61988CC0342_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Den nationale ret - Arbeidshof Gent ( Belgien ) - har forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal, som ud over det formaal, som fremgaar af dets formulering, nemlig at opnaa et svar, der kan give en direkte loesning paa tvisten, i det vaesentlige gaar ud paa at opnaa en fortolkning af artikel 46 i den velkendte forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 ( 1 ) om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, der flytter inden for Faellesskabet .
Spits, der er nederlandsk statsborger, har arbejdet nogle aar i Belgien og mange andre aar i Nederlandene . Navnlig straekker de beskaeftigelsesaar, der er bevist og saaledes relevante med henblik paa den belgiske pensionslovgivning, sig fra 1932 til 1938, hvorved de to foerste er tilbagelagt, foer den paagaeldende fyldte tyve aar; de aar, der har betydning for den nederlandske lovgivning, er aarene fra 1929 til 1979 . Den omstaendighed, at den paagaeldende er omfattet af to medlemsstaters lovgivninger, betyder, at forordning nr . 1408/71 skal anvendes, og at dens artikel 46 skal anvendes ved beregningen af de to ydelser .
Denne bestemmelses ordlyd hoerer ikke til de klareste; i alle tilfaelde, og for saa vidt det er relevant for det foreliggende tilfaelde, fastsaetter den i stk . 1 henholdsvis stk . 2 beregningsmetoderne for ydelser i hver medlemsstat, alt efter om den nationale ordning tillader eller ikke tillader, at der gives ret til pension, uden at det er noedvendigt at tage hensyn til summen af de bidragsaar, der vedroerer andre medlemsstater .
I det andet tilfaelde ( artikel 46, stk . 2 ) skal hver national institution foerst beregne et "teoretisk" ydelsesbeloeb (( artikel 46, stk . 2, litra a ) )), som fastsaettes i forhold til summen af alle de bidragsperioder, som arbejdstageren har tilbagelagt i de paagaeldende medlemsstater, som om de alle var blevet tilbagelagt i den paagaeldende medlemsstat . Dernaest skal ydelsens "faktiske" beloeb beregnes, som udgoer det beloeb, der paa grundlag af det teoretiske beloeb beregnes forholdsmaessigt efter varigheden af bidragsperioderne i den paagaeldende stat (( artikel 46, stk . 2, litra b ) )).
I det foerste tilfaelde derimod, dvs . naar den nationale ordning tillader, at der gives ret til pension, uden at der er fastsat et mindste antal forsikringsaar, og det foelgelig ikke er noedvendigt at laegge bidragsperioder i udlandet til, skal hver institution ud over beregningen af det "teoretiske" beloeb og det "faktiske" eller "forholdsmaessige" beloeb ogsaa beregne et "selvstaendigt" nationalt beloeb, som alene er baseret paa "nationale" bidragsperioder ( artikel 46, stk . 1 ). Den ydelse, som til syvende og sidst skal laegges til grund, vil svare til det gunstigste beloeb af det "selvstaendige" og det "forholdsmaessige" beloeb, som det bestemmes i artikel 46, stk . 1, andet afsnit .
I det foreliggende tilfaelde er det ikke bestridt, at den belgiske institution skulle foretage beregningen saavel af det "selvstaendige" beloeb som af det "forholdsmaessige" beloeb; det staar ligeledes fast, at det "forholdsmaessige" beloeb svarer til 5 aar af 45 ( som er det maksimale antal aar, der kan tages i betragtning ). Genstanden for sagen for den forelaeggende ret er det "selvstaendige" beloeb, som ifoelge de belgiske myndigheder skulle svare til 5 aar af 45, mens det ifoelge Spits ( samt underinstansen, hvis dom blev appelleret af myndighederne til Arbeidshof Gent ) skulle udgoere 7 aar af 45 ( fra 1932 til 1938 ) med den foelge, at dette beloeb skal laegges til grund, idet det er det gunstigste . I sit skriftlige indlaeg har Kommissionen erklaeret sig enig i Spits' opfattelse .
AArsagen til uenigheden er, at den belgiske institution ved beregningen af det "selvstaendige" beloeb ikke havde taget hensyn til to aar forud for Spits' fyldte tyvende aar, som ifoelge de nationale bestemmelser kun tages i betragtning, naar de tjener til at supplere en "ufuldstaendig" bidragsperiode, hvilket ikke var tilfaeldet her, fordi Spits i alt, dvs . med sammenlaegning af de i Belgien tilbagelagte perioder og de i Nederlandene tilbagelagte perioder, havde tilbagelagt over halvtreds aar .
Kommissionen har derimod gjort gaeldende, at den nationale institution ved beregningen af det "selvstaendige" beloeb kun skal tage hensyn til de perioder, der er tilbagelagt i den paagaeldende stat og udelukke perioder tilbagelagt i andre medlemsstater, hvilket har til foelge, at ogsaa de to aar forud for den paagaeldendes fyldte tyvende aar skulle tages i betragtning . Den har herved gjort gaeldende, at ifoelge artikel 12, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 skal de nationale bestemmelser om forbud mod dobbeltydelser ikke anvendes ved beregningen af det "selvstaendige" beloeb, der naevnes i forordningens artikel 46, stk . 1, mens det netop er en saadan bestemmelse, som har foranlediget den belgiske institution til at udelukke aarene 1932 og 1933 fra beregningen af det selvstaendige beloeb .
Uden at behandle spoergsmaalet naermere mener jeg, at man uden forbehold boer tilslutte sig Kommissionens fortolkning . I oevrigt har den belgiske institution selv, efter praeciseringerne i Kommissionens skriftlige indlaeg, under retsmoedet udtrykkeligt erkendt, at den har begaaet en fejl, og den har tilsluttet sig Kommissionens fortolkning af artikel 46, navnlig ogsaa paa det saerlige punkt, at der skal tages hensyn til de to omtvistede aar .
Paa baggrund af disse omstaendigheder foreslaar jeg Domstolen at besvare det af Arbeidshof stillede spoergsmaal saaledes :
"Artikel 46, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 skal fortolkes saaledes, at den nationale institution, som udbetaler pensionerne, skal foretage beregningen af ydelsen efter de bidragsperioder, der skal laegges til grund ifoelge national ret med udelukkelse af bidragsperioder tilbagelagt i andre medlemsstater ."
(*) Originalsprog : italiensk .
( 1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 ( EFT 1971 II, s . 363 ).