62008CC0199
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
V. TRSTENJAK
fremsat den 14. maj 2009 (
1
)
Sag C-199/08
Erhard Eschig
mod
UNIQA Sachversicherung AG
»Retshjælpsforsikring — direktiv 87/344/EØF — artikel 4, stk. 1 — forsikringstagerens frie advokatvalg — kontraktbegrænsning — masseskader forårsaget af samme begivenhed — forsikrerens valg af rettergangsfuldmægtig«
I — Indledning
1.
Genstanden for denne præjudicielle sag er et spørgsmål fra den østrigske Oberster Gerichtshof (højesteret, herefter »den forelæggende ret«) vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring (
2
). Spørgsmålet drejer sig om artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344, ifølge hvilken en retshjælpssikret frit kan vælge sin advokat eller enhver anden person, som er behørigt kvalificeret i henhold til den nationale lovgivning, når det er påkrævet for at forsvare, repræsentere eller varetage hans interesser i en sag behandlet retsligt eller administrativt (herefter anvendes overbegrebet »retlig repræsentant« for en advokat eller enhver anden person, som er behørigt kvalificeret i henhold til den nationale lovgivning).
2.
Baggrunden for hovedsagen er, at indstævnte i hovedsagen afslog appellantens anmodning om, at indstævnte i hovedsagen betalte hans udgifter til den advokat, han havde antaget i forbindelse med to investeringsserviceselskabers insolvens. Indstævnte begrunder afslaget med, at de generelle forsikringsbetingelser, som danner grundlag for aftalen, giver indstævnte ret til selv at vælge en retlig repræsentant, idet flere personer, som var forsikret hos indstævnte, havde lidt tab på grund af insolvensen, og der dermed forelå et tilfælde af såkaldt masseskade.
3.
Den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 skal forstås således, at den er til hinder for at fortolke en national bestemmelse således, at en retshjælpsforsikrer kan indføre en klausul i retshjælpsforsikringen, ifølge hvilken retshjælpsforsikreren i de forsikringstilfælde, hvor et stort antal forsikringstagere har lidt tab som følge af den samme begivenhed, er berettiget til at udpege en retlig repræsentant, hvilket dermed begrænser den enkelte forsikringstagers mulighed for frit at vælge en retlig repræsentant (herefter »klausul om masseskade«).
II — Retsforskrifter
A — Fællesskabsbestemmelser
4.
Ifølge den tyske sprogversion (
3
) af 11. betragtning til direktiv 87/344 indebærer hensynet til den retshjælpssikredes interesser, at denne selv kan vælge sin advokat eller en anden person, som har de af den nationale lovgivning krævede kvalifikationer for at kunne give møde under en sag behandlet retsligt eller administrativt, og altid, når der foreligger en interessekonflikt.
5.
I henhold til 12. betragtning til direktiv 87/344 bør medlemsstaterne have mulighed for at fritage virksomheder for pligten til at indrømme den sikrede den nævnte adgang til frit at vælge advokat, når retshjælpsforsikringen er begrænset til at dække forhold, der vedrører brugen af vejkøretøjer på deres område, og [når] andre begrænsende betingelser er opfyldt.
6.
Artikel 3 i direktiv 87/344 lyder:
»1.   Retshjælpsgarantien skal være omfattet af en i forhold til de øvrige forsikringsklasser særskilt aftale eller af et særskilt kapitel i en enhedspolice med angivelse af omfanget af retshjælpsgarantien, og, hvis medlemsstaten kræver det, af den dertil svarende præmie.
2.   Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de virksomheder, der er etableret på dens område, efter den mulighed, som medlemsstaten pålægger, eller efter eget valg, hvis medlemsstaten giver sit samtykke hertil, vedtager mindst en af følgende alternative løsninger:
a)
Virksomheden skal drage omsorg for, at ingen medarbejder, der beskæftiger sig med behandlingen af skader under retshjælpsforsikring eller med juridisk rådgivning i forbindelse med denne behandling, samtidig udøver en lignende aktivitet:
—
hvis virksomheden omfatter flere forsikringsklasser: inden for en anden klasse omfattet af samme virksomhed
—
hvad enten virksomheden omfatter flere klasser eller er specialiseret: i en anden virksomhed som har finansiel forretningsmæssig eller administrativ tilknytning til førstnævnte, og som omfatter en eller flere andre klasser henhørende under direktiv 73/239/EØF.
b)
Virksomheden skal overlade behandlingen af skadessager under klassen for retshjælpsforsikring til en i juridisk henseende selvstændig virksomhed. Denne virksomhed skal angives i den særskilte aftale eller det særskilte kapitel, der er nævnt i stk. 1. Hvis denne i juridisk henseende selvstændige virksomhed er knyttet til en anden virksomhed, som driver forsikring i en eller flere af de andre klasser, der er anført under punkt A i bilaget til direktiv 73/329/EØF, må de medarbejdere i sidstnævnte virksomhed, der beskæftiger sig med behandling af skadessager eller med juridisk rådgivning i forbindelse med denne behandling, ikke samtidig udøve den samme eller en lignede aktivitet i den anden virksomhed. Medlemsstaterne kan endvidere bestemme, at dette krav også skal gælde for medlemmerne af ledelsesorganet.
c)
Virksomheden skal i aftalen give den sikrede ret til, så snart forsikringsgiverens intervention kan påberåbes, at overdrage forsvaret af sine interesser til en advokat efter eget valg, eller, for så vidt den nationale lovgivning tillader dette, til enhver anden behørigt kvalificeret person.
3.   Uanset hvilken mulighed der vælges, anses de retshjælpssikredes interesser for at være omfattet af ækvivalente garantier i henhold til dette direktiv.«
7.
Artikel 4 i direktiv 87/344 bestemmer:
»1.   Af enhver forsikringsaftale om retshjælp skal det udtrykkeligt fremgå:
a)
at den sikrede frit kan vælge sin advokat eller enhver anden person, som er behørigt kvalificeret i henhold til den nationale lovgivning, når det er påkrævet for at forsvare, repræsentere eller varetage hans interesser i en sag behandlet retsligt eller administrativt
b)
at den sikrede selv kan vælge sin advokat eller, hvis han foretrækker det og for så vidt den nationale lovgivning tillader dette, enhver anden behørigt kvalificeret person til at varetage sine interesser, når der foreligger en interessekonflikt.
2.   Ved advokat forstås enhver person, der har ret til at udøve virksomhed under en af de betegnelser, der er anført i direktiv 77/249/EØF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik på den faktiske gennemførelse af advokaters frie udveksling af tjenesteydelser.«
8.
Artikel 5 i direktiv 87/344 lyder således:
»1.   De enkelte medlemsstater kan undtage retshjælpsforsikring fra anvendelsen af artikel 4, stk. 1, hvis samtlige nedenstående betingelser er opfyldt:
a)
Forsikringen vedrører udelukkende sager, der skyldes brug af vejkøretøjer på den pågældende medlemsstats område.
b)
Forsikringen er knyttet til en aftale om ydelse af assistance i tilfælde af ulykke eller uheld, hvor et vejkøretøj er impliceret.
c)
Hverken retshjælpforsikreren eller assistanceforsikreren dækker ansvarsklasser.
d)
Der er truffet forholdsregler, for at den juridiske rådgivning og hver parts repræsentation i en tvist varetages af helt uafhængige advokater, når disse parter er retshjælpssikrede hos den samme forsikringsgiver.
2.   Den undtagelse, som en medlemsstat indrømmer en virksomhed i medfør af stk. 1, berører ikke anvendelsen af artikel 3, stk. 2.«
B — Nationale bestemmelser
9.
Det nationale regelsæt udgøres af §§ 158k og 158p i Versicherungsvertragsgesetz (forsikringsaftaleloven) af 1958 (herefter »VersVG«). § 158k i VersVG bestemmer:
1.
Forsikringstageren kan frit vælge en person, der er fagligt kvalificeret til at repræsentere parter med henblik på at repræsentere ham i alle sager, der behandles retsligt eller administrativt. Den pågældende kan desuden frit vælge en advokat til at varetage sine retlige interesser i tilfælde af en interessekonflikt med forsikreren.
2.
Det kan aftales i forsikringsaftalen, at forsikringstageren til at repræsentere sig i en retssag eller en administrativ sag kun må vælge personer med beføjelse til som erhverv at repræsentere en part, og hvis kontor har sæde på det sted, hvor den retslige eller administrative myndighed med kompetence til at behandle den pågældende sag i første instans befinder sig. Såfremt der ikke findes mindst fire sådanne personer, hvis kontor har sæde på dette sted, skal retten til at vælge udvides til personer i retskredsen for den førsteinstansret, hvor den pågældende myndighed befinder sig.
3.
Der skal henvises til den ret, forsikringstageren har i henhold til stk. 1, første punktum, når forsikringstageren ønsker at få bistand af en retlig repræsentant i en retssag eller en administrativ sag; der skal henvises til den ret, der tilkommer ham i henhold til stk. 1, andet punktum, hvis der indtræder en interessekonflikt. Hvis forsikreren har overdraget skadesopgørelsen til en anden virksomhed (§ 158j, andet punktum), påhviler henvisningspligten denne virksomhed.
C — Generelle betingelser for retshjælpsforsikring
10.
De generelle betingelser for retshjælpsforsikring er standardbetingelser, som er udarbejdet af Österreichischer Versicherungsverband. Artikel 6.7.3 i disse betingelser lyder således i den udformning, der var gældende i 1995 (herefter »ARB 1995«):
»Såfremt flere forsikringstagere med henblik på at sikre deres retlige interesser er dækket af den samme forsikring i henhold til en eller flere kontrakter, og i tilfælde af, at deres interesser som følge af forsikringsbegivenheder af samme eller lignende art skal varetages over for den eller de samme modparter, er forsikreren berettiget til indledningsvis at begrænse sine ydelser til udenretligt at varetage forsikringstagernes interesser, og til at føre de nødvendige »prøvesager« gennem de af ham valgte retlige repræsentanter.
Såfremt, eller så snart disse foranstaltninger ikke er tilstrækkelige til at sikre forsikringstagerne mod fortabelse af deres rettigheder, og navnlig i tilfælde af en truende forældelse, afholder forsikreren bl.a. udgifterne til kollektive søgsmål eller andre former for retligt og udenretligt forsvar af kollektiv karakter, som varetages af en af forsikreren udpeget retlig repræsentant.«
III — Faktiske omstændigheder, hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
11.
Appellanten i hovedsagen, Dr. Erhard Eschig, er retshjælpsforsikret hos indstævnte i hovedsagen, UNIQA Sachversicherung AG, på grundlag af betingelserne i ARB 1995.
12.
Appellanten i hovedsagen havde investeret i to selskaber, som yder investeringsservice. Disse selskaber blev insolvente. Som følge heraf led han og andre investorer tab. Appellanten valgte et advokatkontor, der har hjemsted på hans bopælssted, til at varetage hans interesser, bl.a. i de konkurssager, der er iværksat angående selskabernes aktiver, i en straffesag, der verserer mod disse selskabers organer, og i en sag mod Republikken Østrig for manglende tilsyn med finanssektoren.
13.
Appellanten i hovedsagen anmodede indstævnte i hovedsagen om tilsagn til retshjælpsdækning vedrørende det arbejde, som hans advokater havde ydet hidtil og skulle yde fremover. Dette afviser indstævnte i hovedsagen. Indstævnte henviser til, at der er ca. 180 skadelidte, som er retshjælpsforsikret hos denne. Artikel 6.7.3 i ARB 1995 bestemmer i et sådant tilfælde, at de retshjælpsforsikrede i stedet for at føre hver sin retssag kan henvises til anlæg af prøvesager eller til et gruppesøgsmål, og at indstævnte i så fald er berettiget til at vælge den retlige repræsentant. Derfor er indstævnte ikke forpligtet til at erstatte appellanten dennes udgifter i den retssag, han har anlagt alene.
14.
Derpå anlagde appellanten i hovedsagen sag mod indstævnte i hovedsagen, idet han for det første nedlagde påstand om, at det blev fastslået, at indstævnte var forpligtet til at overtage udgifterne for hans advokaters arbejde i de førnævnte og fremtidige sager, og for det andet, at det blev fastslået, at artikel 6.7.3 i ARB 1995 er ugyldig og ikke udgør en del af forsikringsaftalen om retshjælp. Appellanten i hovedsagen tabte sagen i to instanser. Retterne i begge instanser fandt, at en fortolkning af § 158k i VersVG, ifølge hvilken en klausul om masseskade som artikel 6.7.3 i ARB 1995 er lovlig, er forenelig med artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344.
15.
Den forelæggende ret, som behandler revisionsanken, er i tvivl om fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344. På den ene side bestemmer artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344, at man har ret til frit at vælge en retlig repræsentant. Dette taler for appellantens opfattelse. På den anden side er der gode grunde til at tillade en klausul om masseskader, når et stort antal retshjælpsforsikrede har lidt tab som følge af den samme begivenhed. Omkostningerne ved en prøvesag eller et gruppesøgsmål på vegne af flere retshjælpsforsikrede, som varetages af en retlig repræsentant, er betydeligt lavere end omkostningerne ved at gennemføre individuelle søgsmål. Denne begrænsning af omkostningerne er også i forsikringstagernes interesse betragtet som gruppe.
16.
Såfremt en sådan fortolkning af § 158k i VersVG er forenelig med artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344, opstår det spørgsmål, hvilke kriterier der kan anvendes til at udsondre et tilfælde af masseskade fra andre sager. Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt en klausul som artikel 6.7.3 i ARB 1995, ifølge hvilken retshjælpsforsikreren er berettiget til at vælge en retlig repræsentant, så snart der er flere retshjælpssikrede, der er ramt, kan forenes med formålene og kravene i direktiv 87/344.
17.
Den forelæggende ret har udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring fortolkes således, at den er til hinder for en klausul, der er indeholdt i en retshjælpsforsikrers almindelige forsikringsbetingelser, og hvorefter forsikreren i forbindelse med forsikringsbegivenheder, hvor et stort antal forsikringstagere har lidt tab som følge af den samme begivenhed (f.eks. et investeringsfirmas insolvens), er berettiget til at udpege en retlig repræsentant, hvilket dermed begrænser den enkelte forsikringstagers mulighed for frit at vælge en advokat?
2)
Såfremt spørgsmålet 1 besvares benægtende:
Hvilke betingelser skal da være opfyldt for, at der foreligger en »masseskade«, der ifølge (eller snarere som supplement til) direktivet giver forsikreren — og ikke forsikringstageren — ret til at vælge rettergangsfuldmægtigen?«
IV — Retsforhandlingerne for Domstolen
18.
Forelæggelseskendelsen af 23. april 2008 er indgået til Domstolens Justitskontor den 15. maj 2008.
19.
Der er afgivet skriftlige indlæg af appellanten og den indstævnte i hovedsagen, af Republikken Østrigs og den Tjekkiske Republiks regeringer samt af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
20.
Ved den mundtlige forhandling den 11. marts 2009 deltog repræsentanter for appellanten og indstævnte i hovedsagen, Republikken Østrigs og den Tjekkiske Republiks regeringer samt Kommissionen og udbyggede deres forklaringer.
V — Parternes vigtigste anbringender
21.
Alle procesdeltagere er enige om, at direktiv 87/344 har til formål at fjerne hindringer for adgang til markedet inden for retshjælpsforsikring, som skyldes nationale regler til beskyttelse mod interessekonflikter. Ifølge deltagerne gjaldt der i Tyskland før udstedelsen af direktiv 87/344 det såkaldte Spartentrennungsgebot (krav om adskillelse af de enkelte forsikringsklasser), som virkede begrænsende på andre medlemsstaters adgang til markedet for forsikringsselskaber. For at lette adgangen til markedet for forsikringsselskaber fra andre medlemsstater og samtidig sikre en beskyttelse mod interessekonflikter, er der i artikel 3, stk. 2, i direktiv 87/344 fastsat tre strukturelle alternative løsninger for at undgå interessekonflikter, som for det første omfatter en adskillelse af de personer, der behandler forsikringsbegivenheder inden for retshjælpsforsikring og andre forsikringsklasser, for det andet behandling af skadessager, som er overdraget til et andet selskab, og for det tredje en model, hvor det står den retshjælpssikrede frit for at benytte en af ham selv valgt retlig repræsentant.
22.
Endvidere er alle procesdeltagere enige om, at artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 87/344 til beskyttelse af den retshjælpssikrede sikrer denne en ret til frit at vælge en retlig repræsentant, hvis der trods den strukturelle bestemmelse i artikel 3, stk. 2, i direktiv 87/344 opstår konkrete interessekonflikter.
23.
Procesdeltagerne har imidlertid forskellige opfattelser hvad angår fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344.
24.
Ifølge appellantens, Republikken Østrigs og Den Tjekkiske Republiks opfattelse garanterer artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 en ret til frit at vælge en retlig repræsentant i administrative sager og retssager, en ret, som hverken er afhængig af valget af de ovennævnte alternativer eller af, at der foreligger en konkret interessekonflikt. Appellanten i hovedsagen mener, at den selvstændige betydning, som retten til frit at vælge en retlig repræsentant har i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344, viser, at dette krav ikke er afhængigt af, at der foreligger en interessekonflikt, men ved at være begrænset til administrative sager og retssager til gengæld har et snævrere anvendelsesområde end artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 87/344. Republikken Østrig påpeger, at retten til frit at vælge en retlig repræsentant set i forhold til det oprindelige udkast til direktivet ganske vist er blevet begrænset til administrative sager og retssager, men inden for denne begrænsede ramme har fået en selvstændig betydning.
25.
Appellanten i hovedsagen, Republikken Østrig og Den Tjekkiske Republik har anført, at ordlyden i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke tillader, at det er retshjælpsforsikreren og ikke den retshjælpssikrede, der vælger den retlige repræsentant.
26.
En indskrænkningsmulighed kan heller ikke støttes på artikel 5 i direktiv 87/344. Før udstedelsen af direktiv 87/344 havde motorkøretøjsforeninger i visse medlemsstater støttet deres medlemmer i retstvister om trafikulykker ved egne retlige repræsentanter. Artikel 5 i direktiv 87/344 er en undtagelsesbestemmelse, som skulle gøre det muligt at bibeholde denne praksis.
27.
En restriktiv fortolkning eller en teleologisk reduktion af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 med hensyn til sager om masseskader må afvises ifølge appellanten i hovedsagen. Han henviser til, at sager om masseskader var kendt, da direktiv 87/344 blev udstedt. Derfor kan anvendelsesområdet for artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke indskrænkes med henvisning til, at sager om masseskader er et nyt fænomen. Republikken Østrig henviser herved til vagheden ved begrebet masseskade. Endelig henviser appellanten i hovedsagen og den Tjekkiske Republik til de talrige ulemper for de retshjælpssikrede, som anvendelsen af en klausul om masseskade kan føre til.
28.
Appellanten i hovedsagen, Republikken Østrig og den Tjekkiske Republik foreslår at besvare det første spørgsmål med, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 87/344 er til hinder for en begrænsning af den retshjælpssikredes ret til frit at vælge sin retlige repræsentant, som hovedsagen drejer sig om.
29.
Indstævnte i hovedsagen har gjort gældende, at det ikke er formålet med direktiv 87/344 at sikre den retshjælpssikrede en ret til frit at vælge den retlige repræsentant.
30.
Da artikel 3 i direktiv 87/344 fastsætter tre alternativer til at undgå interessekonflikter, og da ingen af dem skal foretrækkes frem for de andre, kan artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke fortolkes således, at den i alle tilfælde giver ret til frit valg af retlig repræsentant.
31.
Dette fremgår allerede af ordlyden i 11. betragtning til direktiv 87/344, i hvilken denne ret altid anerkendes, når der foreligger en interessekonflikt. Deraf kan det modsætningsvis sluttes, at når denne interessekonflikt ikke foreligger, består der i princippet ikke nogen ret til frit valg af retlig repræsentant.
32.
Det samme bekræftes også af undtagelsesbestemmelsen i artikel 5 i direktiv 87/344. Denne viser, at undtagelser fra det frie valg af retlig repræsentant er tilladt. Artikel 5 i direktiv 87/344 er ikke nogen absolut undtagelse, men blot et eksempel. Det forhold, at der ikke er taget hensyn til masseskader, gør det i de retshjælpssikredes interesse nødvendigt at give en tilsvarende fortolkning af eller slutte i analogi med artikel 5 i direktiv 87/344. Østrig har allerede i sin lovgivning indført en sådan undtagelse vedrørende lokale begrænsninger i retten til valg af retlig repræsentant i § 158k, stk. 2, i VersVG.
33.
Dette svarer desuden også til direktivets effet utile. Det afgørende er, hvilken fortolkning der giver den største praktiske nytte. På forsikringsområdet skal der altid tages udgangspunkt i de retshjælpssikredes interesse som helhed. Derfor må formålet være at sikre en så omfattende ligebehandling af de forsikrede som muligt og gøre den til rådighed stående kapital tilgængelig på lige fod og så effektivt som muligt for alle retshjælpssikrede. Under hensyntagen til interessen i, at der kan ydes retshjælp til enhver forbruger, er det tvingende nødvendigt at indføre særbestemmelser for sager om masseskader.
34.
Endvidere havde man ifølge indstævnte endnu ikke tænkt på sager om masseskader på tidspunktet for udstedelsen af direktiv 87/344 i 1987.
35.
Desuden henviser indstævnte i hovedsagen til den virkning, det vil have at erklære en klausul om masseskade for ulovlig. I den forbindelse behandler indstævnte først det konkurrencemæssige forhold, der består mellem retshjælpsforsikringer og finansieringen af sagsomkostninger. For det andet henviser indstævnte til, at dækningsomfanget af en retshjælpsforsikring ikke er reguleret i direktiv 87/344. Derfor kan det føre til udelukkelse af visse risici og fastsættelse af maksimumsgrænser for dækning, hvis en klausul om masseskader erklæres ulovlig.
36.
Endelig henviser indstævnte i hovedsagen til de fordele, de retshjælpssikrede har af en klausul om masseskade.
37.
Indstævnte i hovedsagen foreslår Domstolen at besvare det første spørgsmål med, at artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 skal fortolkes således, at det i sager om masseskader skal anses for lovligt at overdrage valget af en retlig repræsentant fra den retshjælpssikrede til retshjælpsforsikreren.
38.
Hvad angår det andet spørgsmål gør indstævnte i hovedsagen gældende, at sager om masseskader er begivenheder, ved hvilke flere personer lider et tab, som i hvert fald abstrakt set ud fra et procesøkonomisk synspunkt egner sig til at blive behandlet i en enkelt retssag eller ved en prøvesag. I den forbindelse skal det tages i betragtning, om det drejer sig om sager, hvor den skadevoldende begivenhed er af vidtrækkende betydning, om skaderne rammer de enkelte forsikringstagere direkte og på samme måde, om der foreligger et ensartet retsgrundlag, og om modparterne i det væsentlige er de samme.
39.
Efter Kommissionens opfattelse kan princippet om frit valg af retlig repræsentant i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke anses for et selvstændigt formål med direktivet. Ellers ville de to første strukturelle alternativer i artikel 3, stk. 2, i direktiv 87/344 være uden betydning. De ville i så fald ikke længere være alternative løsninger, men kun supplerende foranstaltninger.
40.
Kommissionen minder her om, at direktiv 87/344 på dette punkt afviger fra Kommissionens oprindelige direktivforslag. Forslaget indeholdt en originær ret til frit valg af retlig repræsentant. Men fællesskabslovgiver fulgte ikke dette forslag fuldstændigt. Navnlig blev det frie valg af advokat begrænset til retssager og administrative sager.
41.
Også 11. betragtning til direktivet støtter denne fortolkning. Ifølge betragtningen indebærer hensynet til den retshjælpssikredes interesser, at denne selv kan vælge sin retlige repræsentant, og dette gælder, hver gang der foreligger en interessekonflikt.
42.
Kommissionen er af den opfattelse, at direktiv 87/344 ikke indeholder noget absolut krav om frit valg af retlig repræsentant. Kravet i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 kan derfor være underlagt begrænsninger, i det omfang dette er i den enkelte retshjælpssikredes interesse.
43.
Der er ifølge Kommissionen intet, der tyder på, at sager om masseskader har været genstand for overvejelser i forbindelse med udkastet til direktivet. Derfor forbyder direktiv 87/344 ikke anvendelsen af klausuler om masseskader, så længe beskyttelsen af den forsikrede er sikret.
44.
Hvad angår spørgsmålet om, hvilke kriterier der skal anvendes for at fastslå, hvornår der foreligger en masseskade, efterlader den foreliggende sag med mindst 16000 skadelidte i hvert fald ingen tvivl og behøver derfor ikke besvares.
45.
Som svar på det første spørgsmål foreslår Kommissionen, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 87/344 skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en klausul, der i forbindelse med forsikringsbegivenheder, hvor et større antal retshjælpssikrede har lidt tab som følge af den samme begivenhed, giver retshjælpsforsikreren ret til at vælge en retlig repræsentant og dermed begrænser den enkelte retshjælpssikredes ret til frit at vælge sin retlige repræsentant.
VI — Retlig vurdering
A — Første spørgsmål
46.
Med sit første spørgsmål anmoder den forelæggende ret Domstolen om en fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344. Retten ønsker oplyst, om denne bestemmelse skal fortolkes således, at den er til hinder for en fortolkning af en national bestemmelse som § 158k i VersVG, der tillader en klausul om masseskade i retshjælpsforsikringsaftaler.
47.
Det er min overbevisning, at dette spørgsmål skal besvares bekræftende af følgende grunde. For det første indeholder ordlyden af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke nogen undtagelse for sager om masseskader (1). For det andet taler hele opbygningen af direktiv 87/344 for en selvstændig betydning af retten til frit at vælge en retlig repræsentant i retssager og administrative sager i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, litra a) (2). For det tredje kan artikel 5 i direktiv 87/344 ikke anvendes analogt på sager om masseskader (3). For det fjerde er betingelserne for en teleologisk indskrænkning af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke opfyldt (4).
1. Ordlyden i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344
48.
I henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 skal det i enhver aftale om retshjælpsforsikring udtrykkeligt fremgå, at den retshjælpssikrede frit kan vælge sin retlige repræsentant, når det er påkrævet for at forsvare, repræsentere eller varetage hans interesser i en sag behandlet retsligt eller administrativt.
49.
Efter ordlyden i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 er retten til at vælge ganske vist begrænset til sager behandlet retsligt eller administrativt. Men inden for rammerne af denne begrænsning fremgår der ikke nogen undtagelse for sager om masseskader. Ifølge princippet ubi lex non distinguit, nec nos distinguere debemus [hvor loven ikke skelner, skal vi heller ikke skelne] taler ordlyden i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 således mod en sondring mellem sager om masseskader og andre sager. Ordlyden i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 taler således mod lovligheden af en klausul om masseskader, ifølge hvilken det er retshjælpsforsikreren og ikke den retshjælpssikrede, der kan udpege den retlige repræsentant.
2. Den selvstændige betydning af retten til frit at vælge en retlig repræsentant i retssager og administrative sager
50.
Indstævnte i hovedsagen og Kommissionen har gjort gældende, at retten til frit at vælge en retlig repræsentant i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke har nogen selvstændig betydning. Eftersom de til støtte for deres opfattelse påberåber sig direktiv 87/344’s systematik, formål og tilblivelseshistorie, skal jeg først kort behandle dette direktivs tilblivelseshistorie, formål og indhold.
51.
Direktiv 87/344 er et af flere direktiver (
4
), der har til formål at lette adgangen til markedet på området for direkte forsikringsvirksomhed (
5
). Inden for retshjælpsforsikringsområdet forekom der begrænsninger i adgangen til markedet som følge af de forskellige ordninger i medlemsstaterne for at undgå interessekonflikter (
6
).
52.
Interessekonflikter kan navnlig opstå, når et forsikringsselskab tilbyder forsikringer inden for forskellige forsikringsklasser. Hvis et forsikringsselskab f.eks. tilbyder ansvars- og retshjælpsforsikring, kan det ikke udelukkes, at selskabet i en tvist både optræder på skadevolderens og på den skadelidtes side (
7
).
53.
For at undgå interessekonflikter gjaldt der i Tyskland et krav om adskillelse af forsikringsklasser. Da forsikringsselskaber i de fleste andre medlemsstater imidlertid var organiseret som selskaber, der dækker flere klasser, kunne disse forsikringsselskaber ikke tilpasses kravet om adskillelse af klasser. Kravet om adskillelse virkede således for disse forsikringsselskaber som en begrænsning i adgangen til markedet.
54.
Direktiv 87/344 skulle fjerne denne begrænsning i adgangen til markedet, idet der skulle skabes garantier for, at interessekonflikter kunne undgås (
8
). Det er på denne baggrund, at artikel 3, stk. 2, i direktiv 87/344 skal ses, som fastlægger tre strukturelle alternativer til undgåelse af interessekonflikter:
—
Den første løsning i henhold til litra a) bestemmer i det væsentlige, at der skal være en medarbejder i forsikringsselskabet, der beskæftiger sig specielt med behandlingen af skader under retshjælpsforsikring eller med juridisk rådgivning i forbindelse med denne behandling og ikke samtidig udøver en lignende aktivitet (herefter »specialkompetencemodellen«).
—
Ifølge den anden løsning i henhold til litra b) skal behandlingen af skadessager under klassen for retshjælpsforsikring overlades til en i juridisk henseende selvstændig virksomhed (herefter »overførselsmodellen«).
—
Ifølge løsningen i litra c) skal forsikringsselskabet i aftalen give den sikrede ret til, så snart forsikringsgiverens intervention kan påberåbes, at overdrage forsvaret af sine interesser til en retlig repræsentant efter eget valg (herefter »repræsentantmodellen«).
55.
Enhver af disse løsninger anses ifølge artikel 3, stk. 3, i direktiv 87/344 for ækvivalente garantier for de retshjælpssikredes interesser. Hver medlemsstat skal sikre, at forsikringsselskaber, der er etableret på dens område, vedtager mindst en af de alternative løsninger. De er dog frit stillet med hensyn til, hvilken alternativ løsning de vil vælge, eller om de vil overlade det til selskaberne at vælge mellem mere end én alternativ løsning.
56.
Ud over de strukturelle foranstaltninger for at undgå interessekonflikter i henhold til artikel 3, stk. 2, i direktiv 87/344 indeholder artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 87/344 en beskyttelse mod konkrete interessekonflikter. Ifølge denne bestemmelse har en retshjælpssikret ret til frit at vælge sin retlige repræsentant, hvis der opstår en interessekonflikt.
57.
I modsætning til, hvad indstævnte i hovedsagen og Kommissionen har gjort gældende, fremgår det hverken af forholdet mellem retten til frit at vælge en retlig repræsentant i sager behandlet retsligt eller administrativt i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), og de strukturelle foranstaltninger for at undgå interessekonflikter (a), eller mellem denne ret og retten til frit valg i tilfælde af en interessekonflikt (b), eller af formålet med direktiv 87/344 (c), eller af dette direktivs tilblivelseshistorie (d), at denne ret ikke har nogen selvstændig betydning.
a) Forholdet mellem retten til frit at vælge en retlig repræsentant i sager behandlet retsligt eller administrativt i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), og de strukturelle foranstaltninger for at undgå interessekonflikter i henhold til artikel 3, stk. 2, i direktiv 87/344
58.
Indstævnte i hovedsagen og Kommissionen har gjort gældende, at retten til frit at vælge en retlig repræsentant i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), skal ses i sammenhæng med artikel 3, stk. 2, litra c), i direktiv 87/344 og blot er en særlig udformning af modellen med retlig repræsentant. Hvis man tillagde retten til frit at vælge sin retlige repræsentant en selvstændig betydning, ville dette føre til, at det altid var repræsentantmodellen i henhold til artikel 3, stk. 2, litra c), i direktiv 87/344, der kom til anvendelse. Betydningen af de to andre alternativer, nemlig specialkompetencemodellen i henhold til artikel 3, stk. 2, litra a), i direktiv 87/344 og overførselsmodellen i henhold til artikel 3, stk. 2, litra b), i samme direktiv, ville dermed blive undermineret.
59.
Denne opfattelse er jeg ikke enig i.
60.
For det første beholder specialkompetencemodellen i henhold til artikel 3, stk. 2, litra a), i direktiv 87/344 og overførelsesmodellen i henhold til artikel 3, stk. 2, litra b), i direktiv 87/344 deres eget anvendelsesområde også i de tilfælde, hvor der af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 kan udledes en selvstændig ret til frit at vælge retlig repræsentant i sager behandlet retsligt eller administrativt.
61.
Repræsentantmodellen i henhold til artikel 3, stk. 2, litra c), i direktiv 87/344 går nemlig indholdsmæssigt længere end artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344. Artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 giver nemlig kun ret til frit at vælge retlig repræsentant i det tilfælde, hvor der er tale om en sag behandlet retsligt eller administrativt. I modsætning hertil har den retshjælpssikrede efter repræsentantmodellen i henhold til artikel 3, stk. 2, litra c), i direktiv 87/344 ret til at overdrage forsvaret af sine interesser til en retlig repræsentant, så snart han kan påberåbe sig forsikringsgiverens intervention, altså allerede inden en retssag eller en administrativ sag (
9
).
62.
Ganske vist begrænses specialkompetencemodellens og overførelsesmodellens anvendelsesområde ved antagelsen af en selvstændig ret til frit at vælge retlig repræsentant i sager behandlet retsligt eller administrativt, men de beholder deres eget selvstændige anvendelsesområde.
63.
Følger man derimod den fortolkning, som indstævnte i hovedsagen og Kommissionen har anlagt, vil artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke længere have noget selvstændigt anvendelsesområde. Ved valget af repræsentantmodellen er der ret til frit at vælge en retlig repræsentant, allerede inden en retssag eller en administrativ sag påbegyndes. Hvis artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 kun fandt anvendelse i forbindelse med løsningen med den retlige repræsentant, ville denne bestemmelse blive indholdsløs (
10
).
64.
Med udgangspunkt i romerrettens princip ut res magis valeat quam pereat [hellere gyldig end ugyldig], ifølge hvilken en fortolkning, som lader hver enkelt artikel beholde sin selvstændige betydning, er at foretrække frem for en fortolkning, der berøver enkelte artikler deres selvstændige betydning, taler forholdet mellem artikel 3, stk. 2, og artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 for en fortolkning, hvorefter artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 indebærer en selvstændig ret til frit at vælge sin retlige repræsentant.
b) Forholdet mellem retten til frit valg af retlig repræsentant i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 og beskyttelsen mod konkrete interessekonflikter i henhold til artikel 4, stk. 1, litra b), i samme direktiv
65.
Også forekomsten af artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 87/344, som fastsætter en ret til frit at vælge retlig repræsentant i tilfælde af en konkret interessekonflikt, taler efter min opfattelse for, at retten til frit at vælge retlig repræsentant i sager behandlet retsligt eller administrativt i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 har selvstændig betydning. Hvis artikel 4, stk. 1, litra a), var begrænset til tilfælde, hvor der består en konkret interessekonflikt, ville artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke længere have nogen selvstændig betydning ved siden af artikel 4, stk. 1, litra b), i samme direktiv.
c) Formålet med direktiv 87/344
66.
Den selvstændige betydning af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 kan heller ikke anfægtes under henvisning til formålet med direktivet.
67.
Argumentet som den indstævnte i hovedsagen først har fremsat, og hvorefter hovedformålet med direktiv 87/344 var at fjerne hindringer for adgang til markedet, og at der hertil krævedes en harmonisering af reglerne om beskyttelse af de retshjælpssikrede mod interessekonflikter, og at der ud over dette ikke skulle skabes nogen rettigheder eller garantier for retshjælpssikrede, kan ikke overbevise mig.
68.
Ganske vist er hovedformålet med direktiv 87/344 ubestridt at fjerne hindringer for adgang til markedet ved en harmonisering af reglerne om beskyttelse mod interessekonflikter. Dette udelukker imidlertid ikke i sig selv, at direktivet kan omfatte reguleringsområder ud over beskyttelsen mod interessekonflikter.
69.
Den indstævnte i hovedsagen og Kommissionen har for det andet i deres skriftlige indlæg påpeget, at der i betragtningerne til direktiv 87/344 kun refereres til formålet at beskytte mod interessekonflikter.
70.
Heller ikke dette argument kan overbevise mig. For det første skal jeg påpege, at de formål med et direktiv, som er bindende for medlemsstaterne i henhold til artikel 249, stk. 3, EF, fremgår af artiklerne i det pågældende direktiv. Det er ikke nogen betingelse for den bindende virkning, at der også henvises til hver enkelt af disse formål i betragtningerne til direktivet.
71.
I øvrigt kan henvisningen til den tyske sprogversion af 11. betragtning til direktiv 87/344 heller ikke retfærdiggøre en snæver fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344, idet denne version afviger fra de øvrige sprogversioner. Ifølge de andre versioner indebærer hensynet til den retshjælpssikredes interesser, at denne selv kan vælge sin advokat eller enhver anden person, som har de af den nationale lovgivning krævede kvalifikationer for at kunne give møde under en sag behandlet retsligt eller administrativt, og altid, når der foreligger en interessekonflikt (
11
). I andre sprogversioner henvises der således i 11. betragtning udtrykkeligt også til den retshjælpssikredes interesse i at kunne vælge en retlig repræsentant i en sag behandlet retsligt eller administrativt, helt uafhængigt af beskyttelsen mod interessekonflikter (
12
).
d) Direktiv 87/344’s tilblivelseshistorie
72.
Kommissionen har endvidere anført som argument, at det fremgår af direktiv 87/344’s tilblivelseshistorie, at der i modsætning til det oprindelige udkast til direktivet ikke kan antages at foreligge nogen omfattende ret til frit at vælge en retlig repræsentant. I udkastet var der tale om en ubegrænset ret til frit at vælge en retlig repræsentant (
13
).
73.
Heller ikke dette argument kan overbevise mig. Som tidligere omtalt er retten til frit at vælge sin retlige repræsentant ganske vist ændret sprogligt i den endelige udgave og begrænset til at gælde repræsentation i sager behandlet retsligt eller administrativt. Men der kan alene heraf ikke udledes noget holdepunkt for, at valget af retlig repræsentant, fordi det er begrænset til kun at gælde sager behandlet retsligt eller administrativt, ikke kan have nogen selvstændig betydning ved siden af formålet at undgå interessekonflikter. Man kan lige så godt drage den slutning af direktivets tilblivelseshistorie, at det oprindelige mål om frit valg af retlig repræsentanter er blevet begrænset til kun at gælde sager behandlet retsligt eller administrativt, men i denne indskrænkede form ikke er afhængig af, at der foreligger en interessekonflikt. Hverken Kommissionens oprindelige direktivforslag (
14
) eller andre dokumenter fra lovgivningsproceduren (
15
) giver holdepunkter for, at der med artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 blot skulle indføres et yderligere redskab til at undgå en interessekonflikt og ikke en selvstændig ret til at vælge retlig repræsentant (
16
).
e) Foreløbig konklusion
74.
Som foreløbig konklusion konstaterer jeg derfor, at placeringen af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 inden for hele opbygningen af direktiv 87/344 og formålet med direktivet taler for en selvstændig betydning af retten til frit at vælge sin retlige repræsentant i sager behandlet retsligt eller administrativt, og at direktivets tilblivelseshistorie i hvert fald ikke taler herimod (
17
).
3. Analog anvendelse af artikel 5 i direktiv 87/344 på sager om masseskader
75.
Indstævnte i hovedsagen har gjort gældende, at det fremgår af artikel 5 i direktiv 87/344, at retten til frit at vælge sin retlige repræsentant i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 kan begrænses. Også dette må afvises. Ud fra artikel 5 i direktiv 87/344 kan der hverken direkte eller analogt sluttes til muligheden for at begrænse det frie valg af retlig repræsentant i sager om masseskader.
76.
For det første fastsætter artikel 5 i direktiv 87/344 en meget snæver undtagelse fra retten til frit at vælge retlig repræsentant. I artikel 5 i direktiv 87/344 præciseres udtrykkeligt, at en medlemsstat kun må begrænse retten til frit at vælge retlig repræsentant, når alle betingelser i artikel 5 er opfyldt kumulativt. Efter sin ordlyd kan artikel 5 i direktiv 87/344 ikke opfattes som en opregning af eksempler.
77.
Desuden udgør denne bestemmelse en særregel, som angår en særlig situation og derfor ikke kan anvendes analogt. Den blev optaget på initiativ af visse medlemsstater for at bevare status quo for britiske og nederlandske automobilklubbers retshjælpsforsikring i forbindelse med trafikulykker (
18
).
78.
Endvidere taler eksistensen af en meget snæver særregel, der ikke kan anvendes analogt, efter min opfattelse snarere imod end for en generel mulighed for, at rettigheden i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 kan indskrænkes.
4. En teleologisk reduktion af retten til frit valg af retlig repræsentant i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 i forbindelse med sager om masseskader
79.
Endelig har indstævnte i hovedsagen og Kommissionen gjort gældende, at man endnu ikke kendte masseskader på det tidspunkt, hvor direktiv 87/344 blev vedtaget. Derfor mener de, at retten til frit valg af retlig repræsentant i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke kan anvendes på sager om masseskader.
80.
Også denne argumentation må afvises. Da ordlyden i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ikke indeholder nogen undtagelse om masseskader, har indstævnte i hovedsagen og Kommissionen i realiteten krævet en teleologisk begrænsning af bestemmelsen. Men forudsætningen for en sådan begrænsning er, at ordlyden i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 mod lovgivers vilje er blevet for omfattende. Dette kan ikke antages at foreligge her.
81.
For det første kan det hvad angår de faktiske forhold ikke antages, at fællesskabslovgiver ikke kendte til masseskader. Fænomenet masseskader begrænser sig ikke til det finansielle område. Appellanten i hovedsagen har korrekt henvist til, at tidspunktet for udstedelsen af direktivet lå efter den såkaldte Contergan- eller Thalidomid-affære (
19
).
82.
For så vidt indstævnte i hovedsagen i retlig henseende har gjort gældende, at der bør tages hensyn til, at der muligvis vil blive indført gruppesøgsmål i den østrigske civile retspleje, skal jeg alene påpege, at dette anbringende tager sigte på en potentiel mulighed i fremtiden (
20
) og allerede af den grund ikke kan begrunde en teleologisk begrænsning i denne sag. Også det forhold, at Kommissionen inden for konkurrenceret (
21
) eller forbrugerbeskyttelse (
22
) har identificeret en række tiltag til fremme af gruppesøgsmål, begrunder ikke nogen teleologisk begrænsning. For så vidt det på dette område i fremtiden skulle anses for nødvendigt at ændre bestemmelserne i direktiv 87/344, påhviler det fællesskabslovgiver at ændre bestemmelserne i direktiv 87/344 i overensstemmelse hermed.
83.
Endvidere betvivler jeg, at artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 kan anses for at være for omfattende.
84.
For det første er det normative indhold af artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 ret begrænset. Den bestemmer blot, at der består en ret til frit at vælge sin retlige repræsentant, når det er påkrævet for at forsvare, repræsentere eller varetage den forsikredes interesser i en sag behandlet retsligt eller administrativt. Der er derimod ikke fastsat noget i artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 om betingelserne for, at den retshjælpssikrede af sin retshjælpsforsikring kan kræve deltagelse af en retlig repræsentant. Disse betingelser fremgår således — med forbehold af yderligere relevante bindende fællesskabsretlige eller nationale bestemmelser — af retshjælpsforsikringsaftalen.
85.
For det andet indeholder direktiv 87/344 kun få detaljerede bestemmelser om, hvad retshjælpsforsikringer skal indeholde. Der er navnlig ikke fastsat noget om, hvilke områder en retshjælpsforsikring skal dække. Medmindre der findes nationale bestemmelser, står det således forsikringsselskabet frit for at udelukke områder, der er særligt udsatte for masseskader, eller at opkræve højere præmier for at dække disse områder (
23
).
86.
Den beskyttelse af forsikringstagerne betragtet som gruppe, som indstævnte kræver med henblik på konstante præmier og overskuelige omkostningsstrukturer, behøver derfor ikke nødvendigvis at opnås ved at begrænse det frie valg af en retlig repræsentant.
5. Konklusion
87.
Som konklusion skal jeg konstatere, at artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 skal fortolkes således, at den ikke er forenelig med en fortolkning af en national bestemmelse som § 158k i VersVG, hvorefter det i en retshjælpsforsikringsaftale kan fastsættes, at i de tilfælde, hvor et stort antal forsikringstagere har lidt tab som følge af den samme begivenhed, er det retshjælpsforsikreren og ikke den retshjælpssikrede, der er berettiget til at udpege en retlig repræsentant.
B — Andet spørgsmål
88.
Da det andet spørgsmål kun er subsidiært, behøver dette ikke at besvares.
VII — Forslag til afgørelse
89.
På baggrund heraf foreslår jeg Domstolen at besvare spørgsmålene fra den forelæggende ret således:
»Artikel 4, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring skal fortolkes således, at den er til hinder for en fortolkning af en national bestemmelse som § 158k i den østrigske Versicherungsvertragsgesetz (forsikringsaftalelov), der tillader retshjælpsforsikringsaftaler at indeholde en klausul, hvorefter det ved forsikringsbegivenheder, hvor et stort antal forsikringstagere har lidt tab som følge af den samme begivenhed, er retshjælpsforsikreren og ikke den retshjælpssikrede, der er berettiget til at udpege en retlig repræsentant til at forsvare, repræsentere eller varetage den retshjælpssikredes interesser i en sag behandlet retsligt eller administrativt.«
(
1
) – Originalsprog: tysk.
(
2
) – EFT L 185, s. 77.
(
3
) – Den tyske version af 11. betragtning afviger betydeligt fra de øvrige sprogversioner. Denne afvigelse behandler jeg nedenfor i punkt 71.
(
4
) – Jf. Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24.7.1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, EFT L 228, s. 3; Rådets andet direktiv 88/357/EØF af 22.6.1988 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 73/239/EØF, EFT L 172, s. 1; Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8.11.1990 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF, EFT L 330, s. 50.
(
5
) – Med hensyn til målsætningen jf. tredje betragtning til direktiv 87/344; se herom også G.W. Bähr, »Der Rechtsrahmen für Niederlassungen von europäischen Versicherungsunternehmen in Deutschland — zugleich Anmerkungen zur Corporate Compliance für Niederlassungen«, i: Liber amicorum für Gerrit Winter, Verlag Versicherungswirtschaft, 2007, s. 191-208.
(
6
) – Jf. fjerde betragtning til direktiv 87/344.
(
7
) – Jf. B. Cerveau og H. Margeat, »Commentaire de la directive du Conseil des Communautés européennes portant coordination des dispositions législatives réglementaires et administratives concernant l’assurance protection juridique«, Gazette du Palais, 1987, s. 580, på s. 581.
(
8
) – Jf. ottende betragtning til direktiv 87/344.
(
9
) – Om fortolkningsspørgsmålene vedrørende begrebet »retssag« se H. Blundell, »Free to choose? Before the event legal expenses insurance and freedom of choice«, Journal of Personal Injury Law, 2004, s. 93 ff.
(
10
) – Jf. B. Cerveau og H. Margeat, nævnt ovenfor i fodnote 7, s. 584.
(
11
) – Meget taler for, at den tyske sprogversion hviler på en oprindelig fejl og en heraf afledt fejl. Som oprindelig fejl blev ordgruppen vedrørende repræsentation i retsligt eller administrativt behandlede sager ikke opfattet som udtryk for et selvstændigt alternativ [sådan som det også kommer til udtryk i artikel 4, stk. 1, litra a)], men som en supplerende beskrivelse af den »anden persons« kvalifikationer. I tilknytning hertil blev de ord, med hvilke det alternative forhold mellem de to grupper af sager udtrykkes i de andre sprogversioner (f.eks. »et chaque fois« i den franske version og »and whenever« i den engelske version), fejlagtigt oversat med ordene »und zwar immer«.
(
12
) – Jf. den i fodnote 11 ovenfor nævnte franske og engelske sprogversion. Undersøgelsen af især den italienske, portugisiske, rumænske, slovenske og spanske sprogversion fører til samme resultat.
(
13
) – Jf. artikel 5 i Kommissionens forslag til direktivet af 18.7.1979, KOM/(79) 396 endelig udg., EFT C 198, s. 2.
(
14
) – Jf. fodnote 13.
(
15
) – Jf. udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg om forslag til Rådets direktiv om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring af 19.11.1980, EFT C 348, s. 22, beslutning med udtalelse fra Europa-parlamentet om forslaget fra Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber til Rådet til direktiv om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring af 17.9.1981, EFT C 260, s. 78, ændret forslag til Rådets direktiv om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring, KOM(82)43 endelig udg. af 8.2.1982, EFT C 78, s. 9.
(
16
) – Jf. A. Fenyves, »Zur Zulässigkeit der »Massenschadensklausel« in der Rechtsschutzversicherung«, Versicherungsrundschau, 2006, s. 22 ff., på s. 25, som henviser til, at den historiske fortolkning ikke hjælper meget.
(
17
) – For en lignende argumentation se også C. Paris, »Le régime de l’assurance protection juridique«, Collection des thèses, Édition Larcier, 2004, s. 67, som påpeger, at artikel 4, stk. 1, litra a), i direktiv 87/344 udgør en selvstændig garanti, som ikke må forveksles med de strukturelle foranstaltninger i henhold til artikel 3, stk. 2, i direktiv 87/344.
(
18
) – B. Cerveau og H. Margeat, nævnt ovenfor i fodnote 7, s. 584, A. Fenyves, nævnt ovenfor i fodnote 16, s. 23.
(
19
) – Det drejede sig her om et lægemiddel med det virksomme stof thalidomid, som blev markedsført i slutningen af 1950’erne, især i Tyskland og Det Forenede Kongerige, og som forårsagede misdannelser på fostre.
(
20
) – Om de processuelle betingelser for søgsmål fra flere skadelidte se W.H. Rechberger, »Zur Einführung eines »Gruppenverfahrens« in Österreich«, i: Rechtsschutz gestern, heute, morgen, Festgabe zum 80. Geburtstag von Rudolf Machacek und Franz Matscher, Neuer Wissenschaftlicher Verlag, 2008, s. 861-869.
(
21
) – Kommissionens hvidbog af 2.4.2008 om erstatningssøgsmål ved overtrædelse af EF’s kartel- og monopolregler, KOM(2008) 165 endelig udg.
(
22
) – Kommissionens grønbog af 27.11.2008 om kollektivt søgsmål for forbrugere, KOM(2008) 794 endelig udg.
(
23
) – Jf. C. Paris, nævnt ovenfor i fodnote 15, s. 70.