtning til beslutningen). Kommissionen drager imidlertid ikke de samme retlige konklusioner heraf som sagsoegeren, der ansaa sig for bemyndiget til af denne grund at overtraede traktatens konkurrenceregler. Selv om virksomhederne er berettiget til at traeffe de foranstaltninger, der er noedvendige for at tilpasse sig den oekonomiske situation, maa det ske under overholdelse af traktaten, og Kommissionen har i denne forbindelse henvist til traktatens artikel 85, stk. 3.
Rettens bemaerkninger
87 Ifoelge traktatens artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet, uforenelige med faellesmarkedet og forbudt, navnlig saadanne, som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser og opdeling af markeder eller forsyningskilder.
88 Det fremgaar af bestemmelsen, at det afgoerende spoergsmaal er, om de aftaler, sagsoegeren deltog i sammen med andre virksomheder, havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen, og om de kunne paavirke handelen mellem medlemsstater. Det er saaledes uden betydning, om sagsoegerens deltagelse i aftalerne paa grund af selskabets ubetydelige stilling paa det franske marked isoleret set kunne begraense konkurrencen (Rettens dom af 17.12.1991, sag T-6/89, Enichem Anic mod Kommissionen, Sml. II, s. 1623, praemis 216).
89 Med hensyn til, at aftalerne ikke skulle have haft virkninger, bemaerkes, at det ikke er noedvendigt at tage hensyn til en aftales konkrete virkning, naar det fremgaar, saaledes som det er tilfaeldet med de i beslutningen fastslaaede aftaler, at formaalet hermed er at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet (Domstolens dom af 11.1.1990, sag C-277/87, Sandoz Prodotti Farmaceutici mod Kommissionen, Sml. I, s. 45, summarisk offentliggoerelse).
90 Det maa under alle omstaendigheder fastslaas, at aftalerne medfoerte en begraensning af konkurrencen, idet salget paa visse markeder blev begraenset, hvilket muliggjorde kunstige prisstigninger (saaledes som det fremgaar af de dokumenter, der er naevnt i 50., 84.-112. og 153. betragtning til beslutningen).
91 Endvidere medfoerte armeringsnets beskedne mervaerdi i forhold til valstraad og dets substituerbarhed i forhold til rundt betonstaal ° produkter, der begge var undergivet en kvoteordning i henhold til EKSF-traktaten ° at konkurrencemargenen paa markedet for armeringsnet blev begraenset. Prisen paa valstraad udgjorde saaledes en undergraense, mens rundt betonstaals substituerbarhed i forhold til armeringsnet, saaledes som Kommissionen har redegjort for i beslutningen (202. betragtning), medfoerte en begraensning i den prisforskel, der kunne vaere mellem de to produkter, og dermed en begraensning i konkurrencemargenen med hensyn til priser. Den konkurrencemargen, der fandtes, var imidlertid tilstraekkelig til, at der kunne vaere en effektiv konkurrence paa det marked, hvor de i beslutningen fastslaaede aftaler kan have haft en maerkbar virkning (ovennaevnte dom i sagen Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen). At der faktisk vedblev at vaere en vis konkurrencemargen underbygges af, at de ved beslutningen sanktionerede aftaler fandtes. Saadanne aftaler, hvis formaal var at begraense konkurrencen, ville ikke have haft nogen interesse for producenterne, hvis der ikke havde vaeret nogen konkurrence paa markedet.
92 Med hensyn til, at det var forstaaeligt, at producenterne udfyldte det hul, der opstod som foelge af, at der ikke var faellesskabsbestemmelser vedroerende et produkt, som i den grad var paavirket af de kvoteordninger, der blev indfoert i henhold til EKSF-traktaten, som det var tilfaeldet med armeringsnet, bemaerkes, at producenterne i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 3, kunne have anmeldt deres aftaler til Kommissionen. Kommissionen kunne saa have taget stilling til, om aftalerne opfyldte de betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse. Da sagsoegeren ikke udnyttede denne mulighed, kan selskabet ikke paaberaabe sig, at Kommissionen ikke foretog sig noget, som begrundelse for, at der blev indgaaet hemmelige aftaler i strid med traktatens artikel 85, stk. 1.
93 Sagsoegerens anbringende forkastes herefter.
IV ° Manglende paavirkning af handelen mellem medlemsstater
Parternes argumenter
94 Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at selskabet ikke deltog i de omhandlede moeder med den hensigt at opdele markederne, og at selskabet aldrig har paataget sig, heller ikke mundtligt, at afstaa fra at saelge til en bestemt kunde eller til en bestemt pris.
95 For det andet har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke har foert bevis for, at handelen mellem medlemsstater faktisk blev paavirket af de omhandlede aftaler og den omhandlede praksis. Ifoelge sagsoegeren er der paa grund af de hoeje transportomkostninger ikke en saerlig intens handel med armeringsnet mellem medlemsstater bortset fra graenseomraaderne. Endvidere kan Kommissionen ikke goere gaeldende, at handelen mellem medlemsstater er blevet paavirket, fordi der fandtes en global aftale. Kommissionen har saaledes ikke kunnet foere bevis for en global aftale og har undersoegt hvert delmarked individuelt.
96 Kommissionen har anfoert, at det med hensyn til markedsopdelingen er uden betydning ved vurderingen af sagsoegerens adfaerd i relation til artikel 85, stk. 1, hvilken hensigt selskabet har haft, naar det har deltaget i en aftale, som faktisk har haft til formaal at begraense konkurrencen. Endvidere har Kommissionen anfoert, at der paa det faktiske plan ikke er nogen modsaetning i paa den ene side at undersoege hvert delmarked og i denne forbindelse individualisere hver aftale og hver enkelt deltager, og paa den anden side vurdere aftalernes kumulative virkninger, hvilket noedvendigvis maa ske med hensyntagen til hele sammenhaengen. Kommissionen har ikke kun fastslaaet, at der var tale om aftaler, der skulle paavirke handelen mellem medlemsstater, men har fastslaaet, at handelen faktisk blev paavirket (160., 168. og 189. betragtning til beslutningen).
97 Herudover har Kommissionen henvist til, at Domstolen i dom af 1. februar 1978 (sag 19/77, Miller mod Kommissionen, Sml. s. 131, praemis 15) har udtalt, at der efter traktatens artikel 85, stk. 1, ikke kraeves bevis for, at "aftaler[ne] faktisk har paavirket ... handel[en] [mellem medlemsstater] maerkbart, hvilket i oevrigt i de fleste tilfaelde vil vaere vanskeligt at godtgoere i fornoedent omfang, hvorimod artiklen kraever bevis for, at disse aftaler kan have en saadan virkning".
98 Endelig har Kommissionen anfoert, at transportomkostningerne ikke udgoer en uovervindelig hindring, naar produktets pris paa det paagaeldende marked er forholdsvis hoej (5. betragtning til beslutningen).
Rettens bemaerkninger
99 Det fremgaar af ordlyden af traktatens artikel 85, stk. 1, at det afgoerende spoergsmaal er, om de aftaler, sagsoegeren deltog i sammen med andre virksomheder, kunne paavirke handelen mellem medlemsstater (ovennaevnte dom i sagen Enichem Anic mod Kommissionen, praemis 224). Det er saaledes uden betydning, om sagsoegeren havde til hensigt at opdele markederne og dermed at overtraede traktatens artikel 85.
100 Det bemaerkes i denne forbindelse, at det fremgaar af fast retspraksis, at en vedtagelse, en aftale eller en praksis kun kan paavirke handelen mellem medlemsstater, saafremt det paa grundlag af alle faktiske og retlige omstaendigheder kan forudsiges med en tilstraekkelig grad af sandsynlighed, at de vil kunne oeve en direkte eller indirekte, aktuelt eller potentiel indflydelse paa handelen mellem medlemsstater, saaledes at de vil kunne hindre, at der skabes et indre marked mellem medlemsstater (ovennaevnte dom i sagen Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, praemis 170).
101 I oevrigt bemaerkes, at det efter traktatens artikel 85, stk. 1, ikke kraeves, at virksomheder, som udviser en konkurrencebegraensende adfaerd, har haft til hensigt at begraense samhandelen mellem medlemsstater, eller at en saadan adfaerd faktisk har paavirket handelen mellem medlemsstater maerkbart, men det er tilstraekkeligt, at det godtgoeres, at adfaerden kunne have en saadan virkning (ovennaevnte dom i sagen Miller mod Kommissionen).
102 Under alle omstaendigheder kunne de konstaterede konkurrencebegraensninger dreje handelsstroemmene bort fra den retning, de ellers ville have taget, idet formaalet med og virkningen af konkurrencebegraensningerne var at regulere de forskellige producenters import og at fastsaette priser paa de forskellige markeder. Det bemaerkes i denne forbindelse, at tyske, belgiske, franske, italienske og nederlandske producenter deltog i aftalerne. Kommissionen fastslog derfor med rette, at de aftaler, sagsoegeren deltog i, kunne paavirke handelen mellem medlemsstater.
103 Sagsoegerens anbringende kan derfor ikke tiltraedes.
104 Anbringendet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 85 forkastes herefter i sin helhed.
Anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 15 i forordning nr. 17
I ° Manglende individualisering af kriterierne for fastlaeggelse af overtraedelsernes grovhed
Parternes argumenter
105 Sagsoegeren har anfoert, at selv om selskabet er naevnt flere steder i sagsfremstillingen i beslutningen, fremgaar det ikke praecist af den retlige vurdering, hvor grove overtraedelserne anses for at vaere. Efter artikel 15 i forordning nr. 17 skal Kommissionen imidlertid individualisere baade de forhold, der udgoer overtraedelserne, og de kriterier, der er anvendt ved boedeudmaalingen. Kommissionen har gjort det umuligt for selskabet at vurdere grovheden af sin adfaerd i forhold til de oevrige virksomheders, selv om boederne varierer betydeligt fra virksomhed til virksomhed. Endelig har sagsoegeren anfoert, at selv om Kommissionen haevder at have taget hensyn til visse formildende omstaendigheder, er disse imidlertid kun beskrevet summarisk, og der er ingen henvisninger til de beroerte virksomheder.
106 Kommissionen har heroverfor anfoert, at man maa vurdere hele beslutningen under ét og ikke kun den retlige vurdering. Kommissionen har opregnet alle de betragtninger, hvori der er foretaget en vurdering af de saerlige omstaendigheder i forbindelse med sagsoegerens deltagelse i aftalerne for hvert enkelt marked. Kommissionen mener saaledes i tilstraekkeligt omfang at have individualiseret de forhold, der udgoer de enkelte overtraedelser, og at have redegjort for de kriterier, der er anvendt ved vurderingen af overtraedelsernes grovhed, bl.a. med hensyn til de formildende omstaendigheder, der er taget i betragtning for de enkelte virksomheder.
Rettens bemaerkninger
107 Det bemaerkes, at Kommissionen ifoelge fast retspraksis kan paalaegge en samlet boede for forskellige overtraedelser, hvilket gaelder saa meget mere, naar de overtraedelser, der fastslaas i beslutningen, som i dette tilfaelde har haft den samme type adfaerd paa de forskellige markeder for oeje, bl.a. fastsaettelse af priser og kvoter og informationsudveksling (jf. i denne forbindelse Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663, af 14.2.1978, sag 27/76, United Brands mod Kommissionen, Sml. s. 207, og af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825). Som Kommissionen med rette har anfoert, kan det ikke lades ude af betragtning, at sagsoegeren paa et givet tidspunkt deltog i aftaler paa det franske og tyske marked og markedet i Benelux-landene.
108 Det maa fastslaas, at sagsoegeren laeser beslutningen paa en maade, hvorved en del af denne kunstigt udskilles, men beslutningen udgoer et hele, og hver del maa laeses i lyset af de oevrige dele. Retten finder, at beslutningen set under ét giver sagsoegeren de oplysninger, der er noedvendige, for at selskabet kunne vurdere, om beslutningen var korrekt, og Retten har paa grundlag heraf kunnet udoeve sin legalitetskontrol. For saa vidt angaar formildende omstaendigheder bemaerkes, at Kommissionen i det skriftlige svar paa Rettens spoergsmaal har oplyst, at der ikke gjorde sig formildende eller skaerpende omstaendigheder gaeldende i forhold til sagsoegeren.
109 Anbringendet boer derfor forkastes.
II ° Manglende forsaet eller uagtsomhed
Parternes argumenter
110 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet var i god tro, og har benaegtet, at det handlede forsaetligt i forbindelse med overtraedelserne. Ifoelge sagsoegeren kunne de virksomheder, som opererede paa markedet for armeringsnet, ikke forestille sig, at deres informationsudveksling og samarbejde havde karakter af en overtraedelse, naar henses til den krisesituation, der var paa markedet, og den taette forbindelse, som er mellem paa den ene side markedet for armeringsnet og paa den anden side markedet for valstraad og rundt betonstaal, der var omfattet af de af Kommissionen i henhold til EKSF-traktaten trufne "kriseforanstaltninger" for staalindustrien. Sagsoegeren har i denne forbindelse naevnt, at der fandtes komitéer for EKSF-produkterne, navnlig for valstraad, hvor de stoerste producenter moedtes for at droefte priser og maengder.
111 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at det tyske marked for armeringsnet var omfattet af et strukturkrisekartel, der var godkendt af Bundeskartellamt og accepteret af Kommissionen i fire aar. Det er ubestridt, som det anfoeres i beslutningen (206. betragtning), at dette kartel medfoerte, at producenterne fra de oevrige medlemsstater traf beskyttelsesforanstaltninger.
112 Sagsoegeren har afslutningsvis anfoert, at da et saa taet samarbejde var tilladt med hensyn til valstraad, og der i Tyskland var godkendt et krisekartel for armeringsnet, er det klart, at producenterne af armeringsnet var i begrundet god tro om, at de ogsaa maatte moedes og udveksle oplysninger.
113 Kommissionen har anfoert, at armeringsnet er omfattet af EOEF-traktaten, der indeholder saerlige regler om samarbejde, og hvorefter ethvert samarbejde om maengder og priser udtrykkeligt er forbudt. Hvis producenterne ansaa et samarbejde for uomgaengeligt noedvendigt paa grund af strukturkrisen inden for omraadet for armeringsnet, skulle de alligevel have overholdt EOEF-traktatens regler. Ifoelge Kommissionen udgoer de omhandlede aftaler ikke krisekarteller, som noedvendigvis forudsaetter en omstruktureringsplan, og som kun kan godkendes efter anmeldelse med henblik paa at opnaa en fritagelse efter artikel 85, stk. 3. Kommissionen har ved boedeudmaalingen taget hensyn til de afledte oekonomiske virkninger paa armeringsnet, der skyldtes produktets forbindelse med valstraad og rundt betonstaal.
114 Med hensyn til det tyske krisekartel har Kommissionen anfoert, at Faellesskabet ikke har kompetence i relation til et nationalt krisekartel, og det er meget vanskeligt at vurdere, hvornaar de nationale foranstaltninger gaar ud over nationale interesser og paavirker Faellesskabets interesser. Med hensyn til, at Kommissionen ikke skulle have foretaget sig noget, har den anfoert, at der kun gik to aar mellem det tidspunkt, hvor den modtog Bundeskartellamt' s anmeldelse af kartellet, og det tidspunkt, hvor den indledte undersoegelserne. Kommissionen reagerede, saa snart den fik kendskab til det tyske kartels forstyrrende virkninger paa handelen mellem medlemsstater.
115 Endvidere har Kommissionen henvist til, at den i 197. betragtning til beslutningen har redegjort for, at de deltagende virksomheder det meste af tiden holdt deres adfaerd hemmelig. Efter Domstolens faste praksis er det "for at en overtraedelse af traktatens konkurrenceregler kan anses for at vaere begaaet forsaetligt, ... uden betydning, om en virksomhed vidste, at den overtraadte forbuddet i artikel 85, men det er tilstraekkeligt, at den ikke kunne vaere uvidende om, at formaalet med den paagaeldende adfaerd var at begraense konkurrencen" (Domstolens dom af 11.7.1989, sag 246/86, Belasco m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2117, praemis 41, og af 8.2.1990, sag C-279/87, Tipp-Ex mod Kommissionen, Sml. I, s. 261, summarisk offentliggoerelse). Det var tilfaeldet i det foreliggende tilfaelde, hvor det drejede sig om kvote- og prisaftaler.
Rettens bemaerkninger
116 Det bemaerkes, at for at en tilsidesaettelse af traktatens konkurrenceregler kan anses for forsaetlig, er det ikke noedvendigt, at virksomheden har vaeret vidende om, at den overtraadte reglerne, men det er tilstraekkeligt, at den ikke kunne vaere uvidende om, at dens adfaerd havde til formaal at begraense konkurrencen (ovennaevnte dom i sagen Belasco m.fl. mod Kommissionen og i sagen Tipp-Ex mod Kommissionen samt Rettens dom af 10.3.1992, sag T-15/89, Chemie Linz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1275, praemis 350).
117 Hertil kommer, at Kommissionen har taget hensyn til en raekke omstaendigheder, der goer sig gaeldende for alle virksomhederne, og den har paa grundlag heraf begraenset boederne til et beloeb, som ligger vaesentligt under det beloeb, der normalt ville vaere berettiget (208. betragtning til beslutningen). Til disse omstaendigheder hoerer bl.a. det forhold, at prisen paa armeringsnet for 75-80%' s vedkommende afhaenger af prisen paa valstraad, der var undergivet produktionskvoter, at der var tale om en konjunkturbestemt nedgang i efterspoergslen, overskudskapacitet, kortvarige markedsudsving og en lidet tilfredsstillende fortjeneste (201. betragtning til beslutningen) samt vekselvirkningerne mellem armeringsnet og armeringsstaenger (202. betragtning til beslutningen). Endvidere er der i beslutningen taget hensyn til som en formildende omstaendighed, at der fandtes et strukturkrisekartel i Tyskland. Dette foranledigede parterne i andre medlemsstater til at traeffe sikkerhedsforanstaltninger, men kan dog ikke retfaerdiggoere de foranstaltninger, som de uretmaessigt traf (206. betragtning til beslutningen).
118 Anbringendet boer derfor forkastes.
III ° Hensyntagen til overtraedelsens virkninger
Parternes argumenter
119 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen vurderede forkert, da den ansaa overtraedelsen for grov, idet grovheden maa vurderes i forhold til virkningerne paa markedet. I dette tilfaelde var virkningerne absolut ubetydelige. Den boede, der er paalagt sagsoegeren, boer derfor nedsaettes til et mere rimeligt beloeb.
120 Kommissionen har anfoert, at den ikke vurderede forkert. I modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, skal grovheden af en overtraedelse ikke kun vurderes i forhold til dens virkninger paa markedet. Pris- og kvoteaftaler er udtrykkeligt naevnt i traktatens artikel 85, stk. 1, og udgoer i sig selv saerdeles grove overtraedelser af konkurrencereglerne. Endvidere mener Kommissionen, at den har taget hensyn til overtraedelsernes faktiske virkninger paa markedet ved vurderingen af grovhedens konkrete omfang.
Rettens bemaerkninger
121 Det bemaerkes, at de aftaler, sagsoegeren deltog i, havde til formaal og til foelge at fastsaette priser og eksport- og importmaengder paa Faellesskabets oprindelige medlemsstaters markeder, og i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, kan aftalernes virkninger paa ingen maade anses for ubetydelige.
122 Retten finder, at den adfaerd, der udgoer aftalerne, maa anses for grov, idet der er tale om en aabenbar overtraedelse af artikel 85, stk. 1, navnlig litra a) og c). Endvidere bemaerkes, at der i beslutningen (200. betragtning) er taget hensyn til, at parterne i visse tilfaelde ikke overholdt de aftalte priser og maengder, hvilket i et vist omfang maa antages at have mindsket overtraedelsernes umiddelbare oekonomiske virkninger.
123 Kommissionen har saaledes korrekt taget hensyn til overtraedelsens virkninger ved vurderingen af dennes grovhed.
124 Sagsoegerens anbringende boer derfor forkastes.
IV ° Spoergsmaalet, om boeden er uforholdsmaessig stor
Parternes argumenter
125 I retsmoedet har sagsoegeren for det foerste gjort gaeldende, at naar den boede, der er paalagt selskabet, beregnes i procent af selskabets omsaetning (3%), forekommer den uforholdsmaessig stor i forhold til den boede, der er paalagt andre virksomheder. Beregnet paa denne maade er den boede, der er paalagt selskabet, naesten lige saa hoej som den, der er paalagt virksomheder, som ifoelge Kommissionen har spillet en ledende rolle i aftalerne (3,15% for BStG og 3,60% for Tréfilunion), selv om denne skaerpende omstaendighed ikke gjorde sig gaeldende med hensyn til sagsoegeren. Endvidere har Kommissionen undladt at tage hensyn til, at sagsoegeren ikke indgaar i en betydelig oekonomisk enhed, men er et uafhaengigt familieforetagende, som ikke modtager stoette nogen steder fra.
126 Endvidere har sagsoegeren i retsmoedet anfoert, at Kommissionen med urette har beregnet boeden paa grundlag af selskabets omsaetning i 1985, der udgoer den hoejeste omsaetning i hele perioden. Ifoelge sagsoegeren burde Kommissionen have beregnet boeden paa grundlag af den gennemsnitlige omsaetning i den paagaeldende periode.
127 Kommissionen har anfoert, at som der er redegjort for i beslutningen, er Boël en stor virksomhed, som har datterselskaber i i hvert fald to andre medlemsstater, og det er grunden til, at den ikke vurderede, at virksomheden tilhoerte gruppen af uafhaengige.
Rettens bemaerkninger
128 Det bemaerkes, at det fremgaar af Kommissionens svar paa de spoergsmaal, der blev stillet til den, og af dens processkrifter, at der ikke gjorde sig formildende eller skaerpende omstaendigheder gaeldende i forhold til sagsoegeren. Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren er blevet paalagt en boede paa 3% af selskabets omsaetning, mens BStG og Tréfilunion er blevet paalagt en boede paa henholdsvis 3,15% og 3,60% af deres omsaetning med hensyn til armeringsnet, og for saa vidt angaar disse virksomheder forelaa der en skaerpende omstaendighed.
129 Retten finder ikke, at sagsoegeren har fremfoert tilstraekkelige oplysninger til at godtgoere, at selskabet under hensyntagen til varigheden og den saerlige grovhed af de overtraedelser, som er fastslaaet i forhold til selskabet, er blevet behandlet haardere end BStG og Tréfilunion.
130 For saa vidt angaar forskellen mellem den procentsats, som er anvendt i forhold til sagsoegeren, 3%, og den, som er anvendt over for Tréfilunion, 3,6%, finder Retten, at denne forskel staar i rimeligt forhold til, at der i relation til dette selskab forelaa en skaerpende omstaendighed. Med hensyn til forskellen mellem den procentsats, der er anvendt i forhold til sagsoegeren, 3%, og den, som er anvendt over for BStG, 3,15%, maa det fastslaas, at selv om der forelaa en skaerpende omstaendighed i forhold til BStG ° nemlig at selskabet var en af initiativtagerne og en af de vaesentligste aktoerer i de paatalte handlinger ° fastslaas det i beslutningen, at sagsoegeren deltog i aftalerne paa det franske marked i 1981-1982 og 1983-1984, hvilket ikke er blevet gjort gaeldende over for BStG.
131 Retten finder imidlertid, at det er med urette, at Kommissionen ikke ansaa sagsoegeren for at vaere en af de virksomheder, som ikke indgik i en betydelig oekonomisk enhed, og med hensyn til hvilke Kommissionen ansaa "den mindre virkning af deres overtraedelser" for en formildende omstaendighed. Boël/Trébos indgik saaledes ikke i stoerre grad i en stor oekonomisk enhed end Sotralentz og ILRO, i modsaetning til f.eks. FBC, som indgaar i en saadan enhed.
132 Da Kommissionen ikke har antaget, at den naevnte formildende omstaendighed forelaa i forhold til sagsoegeren, har den med urette paalagt selskabet en boede paa 3% af dets omsaetning med hensyn til armeringsnet i 1985.
133 Med hensyn til valget af 1985 som referenceaar for, hvilken omsaetning der i forhold til sagsoegeren skulle anvendes ved boedeudmaalingen, bemaerkes, at sagsoegeren uden at blive imoedegaaet af Kommissionen har gjort gaeldende, at det var det aar, hvor selskabets leverancer af armeringsnet var hoejest, mens det for de fleste andre producenter var et aar, hvor leverancerne havde et mindre omfang (jf. beslutningen, tabel 2). Valget af dette aar, hvilket foerst er kommet frem efter vedtagelsen af beslutningen, har derfor yderligere medvirket til at goere den boede, der er paalagt sagsoegeren, uforholdsmaessig stor. De 3% af omsaetningen i 1985 udgoer saaledes for sagsoegeren en boede, som er hoejere end den, der er paalagt de oevrige virksomheder.
134 Retten tiltraeder herefter sagsoegerens anbringende.
135 Paa grundlag af de anfoerte forhold finder Retten, der har fuld proevelsesret, at den boede paa 550 000 ECU, der er paalagt sagsoegeren, boer nedsaettes med en femtedel til 440 000 ECU.
Den af Kommissionen kraevede rentesats i tilfaelde af sagsanlaeg
Parternes argumenter
136 Sagsoegeren har henvist til, at Kommissionen i den rekommanderede foelgeskrivelse til beslutningen har anfoert, at det skyldige beloeb i tilfaelde af sagsanlaeg forrentes med en rente paa 10,5%. Denne rentesats svarer til den sats, som anvendes af Den Europaeiske Fond for Monetaert Samarbejde i dens transaktioner i ecu, saaledes som denne er fastsat paa den foerste arbejdsdag i den maaned, hvor beslutningen er vedtaget og offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (EFT 1989 C 197, s. 1), forhoejet med 1,5%. Sagsoegeren har anfoert, at denne forhoejelse er vilkaarlig og kun er begrundet i Kommissionens oenske om at undgaa sager ved Retten. Sagsoegeren har derfor nedlagt paastand om, at rentesatsen nedsaettes til 9%.
137 Kommissionen har anfoert, at dette anbringende savner ethvert grundlag, idet det fremgaar af artikel 4 i beslutningen, at saafremt boeden ikke betales inden tre maaneder, paalaegges der en rente paa 12,5%. Af hensyn til virksomhederne er renten saaledes nedsat i tilfaelde af sagsanlaeg for netop ikke at tilskynde virksomhederne til ikke at anlaegge sag ved Retten.
Rettens bemaerkninger
138 Retten finder, at Kommissionen med rette har kunnet forhoeje den af Den Europaeiske Fond for Monetaert Samarbejde anvendte rentesats i tilfaelde af forsinket betaling og i hvert fald i tilfaelde af sagsanlaeg for dermed at undgaa, at der anlaegges aabenbart grundloese soegsmaal alene med det formaal at forhale betalingen af boeden (Domstolens dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 141).
139 Endvidere bemaerkes, at det ikke fremgaar af foelgeskrivelsen, at der i tilfaelde af sagsanlaeg skal betales en forhoejet rente, men derimod en lavere rente end den, der skulle have vaeret betalt ved forsinket betaling.
140 I modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, har Kommissionen saaledes ikke villet tilskynde virksomhederne til ikke at anlaegge sager.
141 Anbringendet forkastes herefter.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
142 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Retten kan imidlertid i henhold til artikel 87, stk. 3, fordele sagens omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter. Da sagsoegeren til dels har faaet medhold, og begge parter har paastaaet den anden part tilpligtet at betale sagens omkostninger, finder Retten, at sagsoegeren boer betale sine egne omkostninger og tre femtedele af Kommissionens.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Den boede, der er paalagt sagsoegeren ved artikel 3 i Kommissionens beslutning 89/515/EOEF af 2. august 1989 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.553 ° Armeringsnet), fastsaettes til 440 000 ECU.
2) I oevrigt frifindes Kommissionen.
3) Sagsoegeren baerer sine egne omkostninger og tre femtedele af Kommissionens.
4) Kommissionen baerer to femtedele af sine egne omkostninger.