62021CJ0391
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
19. september 2024 (
*1
)
»Appel – regler for institutionerne – fælles statut for medlemmerne af Europa-Parlamentet – medlemmer af Europa-Parlamentet, der er valgt i italienske valgkredse – det italienske deputeretkammers vedtagelse af en afgørelse om pension – ændring af størrelsen af pensionerne for medlemmerne af det nationale italienske parlament – Europa-Parlamentets tilsvarende ændring af størrelsen af pensionerne for et tidligere medlem af Europa-Parlamentet valgt i Italien – tilbagetrækning og erstatning af Parlamentets afgørelser – fortsat bestående søgsmålsinteresse med hensyn til ophævelse af Den Europæiske Unions rets dom«
I sag C-391/21 P,
angående appel i henhold til artikel 56 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, iværksat den 24. juni 2021,
Enrico Falqui, Firenze (Italien), ved avvocati F. Sorrentino og A. Sandulli,
appellant,
den anden part i appelsagen:
Europa-Parlamentet ved S. Alves og S. Seyr, som befuldmægtigede,
sagsøgt i første instans,
har
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, C. Lycourgos, og dommerne O. Spineanu-Matei, J.-C. Bonichot, S. Rodin (refererende dommer) og L.S. Rossi,
generaladvokat: J. Kokott,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 11. januar 2024,
afsagt følgende
Dom
1
Enrico Falqui har i sit appelskrift nedlagt påstand om ophævelse af dom af 5. maj 2021, Falqui mod Parlamentet (T-695/19, herefter den appellerede dom, EU:T:2021:242), hvorved Retten frifandt Europa-Parlamentet i det søgsmål, han havde anlagt med påstand om annullation af for det første den meddelelse af 8. juli 2019, som var blevet udarbejdet af Parlamentet (herefter »den omtvistede afgørelse«), vedrørende tilpasningen af størrelsen af den pension, som han har ret til efter ikrafttrædelsen den 1. januar 2019 af afgørelse nr. 14/2018 vedtaget af Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (præsidiet for deputeretkammeret, Italien) den 12. juli 2018 (herefter »afgørelse nr. 14/2018«), for det andet den meddelelse af 11. april 2019, som var blevet udarbejdet af chefen for kontoret »Medlemmernes Vederlag og Sociale Rettigheder« i Parlamentets Generaldirektorat for Finanser (herefter »kontorchefen«), vedrørende den pension, han har ret til efter ikrafttrædelsen den 1. januar 2019 af afgørelse nr. 14/2018, og for det tredje Parlamentets Juridiske Tjenestes udtalelse SJ-0836/18 af 11. januar 2019 (herefter »den juridisk tjenestes udtalelse«).
Retsforskrifter
EU-retten
Omkostningsregulativet
2
Artikel 1 i bilag III til regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Europa-Parlamentets medlemmer i den affattelse, der var gældende indtil den 14. juli 2009 (herefter »omkostningsregulativet«), fastsatte følgende:
»1.   Alle Europa-Parlamentets medlemmer er berettigede til en alderspension.
2.   Indtil indførelsen af en endelig fællesskabspensionsordning for alle Europa-Parlamentets medlemmer, og såfremt den nationale ordning ikke berettiger til nogen pension, eller såfremt den fastsatte pensions størrelse og/eller betingelser ikke svarer til, hvad der gælder for medlemmerne af det nationale parlament i den medlemsstat, hvor det pågældende medlem er valgt, udbetales en foreløbig alderspension efter anmodning fra det pågældende medlem over Den Europæiske Unions budget, sektion Parlamentet.«
3
Artikel 2 i bilag III til omkostningsregulativet bestemte følgende:
»1.   Størrelsen af og betingelserne for den foreløbige pension er overensstemmende med, hvad der gælder for den pension, som udbetales til medlemmer af parlamentet i den medlemsstat, hvor medlemmet af Europa-Parlamentet er valgt.
2.   Ethvert medlem, der gør brug af bestemmelserne i artikel 1, stk. 2, skal som tilsluttet denne ordning indbetale et bidrag til Den Europæiske Unions budget, som beregnes på en sådan måde, at han i alt betaler samme beløb, som i henhold til de nationale regler betales af et medlem af parlamentet i den medlemsstat, hvor han er valgt.«
4
Artikel 3, stk. 1 og 2, i bilag III til omkostningsregulativet havde følgende ordlyd:
»1.   Ansøgninger om at blive tilsluttet denne foreløbige pensionsordning indgives inden for en frist på tolv måneder efter mandatets påbegyndelse.
Efter udløbet af denne frist betragtes det pågældende medlem som værende tilsluttet pensionsordningen fra den første dag i den måned, hvor ansøgningen modtoges.
2.   Ansøgninger om udbetaling af pension indgives inden for en frist på seks måneder efter opnåelse af pensionsret.
Efter udløbet af denne frist udbetales den pågældendes pension fra den første dag i den måned, hvor ansøgningen modtoges.«
Statutten for medlemmerne
5
Artikel 25, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets afgørelse 2005/684/EF, Euratom af 28. september 2005 om vedtagelse af statutten for Europa-Parlamentets medlemmer (EUT 2005, L 262, s. 1, herefter »statutten for medlemmerne«), der trådte i kraft den 14. juli 2009, har følgende ordlyd:
»1.   Medlemmer, der var valgt til Parlamentet, før denne statut trådte i kraft, og som er blevet genvalgt, kan med hensyn til vederlag, overgangsgodtgørelse samt alders-, invalide- og efterladtepension vælge at være omfattet af den hidtidige nationale ordning i hele mandatperioden.
2.   Disse ydelser betales over medlemsstaternes budget.«
6
Artikel 28, stk. 1, i statutten for medlemmerne fastsætter følgende:
»Ret til pension, som et medlem på tidspunktet for anvendelsen af denne statut har opnået i henhold til nationale bestemmelser, bevares i fuldt omfang.«
Gennemførelsesbestemmelserne
7
I syvende betragtning til Europa-Parlamentets Præsidiums afgørelse 2009/C 159/01 af 19. maj og 9. juli 2008 om gennemførelsesbestemmelser til statutten for medlemmerne (EUT 2009, C 159, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets Præsidiums afgørelse 2010/C 340/06 af 13. december 2010 (EUT 2010, C 340, s. 6) (herefter »gennemførelsesbestemmelserne«), er følgende fastsat:
»Det skal [...] i overgangsbestemmelserne sikres, at personer, der modtager bestemte ydelser i henhold til omkostningsregulativet, fortsat kan få udbetalt disse ydelser efter ophævelsen af regulativet i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af berettigede forventninger. Det skal også sikres, at pensionsrettigheder erhvervet på grundlag af omkostningsregulativet før [statutten for medlemmernes] ikrafttræden respekteres.«
8
Gennemførelsesbestemmelsernes artikel 49, stk. 1, bestemmer følgende:
»De medlemmer, der har udøvet deres mandat i mindst et helt år, er ved ophøret af deres mandat berettigede til en livsvarig alderspension, der udbetales fra den første dag i den måned, der følger efter den måned, i hvilken de fylder 63 år.
Tidligere medlemmer eller deres retlige repræsentanter indgiver deres ansøgning om udbetaling af alderspension inden for en frist på seks måneder efter opnåelse af pensionsret, undtagen i tilfælde af force majeure. Hvis denne frist ikke overholdes, udbetales den pågældendes alderspension fra den første dag i den måned, hvor ansøgningen blev modtaget.«
9
I henhold til gennemførelsesbestemmelsernes artikel 73 trådte disse i kraft på samme dato som statutten for medlemmerne, nemlig den 14. juli 2009.
10
Gennemførelsesbestemmelsernes artikel 74 fastsætter, at når bortses fra de i disse bestemmelsers afsnit IV fastsatte overgangsbestemmelser, og navnlig artikel 75 heri, ophæves omkostningsregulativet på datoen for ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne.
11
Gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75 har følgende ordlyd:
»1.   Efterladte- og invalidepension, supplerende invalidepension, der ydes til forsørgelsesberettigede børn, og alderspension tilkendt i henhold til omkostningsregulativets bilag I, II og III vil fortsat blive udbetalt efter reglerne i disse bilag til de personer, der allerede modtog en sådan pension inden datoen for [statutten for medlemmernes] ikrafttræden.
Afgår et tidligere medlem, der modtager invalidepension, ved døden efter den 14. juli 2009, udbetales der efterladtepension til den pågældendes ægtefælle, partner i et fast ægteskabslignende forhold eller børn, over for hvem der består forsørgelsespligt, i overensstemmelse med bilag I til omkostningsregulativet.
2.   De alderspensionsrettigheder, som i henhold til ovennævnte bilag III er erhvervet inden datoen for [statutten for medlemmernes] ikrafttræden, består uændret. De personer, der har erhvervet rettigheder under nævnte pensionsordning, modtager en pension beregnet på grundlag af de rettigheder, de har erhvervet i henhold til ovennævnte bilag III, fra det tidspunkt, hvor de opfylder de betingelser, som i så henseende er fastsat i den pågældende medlemsstats nationale lovgivning, og har indgivet en ansøgning, som anført i artikel 3, stk. 2, i nævnte bilag III.«
Italiensk ret
12
Artikel 1, stk. 1-3, i afgørelse nr. 14/2018 har følgende ordlyd:
»1.   Fra den 1. januar 2019 beregnes størrelsen af livsvarige ydelser, direkte og til efterladte, og af den livsvarige del af pro rata-pensioner, direkte og til efterladte, som der er opnået ret til på grundlag af den lovgivning, som var i kraft den 31. december 2011, i henhold til de nye bestemmelser, der er fastsat i denne afgørelse.
2.   Den nye beregning, der er omhandlet i det foregående stykke, foretages ved at multiplicere det individuelle bidrag med en omregningskoefficient, der afhænger af medlemmets alder på det tidspunkt, hvor medlemmet opnåede ret til den livsvarige ydelse eller til pro rata-pensionsydelsen.
3.   De omregningskoefficienter, der er anført i tabel 1 i bilaget til denne afgørelse, anvendes.«
Tvistens baggrund
13
Tvistens baggrund er beskrevet i den appellerede doms præmis 13-23. Den kan til brug for nærværende dom sammenfattes som følger.
14
Appellanten, Enrico Falqui, er et tidligere medlem af Parlamentet valgt i Italien. Han modtager alderspension.
15
Ved tilføjelse af en bemærkning i appellantens pensionsopgørelse for januar 2019 underrettede Parlamentet ham om, at størrelsen af hans pension kunne blive ændret i overensstemmelse med afgørelse nr. 14/2018, og at den nye beregning eventuelt kunne give anledning til inddrivelse af uberettiget udbetalte beløb.
16
Fra den 1. januar 2019 nedsatte Parlamentet i overensstemmelse med denne afgørelse størrelsen af appellantens alderspension i medfør af artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet.
17
Ved en udateret meddelelse fra kontorchefen vedlagt som bilag til appellantens pensionsopgørelse for februar 2019 underrettede Parlamentet ham først om, at det ved den juridiske tjenestes udtalelse var blevet bekræftet, at afgørelse nr. 14/2018 automatisk fandt anvendelse på hans situation. Derefter ville Parlamentet, så snart det havde modtaget de nødvendige oplysninger fra Camera dei deputati (deputeretkammeret, Italien), meddele appellanten hans nye alderspensionsbeløb og foretage inddrivelse af den eventuelle forskel i løbet af de følgende 12 måneder. Endelig oplyste Parlamentet appellanten om, at den endelige størrelse af hans pension ville blive fastsat ved en formel retsakt, som ville kunne gøres til genstand for en klage eller et annullationssøgsmål.
18
Ved meddelelse af 11. april 2019 meddelte kontorchefen for det første appellanten, at størrelsen af hans alderspension som bebudet i den meddelelse, der var vedlagt som bilag til hans pensionsopgørelse for februar 2019, i henhold til artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet ville blive tilpasset efter nedsættelsen af de tilsvarende pensioner, der blev udbetalt i Italien af deputeretkammeret til tidligere nationale parlamentsmedlemmer, i henhold til afgørelse nr. 14/2018. For det andet ville størrelsen af appellantens alderspension blive tilpasset fra april 2019, med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 2019, i henhold til det udkast til fastsættelse af det nye pensionsbeløb, der var vedlagt som bilag til denne meddelelse. For det tredje gav meddelelsen af 11. april 2019 appellanten en frist på 30 dage fra modtagelsen heraf til at fremsætte sine bemærkninger. Såfremt sådanne bemærkninger ikke blev fremsat, ville virkningerne af denne meddelelse blive anset for at være endelige og navnlig indebære, at de beløb, der med urette var modtaget for månederne januar til marts 2019, skulle inddrives.
19
Ved e-mail af 23. maj 2019 fremsendte appellanten sine bemærkninger til Parlamentet.
20
Den 10. juni 2019 anlagde appellanten et annullationssøgsmål ved Retten, registreret under nr. T-347/19, til prøvelse af meddelelsen af 11. april 2019. Dette søgsmål blev afvist ved kendelse af 3. juli 2020, Falqui og Poggiolini mod Parlamentet (T-347/19 og T-348/19, EU:T:2020:303). Appellanten appellerede ikke denne kendelse.
21
Ved den omtvistede afgørelse meddelte kontorchefen, at de af appellanten fremsatte bemærkninger ikke indeholdt oplysninger, der kunne begrunde en ændring af Parlamentets holdning, således som den var kommet til udtryk i udkastet til afgørelse. Følgelig var alderspensionsbeløbet og den deraf følgende plan for inddrivelse af fejlagtigt udbetalte beløb som beregnet og meddelt i bilaget til udkastet til afgørelse blevet endelige på datoen for meddelelsen af den omtvistede afgørelse.
22
Appellanten modtog i første omgang ikke meddelelse om den omtvistede afgørelse, idet det italienske postvæsen returnerede denne til det belgiske postvæsen. Han fik først kendskab til den omtvistede afgørelse den 29. august 2019, i forbindelse med at Parlamentet indgav sin formalitetsindsigelse vedrørende søgsmålet i sag T-347/19. Efter indgivelsen af denne formalitetsindsigelse foretog Parlamentet imidlertid i anden omgang en ny, korrekt meddelelse af den omtvistede afgørelse.
Sagen for Retten og den appellerede dom
23
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 11. oktober 2019 anlagde appellanten søgsmålet med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse, meddelelsen af 11. april 2019 og den juridisk tjenestes udtalelse.
24
Til støtte for annullationspåstandene fremsatte appellanten tre anbringender. Det første anbringende vedrørte en tilsidesættelse af gennemførelsesbestemmelserne. Med det andet anbringende blev det gjort gældende, at Parlamentet i betragtning af den angivelige ulovlighed af afgørelse nr. 14/2018 i henseende til italiensk ret burde have afvist at anvende denne afgørelse på appellantens situation. Det tredje anbringende vedrørte en tilsidesættelse af princippet om EU-rettens forrang, retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet.
25
Ved den appellerede dom forkastede Retten disse tre anbringender og frifandt derfor Parlamentet.
Retsforhandlingerne og parternes påstande for Domstolen
26
Appellanten har nedlagt følgende påstande:
–
Den appellerede dom ophæves.
–
Den juridiske tjenestes udtalelse, udkastet til afgørelse og den omtvistede afgørelse annulleres.
–
Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne i begge instanser.
27
Parlamentet har nedlagt følgende påstande:
–
Appellen forkastes.
–
Appellanten tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de omkostninger, der er afholdt i første instans.
28
Den 12. januar 2022 har Enrico Falqui indleveret en kopi til Domstolens Justitskontor af dom nr. 4/2021 afsagt af Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (deputeretkammerets jurisdiktionsråd, Italien) den 23. december 2021 (herefter »dom nr. 4/2021«), hvorved afgørelse nr. 14/2018 blev annulleret. Dette dokument er ikke på nuværende tidspunkt blevet tilført sagsakterne.
29
Den 9. marts 2022 har appellanterne i sagen Santini m.fl. mod Parlamentet (C-198/21 P) indleveret samme dom til Domstolens Justitskontor.
30
I den foreliggende sag samt i sagen Coppo Gavazzi m.fl. mod Parlamentet (C-725/20 P) og i sagen Santini m.fl. mod Parlamentet (C-198/21 P) har Justitskontoret den 16. marts 2022 meddelt parterne i disse sager en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse truffet af den refererende dommer og generaladvokaten i medfør af artikel 62 i Domstolens procesreglement, hvori parterne er blevet anmodet om at fremlægge alle dokumenter, der kan have betydning for genstanden for sagen vedrørende dem, navnlig dom nr. 4/2021.
31
Den 23. marts 2022 har appellanten fremlagt flere dokumenter, herunder dom nr. 4/2021. Den 29. marts 2022 har Parlamentet også fremlagt flere dokumenter, herunder dom nr. 4/2021 og et dokument med titlen »Nye regler for beregning af pensioner vedtaget af det italienske deputeretkammer«. Parlamentet har ligeledes oplyst Domstolen om, at det ved modtagelsen af de yderligere præciseringer, som det havde anmodet deputeretkammeret om vedrørende den konkrete anvendelse af disse regler, ville foretage en ny beregning af appellantens alderspension og sende ham et nyt udkast til afgørelse om fastsættelsen af hans pensionsrettigheder, som han ville få mulighed for at fremsætte bemærkninger til inden vedtagelsen af en endelig afgørelse.
32
Den 21. september 2022 vedtog Parlamentet den endelige afgørelse om fastsættelse af appellantens nye pensionsbeløb med de skyldige tilgodehavender (herefter »Parlamentets nye afgørelse«).
33
Ved afgørelse af 25. oktober 2022 har Domstolens præsident opfordret parterne til at præcisere, om de var af den opfattelse dels, at Parlamentets nye afgørelse har erstattet den omtvistede afgørelse ex tunc, dels at appellen efter vedtagelsen af denne nye afgørelse har bevaret sin genstand.
34
Den 29. november 2022 har Parlamentet præciseret, at det er af den opfattelse, at dets nye afgørelse har erstattet den omtvistede afgørelse med virkning ex tunc, men at appellen har bevaret sin genstand. Det er nemlig i parternes interesse og til bedste for hensynet til en god retspleje, at Domstolen tager stilling til, om der er grundlag for appellen, således at det kan afklares, om den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, og om Parlamentet på grundlag af artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet kan foretage en ny beregning af appellantens pension i tilfælde af en ændring i den nationale lovgivning, der finder anvendelse.
35
Ved skrivelse indleveret den 29. november 2022 har appellanten anført, at han er af den opfattelse, at han fortsat har en interesse i, at Domstolen udtaler sig om fortolkningen af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2. Ved Parlamentets nye afgørelse bliver denne institution nemlig ved med automatisk at henvise til de nationale regler med henblik på ændringen af metoden til beregning af størrelsen af den alderspension, der udbetales i henhold til omkostningsregulativet, hvilket medfører, at det berørte tidligere medlem af Europa-Parlamentet i denne henseende udsættes for risikoen for afgørelser af skiftende indhold fra et nationalt politisk organ.
Om appellen
36
Appellanten har fremsat fem anbringender til støtte for sin appel, hvormed han i det væsentlige søger at anfægte Rettens bekræftelse af rigtigheden af fortolkningen af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet (herefter »Parlamentets interne regler«). Det første anbringende omfatter i det væsentlige tre led. Det første led vedrører en fejlagtig fortolkning af artikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet samt af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, mens det andet led vedrører en tilsidesættelse af artikel 28 i statutten for medlemmerne og det tredje en urigtig bedømmelse af virkningerne af afgørelse nr. 14/2018. Det andet anbringende, der omfatter to led, vedrører en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet. Med det tredje anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten med urette fastslog, at Parlamentet kan anvende en national pensionsordning automatisk på sine tidligere medlemmer, uden at det efterprøver lovligheden af denne nationale ordning. Det fjerde anbringende vedrører en fejl, som Retten begik ved ikke at tage virkningerne af en retsafgørelse truffet efter afgørelse nr. 14/2018 i betragtning. Det femte anbringende, der omfatter tre led, vedrører retlige fejl begået af Retten, idet den for det første med urette afviste det andet og det tredje anbringende i søgsmålet i første instans, for det andet erklærede, at den ikke havde kompetence til at træffe afgørelse vedrørende tilbagebetaling af de uretmæssigt tilbageholdte beløb, hvis appellanten fik medhold i søgsmålet, og for det tredje tilpligtede appellanten at bære sine egne omkostninger og at betale Parlamentets omkostninger.
Indledende bemærkninger om, hvorvidt appellanten fortsat har søgsmålsinteresse
37
Det fremgår af denne doms præmis 32, at Parlamentets nye afgørelse, der blev vedtaget under sagens behandling ved Domstolen, havde til formål at fastsætte det nye alderspensionsbeløb, der skulle udbetales til appellanten, med de skyldige tilgodehavender.
38
Det bemærkes med hensyn hertil, at i henhold til Domstolens faste praksis skal sagens genstand, ligesom søgsmålsinteressen, bestå indtil retsafgørelsen, idet det i modsat fald findes ufornødent at træffe afgørelse, hvilket forudsætter, at appellen med sit resultat kan bibringe parten en fordel (dom af 4.9.2018, ClientEarth mod Kommissionen, C-57/16 P, EU:C:2018:660, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
39
En sagsøgers søgsmålsinteresse bortfalder imidlertid ikke nødvendigvis, som følge af at den af sagsøgeren anfægtede retsakt ophører med at have virkninger under den verserende sag (jf. i denne retning dom af 28.5.2013, Abdulrahim mod Rådet og Kommissionen, C-239/12 P, EU:C:2013:331, præmis 62).
40
Under visse omstændigheder kan en sagsøger fortsat have interesse i at påstå annullation af en under retssagen ophævet retsakt for at udvirke, at den, der har udstedt den anfægtede retsakt, i fremtiden foretager passende ændringer, og dermed forhindre risikoen for gentagelse af den ulovlighed, hvormed den anfægtede retsakt påstås behæftet (dom af 6.9.2018, Bank Mellat mod Rådet, C-430/16 P, EU:C:2018:668, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
41
I det foreliggende tilfælde fremgår det utvetydigt af Parlamentets svar af 29. november 2022, der er sammenfattet i denne doms præmis 34, at Parlamentet også i fremtiden ønsker at foretage en ny beregning af pensionerne til tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet i tilfælde af en ændring i den nationale lovgivning som omhandlet i artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet (herefter »den dynamiske ordning«).
42
Selv om Parlamentet har erstattet den omtvistede afgørelse med den nye afgørelse, forholder det sig fortsat således, at denne er baseret på en fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, der modtager alderspension, og som, i lighed med appellanten, er omfattet af anvendelsesområdet for bilag III til omkostningsregulativet (herefter »de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet«).
43
Det er netop denne fortolkning, som appellanten har anfægtet i forbindelse med denne appel. Det følger heraf, at appellanten, til trods for at den omtvistede afgørelse er blevet erstattet ex tunc, fortsat har en interesse i at få fastslået, at Retten begik en retlig fejl ved at bekræfte rigtigheden af denne fortolkning, idet denne kan anvendes af Parlamentet i forbindelse med den fremtidige vedtagelse af afgørelser svarende til den omtvistede afgørelse eller til Parlamentets nye afgørelse, således at der ikke alene er risiko for gentagelse af den hævdede ulovlighed som omhandlet i den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 40, men også for, at Retten i tilfælde af søgsmål med påstand om annullation af sådanne lignende afgørelser på ny begår de angivelige retlige fejl, der fik den til at bekræfte, at den nævnte fortolkning var korrekt.
44
Det følger heraf, at det skal lægges til grund, at appellanten fortsat har søgsmålsinteresse for Domstolen, for så vidt som den foreliggende appel er rettet mod de præmisser i den appellerede dom, som udgør det nødvendige grundlag for Rettens vurdering, hvorefter Parlamentet ifølge sine interne regler har pligt til at anvende den dynamiske ordning på appellanten.
Det første anbringende
Parternes argumentation
45
Det første anbringende omfatter i det væsentlige tre led.
46
Med det første led har appellanten gjort gældende, at statutten for medlemmerne, i modsætning til hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 49, har ophævet omkostningsregulativet og gjort dette uanvendeligt for fremtiden.
47
I henhold til artikel 1, stk. 2, i bilag III til omkostningsregulativet har den alderspensionsordning, der er indført ved dette regulativ, nemlig kun en foreløbig karakter. I gennemførelsesbestemmelserne er det imidlertid præciseret, at alderspensionsrettigheder, der allerede er tildelt eller i hvert fald allerede er erhvervet på grundlag af reglerne i omkostningsregulativet, består uændrede for at beskytte de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentets berettigede forventninger.
48
Det fremgår af syvende betragtning til gennemførelsesbestemmelserne og af artikel 75 heri, sammenholdt med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, at ydelser, der er tildelt eller erhvervet i henhold til omkostningsregulativet, mens dette var i kraft, i modsætning til hvad Parlamentet anførte i den appellerede doms præmis 57, ikke kan røres. Henvisningen til national ret i bilag III til omkostningsregulativet skal derfor forstås som en henvisning til den nationale lovgivning, således som denne fandt anvendelse på tidspunktet for erhvervelsen af pensionsretten.
49
I modsætning til hvad Retten fandt, kan det forhold, at det i omkostningsregulativet er præciseret, at den pensionsordning, der er indført ved dette regulativ, »[er] foreløbig«, »[i]ndtil indførelsen af en endelig fællesskabspensionsordning for alle Europa-Parlamentets medlemmer«, ikke fortolkes således, at denne ordning skulle opretholdes efter ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne. Anvendelsen af præsens indikativ udtrykker alene reglens dengang aktuelle karakter på det tidspunkt, hvor den blev indført og til dens ophævelse.
50
Gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75 fastsætter ikke, at de pensioner, som allerede er tildelt, eller de pensionsrettigheder, som allerede er erhvervet, i fremtiden fortsat skal være omfattet af reglen om, at størrelsen af pensionen for de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet altid skal være korreleret med den, som de nationale parlamentsmedlemmer modtager, men at de pensioner, som allerede tidligere er blevet tildelt på grundlag af denne regel, »fortsat [vil] blive udbetalt«, og at de alderspensionsrettigheder, som allerede er erhvervet, »består uændret«.
51
Såfremt de ydelser, der er tildelt eller erhvervet på grundlag af omkostningsregulativet, ikke var urørlige i henhold til gennemførelsesbestemmelserne, visse disse være i strid med deres formål om beskyttelse af den berettigede forventning, idet de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet ville blive udsat for de ændringer, der foretages i reglerne for beregning af størrelsen af deres alderspension på grund af nye nationale regler på området, mens de medlemmer af Europa-Parlamentet, der har udøvet deres mandat siden valgperioden 2009-2014, har ret til en alderspension af en bestemt og urørlig størrelse.
52
Appellanten har med det første anbringendes andet led foreholdt Retten, at den i den appellerede doms præmis 62 fastslog, at dens fortolkning af Parlamentets interne regler i dommens præmis 57, hvorefter Parlamentet har pligt til altid at anvende de samme regler vedrørende størrelsen af og betingelserne for alderspensionerne for de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet som dem, der er fastsat i national ret i den medlemsstat, hvor de er blevet valgt, ikke er i strid med artikel 28 i statutten for medlemmerne, idet denne bestemmelse kun finder anvendelse på de pensionsrettigheder, som medlemmerne har erhvervet i henhold til de nationale ordninger, hvorimod appellantens pensionsrettigheder er erhvervet på grundlag af bestemmelserne i bilag III til omkostningsregulativet.
53
Det følger imidlertid af artikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet, at det formål, der forfølges med dette regulativ, er at undgå enhver ulighed i behandlingen af på den ene side medlemmer af Europa-Parlamentet, der er valgt i medlemsstater, som for egen regning garanterer en pension svarende til de nationale parlamentsmedlemmers pension, og på den anden side medlemmer af Europa-Parlamentet, som er valgt i medlemsstater, der – som Den Italienske Republik – ikke sikrer dem pensioner svarende til de nationale parlamentsmedlemmers pension.
54
Selv hvis det skal lægges til grund, således som Retten gjorde det, at artikel 28 i statutten for medlemmerne kun henviser til de medlemmer af Europa-Parlamentet, der har opnået en ret til pension »i henhold til nationale bestemmelser«, er formålet om at stille de to kategorier af medlemmer af Europa-Parlamentet, der er nævnt i den foregående præmis, lige derfor til hinder for, at overgangsordningen for de tidligere medlemmer, der allerede havde ret til en alderspension på tidspunktet for ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne, kan være væsentligt forskellig, alt efter om denne pension er tildelt af en medlemsstat eller af Parlamentet i henhold til bilag III til omkostningsregulativet.
55
Appellanten har med det første anbringendes tredje led foreholdt Retten, at den fandt, at afgørelse nr. 14/2018 kun havde indvirkning på størrelsen af alderspensionerne for de tidligere medlemmer af det italienske parlament, selv om den havde en indvirkning på deres ret til pension som sådan, endda med tilbagevirkende kraft.
56
Denne afgørelse fastsatte nemlig, at de pensionsrettigheder, der allerede var erhvervet og udbetalt på grundlag af den italienske ordning fra før 2012, der foreskrev tildeling af en ydelse af blandet pensions- og forsikringskarakter, skulle erstattes af et bidragsbaseret pensionssystem. Det følger heraf, at Parlamentet, idet det anvendte afgørelse nr. 14/2018 på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentets situation, ikke blot ændrede størrelsen af deres alderspension, men også deres erhvervede ret til pension ved med tilbagevirkende kraft at ophæve denne ret og erstatte den med en anden ret af en anden karakter og med andre tildelingsbetingelser.
Domstolens bemærkninger
– Indledende bemærkninger
57
Med det første anbringendes første led har appellanten gjort gældende, at statutten for medlemmerne har ophævet omkostningsregulativet og gjort dette uanvendeligt for fremtiden, således at størrelsen af de ydelser, der er tildelt eller erhvervet i henhold til omkostningsregulativet, mens dette var i kraft, er blevet urørlig.
58
Med et sådant klagepunkt har appellanten i det væsentlige bestridt rigtigheden af den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
59
Det samme gælder med hensyn til det andet led, eftersom Rettens fortolkning i den appellerede doms præmis 62 af artikel 28 i statutten for medlemmerne, hvorefter denne bestemmelse kun finder anvendelse på de pensionsrettigheder, som medlemmerne har erhvervet i henhold til de nationale ordninger, udgjorde en af grundene til, at Retten fastslog, at gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2, første punktum, ikke kan fortolkes således, at denne bestemmelse garanterer de berørte tidligere medlemmer retten til et fast og uforanderligt alderspensionsbeløb.
60
Med det første anbringendes tredje led har appellanten gjorde gældende, at afgørelse nr. 14/2018 har haft en indvirkning på hans ret til pension. Med dette led har appellanten derfor ikke bestridt rigtigheden af den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
61
Det følger heraf, at kun det første anbringendes første og andet led skal undersøges.
– Om realiteten
62
Appellanten har i det væsentlige foreholdt Retten, at den i den appellerede doms præmis 67 fastslog, at Parlamentet gyldigt kunne støtte sig på sine interne regler med henblik på at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
63
Det bemærkes først, at i henhold til artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet er »[s]tørrelsen af og betingelserne for den foreløbige pension [...] overensstemmende med, hvad der gælder for den pension, som udbetales til medlemmer af parlamentet i den medlemsstat, hvor medlemmet af Europa-Parlamentet er valgt«.
64
Som Retten i det væsentlige anførte i den appellerede doms præmis 54, fremgår det af ordene »[s]tørrelsen af og betingelserne for den foreløbige pension er overensstemmende«, at Parlamentet har pligt til at anvende reglerne for beregning af pensionerne på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, således som de anvendes på medlemmerne af parlamentet i den medlemsstat, hvor disse tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet er valgt. Parlamentet har med andre ord pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
65
Denne fortolkning af artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet er i overensstemmelse med det formål, der forfølges med denne bestemmelse, således som dette følger af dette bilags artikel 1, stk. 2.
66
Sidstnævnte bestemmelse fastsætter nemlig, at alene tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, hvis pensionsordning i den medlemsstat, hvor de er valgt, ikke berettiger til nogen pension, eller for hvem størrelsen af den pension, de kan gøre krav på, og/eller dens beregningsmetode ikke svarer til, hvad der gælder for medlemmerne af det nationale parlament, har ret til den pension, der er fastsat i dette bilags artikel 2, stk. 1.
67
Artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet har derfor i det væsentlige til formål at gøre det muligt for de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, der befinder sig i den situation, der er omhandlet i dette bilags artikel 1, stk. 2, at blive behandlet på samme måde som de medlemmer af Europa-Parlamentet, hvis nationale pensionsordning fastsatte en ret til pension, hvis størrelse og/eller beregningsmetode svarede til, hvad der var gældende for medlemmerne af deres nationale parlament.
68
En fortolkning af denne bestemmelse, hvorefter Parlamentet skal anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, medfører således, at de, i lighed med disse andre tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, underkastes de ændringer, der foretages i reglerne for beregning af størrelsen af pensionerne for medlemmerne af deres nationale parlament.
69
Denne ordning, der er baseret på bilag III til omkostningsregulativet, er i medfør af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75 blevet opretholdt efter ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne hvad angår bl.a. alderspensionerne til tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
70
Gennemførelsesbestemmelsernes artikel 74 fastsætter ganske vist, at omkostningsregulativet ville blive ophævet på datoen for ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne. Som det udtrykkeligt er anført i denne bestemmelse, gælder ophævelsen af omkostningsregulativet imidlertid med forbehold af de overgangsbestemmelser, der er fastsat i gennemførelsesbestemmelsernes afsnit IV. En af disse overgangsbestemmelser er gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75.
71
I henhold til gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 1, der – således som Retten fastslog i den appellerede doms præmis 51 – finder anvendelse på appellanten, vil alderspensioner, der er tilkendt i henhold til bilag III til omkostningsregulativet, fortsat blive udbetalt efter reglerne i dette bilag til de personer, der allerede modtog en sådan pension inden datoen for ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne.
72
Som Retten med føje fremhævede i den appellerede doms præmis 56, må det af denne bestemmelses ordlyd, og nærmere bestemt af den imperative karakter af formuleringen »vil fortsat blive udbetalt efter reglerne i [bilag III til omkostningsregulativet]« og anvendelsen af præsens indikativ i denne formulering, udledes, at den dynamiske ordning fortsat finder anvendelse på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet efter ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne.
73
I modsætning til hvad appellanten har gjort gældende i forbindelse med dette første led, begik Retten derfor ikke en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 49 at fastslå, at bestemmelserne i bilag III til omkostningsregulativet ikke var blevet ophævet ved ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne.
74
Den fortolkning af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 1, hvorefter den dynamiske ordning fortsat finder anvendelse på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet efter ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne, afkræftes – i modsætning til hvad appellanten har gjort gældende – hverken af denne bestemmelses stk. 2, af syvende betragtning til disse gennemførelsesbestemmelser eller af artikel 28 i statutten for medlemmerne.
75
Hvad først angår gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2, første punktum, fastsættes det heri, at »[d]e alderspensionsrettigheder, som i henhold til [...] bilag III [til omkostningsregulativet] er erhvervet inden datoen for [statutten for medlemmernes] ikrafttræden, består uændret«.
76
I modsætning til hvad appellanten har gjort gældende, kan der ikke af denne bestemmelse udledes en garanti for udbetaling af en alderspension beregnet på grundlag af de regler for beregning af de nationale pensioner, der fandt anvendelse på datoen for ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne.
77
I denne henseende bemærkes, at der ved statutten for medlemmerne og gennemførelsesbestemmelserne er indført to på hinanden følgende pensionsordninger, der omfatter to typer pensionsrettigheder, nemlig dels alderspensionsrettigheder erhvervet indtil den 14. juli 2009 – datoen for den nævnte statuts ikrafttræden – på grundlag af Parlamentets interne regler, dels alderspensionsrettigheder erhvervet efter denne dato på grundlag af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 49.
78
I denne forbindelse finder gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 1, således som Retten fastslog i den appellerede doms præmis 50, anvendelse på de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, herunder appellanten, som har indbetalt bidrag til EU’s budget i henhold til artikel 2, stk. 2, i bilag III til omkostningsregulativet, og som var begyndt at modtage pension i henhold til dette bilag inden ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne, mens gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2, finder anvendelse på de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, der, selv om de også har indbetalt sådanne bidrag, endnu ikke var begyndt at modtage alderspension på datoen for ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne.
79
Gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2, andet punktum, bestemmer nemlig, at »[d]e personer, der har erhvervet rettigheder [i henhold til bilag III til omkostningsregulativet], modtager en pension beregnet på grundlag af de rettigheder, de har erhvervet i henhold til [dette bilag], fra det tidspunkt, hvor de opfylder de betingelser, som i så henseende er fastsat i den pågældende medlemsstats nationale lovgivning, og har indgivet en ansøgning, som anført i artikel 3, stk. 2, i nævnte bilag III«.
80
For så vidt som gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2, andet punktum, fastsætter betingelser, som de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet skal opfylde for at modtage en pension beregnet på grundlag af de rettigheder, som de har erhvervet i henhold til bilag III til omkostningsregulativet, skal denne bestemmelse ikke anvendes på de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, som var begyndt at modtage pension i henhold til dette bilag inden ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne, såsom appellanten.
81
For så vidt som det i gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2, andet punktum, fastsættes, at de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet modtager en alderspension i henhold til bilag III til omkostningsregulativet beregnet på grundlag de rettigheder, de har erhvervet i henhold til dette regulativ, skal begrebet »alderspensionsrettigheder, som [...] er erhvervet«, som omhandlet i nævnte artikel 75, stk. 2, i øvrigt forstås således, at det omfatter de pensionsrettigheder, der er erhvervet som følge af de bidrag, der er betalt af hvert berørt tidligere medlem af Europa-Parlamentet, og som udgør grundlaget for beregningen af den alderspension, der udbetales til den pågældende i henhold til artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet. Dette begreb kan derfor ikke forstås således, at det henviser til en angivelig ret til at modtage et fast og uforanderligt alderspensionsbeløb beregnet på grundlag af de nationale regler, der var gældende på tidspunktet for ikrafttrædelsen af statutten for medlemmerne eller ved tilslutningen til den ordning, der er indført ved denne bestemmelse.
82
Hvad dernæst angår syvende betragtning til gennemførelsesbestemmelserne hedder det for det første heri, at »personer, der modtager bestemte ydelser i henhold til omkostningsregulativet, fortsat [skal kunne] få udbetalt disse ydelser efter ophævelsen af regulativet i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af berettigede forventninger«, og for det andet, at »[det også skal] sikres, at pensionsrettigheder erhvervet på grundlag af omkostningsregulativet før statuttens ikrafttræden respekteres«.
83
Denne betragtning præciserer således, at de ydelser, der er tildelt i henhold til omkostningsregulativet, fortsat udbetales, uden at det heraf kan udledes, at dette regulativ ophørte med at finde anvendelse efter det nævnte tidspunkt.
84
Begrebet »erhvervede pensionsrettigheder« har således samme rækkevidde i denne betragtning, som det har i gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 2, således som præciseret i denne doms præmis 81.
85
Garantien i gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75 for, at de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, som har indbetalt bidrag i henhold til den pensionsordning, der blev indført ved omkostningsregulativet, fortsat er omfattet af denne ordning og har krav på, at størrelsen af deres alderspension fastsættes i overensstemmelse med den dynamiske ordning, bidrager til at opfylde formålet om beskyttelse af den berettigede forventning.
86
Det var i denne sammenhæng, at Retten – i forbindelse med undersøgelsen af Parlamentets interne regler – i den appellerede doms præmis 57 uden at begå en retlig fejl kunne fastslå, at disse interne regler udtrykkeligt kræver, at Parlamentet altid anvender de samme regler vedrørende størrelsen af og betingelserne for pensionerne som dem, der er fastsat i national ret i den pågældende medlemsstat.
87
Hvad endelig angår artikel 28 i statutten for medlemmerne bemærkes, at Retten ikke begik en retlig fejl i den appellerede doms præmis 62, da den fastslog, at denne bestemmelse kun finder anvendelse på de pensionsrettigheder, som de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet har erhvervet i medfør af nationale bestemmelser om pension, men ikke i medfør af bilag III til omkostningsregulativet, således som dette fremgår af selve ordlyden af denne bestemmelse. I modsætning til hvad appellanten har gjort gældende, har sidstnævnte bestemmelse som sådan ingen betydning for fortolkningen af gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75, stk. 1.
88
Desuden indfører den omstændighed, at de rettigheder, der i henhold til nationale bestemmelser om pension er erhvervet på tidspunktet for anvendelsen af statutten for medlemmerne, bevares i medfør af denne statuts artikel 28, i modsætning til hvad appellanten har gjort gældende, ikke en forskelsbehandling til skade for de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, hvis alderspensionsbeløb kan ændres i overensstemmelse med den dynamiske ordning. Det fremgår nemlig kun af artikel 28 i statutten for medlemmerne, at vedtagelsen af denne statut ikke berører den ret til pension, som de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet har opnået i henhold til nationale bestemmelser om pension, og ikke, at det forbydes medlemsstaterne at ændre reglerne for beregning af de alderspensioner, der udbetales i henhold til disse bestemmelser.
89
Det fremgår følgelig af såvel ordlyden af som baggrunden for og formålet med Parlamentets interne regler, at Retten i den appellerede doms præmis 67 uden at begå en retlig fejl kunne fastslå, at Parlamentet gyldigt kunne anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet på grundlag af sine interne regler.
90
Det første anbringende skal dermed forkastes som delvis ugrundet, delvis irrelevant.
Det andet anbringende
Parternes argumentation
91
Det andet anbringende omfatter i det væsentlige to led.
92
Med det første led har appellanten gjort gældende, at Retten af de grunde, som appellanten har anført i forbindelse med det første anbringende, i den appellerede doms præmis 94-98 fejlagtigt fastslog, at Parlamentet ikke havde tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet det ikke havde givet ham andre forsikringer end dem, der er indeholdt i gennemførelsesbestemmelsernes artikel 75 og i artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet.
93
Med det andet led har appellanten gjort gældende, at Retten tilsidesatte proportionalitetsprincippet i den appellerede doms præmis 100-110.
94
For det første var det med urette, at Retten i den appellerede doms præmis 110 ikke efterprøvede, om den omtvistede afgørelse var i overensstemmelse med dette princip i lyset af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, således som dette princip følger af gennemførelsesbestemmelserne, men i lyset af Den Italienske Republiks mål om at skære ned på de offentlige udgifter på grund af en alvorlig økonomisk krise. Ifølge appellanten kan et sådant mål ikke påberåbes med henblik på at nedsætte størrelsen af hans pension, eftersom denne belaster EU’s budget og ikke denne medlemsstats budget.
95
For det andet fastslog Retten med urette, at den omtvistede afgørelses forholdsmæssighed var sikret på grund af den omstændighed, at afgørelse nr. 14/2018 indeholder »en række bestemmelser, der sikrer dens forholdsmæssighed, navnlig denne afgørelses artikel 1, stk. 6 og 7«. I en dom afsagt af deputeretkammerets jurisdiktionsråd er artikel 1, stk. 7, i afgørelse nr. 14/2018 imidlertid blevet annulleret med den begrundelse, at denne bestemmelse ikke er tilstrækkelig til at opveje de uforholdsmæssige indgreb, som denne afgørelse medfører.
96
For det tredje har appellanten anført, at det er åbenbart, at nedsættelsen af størrelsen af hans alderspension er uforholdsmæssig og urimelig, eftersom den omtvistede afgørelse har nedskåret denne pension fra 3108,58 EUR til 1644 EUR.
97
Parlamentet har gjort gældende, at det andet anbringende skal forkastes som ugrundet.
Domstolens bemærkninger
– Indledende bemærkninger
98
Med det andet anbringendes første led har appellanten i det væsentlige gjort gældende, at anvendelsen af de nye regler for beregning af størrelsen af hans alderspension ikke er i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, eftersom Parlamentets interne regler har til formål at sikre, at reglerne for beregning af de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentets pensioner ikke kan ændres.
99
Med et sådant klagepunkt har appellanten i det væsentlige bestridt rigtigheden af den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
100
Med dette anbringendes andet led har appellanten bestridt, at der ved undersøgelsen af lovligheden af den omtvistede afgørelse kan tages hensyn til formålene med afgørelse nr. 14/2018 og de garantier, som denne afgørelse indeholder med hensyn til forholdsmæssigheden af nedsættelsen af størrelsen af alderspensionen.
101
Dette klagepunkt vedrører rigtigheden af Rettens fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter disse regler skal føre til tilpasninger af pensionerne for de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet under hensyntagen til formålene med de nationale pensionsordninger og de garantier, som disse ordninger indeholder.
102
Det følger heraf, at det skal undersøges, om der er grundlag for det andet anbringende.
– Om realiteten
103
Det bemærkes, at ifølge et almindeligt fortolkningsprincip skal en EU-retsakt i videst muligt omfang fortolkes således, at dens gyldighed ikke drages i tvivl, og i overensstemmelse med hele den primære ret og navnlig med bestemmelserne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«). Når en bestemmelse i den afledte EU-ret kan fortolkes på flere måder, bør den fortolkning, der bringer bestemmelsen i overensstemmelse med den primære ret, således lægges til grund frem for den, som medfører, at bestemmelsen må anses for uforenelig med denne (dom af 21.6.2022, Ligue des droits humains, C-817/19, EU:C:2022:491, præmis 86 og den deri nævnte retspraksis).
104
Det skal derfor undersøges, om den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, hvilken fortolkning førte til vedtagelsen af den omtvistede afgørelse, er i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
105
Ifølge Domstolens praksis kan ingen med føje påberåbe sig en tilsidesættelse af dette princip, når der ikke foreligger præcise løfter, som er afgivet til vedkommende af administrationen. Adgangen til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning står åben for enhver med begrundede forventninger, som en institution har givet anledning til. I henhold til denne retspraksis er præcise, ubetingede og samstemmende oplysninger, der hidrører fra autoriserede og pålidelige kilder, forsikringer, der kan afføde sådanne forhåbninger, uanset den form, hvorunder de meddeles (jf. i denne retning dom af 23.1.2019, Deza mod ECHA, C-419/17 P, EU:C:2019:52, præmis 69 og 70 og den deri nævnte retspraksis).
106
Når en forudseende og påpasselig person kan forudse vedtagelsen af en EU-foranstaltning, der kan skade den pågældendes interesser, kan vedkommende derimod ikke påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, når foranstaltningen vedtages (jf. i denne retning dom af 23.1.2019, Deza mod ECHA, C-419/17 P, EU:C:2019:52, præmis 71 og den deri nævnte retspraksis).
107
I denne henseende bemærkes for det første, at det fremgår af denne doms præmis 63-89, at Parlamentets interne regler kun garanterer de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet retten til en pension, hvis størrelse og vilkår er overensstemmende med, hvad der gælder for den pension, som modtages af medlemmerne af parlamentet i den medlemsstat, hvor de er valgt.
108
For det andet fastslog Retten i den appellerede doms præmis 96, at appellanten hverken havde godtgjort eller gjort gældende, at Parlamentet havde givet ham andre forsikringer end dem, der er indeholdt i disse bestemmelser.
109
Den omstændighed, at appellanten har tilsluttet sig den pensionsordning, der er indført ved artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet, har imidlertid ikke givet ham ret til at modtage et forudsigeligt, fast og uforanderligt alderspensionsbeløb på tidspunktet for sin tilslutning til denne ordning. Som Retten med føje fastslog i den appellerede doms præmis 97, var den eneste præcise og ubetingede forsikring, som Parlamentet kunne give ham, nemlig, at han i henhold til Parlamentets interne regler ville modtage en alderspension, hvis størrelse og vilkår ville være overensstemmende med, hvad der gjaldt for medlemmerne af parlamentet i den medlemsstat, hvor han var valgt, i overensstemmelse med den dynamiske ordning.
110
Det følger heraf, at den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, er i overensstemmelse med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
111
Det andet anbringendes første led skal derfor forkastes som ugrundet.
112
Hvad angår dette anbringendes andet led bemærkes, at for så vidt som den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, kan føre til en nedsættelse af størrelsen af en pension, der har en indvirkning på den pågældende persons livskvalitet, kan denne fortolkning føre til en begrænsning af ejendomsretten som fastsat i chartrets artikel 17 (jf. analogt Menneskerettighedsdomstolen, 1.9.2015, Da Silva Carvalho Rico mod Portugal, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, § 33).
113
Ejendomsretten er imidlertid ikke absolut, og udøvelsen heraf kan derfor være genstand for begrænsninger, navnlig forudsat at disse er begrundet i formål af almen interesse, som EU forfølger (jf. i denne retning dom af 13.6.2017, Florescu m.fl., C-258/14, EU:C:2017:448, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
114
I henhold til chartrets artikel 52, stk. 1, er enhver begrænsning af ejendomsretten som fastsat i chartrets artikel 17 nemlig i overensstemmelse med sidstnævnte bestemmelse, for så vidt som den er fastlagt i lovgivningen, respekterer ejendomsrettens væsentligste indhold og såfremt den, under iagttagelse af proportionalitetsprincippet, er nødvendig og faktisk svarer til mål af almen interesse, der er anerkendt af EU, eller et behov for beskyttelse af andres rettigheder og friheder.
115
Det må lægges til grund, at anvendelsen af den dynamiske ordning på de tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, der befinder sig i den situation, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, i bilag III til omkostningsregulativet, forfølger et mål af almen interesse, der er anerkendt af EU, for så vidt som den, således som det fremgår af denne doms præmis 53, har til formål at behandle på den ene side de medlemmer af Europa-Parlamentet, hvis pensionsordning i den medlemsstat, hvor de blev valgt, ikke berettigede til nogen pension, eller for hvem størrelsen af pensionen og/eller dens beregningsmetode ikke svarede til, hvad der var gældende for medlemmerne af det nationale parlament, på den samme måde som på den anden side de medlemmer af Europa-Parlamentet, hvis nationale pensionsordning fastsatte en sådan størrelse af og/eller beregningsmetode for pensionen, som svarede til, hvad der var gældende for medlemmerne af det nationale parlament.
116
De formål, der forfølges med afgørelse nr. 14/2018, der i henhold til den dynamiske ordning finder anvendelse på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet, er derimod af rent national karakter. Som sådanne kan de derfor ikke begrunde en nedsættelse af størrelsen af pensionerne, idet beløbene ikke udbetales i henhold til en pensionsordning, der er indført i medfør af national ret, men i medfør af EU-retten, og som afholdes over EU’s budget.
117
Det var derfor med urette, at Retten i den appellerede doms præmis 102-108 tog hensyn til de formål, der forfølges med denne nationale afgørelse, med henblik på at undersøge, om det indgreb i appellantens ejendomsret, som den omtvistede afgørelse medførte, var begrundet.
118
Det skal dog bemærkes, at hvis begrundelsen i en dom afsagt af Retten indeholder en tilsidesættelse af EU-retten, men konklusionen er berettiget af andre retlige grunde, bevirker en sådan tilsidesættelse ikke, at denne dom skal ophæves, men at begrundelsen skal ændres og appellen forkastes (dom af 14.12.2023, Kommissionen mod Amazon.com m.fl., C-457/21 P, EU:C:2023:985, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis).
119
Det skal derfor efterprøves, om forkastelsen af klagepunktet om en tilsidesættelse af ejendomsretten som sikret ved chartrets artikel 17 er berettiget af andre retlige grunde end dem, der er behæftet med den fejl, der er påpeget i denne doms præmis 117.
120
I denne henseende bemærkes, at anvendelsen af den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet faktisk svarer til det mål om ligebehandling, som er nævnt i denne doms præmis 115, eftersom den bevirker, at de to kategorier af medlemmer af Europa-Parlamentet, der er nævnt i denne præmis, altid er underlagt de nationale regler om beregning af alderspensionerne for medlemmerne af den pågældende medlemsstats parlament.
121
Anvendelsen af den dynamiske ordning var desuden nødvendig for at nå det nævnte mål, idet kun en tilpasning af størrelsen og/eller metoderne til beregning af pensionen som den, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, i bilag III til omkostningsregulativet, sammenholdt med dette bilags artikel 1, stk. 2, kunne føre til ligebehandling af de nævnte kategorier af medlemmer af Europa-Parlamentet.
122
Uanset den retlige fejl, der er påpeget i denne doms præmis 117, fremgår det således, at forkastelsen af klagepunktet om en tilsidesættelse af ejendomsretten som sikret ved chartrets artikel 17 er berettiget, idet den omhandlede begrænsning af ejendomsretten opfylder alle de betingelser, der er fastsat i chartrets artikel 52, stk. 1.
123
Det følger af det ovenfor anførte, at det andet anbringende er ugrundet.
Det tredje anbringende
Parternes argumentation
124
Med det tredje anbringende har appellanten foreholdt Retten, at den i den appellerede doms præmis 43 fastslog, at vurderingen af lovligheden af afgørelse nr. 14/2018 ikke er omfattet af Unionens retsinstansers kompetence. Ifølge appellanten kan Parlamentet, eftersom dets interne regler henviser til de nationale ordninger, ikke anvende en sådan ordning uden en forudgående efterprøvelse af dens lovlighed.
125
Kun en sådan efterprøvelse på EU-niveau af lovligheden af den nationale ordning sikrer overholdelsen af retten til effektive retsmidler, eftersom appellanten som tidligere medlem af Europa-Parlamentet, der aldrig har været medlem af det italienske deputeretkammer, ikke har mulighed for i Italien at bestride den nationale ordnings lovlighed, idet denne ikke formelt finder anvendelse på ham.
126
Desuden fremgår det af en række publikationer udgivet af nationale eksperter, at den seneste reform af de italienske parlamentsmedlemmers pensioner har ført til et system helt uden aktuarielt grundlag, som gør indgreb i deres berettigede forventninger og uforanderligheden af størrelsen af deres alderspension, i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
127
Parlamentet har gjort gældende, at det tredje anbringende skal forkastes, idet det delvis skal afvises, delvis er ugrundet.
Domstolens bemærkninger
– Indledende bemærkninger
128
Med det tredje anbringende har appellanten gjort gældende, at Parlamentets interne regler ikke kan fortolkes således, at Parlamentet kan anvende en national pensionsordning automatisk på sine tidligere medlemmer, uden at det efterprøver lovligheden af denne nationale ordning.
129
Dette anbringende vedrører således fortolkningen af Parlamentets interne regler og skal følgelig realitetsbehandles.
– Om realiteten
130
Som det fremgår af undersøgelsen af det første anbringende i denne appelsag, kunne Retten med føje i den appellerede doms præmis 54 og 57 fastslå, at Parlamentet havde pligt til at anvende de samme regler vedrørende størrelsen af og betingelserne for pensionerne på appellanten som dem, der er fastsat i italiensk ret.
131
Det var ligeledes med føje, at Retten i de samme præmisser anførte, at Parlamentet kan frigøre sig fra denne forpligtelse, såfremt en sådan anvendelse vil føre til en tilsidesættelse af en trinhøjere regel i EU-retten, såsom et almindeligt EU-retligt princip eller en bestemmelse i chartret.
132
Det påhviler nemlig Parlamentet at sikre sig, at anvendelsen af dets interne regler – bestående i at tilpasse tidligere medlemmers pensioner efter udviklingen i de nationale ordninger – ikke er i strid med de almindelige EU-retlige principper eller chartret. Parlamentet skal følgelig afholde sig fra at foretage en sådan tilpasning, hvis denne viser sig at være uforenelig med EU-retten.
133
Selv om det fremgår af det ovenstående, at Parlamentet ikke automatisk og uden at tage hensyn til de almindelige EU-retlige principper og chartret kunne anvende afgørelse nr. 14/2018 på sine tidligere medlemmer, følger det dog ikke heraf, at det påhvilede Parlamentet at undersøge lovligheden af denne afgørelse.
134
I denne henseende fastslog Retten med føje i den appellerede doms præmis 73, at undersøgelsen af lovligheden af denne afgørelse truffet i henhold til italiensk ret er forbeholdt de kompetente italienske myndigheder. Parlamentets forpligtelse, jf. den foregående præmis, består ikke i at undersøge lovligheden af de nationale pensionsordninger nærmere, men i at sikre, at anvendelsen af dets egne interne regler bestående i at tilpasse pensionerne for tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet på grundlag af en sådan national ordning er forenelig med EU-retten.
135
Det følger heraf, at det tredje anbringende er ugrundet.
Det fjerde anbringende
Parternes argumentation
136
Med det fjerde anbringende har appellanten gjort gældende, at et tidligere medlem af det nationale parlament efter deputeretkammerets jurisdiktionsråds afsigelse af den dom, der er nævnt i denne doms præmis 95, bl.a. kan anmode om en ændring af størrelsen af sin alderspension i specifikke, men ganske upræcise situationer, nemlig i tilfælde af den pågældendes invaliditet, når den pågældende skal tage livsnødvendig medicin, ikke har andre betydelige midler eller beviser, at ændringen af størrelsen af den pågældendes pension i henhold til afgørelse nr. 14/2018 har medført en alvorlig forringelse af vedkommendes levevilkår. Et sådant system, som forudsætter, at der gennemføres en undersøgelse af den pågældendes personlige situation, kan ikke overføres på EU-niveau, hvilket Retten ikke tog hensyn til.
137
Parlamentet har gjort gældende, at det fjerde anbringende skal afvises.
Domstolens bemærkninger
138
Til støtte for det fjerde anbringende har appellanten fremsat et klagepunkt, der alene vedrører den omtvistede afgørelse, og som er uden betydning for rigtigheden af den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
139
Det fjerde anbringende skal derfor ikke behandles.
Det femte anbringende
Parternes argumentation
140
Det femte appelanbringende er opdelt i tre led.
141
Med det første led har appellanten gjort gældende, at i modsætning til hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 112-119, skal udkastet til afgørelse og den juridiske tjenestes udtalelse annulleres, da der er tale om anfægtelige retsakter, der er bebyrdende for ham.
142
Med det andet led har appellanten gjort gældende, at i modsætning til hvad Retten fastslog i den appellerede doms præmis 120-122, kan tilbagebetaling af de uretmæssigt tilbageholdte beløb, hvis appellanten fik medhold i søgsmålet, ikke sidestilles med et påbud til EU-institutionerne, som Retten ikke har kompetence til at udstede.
143
Med dette anbringendes tredje led har appellanten anfægtet Rettens afgørelse om sagsomkostningerne.
Domstolens bemærkninger
144
Ingen af leddene i appellantens femte anbringende tager sigte på, selv blot indirekte, at anfægte rigtigheden af den fortolkning af Parlamentets interne regler, hvorefter Parlamentet har pligt til at anvende den dynamiske ordning på de berørte tidligere medlemmer af Europa-Parlamentet.
145
Det femte anbringende skal derfor ikke behandles.
146
Da alle de anbringender, som appellanten har fremsat til støtte for sin appel, er blevet forkastet, skal appellen forkastes i sin helhed.
Sagsomkostninger
147
I henhold til procesreglementets artikel 184, stk. 2, træffer Domstolen afgørelse om sagsomkostningerne, såfremt appellen ikke tages til følge. I henhold til procesreglementets artikel 138, stk. 1, der i medfør af samme reglements artikel 184, stk. 1, finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagsomkostningerne, hvis der er nedlagt påstand herom.
148
Da appellanten har tabt sagen, og Parlamentet har nedlagt påstand om, at han tilpligtes at betale sagsomkostningerne, bør det pålægges ham at bære sine egne omkostninger og at betale de omkostninger, der er afholdt af Parlamentet.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):
1)
Appellen forkastes.
2)
Enrico Falqui bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Europa-Parlamentet.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.