61996CJ0106_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-106/96,
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ved Assistant Treasury Solicitor John E. Collins, som befuldmaegtiget, og Derrick Wyatt, QC, og med valgt adresse i Luxembourg paa Det Forenede Kongeriges Ambassade, 14, boulevard Roosevelt,
sagsoeger,
stoettet af
Forbundsrepublikken Tyskland ved afdelingschef Ernst Roeder og ekspeditionssekretaer Bernd Kloke, begge Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtigede,
Raadet for Den Europaeiske Union ved direktoer Jill Aussant og juridisk konsulent Félix Van Craeyenest, begge Juridisk Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektoer Alessandro Morbilli, Den Europaeiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,
Kongeriget Danmark, foerst ved kontorchef Peter Biering, Udenrigsministeriet, derefter ved kontorchef Joergen Molde, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg paa Kongelig Dansk Ambassade, 4, boulevard Royal,
intervenienter,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Maria Patakia og Peter Oliver, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsoegt,
stoettet af
Europa-Parlamentet ved Christian Pennera og Auke Baas, begge Parlamentets Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Europa-Parlamentets Generalsekretariat, Tourbygningen, Kirchberg,
intervenient,
angaaende en paastand om annullation af den eller de beslutninger, der henvises til i Kommissionens pressemeddelelse (IP/96/67) af 23. januar 1996 om ydelse af stoette til europaeiske projekter til bekaempelse af social udstoedelse,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C. Gulmann, H. Ragnemalm, M. Wathelet og R. Schintgen samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida (refererende dommer), J.L. Murray, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann og L. Sevón,
generaladvokat: G. Tesauro
justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 4. november 1997,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 22. januar 1998,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 1. april 1996 har Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland i medfoer af EF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af den eller de beslutninger, der henvises til i Kommissionens pressemeddelelse (IP/96/67) af 23. januar 1996 om ydelse af stoette til europaeiske projekter til bekaempelse af social udstoedelse (herefter »den omtvistede meddelelse«).
2 Efter Raadets vedtagelse af resolution af 21. januar 1974 om et arbejdsmarkedsmaessigt og socialt handlingsprogram (EFT C 13, s. 1) vedtog denne institution en raekke programmer om bekaempelse af fattigdom og social udstoedelse i henhold til EF-traktatens artikel 235.
3 Raadet vedtog foerst afgoerelse 75/458/EOEF af 22. juli 1975 om program for forsoegsprojekter og vejledende undersoegelser med henblik paa bekaempelse af fattigdom (EFT L 199, s. 34), senest aendret ved Raadets afgoerelse 80/1270/EOEF af 22. december 1980 om en supplerende foranstaltning til bekaempelse af fattigdom (EFT L 375, s. 68), som omfattede tidsrummet mellem december 1975 og november 1981, dernaest Raadets afgoerelse 85/8/EOEF af 19. december 1984 om en saerlig faellesskabsindsats til bekaempelse af fattigdom (EFT 1985 L 2, s. 24), som omfattede tidsrummet mellem januar 1985 og 31. december 1988, og endelig Raadets afgoerelse 89/457/EOEF af 18. juli 1989 om ivaerksaettelse af et EF-handlingsprogram paa mellemlang sigt for oekonomisk og social integration af de oekonomisk og socialt daarligt stillede befolkningsgrupper (EFT L 224, s. 10), som indeholdt et program for tidsrummet 1. juli 1989 til 30. juni 1994 (herefter »tredje fattigdomsprogram«).
4 Formaalet med tredje fattigdomsprogram var i henhold til afgoerelsens artikel 2 at sikre en samordning af alle faellesskabsaktioner til fordel for de befolkningsgrupper, der er oekonomisk og socialt daarligt stillet, under iagttagelse af de respektive regler, der gaelder for disse aktioner [litra a)], at bidrage til udarbejdelse af forebyggende foranstaltninger til fordel for de udsatte befolkningsgrupper og afhjaelpende foranstaltninger til daekning af de virkeligt fattiges behov [litra b)], i et flerdimensionalt perspektiv at opstille nyskabende organisatoriske modeller, der tager sigte paa integration af de paagaeldende personer, og som omfatter de oekonomiske og sociale beslutningstagere [litra c)], at gennemfoere en aktion for oplysning, samordning, evaluering og udveksling af erfaringer paa faellesskabsplan [litra d)] og endelig at fortsaette undersoegelsen af de paagaeldende befolkningsgruppers saerlige karakteristika [litra e)].
5 Kommissionen kunne for at virkeliggoere disse maalsaetninger i henhold til programmets artikel 3 fremme og/eller yde finansiel stoette til gennemfoerelse af aktionsmodeller paa lokalt plan med henblik paa oekonomisk og social integration af de paagaeldende befolkningsgrupper ved samordning af lokale initiativer med den politik, der foeres paa nationalt eller regionalt plan; disse modeller skulle svare til de konkrete behov hos disse personer og give dem mulighed for selv at deltage aktivt med en reel indplacering i samfundet for oeje [litra a)]. Kommissionen kunne ogsaa fremme og stoette nyskabende initiativer med henblik paa oekonomisk og social integration af visse samfundsgrupper, der er udsat for bestemte former for marginalisering, initiativer der navnlig tages af ikke-statslige organisationer [litra b)], evaluering af forsoeg, udveksling af erfaringer inden for Faellesskabet samt overfoersel af metoder, ved hjaelp af et net af forsknings- og udviklingsenheder, hvis medlemmer udnaevnes af Kommissionen i forstaaelse med de paagaeldende medlemsstater [litra c)], og endelig regelmaessig udveksling af sammenlignelige data vedroerende de paagaeldende befolkningsgrupper samt forbedring af kendskabet til dette faenomen [litra d)].
6 I henhold til punkt I i afgoerelsens bilag skulle aktionsmodellen bl.a. tage sigte paa flere dimensioner af daarligt stillede personers forhold og omfatte det private erhvervsliv eller sammenslutninger og offentlige myndigheder. I henhold til bilagets punkt II skulle der i oevrigt ved udvaelgelsen bl.a. tages hensyn til, i hvilket omfang en aktionsmodel fremmer de paagaeldendes selvstaendighed og selvtillid, er af interesse for beskaeftigelsessituationen, kanaliserer stoetten til de daarligst stillede og laegger vaegt paa socialt og oekonomisk daarligt stillede omraader.
7 Med henblik paa at forfoelge og udvide dette program forelagde Kommission den 22. september 1993 Raadet et forslag til afgoerelse om ivaerksaettelse af et handlingsprogram paa mellemlang sigt til bekaempelse af social udstoedelse og fremme af solidaritet: et nyt program for stoette og fremme af aendringer (1994-1999) [KOM(93) 435 endelig udg., ikke offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, herefter »fjerde fattigdomsprogram«]. Dette forslag indeholdt et program, der skulle gennemfoeres mellem den 1. juli 1994 og den 31. december 1999.
8 I henhold til artikel 2 i fjerde fattigdomsprogram skulle aktioner til bekaempelse af udstoedelse og fremme af solidaritet sigte mod oekonomisk og social integration af de oekonomisk og socialt daarligst stillede befolkningsgrupper og personer, der er udsat for social udstoedelse, isaer i byomraaderne. Integrationen skulle sikres ved et sammenhaengende program, der omfattede alle de paagaeldende aktionsomraader, som var angivet i en vejledende fortegnelse. Blandt disse aktionsomraader var beskaeftigelse og uddannelse.
9 I henhold til artikel 3 i fjerde fattigdomsprogram havde programmet bl.a. til formaal ved aktionsmodeller at bidrage til udvikling af forebyggende og afhjaelpende foranstaltninger paa lokalt, nationalt eller regionalt plan [litra a)] og stoette oprettelsen og udviklingen af tvaernationale netvaerk af partnerskabsprojekter [litra b)].
10 Med henblik paa at naa disse maal skulle foranstaltningerne i henhold til artikel 4 i fjerde fattigdomsprogram bl.a. bestaa i ivaerksaettelsen af aktionsmodeller paa lokalt og nationalt plan inden for rammerne af partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor.
11 Ifoelge bilag I til fjerde fattigdomsprogram skulle der ved udvaelgelsen af aktionsmodellerne bl.a. tages hensyn til, at de indebaerer effektiv kanalisering af stoetten til de mest beroerte befolkningsgrupper, fremmer de paagaeldende personers selvstaendighed og selvtillid, fremmer beskaeftigelsesmulighederne og tager sigte paa socialt og oekonomisk daarligt stillede omraader.
12 Allerede ved udgangen af juni maaned 1995 blev det klart, at forslaget til fjerde fattigdomsprogram ikke ville blive vedtaget af Raadet.
13 Budgetkonto B3-4103 i Den Europaeiske Unions almindelige budget for regnskabsaaret 1995 (EFT 1995 L 369, s. 1) indeholdt i oevrigt et beloeb paa 20 mio. ECU til bekaempelse af fattigdom og social udstoedelse. I henhold til budgetanmaerkningerne til denne budgetkonto skulle beloebet daekke udgifterne til det program, som var indeholdt i forslaget til fjerde fattigdomsprogram, samt andre udgifter uden for programmet.
14 Det fremgaar af den omtvistede meddelelse, at Kommissionen i aaret 1995 besluttede over budgetkonto B3-4103 at finansiere 86 projekter til bekaempelse af social udstoedelse, som er opregnet i bilaget, til et beloeb af ca. 6 mio. ECU.
15 Inden denne beslutning udsendte Kommissionen den 11. august 1995 bl.a. en pressemeddelelse, hvori den gav meddelelse om en ordning til bekaempelse af social udstoedelse for aaret 1995 [IP(95) 918], samt en informationsnote fra samme institution af 16. august 1995 med titlen »EU-stoette til projekter til bekaempelse af social udstoedelse - 1995«, som indeholdt retningslinjer for de organer, der eventuelt kunne have interesse i den paagaeldende ordning. Disse retningslinjer angav bl.a., hvilke former for initiativer der kunne finansieres, og oplyste om, hvilken fremgangsmaade de potentielle stoettemodtagere skulle foelge.
16 I henhold til informationsnoten kunne der »ydes stoette til foranstaltninger, som har til formaal at identificere og fremme bedste praksis inden for:
i) nye initiativer i byomraader/social integration i byer og forstaeder, der har problemer med hoej arbejdsloeshed og social udstoedelse
ii) hjaelp til socialt udstoedte, for at de kan komme ind paa arbejdsmarkedet.
Foranstaltningerne boer fokusere paa nedbringelse af udstoedelsen, der forhindrer maalgrupperne i overhovedet at tage det foerste skridt for at naerme sig arbejdsmarkedet.
Kommissionen kan yde stoette til skabelse og udvikling af netvaerk for udveksling og selvhjaelp (f.eks. familier med kun en foraelder, kvinder ramt af fattigdom, langtidsledige, yderst fattige familier), forbedring af integration i bysamfund, forbedring af byinfrastrukturen og af adgangen til tjenesteydelser i byomraader - altsammen set ud fra de udstoedte gruppers synspunkt.
Konkrete eksempler kan vaere: nedbringelse af isolationen i byomraader, nyskabende transportordninger, der goer det muligt for de udstoedte mennesker at naerme sig arbejdsmarkedet (f.eks. faa bedre kontakt med steder, hvor der gives information om beskaeftigelse og uddannelse), deltagelse i socialt samvaer med andre for at forebygge og nedbryde isolation, oprettelse af selvhjaelpsgrupper eller af modtagelsescentre, forbedring af adgangen til laegehjaelp, og af adgangen til offentlige ydelser som f.eks. bolig, velfaerd, information, raadgivning og retshjaelp.
Listen er ikke udtoemmende, men vejledende. Aktionerne kan foere til nye ideer, der kan hjaelpe de socialt udstoedte mennesker, der har flere problemer, og kan tilskynde til andre projekter med henblik paa bekaempelse af social udstoedelse.«
17 Det Forenede Kongeriges regering har til stoette for sit soegsmaal om annullation af beslutningen eller beslutningerne om at finansiere de i den omtvistede meddelelse omhandlede 86 projekter fremfoert to anbringender, nemlig dels at Kommissionen var inkompetent og har tilsidesat EF-traktatens artikel 4, dels har tilsidesat vaesentlige formforskrifter.
Anbringendet om Kommissionens inkompetence og tilsidesaettelse af traktatens artikel 4
18 Ifoelge Det Forenede Kongerige, der stoettes af Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Danmark og Raadet, havde Kommissionen ikke kompetence til at afholde udgifterne til finansiering af de omtvistede 86 projekter over budgetkonto B3-4103. Kommissionen har saaledes ogsaa tilsidesat traktatens artikel 4, hvorefter hver institution handler inden for rammerne af de befoejelser, som er tillagt den ved traktaten.
19 Enhver faellesskabsudgift kraever et dobbelt retsgrundlag, nemlig udgiftens opfoerelse paa budgettet og - som hovedregel - en retsakt inden for den afledte ret, der indeholder hjemmel for den paagaeldende udgift. Den eneste undtagelse fra dette andet krav er finansiering af ikke-vaesentlige foranstaltninger, nemlig pilotprojekter og forberedende aktioner, som skal give mulighed for rent politisk at vurdere fordelene og ulemperne ved et forslag til en basisretsakt. I sidstnaevnte tilfaelde maa retsgrundlaget findes i Kommissionens initiativret, som foelger direkte af traktaten. De omtvistede projekter hoerer imidlertid helt klart ikke til saadanne ikke-vaesentlige foranstaltninger, naar Raadet i oevrigt ikke har udstedt nogen basisretsakt, som er hjemmel for deres finansiering.
20 Kommissionen har, stoettet af Europa-Parlamentet, erkendt, at kun ikke-vaesentlige EF-foranstaltninger kan finansieres alene paa grundlag af den paagaeldende bevillings opfoerelse paa budgettet, men har anfoert, at de omtvistede projekter hoerer til denne kategori, hvorfor Kommissionen havde kompetence til at beslutte at finansiere dem.
21 Det bemaerkes indledningsvis med hensyn til parternes argumentation, at i henhold til EF-traktatens artikel 205 gennemfoerer Kommissionen budgettet i overensstemmelse med bestemmelserne i det i medfoer af traktatens artikel 209 udstedte regnskabsregulativ paa eget ansvar og inden for rammerne af de givne bevillinger.
22 Det fremgaar i oevrigt af Domstolens praksis (jf. bl.a. dom af 11.7.1985, forenede sager 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 og 10/84, Salerno m.fl. mod Kommissionen og Raadet, Sml. s. 2523, praemis 56, af 23.4.1986, sag 294/83, Les Verts mod Parlamentet, Sml. s. 1339, praemis 28, af 30.5.1989, sag 242/87, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 1425, praemis 18, og af 24.10.1989, sag 16/88, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 3457, praemis 15-19), at efter traktatens system forudsaetter Kommissionens afholdelse af en udgift principielt, ud over at den paagaeldende bevilling er opfoert paa budgettet, at der foreligger en retsakt inden for den afledte ret (normalt benaevnt »basisretsakt«), som hjemler denne udgift.
23 Finansforordningen af 21. december 1977 vedroerende De Europaeiske Faellesskabers almindelige budget (EFT L 356, s. 1, herefter »finansforordningen«), som aendret ved Raadets forordning (Euratom, EKSF, EOEF) nr. 610/90 af 13. marts 1990 (EFT L 70, s. 1), der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 209, bestemmer i artikel 22, stk. 1, andet afsnit, foelgende: »Anvendelse af bevillinger paa budgettet til vaesentlige EF-foranstaltninger er betinget af forudgaaende vedtagelse af en basisretsakt i overensstemmelse med fremgangsmaaden og bestemmelserne i pkt. IV, stk. 3, litra c), i den faelles erklaering af 30. juni 1982.«
24 Punkt IV, stk. 3, litra c), i den faelles erklaering af 30. juni 1982 fra Europa-Parlamentet, Raadet og Kommissionen om forskellige foranstaltninger til sikring af en bedre afvikling af budgetproceduren (EFT C 194, s. 1) bestemmer foelgende:
»Anvendelse af bevillinger paa budgettet til nye vaesentlige EF-foranstaltninger betinges af forudgaaende vedtagelse af en grundforordning herom. Opfoeres saadanne bevillinger paa budgettet, inden der er fremsat forslag til forordning, opfordres Kommissionen til at fremsaette et forslag inden udgangen af januar maaned.
Raadet og Europa-Parlamentet forpligter sig til at goere enhver bestraebelse, for at den paagaeldende forordning vedtages inden udgangen af maj.
Har forordningen ikke kunnet vedtages inden for naevnte frist, fremsender Kommissionen alternative forslag (overfoersler) for at sikre de paagaeldende bevillingers anvendelse i loebet af regnskabsaaret.«
25 I en erklaering, der er bilag til aftale af 29. oktober 1993 mellem institutionerne om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren (EFT C 331, s.1), har Europa-Parlamentet, Raadet og Kommissionen bekraeftet, at de er bundet af disse principper, og har forpligtet sig til at forbedre efterlevelsen.
26 Det fremgaar af det anfoerte, at afholdelsen af faellesskabsudgifter til vaesentlige EF-foranstaltninger ikke blot er betinget af, at den paagaeldende bevilling er opfoert paa Faellesskabets budget, hvilket henhoerer under budgetmyndigheden, men ogsaa af, at der forudgaaende er vedtaget en basisretsakt, der hjemler ret til at afholde naevnte udgifter, og hvis vedtagelse henhoerer under lovgivningsmyndigheden, mens anvendelsen af bevillinger til EF-foranstaltninger, som ikke hoerer til denne gruppe, nemlig ikke-vaesentlige EF-foranstaltninger, ikke kraever forudgaaende vedtagelse af en basisretsakt.
27 Hverken finansforordningen eller de naevnte faelleserklaeringer fra institutionerne fra 1982 og 1993 indeholder en definition af begrebet vaesentlige EF-foranstaltninger.
28 Det bemaerkes dog i den forbindelse, at kravet om vedtagelse af en basisretsakt inden anvendelse af en bevilling paa budgettet fremgaar direkte af traktatens ordning, hvori betingelserne for udoevelse af lovgivningskompetencen og betingelserne for udoevelse af budgetkompetencen ikke er de samme (ovennaevnte dom af 30.5.1989, Kommissionen mod Raadet, praemis 18).
29 I henhold til en erklaering til protokollen for moedet den 28. juni 1982 mellem Raadet, Europa-Parlamentet og Kommissionen, der som led i dialogen mellem de tre institutioner blev afholdt inden vedtagelsen to dage senere af den naevnte faelles erklaering af 1982 fra institutionerne, skulle kravet om vedtagelse af en basisretsakt inden anvendelsen af bevillingerne paa budgettet med hensyn til vaesentlige EF-foranstaltninger goere det muligt for Kommissionen i overensstemmelse med praksis at varetage de opgaver, der foelger af dens funktioner og navnlig af udoevelsen af dens initiativret, naar den paa eget ansvar igangsaetter de undersoegelser eller forsoeg, der er noedvendige for udarbejdelsen af dens forslag.
30 Som Kommissionen i oevrigt har erkendt i meddelelsen af 6. juli 1994 til budgetmyndigheden vedroerende retsgrundlaget og maksimumsbeloebene [SEK(94) 1106 endelig udg.], fremgaar det af det forhold, at afholdelse af en udgift alene paa grundlag af opfoerelse paa budgettet af de tilsvarende bevillinger udgoer en undtagelse fra den grundlaeggende regel om forudgaaende vedtagelse af en basisretsakt, at der ikke bestaar nogen formodning for, at en EF-foranstaltning ikke er vaesentlig, hvorfor det paahviler Kommissionen at fremlaegge bevis for, at den planlagte aktion udgjorde en ikke-vaesentlig foranstaltning.
31 I denne sag er det imidlertid ikke lykkedes Kommissionen at gendrive Det Forenede Kongeriges regerings anbringende om, at de af den omtvistede meddelelse omfattede projekter reelt vedroerer aktioner, som allerede var omfattet af tredje fattigdomsprogram og havde kunnet vedtages efter fjerde fattigdomsprogram, hvorved disse programmer ubestridt indeholder vaesentlige EF-foranstaltninger og derfor kraevede vedtagelse af en basisretsakt med henblik paa afholdelsen af de tilsvarende bevillinger.
32 Det bemaerkes hertil, at blandt de kontrakter, der i 1995 blev EF-finansieret i henhold til budgetkonto B3-4103, vedroerer de kontrakter, som Kommissionen i naervaerende sag har paaberaabt sig til stoette for sin opfattelse, henholdsvis et projekt til bekaempelse af analfabetisme hos familier, som lever i fattigdomsomraader, med henblik paa at give dem stoerre muligheder for at finde beskaeftigelse, et program for uddannelse af unge arbejdsloese, som lever i omraader med hoej ungdomsarbejdsloeshed, og et program om stoette til social reintegrering af enlige arbejdsloese moedre og af arbejdsloese alkoholister.
33 Disse aktioner var netop omfattet af tredje fattigdomsprogram og af forslaget til fjerde fattigdomsprogram. Efter artikel 3, litra a), og litra b), i tredje fattigdomsprogram kunne Kommissionen fremme eller yde finansiel stoette til aktionsmodeller, der skulle gennemfoeres paa lokalt plan med henblik paa oekonomisk og social integration af de befolkningsgrupper, der er oekonomisk og socialt daarligt stillede, samt til nyskabende initiativer med henblik paa oekonomisk og social integration af visse samfundsgrupper, der er udsat for bestemte former for marginalisering. Ligeledes fremgaar det bl.a. af artikel 2 i fjerde fattigdomsprogram, set i sammenhaeng med dets foerste bilag, at formaalet med programmet var Kommissionens gennemfoerelse af aktioner, som omfattede oekonomisk og social integration af daarligt stillede befolkningsgrupper og personer, der er udsat for social udstoedelse, idet Kommissionen navnlig skulle traeffe foranstaltninger paa uddannelsesomraadet med henblik paa at forbedre de paagaeldendes beskaeftigelsesmuligheder.
34 Det fremgaar heraf, at de naevnte projekter, modsat det af Kommissionen anfoerte, ikke havde til formaal at forberede en fremtidig EF-foranstaltning eller ivaerksaette pilotprojekter, men at de, henset til de deri planlagte aktiviteter, de deri forfulgte maal og stoettemodtagerne, tilsigtede at fortsaette initiativer, som var omhandlet i tredje fattigdomsprogram, paa et tidspunkt, hvor det stod klart, at Raadet ikke ville vedtage forslaget til fjerde fattigdomsprogram, som tilsigtede at fortsaette og udvide Faellesskabets foranstaltninger til bekaempelse af social udstoedelse.
35 Kommissionen har imidlertid til stoette for sit argument om, at de omstridte projekter maa anses for ikke-vaesentlige foranstaltninger, anfoert, at projekterne omhandler kortvarige aktiviteter med en varighed paa hoejst et aar, som ikke har nogen indbyrdes sammenhaeng, og at de medfoerer langt lavere udgifter end de fleraarige aktioner, som omfattes af tredje fattigdomsprogram, samt at fjerde fattigdomsprogram indeholder bestemmelser om oprettelse af et organ, der skal foelge den nationale politik til bekaempelse af social udstoedelse samt varetage samordningen af disse aktioner.
36 Denne argumentation maa forkastes. Det kan nemlig ikke udelukkes, at en vaesentlig EF-foranstaltning kan indebaere begraensede udgifter, eller at dens virkninger er tidsmaessigt begraenset. Hvis det forholdt sig anderledes, kunne Kommissionen i oevrigt goere princippet om forudgaaende vedtagelse af en basisretsakt virkningsloest blot ved at begraense den paagaeldende foranstaltnings raekkevidde og forlaenge den hvert aar. Spoergsmaalet om, hvorvidt en foranstaltning er vaesentlig, kan heller ikke afhaenge af, i hvilken grad foranstaltningen er samordnet paa faellesskabsplan.
37 Det maa derfor fastslaas, at Kommissionen ikke var kompetent til at afholde de udgifter, der var noedvendige til finansiering af de projekter, der omfattes af den omtvistede meddelelse, over budgetkonto B3-4103, og at den har tilsidesat traktatens artikel 4, stk. 1, hvorfor beslutningen om at afholde disse udgifter maa annulleres.
38 Under disse omstaendigheder findes det ikke noedvendigt at behandle anbringendet om manglende begrundelse.
Annullationens tidsmaessige virkning
39 Det Forenede Kongerige, stoettet af Kongeriget Danmark, har meddelt, at det, for ikke at skade personer eller grupper, der har en berettiget forventning om at modtage finansiel stoette fra Kommissionen til projekter for socialt udstoedte, ikke modsaetter sig, at Domstolen, selv om sagsoegerens paastande imoedekommes, udnytter den kompetence, den har i henhold til EF-traktatens artikel 174 til at bestemme, at virkningen af de annullerede beslutninger opretholdes. Parlamentet har fremsat samme opfattelse.
40 Det bemaerkes, at beslutningen om at afholde udgifterne i forbindelse med de omstridte kontrakter annulleres paa et tidspunkt, hvor de fleste - hvis ikke alle - udbetalinger hertil er blevet foretaget.
41 Vigtige retssikkerhedsmaessige hensyn, der kan sammenlignes med dem, der gaelder, naar visse forordninger annulleres, begrunder derfor, at Domstolen udoever den kompetence, der udtrykkeligt er tildelt den ved EF-traktatens artikel 174, stk. 2, naar en forordning annulleres, og angiver, hvilke af den annullerede beslutnings virkninger der skal betragtes som bestaaende (jf. f.eks. vedroerende et direktiv, dom af 5.7.1995, sag C-21/94, Parlamentet mod Raadet, Sml. I, s. 1827, praemis 31).
42 Under hensyn til sagens saerlige omstaendigheder boer det bestemmes, at annullationen ikke paavirker gyldigheden af de foretagne udbetalinger eller af de i henhold til de omtvistede kontrakter indgaaede forpligtelser.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
43 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Det Forenede Kongerige har nedlagt paastand herom og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber har tabt sagen, boer Kommissionen betale sagens omkostninger. I medfoer af artikel 69, stk. 4, foerste afsnit, baerer Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Danmark, Raadet og Parlamentet, der er indtraadt i sagen, deres egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Beslutningen i Kommissionens pressemeddelelse (IP/96/67) af 23. januar 1996 om tildeling af stoette til europaeiske projekter til bekaempelse af social udstoedelse annulleres.
2) Annullationen af naevnte beslutning paavirker ikke gyldigheden af de foretagne udbetalinger eller af de i henhold til de omtvistede kontrakter indgaaede forpligtelser.
3) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber betaler sagens omkostninger.
4) Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Danmark, Raadet for Den Europaeiske Union og Europa-Parlamentet baerer deres egne omkostninger.