61991CJ0109_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 28. marts 1991 indgaaet til Domstolen den 9. april 1991 har Kantongerecht, Utrecht (Nederlandene), i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende dels fortolkningen af traktatens artikel 119 for saa vidt angaar efterladtepension i henhold til en erhvervstilknyttet pensionsordning, dels vedroerende fortolkningen af Domstolens dom af 17. maj 1990 (sag C-262/88, Barber, Sml. I, s. 1889) for saa vidt angaar begraensningen af dommens tidsmaessige virkninger.
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem G.C. Ten Oever og Stichting Bedrijfspensioenfonds voor het Glazenwassers- en Schoonmaakbedrijf (herefter benaevnt "pensionskassen") om tilkendelse af en enkemandspension.
3 Indtil Ten Oever' s hustru afgik ved doeden den 13. oktober 1988, var hun tilsluttet en erhvervstilknyttet pensionsordning, som finansieredes af arbejdsgiverne og arbejdstagerne. Paa davaerende tidspunkt var det ifoelge reglerne for ordningen kun enker, der kunne opnaa efterladtepension. Foerst fra den 1. januar 1989 blev denne ret udvidet til ogsaa at omfatte enkemaend.
4 Efter at hustruen var afgaaet ved doeden, ansoegte Ten Oever om enkemandspension. Ansoegningen blev afslaaet af pensionskassen med den begrundelse, at pensionsordningen ikke indeholdt bestemmelser om enkemandspension paa det tidspunkt, da hans hustru afgik ved doeden. Et af Ten Oever fremfoert argument om, at den pension, han ansoegte om, ifoelge Barber-dommen, jf. ovenfor, maatte betragtes som loen i traktatens artikel 119' s forstand, og at forskelsbehandling af maend og kvinder derfor ikke var tilladt, imoedegik pensionskassen ved at henvise til, at dommen var afsagt efter, at Ten Oever' s hustru var afgaaet ved doeden, og at dens virkninger var tidsmaessigt begraenset.
5 Efter at Ten Oever havde anlagt sag ved Kantongerecht, Utrecht, med paastand om, at pensionskassen tilpligtedes at tilkende ham den pension, han ansoegte om, besluttede Kantongerecht at udsaette sagen og at forelaegge foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen:
"1) Er ikke-lovregulerede ydelser til efterladte (som i dette tilfaelde betaling af en enkemandspension) omfattet af begrebet loen i EOEF-traktatens artikel 119 eller af de i samme artikel naevnte ydelser?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, gaelder EOEF-traktatens artikel 119 for sagsoeger da i et saadant omfang, at han kan goere krav paa udbetaling af en enkemandspension:
a) Fra hustruens doedsdag (den 13. oktober 1988)?
b) Fra afsigelsen af Domstolens dom den 17. maj 1990?
c) Eller gaelder artiklen slet ikke, fordi sagsoegers hustru er afgaaet ved doeden foer den 17. maj 1990?"
6 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Det foerste spoergsmaal
7 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om en efterladtepension som den, der er tale om i den konkrete sag, er omfattet af begrebet loen i traktatens artikel 119, saaledes at den er underlagt forbuddet mod forskelsbehandling i denne bestemmelse.
8 Ifoelge fast praksis omfatter begrebet loen i artikel 119, stk. 2, samtlige ydelser, aktuelle eller fremtidige, som arbejdstageren som foelge af arbejdsforholdet modtager fra arbejdsgiveren, eventuelt indirekte, i penge eller i naturalier. Den omstaendighed, at visse ydelser udbetales efter arbejdsforholdets ophoer, udelukker ikke, at de kan have karakter af loen i den i traktatens artikel 119 anfoerte betydning (jf. navnlig Barber-dommen, praemis 12).
9 Begrebet loen, som det saaledes er defineret, kan derimod ikke omfatte socialsikringsordninger eller -ydelser, f.eks. alderspension, som direkte er reguleret ved lov, saaledes at der ikke foreligger nogen overenskomst inden for den paagaeldende virksomhed eller erhvervsgren, og som obligatorisk finder anvendelse paa almindelige grupper af arbejdstagere. Disse ordninger sikrer nemlig arbejdstageren ydelser fra et lovmaessigt system, der finansieres af arbejdstagere, arbejdsgivere og eventuelt det offentlige i et omfang, som i mindre grad foelger af ansaettelsesforholdet mellem arbejdsgiver og arbejdstager end af socialpolitiske overvejelser (dom af 25.5.1971, sag 80/70, Defrenne, Sml. 1971, s. 109, org. ref.: Rec. s. 445, praemis 7 og 8).
10 Med hensyn til den her omtvistede pensionsordning fremgaar det af oplysningerne i sagen, at reglerne herfor ikke direkte er fastsat ved lov, men at de er et resultat af en overenskomst mellem arbejdsmarkedets parter, idet statsmagten blot paa begaering af arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, der kan betragtes som repraesentative, har erklaeret ordningen obligatorisk for hele fagomraadet.
11 Det staar endvidere fast, at pensionsordningen udelukkende finansieres af arbejdstagerne og arbejdsgiverne paa det paagaeldende fagomraade uden noget oekonomisk bidrag fra det offentlige.
12 Heraf foelger, at den omtvistede efterladtepension er omfattet af traktatens artikel 119.
13 Denne fortolkning afsvaekkes ikke af, at efterladtepensionen pr. definition ikke udbetales til arbejdstageren, men til den efterladte. Det maa nemlig understreges, at retten til en saadan ydelse er en fordel, som udspringer af, at den efterladtes aegtefaelle var tilsluttet ordningen, saaledes at den efterladte erhverver retten til pensionen som led i arbejdsforholdet mellem arbejdsgiveren og aegtefaellen, og pensionen udbetales til den efterladte som foelge af aegtefaellens arbejdsforhold.
14 Det foerste praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at en efterladtepension, der udbetales i henhold til en erhvervstilknyttet pensionsordning med de saerlige kendetegn, som gaelder for den i hovedsagen omhandlede ordning, er omfattet af traktatens artikel 119.
Det andet spoergsmaal
15 Med det andet spoergsmaal anmoder den forelaeggende ret i det vaesentlige Domstolen om at udtale sig om den noejagtige raekkevidde af begraensningen af de tidsmaessige virkninger af Barber-dommen, jf. ovenfor.
16 Det er i denne forbindelse tilstraekkeligt at goere opmaerksom paa, at der blev truffet afgoerelse om denne begraensning i forbindelse med ydelser (specielt pensioner) i henhold til private erhvervstilknyttede ordninger, som er blevet henfoert under begrebet loen i traktatens artikel 119' s forstand.
17 Ved afgoerelsen herom blev der taget hensyn til, at saerlige forhold goer sig gaeldende med hensyn til denne form for loen, idet der er en tidsmaessig forskydning mellem erhvervelsen af retten til pension, som sker gradvis i loebet af hele arbejdstagerens beskaeftigelsesforloeb, og den faktiske udbetaling af ydelsen, som opsaettes indtil opnaaelsen af en bestemt alder.
18 Domstolen tog ligeledes hensyn til de saerlige mekanismer i forbindelse med finansieringen af erhvervstilknyttede pensioner og dermed til den beregningsmaessige forbindelse, der i hvert enkelt tilfaelde bestaar mellem de periodiske bidrag og de beloeb, der skal udbetales engang i fremtiden.
19 Under hensyntagen til begrundelsen for begraensningen af de tidsmaessige virkninger af Barber-dommen, som anfoert i dommens praemis 44, boer det praeciseres, at ligebehandlingen med hensyn til erhvervstilknyttede pensioner kun kan paaberaabes, for saa vidt angaar ydelser, der vedroerer beskaeftigelsesperioder efter domsafsigelsen den 17. maj 1990, medmindre arbejdstagerne eller disses ydelsesberettigede paaroerende forinden har anlagt sag eller rejst en tilsvarende administrativ klage i henhold til den nationale lovgivning, der finder anvendelse.
20 Det andet praejudicielle spoergsmaal maa derfor besvares med, at i kraft af dommen af 17. maj 1990 i sag C-292/88, Barber, kan den direkte virkning af traktatens artikel 119 kun paaberaabes til stoette for krav om ligebehandling med hensyn til erhvervstilknyttede pensioner, for saa vidt angaar ydelser, der vedroerer beskaeftigelsesperioder efter den 17. maj 1990, medmindre arbejdstagerne eller disses ydelsesberettigede paaroerende ° som anfoert i dommen ° forinden har anlagt sag eller rejst en tilsvarende administrativ klage i henhold til den nationale lovgivning, der finder anvendelse.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering, den tyske regering og Det Forenede Kongerige samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Kantongerecht, Utrecht, ved kendelse af 28. marts 1991, for ret:
1) En efterladtepension, der udbetales i henhold til en erhvervstilknyttet pensionsordning med de saerlige kendetegn, som gaelder for den i hovedsagen omhandlede ordning, er omfattet af EOEF-traktatens artikel 119.
2) I kraft af dommen af 17. maj 1990 i sag C-262/88, Barber, kan den direkte virkning af traktatens artikel 119 kun paaberaabes til stoette for krav om ligebehandling med hensyn til erhvervstilknyttede pensioner, for saa vidt angaar ydelser, der vedroerer beskaeftigelsesperioder efter den 17. maj 1990, medmindre arbejdstagerne eller disses ydelsesberettigede paaroerende ° som anfoert i dommen ° forinden har anlagt sag eller rejst en tilsvarende administrativ klage i henhold til den nationale lovgivning, der finder anvendelse.