62021CC0068
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
fremsat den 5. maj 2022 (
1
)
Forenede sager C-68/21 og C-84/21
Iveco Orecchia SpA
mod
APAM Esercizio SpA (C-68/21),
Brescia Trasporti SpA (C-84/21),
procesdeltagere:
Veneta Servizi International Srl unipersonale,
Var Srl,
Di Pinto & Dalessandro SpA,
Bellizzi Srl
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien))
»Præjudiciel forelæggelse – offentlige udbud – direktiv 2014/25/EU – artikel 60 og 62 – tekniske specifikationer – komponenter til busser af mærket Iveco eller tilsvarende – godtgørelse af lighed – direktiv 2007/46/EF – artikel 10, stk. 2, artikel 19, stk.1, artikel 28, stk. 1, og bilag IV – EF-typegodkendelse – komponenter – nødvendigheden af, at de komponenter, der er omfattet af en af de retsakter, der er opført i bilag IV, er EF-typegodkendt«
1.
To offentlige selskaber i Italien, der havde til opgave at levere lokal og regional personbefordring i deres respektive kommuner (Mantua og Brescia), indledte en offentlig udbudsprocedure vedrørende levering af reservedele til busser. Reservedelene kunne være såvel originale af mærket Iveco, det samme som køretøjerne, som tilsvarende reservedele.
2.
Efter tildelingen af leveringskontrakterne anlagde en tilbudsgivende virksomhed, der ikke var blevet udvalgt, to sager, hvor den pågældende tilbudsgiver gjorde gældende, at de »tilsvarende reservedele« skulle være EF-typegodkendte i overensstemmelse med direktiv 2007/46/EF (
2
).
3.
Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) ønsker først og fremmest oplyst, om typegodkendelsen er nødvendig for leveringen af de tilsvarende reservedele, eller om det er tilstrækkeligt at fremlægge en erklæring om ligheden med de originale typegodkendte reservedele sammen med tilbuddet.
I. Retsforskrifter. EU-retten
A.
Direktiv 2007/46
4.
I artikel 1 (»genstand«) er følgende anført:
»Dette direktiv fastlægger en harmoniseret ramme med de administrative bestemmelser og generelle tekniske krav i forbindelse med godkendelse af alle nye køretøjer, der er omfattet af dets anvendelsesområde, samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer, med henblik på at lette registreringen, salget og ibrugtagningen af køretøjerne inden for Fællesskabet.
Dette direktiv fastsætter også bestemmelser for salg og ibrugtagning af dele og udstyr til køretøjer, der er godkendt i overensstemmelse med dette direktiv.
Særlige tekniske krav til køretøjers fremstilling og funktion fastlægges i medfør af dette direktiv i retsakter, som bilag IV indeholder en udtømmende liste over.«
5.
Følgende gælder i henhold til artikel 2 (»anvendelsesområde«):
»1.   Dette direktiv gælder for typegodkendelse af køretøjer, som er konstrueret og fremstillet i et eller flere trin til brug på vej, og af systemer, komponenter og separate tekniske enheder konstrueret og fremstillet til sådanne køretøjer.
[…]«
6.
Følgende er angivet i artikel 3 (»definitioner«):
»I dette direktiv og i de i bilag IV opførte retsakter forstås, medmindre andet er bestemt heri, ved:
1)
»retsakt«: et særdirektiv, en forordning eller et UNECE-regulativ som bilag til den reviderede overenskomst af 1958
2)
»særdirektiv eller forordning«: et direktiv eller en forordning anført i bilag IV, del I. Udtrykket omfatter også gennemførelsesretsakter til nævnte direktiv eller forordning
3)
»typegodkendelse«: den procedure, hvorved en medlemsstat attesterer, at en type køretøj, system, komponent eller separat teknisk enhed opfylder de relevante administrative bestemmelser og tekniske krav
4)
»national typegodkendelse«: en typegodkendelsesprocedure fastlagt i en medlemsstats nationale lovgivning, idet gyldigheden af en sådan godkendelse er begrænset til den pågældende medlemsstats område
5)
»EF-typegodkendelse«: den procedure, hvorved en medlemsstat attesterer, at en type køretøj, system, komponent eller separat teknisk enhed opfylder de relevante administrative bestemmelser og tekniske krav i dette direktiv og i de retsakter, der er opført i bilag IV eller XI
[…]
24)
»komponent«: en anordning, som en retsakt indeholder krav til, som er bestemt til at være en del af et køretøj, og som kan typegodkendes uafhængigt af køretøjet, hvis der i retsakten udtrykkelig gives mulighed herfor
[…]«
7.
Artikel 7 (»procedure, der skal følges ved EF-typegodkendelse af systemer, komponenter eller separate tekniske enheder«) bestemmer følgende:
»1.   Fabrikanten indsender ansøgningen til den godkendende myndighed. Der må kun indsendes én ansøgning for en type system, komponent eller separat teknisk enhed, og den må kun indsendes i én medlemsstat. Der skal indgives særskilt ansøgning for hver type, der ønskes godkendt.
2.   Ansøgningen ledsages af en informationsmappe, hvis indhold er specificeret i særdirektiverne eller forordningerne.
[…]«
8.
Artikel 10 (»særlige bestemmelser vedrørende systemer, komponenter eller separate tekniske enheder«) bestemmer følgende:
»[…]
2.   Medlemsstaterne udsteder en EF-typegodkendelse for en komponent eller separat teknisk enhed, som gælder for en komponent eller en separat teknisk enhed, som svarer til specifikationerne i informationsmappen, og som opfylder de tekniske krav i det relevante særdirektiv eller den relevante forordning, der er foreskrevet i bilag IV.
[…]«
9.
Artikel 19 (»EF-typegodkendelsesmærke«) bestemmer følgende:
»1.   Fabrikanten af en komponent eller en separat teknisk enhed, uanset om den indgår i et system, anbringer EF-typegodkendelsesmærket på alle komponenter og enheder, der fremstilles i overensstemmelse med den godkendte type, når dette kræves i det relevante særdirektiv eller den relevante forordning.
2.   Såfremt EF-typegodkendelsesmærket ikke er påkrævet, anbringer fabrikanten mindst sit fabriks- eller firmamærke og typenummer og/eller et identifikationsnummer.
3.   EF-typegodkendelsesmærket sammensættes i overensstemmelse med tillægget til bilag VII.«
10.
Artikel 28 med overskriften »Salg og ibrugtagning af komponenter og separate tekniske enheder« bestemmer følgende:
»1.   Medlemsstaterne må kun tillade salg og ibrugtagning af komponenter og separate tekniske enheder, hvis og kun hvis de opfylder kravene i de relevante retsakter og er behørigt mærket i overensstemmelse med artikel 19.
[…]«
11.
Artikel 46 (Sanktioner«) har følgende ordlyd:
»Medlemsstaterne fastsætter regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af bestemmelserne i dette direktiv, herunder navnlig de forbud, der er omhandlet i eller afledt af artikel 31, og af de retsakter, der er opført i bilag IV, del I, og træffer alle nødvendige foranstaltninger til deres iværksættelse. […]«
12.
Bilag IV (»Krav i forbindelse med EF-typegodkendelse af køretøjer«) består af to dele: Den ene indeholder en liste over »retsakter« (særdirektiver og forordninger), og den anden forbinder dem efter en indledende definition af UNECE-regulativerne (»dem, som Fællesskabet har fulgt som aftalepart med De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (den reviderede Genève-aftale af 1958) i medfør af Rådets afgørelse 97/836/EF af 27. november 1997 (EUFT 1997, L 246, s. 78) eller efterfølgende rådsafgørelser i henhold til artikel 3, stk. 3, i nævnte afgørelse«).
B.
Direktiv 2014/25/EU (
3
)
13.
Artikel 60 (»tekniske specifikationer«) bestemmer følgende:
»1.   De tekniske specifikationer som defineret i punkt 1 i bilag VIII anføres i udbudsdokumenterne. I de tekniske specifikationer fastsættes de egenskaber, der kræves af bygge- og anlægsarbejder, tjenesteydelser eller varer.
[…]
2.   De tekniske specifikationer skal give lige adgang for økonomiske aktører til udbudsproceduren, og de må ikke bevirke, at der skabes ubegrundede hindringer for konkurrence med hensyn til offentlige udbud.
3.   For så vidt andet ikke er fastsat i de retligt bindende nationale tekniske forskrifter, forudsat at de er forenelige med EU-retten, skal de tekniske specifikationer affattes:
a)
som en angivelse af funktionsdygtighed eller funktionelle krav, herunder miljøegenskaber, såfremt parametrene er så præcise, at tilbudsgiverne kan identificere kontraktens genstand, og de ordregivende enheder kan tildele kontrakten
b)
ved henvisning til tekniske specifikationer og, i nævnte rækkefølge, ved henvisning til nationale standarder til gennemførelse af europæiske standarder, europæiske tekniske godkendelser, fælles tekniske specifikationer, internationale standarder, andre tekniske referencer udarbejdet af europæiske standardiseringsorganer eller, når en eller flere af disse ikke eksisterer, nationale standarder, nationale tekniske godkendelser eller nationale tekniske specifikationer for design, beregning og udførelse af arbejder og anvendelse af varerne[; h]ver henvisning efterfølges af udtrykket »eller tilsvarende«
c)
som en angivelse af funktionsdygtighed eller funktionelle krav, jf. litra a), med henvisning til de tekniske specifikationer, jf. litra b), som et middel til formodning om overensstemmelse med denne funktionsdygtighed eller disse funktionelle krav
d)
ved henvisning til de tekniske specifikationer, jf. litra b), for så vidt angår visse karakteristika, og ved henvisning til funktionsdygtigheden eller de funktionelle krav, jf. litra a), for så vidt angår andre karakteristika.
4.   Medmindre kontraktens genstand gør det berettiget, må de tekniske specifikationer ikke angive et bestemt fabrikat, en bestemt oprindelse eller en bestemt fremstillingsproces, som kendetegner de produkter eller de tjenesteydelser, som en bestemt økonomisk aktør leverer, og de må ikke henvise til et bestemt fabrikat, et bestemt patent eller en bestemt type, til en bestemt oprindelse eller til en bestemt produktion med det resultat, at visse virksomheder eller produkter favoriseres eller elimineres. En sådan henvisning er undtagelsesvis tilladt, hvis der ikke kan gives en tilstrækkelig nøjagtig og forståelig beskrivelse af kontraktens genstand efter stk. 3. En sådan henvisning skal efterfølges af udtrykket »eller tilsvarende«.
5.   Når de ordregivende enheder benytter muligheden for at henvise til de tekniske specifikationer, der er omhandlet i stk. 3, litra b), kan de ikke afvise et tilbud med den begrundelse, at de tilbudte bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser ikke er i overensstemmelse med de tekniske specifikationer, som de har henvist til, hvis tilbudsgiveren i sit tilbud på passende måde, herunder som omhandlet i artikel 62, godtgør, at de foreslåede løsninger på tilsvarende måde opfylder de krav, der er fastsat i de pågældende tekniske specifikationer.
6.   […]
Tilbudsgiveren skal i sit tilbud på en passende måde, herunder som omhandlet i artikel 62, godtgøre, at bygge- og anlægsarbejdet, varen eller tjenesteydelsen i overensstemmelse med standarden opfylder den ordregivende enheds krav til funktionsdygtighed og funktionelle krav.
14.
I artikel 62 (»Testrapporter, certificering og anden dokumentation«) erklæres følgende:
»1.   Ordregivende enheder kan kræve, at økonomiske aktører fremlægger en testrapport fra et overensstemmelsesvurderingsorgan eller et certifikat udstedt af et sådant organ som dokumentation for overensstemmelse med kravene eller kriterierne i de tekniske specifikationer, tildelingskriterierne eller vilkårene for kontraktens gennemførelse.
Såfremt ordregivende enheder kræver, at der fremlægges certifikater udformet af et særligt overensstemmelsesvurderingsorgan, skal certifikater fra andre tilsvarende overensstemmelsesvurderingsorganer også accepteres af de ordregivende enheder.
[…]
2.   Ordregivende enheder skal acceptere anden passende dokumentation end den, der er omhandlet i stk. 1, såsom teknisk dokumentation fra fabrikanten, hvis den økonomiske aktør ikke havde adgang til sådanne certifikater eller testrapporter som omhandlet i stk. 1 eller ikke havde mulighed for at fremskaffe dem inden for de gældende frister og forudsat at den pågældende økonomiske aktør ikke selv er skyld i den manglende adgang, og den økonomiske aktør derved godtgør, at bygge- og anlægsarbejderne, varerne eller tjenesteydelserne opfylder kravene eller kriterierne i de tekniske specifikationer, tildelingskriterierne eller vilkårene for kontraktens gennemførelse.
[…]«
II. De faktiske omstændigheder, retsforhandlingerne og det præjudicielle spørgsmål
A.
De omtvistede tildelinger af kontrakterne
1. Sag C-68/21
15.
APAM Esercizio SpA, der er et selskab, der driver virksomhed inden for den lokale og regionale offentlige transportsektor i Mantua (Italien), bekendtgjorde (
4
) en offentlig udbudsprocedure vedrørende en toårig kontrakt for levering af »originale reservedele af mærket Iveco eller tilsvarende reservedele til busser« (CIG 7602877C91), hvis værdi var anslået til 710000 EUR.
16.
Udbudsbetingelsernes artikel 5, stk. 1 (»typologi af reservedele«) skelnede mellem:
–
»Reservedele, der er beregnet til køretøjets sikkerhed og beskyttelse af miljøet«. Hvad angår disse reservedele, »komponenter, der underlægges godtgørelse af typegodkendelsen sammen med køretøjet eller som uafhængige tekniske enheder, [bør] der kun leveres originale eller tilsvarende lovligt typegodkendte komponenter i overensstemmelse med den nationale lovgivning (færdselsloven) og EF-retten (direktiv 98/14/EØF, direktiv 2007/46 og bilag IV hertil)«.
–
»Originale reservedele (eller dele fra førstegangsmontering)«.
–
»Tilsvarende reservedele«, defineret som »reservedele (dele, komponenter, udstyr) af tilsvarende kvalitet som de originale dele eller dele af en kvalitet, der mindst svarer til kvaliteten af de komponenter, der anvendes til samling af køretøjet, og som er fremstillet i overensstemmelse med de tekniske specifikationer og produktionsstandarder, der er specifikke for fabrikanten af den originale reservedel«.
17.
Det tilføjes i denne artikel, at »de nævnte [tilsvarende] reservedele […] i overensstemmelse med EU-retten og de gældende retsforskrifter [kan] fremstilles af enhver virksomhed, der til enhver tid i overensstemmelse med de gældende regler (UNI-CEI-ENISO/IEC 17050) kan attestere, at kvaliteten af de fremstillede reservedele svarer til kvaliteten af de originale dele, der er anvendt til samling af de pågældende motorkøretøjer«.
18.
Udbudsbetingelsernes artikel 5, stk. 2 (»certifikater og erklæringer«) præciserede, at tilbudsgiveren »inden for rammerne af udbuddet og for den foreslåede reservedel skal fremlægge den overensstemmelsesattest eller en specifik typegodkendelse af reservedelens overensstemmelse med kravene, som er udstedt af fabrikanten eller det godkendelsesorgan eller det testlaboratorium, der er certificeret i henhold til ISO 45000«.
19.
I udbudsbetingelsernes artikel 15 (»administrativ dokumentation«) krævedes i litra d) »[…] den relevante tekniske dokumentation for hver foreslået tilsvarende reservedel, ledsaget af: […] en typegodkendelsesattest for produktet, når det var påkrævet, udstedt af fabrikanten af den foreslåede tilsvarende reservedel; en certificering af, at produktet er tilsvarende det originale produkt (eller produktet fra førstegangsmontering) for så vidt angår fuldstændig substituerbarhed, således at der ikke kræves nogen ændring af reservedelen til den enhed eller det system, hvori den skal monteres, og af ydeevneegenskaberne, der sikrer produktets regelmæssige funktion og sikkerhed inden for systemet samt en identisk levetid, udstedt af producenten af den foreslåede tilsvarende reservedel«.
20.
Tre virksomheder afgav tilbud, herunder Iveco Orecchia og Veneta Servizi International Srl unipersonale, som fik tildelt kontrakten.
2. Sag C-84/21
21.
Brescia Trasporti SpA, der er et selskab, der driver virksomhed inden for sektoren for lokal og regional offentlig transport i Brescia (Italien), bekendtgjorde (
5
) en offentlig udbudsprocedure med en udbudssum på 2100000 EUR vedrørende »levering af reservedele til busser af mærket Iveco med en Iveco-motor – CIG 7680570EDB«.
22.
I artikel 1 (»Tekniske definitioner«) i dokumentet med de tekniske specifikationer for udbudsproceduren blev der henvist til tre typer reservedele: »originale reservedele«, »originale reservedele fra førstegangsmontering« og »tilsvarende reservedele«.
23.
Ifølge stk. 3 i nævnte artikel 1 er »reservedele af tilsvarende kvalitet som de originale dele reservedele af mindst samme kvalitet som de komponenter, der anvendes til fremstillingen af køretøjet, og som er fremstillet i overensstemmelse med de tekniske specifikationer og reservedelsfabrikantens egne produktionsnormer«.
24.
Samme dokuments artikel 2 (»karakteristiske træk ved de reservedele, der skal leveres […]«) bestemte, at tilbudsgiveren for hver reservedel skulle angive, om denne ønskede at levere en original reservedel, en reservedel fra førstegangsmontering eller en tilsvarende reservedel.
25.
I artikel 3 (»dokumentation, der skal fremlægges sammen med tilbuddet«) blev det med hensyn til »reservedele af tilsvarende kvalitet« krævet, at tilbuddet, under risiko for udelukkelse, skulle ledsages af en »attest fra reservedelsfabrikanten, der for hver enkelt reservedel attesterer:
–
at kvaliteten af reservedelene er tilstrækkelig høj til, at brugen af dem ikke kan skade det autoriserede netværks omdømme
–
at de fuldt ud kan udskiftes med originale reservedele […] uden at foretage nogen tilpasning af reservedelen, eller af den enhed eller det system, hvorpå de skal monteres […]«.
26.
I artikel 3 blev det tilføjet, at »leverandøren desuden skal fremlægge typegodkendelsesattesten for produktet, når den er påkrævet. For så vidt angår bremsebelægninger, bremseskiver og bremsetromler skal leverandøren ud over ovennævnte dokumenter fremlægge en attest for EF-typegodkendelse ECE R90«.
27.
Iveco Orecchia og VAR Srl, som fik tildelt kontrakten, deltog i udbudsproceduren.
B.
Nationale retsforhandlinger og de præjudicielle spørgsmål
28.
Iveco Orecchia anfægtede de to tildelingsbeslutninger for Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia – sezione staccata di Brescia (den regionale forvaltningsdomstol for Lombardiet – Brescia Afdeling), og gjorde i det væsentlige gældende, at:
–
tilslagsmodtagerne ikke ved certificering eller på anden måde havde godtgjort, at de komponenter, der var krævet i udbudsbetingelserne og i den relevante lovgivning, var typegodkendt
–
subsidiært var udbudsbetingelserne ulovlige, hvis de blev fortolket således, at de ikke, når det var påkrævet, krævede fremlæggelse af en typegodkendelsesattest udstedt af en kompetent myndighed eller under alle omstændigheder dokumentation for, at der forelå en sådan typegodkendelse.
29.
Retten i første instans frifandt de sagsøgte i de to søgsmål anlagt af Iveco Orecchia ved dom af 25. juni og af 26. august 2019, som Iveco Orecchia har appelleret til Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) (
6
).
30.
Følgende anføres af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) (
7
):
–
De originale Iveco-reservedele, som er omfattet af leveringskontrakten, typegodkendes sammen med køretøjet.
–
Salg af reservedele, der er underlagt typegodkendelse, er kun muligt, hvis de er blevet typegodkendt og godkendt af den typegodkendende myndighed, især hvis de kan bringe køretøjets sikkerhed og miljømæssige ydelse i fare.
–
Bilag IV til direktiv 2007/46 indeholder en specifik og detaljeret liste over de kategorier af komponenter, for hvilke der findes relevante – og ligeledes specifikke – regler vedrørende deres typegodkendelse.
–
De tekniske specifikationer krævede en typegodkendelsesattest, såfremt det var påkrævet (
8
).
–
På baggrund af disse faktorer skal det afgøres, om typegodkendelse er påkrævet for ikke-originale komponenter, der er fremstillet af en fabrikant af sådanne komponenter.
–
De gældende bestemmelser, dvs. direktiv 2007/46 og de nationale gennemførelsesbestemmelser, synes at pålægge bilfabrikanter (som typegodkender disse som helhed og dermed automatisk godkender hver del) og fabrikanterne af komponenter de samme typegodkendelsesforpligtelser.
–
Hvis en del eller en komponent er omfattet af bestemmelserne i en retsakt (såsom bilag IV til direktiv 2007/46), kan den således kun markedsføres, hvis den forinden er blevet typegodkendt.
–
Det kunne imidlertid også hævdes, som de indstævnte virksomheder gør gældende, at tilbud om reservedele, der er omfattet af typologien i bilag IV, og som fremsættes af andre parter end køretøjsfabrikanter, ikke bør være ledsaget af den samme tekniske dokumentation, der dokumenterer, at de er blevet underlagt de påkrævede beviser for de typegodkendte originale komponenter. Ud fra dette synspunkt kan en generisk lighedsattest, hvori det angives, at reservedelen er i overensstemmelse med de tekniske specifikationer i udbudsbetingelserne, og at de foreslåede løsninger svarer til dem, der er anført i disse betingelser, være tilstrækkeligt som alternativ til dokumentationen.
31.
I denne forbindelse har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) forelagt to præjudicielle spørgsmål, hvoraf jeg kun vil behandle det første efter Domstolens anvisning. Spørgsmålet har følgende ordlyd:
»Er det foreneligt med EU-retten – og navnlig bestemmelserne i direktiv 2007/46/EF (især direktivets artikel 10, 19 og 28), ligebehandlingsprincippet, princippet om upartiskhed, princippet om fri konkurrence og princippet om god forvaltningsskik – at den ordregivende myndighed i forbindelse med en offentlig kontrakt for levering af reservedele til busser bestemt til offentlig personbefordring godtager reservedele bestemt til et specifikt køretøj, som dels fremstilles af en anden fabrikant end køretøjets fremstiller og derfor ikke er blevet typegodkendt sammen med køretøjet, og som henhører under en af komponenttyperne omfattet af de tekniske specifikationer som defineret i bilag IV til det ovennævnte direktiv (liste over krav i forbindelse med EF-typegodkendelse af køretøjer), dels bliver tilbudt, uden at de ledsages af typegodkendelsesattesten og uden oplysning om den reelle typegodkendelse, og derimod på den antagelse, at typegodkendelse ikke er nødvendig, således at det er tilstrækkeligt, at tilbudsgiveren kun udsteder en erklæring om ligheden mellem de tilbudte og de originale typegodkendte reservedele?«
III. Retsforhandlingerne for Domstolen
32.
Anmodningerne om præjudicielle afgørelser er indgået til Domstolen henholdsvis den 3. og den 11. februar 2021.
33.
Iveco Orecchia, Brescia Transporti SpA, Var Srl, Veneta Servizi International Srl unipersonale, Di Pinto & Dalessandro SpA, APAM Esercizio SpA, den italienske regering og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. Med undtagelse af Di Pinto & Dalessandro SpA intervenerede de i retsmødet, der blev afholdt den 10. marts 2022.
IV. Bedømmelse
A.
Foreløbig bemærkning
34.
Selv om den forelæggende ret kun har interesse i fortolkningen af artikel 10, 19 og 28 i direktiv 2007/46, kan det ikke udelukkes, at tvisterne vedrører vareindkøbskontrakter, der er blevet tildelt i henhold til en procedure, der er underlagt forskrifterne i direktiv 2014/25.
35.
Som Kommissionen har fremhævet, og som det blev fremhævet under retsmødet, er de omtvistede tildelinger blevet udført af enheder, der driver virksomhed inden for sektoren for lokal og regional offentlig transport, hvis ordning er fastsat i direktiv 2014/25.
36.
Såvel forelæggelsesafgørelserne som visse af de skriftlige indlæg henviser til direktiv 2014/24/EU (
9
). Jeg mener imidlertid ikke, at dette er en passende referenceramme.
37.
Jeg gentager, at genstanden for de udbudte kontrakter i disse tilfælde var levering af reservedele til busser i forbindelse med levering af offentlig transport. Sådanne kontrakter er omfattet af direktiv 2014/25, da de er af betydning for »tilrådighedsstillelse eller drift af net til betjening af offentligheden inden for transport med […] bus […]«, jf. direktivets artikel 11.
38.
Transporttjenester er ifølge direktivets artikel 1, stk. 2, udtrykkeligt omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2014/25.
39.
Under alle omstændigheder svarer de her relevante artikler i direktiv 2014/25 (artikel 60 og 62) til deres modstykker i direktiv 2014/24 (artikel 42 og 44).
B.
Det første præjudicielle spørgsmål
40.
Consiglio di Statos (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) tvivl er velafgrænset: Den ønsker at vide, om en ordregivende myndighed kan acceptere udskiftningskomponenter til busser, når, kumulativt:
–
Disse komponenter falder ind under en af kategorierne i bilag IV til direktiv 2007/46.
–
De blev fremstillet af en anden fabrikant end busfabrikanten, dvs. at de ikke var typegodkendt sammen med bussen.
–
De ikke er ledsaget hverken af en typegodkendelsesattest eller af andre oplysninger om deres faktiske typegodkendelse, idet det antages, at en sådan typegodkendelse ikke er nødvendig, og at en erklæring om lighed (med den oprindelige komponent), der udstedes af tilbudsgiveren selv, er tilstrækkelig.
41.
For at besvare dette tvivlsspørgsmål vil jeg først analysere EU-reglerne for typegodkendelse af motorkøretøjer samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer. Derefter vil jeg se på forskellene mellem typegodkendelse og lighed for endelig at redegøre for indvirkningen af direktiv 2014/25 på disse spørgsmål.
1. Typegodkendelse af køretøjer og komponenter hertil
42.
Direktiv 2007/46 har til formål at »erstatte medlemsstaternes godkendelsessystemer med en godkendelsesprocedure på fællesskabsplan, der bygger på princippet om fuldstændig harmonisering« (
10
).
43.
I artikel 1 i direktiv 2007/46 henvises der i forbindelse med afgrænsningen af dets genstand til etableringen af »en harmoniseret ramme med de administrative bestemmelser og generelle tekniske krav i forbindelse med godkendelse« ikke kun af nye køretøjer, der falder ind under dets anvendelsesområde, men også af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer.
44.
I samme forbindelse fastsættes »[…] bestemmelser for salg og ibrugtagning af dele og udstyr til køretøjer, der er godkendt i overensstemmelse med dette direktiv«.
45.
Direktiv 2007/46 anvender begrebet »typegodkendelse« (
11
), som er forskelligt fra den individuelle godkendelse. Typegodkendelsen kan enten være »national«, hvis gyldighed er begrænset til en medlemsstats område, eller en »EF-typegodkendelse«. Sidstnævnte attesterer opfyldelsen af »de relevante administrative bestemmelser og tekniske krav i dette direktiv og i de retsakter, der er opført i bilag IV eller XI« (
12
).
46.
Det præjudicielle spørgsmål vedrører, som jeg allerede har fremhævet, kun de kategorier af komponenter (
13
), der indgår i de retsakter (
14
), der er opregnet i bilag IV til direktiv 2007/46.
47.
EF-typegodkendelsen for komponenter kan udføres enten sammen med det nye køretøj eller separat (
15
). I henhold til artikel 3, nr. 24), i direktiv 2007/46 kan en komponent, der er bestemt til at indgå i et køretøj, godkendes uafhængigt af dette køretøj.
48.
Ved EF-typegodkendelse af separate komponenter følges en procedure, der er reguleret ved artikel 7 i direktiv 2007/46, og hvis særlige bestemmelser er fastsat i artikel 10. I henhold til sidstnævntes stk. 2 »udsteder [medlemsstaterne] en EF-typegodkendelse for en komponent […] som opfylder de tekniske krav i det relevante særdirektiv eller den relevante forordning, der er foreskrevet i bilag IV«.
49.
Selv om det ikke er så klart, som det ville være ønskeligt, følger det af artikel 10, stk. 2, artikel 19 og artikel 28, stk. 1, i direktiv 2007/46, at de køretøjskomponenter, der er opført i bilag IV til dette direktiv, i princippet er underlagt typegodkendelse.
50.
Det er nemlig af betydning, at medlemsstaterne i henhold til artikel 28, stk. 1, i direktiv 2007/46 kun kan tillade salg eller ibrugtagning af godkendte komponenter. Sådanne produkter er produkter, som »opfylder kravene i de relevante retsakter [de i bilag IV anførte] og er behørigt mærket i overensstemmelse med artikel 19«.
51.
Med henblik på at kontrollere, om et køretøjs (originale eller ikke-originale) bestanddele opfylder de tekniske krav i bilag IV, er det instrument, der er valgt ved direktiv 2007/46, netop typegodkendelsen og ikke en anden. Dette er efter min opfattelse den mest hensigtsmæssige fortolkning af dette direktivs artikel 10, stk. 2, sammenholdt med de retsakter, som bilag IV til direktivet henviser til.
52.
Det kan imidlertid forholde sig således (sådan som VAR har fremhævet i sit skriftlige indlæg og Kommissionen og den italienske regering har bekræftet under retsmødet), at visse komponenter i henhold til disse retsakter er undtaget fra kravet om typegodkendelse. I så fald er det ikke obligatorisk at fremlægge den typegodkendelsesattest, som er obligatorisk for de andre komponenter, der er opført i bilag IV.
53.
Denne mulighed er fastsat i artikel 19, stk. 2, i direktiv 2007/46: »Såfremt EF-typegodkendelsesmærket ikke er påkrævet, anbringer fabrikanten [af komponenten] som minimum sit fabriks- eller firmamærke og typenummer og/eller et identifikationsnummer«.
54.
Bortset fra i denne situation må de komponenter, der er omhandlet i en af de retsakter, der er opført i bilag IV til direktiv 2007/46, derfor ikke markedsføres, medmindre de først er blevet EF-typegodkendt. Uden EF-typegodkendelsen fastholder jeg, at det ikke er tilladt at sælge og ibrugtage dem.
55.
Dette krav er knyttet til sikkerhedskrav for køretøjstrafik, på grundlag af hvilke der kræves typegodkendelse af (ikke alle) reservedele (
16
). EF-typegodkendelse bliver således en forudsætning for egnethed, som ikke kun gælder for kanaler for indførelse ved offentlige indkøb, men for alle former for markedsføring.
56.
Det er uden betydning, om komponenterne er fremstillet af varemærkeindehaveren eller af en producent af reservedele, ligesom det er uden betydning, om de skal monteres på et nyt eller et brugt køretøj. Der kan derfor ikke være tale om forskelsbehandling til skade for producenter af tilsvarende reservedele: Når det drejer sig om komponenter, der er omfattet af EF-typegodkendelse, er både tilsvarende reservedele og originale reservedele underlagt samme ordning (
17
).
57.
Da denne forudsætning er opstillet, må det som svar på den første del af det første spørgsmål fastslås, at:
–
I princippet må en ordregivende myndighed ikke uden typegodkendelsesattest acceptere udskiftningskomponenter, der er omfattet af de retsakter, der er opført i bilag IV til direktiv 2007/46, når disse retsakter kræver typegodkendelse af disse komponenter.
–
Det tilkommer den forelæggende ret i lyset af de konkrete komponenter, der var genstand for udbuddet, at afgøre, om de var omfattet af en obligatorisk typegodkendelse i henhold til de nævnte retsakter.
2. Typegodkendelse og lighed
58.
I den anden del af det første spørgsmål spørger den forelæggende ret, om det i den nævnte hypotese er tilstrækkeligt, at tilbudsgiveren selv udsteder en erklæring om ligheden mellem de tilbudte og de originale typegodkendte reservedele.
59.
Begreberne typegodkendelse og lighed har deres egen betydning, som ikke er sammenfaldende:
–
Typegodkendelsen er en kontrolmetode, der udføres af en myndighed, et organ eller en enhed i den pågældendes regi, og som attesterer, at et køretøj (eller i dette tilfælde dets komponenter) overholder visse forskrifter og visse tekniske krav.
–
(Erklæring om) lighed er begrænset til en objektiv sammenligning af visse produkter, uanset om de er blevet typegodkendt på forhånd eller ej.
60.
Godkendelsen er, som jeg allerede har nævnt, en betingelse for markedsføring af køretøjskomponenter, der skal opfylde meget detaljerede tekniske specifikationer. Grundlaget herfor er tvingende hensyn til sikkerheden, som er uundgåelige, når det drejer sig om færdsel med køretøjer på offentlig vej.
61.
Ligheden (i det foreliggende tilfælde af reservedele fra forskellige fabrikanter, der har samme funktion) er snarere knyttet til de sammenlignede produkters lignende eller forskelligartede egenskaber.
62.
Godtgørelsen af betingelsernes opfyldelse er ikke indbyrdes udskiftelig. En typegodkendt komponent kan være ikke-tilsvarende den, som den ordregivende myndighed kræver, og omvendt kan en ikke-typegodkendt komponent materielt set godt være tilsvarende de originale komponenter, der er forudset i udbuddets tekniske specifikationer.
63.
Man kunne tro, at når to reservedele, hvoraf den ene er typegodkendt, og den anden ikke er, er af tilsvarende kvalitet og indbyrdes udskiftelige, skyldes det, at de begge opfylder de tekniske krav til at bestå typegodkendelseskontrollen. Jeg mener imidlertid ikke, at direktiv 2007/46 tillader en sådan formodning. Når færdselssikkerheden og beskyttelsen af miljøet er på spil, er det nødvendigt med et tilsyn ved tredjemand (den myndighed eller det organ, der foretager typegodkendelsen i henhold til særlige procedurer og dokumentation), for hver enkelt prototype, medmindre en generel retsforskrift finder det unødvendigt.
64.
Jeg mener ikke, at reservedelskomponenter er undtaget fra typegodkendelseskontrollen (og udelukkende er underlagt en erklæring om lighed) alene af den grund, at de er monteret i et brugt køretøj. At det er meningen, at de skal indgå i denne (pr. definition, a posteriori), gør dem ikke automatisk mere sikre, hvilket nogle af parterne i tvisten synes at mene.
65.
De klausuler, der var gældende for de to omtvistede tildelinger i disse sager, fulgte dette kriterium: for tilsvarende reservedele, der var underlagt krav om typegodkendelse, måtte tilbudsgiveren fremlægge typegodkendelsesattesten, idet manglende fremlæggelse heraf udgjorde en grund til udelukkelse af tilbuddet.
66.
Det er derfor ikke muligt som et alternativ til fremlæggelse af typegodkendelsesattester for denne særlige type reservedele at acceptere en simpel ensidig erklæring fra tilbudsgiveren om ligheden mellem de tilbudte reservedele og de originale typegodkendte komponenter.
67.
For de reservedele, der er underlagt obligatorisk typegodkendelse, er den erklæring om lighed mellem de tilbudte og de originale typegodkendte reservedele, som tilbudsgiveren har udstedt, således ikke tilstrækkelig.
68.
Tilbage står at undersøge, om denne fortolkning af direktiv 2007/46 er forenelig med principperne og bestemmelserne i direktiv 2014/25.
3. Virkningen af direktiv 2014/25
69.
De ordregivende myndigheder skal i det udbudsmateriale, som de offentliggør, definere egenskaberne ved de bygge- og anlægsarbejder, tjenesteydelser eller varer, som de påtænker at købe i forbindelse med offentlige kontrakter. Blandt disse kendetegn kan nævnes de karakteristika, der svarer til de respektive varers eller tjenesteydelsers »tekniske specifikationer«.
70.
Som jeg anførte på det pågældende tidspunkt, gælder det, at, »[h]vis disse tekniske specifikationer omfatter en partisk beskrivelse, kan dette som minimum udgøre en omfattende »adgangshindring« for visse tilbudsgivere og i ekstreme tilfælde (herunder på svigagtig måde) forudbestemme det endelige valg af tilbudsgiver, når denne er den eneste, der kan levere de varer eller tjenesteydelser, der opfylder de beskrevne egenskaber« (
18
).
71.
Ønsket om at undgå uregelmæssig praksis og ønsket om at »sikr[e], at offentlige udbud indebærer konkurrence«, har fået EU-lovgiver til at indføre bestemmelser på dette område, som gør det »muligt at afgive tilbud, som afspejler mange forskellige tekniske løsningsmuligheder, standarder og tekniske specifikationer på markedet, herunder dem, som er udarbejdet på grundlag af ydelseskriterier med tilknytning til produktionsprocedurernes livscyklus og bæredygtighed i forbindelse med bygge- og anlægsarbejder, varer og tjenesteydelser« (
19
).
72.
Dette ønske afspejles i artikel 60, stk. 2, i direktiv 2014/25: »De tekniske specifikationer skal give lige adgang for økonomiske aktører til udbudsproceduren, og de må ikke bevirke, at der skabes ubegrundede hindringer for konkurrence med hensyn til offentlige udbud.«
73.
Som hovedregel bør »[t]ekniske specifikationer […] derfor udformes, så der undgås kunstig indsnævring af konkurrencen gennem krav, der begunstiger en bestemt økonomisk aktør, fordi de afspejler centrale kendetegn for de varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, som den pågældende økonomiske aktør normalt tilbyder. Udformning af de tekniske specifikationer i form af funktionelle og udførelsesrelaterede krav er generelt den bedste metode til at nå dette mål« (
20
).
74.
Undtagelsesvis tillader artikel 60, stk. 4, i direktiv 2014/25 dog »[henvisning] […] til et bestemt fabrikat, et bestemt patent eller en bestemt type, til en bestemt oprindelse eller til en bestemt produktion«. Denne mulighed, som begunstiger visse producenter, mindskes dog ved, at henvisningen altid ledsages af udtrykket »eller tilsvarende« (
21
).
75.
Det er i overensstemmelse med principperne i artikel 60, stk. 2, i direktiv 2014/25, at artikel 60, stk. 5, og artikel 62, stk. 2, regulerer muligheden for at godtgøre overensstemmelsen med de tekniske specifikationer, når det drejer sig om at godtgøre, at de pågældende reservedele er tilsvarende, på en åben og fleksibel måde, »hvilket betyder, at det er tilladt at anvende ethvert egnet middel« (
22
).
76.
I den foreliggende sag drejede kontrakterne sig om levering af reservedele, som enten kunne være originale Iveco-reservedele eller tilsvarende reservedele. Når der var tale om reservedele, der var underlagt typegodkendelseskravet, kunne attesten, der godtgjorde dette, imidlertid ikke undværes, da disse reservedele (originale eller tilsvarende) uden attesten ikke kunne udbydes af en tilbudsgiver, da de manglede en væsentlig forudsætning for at kunne markedsføres.
77.
Direktiv 2014/25 regulerer bevismidlerne for at godtgøre overensstemmelsen med de tekniske specifikationer, uden at der henvises til typegodkendelse af de varer, der leveres. Det er logisk, at dette er tilfældet, fordi typegodkendelseskravet afhænger af, hvilken type levering der skal anskaffes (
23
), og fordi de sektorer, der er omfattet af direktivet, er meget forskelligartede.
78.
Selv om direktiv 2014/25 er inspireret af målet om yderligere at åbne offentlige indkøb for konkurrence, kan det imidlertid ikke tilsidesætte de obligatoriske krav, der er fastsat i andre EU-regler.
79.
Dette erkendes i 56. betragtning til direktiv 2014/25: »Intet i dette direktiv bør hindre pålæggelse eller håndhævelse af foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte den offentlige orden, […] sundheden, menneskers og dyrs liv samt plantesundheden eller andre miljøforanstaltninger.«
80.
Direktiv 2014/25 »bør ikke hindre« anvendelsen af direktiv 2007/46, for så vidt som dette direktiv har til formål at »sikre en høj grad af trafiksikkerhed, sundhedsbeskyttelse, miljøbeskyttelse, energieffektivitet og beskyttelse mod uretmæssig brug« (
24
). For så vidt som direktiv 2007/46 netop af hensyn til disse formål kræver typegodkendelse af visse reservedele til køretøjer, bliver et sådant krav uomgængeligt og kan ikke omgås ved at anvende direktiv 2014/25.
81.
Som Kommissionen har gjort gældende (
25
), ligger samme kriterium til grund for andre regler om det indre markeds funktion, hvorved EU-lovgiver har fremhævet, at princippet om, at mere specifikke bestemmelser går forud for mere generelle bestemmelser (som f.eks. den, der regulerer færdsel med motorkøretøjer), har forrang i forhold til de almindelige bestemmelser om fri bevægelighed for varer.
82.
Under alle omstændigheder er forpligtelsen til at typegodkende reservedele ikke uforenelig med udsættelsen af de offentlige udbud for konkurrence. For at beskytte den gør artikel 38, stk. 1, i direktiv 2007/46 det lettere for køretøjsfabrikantens konkurrenter at få adgang til produktion af uafhængige komponenter. Sidstnævnte skal stille disse oplysninger til rådighed, »herunder eventuelt tegninger, der er specifikt nævnt i de relevante bilag eller tillæg til en retsakt, og som er nødvendige for EF-typegodkendelse af [separate] komponenter«.
V. Forslag til afgørelse
83.
På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer Consiglio di Statos (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) første præjudicielle spørgsmål således:
»Artikel 10, stk. 2, artikel 19, stk. 1, og artikel 28, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/46/EF af 5. september 2007 om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer skal fortolkes således, at når udbudsproceduren for en offentlig kontrakt om levering af reservedele til busser til offentlig transport tillader udbud af tilsvarende reservedele, hvis typegodkendelse er påkrævet i henhold til en af de retsakter, der er anført i bilag IV til dette direktiv, skal tilbudsgiverne fremlægge EF-typegodkendelsesattesten, og det er ikke tilstrækkeligt, at de i den forbindelse kun fremlægger en erklæring om lighed.«
(
1
) – Originalsprog: spansk.
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/46/EF af 5.9.2007 om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer (rammedirektiv) (EUT 2007, L 263, s. 1, berigtiget i EUT 2015, L 308, s. 11). Det er blevet erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/858 af 30.5.2018 om godkendelse og markedsovervågning af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer, om ændring af forordning (EF) nr. 715/2007 og (EF) nr. 595/2009 og om ophævelse af direktiv 2007/46/EF (EUT 2018, L 151, s. 1). Forordning 2018/858 finder ikke anvendelse ratione temporis på disse tvister.
(
3
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 26.2.2014 om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester og om ophævelse af direktiv 2004/17/EF (EUT 2014, L 94, s. 243).
(
4
) – Bekendtgørelse offentliggjort i supplementet til EU-Tidende om europæiske offentlige indkøb af 21.8.2018 (reference 2018/S 159-365946).
(
5
) – Bekendtgørelse offentliggjort i tillægget til EU-Tidende om offentlige kontrakter i EU af 13.11.2018 (reference 2018/S 218-500319).
(
6
) – Ved dom af 26.8.2019 forkastede retten i første instans Iveco Orecchias første anbringende, bl.a. fordi Iveco Orecchia ikke havde angivet specifikt, hvilke reservedele der blev tilbudt af Brescia Trasporti SpA, der skulle være forsynet med en typegodkendelsesattest.
(
7
) – Punkt VIII.1, VIII.2 og VIII.4 i de to forelæggelsesafgørelser.
(
8
) – Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen i sag C-84/21, at »[i]nden for rammerne af det omtvistede udbud krævede de tekniske specifikationer typegodkendelsesattesten, om nødvendigt, og for de tilsvarende bremse- og tambørskiver blev der udtrykkeligt henvist til artikel 34 i direktiv 2007/46 (der henviser til UNECE-forordningerne, der er fastsat med henblik på EF-godkendelse)«.
(
9
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT 2014, L 94, s. 65).
(
10
) – Anden betragtning.
(
11
) –
(
12
) – Artikel 3, nr. 5), i direktiv 2007/46.
(
13
) – Systemer og separate tekniske enheder er derfor udelukket.
(
14
) – Artikel 3, nr. 1), i direktiv 2007/46 definerer en »retsakt« som »et særdirektiv, en forordning eller et UNECE-regulativ [Den Økonomiske Kommission for Europa] som bilag til den reviderede overenskomst af 1958« (»som Fællesskabet har tiltrådt som kontraherende part i den reviderede Genèveaftale af 1958 fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, i overensstemmelse med Rådets afgørelse 97/836/EF« (afsnit I i bilag IV til rammedirektivet)). Det fremgår af artikel 34, stk. 1, i direktiv 2007/46, at »UNECE-regulativer, som Fællesskabet har tiltrådt, og som er anført i bilag IV […], indgår i EF-typegodkendelsen af køretøjer på samme betingelser som særdirektiver eller forordninger«.
(
15
) – I disse tvister er bussens reservedele ikke typegodkendt sammen med selve køretøjet, men separat fra dette.
(
16
) – Derfor pålægger artikel 46 i direktiv 2007/46 medlemsstaterne at fastsætte »regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af bestemmelserne i dette direktiv […] og af de retsakter, der er opført i bilag IV, del I, og [at træffe] alle nødvendige foranstaltninger til deres iværksættelse«.
(
17
) – I sit skriftlige indlæg (s. 15 i den italienske originaludgave) har VAR præciseret, at selskabet »aldrig har gjort gældende, at det »ikke ville være nødvendigt« at godkende en reservedel, der svarer til en komponent, som er underlagt obligatorisk typegodkendelse, eller at typegodkendelsen i et sådant tilfælde kunne erstattes af en »erklæring om ligheden mellem de tilbudte og de originale typegodkendte reservedele, som tilbudsgiveren har forelagt««.
(
18
) – Forslag til afgørelse VAR og ATM (C-14/17, EU:C:2018:135, punkt 2).
(
19
) – 83. betragtning til direktiv 2014/25.
(
20
) – Ibidem.
(
21
) – I punkt 33 ff. i forslag til afgørelse VAR og ATM (C-14/17, EU:C:2018:135) undersøgte jeg mere indgående Domstolens retspraksis vedrørende »indførelsen i offentlige udbudsbekendtgørelser eller i udbudsbetingelserne af tekniske specifikationer, som henviser til et bestemt mærke«.
(
22
) – Dom af 12.7.2018, VAR og ATM (C-14/17, EU:C:2018:568, præmis 33).
(
23
) – I mange leveringskontrakter er der ingen EU-standarder for typegodkendelse af produkter. I disse tilfælde gælder derimod strenge regler, som indeholder bestemmelser om typegodkendelse, når der udbydes reservedele til køretøjer, der er omfattet af en harmoniseret ramme, medmindre den relevante retsakt i bilag IV til direktiv 2007/46 udelukker dette for visse køretøjer.
(
24
) – Tredje betragtning til direktiv 2007/46.
(
25
) – Punkt 42 og fodnote 37 i appellantens skriftlige indlæg, hvori der henvises til femte betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 765/2008 af 9.7.2008 om kravene til akkreditering og markedsovervågning i forbindelse med markedsføring af produkter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 339/93 (EUT 2008, L 218, s. 30). Det fremgår af denne betragtning, at »[d]en ramme for markedsovervågning, der fastlægges i denne forordning, bør supplere og styrke eksisterende bestemmelser vedrørende markedsovervågning eller håndhævelse af sådanne bestemmelser i Fællesskabets harmoniseringslovgivning. I overensstemmelse med princippet om, at mere specifikke bestemmelser går forud for mere generelle bestemmelser, bør denne forordning kun finde anvendelse, hvis der ikke eksisterer nogen specifikke bestemmelser med samme formål, karakter eller virkning, i andre eksisterende eller fremtidige bestemmelser i Fællesskabets harmoniseringslovgivning. Eksempler kan findes i følgende sektorer: narkotikaprækursorer, medicinsk udstyr, human- og veterinærmedicinske lægemidler, motordrevne køretøjer og luftfart. Hermed forbundne bestemmelser i denne forordning bør derfor ikke finde anvendelse på områder, der er omfattet af sådanne specifikke bestemmelser« (min fremhævelse).