62023CJ0453
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. balandžio 29 d. (
*1
) (
i
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Valstybių narių teikiama pagalba – SESV 107 straipsnio 1 dalis – Sąvoka „valstybės pagalba“ – Mokestinės priemonės atrankumas – Vertinimo kriterijai – Referencinio pagrindo nustatymas – Nekilnojamojo turto mokestis – Žemės sklypų, pastatų ir statinių, kurie yra geležinkelių infrastruktūros dalis, neapmokestinimas“
Byloje C‑453/23
dėl Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas, Lenkija) 2023 m. balandžio 19 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. liepos 19 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
E. sp. z o.o.
prieš
Prezydent Miasta Mielca,
dalyvaujant
Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai F. Biltgen, K. Jürimäe, C. Lycourgos (pranešėjas), M. L. Arastey Sahún, S. Rodin, D. Gratsias ir M. Gavalec, teisėjai E. Regan, I. Ziemele, J. Passer ir Z. Csehi,
generalinė advokatė J. Kokott,
posėdžio sekretorė M. Siekierzyńska, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. liepos 8 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
E. sp. z o.o., atstovaujamos radca prawny M. Dziedzic ir doradca podatkowy R. Kran,
–
Prezydent Miasta Mielca, atstovaujamo adwokat A. Dowgier ir radca prawny J. Grabiec,
–
Rzecznik Małych i Średnich Przedsiębiorców, atstovaujamo radca prawny P. Chrupek,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna, A. Kramarczyk‑Szaładzińska ir M. Rzotkiewicz,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos M. Morales Puerta,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos I. Barcew, C.‑M. Carrega ir F. Tomat,
susipažinęs su 2024 m. spalio 17 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 107 straipsnio 1 dalies ir SESV 108 straipsnio 3 dalies, siejamos su 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias [SESV] 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9), 2 straipsniu, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant E. sp. z.o.o. (toliau – bendrovė E) ir Prezydent Miasta Mielca (Meleco miesto meras, Lenkija; toliau – Meleco meras) ginčą dėl to, kad šis atsisakė atleisti šią bendrovę nuo nekilnojamojo turto mokesčio.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
SESV
3
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.“
4
SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą [Europos] Komisija turi būti laiku informuojama, kad ji galėtų pateikti savo pastabas. Jei Komisija mano, kad tokie ketinimai pagal [SESV] 107 straipsnį yra nesuderinami su vidaus rinka, ji nedelsdama pradeda [SESV 108 straipsnio] 2 dalyje nustatytą procedūrą. Atitinkama valstybė narė savo pasiūlytų priemonių neįgyvendina tol, kol nepriimamas galutinis sprendimas.“
Direktyva 2012/34/ES
5
2012 m. lapkričio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/34/ES, kuria sukuriama bendra Europos geležinkelių erdvė (OL L 343, 2012, p. 32), 1 straipsnyje „Dalykas ir taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Šia direktyva nustatomi:
a)
taisyklės, taikomos geležinkelių infrastruktūros valdymui ir geležinkelio įmonių, įsisteigusių arba ketinančių įsisteigti kurioje nors valstybėje narėje, geležinkelių transporto veiklos rūšims, kaip nustatyta II skyriuje;
b)
kriterijai, taikomi valstybei narei išduodant, pratęsiant ar keičiant licencijas, skirtas geležinkelio įmonėms, kurios yra ar bus įsteigtos Sąjungoje, kaip nustatyta III skyriuje;
c)
principai ir procedūros, taikomi nustatant ir renkant geležinkelių infrastruktūros mokesčius bei paskirstant geležinkelių infrastruktūros pajėgumus, kaip nustatyta IV skyriuje.
2.   Ši direktyva taikoma naudojantis geležinkelių infrastruktūra teikiant vidaus ir tarptautines vežimo geležinkeliais paslaugas.“
6
Šios direktyvos 3 straipsnio 3 punkte sąvoka „geležinkelių infrastruktūra“ apibrėžta kaip visi tos direktyvos I priede išvardyti objektai. Šiame I priede pateiktas geležinkelių infrastruktūrą sudarančių objektų, „jei jie yra geležinkelio sankasos dalis, įskaitant privažiuojamuosius kelius, tačiau neįskaitant geležinkelio remonto dirbtuvėse, depuose ar riedmenų parke nutiestų atšakų, privačių atšakų ar privažiuojamųjų kelių“, sąrašas.
Reglamentas 2015/1589
7
Reglamento 2015/1589 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Suinteresuotoji valstybė narė, išskyrus tuos atvejus, kai pagal SESV 109 straipsnį priimtuose reglamentuose ir kitose atitinkamose SESV nuostatose yra numatyta kitaip, iš anksto praneša Komisijai apie bet kuriuos planus skirti naują pagalbą. Gavusi pranešimą, Komisija apie tai iš karto informuoja suinteresuotąją valstybę narę.“
Lenkijos teisė
8
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 1991 m. sausio 12 d.ustawa o podatkach i opłatach lokalnych (Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymas; Dz. U., 2019 m., 1170 pozicija; toliau – Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymas) 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Nekilnojamojo turto mokesčiu apmokestinamas šis nekilnojamasis turtas ir statiniai:
1)
žemės sklypai;
2)
pastatai arba jų dalys;
3)
statiniai ar jų dalys, skirti ekonominei veiklai.
2.   Žemės ūkio paskirties sklypai ir miškai, išskyrus tuos, kurie naudojami ekonominei veiklai, nekilnojamojo turto mokesčiu neapmokestinami.“
9
Pagal šio įstatymo 2 straipsnio 3 dalies 4 punktą nekilnojamojo turto mokesčiu neapmokestinami viešųjų kelių juostų užimami žemės sklypai, išskyrus tuos, kurie susiję su kitos ekonominės veiklos nei viešųjų kelių priežiūra ir mokamų automagistralių eksploatavimas vykdymu.
10
Minėto įstatymo 4 straipsnyje nurodyta:
„1.   Mokesčio bazę sudaro:
1)
žemės sklypų atveju – plotas;
2)
pastatų ar jų dalių atveju – naudingasis plotas;
3)
statinių ar jų dalių, skirtų ekonominei veiklai, atveju, atsižvelgiant į šio straipsnio 4–6 dalis – su pajamų mokesčiu susijusiose nuostatose nurodyta vertė, nustatyta mokestinių metų sausio 1 d., kuria remiantis apskaičiuojamas nusidėvėjimas tais metais, neatskaičius nusidėvėjimo, o visiškai nusidėvėjusių statinių atveju – jų vertė tų metų, kuriais buvo atliktas paskutinis nusidėvėjimo atskaitymas, sausio 1 d.
<…>“
11
To paties įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a punkte buvo numatyta:
„1. Nekilnojamojo turto mokesčiu neapmokestinami:
1)
žemės sklypai, pastatai ir statiniai, kurie yra geležinkelių infrastruktūros dalis, kaip tai suprantama pagal teisės nuostatas dėl geležinkelių transporto, ir:
a)
teikiami naudoti geležinkelių vežėjams.“
12
2004 m. balandžio 30 d.ustawa o postępowaniu w sprawach dotyczących pomocy publicznej (Įstatymas dėl valstybės pagalbos procedūros; Dz. U., 2023 m., 702 pozicija) 6 straipsnio 2 dalyje nurodyta:
„Valstybės pagalba, numatyta norminiame akte, pagal kurį teisė gauti pagalbą siejama tik su jame numatytų sąlygų laikymusi, nereikalaujant priimti sprendimo ar sudaryti sutarties, arba kai priimtu sprendimu tik patvirtinamas šios teisės įgijimas, gali būti teikiama, jeigu tas norminis aktas yra pagalbos schema, kurią Komisija patvirtino pagal SESV 108 straipsnį, arba jame numatyta teikti pagalbą, apie kurią nereikia pranešti.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
13
Bendrovė E turi privatų privažiuojamąjį geležinkelio kelią, esantį jai priklausančiuose žemės sklypuose, taip pat yra dalies šio privažiuojamojo kelio infrastruktūros savininkė. 2021 m. ši bendrovė pareiškė ketinanti suteikti leidimą naudoti tą kelią geležinkelių vežėjui, kuris jos užsakymu vykdytų vežimą.
14
Ji manė, kad nuo šio suteikimo naudotis dienos galės pasinaudoti Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje numatytu atleidimu nuo nekilnojamojo turto mokesčio už visus šiuos žemės sklypus, taip pat už žemės sklypus, kuriuos ketino įsigyti ir kuriuose taip pat iš dalies įrengtas privatus privažiuojamasis geležinkelio kelias. Šiomis aplinkybėmis ji paprašė Meleco mero pateikti individualų išaiškinimą dėl mokesčių, patvirtinantį, kad nuo tos dienos ji galės pasinaudoti šiuo atleidimu nuo mokesčio.
15
2021 m. birželio 14 d. individualiame išaiškinime Meleco meras atmetė galimybę bendrovei E pasinaudoti minėtu atleidimu nuo mokesčio. Jis nurodė, kad nors bendrovė formaliai atitinka šio 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje nustatytas sąlygas, ji negali pasinaudoti šioje nuostatoje numatytu atleidimu nuo mokesčio, nes dėl to jai būtų suteikta valstybės pagalba, kuriai nebuvo taikyta Komisijos išankstinio patikrinimo procedūra.
16
Tuomet bendrovė E dėl šio išaiškinimo dėl mokesčių pateikė skundą Wojewódzki Sąd Administracyjny w Rzeszowie (Žešuvo vaivadijos administracinis teismas, Lenkija), tačiau šis 2021 m. spalio 19 d. sprendimu skundą atmetė. Tas teismas patvirtino Meleco mero poziciją dėl to, kad jis šį atleidimą nuo mokesčio kvalifikavo kaip „valstybės pagalbą“, ir konstatavo, jog apie šią pagalbą nebuvo pranešta Komisijai, taip pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį ir Reglamento 2015/1589 2 straipsnį.
17
Tuomet šį bendrovė dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas, Lenkija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
18
Tas teismas paaiškina, kad Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje atleidimo nuo nekilnojamojo turto mokesčio taikymas išplėstas privatiems privažiuojamiesiems geležinkelio keliams, įskaitant tuos, kurie sudaro vadinamąją „privačią“ infrastruktūrą, kurie yra, be kita ko, kasyklose, gamyklose ar elektrinėse ir laikomi visos krovinių vežimo geležinkeliais sistemos dalimi. Tokiems privažiuojamiesiems keliams ir pastatams, kurie yra jų infrastruktūros dalis, taikomas šis atleidimas nuo mokesčio, jeigu jie suteikiami naudotis geležinkelio įmonei. Šiuo klausimu minėtas teismas nurodo, kad Lenkijos teisės aktų leidėjas numatė mechanizmą, kuriuo įmonės skatinamos atkurti apleistus privažiuojamuosius kelius ir veiksmingai naudotis geležinkelių transportu, kuris nesukelia išmetamųjų teršalų ir užtikrina didesnį saugumą.
19
Jis mano, kad net jei toks atleidimas nuo mokesčio dėl savo bendro pobūdžio iš esmės taikomas neribotam naudos gavėjų ratui, lieka abejonių dėl šio 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje naudojamo kriterijaus, pagal kurį atitinkamas ūkio subjektas turi turėti tam tikros rūšies infrastruktūrą, o tai praktiškai naudinga tam tikruose sektoriuose veikiančioms įmonėms, be kita ko, eksploatuojančioms kasyklas, šilumines elektrines ar alaus daryklas. Tokio kriterijaus taikymas, nors iš pirmo žvilgsnio atrodo objektyvus, gali lemti „paslėptą“ atrankumą.
20
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nekilnojamojo turto mokestis nėra suderintas Sąjungos lygmeniu, taigi valstybės narės išlaiko laisvę apibrėžti savo mokesčių politiką ir šio mokesčio tarifų nustatymo būdą. Lenkijos teisės sistemoje nekilnojamojo turto mokestis taikomas žemės sklypams, kurie nėra žemės ūkio paskirties ar miško sklypai, pastatams arba jų dalims, taip pat statiniams ir jų dalims, susijusiems su ekonominės veiklos vykdymu. Nagrinėjamu atveju reikia išsiaiškinti ne tai, ar Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje numatytas atleidimas nuo nekilnojamojo turto mokesčio suderinamas su Sąjungos teise, o tai, ar galima jį taikyti, jeigu apie jį nebuvo pranešta Komisijai pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, kurios tiesioginį veikimą tas teismas primena.
21
Galiausiai tam teismui kyla klausimas, ar tuo atveju, jei šis atleidimas nuo mokesčio būtų taikomas pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalyje numatytą pareigą pranešti, juo pasinaudojusi įmonė privalėtų grąžinti neteisėtai gautą pagalbą su palūkanomis, ar vis dėlto toks grąžinimas draudžiamas pagal teisėtų lūkesčių apsaugos principą. Šiuo atžvilgiu jis nurodo, kad tik po ketverius metus taikyto nagrinėjamo atleidimo nuo mokesčio Lenkijos mokesčių institucijos pradėjo atsisakyti jį suteikti, remdamosi šios pareigos nevykdymu.
22
Šiomis aplinkybėmis Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar, atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 1 dalį, tai, kad valstybė narė visoms įmonėms suteikia mokesčio lengvatą, numatytą [Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo] 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje, t. y. atleidžia jas nuo nekilnojamojo turto mokesčio, kuriuo apmokestinami žemė, pastatai ir statiniai, priskiriami geležinkelio įmonėms suteiktai geležinkelių infrastruktūrai, kaip tai suprantama pagal geležinkelių transportą reglamentuojančius teisės aktus, iškraipo ar gali iškraipyti konkurenciją?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar įmonė, pasinaudojusi minėta nacionalinės teisės akto nuostata pagrįstu atleidimu nuo mokesčio, nustatytu nesilaikant SESV 108 straipsnio 3 dalyje, siejamoje su [Reglamento 2015/1589] 2 straipsniu, nustatytos tvarkos, privalo sumokėti nesumokėtą mokestį ir delspinigius?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl priimtinumo
23
Ispanijos vyriausybė mano, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas. Iš tiesų Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje numatytas atleidimas nuo mokesčio taikomas žemės sklypams, pastatams ir statiniams, „kurie yra geležinkelių infrastruktūros dalis“. Remiantis sąvokos „geležinkelių infrastruktūra“ apibrėžtimi, pateikta Direktyvos 2012/34 3 straipsnio 3 punkte, kartu su jos I priedu, privatūs privažiuojamieji keliai į šią sąvoką nepatenka. Todėl bendrovė E, kuri savo žemės sklypuose turi tik privatų privažiuojamąjį kelią, neturi teisės pasinaudoti šiuo atleidimu nuo mokesčio. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismui pateikti klausimai neturi reikšmės sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje.
24
Be to, Lenkijos vyriausybė ir Komisija mano, kad antrasis klausimas yra nepriimtinas. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad bendrovė E nepasinaudojo minėtu atleidimu nuo mokesčio. Taigi atsakymas į klausimą, ar įmonė, kuri pasinaudojo tokiu atleidimu nuo mokesčio, privalo grąžinti nekilnojamojo turto mokesčio, nuo kurio buvo atleista, sumą ir su ja susijusias palūkanas, neturėtų jokios įtakos ginčo pagrindinėje byloje baigčiai.
25
Šiuo aspektu primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų), C‑548/21, EU:C:2024:830, 46 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26
Vadinasi, klausimams dėl Sąjungos teisės taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų), C‑548/21, EU:C:2024:830, 47 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
27
Nagrinėjamu atveju pirmasis klausimas susijęs su SESV 107 straipsnio 1 dalies išaiškinimu nagrinėjant bendrovės E ir Meleco mero ginčą dėl to, kad šis atsisakė leisti šiai bendrovei pasinaudoti Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje numatytu atleidimu nuo mokesčio, nes šio atleidimo nuo mokesčio taikymas būtų neteisėta valstybės pagalba, apie kurią nebuvo pranešta Komisijai pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį. Taigi šis išaiškinimas susijęs su šio ginčo dalyku ir juo siekiama išspręsti problemą, kuri nėra hipotetinė. Be to, Teisingumo Teismas turi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į šį pirmąjį klausimą.
28
Taip pat reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2012/34 1 straipsnio 1 dalį šia direktyva, be kita ko, nustatomos taisyklės, taikomos geležinkelių infrastruktūros valdymui, kriterijai, taikomi valstybei narei išduodant, pratęsiant ar keičiant licencijas, skirtas geležinkelio įmonėms, taip pat principai ir procedūros, taikomi nustatant ir renkant geležinkelių infrastruktūros mokesčius bei paskirstant geležinkelių infrastruktūros pajėgumus. Pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalį ji taikoma naudojantis geležinkelių infrastruktūra teikiant vidaus ir tarptautines vežimo geležinkeliais paslaugas.
29
Darytina išvada, kad minėta direktyva akivaizdžiai netaikytina nagrinėjant tokį ginčą, kaip pagrindinėje byloje, kuris susijęs su galimu nacionalinės mokestinės priemonės, pagal kurią numatyta atleisti nuo nekilnojamojo turto mokesčio, kvalifikavimu kaip „valstybės pagalbos“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
30
Taigi neturi reikšmės tai, kad, taikant Direktyvą 2012/34, pagal šios direktyvos I priedą privatūs privažiuojamieji keliai neįtraukti į sąvoką „geležinkelių infrastruktūra“, kaip ji suprantama pagal jos 3 straipsnio 3 punktą.
31
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmasis klausimas yra priimtinas.
32
Antrasis klausimas susijęs su įmonei, pasinaudojusiai Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje numatytu atleidimu nuo mokesčio, tenkančiomis pareigomis, jeigu šis atleidimas turi valstybės pagalbos, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, požymių, nes buvo suteiktas nesilaikant pareigos pranešti, numatytos SESV 108 straipsnio 3 dalyje, siejamoje su Reglamento 2015/1589 2 straipsniu.
33
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, jog, kaip nurodo Lenkijos vyriausybė ir Komisija, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad bendrovė E nepasinaudojo minėtu atleidimu nuo mokesčio.
34
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad Teisingumo Teismas neturi teikti konsultacinių nuomonių bendrais ar hipotetiniais klausimais (2022 m. spalio 20 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Prekybos žmonėmis aukos išsiuntimas), C‑66/21, EU:C:2022:809, 82 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Taigi antrasis klausimas yra nepriimtinas.
Dėl pirmojo klausimo
36
Pirmiausia reikia priminti, jog iš suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad priemonė gali būti kvalifikuojama kaip „valstybės pagalba“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, tik jeigu įvykdomos visos toliau nurodytos sąlygos. Pirma, tai turi būti valstybės veiksmais arba iš valstybinių išteklių suteikta pagalba. Antra, tokie veiksmai turi galėti daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Trečia, jais pagalbos gavėjui turi būti suteiktas atrankusis pranašumas. Ketvirta, jie turi iškraipyti konkurenciją ar galėti ją iškraipyti (žr., be kita ko, 2024 m. kovo 7 d. Sprendimo Fallimento Esperia ir GSE, C‑558/22, EU:C:2024:209, 62 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
37
Nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad pirmasis klausimas, kaip jį suformulavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, susijęs su sąvokos „valstybės pagalba“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, išaiškinimu atsižvelgiant tik į šioje nuostatoje numatytą sąlygą, kad atitinkama priemonė iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti. Atsižvelgiant į tai, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų matyti, jog tam teismui taip pat kyla abejonių dėl minėtoje nuostatoje numatytos sąlygos, kad šia priemone jos gavėjams suteikiamas atrankusis pranašumas, nes ja tam tikroms įmonėms ar tam tikrų prekių gamybai sudaromos palankesnės sąlygos.
38
Nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Tokiu atveju Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų), C‑548/21, EU:C:2024:830, 60 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos ir, be kita ko, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti Sąjungos teisės klausimus, aiškintinus atsižvelgiant į bylos dalyką (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Bezirkshauptmannschaft Landeck (Bandymas prieiti prie mobiliajame telefone saugomų asmens duomenų), C‑548/21, EU:C:2024:830, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
40
Taigi reikia manyti, kad pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 107 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės teisės nuostata, pagal kurią nekilnojamojo turto mokesčiu neapmokestinami žemės sklypai, pastatai ir statiniai, kurie yra geležinkelių infrastruktūros dalis, kai ši infrastruktūra suteikiama naudotis geležinkelių vežėjams, suteikiamas atrankusis pranašumas nuo šio mokesčio atleidžiamiems subjektams ir iškraipoma arba gali būti iškraipyta konkurencija
41
Be to, reikia priminti, pirma, kad valstybių narių veiksmai, kurių jos imasi Sąjungos teisėje nesuderintose srityse, kaip tiesioginio apmokestinimo srityje, nėra pašalinti iš SESV nuostatų dėl valstybės pagalbos kontrolės taikymo srities. Vadinasi, valstybės narės neturi patvirtinti jokių mokestinių priemonių, kurios gali būti laikomos su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba (šiuo klausimu žr. 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 73 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
42
Antra, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje bendrai ir abstrakčiai apibrėžiami subjektai, kuriems taikomas pagrindinėje byloje nagrinėjamas atleidimas nuo mokesčio, ir šis atleidimas jiems gali būti suteiktas remiantis vien šia teisės akto nuostata. Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo atleidimo nuo mokesčio sąlygų juo suteikiamas didelis pranašumas subjektams, kuriems jis taikomas, palyginti su jų konkurentais, ir ar jis gali duoti daugiausia naudos įmonėms, užsiimančioms prekyba tarp valstybių narių (šiuo klausimu žr. 1987 m. spalio 14 d. Sprendimo Vokietija / Komisija, 248/84, EU:C:1987:437, 18 punktą ir 2021 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Komisija / Belgija ir Magnetrol International, C‑337/19 P, EU:C:2021:741, 77 punktą).
Dėl sąlygos, susijusios su atrankiuoju pranašumu
43
Siekiant nustatyti, ar nacionaline priemone gali būti suteiktas atrankusis pranašumas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, reikia išnagrinėti, ar pagal konkrečią teisinę sistemą šia priemone „tam tikroms įmonėms ar tam tikrų prekių gamybai“ sudaromos palankesnės sąlygos nei kitoms, kurių faktinė ir teisinė padėtis, atsižvelgiant į ta sistema siekiamą tikslą, yra panaši ir kurioms dėl to taikomas skirtingas požiūris, iš esmės galintis būti kvalifikuojamas kaip diskriminacinis (2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 75 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44
Taigi tam, kad nacionalinę mokestinę priemonę, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje, būtų galima kvalifikuoti kaip „atrankiąją“, reikia, pirma, apibrėžti atitinkamoje valstybėje narėje taikomą referencinį pagrindą, t. y. „įprastą“ mokesčių sistemą, ir, antra, įrodyti, kad ta mokestine priemone nukrypstama nuo referencinio pagrindo, nes pagal ją diferencijuojami ūkio subjektai, kurių faktinė ir teisinė padėtis, atsižvelgiant į šiuo pagrindu siekiamą tikslą, yra panaši. Vis dėlto sąvoka „valstybės pagalba“ neapima priemonių, diferencijuojančių įmones, kurių faktinė ir teisinė padėtis, atsižvelgiant į nagrinėjamos teisinės sistemos tikslą, yra panaši ir kurios dėl to yra a priori atrankiosios, jeigu atitinkama valstybė narė, trečia, įrodo, jog ši diferenciacija pateisinama, nes atsiranda dėl sistemos, pagal kurią tos priemonės taikomos, pobūdžio ar struktūros (šiuo klausimu žr. 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimo A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 36 bei 44 punktus ir 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 76 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
45
Šiomis aplinkybėmis referencinio pagrindo nustatymas yra ypač svarbus mokestinių priemonių atveju, nes ekonominio pranašumo, kaip jis suprantamas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, buvimas gali būti nustatytas tik jas palyginus su vadinamuoju „įprastu“ apmokestinimu (2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 77 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad, viena vertus, referencinio pagrindo nustatymas turi būti pagrįstas objektyviu pagal šios valstybės teisę taikytinų teisės normų turinio, formuluočių ir konkretaus poveikio tyrimu. Mokestinės priemonės atrankumas negali būti vertinamas atsižvelgiant į referencinį pagrindą, kurį sudaro kelios atitinkamos valstybės narės teisės nuostatos, dirbtinai atskirtos nuo platesnės teisinės sistemos (šiuo klausimu žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimo Banco Santander ir kt. / Komisija, C‑53/19 P ir C‑65/19 P, EU:C:2021:795, 62 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
47
Dėl tos priežasties, kai nagrinėjama mokestinė priemonė yra neatsiejama nuo atitinkamos valstybės narės bendros mokesčių sistemos, reikia remtis būtent šia sistema. Atvirkščiai, kai tokia priemonė aiškiai gali būti atskirta nuo tos bendros sistemos, negalima atmesti galimybės, kad referencinis pagrindas, į kurį reikia atsižvelgti, bus siauresnis už atitinkamą bendrą sistemą ar net tapatus pačiai priemonei, jeigu ji yra savarankišką teisinę logiką turinti norma ir jeigu neįmanoma apibrėžti darnaus norminio vieneto, nepatenkančio į šią priemonę (2021 m. spalio 6 d. Sprendimas Banco Santander ir kt. / Komisija, C‑53/19 P ir C‑65/19 P, EU:C:2021:795, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48
Kita vertus, reikia priminti, kad srityse, kuriose Sąjungos mokesčių teisė yra nesuderinta, mokesčio sudedamąsias savybes, kurios iš principo apibrėžia referencinį pagrindą arba „įprastą“ mokesčių sistemą, kuria remiantis reikia analizuoti su atrankumu susijusią sąlygą, nustato būtent atitinkama valstybė narė, įgyvendindama savo kompetenciją tiesioginių mokesčių srityje ir nepažeisdama šioje srityje turimos autonomijos (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Liuksemburgas ir kt. / Komisija, C‑451/21 P ir C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 112 punktą ir 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 81 punktą).
49
Šis mokesčio sudedamųjų savybių nustatymas apima ne tik mokesčio bazę, apmokestinimo juo momentą, bet ir galimą neapmokestinimą (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Liuksemburgas ir kt. / Komisija, C‑451/21 P ir C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 112 punktą ir 2024 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė ir kt. / Komisija (KUB pelno apmokestinimas), C‑555/22 P, C‑556/22 P ir C‑564/22 P, EU:C:2024:763, 96 punktą).
50
Kadangi iš principo mokesčio sudedamosios savybės apibrėžia referencinį pagrindą, į kurį atsižvelgiant turi būti nagrinėjama atrankumo sąlyga, bendras ir abstraktus atleidimas nuo tiesioginio mokesčio, kaip antai pagrindinėje byloje nagrinėjamas atleidimas nuo mokesčio, paprastai nekvalifikuojamas kaip „valstybės pagalba“. Kadangi preziumuojama, kad šis atleidimas nuo mokesčio būdingas „įprastai“ mokesčių sistemai, juo paprastai negali būti suteikiamas atrankusis pranašumas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
51
Tokia išvada išplaukia iš šio sprendimo 48 punkte primintos valstybėms narėms pripažįstamos autonomijos tiesioginio apmokestinimo srityje, kuri reiškia, kad valstybės narės turi galimybę naudoti mokesčių kategorijas, be kita ko, taikyti atleidimą nuo mokesčių, kurie, kaip jos mano, yra tinkamiausi jų siekiamiems bendrojo intereso tikslams įgyvendinti, neatsižvelgiant į tai, ar šie tikslai yra fiskalinio pobūdžio. Kaip išvados 33 punkte iš esmės nurodė generalinė advokatė, naudodamosi mokestine autonomija valstybės narės gali tiesioginiu apmokestinimu teisėtai siekti ne tik išimtinai biudžetinio tikslo, bet ir vieno ar kelių kitų tikslų, kurie prireikus visi kartu sudaro reikšmingo referencinio pagrindo tikslą.
52
Komisija turi plačią diskreciją tam tikrą pagalbą pripažinti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį (2023 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija / Braesch ir kt., C‑284/21 P, EU:C:2023:58, 94 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Jei šios diskrecijos įgyvendinimas turėtų apimti bet kokį bendrą ir abstraktų atleidimą nuo mokesčio, kiltų pavojus, kad Komisijos vertinimas sistemingai pakeis valstybių narių vertinimą šioje srityje ir taip pakenks jų mokestinei autonomijai.
53
Vis dėlto šio sprendimo 50 punkte pateikta išvada neturi įtakos galimybei, viena vertus, konstatuoti, kaip tai buvo byloje, kurioje priimtas 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė (C‑106/09 P ir C‑107/09 P, EU:C:2011:732), kad pats iš nacionalinės teisės išplaukiantis referencinis pagrindas yra nesuderinamas su Sąjungos teise valstybės pagalbos srityje, nes nagrinėjama mokesčių sistema buvo sukurta pagal akivaizdžiai diskriminuojančius kriterijus, kuriais siekta apeiti tą teisę (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Liuksemburgas ir kt. / Komisija, C‑451/21 P ir C‑454/21 P, EU:C:2023:948, 114 punktą ir 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Airija ir kt., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 83 punktą).
54
Kita vertus, nukrypstant nuo to, kas nurodyta šio sprendimo 50 punkte, bendras ir abstraktus atleidimas nuo tiesioginio mokesčio negali būti laikomas patenkančiu į „įprastą“ mokesčių sistemą, jei atitinkamuose teisės aktuose nustatytos sąlygos, kuriomis galima pasinaudoti šiuo atleidimu nuo mokesčio, teisiškai ar faktiškai susijusios su vienu ar keliais konkrečiais vienintelės įmonių, kurios gali juo pasinaudoti, kategorijos požymiais, kurie yra neatsiejamai susiję su šių įmonių ar jų veiklos pobūdžiu. Taip sukuriama nuosekli įmonių kategorija. Aplinkybė, kad atleidimas nuo mokesčio gali būti taikomas tik tokiai nuosekliai įmonių kategorijai, gali patvirtinti galimą diskriminacinį ir antikonkurencinį šio atleidimo nuo mokesčio pobūdį, nors pats referencinis pagrindas nebuvo sukurtas pagal akivaizdžiai diskriminuojančius kriterijus, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 53 punkte nurodytą jurisprudenciją.
55
Taip, be kita ko, yra bendro ir abstraktaus atleidimo nuo mokesčių, teisiškai ar faktiškai taikomo tik įmonėms, kurios turi tam tikrą kapitalo struktūrą, veikia tam tikrame geografiniame ar ekonominiame sektoriuje, yra nedidelės arba, priešingai, turi didelių finansinių išteklių, arba kurios nacionalinėje teritorijoje neįdarbina nė vieno darbuotojo, atveju (šiuo klausimu žr. 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze ir kt., C‑222/04, EU:C:2006:8, 136 ir 137 punktus; 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė, C‑106/09 P ir C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 104–106 punktus ir 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimo A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 31 ir 38 punktus).
56
Atvirkščiai, kai pagal atleidimo nuo mokesčio sistemą numatytos sąlygos teisiškai ar faktiškai nėra susijusios su konkrečiais vienintelės įmonių, kurios gali juo pasinaudoti, kategorijos požymiais, neatsiejamai susijusiais su šių įmonių ar jų veiklos pobūdžiu, ši sistema patenka į „įprastą“ mokesčių sistemą. Tokio atleidimo nuo mokesčio taikymo sąlygos konkurencijos požiūriu yra neutralios, o tai, kad vienos įmonės atitinka šias sąlygas, o kitos ne, yra nereikšminga aplinkybė atsižvelgiant į valstybės pagalbos taisykles.
57
Šiuo klausimu pažymėtina, jog atleidimo nuo mokesčio taikymo susiejimas su tam tikrų sąlygų laikymusi tikrai neišvengiamai reiškia, kad šis atleidimas nuo mokesčio naudingas tik grupei įmonių, galinčių jas įvykdyti. Vis dėlto Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog tai, kad tik priemonės taikymo sąlygas tenkinančios įmonės gali ja pasinaudoti, savaime negali šiai priemonei suteikti atrankumo (šiuo klausimu žr. 2012 m. kovo 29 d. Sprendimo 3M Italia, C‑417/10, EU:C:2012:184, 41 bei 42 punktus ir 2018 m. gruodžio 19 d. Sprendimo A‑Brauerei, C‑374/17, EU:C:2018:1024, 24 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
58
Tai, be kita ko, reiškia, kad atleidimas nuo mokesčio, kurio taikymas priklauso nuo įmonių veiklos rezultatų, savaime nėra atrankusis (2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė, C‑106/09 P ir C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 80, 82 ir 83 punktai). Jei tenkinamos šio sprendimo 56 punkte nurodytos sąlygos, iš esmės tas pats pasakytina ir apie atleidimą nuo mokesčių, kurio taikymas priklauso, pavyzdžiui, nuo tam tikros įdarbinimo politikos ar tam tikrų aplinkosaugos veiksmų.
59
Be to, tai, kad atleidimas nuo mokesčio taikomas neatsižvelgiant į faktą, ar šiuo mokesčiu apmokestinami asmenys vykdo ekonominę veiklą, yra požymis, kad šis atleidimas nuo mokesčio patenka į referencinio pagrindo taikymo sritį.
60
Be to, reikia pridurti, jog net jei turi būti laikoma, kad bendras ir abstraktus atleidimas nuo tiesioginio mokesčio nepatenka į referencinio pagrindo taikymo sritį, dėl to jis automatiškai netampa atrankusis. Tokiu atveju, kaip išvados 28 punkte iš esmės nurodė generalinė advokatė ir kaip matyti iš šio sprendimo 44 punkto, reikia patikrinti, ar įmonių, kurioms taikomas ši atleidimas nuo mokesčio, faktinė ir teisinė padėtis, atsižvelgiant į šiuo referenciniu pagrindu siekiamą tikslą, yra panaši į įmonių, kurioms jis netaikomas, padėtį. Jei taip, toks atleidimas nuo mokesčio bus laikomas atrankiuoju, nebent galima įrodyti, kad dėl to kylantis įmonių diferenciacija atsiranda dėl sistemos, pagal kurią taikomos tas atleidimas nuo mokesčio, pobūdžio ar struktūros.
61
Nagrinėjamu atveju, būtent atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunkčiu, pagal kurį nekilnojamojo turto mokesčiu neapmokestinami žemės sklypai, pastatai ir statiniai, kurie yra geležinkelių infrastruktūros dalis, kai ši infrastruktūra suteikiama naudotis geležinkelių vežėjams, gali būti suteiktas atrankusis pranašumas nuo šio mokesčio atleidžiamoms įmonėms, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
62
Pirma, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad šiame įstatyme nustatyta nekilnojamojo turto mokesčio teisinė sistema yra „įprasta“ mokesčių sistema, taigi ir nagrinėjamu atveju taikytinas referencinis pagrindas.
63
Kaip nurodo Lenkijos vyriausybė, šį pagrindą sudaro visiems subjektams, kurie yra nekilnojamojo turto savininkai ar turėtojai, taikomų taisyklių sistema, be kita ko, apibrėžiant mokesčio objektą ir bazę, jo mokėtojus ir tarifą. Konkrečiai kalbant, to įstatymo 2 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta taisyklė, kad žemės sklypai, pastatai, statiniai ar jų dalys, skirti ekonominei veiklai, apmokestinami nekilnojamojo turto mokesčiu.
64
Antra, iš šio sprendimo 54 punkto matyti, kad to paties įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje numatytas atleidimas nuo mokesčio yra šio referencinio pagrindo dalis, išskyrus atvejus, kai šio atleidimo nuo mokesčio taikymo sąlygos teisiškai ar faktiškai susijusios su vienu ar keliais konkrečiais vienintelės įmonių, kurios gali juo pasinaudoti, kategorijos požymiais, kurie yra neatsiejamai susiję su šių įmonių ar jų veiklos pobūdžiu, todėl leidžia manyti, kad tos įmonės priklauso nuosekliai kategorijai.
65
Pagrindinėje byloje nagrinėjamas atleidimas nuo mokesčio taikomas asmenims, kurie yra nekilnojamojo turto mokesčio mokėtojai, su sąlyga, kad jiems priklauso žemės sklypas, pastatas ar statinys, kurie yra geležinkelių infrastruktūros, suteiktos naudotis geležinkelių vežėjams, dalis.
66
Ši sąlyga nėra teisiškai ar faktiškai susijusi su vienu ar keliais konkrečiais įmonių, kurioms taikomas šis atleidimas nuo mokesčio, požymiais, kurie leistų visas šias įmones priskirti prie nuoseklios kategorijos, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 54 ir 64 punktus, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
67
Priešingai, toks atleidimas nuo mokesčio gali būti taikomas bet kuriam mokesčių mokėtojui, kuriam priklauso žemės sklypas, pastatas ar statinys, kurie yra geležinkelių infrastruktūros, suteiktos naudotis geležinkelių vežėjams, dalis, neatsižvelgiant į tai, ar atitinkamas mokesčių mokėtojas vykdo ekonominę veiklą, ir, jei taip, į šios veiklos pobūdį. Taigi subjektų, kuriems taikomas pagrindinėje byloje nagrinėjamas atleidimas nuo mokesčio, kategorija panaši į įvairialypę visumą, sudarytą tiek iš ne ekonominės veiklos vykdytojų, tiek iš įmonių; be to, šios įmonės gali būti labai įvairių teisinių formų ir dydžių ir veikti labai skirtinguose veiklos sektoriuose.
68
Taigi, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šis atleidimas nuo mokesčio grindžiamas neutraliu kriterijumi, taikomu neatsižvelgiant, be kita ko, į juo besinaudojančių įmonių sektorius ar ekonominę veiklą arba jų teisinę formą.
69
Darytina išvada, kad minėtas atleidimas nuo mokesčio turi būti laikomas nagrinėjamu atveju taikytino referencinio pagrindo dalimi, tačiau tai turi patikrinti tas teismas.
70
Trečia, šis referencinis pagrindas turi savarankišką teisinę logiką, kuria siekiama savarankiškų tikslų, ir negali būti siejamas su į jį nepatenkančiu darniu norminiu vienetu.
71
Be to, kas nurodyta šio sprendimo 62 ir 63 punktuose, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nekilnojamojo turto mokesčio sistema siekiama ne tik su biudžetu susijusio tikslo, kuris yra esminis pačiai mokesčio funkcijai, bet ir, taikant pagrindinėje byloje nagrinėjamą atleidimą nuo mokesčio, aplinkosaugos tikslo paskatinti atitinkamas įmones atkurti apleistus privažiuojamuosius geležinkelio kelius ir naudotis geležinkelių transportu, kuris nesukelia anglies dioksido (CO2) išmetimo ir yra saugesnis nei kelių transportas.
72
Kaip nurodyta šio sprendimo 51 punkte, įgyvendindama savo autonomiją mokesčių srityje valstybė narė gali tiesioginiu apmokestinimu teisėtai siekti ne tik išimtinai biudžetinio tikslo, bet ir vieno ar kelių kitų tikslų, kurie prireikus kartu sudaro reikšmingo referencinio pagrindo tikslą.
73
Galiausiai iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad šis referencinis pagrindas buvo sukurtas pagal akivaizdžiai diskriminuojančius kriterijus, kuriais siekta apeiti Sąjungos teisę valstybės pagalbos srityje, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 53 punkte nurodytą jurisprudenciją.
74
Taigi iš viso to, kas išdėstyta, matyti (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas), kad Vietos mokesčių ir rinkliavų įstatymo 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto a papunktyje numatytu atleidimu nuo nekilnojamojo turto mokesčio nesuteikiamas atrankusis pranašumas nuo šio mokesčio atleidžiamoms įmonėms.
Dėl sąlygos, pagal kurią atitinkama priemonė iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją
75
Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas padarytų išvadą, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu atleidimu nuo mokesčio suteikiamas atrankusis pranašumas, kiltų klausimas, ar šis atleidimas nuo mokesčio atitinka šio sprendimo 36 punkte nurodytą sąlyga, pagal kurią nagrinėjama priemonė iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją.
76
Šiuo atžvilgiu primintina, kad reikia ne įrodyti, jog buvo iš tikrųjų iškraipyta konkurencija, o tik išnagrinėti, ar šia priemone ji gali būti iškraipyta (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 27 d. Sprendimo Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 78 punktą ir 2022 m. sausio 27 d. Sprendimo Fondul Proprietatea, C‑179/20, EU:C:2022:58, 100 punktą).
77
Ši sąlyga tenkinama, kai tos priemonės įsigaliojimo metu atitinkamoje rinkoje yra susidariusi realios konkurencijos situacija (šiuo klausimu žr. 2023 m. sausio 12 d. Sprendimo DOBELES HES, C‑702/20 ir C‑17/21, EU:C:2023:1, 51 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), nes aplinkybė, kad ekonomikos sektorius buvo liberalizuotas Sąjungos lygiu, gali reikšti realų ar potencialų pagalbos poveikį konkurencijai (šiuo klausimu žr. 2017 m. gegužės 18 d. Sprendimo Fondul Proprietatea, C‑150/16, EU:C:2017:388, 34 punktą).
78
Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad priemonės, kuriomis, kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamu atleidimu nuo mokesčio, siekiama atleisti įmonę nuo išlaidų, kurių ji paprastai patirtų valdydama ar vykdydama įprastą veiklą, iš esmės iškraipo konkurencijos sąlygas (šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 27 d. Sprendimo Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, 80 punktą).
79
Galiausiai reikia priminti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į bendras šio atleidimo nuo mokesčio savybes, juo iškraipoma arba gali būti iškraipyta konkurencija, tačiau tas teismas neprivalo nagrinėti individualios kiekvienos įmonės padėties (šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė, C‑106/09 P ir C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 122 punktą; 2021 m. spalio 28 d. Sprendimo Eco Fox ir kt., C‑915/19–C‑917/19, EU:C:2021:887, 57 punktą ir 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimo Autoridad Portuaria de Bilbao / Komisija, C‑110/23 P, EU:C:2024:441, 69 punktą).
80
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog SESV 107 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės teisės nuostata, pagal kurią nekilnojamojo turto mokesčiu neapmokestinami žemės sklypai, pastatai ir statiniai, kurie yra geležinkelių infrastruktūros dalis, kai ši infrastruktūra suteikiama naudotis geležinkelių vežėjams, atrodo, nėra priemonė, kuria suteikiamas atrankusis pranašumas nuo šio mokesčio atleidžiamiems subjektams.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
81
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
SESV 107 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės teisės nuostata, pagal kurią nekilnojamojo turto mokesčiu neapmokestinami žemės sklypai, pastatai ir statiniai, kurie yra geležinkelių infrastruktūros dalis, kai ši infrastruktūra suteikiama naudotis geležinkelių vežėjams, atrodo, nėra priemonė, kuria suteikiamas atrankusis pranašumas nuo šio mokesčio atleidžiamiems subjektams.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.
(
i
)	80 punkte ir rezoliucinėje dalyje kalbinio pobūdžio pataisymas padarytas paskelbus šį tekstą pirmą kartą.