61989TJ0144_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Naervaerende sag vedroerer Kommissionens beslutning 89/515/EOEF af 2. august 1989 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.553 ° Armeringsnet, EFT L 260, s. 1, herefter benaevnt "beslutningen"), hvorved fjorten producenter af armeringsnet blev paalagt en boede for overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for Kommissionens beslutning, er armeringsnet. Armeringsnet er praefabrikerede armeringer af glat eller profileret koldtrukken staaltraad, som ved punktsvejsning i rette vinkler forbindes til et net. Det benyttes inden for naesten alle anvendelsesomraader for armeret jernbetonkonstruktion.
2 Fra 1980 udviklede der sig inden for denne sektor paa det tyske og franske marked samt Benelux-markedet en raekke aftaler og forskellige former for praksis, som ligger til grund for beslutningen.
3 Med hensyn til det tyske marked gav Bundeskartellamt den 31. maj 1983 tilladelse til et strukturkrisekartel bestaaende af de tyske producenter af armeringsnet. Tilladelsen blev forlaenget én gang og udloeb i 1988. Formaalet med kartellet var en kapacitetsnedskaering, men kartelaftalen indeholdt ogsaa bestemmelser om kvoter og prisarrangementer, idet der dog kun blev givet tilladelse hertil i de foerste to aar (126. og 127. betragtning til beslutningen).
4 Den franske Commission de la concurrence afgav den 20. juni 1985 en udtalelse vedroerende konkurrencesituationen paa det franske marked for armeringsnet, som blev fulgt op af den franske oekonomi-, finans- og budgetministers beslutning nr. 85-6 DC af 3. september 1985, hvorved der blev paalagt en raekke franske selskaber boeder for i perioden 1982-1984 at have truffet foranstaltninger og ivaerksat en praksis, som havde til formaal og til foelge at begraense eller fordreje konkurrencen og at hindre, at markedet kunne fungere normalt.
5 Den 6. og 7. november 1985 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidigt og uden forudgaaende varsel kontrolundersoegelser hos syv virksomheder og to sammenslutninger af virksomheder, nemlig Tréfilunion SA, Sotralentz SA, Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL, Ferriere Nord SpA (Pittini), Baustahlgewebe GmbH (BStG), Thibo Draad- en Bouwstaalprodukten BV (Thibodraad), Bekaert NV, Syndicat national du tréfilage d' acier (STA) og Fachverband Betonstahlmatten eV. Den 4. og 5. december 1985 blev der foretaget yderligere kontrolundersoegelser hos ILRO SpA, G.B. Martinelli, Usines Gustave Boël NV (afdeling Trébos), Tréfileries de Fontaine-l' Évêque (TFE), Frère-Bourgeois Commerciale SA (FBC), Van Merksteijn Staalbouw BV og ZND Bouwstaal BV.
6 Paa grundlag af det materiale, som blev fundet ved kontrolundersoegelserne, og de oplysninger, som blev indhentet i medfoer af artikel 11 i forordning nr. 17, fandt Kommissionen, at de paagaeldende producenter fra 1980 til 1985 havde overtraadt traktatens artikel 85 ved en raekke aftaler og forskellige former for samordnet praksis vedroerende fastsaettelse af leveringskvoter og priser for armeringsnet. Kommissionen indledte derfor proceduren i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og den 12. marts 1987 fremsendte den meddelelse af klagepunkter til de paagaeldende virksomheder. Virksomhederne har besvaret disse klagepunkter. Den 23. og 24. november 1987 fandt der en hoering sted med deltagelse af repraesentanter for virksomhederne.
7 Efter afslutningen af denne procedure vedtog Kommissionen beslutningen. Det fremgaar heraf (22. betragtning), at konkurrencebegraensningerne havde form af en raekke aftaler og/eller samordnet praksis (herefter under ét benaevnt "aftaler") med det formaal at fastsaette priser og/eller leveringskvoter samt at opdele markederne for armeringsnet. Aftalerne vedroerte forskellige delmarkeder (de franske og tyske markeder samt Benelux-markedet), men paavirkede samtidig handelen mellem medlemsstater, fordi der deltog virksomheder fra flere medlemsstater. Det anfoeres i beslutningen: "I det foreliggende tilfaelde er der ikke saa meget tale om en global aftale mellem samtlige producenter i alle de paagaeldende medlemsstater, som om et kompleks bestaaende af flere aftaler med til dels skiftende deltagere. Aftalekomplekset har dog ved at regulere de enkelte delmarkeder foert til en vidtgaaende regulering af en betydelig del af faellesmarkedet."
8 Beslutningen har foelgende ordlyd:
"Artikel 1
Virksomhederne Tréfilunion SA, Société métallurgique de Normandie (SMN), CCG (TECNOR), Société de treillis et panneaux soudés (STPS), Sotralentz SA, Tréfilarbed SA, henholdsvis Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL, Tréfileries de Fontaine-l' Évêque, Frère-Bourgeois Commerciale SA (nu Steelinter SA), Usines Gustave Boël NV, afdeling Trébos, Thibo Draad- en Bouwstaalprodukten BV (nu Thibo Bouwstaal BV), Van Merksteijn Staalbouw BV, ZND Bouwstaal BV, Baustahlgewebe GmbH, ILRO SpA, Ferriere Nord SpA (Pittini) og G.B. Martinelli fu G.B. Metallurgica SpA har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, idet de i perioden fra den 27. maj 1980 til den 5. november 1985 i et eller flere tilfaelde deltog i en eller flere aftaler og/eller samordnet praksis (karteller), som bestod i fastsaettelse af salgspriser, begraensning af afsaetningen, opdeling af markederne og foranstaltninger med henblik paa anvendelse af og kontrol med disse aftaler.
Artikel 2
De i artikel 1 naevnte virksomheder skal ° saafremt de stadig er aktive inden for armeringsnet-sektoren i Faellesskabet ° straks ophoere med de konstaterede overtraedelser (hvis dette endnu ikke er sket) og i fremtiden i forbindelse med deres armeringsnet-aktiviteter afholde sig fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller lignende formaal eller virkning.
Artikel 3
For de i artikel 1 anfoerte overtraedelser paalaegges der nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
1) Tréfilunion SA (TU) ° en boede paa 1 375 000 ECU
2) Société métallurgique de Normandie (SMN) ° en boede paa 50 000 ECU
3) Société des treillis et panneaux soudés (STPS) ° en boede paa 150 000 ECU
4) Sotralentz SA ° en boede paa 228 000 ECU
5) Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL ° en boede paa 1 143 000 ECU
6) Steelinter SA ° en boede paa 315 000 ECU
7) Usines Gustave Boël NV, afdeling Trébos ° en boede paa 550 000 ECU
8) Thibo Bouwstaal BV ° en boede paa 420 000 ECU
9) Van Merksteijn Staalbouw BV ° en boede paa 375 000 ECU
10) ZND Bouwstaal BV ° en boede paa 42 000 ECU
11) Baustahlgewebe GmbH (BStG) ° en boede paa 4 500 000 ECU
12) ILRO SpA ° en boede paa 13 000 ECU
13) Ferriere Nord SpA (Pittini) ° en boede paa 320 000 ECU
14) G.B. Martinelli fu G.B. Metallurgica SpA ° en boede paa 20 000 ECU
..."
9 Ifoelge beslutningen [14. betragtning og 195. betragtning, litra e)] er Tréfileries de Fontaine-l' Évêque (TFE) en produktionsenhed tilhoerende Cockerill Sambre-koncernen. Til koncernen hoerer ogsaa virksomheden Frère-Bourgeois Commerciale SA (FBC), som markedsfoerer de af TFE fremstillede armeringsnet. Det fremgaar endvidere af beslutningen, at FBC den 1. april 1986 aendrede navn til Steelinter SA, som er det sagsoegende selskab i denne sag. Ved erklaering af 30. december 1989 har Cockerill Sambre tilkendegivet at ville lade Steelinter traede i likvidation. Paa grundlag af denne beslutning har selskabet meddelt, at det fortsaetter den af Steelinter anlagte sag. I det foelgende omtales sagsoegeren baade som FBC og TFE, uden at der herved tilsigtes nogen sondring.
Retsforhandlinger
10 Sagsoegeren har paa denne baggrund ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 18. oktober 1989 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Ti af de tretten andre virksomheder, beslutningen er rettet til, har ligeledes anlagt sag.
11 Ved kendelser af 15. november 1989 har Domstolen i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1) henvist denne sag og de ti andre sager til Retten. Sagerne er registreret under nummer T-141/89 ° T-145/89 og T-147/89 ° T-152/89.
12 Ved kendelse af 13. oktober 1992 har Retten besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50.
13 Ved skrivelser indgivet til Rettens Justitskontor i perioden mellem den 22. april og den 7. maj 1993 har parterne besvaret de spoergsmaal, Retten havde stillet dem.
14 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
15 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 14. til den 18. juni 1993.
Parternes paastande
16 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Beslutningen annulleres, og Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
° Subsidiaert annulleres beslutningens artikel 3, for saa vidt der herved paalaegges sagsoegeren en boede paa 315 000 ECU, eller mere subsidiaert nedsaettes boeden til et symbolsk beloeb, og Kommissionen tilpligtes under alle omstaendigheder at betale sagens omkostninger.
17 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
18 Sagsoegeren har i det vaesentlige fremfoert to anbringender til stoette for sine paastande. Det foerste anbringende stoettes paa, at traktatens artikel 85, stk. 1, er tilsidesat, og det andet paa, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 er tilsidesat.
Anbringendet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1: beviset for aftalerne
I ° Det franske marked
A ° Perioden 1981-1982
Den anfaegtede retsakt
19 Det anfoeres i beslutningen (23.-50. og 159. betragtning), at sagsoegeren fra april 1981 til marts 1982 deltog i en foerste serie af aftaler paa det franske marked. Aftalerne omfattede paa den ene side de franske producenter (Tréfilunion, STPS, SMN, CCG og Sotralentz) og paa den anden side de udenlandske producenter, som opererede paa det franske marked (ILRO, Ferriere Nord, Martinelli, Boël/Trébos, TFE, FBC og Tréfilarbed). Formaalet hermed var at fastsaette priser og kvoter med henblik paa at begraense importen af armeringsnet til Frankrig.
Parternes argumenter
20 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke har foert bevis for, at selskabet deltog i moeder eller eventuelle aftaler. Selskabet havde ikke nogen interesse i at deltage i en aftale om opdeling af det franske marked, idet dets produktionsanlaeg ikke var tilpasset de franske normer, og selskabet kom foerst i 1982 ° efter en betydelig prisstigning i Frankrig, hvorved det trods det uhensigtsmaessige produktionsanlaeg blev konkurrencedygtigt ° ind paa det franske marked.
21 Det forhold, at sagsoegeren i et notat af 23. oktober 1981 (bilag 1 til meddelelsen af klagepunkter, 48. betragtning til beslutningen) uden at vaere vidende herom blev tildelt en kvote, er ifoelge selskabet uden bevismaessig betydning, idet en kvoteaftale for at kunne fungere i praksis forudsaetter, at ogsaa virksomheder, som ikke tilslutter sig denne, tillaegges en skoensmaessigt fastsat kvote. Endvidere har sagsoegeren bestridt, at dokumentet kan tillaegges bevismaessig vaerdi, idet det hidroerer fra en udenforstaaende virksomhed. Hertil kommer, at den kvote, der blev tildelt selskabet, paa ingen maade afspejler den oekonomiske virkelighed, idet dets leverancer laa langt under den tildelte kvote (58 tons i stedet for 4 000), saaledes som det fremgaar af det omhandlede dokument.
22 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke over for selskabet kan paaberaabe sig et haandskrevet notat fra det moede, som blev holdt i Paris den 1. april 1981 (bilag 25 til meddelelsen af klagepunkter), idet 49. betragtning til beslutningen, som vedroerer dette notat, indledes med ordene: "Hvad angaar Usines Gustave Boël ...". Herudover har sagsoegeren anfoert, at der i notatet ikke udtrykkeligt henvises til selskabet, men til "Charleroi", og selv om det maatte antages, at der med "Charleroi" menes sagsoegeren, er det omhandlede notat ikke bevis for, at moedet fandt sted, eller for formaalet hermed, idet selskabet hverken deltog i moedet eller i vedtagelsen af en aftale. Endelig har sagsoegeren bemaerket, at det anfoeres i notatet, at de belgiske producenters kvote paa 8 000 tons "allerede [var] forhandlet", og der var ingen grund til at droefte kvoterne, hvis der allerede fandtes en aftale.
23 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den kvote paa 4 000 tons, som blev tildelt sagsoegeren, ikke er en "fiktiv" kvote, der ensidigt og abstrakt blev tildelt sagsoegeren for at faa regnskabet til at gaa op, og at det fremgaar af notatet af 23. oktober 1981, at de belgiske producenters andel var inkluderet "i de seneste aftaler".
24 Med hensyn til 49. betragtning til beslutningen har Kommissionen anfoert, at det forhold, at den indledes med en henvisning til en anden virksomhed, maa anses for en redigeringsfejl, men denne fejl udelukker ikke, at betragtningen og det heri naevnte notat paaberaabes over for sagsoegeren. Det er aabenbart, at der med "Charleroi" menes sagsoegeren, idet selskabets hovedsaede var i Charleroi, og i daglig tale omtales en virksomhed ofte med navnet paa det sted, hvor det har hjemsted. Endelig har Kommissionen anfoert, at det forhold, at kvoterne allerede var forhandlet, ikke udelukker, at moedet vedroerte andre spoergsmaal, saasom den praktiske gennemfoerelse af kvoterne og fordelingen heraf.
Rettens bemaerkninger
25 Retten finder det paa grundlag af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt, bevist, at sagsoegeren deltog i aftalerne paa det franske marked i 1981 og 1982. Det fremgaar saaledes af Ferriere Nord' s notat (bilag 25 til meddelelsen af klagepunkter, 49. betragtning til beslutningen) vedroerende et moede i Paris den 1. april 1981 mellem de franske, italienske og belgiske producenter, at der "allerede" var "forhandlet" en kvote paa 8 000 tons for de belgiske producenter. Med hensyn til Kommissionens brug af dette dokument kan sagsoegeren ikke bestride, at der med "Charleroi" menes selskabet. I daglig tale omtales en juridisk person eller en institution ofte med navnet paa det sted, hvor vedkommende har hjemsted eller kontor. Endvidere kan sagsoegeren ikke goere gaeldende, at 49. betragtning til beslutningen og det heri naevnte dokument ikke kan anvendes over for selskabet. Selv om beslutningen ikke er affattet paa den mest hensigtsmaessige maade, blev notatet fremsendt til sagsoegeren, hvilket indebaerer, at Kommissionen ansaa det for et bevis over for selskabet. Hvad endelig angaar raekkevidden af ordene "allerede forhandlet" bemaerkes, at som Kommissionen med rette har anfoert, kan et moede af denne karakter have et meget varieret indhold, ud over forhandling af kvoter, og sagsoegerens opfattelse af, at der ikke var nogen grund til at diskutere kvoter, kan derfor ikke tiltraedes.
26 Endvidere viser et andet notat af 23. oktober 1981 fra Tréfilunion (bilag 1 til meddelelsen af klagepunkter, 46. og 48. betragtning til beslutningen), at den anden belgiske producents kvote ifoelge "de seneste aftaler" androg 4 000 tons.
27 Kommissionen har med rette udledt af disse to dokumenter, at sagsoegeren ifoelge de indgaaede aftaler var blevet tildelt en kvote paa 4 000 tons. Ifoelge det andet dokument kritiserede Tréfilarbed den "urimeligt store andel, som italienerne og belgierne" fik tildelt ved aftalerne.
28 Med hensyn til anbringendet om, at sagsoegerens leverancer laa langt under selskabets paastaaede kvote, bemaerkes, at en kvote indebaerer et forbud mod at levere visse maengder og ikke en forpligtelse til at levere disse maengder. Det er saaledes muligt at forhandle en kvote i haab om at kunne udnytte den, selv om dette ikke lykkes paa grund af omstaendighederne. Det maa i denne forbindelse fastslaas, at selv om sagsoegeren har anfoert, at selskabet ikke havde nogen interesse i at deltage i aftalerne paa det franske marked, har det indroemmet, at selskabet i kraft af en betydelig prisstigning kunne foroege sit salg, idet selskabet med disse priser var konkurrencedygtigt. Dette viser dels, hvilken interesse selskabet havde i at deltage i en aftale, dels forklarer det, hvorfor selskabet ikke udnyttede den kvote, det havde forhandlet sig frem til i haab om en prisstigning, som ville have gjort det muligt for selskab at blive konkurrencedygtigt og dermed udnytte kvoten.
29 Paa grundlag af det anfoerte maa det fastslaas, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i aftalerne, hvis formaal var at fastsaette priser og kvoter paa det franske marked i perioden 1981-1982.
30 Sagsoegerens anbringende maa herefter forkastes.
B ° Perioden 1983-1984
Den anfaegtede retsakt
31 Det goeres i beslutningen (51.-76. og 160. betragtning) gaeldende, at sagsoegeren deltog i en anden serie af aftaler. Aftalerne omfattede paa den ene side de franske producenter (Tréfilunion, STPS, SMN, CCG og Sotralentz) og paa den anden side de udenlandske producenter, som opererede paa det franske marked (ILRO, Ferriere Nord, Martinelli, Boël/Trébos, TFE, FBC og Tréfilarbed). Formaalet hermed var at fastsaette priser og kvoter med henblik paa at begraense importen af armeringsnet til Frankrig. Denne serie af aftaler blev gennemfoert mellem begyndelsen af 1983 og slutningen af 1984 og blev formaliseret ved en saakaldt "protocole d' accord", vedtaget den 14. oktober 1983 for perioden fra den 1. juli 1983 til den 31. december 1984. Heri sammenfattedes resultaterne af forhandlingerne mellem de franske, italienske og belgiske producenter og Arbed vedroerende de kvoter og priser, der skulle anvendes paa det franske marked, og kvoterne for Belgien, Italien og Tyskland blev fastsat til 13,95% af forbruget paa det franske marked "som led i en aftale mellem disse producenter og de franske producenter". Sagsoegeren overholdt ikke disse aftaler efter juni 1984 (76. betragtning til beslutningen).
Parternes argumenter
32 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ikke deltog i eventuelle aftaler paa det franske marked i 1983-1984.
33 Ifoelge sagsoegeren blev det telex af 24. maj 1983, der er naevnt i 55. betragtning til beslutningen, ikke fremsendt til selskabet, og det kan derfor ikke paaberaabes over for det. Under alle omstaendigheder er dette dokument ikke bevis for, at der fandtes en aftale, men derimod at der ikke fandtes en aftale, idet det fremgaar af telexet, at "der naermest er opnaaet en aftale", dvs., at der endnu ikke var indgaaet en aftale.
34 Med hensyn til den saakaldte "protocole d' accord" fra oktober 1983 har sagsoegeren anfoert, at denne ikke indeholder aftaler, men en liste over aftaler, som skulle indgaas. Der er ikke bevis for, at den heri omhandlede overenskomst blev indgaaet, og endnu mindre, at sagsoegeren deltog heri.
35 Hvad angaar de dokumenter, som indeholder statistikker over sagsoegerens leverancer og oplysninger om markedsandele (bilag 41 og 42 til meddelelsen af klagepunkter, 62. betragtning til beslutningen), har selskabet anfoert, at de ikke viser, at selskabet deltog i den naevnte "protocole d' accord". Selskabet fremsendte af velvilje oplysninger om sin eksport til Frankrig til "Association technique pour le développement de l' emploi du treillis soudé" (herefter benaevnt "ADETS") til brug ved sammenslutningens udarbejdelse af statistikker. Tabellerne indeholder kolonner med oplysninger om boeder og overfoersel fra en periode til en anden af op til 15% af en ikke-udnyttet kvote, og sagsoegeren er ikke naevnt heri, hvilket viser, at selskabet ikke havde kvoter.
36 Endelig har sagsoegeren anfoert, at den franske Commission de la concurrence i sin udtalelse fastslog, at selv om den var i besiddelse af den naevnte "protocole d' accord", havde de udenlandske producenter naegtet at deltage i disse aftaler.
37 Kommissionen har anfoert, at der ved flere af de i beslutningen naevnte dokumenter set i sammenhaeng er foert bevis for, at sagsoegeren deltog i aftalerne i 1983-1984. Det drejer sig for det foerste om telexet af 24. maj 1983. Kommissionen har med hensyn til dette telex anfoert, at det er uden betydning, noejagtigt paa hvilket tidspunkt de belgiske producenter accepterede de kvoter, de var blevet tildelt. Telexet er bevis for, at de belgiske producenter deltog i droeftelserne og dermed i aftalen om opdeling af det franske marked. For det andet drejer det sig om en den saakaldte "protocole d' accord" fra oktober 1983. Ifoelge praeamblen hertil er formaalet udtrykkeligt at regulere den belgiske, italienske og tyske import. For det tredje drejer det sig om ADETS' tabeller. Sagsoegerens argumentation om indhentning af forskud/efterslaeb er ifoelge Kommissionen ikke underbygget, idet den 15%' s-regel, sagsoegeren har paaberaabt sig, kun fandt anvendelse paa de franske virksomheder og Arbed (dvs. de virksomheder, som undertegnede protokollen). Dette viser ikke, at de "udenlandske" virksomheder ikke deltog i overenskomsten med de franske virksomheder, idet de "udenlandske" virksomheder deltog i den saerlige overenskomst, der er naevnt i protokollen. Det samme gaelder med hensyn til beregning af boederne. Endvidere har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren overholdt aftalen, idet gennemsnittet af leverancer i perioden januar-april 1984 androg 1,0025% af markedet, hvilket er taet paa selskabets kvote paa 1,09%.
38 Endelig har Kommissionen med hensyn til udtalelsen fra den franske Commission de la concurrence anfoert, at denne kun var i besiddelse af den naevnte "protocole d' accord", mens Kommissionen selv havde andre dokumenter, paa grundlag af hvilke den fastslog, at der forelaa en overtraedelse. Endvidere anser Kommissionen sig ikke for bundet af nationale myndigheders vurdering, navnlig ikke med hensyn til udenlandske virksomheder.
Rettens bemaerkninger
39 Det bemaerkes, at det i beslutningen goeres gaeldende, at sagsoegeren deltog i alle de aftaler paa det franske marked (51. betragtning), som blev forberedt i foerste halvaar 1983, og som afsluttedes med en "protocole d' accord", hvori sammenfattedes resultaterne af de forskellige forhandlinger (60. betragtning). Ifoelge beslutningen [60. betragtning, litra c)] fremgaar "den belgiske deltagelse ... af selve 'protocole d' accord' ", mens den kvote, der blev tildelt FBC, fremgaar af dokumenter indeholdende maanedlige og kumulative sammenligninger mellem kvoterne og de faktiske leverancer (62. betragtning). Det anfoeres i beslutningen, at de belgiske selskaber i maj og juni 1984 begyndte kumulativt at overskride deres kvoter (73. betragtning), og efter juni 1984 overholdt FBC og de oevrige virksomheder ikke laengere aftalerne (76. betragtning).
40 Det maa indledningsvis fastslaas, at Kommissionen ikke har beviser for, at FBC deltog i droeftelserne vedroerende 1983. Sagsoegeren var saaledes ikke til stede ved moedet i Milano den 23. februar 1983, hvor disse droeftelserne fandt sted (bilag 27 og 29 til meddelelsen af klagepunkter, 53. betragtning til beslutningen). Endvidere blev Sacilor' s repraesentant, Chopin de Janvry' s telex af 24. maj 1983 vedroerende et moede den 19. maj (bilag 30 til meddelelsen af klagepunkter, 55. betragtning til beslutningen) ikke fremsendt til sagsoegeren og kan derfor ikke paaberaabes over for selskabet.
41 Det maa imidlertid undersoeges, om det af senere dokumenter kan udledes, at sagsoegeren deltog. Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen har fremlagt to typer dokumenter som bevis for, at FBC deltog i de kvoteaftaler, der blev indgaaet paa det franske marked for perioden 1983-1984. Det drejer sig dels om et dokument med overskriften "protocole d' accord 'Treillis soudé' " af 14. oktober 1983, dels en raekke tabeller, som viser omsaetningen og markedsandelen i januar, februar, marts, maj og juni 1984 for producenterne paa det franske marked, og hvori der er en sammenligning af tallene med referencetal.
42 Det fremgaar af indledningen til den saakaldte "protocole d' accord", at det er noedvendigt at "begraense og regulere de belgiske, italienske og tyske producenters (bortset fra Tréfilarbed) import, saaledes at den fastsaettes til 13,95% af markedet som led i en overenskomst mellem disse producenter og de franske producenter", og dette tal svarer fuldt ud til det referencetal, som i tabellen er tildelt de belgiske og italienske producenter.
43 Denne fuldstaendige overensstemmelse er navnlig interessant, fordi sagsoegeren var dybt involveret i udarbejdelsen af disse tabeller. Tréfilunion havde saaledes i januar 1984 oplysning om sagsoegerens maanedlige omsaetning i Frankrig fra juli 1983, idet de er medtaget i tallet for selskabets samlede omsaetning i tabellen fra januar 1984 (bilag 42 til meddelelsen af klagepunkter, 62. og foelgende betragtninger til beslutningen). Sagsoegeren har ikke under sagens behandling for Retten bestridt, at tallene i tabellen i det store og hele svarer til sagsoegerens faktiske salg, og selskabet har ikke kunnet forklare, hvorfor disse tal af velvilje blev meddelt ADETS, som sagsoegeren ikke var medlem af paa dette tidspunkt.
44 Hertil kommer, at tallene for sagsoegerens salg er opfoert i rubrikken "Total aftaleparterne", og de sammenlignes i absolutte tal og i markedsandele med tallene i kolonnen "referencetal".
45 Endelig underbygges disse forhold af, at det fremgaar af et telex af 13. april 1984, at sagsoegeren blev indkaldt til et moede den 15. maj 1984. Formaalet med moedet var "at goere status over vort samarbejde, droefte situationen paa det europaeiske marked og paa grundlag heraf opstille en tidsplan for prisforhoejelser, som naermere skal fastlaegges, og den gensidige markedsindtraengning" (bilag 47 til meddelelsen af klagepunkter, 67. betragtning til beslutningen).
46 Hvad angaar udtalelsen fra den franske Commission de la concurrence kan Retten ikke tiltraede sagsoegerens argument. For det foerste kunne Kommissionen, saaledes som den med rette har anfoert, drage sine egne slutninger paa grundlag af det bevismateriale, den havde, og som ikke noedvendigvis var det samme som det, den franske Commission de la concurrence havde. For det andet er Kommissionen ikke bundet af de nationale myndigheders vurdering, navnlig ikke naar det drejer sig om udenlandske virksomheder.
47 Kommissionen findes herefter med rette at have fastslaaet, at sagsoegeren deltog i kvoteaftalerne vedroerende det franske marked indtil juni 1984.
48 Sagsoegerens anbringende maa saaledes forkastes.
II ° Benelux-markedet
49 Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog i aftaler vedroerende Benelux-markedet, som navnlig omfattede fastsaettelse af kvoter og priser.
A ° Aftalerne om kvoter
Den anfaegtede retsakt
50 Ifoelge beslutningen [78. betragtning, litra b), og 171. betragtning] deltog sagsoegeren i aftaler mellem de tyske producenter og producenterne i Benelux-landene ("Breda-runden"). Aftalerne gik ud paa, at der anvendtes kvantitative restriktioner paa eksporten fra Tyskland til Belgien og Nederlandene, og der blev givet oplysninger til den belgisk-nederlandske gruppe om visse tyske producenters eksport.
Parternes argumenter
51 Sagsoegeren har anfoert, at det ikke kan goeres gaeldende over for selskabet, at det deltog i "kvoteaftaler mellem tyske producenter og producenter fra Benelux-landene". Sagsoegeren har henvist til, at der i telexet af 15. december 1983 fra M. Mueller, BStG, (bilag 65 (b) til meddelelsen af klagepunkter, 92. betragtning til beslutningen) fremsaettes kritik over, at sagsoegeren havde et saa betydeligt salg i Tyskland. Ifoelge sagsoegeren bygger Kommissionens tankegang paa den opfattelse, at de belgiske og tyske virksomheder var blevet enige om hver isaer at holde sig inden for deres respektive markeder og at begraense deres eksport. Kommissionen har imidlertid erkendt, at TFE ikke deltog i en kvoteaftale paa det tyske marked, hvilket i oevrigt underbygges af, at selskabet oegede sin eksport til Tyskland. Da sagsoegeren ikke deltog i en saadan aftale, ville det ikke have vaeret muligt for selskabet at faa de tyske producenter til at begraense deres eksport til Benelux-landene.
52 Kommissionen har i svarskriftet anfoert foelgende: "Det er korrekt, saaledes som sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke over for selskabet har paaberaabt sig, at det deltog i en kvoteaftale, hverken paa Benelux-markedet eller paa det tyske marked." I retsmoedet har Kommissionen paa et spoergsmaal fra Retten fastholdt dette. Kommissionen har forklaret, at sagsoegeren i staevningen talte om aftaler paa Benelux-markedet, men ikke omtalte problemer med kvantitative restriktioner i eksporten fra Tyskland til Benelux. Ifoelge Kommissionen var der en global aftale mellem "Breda-runden" og de tyske producenter, da det tyske strukturkrisekartel blev oprettet. Formaalet med denne aftale var at sikre, at der ikke var gensidige forstyrrelser, samt sikre overholdelse af det tyske kartels priser og gensidig kontrol af maengderne. Kommissionen har ligeledes bekraeftet, at den ikke over for sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet deltog i aftalen om kvantitative restriktioner i eksporten til Tyskland, idet den ikke havde bevis herfor.
Rettens bemaerkninger
53 Det bemaerkes, at Kommissionen under sagens behandling for Retten har tilkendegivet, at den "ikke over for selskabet har paaberaabt sig, at det deltog i en kvoteaftale, hverken paa Benelux-markedet eller paa det tyske marked".
54 Det maa imidlertid fastslaas, at det i beslutningen goeres gaeldende, at sagsoegeren deltog i en saadan aftale (171. betragtning), og at sagsoegeren i staevningen har imoedegaaet dette klagepunkt.
55 Det maa herefter fastslaas, at Kommissionen ikke har fastholdt dette klagepunkt under sagens behandling for Retten.
56 Under alle omstaendigheder bemaerkes, at telexet af 15. december 1983, der er naevnt i 171. betragtning til beslutningen, ikke kan antages at vaere bevis for, at sagsoegeren deltog i det omhandlede kartel. Der er ikke i dette telex stoette for en saadan konklusion, idet telexet naermest er bevis for det modsatte. Der tales saaledes om et taet samarbejde med Boël/Trébos og ikke med sagsoegeren, der kritiseres for at have oeget sin eksport til Tyskland.
57 Sagsoegerens anbringende maa herefter tiltraedes, saaledes at beslutningen annulleres, for saa vidt det heri fastslaas, at sagsoegeren deltog i aftaler med det formaal at begraense eksporten fra Tyskland til Benelux-landene.
B ° Aftalerne om priser
Den anfaegtede retsakt
58 Ifoelge beslutningen [78. betragtning, litra a) og b), samt 163. og 168. betragtning] har sagsoegeren deltaget i aftaler om priser indgaaet mellem de stoerste producenter, der afsatte deres produkter paa Benelux-markedet, indbefattet ikke-Benelux-producenter, og i aftaler indgaaet mellem de tyske producenter, som eksporterede til Benelux-landene, og de oevrige producenter, der afsatte deres produkter paa Benelux-markedet, om overholdelse af de priser, som blev fastsat for dette marked. Ifoelge beslutningen blev disse aftaler indgaaet ved de moeder, som blev afholdt i Breda og Bunnik (Nederlandene) mellem august 1982 og november 1985. I disse moeder deltog i hvert fald (168. betragtning til beslutningen) Thibodraad, Tréfilarbed, Boël/Trébos, FBC, Van Merksteijn, ZND, Tréfilunion og blandt de tyske producenter i hvert fald BStG. Beslutningen bygger paa dette punkt paa en raekke telexer, som Tréfilunion' s agent i Benelux-landene sendte til selskabet. Disse telexer indeholder praecise oplysninger om hvert moede (dato, sted, deltagere, fravaerende, emne (droeftelse af markedsforholdene, forslag og beslutninger vedroerende priser), fastsaettelse af tid og sted for det naeste moede).
Parternes argumenter
59 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget i moederne i Breda og Bunnik, men har anfoert, at disse moeder ikke havde et konkurrencebegraensende formaal, og der er saaledes ikke tale om en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
60 Ifoelge sagsoegeren var det eneste formaal med moederne at udveksle oplysninger mellem deltagerne med henblik paa at fastlaegge det ideelle prisniveau for armeringsnet. En saadan informationsudveksling kan ikke paavirke konkurrencen, idet de oplysninger, som blev droeftet, allerede var tilgaengelige for deltagerne, der individuelt kunne drage de samme konklusioner som dem, der var resultatet af moederne. Prisen paa udgangsproduktet, valstraad, og prisen paa det direkte konkurrerende produkt, rundt betonstaal, var saaledes kendt, idet prislisterne for disse produkter, som er omfattet af EKSF-traktaten, i henhold til denne traktats artikel 60 skal offentliggoeres. Selv om der ikke var blevet udvekslet oplysninger, kunne producenterne individuelt have fastlagt den ideelle pris for armeringsnet.
61 Sagsoegeren har videre anfoert, at de priser, der blev diskuteret paa moederne, ikke var bindende, men alene vejledende, og at de aldrig blev brugt.
62 Kommissionen har anfoert, at man paa moederne gik laengere end en informationsudveksling, saaledes som det fremgaar af moedereferaterne, hvoraf store dele er citeret i 84.-111. betragtning til beslutningen. Formaalet med moederne var ifoelge Kommissionen med faste mellemrum at fastsaette mindstepriser. At disse priser ikke altid blev overholdt er uden betydning for kvalificeringen af moederne. Der var tale om et priskartel, der som saadant paa grund af sit formaal er forbudt efter traktatens artikel 85.
63 Endvidere har Kommissionen anfoert, at formaalet med den informationsudveksling, der fandt sted paa moederne, saaledes som sagsoegeren har fremstillet det, noejagtigt svarer til det, Domstolen har anset for forbudt efter traktatens artikel 85, nemlig "paa forhaand at udelukke usikkerheden vedroerende deres konkurrenters fremtidige adfaerd" (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663).
64 Endelig har Kommissionen anfoert, at selv om konkurrencemargenen med hensyn til prisen paa armeringsnet var begraenset, var der dog en konkurrencemargen, som ikke var ubetydelig, og som kunne paavirkes af aftaler mellem virksomheder.
Rettens bemaerkninger
65 Retten finder, at det klart fremgaar af den lange raekke dokumenter, der er naevnt i 84.-112. betragtning til beslutningen, at de moeder, sagsoegeren deltog i, havde et konkurrencebegraensende formaal.
66 I modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, er det saaledes ikke korrekt, at det eneste formaal med moederne i Breda og Bunnik var at udveksle oplysninger mellem deltagerne med henblik paa at fastlaegge det ideelle prisniveau for armeringsnet. Det fremgaar derimod klart af moedereferaterne, som er gengivet i de mange telexer, Tréfilunion' s agent i Benelux-landene sendte til selskabet (84.-111. betragtning til beslutningen), at formaalet med moederne bl.a. var at droefte markedsforholdene samt forslag og beslutninger vedroerende priserne for de forskellige typer armeringsnet. Disse priser havde karakter af mindstepriser, som skulle overholdes.
67 Det fratager ikke moederne deres konkurrencebegraensende formaal, at priserne ikke maatte vaere blevet overholdt, eller at prisen paa armeringsnet er paavirket af prisen paa valstraad og det konkurrerende produkt, rundt betonstaal. For det foerste er det saaledes ikke noedvendigt at tage hensyn til en aftales konkrete virkning, naar det fremgaar, saaledes som det er tilfaeldet med de i beslutningen fastslaaede aftaler, at formaalet hermed er at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet (Domstolens dom af 11.1.1990, sag C-277/87, Sandoz Prodotti Farmaceutici mod Kommissionen, Sml. I, s. 45, summarisk offentliggoerelse). For det andet var enhver mulighed for effektiv konkurrence paa dette omraade ikke udelukket, selv om prisen paa armeringsnet, som sagsoegeren har anfoert, i stor udstraekning afhaenger af prisen paa valstraad. Der var saaledes en tilstraekkelig konkurrencemargen til, at der kunne vaere en effektiv konkurrence paa markedet. Aftalerne har derfor maerkbart kunnet paavirke konkurrencen (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 133 og 153).
68 Med hensyn til paavirkningen af handelen mellem medlemsstater bemaerkes, at det efter traktatens artikel 85, stk. 1, ikke er noedvendigt, at de fastslaaede konkurrencebegraensninger faktisk har paavirket handelen mellem medlemsstater maerkbart, men kun, at det er bevist, at aftalerne kan have haft en saadan virkning (Domstolens af 1.2.1978, sag 19/77, Miller mod Kommissionen, Sml. s. 131, praemis 15).
69 Det maa i denne sag fastslaas, at de konstaterede konkurrencebegraensninger kunne dreje handelsstroemmene bort fra den retning, de ellers ville have taget (ovennaevnte dom i sagen Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, praemis 172). Formaalet med aftalerne var saaledes at afgraense markederne og muliggoere en kunstig prisstigning paa hvert af de paagaeldende markeder.
70 Det maa herefter fastslaas, at sagsoegeren, som ikke bestrider at have deltaget i i hvert fald tyve moeder, og som deltog i disse uden klart at tage afstand fra deres indhold, tiltraadte aftalerne og dermed overtraadte traktatens artikel 85, stk. 1.
71 Anbringendet boer herefter forkastes.
III ° Det tyske marked
Den anfaegtede retsakt
72 Det anfoeres i beslutningen (147. betragtning), at sagsoegeren deltog i aftaler vedroerende det tyske marked med det formaal at sikre overholdelsen af de priser, der gjaldt paa dette marked. Ifoelge beslutningen deltog paa den ene side Boël/Trébos og TFE/FBC og paa den anden side BStG i disse aftaler (153., 154., og 181. betragtning til beslutningen).
Parternes argumenter
73 Sagsoegeren har bestridt at have deltaget i en aftale vedroerende det tyske marked. Ganske vist afsatte selskabet i 1985 sine produkter i Tyskland til markedsprisen, dvs. den pris, der var fastsat af kartellet, men Kommissionen kan ikke heraf udlede, at der var tale om en samordnet praksis. Selskabet havde saaledes ikke nogen interesse i at saelge til priser, der laa under de tyske, idet det udnyttede kapaciteten fuldt ud, og det kunne derfor ikke forvente en stigning i salget ved at saenke priserne. Endvidere maatte selskabet undgaa enhver form for risiko for forstyrrelser fra de tyske producenters og myndigheders side. De tyske myndigheder havde ved Kommissionens beslutning 234/84/EKSF om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og staalindustrien (EFT L 29, s. 1) faaet ret til at indgive klage til Kommissionen over eksportoerer, som skadede de normale handelsstroemme.
74 Endvidere har sagsoegeren bestridt, at det telex, Peters fra Tréfilunion den 11. januar 1984 sendte til Marie, ligeledes fra Tréfilunion (bilag 66 til meddelelsen af klagepunkter, 95. og 113. betragtning til beslutningen), er bevis for, at selskabet deltog i en prisaftale, idet det fremgaar heraf, at det moede, som telexet vedroerer, ikke foerte til en aftale.
75 Med hensyn til notatet af 24. april 1985 (bilag 112 til meddelelsen af klagepunkter, 153. betragtning til beslutningen) har sagsoegeren anfoert, at det ikke kan ses isoleret, men maa vurderes i forhold til telexet af 17. april 1985 (bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter, 153. betragtning til beslutningen). Ifoelge sagsoegeren blev FBC-repraesentanternes faglige kunnen i dette telex bragt i tvivl over for koncernledelsen, fordi de ikke solgte til de priser, som kunne opnaas paa markedet. Den person, der underskrev notatet af 24. april 1985, var imidlertid interesseret i at styrke sin trovaerdighed som saelger og benaegtede indholdet af telexet af 17. april 1985 samtidig med, at han paastod, at de solgte til markedsprisen.
76 Kommissionen har henvist til, at TFE/FBC faktisk deltog i moederne, hvor de tyske virksomheder var til stede, og hvor salgspriserne paa det tyske marked blev droeftet.
77 Med hensyn til telexet af 11. januar 1984 har Kommissionen anfoert, at dette dokument viser, at der var et effektivt samarbejde om de belgiske producenters priser paa det tyske marked, idet de paastod, at de overholdt kartellets priser paa det tyske marked, og paa denne baggrund klagede de over de tyske producenters priser paa Benelux-markedet.
78 Hvad angaar telexet af 17. april 1985 og notatet af 24. april 1985 kan Kommissionen ikke tiltraede sagsoegerens forklaring, men har anfoert, at det er unormalt at skrive til en konkurrent for at meddele ham, at han foerer en politik, som vil lede til ruin, og at en saadan adfaerd udgoer et forbudt samarbejde.
79 Henset til disse beviser for, at der fandtes et effektivt samarbejde om priserne, er sagsoegerens forsoeg paa at forklare, hvorfor selskabet indtog en bestemt adfaerd paa markedet, ifoelge Kommissionen ikke tilstraekkelige til at godtgoere, at der ikke forelaa en overtraedelse af traktatens artikel 85.
80 Endvidere har Kommissionen anfoert, at sagsoegerens betragtninger vedroerende risikoen for forstyrrelser ikke kan tiltraedes, idet beslutning 234/84 af 31. januar 1984 kun finder anvendelse paa produkter, som henhoerer under EKSF-traktaten, og armeringsnet er omfattet af EOEF-traktaten.
81 Med hensyn til sagsoegerens forklaring om, at "selskabet ikke havde nogen interesse i at saelge til priser, der laa under kartellets", har Kommissionen anfoert, at dette ikke er en overbevisende forklaring, idet salg til lavere priser klart er en maade at foroege markedsandelen paa.
Rettens bemaerkninger
82 Retten finder, at Kommissionen med rette har anvendt Peters' telex af 11. januar 1984 til Marie (bilag 66 til meddelelsen af klagepunkter, 95. og 153. betragtning til beslutningen), som indeholder referat af et moede i Breda den 5. januar 1984, som sagsoegeren, Boël/Trébos, BStG, Tréfilarbed, Tréfilunion og andre nederlandske virksomheder deltog i. Det anfoeres i telexet: "De saedvanlige deltagere kraever af repraesentanterne for BStG, at de ikke skaber uro paa markederne i Benelux-landene gennem eksport af betydelige maengder til meget lave priser. Tyskerne henviser heroverfor til, at belgierne (Boël og senest Frère-Bourgeois) eksporterer sammenlignelige maengder til Tyskland. Belgierne anfoerer, at de overholder priserne paa det tyske marked, og at man boer tale om markedsandele og ikke maengder udtrykt i tons. Intet konkret blev besluttet." Telexet viser saaledes, at naar de belgiske producenter overholdt de tyske markedspriser, var det som en modydelse for, at BStG begraensede sin eksport til Benelux-landene, og at selskabet anvendte en mindstepris paa dette marked.
83 Det er ligeledes med rette, at der i beslutningen til stoette for Kommissionens vurdering henvises til den tyske sammenslutning Walzstahlvereinigung' s telex af 17. april 1985 til Cockerill Sambre (bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter). Dette telex vedroerer "belgiske leverancer af armeringsnet til Tyskland", og selv om BStG' s deltagelse ikke omtales, viser telexet, at aftalen fandtes. Det bebrejdes i telexet Cockerill Sambre' s datterselskab TFE, at selskabet ikke anvendte det generelle prisniveau paa det tyske marked (810 DM pr. ton), men tilboed en pris paa 770 DM pr. ton. Cockerill Sambre anmodes om at henlede datterselskabet TFE' s opmaerksomhed paa "den positive udvikling i priserne paa det tyske marked og tilskynde det til en stoerre disciplin med hensyn til priser".
84 Med hensyn til den af sagsoegeren paaberaabte risiko for forstyrrelser bemaerkes, at som Kommissionen med rette har anfoert, finder beslutning 234/84 af 31. januar 1984 kun anvendelse paa produkter henhoerende under EKSF-traktaten. Sagsoegeren ville saaledes ikke loebe nogen risiko ved at saelge armeringsnet til priser, der var lavere end kartellets.
85 Med hensyn til argumentet om, at sagsoegeren ikke havde nogen interesse i at saelge til priser, der var lavere end kartellets, fordi dets kapacitet var fuldt udnyttet, bemaerkes, at dette forudsaetter, hvilket ikke er bevist, at priserne paa det tyske marked var lavere end priserne paa de oevrige markeder. Sagsoegeren kunne saaledes, hvis priserne paa det tyske marked havde vaeret hoejere end priserne paa de oevrige markeder, og der ikke havde vaeret nogen aftaler, have begraenset sin eksport til de oevrige stater med henblik paa at saelge varerne paa det tyske marked.
86 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i aftaler paa det tyske marked, der havde til formaal at sikre overholdelsen af priserne paa dette marked.
87 Sagsoegerens anbringende boer derfor forkastes.
Anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 15 i forordning nr. 17
I ° Manglende individualisering af kriterierne for fastlaeggelse af overtraedelsernes grovhed
Parternes argumenter
88 Sagsoegeren har for det foerste anfoert, at Kommissionen ved at paalaegge én enkelt boede for tre forskellige overtraedelser har gjort det umuligt for selskabet at vurdere, om beslutningen er korrekt for saa vidt angaar overtraedelsernes grovhed og varighed. Ifoelge Domstolens dom af 7. juni 1983 (forenede sager 100/80-103/80, Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825) er det korrekt at paalaegge én enkelt boede, naar de forskellige overtraedelser kan anses for én samlet tilsidesaettelse, men dette gaelder ikke, naar der som i det foreliggende tilfaelde er tale om en helhed af forskellige overtraedelser med forskellige deltagere, saaledes som det ogsaa fremgaar af 22. betragtning til beslutningen. Sagsoegeren finder, at Kommissionen herved har tilsidesat begrundelsespligten i henhold til traktatens artikel 190.
89 For det andet har sagsoegeren anfoert, at der ikke i beslutningen er taget hensyn til de saerlige forhold i hver enkelt af de beroerte virksomheders adfaerd, navnlig ikke sagsoegerens. I beslutningens artikel 1 sammenblandes alle overtraedelser, og der er ikke engang en sondring paa grundlag af karakteren og varigheden af samt de saerlige forhold i forbindelse med hver enkelt virksomheds deltagelse. Kommissionen har ikke praeciseret, hvor lang tid sagsoegeren deltog i aftalerne paa det franske marked i 1983-1984 eller i aftalerne paa det tyske marked. Endelig har sagsoegeren anfoert, at det forhold, at selskabet er blevet paalagt en boede, som i procent af omsaetningen med hensyn til det paagaeldende produkt er lavere end den, der er paalagt andre virksomheder, ikke er tilstraekkeligt til at vise, at der er taget hensyn til alle de formildende omstaendigheder, som forelaa i relation til selskabet.
90 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den ikke har paalagt en enkelt boede for tre saerskilte overtraedelser, idet der ikke er tale om saerskilte aftaler, men som anfoert i 22. betragtning til beslutningen om et kompleks af aftaler, som samlet har foert til regulering af en vaesentlig del af faellesmarkedet. Virksomhederne deltog saaledes paa samme tid i flere aftaler paa saerskilte geografiske delmarkeder, saaledes at resultatet paa et givet tidspunkt var en opdeling af Faellesskabets marked. TFE/FBC deltog i 1984 samtidig i en aftale paa det franske marked, i en aftale paa markedet i Benelux-landene og i en aftale paa det tyske marked. Ifoelge Kommissionen kan sagsoegeren ikke paaberaabe sig dommen i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, idet Domstolen i denne dom fandt "det ufornoedent at udtale sig om, hvorvidt der eventuelt findes faellesskabsretlige principper vedroerende sammenlaegning af boeder, som paalaegges for flere saerskilte overtraedelser".
91 Endvidere har Kommissionen anfoert, at den for hver enkelt overtraedelse har angivet den varighed og grovhed, der er lagt til grund. For saa vidt angaar varigheden har Kommissionen i beslutningen klart redegjort for varigheden af sagsoegerens deltagelse i de forskellige aftaler. Ifoelge Kommissionen har den fuldt ud taget hensyn til de saerlige forhold i forbindelse med sagsoegerens adfaerd i 200. og foelgende betragtninger til beslutningen. Det er paa grundlag af disse faktorer, at Kommissionen har paalagt sagsoegeren en boede svarende til 2,5% af omsaetningen paa det relevante marked (armeringsnet i det oprindelige Faellesskab med seks medlemsstater), mens procentsatsen for andre deltagere i kartellet er paa 3, 3,15 og endda 3,6.
Rettens bemaerkninger
92 Det bemaerkes, at Kommissionen ifoelge fast retspraksis kan paalaegge en samlet boede for forskellige overtraedelser (jf. i denne forbindelse Domstolens dom i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, a.st., dom af 14.2.1978, sag 27/76, United Brands mod Kommissionen, Sml. s. 207, og i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, a.st.). Dette gaelder saa meget mere, naar de overtraedelser, der fastslaas i beslutningen, som i dette tilfaelde har haft den samme type adfaerd paa de forskellige markeder for oeje, bl.a. fastsaettelse af priser og kvoter og informationsudveksling, og naar deltagerne i overtraedelserne i stort omfang var de samme virksomheder. Det kan i denne forbindelse ikke lades ude af betragtning, at sagsoegeren paa et givet tidspunkt deltog i aftaler paa flere markeder som det franske og tyske marked og markedet i Benelux-landene.
93 Endvidere maa det understreges, at det forhold, at der er paalagt en samlet boede, ikke har gjort det umuligt for sagsoegeren at vurdere, om Kommissionen har bedoemt grovheden og varigheden af overtraedelserne korrekt. Sagsoegeren laeser saaledes beslutningen paa en maade, hvorved en del af denne kunstigt udskilles, men beslutningen udgoer et hele, og hver del maa laeses i lyset af de oevrige dele. Retten finder, at beslutningen set under ét giver sagsoegeren de oplysninger, der er noedvendige, for at selskabet har kunnet faa kendskab til de forskellige overtraedelser, der goeres gaeldende over for det, og de saerlige omstaendigheder vedroerende selskabets adfaerd. Sagsoegeren har navnlig faaet de noedvendige oplysninger om varigheden af selskabets deltagelse i de forskellige overtraedelser.
94 Endvidere maa det fastslaas, at sagsoegeren ikke har fremfoert tilstraekkelige oplysninger til at godtgoere, at der ° under hensyntagen til varigheden og den saerlige grovhed af de overtraedelser, som er fastslaaet i forhold til selskabet ° ikke i beslutningen er taget hensyn til alle de formildende omstaendigheder, der gjorde sig gaeldende med hensyn til selskabet, set i forhold til de oevrige virksomheder, som ved beslutningen blev paalagt en boede. Det bemaerkes derimod, at Kommissionen i sit skriftlige svar paa Rettens spoergsmaal har oplyst, at det i forhold til sagsoegeren blev anset for en formildende omstaendighed, at selskabets deltagelse i overtraedelserne var begraenset til handlinger, som havde interesse for selskabet.
95 Sagsoegerens anbringende boer herefter forkastes, for saa vidt det ligger ud over anbringendet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 85.
II ° Fejl med hensyn til valg af omsaetning ved udmaalingen af boeden
Parternes argumenter
96 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen med urette har anvendt selskabets omsaetning med hensyn til armeringsnet ved udmaalingen af den boede, der er paalagt selskabet. En vaesentlig del af selskabets omsaetning er saaledes opnaaet ved salg af specialnet, som efter deres karakter ikke kan vaere genstand for en aftale, og denne del af omsaetningen skulle ikke vaere indgaaet i selskabets omsaetning med hensyn til de produkter, som var genstand for aftalerne. Da Kommissionen ikke har taget hensyn til dette forhold, begik den en skoensmaessig fejl i forhold til de boeder, som blev paalagt de oevrige virksomheder.
97 Kommissionen har anfoert, at den kun tog hensyn til omsaetningen med hensyn til armeringsnet, selv om den efter Domstolens praksis (ovennaevnte dom i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen og dom af 8.2.1990, sag C-279/87, Tipp-Ex mod Kommissionen, Sml. I, s. 261, praemis 39) kunne tage hensyn til virksomhedens samlede omsaetning. Da den valgte at anvende omsaetningen vedroerende det paagaeldende produkt, var Kommissionen ikke forpligtet til at undtage den del af omsaetningen, som vedroerte specialnet. Selv om specialnet udgoer et delmarked inden for markedet for armeringsnet, udgoer de ikke et saerskilt marked (tredje betragtning til beslutningen).
Rettens bemaerkninger
98 Retten finder, at Kommissionen ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, med rette har taget hensyn til sagsoegerens omsaetning vedroerende alle former for armeringsnet, herunder specialnet, idet denne omsaetning giver et indtryk af overtraedelsens omfang (ovennaevnte dom i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, praemis 121). Det kan saaledes ikke bestrides, at overtraedelsen maatte have og har haft indflydelse paa prisen paa specialnet, som ikke er et saerskilt marked i forhold til markedet for de oevrige former for armeringsnet.
99 Anbringendet boer derfor forkastes.
100 Da Kommissionen ikke har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i en aftale med det formaal at begraense eksporten fra Tyskland til Benelux-landene, finder Retten, der har fuld proevelsesret, at den boede paa 315 000 ECU, der er paalagt sagsoegeren, boer nedsaettes med en femtedel til 252 000 ECU.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
101 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Retten kan imidlertid i henhold til artikel 87, stk. 3, fordele sagens omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter. Da sagsoegeren til dels har faaet medhold, og begge parter har paastaaet den anden part tilpligtet at betale sagens omkostninger, finder Retten, at sagsoegeren boer betale sine egne omkostninger og tre femtedele af Kommissionens.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Artikel 1 i Kommissionens beslutning 89/515/EOEF af 2. august 1989 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.553 ° Armeringsnet) annulleres, for saa vidt det heri forudsaettes, at sagsoegeren deltog i en aftale med det formaal at begraense eksporten fra Tyskland til Benelux-landene.
2) Den boede, der er paalagt sagsoegeren ved beslutningens artikel 3, fastsaettes til 252 000 ECU.
3) I oevrigt frifindes Kommissionen.
4) Sagsoegeren baerer sine egne omkostninger og tre femtedele af Kommissionens.
5) Kommissionen baerer to femtedele af sine egne omkostninger.