61993CC0130_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Naervaerende sag vedroerer foreneligheden med traktatens artikel 9 og 12 af et obligatorisk belgisk bidrag, der opkraeves ved eksport af kartofler.
2. Den omtvistede ordning er fastlagt i lov af 27. december 1938, som aendret ved lov af 11. april 1983, om oprettelse af Nationale Dienst voor Afzet van Land- en Tuinbouwprodukten (NDALTP, herefter benaevnt "Nationale Dienst"), der har til opgave at fremme afsaetningen paa hjemmemarkedet samt eksporten af landbrugs-, gartneri- og havfiskeriprodukter. I medfoer af naevnte lovs artikel 4, litra c), kan Nationale Dienst paalaegge fysiske og juridiske personer, som fremstiller, forarbejder, transporterer eller saelger landbrugs-, gartneri- og havfiskeriprodukter, et obligatorisk bidrag for hver enkelt produkt eller produktgruppe.
I medfoer af disse bestemmelser har de belgiske myndigheder ved kongelig anordning af 15. maj 1986, som aendret ved kongelig anordning af 14. juli 1987, indfoert obligatoriske bidrag til finansiering af den afsaetningsfremme, som varetages af Nationale Dienst. Ovennaevnte anordnings artikel 4, punkt 4, foreskriver bl.a. opkraevning hos kartoffeleksportoerer af et bidrag paa 2 BFR pr. 100 kilo eksporterede kartofler. Dette bidrag er genstand for naervaerende sag.
3. Selskabet Lamaire driver virksomhed med forhandling af kartofler. Denne aktivitet er i det vaesentlige eksportorienteret. I forbindelse hermed har Lamaire for referenceperioderne 1986 og 1987 betalt bidrag for kartoffeleksporten, jf. artikel 4, punkt 4, i kongelig anordning af 15. maj 1986. Selskabet har naegtet at betale bidrag for referenceperioden 1988.
Selskabet har i det foelgende under en sag anlagt ved Rechtbank van eerste aanleg, Bruxelles, gjort gaeldende, at det omhandlede bidrag er uforeneligt med traktatens artikel 9 og 12, og har foelgelig kraevet tilbagebetaling af de erlagte beloeb. Rechtbank tog ikke paastanden til foelge.
4. Appelinstansen, Hof van Beroep, fastslog, at det i traktatens artikel 9 og 12 fastsatte forbud mod afgifter med tilsvarende virkning som indfoersels- og udfoerselstold var umiddelbart anvendeligt. Retten besluttede herefter at udsaette sagen og forelaegge Domstolen spoergsmaalet om, hvorvidt traktatens artikel 9 og 12 er til hinder for opkraevning af et obligatorisk bidrag, der paahviler udfoersel af et landbrugsprodukt, saasom det bidrag paa 2 BFR pr. 100 kg udfoerte kartofler, som er foreskrevet i artikel 4, punkt 4, i kongelig anordning af 15. maj 1986, som aendret ved kongelig anordning af 14. juli 1987.
5. Det skal herved for det foerste anfoeres, at ifoelge Domstolens faste praksis omfatter forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told ved ind- og udfoersel enhver afgift, der ensidigt paalaegges indenlandske eller fremmede varer, naar de foeres over graensen, hvor lav den end maatte vaere, og hvordan den end betegnes og opkraeves, selv om den ikke opkraeves til fordel for staten og ikke udoever nogen diskriminerende eller beskyttende virkning, og selv om den belastede vare ikke konkurrerer med nogen indenlandsk produktion (1).
Domstolen har endvidere fastslaaet (2), at en saadan byrde dog ikke kan betegnes som en afgift med tilsvarende virkning som told, saafremt den er led i en almindelig intern afgiftsordning, der systematisk og efter samme kriterier anvendes paa indenlandsk fremstillede og indfoerte eller udfoerte varer (3), saafremt den udgoer et modstykke til en konkret tjenesteydelse, der faktisk og individuelt er praesteret over for den erhvervsdrivende, og afgiftens stoerrelse staar i et rimeligt forhold til denne tjenesteydelse (4), eller endelig, paa visse betingelser, saafremt den vedroerer kontrol, der skal udoeves for at opfylde faellesskabsretlige forpligtelser (5).
6. Det skal i denne sag for det foerste fastslaas, at det er ubestridt, at det anfaegtede bidrag udgoer en oekonomisk byrde, som ensidigt paalaegges af en medlemsstat, og som rammer en bestemt vare, fordi den eksporteres. Desuden, jf. ovennaevnte dom i sagen Sociaal Fonds Diamantarbeiders, er den omstaendighed, at et obligatorisk bidrag, der opkraeves paa grund af indfoersel eller udfoersel af en vare, opkraeves ikke til fordel for staten, men til fordel for en anden myndighed, uden betydning for kvalificeringen af det naevnte bidrag som en afgift med tilsvarende virkning efter traktatens artikel 9 og 12. Det foelger heraf, at det obligatoriske bidrag, der paalaegges udfoersler af kartofler, og som opkraeves til fordel for Nationale Dienst i medfoer af artikel 4, punkt 4, i kongelig anordning af 15. maj 1986, skal anses for en afgift med tilsvarende virkning som told ved udfoersel, der er forbudt i medfoer af traktatens artikel 9 og 12.
7. For det andet skal det praeciseres, at bidraget ikke er omfattet af nogen af de naevnte undtagelser i henhold til Domstolens praksis. Det er for det foerste klart, at det paagaeldende bidrag ikke opkraeves af hensyn til kontrol, som gennemfoeres for at opfylde forpligtelser i henhold til faellesskabsretlige bestemmelser. Desuden er det lige saa klart, at bidraget udelukkende rammer udfoersler af det paagaeldende produkt og derfor ikke falder inden for rammerne af en almindelig intern afgiftsordning, der systematisk og efter samme kriterier anvendes uden hensyn til de ramte varers oprindelse, herkomst eller bestemmelsessted. Endelig fremgaar det af forelaeggelseskendelsen og af indlaeggene for Domstolen, at bidraget generelt er bestemt til at finansiere Nationale Dienst' s afsaetningsfremmende virksomhed, og at det derfor ikke er udtryk for "en specifik eller individualiseret fordel for den erhvervsdrivende", dvs. modstykke "til en konkret tjenesteydelse, der faktisk og individuelt er praesteret over for den erhvervsdrivende, og afgiftens stoerrelse staar i rimeligt forhold til denne tjenesteydelse" (6).
8. En sidste bemaerkning er noedvendig. Traktatens artikel 9 og 12 forbyder kun afgifter med tilsvarende virkning som told i samhandelen "mellem medlemsstaterne", saaledes at bestemmelserne ikke vedroerer indfoerslen (eller udfoerslen) af produkter hidroerende fra (eller bestemt for) tredjelande (7). Det foelger heraf, at traktatens artikel 9 og 12 ikke er til hinder for anvendelsen af et obligatorisk bidrag som det anfaegtede bidrag, for saa vidt som det paalaegges produkter, der udfoeres til tredjelande, og ikke til andre medlemsstater. I det foreliggende tilfaelde tilkommer det saaledes den nationale ret at vurdere, i hvilket omfang Lamaire' s eksportvirksomhed foregik til andre medlemsstater eller til tredjelande, og derefter fastslaa, i hvilket omfang selskabet var forpligtet til at betale det paagaeldende bidrag.
Forslag til afgoerelse
9. Under hensyn til det ovenfor anfoerte foreslaar jeg Domstolen at besvare det forelagte spoergsmaal saaledes:
"Traktatens artikel 9 og 12 er til hinder for opkraevning af et obligatorisk bidrag paahvilende udfoersel af et landbrugsprodukt saasom det bidrag paa 2 BFR pr. 100 kg udfoerte kartofler, der er foreskrevet ved artikel 4, punkt 4, i kongelig anordning af 15. maj 1986, som aendret ved kongelig anordning af 14. juli 1987, for saa vidt som dette bidrag opkraeves af udfoersler til andre medlemsstater."
(*) Originalsprog: italiensk.
(1) ° Jf. dom af 1.7.1969, forenede sager 2/69 og 3/69, Sociaal Fonds voor de Diamantarbeiders, Sml. s. 49; org. ref.: Rec. s. 211.
(2) ° Dom af 27.9.1988, sag 18/87, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 5427.
(3) ° Dom af 31.5.1979, sag 132/78, Denkavit, Sml. s. 1923.
(4) ° Domme af 9.11.1983, sag 158/82, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 3573, og af 30.5.1989, sag 340/87, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1483.
(5) ° Dom af 25.1.1977, sag 46/76, Bauhuis, Sml. s. 5.
(6) ° Ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Italien.
(7) ° Dom af 10.10.1978, sag 148/77, Hansen & Balle, Sml. s. 1787.