61999CC0373_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
I - Indledende bemærkninger
1. Ved stævning indleveret den 7. oktober 1999 har Den Hellenske Republik i medfør af artikel 230 EF anlagt sag med påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 1999/596/EF af 28. juli 1999 om ændring af beslutning 1999/187/EF om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsåret 1995, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (meddelt under nr. K(1999) 2476) (EFT L 226, s. 26, herefter »beslutning 1999/596« eller »den anfægtede beslutning«).
2. Ved begge disse beslutninger gennemførte Kommissionen visse finansielle korrektioner ved afslutningen af medlemsstaternes regnskaber over udgifterne for regnskabsåret 1995; begrundelsen herfor er angivet i den sammenfattende rapport, dok. VI/6462/98 af 12. januar 1999 om resultaterne af kontrollen i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsåret 1995 (herefter »den sammenfattende rapport for 1995«) og i supplementet af 7. juni 1999 til den sammenfattende rapport (herefter »supplementet til den sammenfattende rapport for 1995«). Den Hellenske Republik har nedlagt påstand om delvis annullation af beslutning 1999/596, nemlig af de afsnit, ifølge hvilke EUGFL ikke skal finansiere visse beløb, der vedrører markafgrøder og frugt og grøntsager. Endvidere har Den Hellenske Republik nedlagt påstand om annullation af de finansielle korrektioner, som vedrører olivenolie, bomuld og oksekød; disse korrektioner var imidlertid allerede foretaget ved beslutning 1999/187, og blev blot suppleret og ændret ved den følgende beslutning 1999/596.
3. Jeg minder i øvrigt her om, at Domstolen ved kendelse af 8. marts 2001 (ikke trykt i Samling af Afgørelser) afviste den græske regerings søgsmål som åbenlyst ubegrundet, i det omfang det angik finansielle korrektioner med hensyn til olivenolie, bomuld og oksekød med den begrundelse, at regnskabet for udgifterne til disse sektorer allerede var endegyldigt afsluttet ved beslutning 1999/187, og at den anfægtede beslutning på ingen måde tilførte sagen nye elementer. Herefter blev kun de anbringender, der vedrører de finansielle korrektioner i forbindelse med frugt og grøntsager og markafgrøder, antaget til realitetsbehandling.
4. De omhandlede korrektioner beløber sig for frugt og grøntsagers vedkommende til 6 276 374 640 GRD (heraf 278 157 985 GRD med hensyn til citrusfrugter og 5 998 216 655 GRD med hensyn til ferskner og nektariner) på grund af uregelmæssigheder i forbindelse med proceduren for producentorganisationernes anerkendelse og disses drift, såvel som ved tilbagekøb fra markedet, og 816 097 399 GRD på grund af uregelmæssigheder i forbindelse med gratis uddeling af produkter, som blev trukket tilbage fra markedet.
5. Med hensyn til markafgrøderne beløber de finansielle korrektioner sig ifølge den anfægtede beslutning til 2 281 284 896 GRD, hvilket beløb fremkommer ved anvendelse af en standardkorrektion på 2% af de udgifter, som Den Hellenske Republik har anmeldt, på grund af mangler ved forvaltningen og den af de græske myndigheder foretagne kontrol, og til 2 333 442 867 GRD, hvilket svarer til de beløb, som foreningerne af landbrugskooperativer (herefter »FLK«) havde tilbageholdt på tidspunktet for udbetaling af støtte til producenterne.
II - Det retlige grundlag
A - Generelle regler
6. I henhold til artikel 1, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196, herefter »forordning nr. 729/70«) finansierer Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, bl.a. interventioner til regulering af landbrugsmarkederne.
7. Denne forordnings artikel 1, stk. 4, bestemmer:
»Udgifter til administration og personale, der afholdes af medlemsstaterne og af modtagerne af støtte fra Fonden, bæres ikke af Fonden.«
8. Samme forordnings artikel 3, stk. 1, er affattet således:
»Interventioner til regulering af landbrugsmarkederne, som foretages efter Fællesskabets regler inden for rammerne af den fælles markedsordning for landbruget, finansieres i henhold til artikel 1, stk. 2, litra b).«
9. Det er nødvendigt allerede her at præcisere, at vedrørende de af medlemsstaterne anmeldte interventioner, som skal tages i betragtning ved afslutningen af et konkret regnskabsår for EUGFL, bestemmer artikel 7, stk. 1, sidste afsnit, i forordning (EF) nr. 296/96 følgende :
»I forbindelse med regnskabsåret »n« tages der hensyn til de udgifter, som medlemsstaterne har afholdt fra den 16. oktober i år »n-1« til den 15. oktober i år »n«.«
10. I henhold til artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1287/95 af 22. maj 1995 (EFT L 125, s. 1),
»[...]
c) træffer Kommissionen beslutning om, hvilke udgifter der skal udelukkes fra den i artikel 2 og 3 omhandlede fællesskabsfinansiering, hvis den konstaterer, at udgifter ikke er afholdt i overensstemmelse med fællesskabsreglerne.
Forud for enhver beslutning om afvisning af finansiering skal de resultater, som Kommissionen når frem til ved sin efterprøvning, samt den pågældende medlemsstats svar foreligge i form af skriftlige meddelelser, hvorefter de to parter forsøger at blive enige om, hvilke konsekvenser der skal drages.
Hvis parterne ikke kan blive enige, kan medlemsstaten anmode om, at der indledes en forligsprocedure inden for en frist på fire måneder; der udarbejdes en rapport om resultaterne af denne procedure, som meddeles Kommissionen og gennemgås af denne, inden der træffes [beslutning] om afvisning af finansiering.
Kommissionen anslår de beløb, der skal udelukkes, især på baggrund af det regelstridige forholds omfang. Kommissionen tager i denne forbindelse hensyn til overtrædelsens art og alvor samt den økonomiske skade, der er påført Fællesskabet.
En afvisning af finansiering kan ikke vedrøre udgifter, der er afholdt mere end 24 måneder forud for den dato, hvor Kommissionen skriftligt meddelte den pågældende medlemsstat resultaterne af sin efterforskning. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse på de finansielle konsekvenser, der skal drages
- af uregelmæssigheder som omhandlet i artikel 8, stk. 2
- på grund af statsstøtte eller overtrædelser, som de i traktatens artikel 93 og 169 omhandlede procedurer er indledt for.«
11. Ovennævnte forordnings artikel 8, stk. 1, foreskriver:
»Medlemsstaterne træffer i overensstemmelse med de nationale administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser de fornødne foranstaltninger for
- at sikre sig, at de af Fonden finansierede foranstaltninger virkelig er blevet gennemført, og at de er blevet gennemført på behørig måde
- at forhindre og forfølge uregelmæssigheder
- at gennemføre tilbagebetaling af beløb, der er udbetalt med urette på grund af uregelmæssigheder eller forsømmelser.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet med henblik herpå, især det stadium, administrations- eller retssagerne befinder sig på.«
12. Navnlig hvad angår den førnævnte artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70, med senere ændringer, må man være opmærksom på bestemmelser, der er udstedt efter denne forordning, og som har direkte relevans for den foreliggende sag.
13. Dette gælder konkret artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1287/95, som præciserer, at denne forordning træder i kraft den 16. oktober 1995, mens stk. 2 i samme artikel bestemmer, at afvisning af finansiering, som omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70, ikke må vedrøre udgifter, der er anmeldt for en regnskabsperiode, der ligger forud for den 16. oktober 1992, uden at dette dog berører beslutningerne vedrørende regnskabsafslutning for regnskabsperioder før forordningens ikrafttrædelse.
14. Relevant i denne henseende er desuden artikel 8, stk. 1 og 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 af 7. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 729/70 for så vidt angår proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen (EFT L 158, s. 6), som foreskriver:
»1. Når Kommissionen som følge af en undersøgelse finder, at udgifterne ikke er afholdt efter EF-reglerne, meddeler den den pågældende medlemsstat sine resultater og de korrigerende foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at reglerne fremtidig overholdes, og giver en vurdering af eventuelle udgifter, som den påtænker at udelukke i henhold til artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70. Meddelelsen skal indeholde en henvisning til nærværende forordning. Medlemsstaten skal afgive svar inden for to måneder, og Kommissionen kan ændre sit standpunkt under hensyn hertil. I behørigt begrundede tilfælde kan Kommissionen forlænge besvarelsesfristen.
Efter udløbet af den til besvarelsen afsatte periode indleder Kommissionen en bilateral drøftelse, og de to parter søger at nå frem til en aftale om de foranstaltninger, der skal træffes. Kommissionen underretter derefter officielt medlemsstaten om sine konklusioner under henvisning til Kommissionens beslutning 94/442/EF.
2. De beslutninger, der omhandles i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70, træffes efter gennemgang af en eventuel rapport, som er udarbejdet af forligsorganet i henhold til Kommissionens beslutning 94/442/EF.«
15. I medfør af samme forordnings artikel 10 finder forordning nr. 1663/95 anvendelse fra det regnskabsår, der begynder den 16. oktober 1995, dvs. for regnskabsåret 1996.
16. Med Kommissionens beslutning 94/442/EF af 1. juli 1994 om indførelse af en forligsprocedure i forbindelse med regnskabsafslutningen for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 182, s. 45), oprettedes der et forligsorgan, som bl.a. i henhold til beslutningens artikel 1 fik til opgave at forsøge at forlige Kommissionens og den pågældende medlemsstats divergerende opfattelser [stk. 1, litra b)].
17. Hvad angår de finansielle konsekvenser ved afslutningen af regnskaberne for EUGFL, Garantisektionen, i tilfælde af, at medlemsstaterne udviser forsømmelse under udførelsen af kontrollen, har en tværtjenstlig arbejdsgruppe under Kommissionen affattet et dokument, som udstikker de retningslinjer, der skal følges i et sådant tilfælde. Det drejer sig om Kommissionens Belle-rapport (dok. VI/216/93 af 1.6.1993, herefter »Belle-rapporten«), som blev godkendt af Kommissionen selv og derpå meddelt medlemsstaterne inden for rammerne af EUGFL's Forvaltningskomité, hvor den fik en gunstig modtagelse. De retningslinjer, som Belle-rapporten indeholder, er et resultat af Kommissionens mangeårige praksis. Domstolen har anerkendt lovligheden af anvendelsen af finansielle standardkorrektioner og tager hensyn til disse, når den skal foretage sin egen vurdering .
18. Foruden de tre vigtigste beregningsteknikker foreskriver Belle-rapportens bilag II tre kategorier af standardkorrektioner for vanskelige tilfælde:
»A. 2% af udgifterne - hvis manglen kun vedrører mindre betydningsfulde dele af kontrolsystemet eller gennemførelsen af kontrol, som ikke er af afgørende betydning for sikkerheden for udgiftens retmæssighed, så det med rimelighed kan konkluderes, at risikoen for tab for EUGFL har været af mindre omfang.
B. 5% af udgifterne - hvis manglen vedrører mere betydningsfulde dele af kontrolsystemet eller gennemførelsen af kontrol, som er af væsentlig betydning for sikkerheden for udgiftens retmæssighed, så det med rimelighed kan konkluderes, at risikoen for tab for EUGFL har været betydelig.
C. 10% af udgifterne - hvis manglen vedrører hele kontrolsystemet eller grundlæggende dele heraf eller gennemførelsen af kontrol, der er af afgørende betydning for sikkerheden for udgiftens retmæssighed, så det med rimelighed kan konkluderes, at der har været en stor risiko for et omfattende tab for EUGFL.«
19. Rapporten påminder i øvrigt om, at en afvisning af alle udgifter er mulig, og at en højere korrektionssats derfor kan findes rimelig i undtagelsestilfælde.
20. Efter vedtagelsen af Belle-rapporten blev artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 729/70 ændret gennem forordning nr. 1287/95 og blev med hensyn til litra c) omformuleret som anført ovenfor.
B - Regler for frugt- og grøntsagssektoren
21. Frugt- og grøntsagssektoren er reguleret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (EFT 1972 II, s. 423).
22. Denne forordnings artikel 13, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3284/83 af 14. november 1983 (EFT L 325, s. 1), foreskriver, at der på producenternes initiativ oprettes producentorganisationer med det formål at fremme koncentrationen af udbuddet og at regulere producentpriser for et eller flere af de i forordning nr. 1035/72 nævnte produkter og at stille passende tekniske hjælpemidler til rådighed for de tilsluttede producenter med henblik på produkternes emballering og afsætning.
23. I henhold til samme forordnings artikel 13, stk. 2, anerkender medlemsstaterne de berørte organisationer under forudsætning af, at de frembyder tilstrækkelig garanti med hensyn til deres virksomheds varighed og effektivitet navnlig med hensyn til opfyldelsen af de forpligtelser, som de er oprettet til at opfylde, og at de fra anerkendelsesdatoen fører et særligt regnskab over den virksomhed, som anerkendelsen omfatter. Det følger heraf, at medlemsstaterne skal nægte eller tilbagekalde anerkendelse af de producentorganisationer, som eksempelvis ikke råder over passende tekniske hjælpemidler til de pågældende produkters emballering og afsætning.
24. Artikel 15 i forordning nr. 1035/72 bestemmer særligt, at for at de ikke solgte produkter skal kunne nyde godt af foranstaltningerne til tilbagekøb fra markedet - hvorunder producenterne får udbetalt en godtgørelse fra de organisationer, de er tilsluttet, hvilken godtgørelse medlemsstaternes myndigheder senere modregner gennem finansielle foranstaltninger, der finansieres af EUGFL - skal de leve op til kvalitetsnormerne, men ikke til reglerne for afsætning. Artikel 15, stk. 1, andet til fjerde afsnit, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1154/78 af 30. maj 1978 (EFT L 144, s. 5), bestemmer:
»[...]
Hvis de afsætningsregler, der har til formål at begrænse udbudet af de i bilag II nævnte produkter, anvendes, kan producentorganisationerne træffe beslutning om ikke at udbyde produkter, der opfylder kvalitetsnormerne, men som ikke svarer til ovennævnte afsætningsregler, til salg. I så fald yder producentorganisationerne eller eventuelt sammenslutningerne af disse organisationer de tilknyttede producenter en godtgørelse, beregnet i forhold til tilbagekøbsprisen, for de mængder, der ikke udbydes til salg. Gennemførelsesbestemmelserne til dette afsnit vedtages om fornødent efter fremgangsmåden i artikel 33.
Producentorganisationen skal fastsætte bestemmelsen for de produkter, der således trækkes ud af handelen, på en sådan måde, at den pågældende produktions normale forløb ikke hæmmes.
Til finansiering af disse foranstaltninger opretter de tilsluttede producenter en interventionsfond; midlerne til denne tilvejebringes ved afgifter på de mængder, som udbydes til salg.«
25. Det skal her bemærkes, at bestemmelserne i artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 1035/72 har til formål at begrænse mængden af de produkter, der skal tilbagekøbes, og dermed i sidste ende at begrænse EUGFL-interventionerne.
26. Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 1035/72, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 325/79 af 19. februar 1979 (EFT L 45, s. 1), bestemmer:
»Medlemsstaterne yder de producentorganisationer, der inden for rammerne af artikel 15 og 15a foretager interventioner, et udligningstilskud [...]«
27. Artikel 21, stk. 1 og 3, i forordning nr. 1035/72 er affattet således:
»1. De produkter, der inden for rammerne af artikel 15b og 18 er trukket ud af handelen eller er opkøbt i henhold til artikel 19 og 19a, afsættes på en af følgende måder:
a) med hensyn til alle produkter ved
- gratis fordeling til velgørende institutioner, stiftelser og personer, som med hjemmel i deres lands lovgivning har krav på offentlig understøttelse, navnlig fordi de ikke råder over tilstrækkelige midler til deres underhold
- [...]
- [...]
- [...]
- [...]
- gratis fordeling til skolebørn; medlemsstaterne drager omsorg for, at disse mængder fordeles som supplement til de mængder, som normalt indkøbes af skolekantinerne
- [...]
[...]
3. Den gratis fordeling i henhold til stk. 1, første afsnit, litra a), første, sjette og syvende led, sker på medlemsstaternes ansvar.«
C - Regler for markafgrøder
28. Jeg skal her minde om, at Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 af 27. november 1992 (EFT L 355, s. 1) indførte et nyt system for medlemsstaternes forvaltning og kontrol af EF-støtteordninger, benævnt »det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem« (herefter »det integrerede system«), som vedrører visse fællesskabsstøtteordninger, herunder EUGFL, med det formål at øge disses effektivitet og rentabilitet (se tredje betragtning). Artikel 1, stk. 1, litra a), i forordning nr. 3508/92 bestemmer:
»Hver medlemsstat opretter et integreret forvaltnings- og kontrolsystem, i det følgende benævnt »integreret system«, der skal anvendes på
a) planteavl:
- støtteordningen for visse planteproducenter, jf. forordning (EØF) nr. 1765/92«.
29. I henhold til samme forordnings artikel 2 omfatter det integrerede system i hver medlemsstat en database, et alfanumerisk system til identifikation af markerne og støtteansøgninger fra producenterne og et integreret kontrolsystem.
30. Artikel 7 i forordning nr. 3508/92 bestemmer:
»Det integrerede kontrolsystem gælder for alle de indgivne støtteansøgninger, navnlig hvad angår administrativ kontrol, kontrol på stedet og eventuelt kontrol ved telemåling fra fly eller satellit.«
31. I henhold til artikel 8 i forordning nr. 3508/92 gælder følgende:
»1. Medlemsstaten gennemfører administrativ kontrol af støtteansøgningerne.
2. Foruden den administrative kontrol foretages der kontrol på stedet af et udsnit af landbrugsbedrifterne. Medlemsstaten udarbejder en kontrolplan for disse kontrolforanstaltninger som helhed.
3. Hver medlemsstat udpeger en myndighed, der skal varetage samordningen af kontrolforanstaltningerne efter denne forordning.
4. De nationale myndigheder kan på betingelser, der skal fastlægges nærmere, anvende telemåling for at fastslå markernes areal, identificere deres anvendelse og kontrollere deres tilstand.
5. [...]«
32. Med hensyn til kontrollen af støtteansøgningerne bestemmer artikel 6, stk. 1-4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (EFT L 391, s. 36) følgende:
»1. Den administrative kontrol og kontrollen på stedet gennemføres på en sådan måde, at der sikres en effektiv efterprøvning af, om betingelserne for støtten og præmien er overholdt.
2. Den administrative kontrol, der er nævnt i artikel 8, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 3508/92, skal navnlig omfatte krydskontrol af de anmeldte marker og dyr, så det undgås, at der uberettiget ydes dobbelt støtte for samme kalenderår.
3. Kontrollen på stedet skal mindst dække et betydningsbærende udsnit af ansøgningerne. Dette udsnit skal mindst omfatte følgende:
- 10% af ansøgningerne om husdyrstøtte eller erklæringerne om deltagelse
- 5% af ansøgningerne om arealstøtte; dog nedsættes denne andel til 3% for ansøgninger om arealstøtte, hvis antallet af ansøgninger er på over 700 000 pr. medlemsstat og kalenderår.
[...]
4. Myndighederne fastlægger, hvilke ansøgninger der skal omfattes af kontrol på stedet, og fastlæggelsen skal navnlig ske på grundlag af en risikoanalyse og ved anvendelse af en faktor, der sikrer, at de udvalgte ansøgninger er repræsentative for de indgivne støtteansøgninger. Ved risikoanalysen tages der hensyn til følgende:
- støttebeløbene
- det antal marker, det areal eller det antal dyr, der er ansøgt om støtte for
- udviklingen i forhold til det foregående år
- resultaterne af kontrollen de foregående år
- andre parametre, som medlemsstaterne fastlægger.«
33. Artikel 12 i forordning nr. 3887/92 foreskriver:
»For hvert kontrolbesøg skal der udfærdiges en rapport med oplysning om begrundelsen for besøget, de tilstedeværende personer, antallet af besigtigede marker, hvilke marker der er blevet opmålt, den anvendte opmålingsteknik samt antallet og arten af de dyr, der blev forefundet på stedet, i givet fald med angivelse af identifikationsnummer, [samt begrundelsen for, at ansøgningen helt eller delvist afslås eller imødekommes].
Landbrugeren eller hans repræsentant kan underskrive rapporten og dermed i det mindste bekræfte sin tilstedeværelse under kontrollen, eller han kan fremsætte bemærkninger til kontrollen.«
34. I henhold til artikel 19 i forordning nr. 3887/92 anvendes forordningen fra den 1. februar 1993.
35. Hvad angår ikrafttrædelsestidspunktet for det integrerede system fastsætter artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 3508/92:
»Det integrerede system gælder
a) fra den 1. februar 1993 for støtteansøgningerne, et alfanumerisk system til identifikation og registrering af kvæg og det integrerede kontrolsystem, der er nævnt i artikel 7
b) senest fra den 1. januar 1996 for de andre elementer, der er nævnt i artikel 2.«
36. Som det imidlertid fremgår af trettende betragtning til forordning nr. 3887/92, fandt det integrerede system først fuld anvendelse fra den 1. januar 1996, og »uden at forpligtelserne ifølge artikel 8, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 729/70 i øvrigt berøres, er det derfor nødvendigt at kræve af medlemsstaterne, at de i mellemtiden ved de fornødne foranstaltninger på nationalt plan hindrer, at kontrollen bliver utilstrækkelig«.
37. Endelig udsattes i medfør af artikel 1, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2466/96 ikrafttrædelsestidspunktet for det integrerede system med hensyn til elementerne i artikel 2 i forordning nr. 3508/92 til den 1. januar 1997.
38. Artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 3887/92 bestemmer:
»Hvis dele af det integrerede system endnu ikke er bragt i anvendelse, jf. artikel 13 i forordning (EØF) nr. 3508/92, træffer de enkelte medlemsstater de fornødne foranstaltninger med henblik på en forvaltning og kontrol, der sikrer, at betingelserne for de berørte støtteydelser er opfyldt.«
39. Artikel 15, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (EFT L 181, s. 12) bestemmer:
»De i denne forordning omhandlede beløb skal udbetales til støttemodtagerne fuldt ud.«
III - Retlig analyse
A - Indledning
40. Efter at Domstolen ved kendelse af 8. marts 2001 delvist har afvist Den Hellenske Republiks søgsmål, begrænser genstanden for den foreliggende sag sig, som anført ovenfor, til de finansielle korrektioner vedrørende sektorerne frugt og grøntsager og markafgrøder. Jeg skal samtidig påpege, at en betydelig del af disse korrektioner vedrører uregelmæssigheder af lignende art som dem, Kommissionen stødte på ved regnskabsafslutningen vedrørende udgifter for regnskabsåret 1994, og som blev genstand for tilsvarende finansielle korrektioner som dem, der blev besluttet for regnskabsåret 1995; i det søgsmål, som den græske regering havde indgivet i medfør af artikel 230 EF i nævnte sag, blev Kommissionen frifundet af Domstolen ved dom af 11. januar 2001, sag C-247/98, Grækenland mod Kommissionen (Sml. I, s. 1).
B - Finansielle korrektioner vedrørende frugt og grøntsager
41. Jeg behandler først frugt- og grøntsagssektoren og konstaterer, at den græske regerings klagepunkter her falder i to grupper, én for hver type korrektioner: dvs. for det første de klagepunkter, der vedrører uregelmæssighederne ved proceduren for anerkendelse af producentorganisationerne og disses drift, og for det andet dem, der vedrører gratis uddeling af produkter, der er trukket tilbage fra markedet.
1. Uregelmæssigheder i forbindelse med proceduren for producentorganisationernes anerkendelse og disses drift
42. De korrektioner, Kommissionen har krævet, skyldes uregelmæssigheder eller forsømmelser i forbindelse med:
- proceduren for anerkendelse af producentorganisationerne i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1035/72 (se ovenfor punkt 22). Visse af de ovennævnte organisationer burde ikke være blevet anerkendt, især på grund af mangler, der konstateredes ved de tekniske faciliteter, som er nødvendige for afsætningen af de tilsluttede medlemmers produktion, og burde derfor heller ikke have opnået udligningstilskud for tilbagekøb af deres produkter fra markedet
- de ovennævnte organisationers drift, idet nogle af dem ikke havde fastlagt regler for afsætningen af deres medlemmers produktion eller var blevet oprettet udelukkende med tilbagekøb som formål, uden at der var gjort noget forsøg på at tilpasse udbudsmængden til markedets behov
- de ovennævnte organisationers rådighed over egnede tekniske faciliteter og interventionsfonde.
43. Da Kommissionen havde konstateret de ovennævnte uregelmæssigheder, der udgjorde en tilsidesættelse af artikel 13 og 15 i forordning nr. 1035/72, foreslog den i den sammenfattende rapport for 1995, at der skulle anvendes en standardkorrektion svarende til den, der blev anvendt i 1994; forslaget byggede på de grunde, der var angivet i den sammenfattende rapport, dok. IV/7421/97 af 8. juni 1998 om resultaterne af kontrollen i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsåret 1994 (herefter »den sammenfattende rapport for 1994«). Helt nøjagtigt foreslog Kommissionen en korrektion på 10% af de samlede anmeldte beløb for ferskner, nektariner og citrusfrugter fra samtlige amter i Grækenland med undtagelse af Pella amt, hvor situationen var alvorligere, og der blev derfor vedrørende dette amt foreslået en korrektion på 20% af de samlede udgifter. For samme amts vedkommende er det i øvrigt i betragtning af de forbedringer, der er sket siden da, blevet foreslået, at de finansielle korrektioner for regnskabsåret 1996 for udgifter, der er anmeldt for tilbagekøb af ferskner og nektariner, skal reduceres til 10% .
44. Den græske regering har af grunde, som jeg straks i det følgende vil undersøge i detaljer, nedlagt påstand om delvis annullation af beslutning 1999/596 på en række punkter med hensyn til de uregelmæssigheder, som Kommissionens inspektører konstaterede.
a) Den manglende hensyntagen til de forbedringer, der er sket takket være nye administrative tiltag i forbindelse med anerkendelsen af producentorganisationerne
45. Den omtvistede finansielle korrektion (der, som tidligere nævnt, svarer til den, der blev anvendt i 1994) skyldes ifølge den græske regering hovedsageligt, at Kommissionen har foretaget en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder, idet den ikke tog hensyn til de forbedringer, Den Hellenske Republik havde foretaget på dette område i løbet af regnskabsåret 1995 . Nærmere betegnet havde de græske myndigheder i 1994 indført en række administrative tiltag, som de meddelte Kommissionen ved skrivelse nr. 421142 af 1. november 1994, for at forstærke kontrollen ved anerkendelse af producentorganisationerne; foranstaltningerne skulle give positive resultater allerede fra regnskabsåret 1995, med henblik på, at der allerede i det år kunne sikres en korrekt gennemførelse af udbetalingen af fællesskabsstøtte til modtagerne. De forbedringer, der skyldtes foranstaltningerne i 1994, burde have fået Kommissionen til ikke at anvende de finansielle korrektioner for årene 1992 og 1993, for hvilke der var konstateret de ovennævnte uregelmæssigheder. Derfor var det med urette, at Kommissionen holdt fast ved de omtvistede finansielle korrektioner for årene 1994 og 1995.
46. Heroverfor gør Kommissionen først og fremmest gældende, at de grunde, der lå bag beslutningen om de finansielle korrektioner for regnskabsåret 1994, også gjaldt for det følgende regnskabsår . Ifølge Kommissionens inspektører ville de positive resultater af foranstaltningerne fra 1994 vise sig fra maj-juni 1995, mens de på grund af den tid, der går mellem produktionsåret og det regnskabsår, i hvilket regnskabet over de pågældende udligningstilskud afsluttes, først ville få betydning efter afslutningen af regnskaberne for regnskabsåret 1996, især for ferskners og nektariners vedkommende. I den foreliggende sag omfatter regnskabsåret 1995 kun de udligningstilskud, som producentorganisationerne havde fået tilkendt indtil den 15. oktober 1995, mens regnskabet over de tilbagekøb fra markedet, der fandt sted i perioden juli-september 1994, afsluttedes med udbetaling til medlemsstaterne inden for rammerne af regnskabsåret 1996, for så vidt de først er blevet udbetalt til producentorganisationerne fra og med november 1995 . Med hensyn til den påståede forskelsbehandling i forhold til regnskabsårene 1992 og 1993 gør Kommissionen heroverfor gældende, at den udviste overbærenhed for de pågældende år ikke giver Den Hellenske Republik nogen rettighed, hvad angår anvendelsen af finansielle korrektioner for de efterfølgende år.
47. Det bør her efter min opfattelse først og fremmest påpeges, at den græske regering ikke bestrider resultaterne af Kommissionens inspektørers undersøgelser, ligesom den heller ikke har bestridt resultaterne under selve undersøgelserne eller senere over for forligsorganet, hvor uenigheden med Kommissionens tjenestegrene udelukkende vedrørte fastsættelsen af den regnskabsperiode, i hvilken der skulle tages hensyn til de stedfundne forbedringer, som skyldtes de førnævnte tiltag fra 1994. Den græske regering har heller ikke fremsat nogen indvendinger med hensyn til tidsspændet mellem produktionsåret og det regnskabsår, i hvilket regnskabet for de hermed forbundne interventioner afsluttedes. Det fremgår i øvrigt af forligsorganets førnævnte endelige rapport af 4. januar 1999, at i modsætning til, hvad der var tilfældet i andre medlemsstater, gjorde det sene tidspunkt, de græske producenter indsendte støtteansøgninger på, det umuligt for Den Hellenske Republik at bogføre udligningstilskuddene under det regskabsår, i hvilket produktionen havde fundet sted.
48. Der er i øvrigt ingen tvivl om, at Kommissionen faktisk har taget hensyn til de af den græske regering anførte forbedringer; dog skete dette netop inden for rammerne af regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1996. Det fremgår klart af de førnævnte dokumenter (se fodnote 7), at det var under hensyntagen til disse forbedringer, at de finansielle korrektioner for regnskabsåret 1996, der skyldtes tilbagekøb af ferskner og nektariner i Pella amt (det eneste amt, for hvilket der var foreslået finansielle korrektioner for regnskabsåret 1996), var blevet nedsat fra 20% til 10% af de udgifter, som Den Hellenske Republik havde anmeldt.
49. Endelig skal jeg gøre opmærksom på, at den græske regering har nøjedes med at redegøre for de foranstaltninger, der var truffet i 1994, uden at fremlægge noget bevis for, at disse allerede fik virkning for de interventioner, der havde været genstand for regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1995.
50. Hvad angår den påståede forskel i vurderingen i forhold til de finansielle korrektioner for regnskabsårene 1992 og 1993 skal jeg bemærke, at den overbærenhed, som Kommissionen måske har udvist med hensyn til de uregelmæssigheder, der var konstateret i et givent regnskabsår, ikke forhindrer den i at vælge en anden løsning for de efterfølgende regnskabsår. Som Domstolen har fastslået, »når Kommissionen i et forudgående regnskabsår ikke har foretaget korrektioner, men har tolereret uregelmæssighederne af rimelighedshensyn, giver det ikke den pågældende medlemsstat ret til under henvisning til retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning at kræve, at det samme sker med hensyn til uregelmæssighederne i det følgende regnskabsår« . Selv om Kommissionen på grund af de bestræbelser, de græske myndigheder havde udfoldet, havde trukket de forbehold tilbage, den havde fremsat med hensyn til de to førnævnte regnskabsår, giver dette forhold derfor ikke den græske stat nogen ret med hensyn til de efterfølgende regnskabsår. Reglen på dette område er og bliver den, »at kun de udgifter, der er afholdt i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne, kan afholdes gennem Fællesskabets budget. Så snart Kommissionen derfor opdager, at en medlemsstat har tilsidesat fællesskabsbestemmelser ved udbetalingen, har den pligt til at korrigere de indsendte regnskaber« . I den foreliggende sag udgør resultaterne af Kommissionens kontrolbesøg, som ikke er blevet bestridt af den græske regering, et tilstrækkeligt grundlag for de finansielle korrektioner vedrørende regnskabsåret 1995, hvilket i øvrigt er blevet bekræftet ved førnævnte dom af 11. januar 2001, Grækenland mod Kommissionen, i hvilken Domstolen fastslog, at de tilsvarende korrektioner for regnskabsåret 1994, som angik de samme uregelmæssigheder, var absolut berettigede (præmis 46).
51. Det er således min opfattelse, at den græske regering ikke har godtgjort, at de af Kommissionen besluttede korrektioner er resultatet af en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder; derfor skal det pågældende anbringende forkastes.
b) Den påståede tilsidesættelse af artikel 5, stk. 2, litra c), fjerde afsnit, i forordning nr. 729/70
52. Den græske regering erindrer om, at Kommissionen i henhold til artikel 5, stk. 2, litra c), fjerde afsnit, i forordning nr. 729/70 skal anslå det samlede beløb, der skal udelukkes fra EUGFL-finansiering, især under hensyntagen til arten og alvoren af overtrædelsen af fællesskabsordningen. I betragtning af disse parametre og i lyset af den situation, som Kommissionen konstaterede, da den foretog undersøgelsen, ville en finansiel korrektion på 10% af de samlede udgifter, som den græske regering havde anmeldt for frugt og grøntsager, efter regeringens opfattelse være vilkårlig og for høj, idet den forudsatte eksistensen af en risiko for tab over en bred front for EUGFL, mens den i virkeligheden byggede på resultaterne af stikprøveundersøgelser på stedet i en del af landområderne, hvilke resultater ikke var repræsentative for den generelle situation . Ifølge den græske regering vedrørte den ovennævnte stikprøvekontrol, ud over at være alt for begrænset (ét amt ud af i alt 52 for appelsiners vedkommende og 2 for ferskner og nektariner), især nogle producentorganisationer, hvis problemer de græske myndigheder allerede havde konstateret, og som det derfor var rimeligt at forvente større uregelmæssigheder fra; var undersøgelserne derimod blevet udført på en hvilken som helst anden del af det græske område, kunne man have konstateret, at fællesskabsreglerne var blevet overholdt fuldt ud.
53. Kommissionen gør heroverfor gældende, at kontrollen blev udført på et fuldt repræsentativt materiale. For ferskners og nektariners vedkommende vedrørte den producentorganisationer, der repræsenterer 95% af den samlede produktion af frugt i Grækenland og 93,5% af udligningstilskuddene for tilbagekøb fra markedet; hvad angår citrusfrugter blev kontrollen udført i områder, hvis produktion svarer til 74% af de udligningstilskud, Den Hellenske Republik har udbetalt. Med hensyn til den påståede manglende objektivitet ved undersøgelserne gør Kommissionen gældende, at de har vedrørt samtlige landbrugsbedrifter i de udvalgte amter.
54. Inden for rammerne af mit forslag til afgørelse må jeg nøjes med at minde om, at de elementer, som Kommissionen har fremlagt - og som ovenfor nævnt, uden at det er blevet bestridt af den græske regering - er identiske med dem, som gav anledning til en tilsvarende finansiel korrektion på 10% for regnskabsåret 1994. Som svar på klagepunkterne fra den græske regerings side, der med udgangspunkt i de samme argumenter som i den foreliggende sag havde bestridt korrektionen, fastslog Domstolen i den flere gange nævnte dom af 11. januar 2001, at der ud fra de af Kommissionen fremlagte oplysninger ikke var grundlag for at bestride undersøgelsernes repræsentativitet. Med udgangspunkt i, hvad jeg har præciseret med hensyn til ligheden mellem de to situationer, ser jeg ingen grund til at ændre den konklusion.
55. Ligeledes betragter jeg det som ubegrundet, når den græske regering rejser indvendinger vedrørende objektiviteten og den begrænsede bredde af stikprøvekontrollen hos de undersøgte landbrugsbedrifter. Efter min mening ville en udvidelse af det geografiske kontrolområde kun have minimal betydning, eftersom dyrkning af frugt og grøntsager og de dermed forbundne udligningstilskud kun har marginal karakter for landbrugsbedrifterne i de øvrige 50-51 græske amter.
c) Uregelmæssigheder ved producentorganisationernes drift
56. Med hensyn til de klagepunkter, der vedrører uregelmæssigheder ved producentorganisationernes drift, gør den græske regering gældende, at den omtvistede finansielle korrektion hviler på en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og på magtmisbrug. I virkeligheden havde den nationale administration givet alle de nødvendige anvisninger vedrørende en korrekt og effektiv kontrol, specielt hvad angår producentorganisationernes drift og proceduren ved tilbagekøb fra markedet og ved gratis uddeling. Endvidere var der til dette formål blevet oprettet et elektronisk register over producentorganisationernes medlemmer, således at deres produktions- og handelsaktiviteter lettere kunne kontrolleres. Den græske regering præciserer desuden, at man begyndte at anvende de ovennævnte foranstaltninger i 1994, og at de blev forstærket i 1995, sådan som det bekræftes af de forbedringer på alle niveauer, som Kommissionens kontrolbesøg i sommeren 1995 konstaterede.
57. Men også på dette punkt gør Kommissionen efter min opfattelse med rette gældende, at de forbedringer, som den græske regering henviser til, og som faktisk er blevet konstateret i løbet af sommeren 1995, først begyndte at give resultater efter de finansielle korrektioner i det følgende regnskabsår 1996, sådan som Kommissionens inspektører netop fastslog. Derfor skal også dette af den græske regering fremførte klagepunkt efter min opfattelse forkastes, for så vidt som den foreliggende sag har beslutningen om afslutning af regnskaber over udgifter for regnskabsåret 1995 som genstand.
d) Manglende tekniske faciliteter og interventionsfonde hos producentorganisationerne
58. Endelig afviser den græske regering også, som jeg tidligere har nævnt, beskyldningen om manglende tekniske faciliteter og interventionsfonde hos producentorganisationerne, hvilket efter Kommissionens vurdering har medført, at disse strider mod bestemmelserne i forordning nr. 1035/72. Jeg skal her bemærke, at de grunde, som Kommissionen påberåber sig i denne forbindelse for regnskabsåret 1995, er identiske med dem, der var blevet anfægtet for det forudgående regnskabsår (den sammenfattende rapport for 1995 henviser direkte til den tilsvarende for 1994), og den græske regering formulerer indvendinger, der er ganske lig dem, som den fremførte, men fik forkastet i den førnævnte sag C-247/98 . I og med at der ikke er dukket nye elementer op i den foreliggende sag, er der ingen grund til at fravige Domstolens udtrykkelige vurderinger i den førnævnte dom, hvorved der heller er nogen grund til i dag at tage de påstande vedrørende regnskabsåret 1995 til følge, der var blevet forkastet i den tidligere sag og vedrørte det forudgående regnskabsår.
2. Gratis uddeling af produkter tilbagekøbt fra markedet
59. Jeg kommer nu til de argumenter, som Den Hellenske Republik har fremført vedrørende den anden kategori af finansielle korrektioner inden for frugt- og grøntsagssektoren, på grund af uregelmæssigheder ved den gratis uddeling af produkter, der var trukket tilbage fra markedet. Jeg skal samtidig bemærke, at hverken sagens akter eller retsmødet har fremkaldt nogen uklarhed med hensyn til, om de ovennævnte finansielle korrektioner fandt sted inden for rammerne af regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1995 eller for det følgende år. Hvis det drejede sig om dette andet hypotetiske tilfælde, måtte den indvending, som Den Hellenske Republik har rejst, ganske enkelt afvises ex officio, eftersom den foreliggende klage drejer sig om annullationen af en beslutning, der udelukkende angår regnskabsåret 1995; men i det omfang det ikke kan udelukkes, at det andet hypotetiske tilfælde kan foreligge, anser jeg det for formålstjenligt at undersøge de argumenter, som den græske regering har fremført om sagens realitet.
60. Blandt de uregelmæssigheder, som fremgår af den sammenfattende rapport for 1995, vedrører nogle gratis uddeling af frugt og grøntsager, som er trukket tilbage fra markedet, og skyldes særligt den omstændighed, at visse støttemodtagere ikke opfylder betingelserne i artikel 21 i forordning nr. 1035/72. Jeg agter her kun at undersøge de uregelmæssigheder, der angår gratis uddeling til børnerige familier og til visse skoler, for så vidt Den Hellenske Republik kun bestrider disse uregelmæssigheder.
61. Med hensyn til gratis uddeling til børnerige familier gør Kommissionen gældende, at de græske myndigheder har udvist for stor gavmildhed ved anvendelsen af artikel 21, stk. 1, litra a), første led. For selv om denne bestemmelse begrænser kredsen af støttemodtagere til dem, der anerkendes som havende krav på »offentlig understøttelse, navnlig fordi de ikke råder over tilstrækkelige midler til deres underhold«, er den gratis uddeling i henhold til den dagældende lovgivning tilladt til alle »børnerige familier«, dvs. dem, der tæller mindst fire børn (tre, hvis der er tale om eneforsørgere) uanset deres indkomstniveau.
62. Hvad derimod skoleelever angår udgør den gratis uddeling til disse en tilsidesættelse af artikel 21, stk. 1, litra a), sjette led, i forordning nr. 1035/72, som kræver, at disse mængder ikke må erstatte, men skal være et supplement til de mængder, som normalt indkøbes af skolerne, for at undgå en skævvridning af markedet . Særligt er Kommissionen utilfreds med, at den frugt, der uddeles i skolerne, hovedsageligt fortæres hjemme og ikke i skolen, eftersom skolerne kun sjældent råder over en kantine: således var der en tendens til, at den uddelte frugt erstattede den, som elevernes familier ville have købt på markedet.
a) Gratis uddeling til børnerige familier: parternes argumenter og vurderingen heraf
63. Som svar på de af Kommissionen herom formulerede bemærkninger gør Den Hellenske Republik gældende, med henvisning til to cirkulærer udstedt af Landbrugsministeriet henholdsvis den 18. januar og 11. december 1996, som kodificerer en, efter hvad der hævdes, gældende praksis, at disse har ført til, at de gratis uddelte mængder er reduceret til et minimum, navnlig ved, at retten til dem er blevet begrænset til indehavere af en attest, der godtgør, at disse er berettiget til offentlig støtte.
64. Heroverfor hævder Kommissionen endnu en gang, at de forbedringstiltag, de græske myndigheder foretog i 1996, ingen indflydelse har på udgifterne, som den regnskabsafslutning vedrører, der er genstand for den anfægtede beslutning og drejer sig om regnskabsåret 1995. Dernæst tilføjer Kommissionen, at de finansielle korrektioner i det foreliggende tilfælde endvidere hviler på den omstændighed, at det var fremgået af en kontrol udført i fire foreninger for børnerige familier, at frugten i visse tilfælde, som den græske regering i øvrigt anser for helt isolerede, blev uddelt til familier, hvis børn allerede var voksne, allerede havde stiftet egen familie og i hvert fald var erhvervsaktive.
65. Kommissionens første konstatering behøver jeg efter min mening ikke at komme tilbage til efter alt, hvad jeg flere gange har fremført ovenfor. Hvad dernæst angår de uregelmæssigheder, som er blevet konstateret i visse foreninger for børnerige familier, bemærker jeg, at selv om der er tale om isolerede tilfælde, som den græske regering hævder, retfærdiggør de en samlet korrektion på 10%, så meget desto mere som den foretagne korrektion især hviler på den omstændighed, at alle børnerige familier nød godt af den gratis frugtuddeling: et forhold, som ikke er blevet bestridt af den græske regering.
b) Gratis uddeling til skolebørn: parternes argumenter og vurderingen heraf
66. Angående dette punkt gør den græske regering tre grupper anbringender gældende for at bestride lovligheden af de finansielle korrektioner, der er knyttet til interventionerne vedrørende gratis uddeling af frugt og grøntsager til skolebørn. For det første er denne type gratis uddeling at foretrække frem for destruktion af frugten af de ovennævnte grunde, hvilket bevirkede, at fællesskabslovgiver ved udstedelsen af forordning (EF) nr. 2200/96 til erstatning af forordning nr. 1035/72 ophævede det tidligere, ovenfor omtalte krav om »supplement« (punkt 62). For det andet kan kravet om »supplement« være vanskeligt at anvende i et land som Grækenland, hvor der kun findes et meget lille antal skolekantiner. Endelig har, som også forligsorganet anerkendte i sin sammenfattende rapport, de i 1994 indførte foranstaltninger inden for frugt- og grøntssagsektoren i betydelig grad forbedret kontrollen med fællesskabsstøtten med positive resultater, som allerede viste sig i løbet af 1995.
67. Kommissionen forsvarer den anfægtede beslutning, idet den for det første henviser til den klare ordlyd af artikel 21, stk. 1, litra a), sjette led, i forordning nr. 1035/72, og for det andet til, at de græske myndigheder så sent som under den i november 1996 gennemførte kontrol ikke var i stand til at give en klar forklaring med hensyn til de foranstaltninger, der var truffet for at sikre overholdelsen af den pågældende bestemmelse.
68. Det er min opfattelse, at jeg også på dette punkt må dele Kommissionens syn på sagen. Ordlyden af artikel 21, stk. 1, litra a), sjette led, i forordning nr. 1035/72 er helt klar, lige så klar som også de bevæggrunde, der i hvert fald frem til ikrafttrædelsen af forordning nr. 2200/96 fik fællesskabslovgiver til at kræve princippet om »supplement« overholdt. Uanset hvor meget man eventuelt kan diskutere destruktion af frugt, især når det drejer sig om et land, hvor der ikke findes skolekantiner, må jeg understrege, at det i den foreliggende sag ikke er substansen i den førnævnte bestemmelse i forordning nr. 1035/72, der står til diskussion, med derimod de græske myndigheders tilsidesættelse af den. Hvad dernæst angår den omstændighed, at forligsorganet har anerkendt de betydelige forbedringer i kontrolsystemet, der blev indført i 1995, skal jeg nøjes med at understrege, at forligsorganet i virkeligheden ikke udtalte sig om de uregelmæssigheder, som det drejer sig om i den foreliggende sag, men om dem, der vedrører proceduren for anerkendelse af producentorganisationerne og disses drift, som jeg har nævnt ovenfor.
C - Finansielle korrektioner vedrørende markafgrøder
69. Den græske regering fremsætter herefter forskellige klagepunkter, der for det første vedrører den finansielle korrektion, som skyldes manglerne i forbindelse med det system for forvaltning og kontrol af landbrugsudgifterne, som Grækenland anvender, og for det andet tilbageholdelsen af administrative omkostninger i støttebeløbene.
1. Manglerne ved forvaltnings- og kontrolsystemet
a) EUGFL's bemærkninger
70. Som det fremgår af den sammenfattende rapport for 1995, blev der ved Kommissionens kontrol konstateret forsømmelser og mangler i det integrerede system til forvaltning og kontrol, som jeg i detaljer har behandlet ovenfor (punkt 28), således at systemet kommer i strid med de forpligtelser, der påhviler det i henhold til forordning nr. 729/70, nr. 3508/92 og nr. 3887/92. Ifølge den sammenfattende rapport for 1995 vedrører forsømmelserne og manglerne særligt:
a) med hensyn til den administrative kontrol:
i) det interne kontrolsystem. Det konstateredes således, at det organ, der er ansvarlig for udbetalingerne, DIDAGEP, kun udfører en minimal kontrol med Landbrugsministeriets regionale direktorater, som på deres side heller ikke fører tilstrækkelig kontrol med de agronomer, der sidder på lokalkontorerne og har til opgave at føre administrativ kontrol på stedet: Det drejer sig især om, at administrationen ikke kan få adgang til det integrerede systems databaser. I Alexandroupoli f.eks., hvor Kommissionen foretog kontrol, var Landbrugsministeriets lokalkontor og agronomerne ikke i stand til nøjagtigt at angive, hvor mange gange der var udført kontrol på stedet i 1994.
ii) tilsynet med FLK, der spiller en nøglerolle ved forvaltningen af fællesskabsstøtten. Den regionale forvaltning var ikke i stand til at kontrollere deres aktiviteter, bl.a. fordi den ikke rådede over de nødvendige hjælpemidler, såsom en computer, til at skaffe sig adgang til FLK's databaser.
iii) krydskontrollen af de oplysninger, som støtteansøgningerne indeholdt; kontrollen i 1994 fandt desuden først sted efter udbetalingen af fællesskabsstøtten.
b) med hensyn til kontrollen på stedet:
i) den procentdel, kontrolbesøgene på stedet udgjorde, og den metode, der anvendtes ved udførelsen af kontrollen. For stadig at tage Alexandroupoli som eksempel var de lokale myndigheder dér ikke i stand til at redegøre for den metode, de havde fulgt ved udvælgelsen af de landbrugsbedrifter, der skulle kontrolleres, samtidig med, at en analyse af kontrolrapporterne påviste, at udvælgelsen havde været utilstrækkelig ud over, at man helt havde undladt at foretage kontrol af ansøgningerne vedrørende bestemte afgrøder. Desuden blev det konstateret, at der ikke var foretaget nogen forudgående risikoanalyse, som er nødvendig for at finde frem til de ansøgninger, der skal underkastes kontrol »ved anvendelse af en faktor, der sikrer, at de udvalgte ansøgninger er repræsentative for de indgivne støtteansøgninger« (artikel 6, stk. 4, i forordning nr. 3887/92).
ii) en forøgelse af minimumsprocentdelen af de græske myndigheders kontrolbesøg på stedet. EUGFL havde i henhold til artikel 6, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 3887/92 anmodet myndighederne om at øge procentdelen fra 5% til 10%, idet det ikke gik tilstrækkeligt fremad med anvendelsen af det integrerede system, som det var blevet konstateret under de i 1993 og 1994 gennemførte kontrolbesøg. Procentdelen nåede lige akkurat op på 9,3%, og det konstateredes endda, at de ansatte ved det regionale direktorat i Alexandroupoli ikke var blevet orienteret om den krævede forøgelse.
iii) kvaliteten af rapporterne over de udførte kontroller. Disse dokumenter, som oven i købet i visse tilfælde end ikke var blevet udarbejdet, indeholdt ofte hverken dato eller grundene til kontrollen og nøjagtige oplysninger om resultaterne af opmålingen af markerne og antallet af de opmålte marker.
71. I den sammenfattende rapport for 1995 præciseres det, at visse af de førnævnte mangler (særlig dem, der angik de regionale direktoraters tilsyn med FLK, udvælgelsen af de landbrugsbedrifter, der skulle kontrolleres, og rapporterne over den udførte kontrol) vedrører elementer i kontrolsystemet, som hører under medlemsstaternes kompetence, og som ud over at være nødvendige for en effektiv forvaltning af støtten skal finde umiddelbar anvendelse. Selv om fristen for gennemførelsen af det integrerede system i sin helhed var blevet udskudt til den 1. januar 1997, blev de ovennævnte mangler under alle omstændigheder anset for uacceptable. Det understreges derpå, stadig ifølge den sammenfattende rapport for 1995, at de pågældende mangler ikke var begrænset til de regioner, hvor Kommissionen havde gennemført kontrol, men var udbredt over hele det nationale system.
72. For at neddæmpe alvoren af de påpegede uregelmæssigheder tager den sammenfattende rapport for 1995 hensyn til de vanskeligheder, som Den Hellenske Republik stod overfor, idet den betoner, at det integrerede system i 1994, dvs. i det produktionsår, det drejer sig om i den foreliggende sag, endnu befandt sig i en overgangsfase, at den pågældende stat i den periode stod over for særlige vanskeligheder på grund af, at der endnu manglede matrikler, at i hvert fald kontrolbesøgene på stedet havde udvist fremskridt, idet de var steget fra 5% til 9,3%, dvs. til en procentdel, der ikke lå langt fra det ønskede minimumsniveau på 10%, som nævnt ovenfor, at den negative bedømmelse af de konstaterede mangler mildnedes af, at der i Grækenland eksisterer en form for social kontrol, som kommer af, at støtteansøgningerne slås op på muren på kommunekontorerne, og at Kommissionens kontrol ikke havde påvist alvorlige uregelmæssigheder.
73. Under hensyn til alle de ovennævnte elementer, som i øvrigt ikke bestrides af de græske myndigheder, samt til, at det var umuligt nøjagtigt at opgøre det lidte tab, blev det foreslået i den sammenfattende rapport for 1995 at anvende standardkorrektionen på 2%, som er minimumssatsen i Belle-rapporten (se herom ovenfor, punkt 18). I den endelige rapport af 25. februar 1999 godtog forligsorganet dette forslag.
b) Parternes argumenter
74. Den græske regering gør gældende, at den finansielle korrektion burde have været på under 2%, og at den forøgede sats i virkeligheden hviler på en urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder og desuden udgør et misbrug af Kommissionens skønsfrihed. Til underbyggelse af sit synspunkt anfører den græske regering følgende argumentation.
75. For det første anser den, hvis jeg har forstået dens synspunkt ret, den finansielle korrektion, der var begrundet i mangler og lakuner i det græske kontrolsystem, for uberettiget, for så vidt som produktionsåret 1994/1995 var en overgangsperiode. Dette er grunden til, at det ikke kunne hævdes, at Den Hellenske Republik allerede havde indført det integrerede system i sin helhed, så meget desto mere som den hertil rådede over en frist indtil den 1. januar 1997.
76. For det andet påberåber den græske regering sig visse elementer for at bevise, at der i Grækenland findes et pålideligt kontrolsystem. Den fremhæver her særligt, at de landbrugsbedrifter, der skulle kontrolleres på stedet, var blevet udvalgt af Landbrugsministeriets regionale direktorater på grundlag af detaljerede anvisninger fra centraladministrationen, som fastlagde risikokriterierne i henhold til forordning nr. 3887/92, at der i det mindste var blevet indført et kontrolsystem med krydskontrol, selv om systemet var behæftet med mangler (der i øvrigt skyldtes selve det integrerede systems kompleksitet); samarbejdet mellem FLK og Landbrugsministeriet gjorde det muligt for sidstnævnte at vedblive med at udøve et tilfredsstillende tilsyn.
77. Endelig burde visse elementer ifølge Den Hellenske Republik have fået Kommissionen til at bedømme de konstaterede lakuner i systemet mindre strengt. Disse elementer er: de specielle vanskeligheder, som de græske myndigheder stødte på på grund af særlige omstændigheder, såsom det store antal producenter (ca. 300 000) og det endnu større antal anmeldte marker, der skyldes den kraftige opdeling i små enheder, som karakteriserer det græske landbrug, de førnævnte manglende matrikler i den omhandlede periode, forøgelsen af antallet af kontrolbesøg på stedet fra 5% til 9,3%, hvilket burde anses for tilfredsstillende, hvis man betænker, at denne forøgelse fandt sted på et tidspunkt, hvor man allerede havde nået den oprindeligt foreskrevne procentdel ; det forhold, at der ikke ved Kommissionens kontrol dukkede »alvorlige problemer« op (som det fremgår af den sammenfattende rapport for 1995); de græske myndigheders bestræbelser for at leve op både til kravene i det integrerede system og til kravene fra Kommissionens inspektører; disse bestræbelser har ført til en betydelig forbedring af situationen.
78. Kommissionen gør heroverfor primært gældende, at de argumenter, som den græske regering har fremført for Domstolen, blot er en gentagelse af dem, der allerede var blevet behandlet i forligsorganet, som ikke anså dem for tilstrækkelige til at begrunde en negativ udtalelse om forslaget om en finansiel korrektion på 2%. For det andet, fortsætter Kommissionen, var det græske kontrolsystems forsømmelser så alvorlige, at de i sig selv kunne berettige til en finansiel korrektion på 5%; men Kommissionens tjenestegrene reducerede korrektionen til 2%, idet de netop tog hensyn til, at regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1995 i det mindste havde vist fremskridt med hensyn til antallet af kontrolbesøg på stedet, og til, at der i det væsentlige ikke var blevet konstateret alvorlige uregelmæssigheder ved udbetalingen af støtten. Endelig bemærker Kommissionen, at de omtvistede finansielle korrektioner ikke skyldes, at det integrerede system ikke er blevet anvendt, men skyldes de svagheder, der karakteriserer det græske kontrolsystem og de græske myndigheders manglende effektivitet ved forvaltningen af fællesskabsstøtten.
c) Vurdering
i) Indledende bemærkninger
79. Indledningsvis skal der her mindes om visse væsentlige aspekter ved den omtvistede ordning. Som bekendt finansierer EUGFL kun de interventioner, der foretages efter Fællesskabets regler inden for rammerne af de fælles markedsordninger for landbruget, og formålet med regnskabsafslutningsproceduren er netop at sikre, at den finansiering, der stilles til medlemsstaternes rådighed, anvendes i overensstemmelse med de regler, der er gældende for de fælles markedsordninger for landbruget.
80. For det andet anser jeg det for nyttigt at erindre om, at artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 729/70 pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at de af EUGFL finansierede foranstaltninger er blevet gennemført effektivt og efter reglerne. Denne bestemmelse, som for den omhandlede sektors vedkommende henviser til den velkendte forpligtelse i EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF), fastlægger i overensstemmelse med Domstolens praksis de principper, som Fællesskabet og medlemsstaterne skal overholde ved gennemførelsen af fællesskabsretlige afgørelser om foranstaltninger på landbrugsområdet, der finansieres af EUGFL, og ved bekæmpelsen af misbrug og uregelmæssigheder .
81. Jeg minder endvidere om, at det påhviler Kommissionen at godtgøre, at der foreligger en tilsidesættelse af bestemmelserne vedrørende de fælles markedsordninger for landbruget, og at såfremt Kommissionen afviser at lade EUGFL afholde de ovennævnte udgifter på grund af en sådan tilsidesættelse, er den forpligtet til at begrunde sin beslutning, hvis der heri fastslås manglende kontrol eller mangler ved den kontrol, som vedkommende medlemsstat har gennemført . Dog »påhviler det [...] ikke Kommissionen udtømmende at godtgøre, at oplysningerne fra medlemsstaterne er urigtige, men den må fremlægge et bevis for, at den har en begrundet og rimelig tvivl med hensyn til de tal, der er meddelt af de nationale myndigheder« . Denne lempelse af beviskravet skyldes, at staten har bedre adgang til at indsamle og kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for afslutningen af EUGFL-regnskaberne, og at staten følgelig skal føre det mere detaljerede og fuldstændige bevis for, at dens tal er rigtige, og efter omstændighederne for, at Kommissionens beregninger er forkerte . Endelig minder jeg om, stadig ifølge Domstolens praksis, at en medlemsstat, hvis kontrol Kommissionen har anset for ikke eksisterende eller utilstrækkelig, ikke kan afkræfte Kommissionens konstateringer ved simple påstande, som ikke underbygges af elementer, der godtgør eksistensen af et pålideligt og funktionsdygtigt kontrolsystem .
82. Da dette nu ligger fast, vil jeg herefter undersøge den græske regerings ovenfor anførte argumenter.
ii) Uregelmæssigheder ved kontrolsystemet
83. Som tidligere anført bestrider den græske regering først og fremmest de finansielle korrektioner, der er begrundet i manglerne ved det græske integrerede system for perioden forud for den 1. januar 1997. Jeg skal dog her bemærke, at den finansielle korrektion, som blev indført ved den anfægtede beslutning, ikke direkte vedrører det integrerede systems fortsat mangelfulde funktion, sådan som Kommissionen har præciseret i den foreliggende sag, og som det også klart fremgår af den sammenfattende rapport for 1995. Den bygger derimod på generelle mangler, der kendetegner hele det græske kontrolsystem og gør de nationale myndigheders forvaltning af fællesskabsstøtten ineffektiv. Den græske regerings indvendinger på dette punkt må derfor forkastes.
84. Tilbage står imidlertid spørgsmålet, om den finansielle korrektion på 2% var usædvanlig hård i betragtning af de konstaterede uregelmæssigheders »begrænsede omfang«, oven i købet under en indkøringsfase for det integrerede system. Men det er tilstrækkeligt til at udelukke en sådan konklusion at bemærke, at medlemsstaternes forpligtelse med hensyn til indføring og forvaltning af et effektivt kontrolsystem til forebyggelse og forfølgning af uregelmæssigheder ikke hviler på forordning nr. 3508/92. Denne forordning indførte nogle bestemmelser udelukkende med det formål at styrke kontrolsystemet på en sådan måde, at det indtil tidspunktet for en gennemførelse af det integrerede system i dets helhed skulle påhvile medlemsstaterne i det mindste at sikre et rimeligt kontrolniveau med hensyn til EUGFL-interventionerne. For at underbygge dette minder jeg om, at ifølge trettende betragtning til forordning nr. 3887/92, der omhandler gennemførelsesbestemmelser til det integrerede system, og som fastsatte den oprindelige frist for gennemførelsen af det integrerede system i dets helhed til den 1. januar 1996, »er det derfor nødvendigt at kræve af medlemsstaterne, at de i mellemtiden ved fornødne foranstaltninger på nationalt plan hindrer, at kontrollen bliver utilstrækkelig« (min fremhævelse), mens artikel 17, stk. 1, i samme forordning bestemmer, at »hvis dele af det integrerede system endnu ikke er bragt i anvendelse [...], træffer de enkelte medlemsstater de fornødne foranstaltninger med henblik på en forvaltning og kontrol, der sikrer, at betingelserne for de berørte støtteydelser er opfyldt« (min fremhævelse). Selv om det altså er sandt, at medlemsstaterne i perioden 1994-1995 ikke var forpligtede til at anvende det integrerede system i dets helhed, er det samtidig også en kendsgerning, at der allerede på det tidspunkt påhvilede dem en forpligtelse til med særlig omhu at sørge for, at de samme kontrolsystemer i det mindste kunne leve op til et kvalitetskrav, der kunne sikre, at fællesskabsreglernen vedrørende EUGFL-interventionerne blev overholdt. Den omtvistede finansielle korrektion er således berettiget på grund af manglerne ved det græske kontrolsystem: mangler, der konstateredes endnu i 1994-1995, såvel på det overordnede administrative plan som på det lokale, og som har at gøre med grundlæggende aspekter af denne kontrol, i og med at de vedrører tilsynet, der varetages af de regionale direktorater under Landbrugsministeriet, med FLK (som spiller en væsentlig rolle ved forvaltningen og udbetalingen af fællesskabsstøtten), udvælgelsen af de landbrugsbedrifter, der skulle kontrolleres, samt de rapporter, der blev udarbejdet af de græske embedsmænd om de pågældende kontrolbesøg. Særlig alvorligt er det efter min opfattelse i den forbindelse, at Kommissionen endnu for i 1994/1995 måtte konstatere de mangler, jeg har anført ovenfor.
85. På denne baggrund mener jeg derfor, at den finansielle korrektion på 2% ikke er for hård, idet jeg minder om, at de 2% er minimumssatsen blandt de standardkorrektioner, der står anført i Belle-rapporten, og som Kommissionen plejer at anvende i tilfælde af mangler og uregelmæssigheder af den ovenfor beskrevne type.
iii) Kontrolsystemets påståede pålidelighed
86. Trods de beviser, som Kommissionen har fremlagt på det store antal af lakuner i kontrolsystemet, hævder den græske regering som nævnt, at dette system var pålideligt. Jeg skal dog bemærke, at de græske myndigheder ikke har været i stand til påvise unøjagtigheder i Kommissionens konstateringer, og på ingen måde har bestridt de konklusioner vedrørende de faktiske omstændigheder, som Kommissionens tjenestegrene var nået frem til efter de inspektioner, de havde foretaget i Grækenland. I og med at den græske regering blot har fremsat simple påstande for Domstolen uden noget konkret bevis (lige så lidt som den havde fremlagt noget bevis under forligsforhandlingerne for forligsorganet), har den ikke opfyldt sin forpligtelse til at fremlægge »detaljerede og fuldstændige« beviser på unøjagtigheden af Kommissionens konstateringer, skønt den var forpligtet hertil.
iv) Formildende omstændigheder
87. Hvad angår de formildende omstændigheder, som den græske regering anfører, idet den beskylder Kommissionen for ikke eller i utilstrækkelig grad at have inddraget dem i sin vurdering, skal jeg blot bemærke, at de som ovenfor nævnt (se punkt 72) udtrykkeligt er anført i den sammenfattende rapport for 1995 og har ført til, at de finansielle korrektioner blev fastsat til minimumsstandardsatsen på 2%, der normalt netop anvendes, som det fremgår af Belle-rapporten, »hvis manglen kun vedrører mindre betydningsfulde dele af kontrolsystemet eller gennemførelsen af kontrol, som ikke er af afgørende betydning for sikkerheden for udgiftens retmæssighed« (min fremhævelse).
88. Som konklusion mener jeg, at de klagepunkter, som den græske regering har fremsat vedrørende de finansielle korrektioner på grund af mangler ved det græske forvaltnings- og kontrolsystem, må forkastes.
2. Tilbageholdelse af administrative omkostninger ved forvaltning af støttebeløbene
89. Som begrundelse for den finansielle korrektion svarende til de af FLK'erne foretagne tilbageholdelser henviser den sammenfattende rapport for 1995 til sin detaljerede gennemgang af dette problem i rapporten fra det foregående år. Som det fremgår af den sidstnævnte, er FLK i Grækenland obligatorisk involveret i administrationen og udbetalingen af udligningstilskud til markafgrøder ved, at de har fået pålagt at edb-behandle ansøgningerne og foretage udbetalinger til alle støttemodtagere, uanset om disse er FLK-medlemmer eller ej. På grundlag af en aftale med staten tilbageholder de ca. 2% af støttebeløbet til deres udgifter, hvilket er en tilsidesættelse af artikel 1, stk. 4, i forordning nr. 729/70 og artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 1765/92, der foreskriver, at støtten skal udbetales fuldt ud til modtagerne. Af supplementet til den sammenfattende rapport for 1995 fremgår det, at forligsorganet havde konstateret, at det allerede havde undersøgt dette spørgsmål under tidligere procedurer, og at det foreliggende tilfælde således ikke indeholdt noget nyt element.
90. Den græske regering gør gældende, at den anfægtede beslutning hviler på en urigtig vurdering af karakteren af FLK's tilbageholdelser og påberåber sig nogle anbringender, som er helt identiske med dem, Domstolen forkastede i den allerede flere gange nævnte dom af 11. januar 2001 vedrørende regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1994 . Alligevel var den græske regering i den foreliggende sag, som allerede fremhævet, ikke i stand til at fremlægge faktiske eller retlige elementer, der var nye eller forskellige fra dem, Domstolen havde undersøgt i den tidligere nævnte sag. Derfor er der, for nu at sige det igen, ingen grund til ikke at fastholde den argumentation, Domstolen fulgte ved den lejlighed, og jeg foreslår, at den græske regerings klagepunkter desangående forkastes.
D - Kommissionens inkompetence i tidsmæssig henseende
91. Den græske regerings sidste anbringende bygger på artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70, med senere ændringer, der som tidligere nævnt (se punkt 10) bl.a. bestemmer: »En afvisning af finansiering kan ikke vedrøre udgifter, der er afholdt mere end 24 måneder forud for den dato, hvor Kommissionen skriftligt meddelte den pågældende medlemsstat resultaterne af sin efterforskning«. Ifølge den græske regering er den anfægtede beslutning i strid med denne bestemmelse, idet der er foretaget finansielle korrektioner for udgifter, som var afholdt på et tidspunkt, der ligger mere end 24 måneder forud for datoen for den skriftlige meddelelse af resultaterne af undersøgelserne.
92. Heroverfor gør Kommissionen dog gældende, ganske vist udelukkende inden for rammerne af sin replik, at disse meddelelser reguleres af artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95 om gennemførelsesbestemmelser til artikel 5 i forordning nr. 729/70 (se ovenfor, punkt 14). I medfør af artikel 10 i forordning nr. 1663/95 finder denne forordning først anvendelse fra regnskabsåret 1996 og vedrører således ikke regnskabsåret 1995, som er genstand for den anfægtede beslutning. Under alle omstændigheder påpeger Kommissionen med hensyn til det omhandlede regnskabsår, at den havde tilstillet den græske regering en skrivelse, hvori den anførte resultaterne af de kontrolbesøg, som dens tjenestegrene havde gennemført i januar 1996, og konklusionerne heraf (dok. VI/27548 af 8.7.1996). I denne skrivelse præciseredes det, at der først ville der blive taget stilling til eventuelle finansielle konsekvenser, som de førnævnte konstateringer kunne resultere i, når de græske myndigheder havde afgivet svar; følgelig havde de udgifter, der var blevet taget i betragtning i den anfægtede beslutning, været genstand for en meddelelse inden udløbet af de 24 måneder, som er anført i artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70.
93. For at kunne vurdere berettigelsen af den græske regerings klagepunkt er det derfor nødvendigt allerførst at undersøge, om afvisningen af finansieringen inden for rammerne af regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1995 henhører under de forpligtelser, der er omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra c). Jeg skal i den forbindelse minde om, at denne bestemmelse, som den gælder i dag, blev indført med forordning nr. 1287/95, der i henhold til artikel 2, stk. 1, anvendes fra og med regnskabsåret 1996. Stk. 2 i samme artikel fastsætter derpå, at afvisning af finansiering som omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra c), ikke må vedrøre udgifter, der er anmeldt for en regnskabsperiode, der ligger forud for den 16. oktober 1992, »men uden at dette berører beslutningerne vedrørende regnskabsafslutning for regnskabsperioder før ikrafttrædelsen af nærværende forordning [nr. 1287/95]«. I sin fortolkning af den sidstnævnte sætning har Domstolen i en dom for nylig fastslået, at proceduren ved gennemførelsen af finansielle korrektioner på grundlag af artikel 5 i forordning nr. 729/70 også skal anvendes for de regnskabsperioder efter den 16. oktober 1992 (og naturligvis før 1996), som ikke havde været genstand for en regnskabsafslutning før ikrafttrædelsen af forordning nr. 1287/95 . Eftersom den i den foreliggende sag anfægtede beslutning bærer datoen 28. juli 1999, følger det heraf, at Kommissionen vedrørende regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1995 skulle anvende den procedure, som artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 foreskriver .
94. Som anført ovenfor har Kommissionen i øvrigt heroverfor gjort gældende, at de nærmere betingelser for »skriftlige meddelelser«, som det drejer sig om her, reguleres af artikel 8 i forordning nr. 1663/95 og nødvendigvis kun gælder fra og med regnskabsåret 1996. Den er imidlertid tavs med hensyn til anvendelsen i den foreliggende sag af artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 og nøjes med at understrege, at den i praksis rettidigt har opfyldt sin forpligtelse i henhold til den ovennævnte bestemmelse. Selvfølgelig tager den heller ikke stilling til Domstolens førnævnte udtalelse om det pågældende punkt, eftersom denne først faldt på et senere tidspunkt. På grundlag af Kommissionens sammenfattende bemærkninger om spørgsmålet mener jeg derfor, så vidt jeg har forstået, at Kommissionen heller ikke bestrider det tidsrum, som meddelelsespligten i artikel 5, stk. 2, litra c), dækker, men den udelukker muligheden af, at gennemførelsesbestemmelserne, som foreskrevet i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95, skal finde anvendelse forud for regnskabsåret 1996. Der eksisterede med andre ord en forpligtelse til skriftlig meddelelse før dette regnskabsår, men der var ingen pligt til indtil dette tidspunkt at lade gennemførelsesbestemmelserne være i overensstemmelse med de nøjere betingelser i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95.
95. Som anført ovenfor er det førnævnte ræsonnement kun noget, jeg indirekte udleder af Kommissionens indlæg; jeg skønner dog, at uanset om det svarer til Kommissionens faktiske overbevisning eller ej, er det helt i overensstemmelse med den pågældende ordnings kompleksitet og er fint foreneligt med Domstolens førnævnte dom.
96. Hvis det forholder sig således, som jeg mener, går opgaven ud på at få konstateret, om Kommissionen i det foreliggende tilfælde har opfyldt sin forpligtelse til under overholdelse af de på det afgørende tidspunkt gældende regler at give Den Hellenske Republik meddelelse om resultaterne af de undersøgelser, den havde foretaget med henblik på regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1995. Som anført lige ovenfor påberåber Kommissionen sig i den forbindelse sin skrivelse af 8. juli 1996, hvor resultaterne af de i januar 1996 udførte kontrolbesøg var gengivet. Men hvis man ser nøjere på spørgsmålet, opfylder denne skrivelse kun delvis meddelelsespligten i henhold til artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70, for så vidt som den kun omhandler frugt- og grøntsagssektoren, men ikke sektoren for markafgrøder; desuden er de resultater af undersøgelserne, der er gengivet i skrivelsen, kun delvis relevante for de tilfælde af uregelmæssigheder, som har haft indflydelse på beregningen af udgifterne for regnskabsåret 1995, ligesom den omtaler uregelmæssigheder, som kun delvis er identiske med dem, der gav anledning til anvendelsen af de finansielle korrektioner inden for frugt- og grøntsagssektoren, der er genstand for den i den foreliggende sag anfægtede beslutning (f.eks. er der ingen omtale af uregelmæssighederne i forbindelse med gratis uddeling til skolebørn).
97. Når man derfor analyserer sagsakterne fra den administrative procedure, som desværre ikke bidrager til en let og sikker efterforskning, fremgår det, at der vedrørende det omstridte punkt også er udvekslet andre breve mellem de græske myndigheder og Kommissionens tjenestegrene. Jeg kan her f.eks. henvise til en skrivelse af 8. marts 1996, som der er spor af i forligsorganets slutrapport vedrørende markafgrøder (punkt 8), i hvilken Kommissionens tjenestegrene angav grundene til den foreslåede korrektion med et beløb, der svarer til de beløb, som FLK havde tilbageholdt ved udbetalingen af støtten til modtagerne. Og Kommissionen har, stadig på markafgrødeområdet, i sit indlæg påberåbt sig en kopi af skrivelsen dok. VI/28405 af 24. juli 1995, i hvilken de græske myndigheder havde fået meddelelse om EUGFL's »udspecificerede bemærkninger« vedrørende resultaterne af Kommissionens tjenestegrenes undersøgelser i april 1995, der havde til formål at sikre den lovformelige karakter af det græske system til forvaltning og kontrol af fællesskabsstøtten.
98. Hvad dernæst angår frugt- og grøntsagssektoren har den græske regering selv i sin stævning påberåbt sig en kopi af Kommissionens skrivelse dok. VI/74155 af 3. december 1995, som indeholder en række bemærkninger både om citrusfrugter og om ferskner og nektariner. Disse bemærkninger, som for en stor del falder sammen med dem, der gav anledning til de korrektioner, der er genstand for den foreliggende sag, omfatter også en rapport om resultaterne af Kommissionens undersøgelser i august 1995. Endvidere omtales i samme skrivelse af 3. december 1995 en tidligere skrivelse af 21. august 1995 (nr. 31631), der henviser til spørgsmålet om uregelmæssigheder i frugt- og grøntsagssektoren i almindelighed og vedrørende ferskner og nektariner i særdeleshed. Endelig er der i Kommissionens meddelelse dok. VI/25315 af 24. juni 1998, som er vedlagt sagsøgtes svarskrift, nævnt nogle tidligere meddelelser fra Kommissionen af 3. juli (dok. VI/26774) og af 6. august 1997 (dok. VI/31822), efter en række undersøgelser foretaget i Grækenland.
99. Det drejer sig selvfølgelig kun om indirekte og fragmentariske elementer, som jeg imidlertid ikke kan forbigå i betragtning af, at den til rådighed stående dokumentation er så utilstrækkelig. Under alle omstændigheder fører disse elementer taget under ét, såvel som de præciserende oplysninger, der fremkom under retsmødet, men også de slutninger, som den normalt fulgte praksis på dette område tillader at udlede, mig frem til den konklusion, at forpligtelsen i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70, efter al sandsynlighed i det væsentlige er blevet opfyldt i den foreliggende sag, om så blot i sin mest forenklede form i henhold til den ovennævnte bestemmelse, og at den græske regerings klage herover derfor er ubegrundet.
100. Som konklusion er det min opfattelse, at ingen af de anbringender, som den græske regering har fremført for, at beslutning 1999/596 skal annulleres, kan tages til følge, og at Kommissionen derfor bør frifindes.
IV - Sagens omkostninger
101. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Eftersom Kommissionen har nedlagt en sådan påstand, foreslår jeg Domstolen at tage denne påstand til følge.
V - Forslag til afgørelse
102. På grundlag af ovenstående foreslår jeg derfor Domstolen følgende afgørelse:
»1) Kommissionen frifindes.
2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.«