62024CJ0364
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. vasario 5 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Aplinka – Apgalvotas genetiškai modifikuotų organizmų (GMO) išleidimas – Priemonės, skirtos netyčiniam GMO atsiradimui aplinkoje išvengti – Direktyva 2001/18/EB – 26c straipsnio 1 ir 3 dalys – Reglamentas (EB) Nr. 1829/2003 – Įgyvendinimo sprendimas (ES) 2016/321 – Draudimas Italijoje auginti GMO MON 810 kukurūzus – Galiojimas – Laisvas prekių judėjimas – SESV 34 ir 114 straipsniai – Proporcingumo ir nediskriminavimo principai – Laisvė užsiimti verslu – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 16 ir 21 straipsniai“
Sujungtose bylose C‑364/24 ir C‑393/24
dėl Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) 2024 m. gegužės 14 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. gegužės 17 d., ir Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas, Italija) 2024 m. gegužės 7 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. birželio 5 d., pagal SESV 267 straipsnį pateiktų dviejų prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose
Giorgio Fidenato savo vardu ir kaip ūkio In Trois savininkas
prieš
Ministero dell’Agricoltura, della Sovranità Alimentare e delle Foreste,
dalyvaujant
WX savo vardu ir kaip WX ūkio Li Pocis savininkei,
ir
Giorgio Fidenato savo vardu ir kaip ūkio In Trois savininkas
prieš
Ministero dell’Agricoltura, della Sovranità Alimentare e delle Foreste,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas F. Biltgen, teisėjai I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni (pranešėjas) ir M. Bošnjak,
generalinis advokatas M. Szpunar,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Giorgio Fidenato savo vardu ir kaip ūkio In Trois savininko, atstovaujamo avvocato G. Martorana,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo avvocato dello Stato M. Di Benedetto ir procuratore dello Stato G. Lillo,
–
Graikijos vyriausybės, atstovaujamos E. Leftheriotou ir A. Vasilopoulou,
–
Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos P. Chansou, B. Fodda ir B. Travard,
–
Liuksemburgo vyriausybės, atstovaujamos A. Germeaux ir T. Schell,
–
Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos M. Z. Fehér ir K. Szíjjártó,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna,
–
Europos Parlamento, atstovaujamo W. Kuzmienko ir M. Menegatti,
–
Europos Sąjungos Tarybos, atstovaujamos M. Moore, P. Pecheux ir S. Scarpa Ferraglio,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos C. Biz, F. Castilla Contreras ir I. Galindo Martín,
susipažinęs su 2025 m. birželio 26 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką ir panaikinančios Tarybos direktyvą 90/220/EEB (OL L 106, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 77), iš dalies pakeistos 2015 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2015/412 (OL L 68, 2015, p. 1; toliau – Direktyva 2001/18), 26b ir 26c straipsnių galiojimo ir dėl 2016 m. kovo 3 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimo (ES) 2016/321, kuriuo iš dalies keičiama leidimo auginti genetiškai modifikuotus kukurūzus (Zea mays L.) MON 810 (MON-ØØØ81Ø-6) geografinė taikymo sritis (OL L 60, 2016, p. 90), galiojimo ir išaiškinimo, atsižvelgiant į ESS 3 straipsnį, SESV 2, 3, 18, 26, 34–36 straipsnius, 216 straipsnio 2 dalį, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 16, 21 ir 52 straipsnius, nediskriminavimo ir proporcingumo principus ir 2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1829/2003 dėl genetiškai modifikuoto maisto ir pašarų (OL L 268, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 32 t., p. 432) 34 straipsnį.
2
Šie prašymai pateikti nagrinėjant ūkininko Giorgio Fidenato ir Italijos valdžios institucijų ginčus dėl genetiškai modifikuotų kukurūzų (Zea mays L.) MON 810 (MON-ØØ81Ø-6) (toliau – GMO MON 810 kukurūzai) sunaikinimo ir užkasimo priemonių taikymo ir dėl G. Fidenato skirtos 50000 eurų administracinės baudos už tokių augalų auginimą.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3
1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994 m.) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu (OL L 336, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 80) Europos Sąjungos Taryba patvirtino 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytą Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutartį ir prie šios sutarties pridėtus susitarimus (toliau – PPO susitarimai).
Sąjungos teisė
Direktyva 2001/18
4
Direktyvos 2001/18 1 straipsnyje „Tikslas“ nustatyta:
„Remiantis atsargumo principu, šios direktyvos tikslas – derinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus bei apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką tada, kai:
–
bet kokiais tikslais, išskyrus pateikimo į rinką Bendrijos teritorijoje, į aplinką apgalvotai išleidžiami genetiškai modifikuoti organizmai [toliau – GMO],
–
Bendrijoje į rinką pateikiami [GMO] kaip atskiri produktai ar esantys kituose produktuose.“
5
Šios direktyvos 4 straipsnyje „Bendrieji įpareigojimai“ nustatyta:
„1.   Valstybės narės, remdamosi atsargumo principu, užtikrina, kad būtų imamasi visų reikiamų priemonių, siekiant išvengti žmonių sveikatai ir aplinkai neigiamo poveikio, galinčio kilti dėl GMO apgalvoto išleidimo į aplinką ar pateikimo į rinką. GMO gali būti apgalvotai išleisti į aplinką arba pateikti į rinką tik laikantis atitinkamai B arba C dalių nuostatų.
<...>“
6
Šios direktyvos 22 straipsnyje „Laisva apyvarta“ nurodyta:
„Nepažeisdamos 23 straipsnio, valstybės narės negali drausti, riboti ar trukdyti pateikti į rinką GMO kaip atskirus produktus ar esančius kituose produktuose, jei jie atitinka šios direktyvos reikalavimus.“
7
Šios direktyvos 23 straipsnyje „Apsaugos sąlyga“ nurodyta:
„1.   Jei valstybė narė, remdamasi nauja ar papildoma informacija, gauta po to, kai buvo duotas sutikimas, galinčia paveikti rizikos aplinkai įvertinimą arba pakartotinį turimos informacijos įvertinimą, remiantis naujomis ar papildomomis mokslo žiniomis, turi svarbių priežasčių manyti, kad GMO kaip atskiras produktas ar esantis kitame produkte, apie kurį buvo tinkamai pranešta ir kurį pateikti į rinką pagal šią direktyvą buvo duotas raštiškas sutikimas, kelia riziką žmonių sveikatai ar aplinkai, toji valstybė narė gali laikinai apriboti arba uždrausti tokio GMO kaip atskiro produkto ar esančio kitame produkte naudojimą ir (arba) pardavimą savo teritorijoje.
Valstybė narė užtikrina, kad didelės rizikos atveju būtų taikomos tokios padarinių likvidavimo priemonės, kaip GMO pateikimo į rinką sustabdymas ar nutraukimas, įskaitant visuomenės informavimą.
Valstybė narė nedelsdama informuoja [Europos] Komisiją ir kitas valstybes nares apie veiksmus, kurių buvo imtasi pagal šį straipsnį, ir pagrindžia savo sprendimą pateikdama rizikos aplinkai įvertinimo apžvalgą, kurioje nurodo, ar turėtų būti keičiamos sutikimo sąlygos ir kaip arba ar turėtų būti nutrauktas sutikimo galiojimas ir tam tikrais atvejais pridėdama naują ar papildomą informaciją, kuria ji rėmėsi priimdama sprendimą.
2.   Sprendimas dėl priemonės, kurios ėmėsi ta valstybė narė, priimamas per 60 dienų nuo valstybės narės perduotos informacijos gavimo dienos pagal 30 straipsnio 2 dalyje numatytą reguliavimo procedūrą. Apskaičiuojant 60 dienų laikotarpį neįskaitomas laikas, kurio metu Komisija laukia papildomos informacijos, kurios ji gali būti paprašiusi pranešėjo, arba laukia mokslinio komiteto (‑ų), į kurį (‑iuos) buvo kreiptasi dėl konsultacijos, nuomonės. Laikotarpis, kurį Komisija gali laukti mokslinio (‑ų) komiteto (‑ų) nuomonės, turi būti ne ilgesnis kaip 60 dienų.
Taip pat neįskaitomas laikas, kurio metu Taryba imasi veiksmų pagal 30 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą.“
8
Direktyvos 2001/18 26b straipsnyje „Auginimas“ numatyta:
„1.   Leidimo konkrečiam GMO išdavimo procedūros metu arba atnaujinant sutikimą (leidimą) valstybė narė gali pareikalauti, kad būtų patikslinta rašytinio sutikimo arba leidimo geografinė taikymo sritis, kad visa tos valstybės narės teritorija ar jos dalis nebūtų įtraukta į auginimo zoną. Tas reikalavimas Komisijai perduodamas ne vėliau kaip per 45 dienas nuo šios direktyvos 14 straipsnio 2 dalyje nurodytos įvertinimo ataskaitos išplatinimo arba Reglamento <...> Nr. 1829/2003 6 straipsnio 6 dalyje ir 18 straipsnio 6 dalyje nurodytos Europos maisto saugos tarnybos nuomonės gavimo dienos. Komisija nedelsdama pateikia valstybės narės reikalavimą pranešėjui/pareiškėjui ir kitoms valstybėms narėms. Komisija padaro reikalavimą viešai prieinamu, pasinaudodama elektroninėmis priemonėmis.
2.   Per 30 dienų nuo tos dienos, kai Komisija pateikė tą reikalavimą, pranešėjas/pareiškėjas gali patikslinti arba patvirtinti jo pradinio pranešimo/paraiškos geografinę taikymo sritį.
Jei patvirtinimo negauta, pranešimo/paraiškos geografinė taikymo sritis patikslinama rašytiniame sutikime arba leidime, kuris išduodamas pagal šią direktyvą ir, kai taikytina, sprendime, priimamame pagal šios direktyvos 19 straipsnį, taip pat sprendime dėl leidimo išdavimo, kuris priimamas pagal Reglamento <...> Nr. 1829/2003 7 ir 19 straipsnius.
Tuomet pagal šią direktyvą išduotas rašytinis sutikimas ir, kai taikytina, pagal šios Direktyvos 19 straipsnį priimtas sprendimas, taip pat sprendimas dėl leidimo išdavimo, priimtas pagal Reglamento <...> Nr. 1829/2003 7 ir 19 straipsnius, išduodamas remiantis patikslinta pranešimo/paraiškos geografine taikymo sritimi.
Jei pagal šio straipsnio 1 dalį reikalavimas perduodamas Komisijai po šios direktyvos 14 straipsnio 2 dalyje nurodytos įvertinimo ataskaitos išplatinimo arba Reglamento <...> Nr. 1829/2003 6 straipsnio 6 dalyje ir 18 straipsnio 6 dalyje nurodytos Europos maisto saugos tarnybos nuomonės gavimo dienos, šios direktyvos 15 straipsnyje nustatyti laikotarpiai, per kuriuos turi būti išduotas rašytinis sutikimas, arba, atitinkamais atvejais, Reglamento <...> Nr. 1829/2003 7 ir 19 straipsniuose nustatyti laikotarpiai, per kurios Komitetui turi būti pateiktas sprendimo projektas, vieną kartą pratęsiami 15 dienų, neatsižvelgiant į tai, kiek valstybių narių pateikė tokius reikalavimus.
3.   Jei pagal šio straipsnio 1 dalį reikalavimo nepateikta, arba jeigu pranešėjas/pareiškėjas patvirtino jo pradinio pranešimo/paraiškos geografinę taikymo sritį, valstybė narė gali patvirtinti priemones, kuriomis apribojamas arba uždraudžiamas GMO arba GMO grupės, nustatytos pagal kultūrą ar savybę, kuriems buvo suteiktas leidimas pagal šios direktyvos C dalį arba Reglamentą <...> Nr. 1829/2003, auginimas visoje jos teritorijoje arba jos dalyje, su sąlyga, kad tokios priemonės atitinka Sąjungos teisę, yra pagrįstos, proporcingos, nediskriminacinės ir, be kita ko, yra grindžiamos įtikinamais pagrindais, kaip antai susijusiais su:
a)
aplinkos politikos tikslais;
b)
miesto ir kaimo planavimu;
c)
žemės naudojimu;
d)
socialiniu ir ekonominiu poveikiu;
e)
GMO buvimo kituose produktuose išvengimu, nedarant poveikio 26a straipsniui;
f)
žemės ūkio politikos tikslais;
g)
viešąja politika.
Tais pagrindais gali būti remiamasi atskirai arba jų deriniu, išskyrus g punkte nurodytą motyvą, kuriuo negali būti remiamasi atskirai, atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes valstybėje narėje, regione arba vietovėje, kuriuose tos priemonės bus taikomos, tačiau bet kuriuo atveju jeigu jie neprieštarauja pagal šią direktyvą arba Reglamentą <...> Nr. 1829/2003 atliktam rizikos aplinkai įvertinimui.
4.   Valstybė narė, ketinanti patvirtinti priemones pagal šio straipsnio 3 dalį, pateikia tų priemonių projektą ir atitinkamus pagrindus, kuriais remiamasi, Komisijai. Tas perdavimas gali būti atliekamas prieš užbaigiant GMO skirto leidimo išdavimo procedūrą pagal šios direktyvos C dalį arba Reglamentą <...> Nr. 1829/2003. Per 75 dienų laikotarpį, pradedamą skaičiuoti nuo tokio perdavimo dienos:
a)
atitinkama valstybė narė susilaiko nuo tų priemonių tvirtinimo ir jų neįgyvendina;
b)
atitinkama valstybė narė užtikrina, kad ūkio subjektai susilaikytų nuo susijusio (‑ų) GMO sėjos ar sodinimo; ir
c)
Komisija gali pateikti pastabų, kurios, jos nuomone, yra tinkamos.
Pasibaigus pirmoje pastraipoje nurodytam 75 dienų laikotarpiui, atitinkama valstybė narė per visą sutikimo (leidimo) galiojimo laikotarpį ir nuo tos dienos, kai įsigalioja Sąjungos leidimas, gali patvirtinti iš pradžių pasiūlytas priemones arba iš dalies pakeistas priemones siekiant atsižvelgti į neprivalomas Komisijos pateiktas pastabas. Apie tas priemones nedelsiant pranešama Komisijai, kitoms valstybėms narėms ir leidimo turėtojui.
Valstybės narės padaro viešai prieinamomis tokias priemones visiems susijusiems ūkio subjektams, įskaitant augintojus.
5.   Kai valstybė narė pageidauja, kad visa jos teritorija ar jos dalis būtų vėl įtraukta į sutikimo/leidimo geografinę taikymo sritį, iš kurios ji anksčiau buvo pašalinta pagal 2 dalį, tuo tikslu ji gali pateikti prašymą kompetentingai institucijai, kuri išdavė rašytinį sutikimą pagal šią direktyvą, arba Komisijai, jeigu leidimas GMO buvo išduotas pagal Reglamentą <...> Nr. 1829/2003. Kompetentinga institucija, kuri išdavė rašytinį sutikimą, arba atitinkamais atvejais Komisija atitinkamai iš dalies pakeičia sutikimo arba sprendimo dėl leidimo išdavimo geografinę taikymo sritį.
6.   Siekiant patikslinti GMO išduoto sutikimo (leidimo) geografinę taikymo sritį pagal 5 dalį:
a)
GMO, kuriam išduotas leidimas pagal šią direktyvą, atveju kompetentinga institucija, kuri išdavė rašytinį sutikimą, atitinkamai iš dalies pakeičia sutikimo geografinę taikymo sritį ir informuoja Komisiją, valstybes nares ir leidimo turėtoją, kai tik ši procedūra užbaigiama;
b)
GMO, kuriam išduotas leidimas pagal Reglamentą <...> Nr. 1829/2003, atveju Komisija atitinkamai iš dalies pakeičia sprendimą dėl leidimo išdavimo netaikydama to reglamento 35 straipsnio 2 dalyje nustatytos procedūros. Komisija atitinkamai informuoja valstybes nares ir leidimo turėtoją.
7.   Kai valstybė narė panaikina priemones, kurių imtasi pagal 3 ir 4 dalis, ji apie tai nedelsdama praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms.
8.   Pagal šį straipsnį patvirtintomis priemonėmis nedaromas poveikis GMO, kuriuos buvo leista tiekti rinkai kaip atskirus produktus ar esančius kituose produktuose, laisvai apyvartai.“
9
Direktyvos 2001/18 26c straipsnyje „Pereinamojo laikotarpio priemonės“ numatyta:
„1.   Nuo 2015 m. balandžio 2 d. iki 2015 m. spalio 3 d. valstybė narė gali pareikalauti, kad būtų patikslinta pagal šią direktyvą arba Reglamentą <...> Nr. 1829/2003 anksčiau nei 2015 m. balandžio 2 d. pateikto pranešimo/paraiškos arba suteikto leidimo geografinė taikymo sritis. Komisija nedelsdama pateikia valstybės narės reikalavimą pranešėjui/pareiškėjui ir kitoms valstybėms narėms.
2.   Kai pranešimas/paraiška dar neišnagrinėta ir pranešėjas/pareiškėjas nepatvirtino jo pradinio pranešimo/paraiškos geografinės taikymo srities per 30 dienų nuo pranešimo apie šio straipsnio 1 dalyje nurodytą reikalavimą dienos, pranešimo/paraiškos geografinė taikymo sritis atitinkamai patikslinama. Tuomet pagal šią direktyvą išduotas rašytinis sutikimas ir, kai taikytina, pagal šios Direktyvos 19 straipsnį priimtas sprendimas, taip pat sprendimas dėl leidimo išdavimo, priimtas pagal Reglamento <...> Nr. 1829/2003 7 ir 19 straipsnius, išduodamas remiantis patikslinta pranešimo/paraiškos geografine taikymo sritimi.
3.   Kai leidimas jau suteiktas ir leidimo turėtojas per 30 dienų nuo pranešimo apie šio straipsnio 1 dalyje nurodytą reikalavimą dienos nepatvirtino geografinės leidimo taikymo srities, leidimas atitinkamai pakeičiamas. Rašytinio sutikimo pagal šią direktyvą atveju kompetentinga institucija atitinkamai iš dalies pakeičia sutikimo geografinę taikymo sritį ir informuoja Komisiją, valstybes nares bei leidimo turėtoją, kai tik ši procedūra užbaigiama. Leidimo pagal Reglamentą <...> Nr. 1829/2003 atveju Komisija atitinkamai iš dalies pakeičia sprendimą išduoti leidimą netaikydama to reglamento 35 straipsnio 2 dalyje nustatytos procedūros. Komisija atitinkamai informuoja valstybes nares ir leidimo turėtoją.
4.   Jei pagal šio straipsnio 1 dalį reikalavimo nepateikta arba jeigu pranešėjas/pareiškėjas arba atitinkamais atvejais leidimo turėtojas patvirtino jo pradinės paraiškos arba atitinkamais atvejais leidimo geografinę taikymo sritį, mutatis mutandis taikomos 26b straipsnio 3–8 dalys.
5.   Šiuo straipsniu nedaromas poveikis GMO, kuriems išduotas leidimas, sėklų ir augalų dauginamosios medžiagos, kurios buvo teisėtai pasodintos prieš apribojant arba uždraudžiant GMO auginimą valstybėje narėje, auginimui.
6.   Pagal šį straipsnį patvirtintomis priemonėmis nedaromas poveikis GMO, kuriuos buvo leista tiekti rinkai kaip atskirus produktus ar esančius kituose produktuose, laisvai apyvartai.“
10
Direktyvos 2001/18 33 straipsnis „Nuobaudos“ suformuluotas taip:
„Valstybės narės nustato nuobaudas, taikytinas už pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų pažeidimus. Šios nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.“
Direktyva 2015/412
11
Direktyvos 2015/412 6–8, 16 ir 27 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(6)
patirtis parodė, kad GMO auginimo klausimas nuodugniau sprendžiamas valstybių narių lygmeniu. Klausimai dėl GMO tiekimo rinkai ir importo turėtų ir toliau būti reguliuojami Sąjungos lygmeniu, kad būtų išsaugota bendroji rinka. Vis dėlto auginimo klausimą tam tikrais atvejais gali reikėti spręsti lanksčiau, nes šiam klausimui dėl jo sąsajos su žemės naudojimu, vietinėmis žemės ūkio struktūromis ir buveinių, ekosistemų bei kraštovaizdžių apsauga arba priežiūra būdingi ryškūs nacionaliniai, regioniniai ir vietos aspektai. Remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 2 straipsnio 2 dalimi, valstybėms narėms suteikiama galimybė priimti teisiškai privalomus aktus, kuriais ribojamas arba draudžiamas GMO auginimas jų teritorijoje, po to, kai buvo išduotas leidimas tokius GMO tiekti Sąjungos rinkai. Vis dėlto, dėl tokio lankstumo neturėtų būti daromas neigiamas poveikis bendrai leidimų išdavimo procedūrai, visų pirma vertinimo procesui, kurį pirmiausia atlieka Europos maisto saugos tarnyba <...>;
(7)
praeityje kai kurios valstybės narės, siekdamos riboti arba uždrausti GMO auginimą, pasinaudojo apsaugos sąlygomis ir priemonėmis kilus pavojui pagal Direktyvos 2001/18 <...> 23 straipsnį ir Reglamento <...> Nr. 1829/2003 34 straipsnį dėl to, kad, priklausomai nuo konkretaus atvejo, jos rėmėsi nauja ar papildoma informacija, gauta po to, kai buvo duotas sutikimas, ir galinčia paveikti rizikos aplinkai vertinimą, arba dėl to, kad naujai įvertino turimą informaciją. Kitos valstybės narės pasinaudojo pranešimo procedūra, nustatyta SESV 114 straipsnio 5 ir 6 dalyse, pagal kurią reikalaujama pateikti naujų mokslinių įrodymų, susijusių su aplinkos arba darbo aplinkos apsauga. Be to, su GMO auginimu susijusių sprendimų priėmimo procesas pasirodė esantis itin sudėtingas atsižvelgiant į iškeltus nacionalinių subjektų susirūpinimą keliančius klausimus, kurie yra susiję ne tik su GMO saugumo sveikatos ar aplinkos požiūriu aspektais;
(8)
tokiomis aplinkybėmis atrodo tikslinga vadovaujantis subsidiarumo principu valstybėms narėms suteikti daugiau lankstumo spręsti, ar jos nori, kad jų teritorijoje būtų auginami GMO, nedarant poveikio Sąjungos GMO leidimų išdavimo sistemoje nustatytam rizikos vertinimui nei leidimų išdavimo procedūros metu, nei po jos, ir neatsižvelgiant į priemones, kurių GMO auginančios valstybės narės turi teisę arba privalo imtis pagal Direktyvą 2001/18 <...>, kad išvengtų netyčinio GMO atsiradimo kituose produktuose. Tos galimybės suteikimu valstybėms narėms galėtų būti patobulintas leidimų GMO suteikimo procesas ir tuo pačiu galėtų būti užtikrinta vartotojų, ūkininkų bei veiklos vykdytojų pasirinkimo laisvė ir užtikrinta daugiau aiškumo susijusiems suinteresuotiesiems subjektams GMO auginimo Sąjungoje srityje. Todėl šia direktyva turėtų būti sudarytos palankesnės sąlygos sklandžiam vidaus rinkos veikimui;
<...>
(16)
pagal šią direktyvą priimti apribojimai ar draudimai turėtų būti taikomi auginimui, bet ne genetiškai modifikuotų sėklų ir augalų dauginamosios medžiagos bei produktų, kuriuose jų yra, taip pat jų derliaus produktų laisvai apyvartai ir importui, ir taip pat turėtų atitikti Sutartis, visų pirma nacionalinių ir nenacionalinių produktų nediskriminavimo principą, proporcingumo principą ir SESV 34 ir 36 straipsnius bei 216 straipsnio 2 dalį;
<...>
(27)
Direktyvos 2001/18 <...> 26b ir 26c straipsniuose išdėstytos nuostatos taikomos nedarant poveikio tos direktyvos 23 straipsniui, taip pat Reglamento (EB) Nr. 1829/2003 34 straipsniui.“
Įgyvendinimo sprendimas 2016/321
12
Įgyvendinimo sprendimu 2016/321, grindžiamu Direktyva 2001/18, visų pirma jos 26c straipsnio 3 dalimi, Komisija, remdamasi šiuo straipsniu, atsižvelgė į prašymus, kuriais 19 valstybių narių, įskaitant Italiją, pagal šią nuostatą paprašė uždrausti auginti GMO MON 810 kukurūzus visoje jų teritorijoje ar jos dalyje. Leidimo turėtojas, kuriam buvo pateikti šie prašymai, neprašė patvirtinti pradinės savo leidimo geografinės taikymo srities ir taip sutiko su jos pakeitimu.
Reglamentas Nr. 1829/2003
13
Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje „Priemonės kilus pavojui“ nustatyta:
„Jei akivaizdu, kad produktai, kuriems leidimai išduoti remiantis šio reglamento nuostatomis, gali kelti rimtą pavojų žmonių, gyvūnų sveikatai ar aplinkai, arba jei, atsižvelgus į Europos maisto saugos tarnybos nuomonę, pateiktą remiantis 10 arba 22 straipsniu, atsiranda būtinybė skubiai sustabdyti ar pakeisti leidimą, [2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463)] 53 ir 54 straipsniuose numatyta tvarka imamasi priemonių.“
Italijos teisė
14
2003 m. liepos 8 d.decreto legislativo n. 224 – Attuazione della direttiva 2001/18/CE concernente l’emissione deliberata nell’ambiente di organismi geneticamente modificati (Įstatyminis dekretas Nr. 224 dėl Direktyvos 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką įgyvendinimo; GURI, Nr. 194, 2003 rugpjūčio 22 d.), iš dalies pakeisto 2016 m. lapkričio 14 d.decreto legislativo n. 227 (Įstatyminis dekretas Nr. 227; GURI, Nr. 288, 2016 m. gruodžio 10 d.) (toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 224/2003), 35a straipsnyje „Sankcijos, susijusios su III-bis antraštine dalimi“ nustatyta:
„1.   Išskyrus atvejus, kai veiksmas yra nusikalstama veika, nuo 25000 iki 75000 eurų dydžio administracinė bauda skiriama asmeniui, pažeidusiam
a)
draudimus auginti, įvestus tikslinant geografinę taikymo sritį, numatytais atvejais nustatytą viena iš šių priemonių:
1)
<...> Komisijos pagal [Reglamento Nr. 1829/2003] 7 ir 19 straipsnius suteiktu leidimu;
2)
valstybės narės nacionalinės kompetentingos institucijos pagal [Direktyvos 2001/18] 15, 17 ir 18 straipsnius išduotu leidimu;
3)
2 straipsnio 1 dalyje nurodytos nacionalinės kompetentingos institucijos pagal 18 straipsnio 1 dalį išduotu leidimu ir, jei susidaro sąlygos, tos institucijos sprendimu, priimtu pagal 18 straipsnio 3 dalį;
b)
draudimus auginti, priimtus pagal 26quater straipsnio 6 dalį;
c)
laikinus draudimus sodinti atitinkamą (‑us) GMO, numatytus 26quater straipsnio 5 dalies b punkte ir 26sexies straipsnio 3 dalyje.
2.   Pažeidėjui nutartimi dėl įpareigojimo taikoma papildoma administracinė sankcija – teisės auginti GMO, suteiktos taikant pateikimo rinkai priemones, sustabdymas iki šešių mėnesių.
3.   Kiekvienas asmuo, pažeidęs 1 dalyje nurodytus draudimus, privalo savo lėšomis sunaikinti neteisėtai pasėtus GMO pasėlius ir atkurti jų būklę solidariai su savininku ir daiktinių ar asmeninių teisių naudotis ta teritorija turėtojais, kuriems toks pažeidimas priskirtinas dėl tyčios ar kaltės, nustatytos remiantis už kontrolę atsakingų asmenų išvadomis, padarytomis taikant rungimosi principu grindžiamą procedūrą, kurioje dalyvavo suinteresuotieji asmenys. Šio straipsnio 4 dalyje nurodyta institucija nurodo imtis šiuo tikslu būtinų priemonių ir terminą, per kurį reikia imtis šių priemonių, o jam pasibaigus pradeda vykdyti priverstinį išieškojimą iš prievolę turinčių asmenų, siekdama susigrąžinti avansu išmokėtas sumas.“
<...>“
Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
Byla C‑364/24
15
Giorgio Fidenato, žemės ūkio įmonės In Trois, kurios buveinė yra Arboje (Pordenonės provincija, Italija), savininkas, 2021 sėjos metais pasėjo GMO MON 810 kukurūzus.
16
2021 m. rugsėjo 8 d. buvo atliktas patikrinimas siekiant nustatyti, ar G. Fidenato sklypuose yra GMO. Per patikrinimą jis pareiškė, kad GMO kukurūzus pasėjo vien mokslinių tyrimų tikslais ir kad ši praktika bus tęsiama „tol, kol Europos Sąjungos Teisingumo Teismui bus pateiktas klausimas dėl [Direktyvos 2015/412] teisėtumo, kad jis dėl to priimtų sprendimą“.
17
2021 m. spalio 14 d. įsakymu Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali (Žemės ūkio, maisto ir miškų politikos ministerija, Italija) priminė suinteresuotajam asmeniui, kad pagal Įgyvendinimo sprendimą 2016/321 GMO MON 810 kukurūzus draudžiama auginti tų valstybių narių, kurios to prašė, teritorijoje, įskaitant Italiją, ir, remdamasi Įstatyminio dekreto Nr. 224/2003 35a straipsniu, įpareigojo jį per 5 dienas sunaikinti šiuos neteisėtai pasėtus kukurūzus susmulkinant ir užkasant ir atkurti pasėlių būklę.
18
Kadangi G. Fidenato neįvykdė šio įpareigojimo, Corpo forestale dello Stato (Valstybės miškų tarnyba, Italija) darbuotojai 2021 m. spalio 19 d. patys sunaikino šiuo augalus.
19
G. Fidenato apskundė 2021 m. spalio 14 d. įsakymą Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (Friulio-Venecijos Džulijos regiono administracinis teismas, Italija), ir skunde, be kita ko, tvirtino, kad jam skirtas įpareigojimas sunaikinti augalus ir atkurti pasėlių būklę yra neteisėtas, nes priimtas remiantis Sąjungos pirminei teisei prieštaraujančiomis taisyklėmis. Be to, jo teigimu, leidimo pateikti į rinką, išduoto pagal Reglamentą Nr. 1829/2003, buvimas reiškia, kad atitinkamas GMO produktas nekelia jokio konkretaus pavojaus sveikatai ar aplinkai. Taigi, būtų nesuprantama, jei Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų leidęs paprastu valstybės narės prašymu pakeisti šio leidimo geografinę taikymo sritį, nereikalaudamas, kad valstybė narė dėl to pateiktų kokį nors pagrindimą.
20
Kadangi šis skundas buvo atmestas, G. Fidenato apskundė Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (Friulio-Venecijos Džulijos regiono administracinis teismas) sprendimą Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
21
Šiam teismui kyla klausimas, ar Direktyvos 2001/18 26b ir 26c straipsniuose valstybėms narėms suteikta galimybė uždrausti jų teritorijoje auginti GMO, nenumatant joms pareigos pateikti kokį nors pagrindimą ar konkretaus pavojaus sveikatai ar aplinkai, kurį atitinkamas GMO produktas, dėl kurio išduotas leidimas pateikti į rinką, gali sukelti, įrodymą, atitinka Sąjungos pirminę teisę, visų pirma pagrindines vidaus rinkos laisves, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas 2017 m. rugsėjo 13 d. Sprendime Fidenato ir kt. (C‑111/16, EU:C:2017:676), taip pat 2017 m. lapkričio 23 d. Nutartyje Fidenato ir kt. (C‑107/16, EU:C:2017:900), ir apskritai proporcingumo principą. Jis mano, kad šie 26b ir 26c straipsniai prieštarauja kitoms šios direktyvos nuostatoms, būtent jos 22 ir 23 straipsniams, ir kad galimas tų 26b ir 26c straipsnių negaliojimas gali turėti įtakos Įgyvendinimo sprendimo 2016/321 galiojimui.
22
Šiomis aplinkybėmis Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 2001/18] 26b ir 26c straipsniai suderinami su [Reglamento Nr. 1829/2003] 34 straipsniu, ESS 3 straipsniu, SESV 2, 3, 26, 34, 35 ir 36 straipsniais ir [Chartijos] 16 ir 52 straipsniais?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali netaikyti [Įgyvendinimo sprendimo 2016/321], priimto remiantis [Direktyvos 2001/18] 26c straipsniu, arba jį pripažinti negaliojančiu, nes šis straipsnis neatitinka viršesnių ESS ir SESV nuostatų?“
Byla C‑393/24
23
2023 m. birželio 19 d.Direzione Generale per il riconoscimento degli organismi di controllo e certificazione e tutela del consumatore del Dipartimento dell’Ispettorato Centrale della Tutela della Qualitá e Repressione Frodi dei Prodotti Agroalimentari (Kontrolės, sertifikavimo ir vartotojų apsaugos institucijų pripažinimo generalinės direkcijos Kokybės apsaugos ir kovos su sukčiavimu žemės ūkio maisto produktų srityje centrinės inspekcijos skyrius, Italija) direktoriaus įsakymu, priimtu remiantis Įstatyminio dekreto Nr. 224/2003 35bis straipsniu, G. Fidenato buvo skirtos administracinės baudos, kurių bendra suma siekė 50000 eurų, už tai, kad jis nesilaikė draudimo Italijoje auginti GMO MON 810 kukurūzus. Pusė šių baudų buvo skirta už šios veislės kukurūzų auginimą Udinės provincijoje (Italija), o kita pusė – už šios veislės kukurūzų auginimą Pordenonės provincijoje (Italija).
24
G. Fidenato Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas, Italija) pareiškė ieškinį dėl šio įsakymo, kiek jis susijęs su 25000 eurų suma, atitinkančia baudą, kuri jam buvo skirta už GMO MON 810 kukurūzų sėklų auginimą šioje provincijoje. Suinteresuotasis asmuo Tribunale di Pordenone (Pordenonės apylinkės teismas, Italija) pareiškė panašų ieškinį dėl 25000 eurų sumos, atitinkančios baudą, kuri jam buvo skirta už šios veislės kukurūzų sėklų auginimą šioje kitoje provincijoje.
25
Nagrinėdamas jam pateiktą ieškinį Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kelia klausimą dėl Direktyvos 2001/18 26b ir 26c straipsnių galiojimo, atsižvelgiant, be kita ko, į Sąjungos pirminės teisės normas dėl laisvo prekių judėjimo, laisvės užsiimti verslu ir nediskriminavimo, taip pat į PPO susitarimus. Jis ypač pabrėžia, kad Direktyvos 2001/18 22 straipsnyje nurodyta, kad valstybės narės negali drausti, riboti ar trukdyti pateikti į rinką GMO kaip atskirų produktų ar esančių kituose produktuose, jei jie atitinka šios direktyvos reikalavimus. Jam taip pat kyla klausimas, ar Įgyvendinimo sprendimas 2016/321 galėjo būti priimtas remiantis SESV 114 straipsniu, susijusiu su priemonėmis, kuriomis siekiama pagerinti vidaus rinkos veikimą.
26
Jeigu Direktyvos 2001/18 26b ir 26c straipsniai negalioja, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, kaip reikėtų aiškinti Įgyvendinimo sprendime 2016/321 nustatytą draudimą, kuris jam atrodo neaiškus ir kuriame, kaip mano tas teismas, nenurodyti motyvai, kuriais grindžiamas GMO MON 810 kukurūzų leidimo geografinės taikymo srities pakeitimas. Jis taip pat kelia klausimą dėl šio sprendimo galiojimo ir klausia, ar pagal Direktyvos 2001/18 26c straipsnį priimti sprendimai turi būti grindžiami tais pačiais motyvais, kurie nurodyti šios direktyvos 26b straipsnio 3 dalyje.
27
Šiomis aplinkybėmis Tribunale di Udine (Udinės apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„<...>
1.
Ar [Direktyvos 2015/412] nuostatos, kuriomis į [Direktyvą 2001/18] įtraukiami 26b ir 26c straipsniai, numatantys galimybę valstybėms narėms „<...> patikslint[i] <...> leidimo geografin[ę] taikymo srit[į], kad visa tos valstybės narės teritorija ar jos dalis nebūtų įtraukta į auginimo zoną <...>“, ir [Įgyvendinimo sprendimas 2016/321] atitinka nacionalinių ir nenacionalinių produktų nediskriminavimo bei proporcingumo principus ir SESV 34, 36 straipsnius bei 216 straipsnio 2 dalį?
2.
Ar [Direktyvos 2015/412] nuostatos, kuriomis į [Direktyvą 2001/18] įtraukiami 26b ir 26c straipsniai, numatantys galimybę valstybėms narėms „<...> patikslint[i] <...> leidimo geografin[ę] taikymo srit[į], kad visa tos valstybės narės teritorija ar jos dalis nebūtų įtraukta į auginimo zoną <...>“, ir [Įgyvendinimo sprendimas 2016/321] atitinka [Chartijos] 16 ir 52 straipsnius?
3.
Ar [Direktyvos 2015/412] nuostatos, kuriomis į [Direktyvą 2001/18] įtraukiami 26b ir 26c straipsniai, numatantys galimybę valstybėms narėms „<...> patikslint[i] <...> leidimo geografin[ę] taikymo srit[į], kad visa tos valstybės narės teritorija ar jos dalis nebūtų įtraukta į auginimo zoną <...>“, ir [Įgyvendinimo sprendimas 2016/321] atitinka SESV 18 straipsnį ir [Chartijos] 21 straipsnį, atsižvelgiant į tai, kad nediskriminavimo principas yra vienas iš ES ramsčių?
Jei taip: <...>
4.
Ar [Įgyvendinimo sprendimas 2016/321] turi būti aiškinamas taip, kad reikalavimai apriboti teisę auginti GMO MON 810 kukurūzų sėklas yra leidžiami ir atitinka ESS ir SESV nuostatas tik dėl [Direktyvos 2001/18] 26b straipsnio 3 dalies a–g punktuose nurodytų priežasčių, ar pagal [Direktyvos 2001/18] 26c straipsnyje numatytas pereinamojo laikotarpio nuostatas jie buvo leidžiami ir dėl kitų priežasčių, įskaitant ekonomines priežastis, kurios įvairiose valstybėse skiriasi?
<...>
5.
Ar [Įgyvendinimo sprendimas 2016/321] yra galiojantis, atsižvelgiant į visas GMO Sąjungos bendrojoje rinkoje reglamentuojančias taisykles, ir pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės normos, nustatančios sankcijas už jose nurodyto draudimo nesilaikymą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
28
Dėl pateiktų klausimų priimtinumo reikia pažymėti, kad tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Jei pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės nuostatos galiojimu ar išaiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą (žr. 1988 m. balandžio 21 d. Sprendimo Pardini, 338/85, EU:C:1988:194, 8 punktą ir 2024 m. spalio 22 d. Sprendimo Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36 punktą).
29
Kitaip yra tik tuo atveju, jeigu akivaizdu, kad nacionalinio teismo prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas ar galiojimo vertinimas visiškai nesusiję su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (žr. 2000 m. liepos 13 d. Sprendimo Idéal Tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, 20 punktą ir 2024 m. balandžio 30 d. Sprendimo M.N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, 65 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Atsižvelgiant į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia atmesti, be kita ko, kai akivaizdu, kad buvo nukrypta nuo SESV 267 straipsnyje numatytos procedūros tikslo ir ja iš tikrųjų siekiama, kad Teisingumo Teismas priimtų sprendimą dėl dirbtinio ginčo (šiuo klausimu žr. 1990 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Gmurzynska-Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, 23 punktą ir 2012 m. balandžio 26 d. Sprendimo DR ir TV2 Danmark, C‑510/10, EU:C:2012:244, 22 punktą).
31
Visų pirma, dėl pagrindinių bylų realumo pažymėtina, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑364/24 matyti, kad G. Fidenato nurodė, jog ketina toliau sėti GMO MON 810 kukurūzus mokslinių tyrimų tikslais, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą dėl Direktyvos 2015/412 teisėtumo. Tuo remdamasis Europos Parlamentas daro išvadą, kad suinteresuotasis asmuo dirbtinai sukūrė pagrindines bylas ir kad dėl šios priežasties prašymai priimti prejudicinį sprendimą turi būti pripažinti nepriimtinais.
32
Vis dėlto iš Teisingumo Teismo turimos informacijos nėra akivaizdu, kad pagrindinės bylos šalys iš anksto susitarė elgtis taip, kad Teisingumo Teismas priimtų sprendimą dėl dirbtinio ginčo, kitaip nei byloje, kurioje priimtas 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendimas Foglia (244/80, EU:C:1981:302) (pagal analogiją žr. 2000 m. liepos 13 d. Sprendimo Idéal tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, 22 punktą ir 2012 m. balandžio 26 d. Sprendimo DR ir TV2 Danmark, C‑510/10, EU:C:2012:244, 22 punktą). Kaip išvados 42 punkte pažymėjo generalinis advokatas, neatrodo, kad G. Fidenato veikė susitaręs su nacionalinėmis valdžios institucijomis, kurios jam skyrė administracines sankcijas, o jų tikrumas abejonių nekelia.
33
Antra, dėl Prancūzijos vyriausybės išreikštų abejonių dėl pateiktų klausimų, kiek jie susiję su Direktyvos 2001/18 26b straipsnio ir 26c straipsnio 4 dalies galiojimu atsižvelgiant į pagrindinių bylų dalyką, svarbos pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, jog pagrindinėje byloje nagrinėjama GMO MON 810 kukurūzų auginimo draudimo priemonė, susijusi su jau išduotu leidimu, buvo priimta remiantis šios direktyvos 26c straipsnio 1 ir 3 dalių pereinamojo laikotarpio nuostatomis. Taigi, šie klausimai nepriimtini tiek, kiek jie susiję su šios direktyvos 26b straipsniu ir 26c straipsnio 2 ir 4 dalimis, kurie, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo turimą informaciją, neatrodo taikytini pagrindinėse bylose.
34
Galiausiai, trečia, dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą turinio pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, į kurią atsižvelgta Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnio a ir b punktuose, siekiant pateikti tokį Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris būtų naudingas nacionaliniam teismui, reikia, kad tas teismas apibrėžtų pateikiamų klausimų faktines aplinkybes ir teisinį pagrindą arba bent paaiškintų šiuos klausimus pagrindžiančias faktines prielaidas. Be to, kaip nustatyta Procedūros reglamento 94 straipsnio c punkte, prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti išdėstytos priežastys, paskatinusios šį prašymą teikiantį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas ryšys tarp šių nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės normų (šiuo klausimu žr. 1993 m. sausio 26 d. Sprendimo Telemarsicabruzzo ir kt., C‑320/90–C‑322/90, EU:C:1993:26, 6 punktą ir 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Tiberis Holding, C‑514/23, EU:C:2025:597, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
35
Šiuo atveju Italijos ir Graikijos vyriausybės teigia, kad prašymuose priimti prejudicinį sprendimą nėra visos pagal Procedūros reglamento 94 straipsnį reikalaujamos informacijos. Konkrečiai kalbant, byloje C‑393/24 Italijos vyriausybė teigia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai nenurodo priežasčių, paskatinusių jį kelti klausimą dėl Direktyvos 2001/18 26b ir 26c straipsnių galiojimo.
36
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad, nepaisant kartais glaustų motyvų dėl tam tikrų aspektų, apskritai prašymuose priimti prejudicinį sprendimą yra pakankamai informacijos, kad Teisingumo Teismas galėtų naudingai atsakyti į pateiktus klausimus. Kitaip yra tik dėl nuostatų, dėl kurių galiojimo kilo abejonių, atitikties SESV 2 ir 3 straipsniams, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas byloje C‑364/24 nutarties dėl šio prašymo motyvuojamojoje dalyje nenurodo, kaip Direktyvoje 2015/412 nustatytas mechanizmas galėtų prieštarauti šiems straipsniams.
37
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pateikti klausimai yra nepriimtini tiek, kiek jie susiję su Direktyvos 2001/18 26b straipsniu ir 26c straipsnio 2 ir 4 dalimis, taip pat su šios direktyvos 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo vertinimu atsižvelgiant į SESV 2 ir 3 straipsnius.
Dėl esmės
38
Pirmiausia reikia priminti, kad Direktyva 2015/412 Direktyvos 2001/18 26b ir 26c straipsniuose buvo įtvirtintas mechanizmas, kuris gali veikti dviem skirtingais būdais ir kuris leidžia valstybėms narėms apriboti ar uždrausti GMO auginimą visoje savo teritorijoje ar jos dalyje.
39
Viena vertus, pagal šios direktyvos 26b straipsnio 1 ir 2 dalis kiekviena valstybė narė leidimo dėl konkretaus GMO išdavimo procedūros metu arba atnaujinant leidimą gali reikalauti, kad tas GMO nebūtų auginamas visoje jos teritorijoje arba jos dalyje. Komisija perduoda šį prašymą pranešėjui/pareiškėjui ir kitoms valstybėms narėms ir paskelbia jį viešai. Jei pranešėjas/pareiškėjas per 30 dienų nepatvirtina iš pradžių prašytos leidimo geografinės taikymo srities, ją pakeičia Komisija pagal atitinkamos valstybės narės prašymą.
40
Kita vertus, jeigu valstybė narė per leidimo naudoti GMO išdavimo ar atnaujinimo procedūrą nepateikė prašymo arba pranešėjas/pareiškėjas patvirtino savo pradinės paraiškos geografinę taikymo sritį, kiekviena valstybė narė pagal Direktyvos 2001/18 26b straipsnio 3 ir 4 dalis gali taikyti GMO arba GMO grupės auginimą draudžiančias arba ribojančias priemones visoje savo teritorijoje arba jos dalyje. Tos priemonės turi atitikti Sąjungos teisę, būti pagrįstos, proporcingos, nediskriminacinės ir turi būti grindžiamos vienu ar keliai įtikinamais pagrindais, nurodytais šios direktyvos 26b straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose. Jos gali būti priimtos tik užbaigus išankstinę procedūrą, per kurią Komisija gali pateikti savo pastabas, ir apie jas turi būti pranešta jai, kitoms valstybėms narėms ir leidimo turėtojui.
41
Direktyvos 2001/18 26b straipsnyje numatytas mechanizmas iš esmės pakartotas šios direktyvos 26c straipsnyje dėl pereinamojo laikotarpio priemonių; pagal jį nuo 2015 m. balandžio 2 d. iki 2015 m. spalio 3 d. valstybėms narėms buvo leista prašyti atitinkamai pakeisti iki 2015 m. balandžio 2 d. pateiktos paraiškos arba iki tos dienos išduoto leidimo geografinę taikymo sritį.
Dėl pirmojo klausimo byloje C‑364/24, taip pat dėl pirmojo–trečiojo klausimų ir penktojo klausimo pirmos dalies byloje C‑393/24, kiek jie susiję su Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimu
42
Pirmuoju klausimu byloje C‑364/24, pirmuoju–trečiuoju klausimais ir penktojo klausimo pirma dalimi byloje C‑393/24, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikę teismai Teisingumo Teismo iš esmės prašo išaiškinti, ar Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys atitinka Sąjungos pirminę teisę, būtent ESS 3 straipsnį, SESV 18, 26, 34–36, 114 straipsnius ir 216 straipsnio 2 dalį, Chartijos 16, 21 ir 52 straipsnius ir proporcingumo bei nediskriminavimo principus.
Dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į ESS 3 straipsnį, SESV 26, 34–36 ir 114 straipsnius bei proporcingumo principą
43
Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikę teismai visų pirma kelia klausimą dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į pirminės teisės normas, kuriomis reglamentuojamas vidaus rinkos veikimas, ir ypač į laisvą prekių judėjimą reglamentuojančias normas.
44
Kadangi byloje C‑364/24 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ESS 3 straipsnį ir SESV 26 straipsnį mini tik tiek, kiek juose primenama, kad Sąjunga grindžiama vidaus rinkos sukūrimu, jų nereikia analizuoti atskirai nuo SESV 34–36 ir 114 straipsnių ir proporcingumo principo.
45
Pirmiausia primintina, kad laisvas prekių judėjimas yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų, kurį išreiškia SESV 34 straipsnyje įtvirtintas draudimas taikyti kiekybinius importo apribojimus ir bet kokias lygiaverčio poveikio priemones (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Šis draudimas apima bet kokią valstybių narių priemonę, galinčią tiesiogiai ar netiesiogiai, faktiškai ar potencialiai trukdyti kitų valstybių narių kilmės prekėms patekti į valstybės narės rinką, nors nei jos tikslas, nei poveikis nėra nepalankiau vertinti kitų valstybių narių kilmės prekes (2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimo CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Jis taip pat taikomas Sąjungos institucijų priemonėms (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 22 d. Sprendimo E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, 45 punktą).
47
Be to, kai egzistuoja prekybos kliūčių arba yra tikėtina, kad jų atsiras ateityje dėl to, kad valstybės narės dėl tam tikro gaminio ar tam tikros gaminių rūšies ėmėsi ar imasi skirtingų priemonių, kuriomis gali būti užtikrintas skirtingas apsaugos lygis, SESV 114 straipsnis Sąjungos teisės aktų leidėjui suteikia teisę veikti ir nustatyti tinkamas priemones, atsižvelgiant į šio straipsnio 3 dalį ir ESV sutartyje nurodytus ar teismo praktikoje suformuluotus teisės principus, ypač proporcingumo principą (2017 m. birželio 22 d. Sprendimo E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, 49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad, atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktų leidėjo diskreciją pasirinkti derinimo techniką, kuri būtų tinkamiausia norimam rezultatui pasiekti, priemonės, priimtos remiantis SESV 114 straipsniu, nelygu aplinkybės, gali įpareigoti visas valstybes nares leisti prekiauti atitinkamu gaminiu ar gaminiais, nustatyti tokiam leidimui tam tikras sąlygas ar net laikinai arba visiškai uždrausti prekybą tam tikru gaminiu ar gaminiais (šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Čekijos Respublika / Parlamentas ir Taryba, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 60 ir 61 punktus).
49
Šiuo atveju Direktyva 2015/412, kuria į Direktyvą 2001/18 buvo įtraukti 26b ir 26c straipsniai, buvo priimta remiantis SESV 114 straipsniu, kaip ir Direktyva 2001/18, kuri savo ruožtu buvo priimta remiantis EB 95 straipsniu, kuris tapo SESV 114 straipsniu. Pagal šį 114 straipsnį Sąjungos teisės aktų leidėjui leidžiama nustatyti priemones valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti.
50
Direktyvos 2001/18 1 straipsnyje nustatyta, kad, remiantis atsargumo principu, šios direktyvos tikslas – derinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus bei apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką tada, „kai bet kokiais tikslais, išskyrus pateikimo į rinką [Sąjungos] teritorijoje, į aplinką apgalvotai išleidžiami GMO“ ir kai „[Sąjungoje] į rinką pateikiami [GMO] kaip atskiri produktai ar esantys kituose produktuose“.
51
Konkrečiau kalbant apie šios direktyvos 26b ir 26c straipsnius, į kuriuos atsižvelgiant turi būti vertinamas jos 26c straipsnio 1 ir 3 dalyse numatytas mechanizmas, reikia pažymėti, kad šiomis nuostatomis sukuriama bendra sistema, nustatanti sąlygas, kuriomis valstybė narė gali uždrausti auginti GMO ar GMO grupę visoje savo teritorijoje ar jos dalyje, todėl jas apima sąvoka „priemonė valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti“, kaip ji suprantama pagal SESV 114 straipsnį.
52
Dėl to, kad remiantis SESV 114 straipsniu priimtomis priemonėmis turi būti paisoma laisvo prekių judėjimo ir proporcingumo principo, reikia priminti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjui priimant teisės aktus srityje, kurioje būtina priimti politinius, ekonominius ir socialinius sprendimus ir kurioje reikia atlikti sudėtingus vertinimus, kaip yra GMO pateikimo į rinką ir auginimo atveju, jam turi būti suteikta plati diskrecija. Tik akivaizdžiai netinkamas tokioje srityje nustatytos priemonės pobūdis, palyginti su kompetentingų institucijų siekiamu tikslu, gali turėti įtakos tokios priemonės teisėtumui (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 22 d. Sprendimo E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, 50 punktą).
53
Dėl Sąjungos teisės aktais GMO srityje siekiamo tikslo pažymėtina, kad Direktyvos 2001/18 1 straipsnyje ir Reglamento Nr. 1829/2003 1 straipsnyje nustatyta, kad šiais teisės aktais siekiama užtikrinti sveikatos, aplinkos ir vartotojų interesų apsaugą, kartu užtikrinant veiksmingą vidaus rinkos darbą.
54
Iš Direktyvos 2015/412 6 ir 8 konstatuojamųjų dalių matyti, kad priimdamas Direktyvos 2001/18 26b ir 26c straipsnius Sąjungos teisės aktų leidėjas, toliau reglamentuodamas jos lygmeniu klausimus, susijusius su GMO pateikimu į rinką ir importu, kad išsaugotų vidaus rinką, laikydamasis subsidiarumo principo ir atsižvelgdamas į 2 straipsnyje nustatytą sistemą, konkrečiai siekė suteikti valstybėms narėms daugiau lankstumo GMO auginimo klausimu, nes jam„dėl jo sąsajos su žemės naudojimu, vietinėmis žemės ūkio struktūromis ir buveinių, ekosistemų bei kraštovaizdžių apsauga arba priežiūra būdingi ryškūs nacionaliniai, regioniniai ir vietos aspektai“. Vis dėlto šiose konstatuojamosiose dalyse taip pat nurodyta, kad šis lankstumas neturėtų pakenkti bendrai GMO pateikimo į rinką leidimų išdavimo procedūrai, grindžiamai pavojaus žmonių sveikatai ir aplinkai vertinimu.
55
Taip leisdamas, kad GMO ar GMO grupės auginimas taikant aiškų ir nuspėjamą mechanizmą galėtų būti uždraustas visoje valstybės narės teritorijoje ar jos dalyje, Sąjungos teisės aktų leidėjas taip pat siekė, kaip iš esmės matyti iš Direktyvos 2015/412 7 konstatuojamosios dalies, palengvinti sprendimų dėl GMO auginimo priėmimo procesą. Iš tiesų, praeityje kai kurios valstybės narės, siekdamos riboti ar uždrausti GMO auginimą, pasinaudojo apsaugos sąlygomis ir priemonėmis kilus pavojui, numatytomis atitinkamai Direktyvos 2001/18 23 straipsnyje ir Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnyje. Kitos valstybės narės pasinaudojo SESV 114 straipsnio 5 ir 6 dalyse numatyta pranešimo procedūra.
56
Atsižvelgiant į šiuos tikslus, Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalyse nustatytas mechanizmas neatrodo akivaizdžiai netinkamas.
57
Pirma, reikia pažymėti, kad iš Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 6 dalies matyti, jog pagal šį 26c straipsnį priimtos priemonės, tarp kurių yra pagal šios direktyvos 26c straipsnio 1 ir 3 dalis priimtos draudimo priemonės, taikomos tik GMO auginimui, nes jos neturi daryti poveikio „GMO, kuriuos buvo leista tiekti rinkai kaip atskirus produktus ar esančius kituose produktuose, laisvai apyvartai“. Taigi, viena vertus, kaip išvados 75 punkte nurodė generalinis advokatas, jų auginimo draudimas nedaro poveikio ūkio subjektų teisei importuoti produktus, kurių sudėtyje yra GMO. Kita vertus, šis draudimas nedaro poveikio vartotojų pasirinkimo laisvei, nes jie, nepriklausomai nuo jų gyvenamosios vietos valstybės narės, jei pageidauja, gali toliau vartoti produktus, pagamintus iš atitinkamo GMO.
58
Antra, priemonių, kuriomis draudžiama auginti GMO, priėmimas remiantis Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalimis priklauso nuo nebylaus atitinkamo GMO leidimo turėtojo sutikimo, t. y. kad jis per 30 dienų nuo pranešimo apie valstybės narės prašymą pakeisti leidimo naudoti atitinkamas sėklas geografinę taikymo sritį gavimo nepateikė prieštaravimo dėl tokio prašymo. Kaip išvados 78 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, jeigu leidimo turėtojas prašymui pritarė, negali būti laikoma, kad jo teisėms, kylančioms iš laisvo atitinkamų prekių judėjimo, daro poveikį galimas šios laisvės apribojimas, kylantis dėl šių nuostatų taikymo.
59
Be to, kaip išvados 81 punkte pažymėjo generalinis advokatas, laisvas GMO sėklų judėjimas priklauso nuo leidimo pateikti į rinką tokius produktus kaip atskirus ar esančius kituose produktuose gavimo, ir ši laisvė yra griežtai apribota tuo, kas nustatyta šiame leidime. Iš to matyti, kad kai tokio leidimo geografinė taikymo sritis buvo apribota su nebyliu jo turėtojo sutikimu, uždraudus auginti GMO sėklas visoje valstybės narės teritorijoje ar jos dalyje, ūkininkai negali remtis teisėmis, kurias jie kildina iš laisvo prekių judėjimo, kad išvengtų šio draudimo.
60
Trečia, suteikiant valstybėms narėms galimybę pasiekti, kad visoje jų teritorijoje ar jos dalyje būtų uždrausta auginti GMO, Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalyse, nesant konsensuso šiuo klausimu, valstybėms narėms suteikiama daugiau lankstumo priimant sprendimus, kuriuos jos laiko tinkamais GMO auginimo srityje, kartu išlaikant Sąjungos lygmeniu vienodą GMO rizikos sveikatai ir aplinkai vertinimo procedūrą. Šiuo požiūriu, kaip nurodyta Direktyvos 2015/412 6 konstatuojamojoje dalyje, klausimai, susiję su GMO pateikimu į rinką ir importu, įskaitant rizikos, kurią GMO gali kelti sveikatai ir aplinkai, vertinimą, ir toliau reglamentuojami Sąjungos lygmeniu, kad būtų išsaugota vidaus rinka.
61
Ketvirta, šiose nuostatose įtvirtintas mechanizmas leidžia palengvinti GMO leidimų išdavimo procedūrą ir prisideda prie ūkio subjektų teisinio saugumo, atsižvelgiant į šio sprendimo 53 punkte nurodytus tikslus.
62
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys, pirma, nepažeidžia teisių, kurias ūkio subjektai gali kildinti iš laisvo prekių judėjimo, antra, nedaro poveikio vartotojų pasirinkimo laisvei ir, trečia, prisideda prie tinkamo vidaus rinkos veikimo, kaip tai suprantama pagal SESV 114 straipsnį.
63
Tai, kad pagal Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 3 dalį draudimas auginti GMO remiantis šia nuostata nesiejamas su jokiais konkrečiais valstybių narių motyvais, negali paneigti šio sprendimo 56 punkte pateikto vertinimo, nes, kaip pažymėta, tokia priemonė gali būti priimta tik gavus nebylų atitinkamų GMO leidimo turėtojo sutikimą. Vis dėlto, jeigu leidimo turėtojas prieštarauja leidimo geografinės taikymo srities pakeitimui, pagal Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 4 dalį reikalaujama, kad valstybės narės, norinčios uždrausti auginti tam tikrą GMO visoje savo teritorijoje ar jos dalyje, nurodytų įtikinamus pagrindus savo prašymui pagrįsti, kaip antai išdėstytus šios direktyvos 26b straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose.
64
Taip pat reikia pažymėti, kad net darant prielaidą, jog Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalyse nustatytas mechanizmas gali lemti tam tikrus laisvo prekių judėjimo apribojimus, kaip jie suprantami pagal SESV 34 straipsnį, tokie apribojimai yra pateisinami šio sprendimo 53–55 punktuose nurodytais bendrojo intereso tikslais ir nepažeidžia proporcingumo principo.
65
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad priimdamas Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalis Sąjungos teisės aktų leidėjas neperžengė pagal SESV 114 straipsnį turimos diskrecijos ribų ir nenustatė laisvo prekių judėjimo apribojimo.
Dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į SESV 18 straipsnį, Chartijos 21 straipsnį ir nediskriminavimo principą
66
Antra, byloje C‑393/24 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar, leidus uždrausti auginti GMO ar GMO grupę visoje valstybių narių teritorijoje ar jos dalyje, Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalyse įtvirtinta SESV 18 straipsniui ir Chartijos 21 straipsniui prieštaraujanti tiek skirtingų valstybių narių ūkininkų, atsižvelgiant į tai, ar tos valstybės narės leidžia ar draudžia auginti GMO, tiek tos pačios valstybės narės ūkininkų, kai draudžiama auginti GMO, taip pakenkiant ūkininkams, norintiems auginti genetiškai pakeistas sėklas, diskriminacija.
67
Dėl pirmojo aspekto reikia priminti, kad Chartijos 21 straipsnio 2 dalies nuostatos, kuriomis draudžiama diskriminacija dėl pilietybės, atitinka SESV 18 straipsnio pirmos pastraipos nuostatas ir turi būti taikomos laikantis šių nuostatų (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 311 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Taip pat reikia priminti, kad SESV 18 straipsnis savarankiškai taikomas tik tose Sąjungos teisės reglamentuojamose srityse, kurioms SESV nenumatyta specialių nediskriminavimo taisyklių (2024 m. birželio 20 d. Sprendimo Faurécia, C‑420/23, EU:C:2024:534, 18 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Kadangi nediskriminavimo principas laisvo prekių judėjimo srityje įgyvendinamas, be kita ko, SESV 34 ir 35 straipsniais, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia atsakyti atsižvelgiant būtent į šias nuostatas.
68
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, kaip priminta Direktyvos 2015/412 16 konstatuojamojoje dalyje, nustatant priemones, kuriomis draudžiama auginti GMO remiantis Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalimis, nedaroma jokio skirtumo tarp nacionalinių ir nenacionalinių produktų. Iš to matyti, kad tose nuostatose numatytas galimas draudimas auginti GMO taikomas nediferencijuojant ir neatsižvelgiant į atitinkamų sėklų kilmės vietą.
69
Be to, diskriminacijos draudimas neapima galimų vertinimo skirtumų, galinčių atsirasti dėl įvairiose valstybėse narėse taikomų taisyklių skirtumų, nes šios taisyklės vienodai veikia visus į jų taikymo sritį patenkančius asmenis.
70
Be to, atsižvelgiant į plačią Sąjungos teisės aktų leidėjo diskreciją imantis priemonių srityje, kurioje reikia priimti politinius, ekonominius, socialinius sprendimus, ir turint atlikti sudėtingus vertinimus, jis, neperžengdamas turimos diskrecijos ribų, kaip išvados 95 punkte pažymėjo generalinis advokatas, galėjo manyti, kad, atsižvelgiant į ypatingą GMO auginimo pobūdį, susijusį, be kita ko, su auginimo vieta ir jos specifika, įvairių valstybių narių ūkininkų padėtis nėra panaši.
71
Tokiomis aplinkybėmis negalima konstatuoti jokios įvairių valstybių narių ūkininkų diskriminacijos dėl to, kad kai kuriose valstybėse narėse draudžiama auginti tam tikrą GMO visoje jų teritorijoje ar jos dalyje, o kai kuriose kitose ne.
72
Dėl antrojo aspekto reikia pažymėti, kad GMO auginimas turi ypatumų, be kita ko, dėl poveikio, kurį jis gali turėti kitoms kultūroms, todėl ūkininkų, norinčių auginti tam tikrą GMO, padėtis nėra panaši į ūkininkų, neišreiškusių tokio noro, padėtį. Vadinasi, tarp pirmųjų ir antrųjų negalima įžvelgti jokios diskriminacijos dėl draudimo auginti tam tikrą GMO visoje valstybės narės teritorijoje ar jos dalyje.
73
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad išnagrinėjus pateiktus klausimus nenustatyta nieko, kas galėtų turėti įtakos Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimui atsižvelgiant į nediskriminavimo principą, įgyvendintą SESV 34 ir 35 straipsniuose ir įtvirtintą Chartijos 21 straipsnyje.
Dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į Chartijos 16 ir 52 straipsnius
74
Trečia, kalbant apie prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusių teismų klausimus dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į Chartijos 16 ir 52 straipsnius, reikia priminti, kad pagal šį 16 straipsnį laisvė užsiimti verslu pripažįstama pagal Sąjungos teisę ir nacionalinės teisės aktus bei praktiką. Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad šiame 16 straipsnyje suteikiama apsauga apima laisvę užsiimti ekonomine ar komercine veikla, sutarčių laisvę ir laisvą konkurenciją, ypač laisvę pasirinkti verslo partnerį (2023 m. sausio 12 d. Sprendimo TP (Audiovizualinės medžiagos valstybinei televizijai montažo režisierius), C‑356/21, EU:C:2023:9, 74 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
75
Šiuo atveju iš nutarčių dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinės bylos susijusios su pagal Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalis priimtų priemonių, kuriomis valstybėje narėje draudžiama auginti GMO, teisėtumu.
76
Kadangi, priešingai nei draudimo auginti GMO priemonės, priimtos pagal Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 2 ir 4 dalyse numatytą procedūrą, priemonės, kurių imamasi remiantis šios direktyvos 26c straipsnio 1 ir 3 dalimis, gali būti priimtos tik gavus nebylų atitinkamo GMO leidimo turėtojo sutikimą, šios nuostatos negali būti laikomos ribojančiomis leidimo turėtojo laisvę užsiimti verslu.
77
Tas pats a fortiori pasakytina ir apie galimus GMO sėklų naudotojus, kuriems taikomas pradinio prašyto leidimo geografinės apimties apribojimas, nes laisvė užsiimti verslu nesuteikia tretiesiems asmenims teisės vykdyti ekonominės veiklos naudojant produktus, kurių pateikimas į rinką arba naudojimas yra uždraustas.
78
Tokiomis aplinkybėmis nereikia priimti sprendimo dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į Chartijos 52 straipsnį, nes tai reikštų, kad šio 26c straipsnio 1 ir 3 dalyse numatytos draudimo auginti GMO priemonės gali būti laikomos laisvės užsiimti verslu apribojimais.
79
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, neatrodo, kad Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys prieštarauja Chartijos 16 straipsniui.
Dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į SESV 216 straipsnio 2 dalį ir PPO susitarimus
80
Ketvirta, byloje C‑393/24 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys tiek, kiek jomis leidžiama tam tikroms valstybėms narėms uždrausti auginti GMO visoje jų teritorijoje ar jos dalyje, prieštarauja SESV 216 straipsnio 2 daliai, į kurią daroma nuoroda Direktyvos 2015/412 16 konstatuojamojoje dalyje ir kurioje nustatyta, kad Sąjungos sudaryti susitarimai yra privalomi Sąjungos institucijoms ir valstybėms narėms.
81
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis klausimas konkrečiai yra susijęs su PPO susitarimais.
82
Reikia priminti, kad tarptautinio susitarimo, kurio šalis yra Sąjunga, nuostatomis galima remtis grindžiant ieškinį dėl Sąjungos antrinės teisės akto panaikinimo arba tokio akto neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą tik tuo atveju, jei tenkinamos dvi sąlygos: viena vertus, jei to susitarimo pobūdis ir sandara tam neprieštarauja ir, kita vertus, jei tos nuostatos yra besąlygiškos ir pakankamai tikslios pagal savo turinį. Tik tada, kai tenkinamos abi šios kumuliacinės sąlygos, tomis nuostatomis galima remtis Sąjungos teisme kaip kriterijumi vertinant Sąjungos akto teisėtumą (šiuo klausimu žr. 2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Changmao Biochemical Engineering / Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 69 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Ši analizė taip pat taikoma per prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą vertinant Sąjungos antrinės teisės akto galiojimą.
83
Dėl PPO susitarimų Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, kad, viena vertus, tais susitarimais asmenims nesukuriama teisių, kuriomis jie gali tiesiogiai remtis teisme pagal Sąjungos teisę, ir, kita vertus, kad, atsižvelgiant į jų pobūdį ir bendrą struktūrą, tie susitarimai iš principo nėra normos, kuriomis remiantis gali būti tikrinamas Sąjungos institucijų aktų teisėtumas (2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Changmao Biochemical Engineering / Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 70 ir 71 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
84
Tik dviem išimtiniais atvejais, susijusiais su Sąjungos teisės aktų leidėjo valia pačiam apriboti savo diskreciją taikant PPO taisykles, Teisingumo Teismas pripažino, kad prireikus Sąjungos teismas gali atlikti Sąjungos akto ir jam įgyvendinti priimtų aktų teisėtumo kontrolę, atsižvelgdamas į PPO susitarimus. Taip yra, viena vertus, kai Sąjunga ketina vykdyti konkretų pagal PPO susitarimus prisiimtą įsipareigojimą ir, kita vertus, kai atitinkamame Sąjungos akte daroma aiški nuoroda į konkrečias šių susitarimų nuostatas (šiuo klausimu žr. 2023 m. rugsėjo 28 d. Sprendimo Changmao Biochemical Engineering / Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 74 ir 75 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
85
Šiuo atveju neatrodo, kad priimdamas Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių nuostatas Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino įgyvendinti konkretų pagal PPO susitarimus prisiimtą įsipareigojimą. Be to, nei šioje direktyvoje, nei Direktyvoje 2015/412 nėra aiškios nuorodos į konkrečias šių susitarimų nuostatas.
86
Darytina išvada, kad Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys negali būti laikomos negaliojančiomis atsižvelgiant į SESV 216 straipsnio 2 dalį ir PPO susitarimus.
Dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimo atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį
87
Penkta, byloje C‑364/24 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys atitinka Reglamento Nr. 1829/2003 34 straipsnį.
88
Reikia priminti, kad, kaip pabrėžia Komisija, antrinės teisės nuostatų galiojimas negali būti nagrinėjamas atsižvelgiant į tokios pačios galios teisės normas (2021 m. balandžio 15 d. Sprendimo Nyderlandai / Taryba ir Parlamentas, C‑733/19, EU:C:2021:272, 44 punktas).
89
Iš visų šių svarstymų matyti, kad, išnagrinėjus pirmąjį klausimą byloje C‑364/24, taip pat pirmąjį–trečiąjį klausimus ir penktojo klausimo pirmą dalį byloje C‑393/24, nenustatyta nieko, kas galėtų turėti įtakos Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių galiojimui atsižvelgiant į ESS 3 straipsnį, SESV 18, 26, 34–36, 114 straipsnius ir 216 straipsnio 2 dalį, Chartijos 16 ir 21 straipsnius, taip pat nediskriminavimo ir proporcingumo principus.
Dėl antrojo klausimo byloje C‑364/24
90
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą byloje C‑364/24, į tos bylos antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl pirmojo–trečiojo klausimų ir penktojo klausimo pirmos dalies byloje C‑393/24, kiek jie susiję su Įgyvendinimo sprendimo 2016/321 galiojimu
91
Pirmuoju–trečiuoju klausimais ir penktojo klausimo pirma dalimi byloje C‑393/24 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti dėl Įgyvendinimo sprendimo 2016/321 galiojimo, kiek jis buvo priimtas remiantis antrinės teisės nuostatomis, kurios pačios negalioja.
92
Atsižvelgiant į šio sprendimo 89 punkte pateiktą atsakymą į šiuos klausimus dėl Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalių, kuriomis remiantis buvo priimtas Įgyvendinimo sprendimas 2016/321, galiojimo, pažymėtina, kad išnagrinėjus šiuos klausimus nenustatyta nieko, kas galėtų turėti įtakos to sprendimo galiojimui.
Dėl ketvirtojo klausimo byloje C‑393/24
93
Ketvirtuoju klausimu byloje C‑393/24 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teiraujasi, ar Įgyvendinimo sprendimas 2016/321 turi būti aiškinamas taip, kad jame numatytas draudimas auginti GMO MON 810 kukurūzų sėklas gali būti grindžiamas tik kuriuo nors vienu iš Direktyvos 2001/18 26b straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose nurodytų pagrindų, ar vis dėlto, atsižvelgiant į šios direktyvos 26c straipsnio pereinamojo laikotarpio nuostatas, jis gali būti grindžiamas ir kitais pagrindais.
94
Šį klausimą reikia performuluoti taip, kad juo iš esmės siekiama išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys turi būti aiškinamos taip, kad remiantis šiomis nuostatomis Komisijos priimti sprendimai turi būti grindžiami vienu iš šios direktyvos 26b straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose nurodytų pagrindų.
95
Kaip nurodyta šio sprendimo 38–41 punktuose, pagal Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalis pereinamuoju laikotarpiu nuo 2015 m. balandžio 2 d. iki spalio 3 d. valstybės narės galėjo prašyti uždrausti auginti GMO visoje savo teritorijoje ar jos dalyje, neprivalėdamos pateikti konkretaus pateisinimo, nes toks prašymas galėjo būti patenkintas tik gavus nebylų atitinkamų GMO leidimo turėtojo sutikimą.
96
Tik tada, kai valstybė narė nepateikia prašymo uždrausti auginti GMO arba kai atitinkamų GMO leidimo turėtojas nesutinka su šiuo prašymu, t. y. kai patvirtina pradinio leidimo geografinę taikymo sritį, Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 4 dalyje daroma nuoroda į šios direktyvos 26b straipsnio 3 dalies taikymą mutatis mutandis. Pagal pastarąją nuostatą valstybė narė gali imtis priemonių, ribojančių ar draudžiančių visoje jos teritorijoje ar jos dalyje auginti GMO ar GMO grupę, be leidimo turėtojo sutikimo, tik jeigu tos priemonės atitinka Sąjungos teisę, yra pagrįstos, proporcingos, nediskriminacinės ir yra grindžiamos įtikinamais pagrindais, kaip antai nurodytais šios direktyvos 26b straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose.
97
Taigi į ketvirtąjį klausimą byloje C‑393/24 reikia atsakyti: Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 1 ir 3 dalys turi būti aiškinamos taip, kad remiantis šiomis nuostatomis priimti sprendimai, kuriems netaikomas reikalavimas dėl konkretaus pateisinimo, nebūtinai turi būti susiję su vienu iš šios direktyvos 26b straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose nurodytų pagrindų.
Dėl penktojo klausimo antros dalies byloje C‑393/24
98
Penktojo klausimo antroje dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas byloje C‑393/24 prašo Teisingumo Teismo išaiškinti, ar Įgyvendinimo sprendimas 2016/321 turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis baudžiama už jame numatyto draudimo nesilaikymą.
99
Direktyvos 2001/18 33 straipsnyje numatyta, kad valstybės narės turi nustatyti nuobaudas, taikytinas pažeidus pagal šią direktyvą priimtas nacionalines nuostatas. Tos nuobaudos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.
100
Šiuo atveju, nors Įgyvendinimo sprendimą 2016/321 priėmė Komisija, šiame sprendime pasekmės pagal Direktyvos 2001/18 26c straipsnio 3 dalį siejamos su kelių valstybių narių pateiktais prašymais pakeisti leidimo auginti GMO MON 810 kukurūzus geografinę taikymo sritį taip, kad, nesant to leidimo turėtojo prieštaravimo, būtų uždrausta auginti šios veislės kukurūzus visoje jų teritorijoje ar jos dalyje. Kadangi atitinkamos nacionalinės priemonės priimamos pagal šios direktyvos nuostatas, pažeidus šias nuostatas valstybės narės pagal Direktyvos 2001/18 33 straipsnį turi numatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas nuobaudas.
101
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad į penktojo klausimo antrą dalį byloje C‑393/24 reikia atsakyti: Įgyvendinimo sprendimas 2016/321 turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis baudžiama už jame nustatyto draudimo nesilaikymą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
102
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusių teismų nagrinėjamose bylose, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šie teismai. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Išnagrinėjus prejudicinius klausimus nenustatyta nieko, kas galėtų turėti įtakos 2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką ir panaikinančios Tarybos direktyvą 90/220/EEB, iš dalies pakeistos 2015 m. kovo 11 d. Direktyva (ES) 2015/412, 26c straipsnio 1 ir 3 dalių ar 2016 m. kovo 3 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimo (ES) 2016/321, kuriuo patikslinama leidimo auginti genetiškai modifikuotus kukurūzus (Zea mays L.) MON 810 (MON-ØØ81Ø-6) geografinė taikymo sritis, galiojimui.
2.
Direktyvos 2001/18, iš dalies pakeistos Direktyva 2015/412, 26c straipsnio 1 ir 3 dalys
turi būti aiškinamos taip:
remiantis šiomis nuostatomis priimti sprendimai, kuriems netaikomas reikalavimas dėl konkretaus pateisinimo, nebūtinai turi būti susiję su vienu iš Direktyvos 2001/18, iš dalies pakeistos Direktyva 2015/412, 26b straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos a–g punktuose nurodytų pagrindų.
3.
Įgyvendinimo sprendimas 2016/321
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriomis baudžiama už jame nustatyto draudimo nesilaikymą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.