61994CJ0222_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-222/94,
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Christopher Docksey og Berend Jan Drijber, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,
sagsoeger,
stoettet af
Den Franske Republik ved directeur adjoint Edwige Belliard og secrétaire des affaires étrangères Jean-Louis Falconi, begge Udenrigsministeriets Direction des affaires juridiques, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Franske Ambassade, 9, boulevard du Prince Henri,
intervenient,
mod
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ved Assistant Treasury Solicitor John E. Collins, som befuldmaegtiget, bistaaet af Barristers Stephen Richards og Rhodri Thompson, og med valgt adresse i Luxembourg paa Det Forenede Kongeriges Ambassade, 14, boulevard Roosevelt,
sagsoegt,
angaaende en paastand om, at det fastslaas, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1 og 2, og artikel 3, stk. 2, i Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed (EFT L 298, s. 23) ved ikke at have gennemfoert direktivet korrekt,
har
DOMSTOLEN
sammensat af praesidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformaendene C.N. Kakouris, D.A.O. Edward, J.-P. Puissochet og G. Hirsch samt dommerne G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, P.J.G. Kapteyn (refererende dommer), C. Gulmann, J.L. Murray, P. Jann, H. Ragnemalm og L. Sevón,
generaladvokat: C.O. Lenz
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 27. februar 1996 er afgivet mundtlige indlaeg af Det Forenede Kongeriges regering ved John E. Collins, bistaaet af Stephen Richards og Rhodri Thompson, af den franske regering ved secrétaire des affaires étrangères Philippe Martinet, Udenrigsministeriets Direction des affaires juridiques, som befuldmaegtiget, og af Kommissionen ved Christopher Docksey og Berend Jan Drijber,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 30. april 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 28. juli 1994 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1 og 2, og artikel 3, stk. 2, i Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed (EFT L 298, s. 23, herefter "direktivet") ved ikke at have gennemfoert direktivet korrekt.
2 Kommissionen har gjort gaeldende, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet
° ved for saa vidt angaar tv-udsendelser via satellit at have indfoert de i section 43 i Broadcasting Act 1990 opstillede kriterier for afgoerelsen af, hvilke satellit-tv-institutioner der hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed, og ved i forbindelse med udoevelsen af denne myndighed at anvende forskellige regler for indenlandske satellitprogrammer og udenlandske satellitprogrammer,
og
° ved at udoeve kontrol med de udsendelser, der sendes af en tv-institution, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, naar udsendelserne sendes paa et udenlandsk satellit-program eller tilbydes offentligheden i form af et program, hvortil der kraeves licens, eller ved lokal fordeling.
Direktivet
3 Direktivets artikel 2 er affattet saaledes:
"1. Medlemsstaterne skal hver isaer sikre, at alle udsendelser ved tv-radiospredning, der sendes
° af tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, eller
° af tv-radiospredningsorganer, der benytter en frekvens eller satellitkapacitet, som den paagaeldende medlemsstat har givet tilladelse til at benytte, eller en forbindelse, der udgaar fra denne medlemsstat til en satellit, uden dog at hoere under nogen medlemsstats myndighed,
er i overensstemmelse med lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den paagaeldende medlemsstat.
2. Medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed og maa ikke hindre retransmission paa deres omraade af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for de ved dette direktiv samordnede omraader. De kan midlertidigt suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser, hvis foelgende forhold foreligger:
a) en fjernsynsudsendelse fra en anden medlemsstat er en aabenlys, vaesentlig og alvorlig overtraedelse af artikel 22
b) tv-radiospredningsorganet har i loebet af de foregaaende tolv maaneder allerede overtraadt samme bestemmelse mindst to gange
c) den beroerte medlemsstat har skriftligt underrettet tv-radiospredningsorganet samt Kommissionen om de paastaaede overtraedelser og om, at den agter at begraense retransmissionen, hvis en saadan overtraedelse gentages
d) konsultationer med transmissionsstaten og Kommissionen har ikke foert til en mindelig ordning inden 15 dage efter underretningen i litra c), og den paastaaede overtraedelse fortsaetter.
Kommissionen drager omsorg for, at ophaevelsen er forenelig med faellesskabsretten. Den kan anmode den paagaeldende medlemsstat om straks at bringe en suspension, der strider imod faellesskabsretten, til ophoer. Denne bestemmelse er ikke til hinder for anvendelsen af procedurer, forholdsregler eller sanktioner over for de paagaeldende overtraedelser i den medlemsstat, under hvis myndighed det paagaeldende tv-radiospredningsorgan hoerer.
3. Dette direktiv finder ikke anvendelse paa udsendelser, der udelukkende er bestemt til modtagelse i tredjelande, og som ikke direkte eller indirekte modtages i en eller flere medlemsstater."
4 Direktivets artikel 3 bestemmer foelgende:
"1. Medlemsstaterne kan for saa vidt angaar de tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, indfoere strengere eller mere detaljerede bestemmelser paa de omraader, der er omfattet af dette direktiv.
2. Medlemsstaterne skal paa hensigtsmaessig maade inden for rammerne af deres lovgivning soerge for, at de tv-radiospredningsorganer, der hoerer under deres myndighed, overholder bestemmelserne i dette direktiv."
5 I henhold til direktivets artikel 25 skal medlemsstaterne saette de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 3. oktober 1991 og straks underrette Kommissionen herom.
Europaraadets konvention om graenseoverskridende fjernsyn
6 Artikel 2, 3, 5 og 27 i Europaraadets konvention af 5. maj 1989 om graenseoverskridende fjernsyn (herefter "konventionen") har foelgende ordlyd (O.a.: Domstolens oversaettelse):
"Artikel 2: Anvendte udtryk
I denne konvention forstaas ved:
a. 'spredning' : foerstegangsudsendelse via radioanlaeg, kabel eller enhver form for satellit i kodet eller ukodet form af tv-programmer, der skal kunne modtages af almenheden. Kommunikationstjenester paa individuel basis er ikke omfattet
b. ...
c. 'tv-foretagende' : en fysisk eller juridisk person, som sammensaetter tv-programmer, der skal kunne modtages af almenheden, og spreder disse eller lader dem sprede af tredjemand i deres helhed uden nogen form for aendring
d. 'program' : alle de udsendelser, der sendes af et tv-foretagende i litra c)' s forstand
..."
"Artikel 3: Anvendelsesomraade
Denne konvention finder anvendelse paa ethvert program, der spredes eller viderespredes af institutioner eller ved hjaelp af tekniske installationer, der hoerer under en kontraherende parts jurisdiktion, det vaere sig kabel-, radio- eller satellitanlaeg, og som direkte eller indirekte kan modtages i et eller flere andre kontraherende lande."
"Artikel 5: Udsendelsesstaternes forpligtelser
1. Hver enkelt udsendelsesstat skal med passende midler og gennem sine kompetente myndigheder drage omsorg for, at alle programmer, der spredes af institutioner eller ved hjaelp af tekniske installationer, som hoerer under dens jurisdiktion, som omhandlet i artikel 3, er i overensstemmelse med denne konventions bestemmelser.
2. Ved udsendelsesstaten forstaas i denne konvention:
a. for saa vidt angaar spredning via radioanlaeg: den kontraherende stat, hvor foerstegangsudsendelsen finder sted
b. for saa vidt angaar spredning via satellit:
i. den kontraherende stat, hvor up-link-senderen er placeret
ii. den kontraherende stat, som giver tilladelse til at benytte en frekvens eller en satellitkapacitet, naar up-link-senderen er placeret i en stat, der ikke er part i denne konvention
iii. den kontraherende stat, hvori tv-foretagendet har hjemsted, saafremt ansvaret ikke er fastlagt efter nr. i og ii.
..."
"Artikel 27: Andre internationale aftaler eller overenskomster
1. De kontraherende stater, som er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, anvender i deres indbyrdes forhold Faellesskabets regler og anvender saaledes kun reglerne i denne konvention, i det omfang der ikke findes faellesskabsbestemmelser om et bestemt spoergsmaal.
..."
National ret
7 Broadcasting Act 1990 (herefter "loven") regulerer bl.a. uafhaengige institutioners fjernsynsvirksomhed i Det Forenede Kongerige.
8 I henhold til lovens section 13 er det forbudt at sende andre tv-programmer end BBC' s og Welsh Authority' s, medmindre Independent Television Commission ("ITC") har givet tilladelse eller udstedt licens hertil.
9 Lovens section 16(2)(g) og (h) gennemfoerer de i direktivets artikel 4 og 5 opstillede betingelser med hensyn til europaeiske programmer fra uafhaengige producenter.
10 I section 43 skelnes der mellem to former for "satellit-programmer", nemlig indenlandske og udenlandske satellit-programmer, der begge betragtes som "tv-programmer" og derfor kun kan spredes paa grundlag af en licens. Bestemmelsen opstiller ogsaa kriterierne for, hvilke tv-udsendelser der henhoerer under de to former for programmer:
° I henhold til section 43(1) er et indenlandsk satellit-program ("domestic satellite service", herefter "DSS") et tv-program, der sendes via satellit fra et sted i Det Forenede Kongerige paa en frekvens, der er tildelt Det Forenede Kongerige, og med henblik paa at kunne modtages af almenheden i Det Forenede Kongerige.
° I henhold til section 43(2) er et udenlandsk satellit-program ("non-domestic satellite service", herefter "NDSS") et tv-program, der sendes via satellit
a) fra et sted i Det Forenede Kongerige med henblik paa at kunne modtages af almenheden i Det Forenede Kongerige eller i en medlemsstat paa anden maade end paa en tildelt frekvens, eller
b) fra et sted uden for Det Forenede Kongerige og en medlemsstat med henblik paa at kunne modtages af almenheden i Det Forenede Kongerige eller i en medlemsstat, naar udsendelserne leveres af en person i Det Forenede Kongerige, som har den redaktionelle kontrol over programindholdet.
11 Der er fastsat saerlige regler i lovens section 44 for udstedelse af licenser til DSS og i section 45 for udstedelse af licenser til NDSS. I henhold til section 44(3) gaelder de i section 16(2)(g) og (h) opstillede betingelser vedroerende europaeiske programmer ogsaa for DSS. Dette er derimod i henhold til section 45(2) ikke tilfaeldet for saa vidt angaar NDSS.
12 Lovens section 47(2) indeholder de naermere regler for tilladelse til "programmer, hvortil der kan gives tilladelse". Section 79(2) drejer sig om tilladelse til "lokal fordeling", som udelukkende eller delvis bestaar i viderespredning af udenlandske satellitprogrammer (i deres helhed og uden aendringer).
Sagens forloeb
13 Ved skrivelse af 3. november 1992 gav Kommissionen udtryk for, at Det Forenede Kongerige havde tilsidesat sine forpligtelser ved ikke at have gennemfoert direktivet fuldstaendigt og korrekt, og den opfordrede kongeriget til at fremsaette sine bemaerkninger.
14 Ved skrivelse af 10. februar 1993 fremsatte Det Forenede Kongeriges regering sine bemaerkninger til de forskellige punkter i aabningsskrivelsen.
15 Den 30. september 1993 fremsatte Kommissionen en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Det Forenede Kongerige til inden for en frist paa to maaneder fra meddelelsen af udtalelsen at traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa at bringe tilsidesaettelsen af forpligtelserne i henhold til direktivet til ophoer.
16 Ved skrivelse af 25. januar 1994 besvarede Det Forenede Kongerige den begrundede udtalelse.
Sagens genstand
17 Det andet led i Kommissionens paastand gaar bl.a. ud paa, at Det Forenede Kongerige i lovens section 79(2) i strid med direktivets artikel 2, stk. 2, har fastsat regler om kontrol med udsendelser, der sendes af en tv-institution, som hoerer under en anden medlemsstats myndighed, naar udsendelserne sendes paa et udenlandsk satellitprogram eller tilbydes offentligheden ved lokal fordeling.
18 Det Forenede Kongerige har i sit svarskrift gjort gaeldende, at lovens section 79(2) ganske vist gaelder for udsendelse af udenlandske programmer via satellit, men at det fremgaar af section 79(5) og gennemfoerelsesbestemmelserne i Broadcasting (Foreign Satellite Programmes ° Specified Countries) Order 1991 (SI 1991, nr. 2124), at section 79(2) ikke finder anvendelse paa programmer, der sendes via satellit fra andre medlemsstater.
19 Paa baggrund af disse bemaerkninger har Kommissionen under retsmoedet frafaldet dette klagepunkt.
Manglende overholdelse af direktivets artikel 2, stk. 1
20 Det fremgaar af staevningen, at Kommissionen over for Det Forenede Kongerige har fremfoert fire klagepunkter, som gaar ud paa, at direktivets artikel 2, stk. 1, ikke er overholdt ved lovens section 43, idet denne bestemmelse
° opstiller andre kriterier end etableringskriteriet for afgoerelsen af, hvilke tv-institutioner der hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed
° opstiller et andet irrelevant kriterium i denne henseende, nemlig modtagelseskriteriet
° ikke lader udsendelser fra tredjelande, der hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed, vaere undergivet sidstnaevntes lovgivning og
° fastsaetter forskellige regler for NDSS og DSS.
21 Den franske regering har tilsluttet sig de betragtninger, Kommissionen har fremfoert som grundlag for disse klagepunkter.
Kriterierne for afgoerelsen af, hvilke tv-institutioner der hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed
Fortolkningen af direktivets artikel 2, stk. 1
22 I henhold til direktivets artikel 2, stk. 1, skal medlemsstaterne hver isaer sikre, at de tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, eller som de i medfoer af bestemmelsens andet led har kompetence over for med hensyn til de udsendte programmer, overholder lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den paagaeldende medlemsstat. Ifoelge artikel 3, stk. 2, skal medlemsstaterne endvidere soerge for, at de tv-radiospredningsorganer, der hoerer under deres myndighed, overholder bestemmelserne i direktivet.
23 Det fremgaar af sagens akter, at Kommissionen og Det Forenede Kongerige har forskellig opfattelse af, hvorledes begrebet "myndighed" i udtrykket "tv-radiospredningsorganer, som hoerer under [en medlemsstats] myndighed" i direktivets artikel 2, stk. 1, foerste led, skal fortolkes.
24 Kommissionen har anfoert, at de tv-radiospredningsorganer, som hoerer under en medlemsstats myndighed i bestemmelsens forstand, er de organer, der er etableret i den paagaeldende medlemsstat. Den finder saaledes ikke, at reglerne i lovens section 43 er i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 2, eftersom de opstiller andre kriterier.
25 Det Forenede Kongerige har gjort gaeldende, at den kompetente medlemsstat i direktivets artikel 2, stk. 1' s forstand er den stat, fra hvis omraade tv-udsendelsen sendes.
26 Det maa konstateres, at direktivet ikke indeholder nogen udtrykkelig definition af ordene "tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed".
27 Det skal saaledes foerst undersoeges, om ordlyden af artikel 2, stk. 1, giver grundlag for en fortolkning, der stoetter den ene af parternes opfattelse.
28 Det Forenede Kongerige har anfoert, at dets fortolkning, som gaar ud paa, at den kompetente medlemsstat i direktivets artikel 2, stk. 1' s forstand er den, fra hvis omraade udsendelsen sendes, stoettes af bestemmelsens andet led, hvorefter den medlemsstat, der har kompetence til at sikre, at lovgivningen om udsendelserne overholdes, er den medlemsstat, der giver tilladelse til at benytte en frekvens eller en satellitkapacitet, eller hvor forbindelsen til en satellit (up-link-senderen) er placeret.
29 Det maa imidlertid fastslaas, at hvis det eneste kriterium for afgoerelsen af, hvilken medlemsstat der er kompetent i direktivets artikel 2, stk. 1' s forstand, var det sted, hvorfra udsendelsen sendes, ville bestemmelsens andet led ° som det med rette er anfoert af Kommissionen ° vaere uden indhold.
30 Det Forenede Kongerige har endvidere anfoert, at der ikke bestaar en indbyrdes rangfoelge mellem de to led i direktivets artikel 2, stk. 1, men at der snarere er tale om en tvedeling.
31 Det skal hertil blot bemaerkes, at det klart fremgaar af bestemmelsens ordlyd, at et radiospredningsorgan ikke baade kan hoere under en medlemsstats myndighed som omhandlet i foerste led og samtidig vaere omfattet af andet led, som kun vedroerer organer, der ikke hoerer under nogen medlemsstats myndighed.
32 Det Forenede Kongerige har endelig gjort gaeldende, at direktivets artikel 2, stk. 1, andet led, vedroerer spredning af udsendelser via satellit, hvorfor bestemmelsens foerste led vedroerer jordbaseret spredning af udsendelser via radioanlaeg.
33 Hertil bemaerkes, at dette argument hviler paa en antagelse af, at begrebet "myndighed" har en forskellig betydning i de to led. Som anfoert af generaladvokaten i punkt 41 i forslaget til afgoerelse, kan argumentet ikke tiltraedes. Eftersom det andet led kun vedroerer den situation, at radiospredningsorganet ikke hoerer under en anden medlemsstats myndighed som omhandlet i foerste led, forudsaettes det i andet led, at medlemsstaterne i medfoer af foerste led kan vaere kompetente i de tilfaelde, der naevnes i andet led.
34 Da den af Det Forenede Kongerige anlagte fortolkning ikke er i overensstemmelse med ordlyden af artikel 2, stk. 1, skal det undersoeges, om Kommissionens opfattelse kan tiltraedes.
35 Formaalet med direktivets artikel 2, stk. 1, er at opnaa, at en medlemsstat skal sikre, at alle tv-udsendelser, der sendes af tv-radiospredningsorganer, over for hvilke medlemsstaten kan udoeve de i bestemmelsen omhandlede befoejelser, er i overensstemmelse med lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den paagaeldende medlemsstat, herunder direktivets egne bestemmelser, jf. artikel 3, stk. 2.
36 En medlemsstats kompetence til at sikre, at dens regler overholdes, beror paa dens befoejelser for saa vidt angaar de aktiviteter, der udoeves paa dens omraade, og, subsidiaert, for saa vidt angaar personer eller efter omstaendighederne genstande ° saasom kunstige satellitter ° der har tilknytning til medlemsstaten, selv om de befinder sig uden for dennes omraade.
37 Artikel 2, stk. 1, andet led, omhandler den situation, at en medlemsstat dels kan udoeve sin kompetence for saa vidt angaar brugen af en satellit, dels er stedlig kompetent for saa vidt angaar brugen af en up-link-forbindelse placeret i den paagaeldende medlemsstat til en satellit, der ikke hoerer under dens myndighed.
38 Andet led sigter dog kun til udoevelse af en saadan kompetence, saafremt ingen anden medlemsstat er kompetent i medfoer af bestemmelsens foerste led.
39 En medlemsstat B kan kun vaere kompetent i den i andet led omhandlede situation, hvis den i medfoer af foerste led kan udoeve en personel kompetence over for de tv-radiospredningsorganer, der oensker at benytte en frekvens eller en satellitkapacitet, som har tilknytning til en medlemsstat A, eller en up-link-forbindelse placeret paa dennes omraade til en satellit, der ikke hoerer under medlemsstat A' s myndighed.
40 En gennemgang af artikel 2, stk. 1, viser saaledes, at det i foerste led anvendte begreb en medlemsstats myndighed skal forstaas saaledes, at det noedvendigvis omfatter en personel kompetence over for tv-radiospredningsorganerne.
41 Denne fortolkning bekraeftes af ordlyden af direktivets artikel 2, stk. 1, foerste led, for saa vidt som der heri sigtes til tv-radiospredningsorganer, der er undergivet en medlemsstats myndighed, uden at der i denne forbindelse henvises til det sted, hvorfra de sender deres udsendelser.
42 En personel kompetence for en medlemsstat over for et tv-radiospredningsorgan kan imidlertid kun vaere baseret paa dettes tilknytning til medlemsstatens retsorden, hvilket er hovedindholdet i etableringsbegrebet i EF-traktatens artikel 59, stk. 1, som efter sin ordlyd forudsaetter, at tjenesteyderen og modtageren af en tjenesteydelse er "bosat" i to forskellige medlemsstater.
Europaraadets konvention
43 Det Forenede Kongerige har endvidere gjort gaeldende, at dets fortolkning af ordene "tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed" i direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 2, i det vaesentlige er baseret paa konventionens artikel 5, stk. 2, hvorefter udsendelsesstaten ° der skal drage omsorg for, at programmer, der spredes af institutioner eller ved hjaelp af tekniske installationer, som hoerer under dens jurisdiktion, som omhandlet i artikel 3, er i overensstemmelse med konventionen ° er den stat, hvor up-link-senderen er placeret, eller som giver tilladelse til at benytte en frekvens eller en satellitkapacitet, naar up-link-senderen er placeret i en stat, der ikke er part i konventionen.
44 Det Forenede Kongerige har anfoert, at Faellesskabet ganske vist ikke selv er part i konventionen, men at der vil vaere skabt en absurd situation, hvis Faellesskabet gennem direktivet har villet fastsaette regler for spredning af udsendelser inden for Faellesskabet, der radikalt adskiller sig fra de regler, medlemsstaterne har vedtaget inden for rammerne af konventionen.
45 Det maa imidlertid paa baggrund af en sammenligning mellem henholdsvis direktivets og konventionens ordlyd, opbygning og formaal konstateres, at denne argumentation ikke kan tiltraedes.
46 Det fremgaar for det foerste af konventionens artikel 5, at den stat, der har kompetence til at sikre, at reglerne om programmerne overholdes, er udsendelsesstaten. Ifoelge konventionens artikel 2 forstaas ved "spredning" foerstegangsudsendelse via radioanlaeg, kabel eller enhver form for satellit i kodet eller ukodet form af tv-programmer, der skal kunne modtages af almenheden. For saa vidt angaar spredning via radioanlaeg, bestemmer artikel 5, stk. 2, litra a), at udsendelsesstaten er den kontraherende stat, hvor foerstegangsudsendelsen finder sted. Med hensyn til spredning via satellit bestemmer artikel 5, stk. 2, litra b), at udsendelsesstaten er den kontraherende stat, hvor up-link-senderen er placeret (nr. i), eller den kontraherende stat, som giver tilladelse til at benytte en frekvens eller en satellitkapacitet, naar up-link-senderen er placeret i en stat, der ikke er part i denne konvention (nr. ii).
47 Det foelger heraf, at konventionen med henblik paa afgoerelsen af, hvilken stat der har kompetence til at sikre, at reglerne om programmerne overholdes, i det vaesentlige er baseret paa kriterier vedroerende spredningen. Kun i forbindelse med spredning via satellit, i tilfaelde hvor ansvaret ikke kan fastlaegges i medfoer af artikel 5, stk. 2, litra b), nr. i og ii, henvises der til tv-foretagendets hjemsted (nr. iii). Som anfoert af generaladvokaten i punkt 51 i forslaget til afgoerelse, er nr. iii subsidiaer i forhold til konventionens artikel 5, stk. 2, litra b), nr. i og ii.
48 Ifoelge direktivets artikel 2, stk. 1, foerste led, er den medlemsstat, der har kompetence til at sikre, at reglerne om programmerne overholdes, derimod den medlemsstat, under hvis myndighed tv-radiospredningsorganet hoerer. Direktivet anvender kun kriterier knyttet til spredningen, saafremt tv-radiospredningsorganet ikke hoerer under nogen anden medlemsstats myndighed, jf. artikel 2, stk. 1, andet led.
49 Det foelger heraf, at direktivets artikel 2, stk. 1, og konventionens artikel 5, stk. 2, anvender forskellige kriterier for fastlaeggelsen af, hvilken medlemsstat der skal sikre, at reglerne om tv-udsendelser overholdes. Som det med rette er fremfoert af Kommissionen, staar denne indholdsmaessige forskel i forbindelse med en forskel mellem direktivets og konventionens formaal. Mens direktivet ifoelge anden betragtning sigter mod virkeliggoerelsen af det indre marked med hensyn til tv-tjenesteydelser, har konventionen ifoelge dennes artikel 1 til formaal at fremme graenseoverskridende spredning og viderespredning af tv-programmer.
50 Det er desuden ubestridt, at Raadet havde fuldt kendskab til indgaaelsen af konventionen, da det vedtog direktivet, hvilket i oevrigt fremgaar af fjerde betragtning til direktivet. Som anfoert af generaladvokaten i punkt 54 i forslaget til afgoerelse, blev direktivforslaget, som blev udarbejdet i 1986, imidlertid ikke aendret med henblik paa at tilpasse det til konventionens bestemmelser. Det foelger heraf, at faellesskabslovgiver med vedtagelsen af direktivet valgte at regulere tv-omraadet paa anden maade end sket ved konventionen.
51 Man kan foelgelig ikke anfoere konventionen som et argument imod, at den i direktivets artikel 2, stk. 1, indeholdte henvisning til den stat, hvis myndighed tv-radiospredningsorganet hoerer under, skal forstaas saaledes, at der sigtes til den stat, hvori organet er etableret.
52 Det Forenede Kongerige har endelig paapeget konsekvenserne af en fortolkning af direktivets artikel 2, stk. 1, der ikke er i overensstemmelse med konventionens artikel 5, stk. 2. En saadan fortolkning vil klart placere hver enkelt medlemsstat i en umulig situation, idet staten vil vaere noedsaget til at tilsidesaette enten sine folkeretlige forpligtelser eller sine faellesskabsretlige forpligtelser.
53 Det skal hertil blot bemaerkes, at konventionens artikel 27, stk. 1, udtrykkeligt fastslaar, at medlemsstaterne anvender faellesskabsretten og saaledes kun anvender konventionens regler, i det omfang der ikke findes faellesskabsbestemmelser paa det paagaeldende omraade.
Etableringskriteriets hensigtsmaessighed
54 Der skal herefter tages stilling til forskellige argumenter fra Det Forenede Kongeriges side vedroerende hensigtsmaessigheden af at fortolke direktivets artikel 2, stk. 1, saaledes, at den stat, hvis myndighed tv-radiospredningsorganet hoerer under, er den stat, hvori organet er etableret.
55 Det er rigtigt, at en saadan fortolkning af direktivets artikel 2, stk. 1, kan give anledning til vanskeligheder, hvilket Kommissionen i oevrigt udtrykkeligt har anerkendt under retsmoedet.
56 Naar en medlemsstat stoeder paa vanskeligheder i forbindelse med gennemfoerelsen af et direktiv, skal den imidlertid forelaegge disse for Kommissionen, med henblik paa at denne i naert samarbejde med de beroerte medlemsstater kan finde en passende loesning. Under alle omstaendigheder kan det forhold, at der kan paavises praktiske problemer i forbindelse med anvendelsen af det kriterium, som fastlaeggelsen af den kompetente medlemsstat i medfoer af direktivets artikel 2, stk. 1, er baseret paa, ikke i sig selv berettige en medlemsstat til at erstatte det med et andet kriterium efter eget valg.
57 Under henvisning til Domstolens dom af 26. november 1975 i sagen Coenen m.fl. (sag 39/75, Sml. s. 1547) og af 25. juli 1991 i sagen Factortame m.fl. (sag C-221/89, Sml. I, s. 3905) har Det Forenede Kongerige desuden anfoert, at et radiospredningsorgan kan vaere etableret i mere end en medlemsstat, og at et saadant organ baade boer kunne stoette ret paa direktivets bestemmelser for saa vidt angaar udsendelser, der sendes fra det land, hvor det primaert er etableret, og for saa vidt angaar udsendelser, der sendes fra det land, hvor det har en sekundaer etablering. Der er saaledes risiko for, at flere medlemsstater kan vaere kompetente over for samme radiospredningsorgan.
58 Hertil bemaerkes, at det af Det Forenede Kongerige valgte kriterium kan medfoere kompetenceafgraensningsproblemer, der ifoelge kongeriget kun kan loeses ved indgaaelse af internationale aftaler mellem medlemsstaterne. Etableringskriteriet kan ganske vist ogsaa give anledning til vanskeligheder, men Kommissionen har ° uden at blive modsagt af Det Forenede Kongerige ° anfoert, at medlemsstaterne kan finde en loesning ved at fortolke kriteriet saaledes, at etableringsstedet er det sted, hvor radiospredningsorganet har midtpunktet for sin virksomhed, dvs. det sted, hvor det traeffer sine beslutninger vedroerende programpolitikken og den endelige sammensaetning af programmerne, uden at der er behov for yderligere retsregler med henblik paa at undgaa risikoen for dobbelt kontrol.
59 Det Forenede Kongerige har endvidere gjort gaeldende, at etableringskriteriet indebaerer en risiko for misbrug, idet et radiospredningsorgan kan flytte sit hjemsted til en anden medlemsstat for at undgaa, at en medlemsstats regler finder anvendelse.
60 Det bemaerkes herved, at den fortolkning af etableringskriteriet, Kommissionen har foreslaaet (jf. praemis 58 i denne dom), i betydelig grad formindsker den af Det Forenede Kongerige naevnte risiko for misbrug, og at det kriterium, som Det Forenede Kongerige har gjort sig til talsmand for, under alle omstaendigheder indebaerer en tilsvarende, om ikke stoerre, risiko for misbrug.
61 Det foelger heraf, at lovens section 43, for saa vidt som den opstiller andre kriterier end etableringskriteriet for afgoerelsen af, hvilke organer der hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed, ikke er i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 2.
62 Der maa herefter gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt.
Kriteriet baseret paa modtagelsen af programmerne
63 Kommissionen har anfoert, at lovens section 43 ikke er i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 1, for saa vidt som der anvendes et kriterium baseret paa modtagelsen af programmerne. Det paagaeldende kriterium er ifoelge Kommissionen uden relevans for afgoerelsen af, under hvis myndighed et radiospredningsorgan hoerer i henhold til direktivet.
64 Det skal hertil blot bemaerkes, at Domstolen i praemis 61 i denne dom allerede har fastslaaet, at de i lovens section 43 opstillede kriterier ikke er i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 2.
65 Der maa herefter gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt.
Det forhold, at udsendelser, der sendes fra tredjelande, men hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed, ikke er undergivet dette lands lovgivning
66 Kommissionen har i denne forbindelse gjort gaeldende, at loven ikke indebaerer, at udsendelser, der sendes fra tredjelande ved hjaelp af en frekvens, som er tildelt Det Forenede Kongerige, med henblik paa at kunne modtages af almenheden i en anden medlemsstat, er i overensstemmelse med lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i Det Forenede Kongerige.
67 Det Forenede Kongerige har anfoert, at der kun ville blive tale om en tilsidesaettelse af direktivets artikel 2, stk. 1, andet led, i den ° fuldstaendig urealistiske ° situation, at Det Forenede Kongerige skulle tildele en radiospredningsvirksomhed i et tredjeland en frekvens uden at foere kontrol med virksomhedens programmer.
68 Det skal hertil blot bemaerkes, at Det Forenede Kongerige, selv om der er tale om et hypotetisk tilfaelde, ikke har bestridt, at loven ikke er i overensstemmelse med direktivet i saa henseende.
69 Der maa herefter gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt.
Det forhold, at der anvendes forskellige regler for NDSS og DSS
70 Kommissionen har gjort gaeldende, at sondringen i lovens section 43 mellem DSS og NDSS ° ud over at vaere baseret paa andre kriterier end radiospredningsorganets etableringssted ° ikke er i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 1, idet bestemmelsen indeholder mindre strenge regler for NDSS end for DSS.
71 Kommissionen har naermere anfoert, at lovens section 16(2)(g) og (h) i medfoer af section 44(3) finder anvendelse paa DSS, men derimod ikke paa NDSS. Det staar ifoelge Kommissionen fast, at lovens section 16(2) sigter mod at gennemfoere direktivets artikel 4 og 5.
72 Saavel Kommissionen som Det Forenede Kongerige har imidlertid erklaeret, at spoergsmaalet om, hvorvidt sidstnaevnte faktisk har opfyldt sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 4 og 5 for saa vidt angaar NDSS, er genstand for en anden procedure i henhold til traktatens 169.
73 Da Det Forenede Kongerige ikke har bestridt, at der anvendes mindre strenge regler paa NDSS end dem, der gaelder for DSS, skal der i forbindelse med naervaerende sag kun tages stilling til, om direktivets artikel 2, stk. 1, er til hinder herfor.
74 En medlemsstat kan ganske vist i medfoer af direktivets artikel 3, stk. 1, indfoere strengere regler paa de omraader, der er reguleret ved direktivet, men ifoelge artikel 2, stk. 1, skal alle udsendelser, der sendes af tv-radiospredningsorganer, som hoerer under den paagaeldende medlemsstats myndighed, eller over for hvilke medlemsstaten har kompetence i medfoer af bestemmelsens andet led, vaere i overensstemmelse med lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den paagaeldende medlemsstat.
75 Der maa herefter gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt.
Manglende overholdelse af direktivets artikel 2, stk. 2
76 Kommissionen har endelig gjort gaeldende, at lovens section 44 og 45 om udstedelse af licenser til DSS og NDSS ikke er i overensstemmelse med direktivets artikel 2, stk. 2, for saa vidt som definitionen af DSS og NDSS i lovens section 43 omfatter radiospredningsorganer, der hoerer under andre medlemsstaters myndighed, saaledes at der opstaar mulighed for dobbelt kontrol.
77 Det Forenede Kongerige har ikke bestridt, at lovens section 43 gaelder for alle radiospredningsorganer, der sender udsendelser fra Det Forenede Kongeriges omraade.
78 Det maa saaledes fastslaas, at lovens section 43, for saa vidt som der heri anvendes andre kriterier end etableringskriteriet i henhold til direktivets artikel 2, stk. 1, i strid med direktivets artikel 2, stk. 2, ogsaa omfatter radiospredningsorganer, der hoerer under andre medlemsstaters myndighed, fordi de er etableret i disse lande.
79 Der maa herefter gives Kommissionen medhold i dette klagepunkt.
80 Det maa saaledes fastslaas, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 2, stk. 1 og 2, og artikel 3, stk. 2, ved for saa vidt angaar tv-udsendelser via satellit at have indfoert de i section 43 i Broadcasting Act 1990 opstillede kriterier for afgoerelsen af, hvilke satellit-tv-institutioner der hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed, ved i forbindelse med udoevelsen af denne myndighed at anvende forskellige regler for indenlandske satellit-programmer og udenlandske satellit-programmer og ved at udoeve kontrol med udsendelser, der sendes af et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, naar udsendelserne sendes paa et udenlandsk satellitprogram eller tilbydes offentligheden i form af et program, som kun kan udsendes i henhold til en licens.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
81 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegte har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4, foerste afsnit, baerer Den Franske Republik, der er indtraadt i sagen, sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1 og 2, og artikel 3, stk. 2, Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed ved for saa vidt angaar tv-udsendelser via satellit at have indfoert de i section 43 i Broadcasting Act 1990 opstillede kriterier for afgoerelsen af, hvilke satellit-tv-institutioner der hoerer under Det Forenede Kongeriges myndighed, ved i forbindelse med udoevelsen af denne myndighed, at anvende forskellige regler for indenlandske satellit-programmer og udenlandske satellit-programmer og ved at udoeve kontrol med udsendelser, der sendes af et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, naar udsendelserne sendes paa et udenlandsk satellitprogram eller tilbydes offentligheden i form af et program, som kun kan udsendes i henhold til en licens.
2) Det Forenede Kongerige betaler sagens omkostninger.
3) Den Franske Republik baerer sine egne omkostninger.