61991CC0106_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1. Storhertugdoemmet Luxembourgs Conseil d' État har i naervaerende sag anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af tre spoergsmaal vedroerende den frie adgang til at udoeve erhverv som virksomhedsrevisor; spoergsmaalene lyder saaledes:
"1) a) Kan en medlemsstats kompetente myndigheder retmaessigt ifoelge artikel 52 ff. i traktaten eller andre bestemmelser i traktaten eller bestemmelser til gennemfoerelse heraf bestemme, at det forhold, at en fysisk person er etableret som selskabsrevisor i en anden medlemsstat, udelukker vedkommende fra i foerstnaevnte medlemsstat at udoeve erhverv som selskabsrevisor?
Dersom dette spoergsmaal besvares benaegtende, spoerges det:
b) Kan en medlemsstat retmaessigt kraeve, at en person, der opfylder betingelserne for at udoeve erhverv som selskabsrevisor i en anden medlemsstat, hvor vedkommende ogsaa er erhvervsmaessigt etableret, endvidere skal have fast kontor i den paagaeldende medlemsstat og rent faktisk opholde sig dér i et vist tidsrum og opfylde betingelser, der er noedvendige for kontrollen med, at erhvervet udoeves efter de dér gaeldende faglige standarder?
2) Kan de kompetente myndigheder i en medlemsstat ifoelge artikel 52 ff. i Rom-traktaten eller andre bestemmelser i traktaten eller bestemmelser til gennemfoerelse heraf meddele tilladelse til at udoeve erhverv som selskabsrevisor til personer, der har loennet beskaeftigelse hos andre, der efter den paagaeldende medlemsstats lovgivning selv har opnaaet en saadan tilladelse, og samtidig afvise at meddele en saadan tilladelse til personer, der har loennet beskaeftigelse hos andre, der har opnaaet en saadan tilladelse efter en anden medlemsstats lovgivning?"
2. Institut des réviseurs d' entreprises (herefter benaevnt "instituttet"), som er den faglige institution, som revisorerhvervet i Storhertugdoemmet hoerer under, har interveneret i hovedsagen, og har desuden indgivet skriftligt indlaeg for Domstolen.
3. De spoergsmaal, Luxembourgs Conseil d' État har forelagt, er rejst under en sag, som Claus Ramrath har anlagt mod den luxembourgske justitsminister (herefter benaevnt "ministeren"), og hvorunder han har anfaegtet gyldigheden af afgoerelsen om at traekke ministeriets autorisation til at udoeve erhverv som selskabsrevisor i Storhertugdoemmet Luxembourg tilbage. Denne autorisation var oprindelig blevet meddelt Ramrath den 11. februar 1985, mens han var ansat i selskabet Treuarbeit (herefter benaevnt "Treuarbeit Luxembourg"), der er hjemmehoerende i Luxembourg, hvor det selv har faaet meddelt autorisation som virksomhedsrevisor. Den 1. februar 1988 meddelte Ramrath imidlertid instituttet, at han nu havde loennet beskaeftigelse som ansat i Treuarbeit AG, der er et i Duesseldorf hjemmehoerende selskab (herefter benaevnt "Treuarbeit Duesseldorf"). Den 8. august 1988 meddelte ministeren Ramrath, at han som foelge heraf agtede at traekke autorisationen af ham tilbage, hvorpaa han anmodede ham om at fremsaette sine bemaerkninger. Den 28. september 1988 tilstillede Treuarbeit Luxembourg ministeren en skrivelse, hvori det oplystes, at Ramrath i sit arbejde i Luxembourg var ansat i dette selskab. Til trods herfor blev Ramrath' s autorisation endeligt trukket tilbage den 19. maj 1989.
4. Ministeren har angivet to grunde for afgoerelsen om at traekke Ramrath' s autorisation tilbage. Den foerste gaar ud paa, at Ramrath ikke har erhvervsmaessigt hjemsted i Luxembourg, hvilket er i strid med artikel 3, stk. 1, litra c), i lov af 28. juni 1984 om adgang til at udoeve erhverv som selskabsrevisor. Den anden gaar ud paa, at Ramrath i kraft af sin ansaettelse i Treuarbeit Duesseldorf ikke, som kraevet efter artikel 6 i samme lov, der indeholder et forbud mod, at en virksomhedsrevisor har loennet beskaeftigelse som ansat hos en person, der ikke har faaet meddelt autorisation som virksomhedsrevisor i Luxembourg, havde status som selvstaendig erhvervsdrivende. Ramrath' s autorisation blev saaledes trukket tilbage, ikke fordi han var etableret i en anden medlemsstat, men fordi 1) han ikke raadede over et erhvervsmaessigt hjemsted i Luxembourg og 2) havde loennet beskaeftigelse som ansat i et selskab, nemlig Treuarbeit Duesseldorf, der ikke selv havde faaet meddelt autorisation som virksomhedsrevisor i Luxembourg.
5. Hverken ministeren eller instituttet har villet bestride, at det strider mod faellesskabsretten at traekke autorisationen tilbage, blot fordi den paagaeldende revisor var etableret som revisor i en anden medlemsstat. I Domstolens dom af 12. juli 1984 (sag 107/83, Klopp, Sml. s. 2971, praemis 19), finder man saaledes foelgende udtalelse:
"Synspunktet, hvorefter etableringsfriheden ikke er begraenset til retten til at oprette et enkelt forretningssted inden for Faellesskabet, bekraeftes af selve ordlyden af traktatens artikel 52, ifoelge hvilken den gradvise ophaevelse af restriktioner i etableringsfriheden ogsaa skal omfatte hindringer for, at statsborgere i en medlemsstat, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, opretter agenturer, filialer eller datterselskaber. Denne regel skal anses for en saerlig udmoentning af et generelt princip, der ogsaa gaelder for de liberale erhverv, hvorefter etableringsretten ogsaa omfatter retten til under iagttagelse af de faglige regler at indrette og opretholde mere end et centrum for erhvervsudoevelse paa Faellesskabets omraade."
Endvidere omfatter, som fastslaaet i Domstolens dom af 4. december 1986 (sag 96/85, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 1475), friheden for personer, der tilhoerer et liberalt erhverv, til at udoeve deres virksomhed i mere end én medlemsstat, i medfoer af traktatens artikel 48 retten til at have loennet beskaeftigelse som ansatte hos andre.
6. Jeg er derfor ikke i tvivl om, at det foerste af de tre af Luxembourgs Conseil d' État forelagte spoergsmaal skal besvares benaegtende. Spoergsmaalet bliver herefter, hvilke begraensninger en medlemsstat kan opstille for udoevelsen af virksomhedsrevisorerhvervet paa sit omraade. Kan en medlemsstat saaledes f.eks. kraeve opfyldelse af betingelser vedroerende faste kontorfaciliteter og faktisk tilstedevaerelse en vis mindstetid? Kan den stille krav om, at en virksomhedsrevisor kun har loennet beskaeftigelse hos en person, der har faaet meddelt autorisation efter medlemsstatens lovgivning? Jeg vil i den foelgende redegoerelse gennemgaa disse to spoergsmaal i den raekkefoelge, de er stillet. Selv om de spoergsmaal, Domstolen har faaet forelagt, kun specielt naevner traktatens artikel 52, er det klart, at friheden til at udoeve et liberalt erhverv efter omstaendighederne kan vaere vaernet ved traktatens artikel 48 og 59 saavel som ved dens artikel 52.
Betingelsen om faktisk ophold i et vist mindstetidsrum
7. Instituttet har i sit skriftlige indlaeg vaeret inde paa, og i retsmoedet gjort gaeldende, at en virksomhedsrevisors faste tilstedevaerelse paa den medlemsstats territorium, hvor revisionsvirksomheden udfoeres, er paakraevet af hensyn til en passende kontrol med erhvervet. Det har bl.a. gjort gaeldende, at det af hensyn til opbevaringen af dokumenter og arkiver samt anvendelsen af reglerne om tavshedspligt er noedvendigt, at personer, der udfoerer revision, har et fast erhvervsmaessigt hjemsted paa vaertsmedlemsstatens territorium. Som ministeren har forklaret i sit skriftlige indlaeg, blev artikel 3, stk. 1, litra c), indfoejet i loven af 28. juni 1984 for at goere det muligt for skatte- og tilsynsmyndighederne under udfoerelsen af deres tilsynsopgaver at kunne henvende sig til personer, der fast opholdt sig i Luxembourg. I den foelgende redegoerelse gaar jeg ud fra det synspunkt ° der ikke er blevet anfaegtet i den foreliggende sag ° at de krav, der er blevet formuleret i saa henseende, er begrundet. Jeg vil foerst undersoege holdbarheden af den argumentation, der er blevet fremfoert vedroerende ophold i en vis mindstetid, saadan som denne argumentation fremtraeder paa baggrund af det forhold, som Treuarbeit har anfoert over for ministeren, og hvorefter Ramrath var ansat i dette selskab i sit arbejde i Luxembourg. Imidlertid maa situationen ogsaa vurderes ud fra andre synsvinkler, idet ministeren har bestridt rigtigheden af udtalelsen herom.
8. Det er for det foerste klart, at en person, der udfoerer regnskabsrevision som et led i sit arbejde som ansat i et selskab, der er hjemmehoerende i Luxembourg, goer det for sin arbejdsgiver, selv om der kun er tale om en midlertidig ansaettelse. Derfor maa efter min mening betingelser af enhver art i national lovgivning vedroerende opbevaring af dokumenter og arkiver og disses fortrolige karakter gyldigt kunne goeres gaeldende over for arbejdsgiveren i Luxembourg. Desuden kan krav af enhver art vedroerende opretholdelsen af forbindelsen til kunderne eller til de kompetente nationale myndigheder opfyldes af arbejdsgiveren selv eller af andre ansatte hos ham og gennemtvinges over for arbejdsgiveren, saafremt de ikke opfyldes. Endelig har alle absolut noedvendige faglige standarder ogsaa gyldighed for den ansatte, som vil vaere til stede i Luxembourg i den tid, hvor han skal praestere ydelser dér.
9. Paa den anden side har hverken ministeren eller instituttet gjort gaeldende, at der ifoelge luxembourgsk lovgivning gaelder bestemmelser, hvorefter en virksomhedsrevisor med et fast hjemsted i Luxembourg er afskaaret fra at ansaette personalet midlertidigt. Jeg kan derfor ikke se, hvorledes man skal kunne begrunde et krav, der foerer til, at den paagaeldende arbejdsgiver afskaeres fra midlertidigt at ansaette en virksomhedsrevisor, der har tilladelse til at virke som saadan i Luxembourg, men som foerst og fremmest er ansat i et selskab, der har sit hjemsted i en anden medlemsstat. Efter min mening maa et saadant krav derfor vaere i strid med grundsaetningen om fri bevaegelighed i traktatens artikel 48, der sikrer retten til midlertidigt at tage ansaettelse i en anden medlemsstat.
10. Dette krav vil i oevrigt under visse omstaendigheder udgoere en hindring for, at selskaber, der er etableret paa en medlemsstats omraade, opretter filialer, datterselskaber eller agenturer i en anden medlemsstat, hvilket de ifoelge traktatens artikel 52 faar sikkerhed for at kunne, idet det for at sikre en velordnet drift vil kunne vaere noedvendigt midlertidigt at overfoere personale fra tjenestested til tjenestested i de forskellige medlemsstater. Det fremgaar ikke klart af forelaeggelsesdommen, om Treuarbeit Luxembourg reelt er en filial, et agentur eller et datterselskab af Treuarbeit Duesseldorf. Ministeren har i retsmoedet anfoert, at Treuarbeit Luxembourg som et selskab, der er en selvstaendig juridisk person, ikke kan anses for en filial af det tyske selskab, der i oevrigt selv er filial af et selskab, der har sit hovedsaede i Berlin og Frankfurt. Det er imidlertid klart, at Treuarbeit Luxembourg ikke dermed kan frakendes sin status, om ikke som en afdeling, saa i det mindste som et datterselskab eller et agentur af det tyske selskab. Under alle omstaendigheder er Treuarbeit Duesseldorf' s etableringsret ikke direkte omtvistet i den foreliggende sag.
11. Af ministerens besvarelse af de skriftlige spoergsmaal, Domstolen har stillet, fremgaar det, at han bestrider rigtigheden af Treuarbeit Luxembourg' s udtalelse om, at Ramrath praesterer tjenesteydelser i Luxembourg som ansat i naevnte selskab. De praecise omstaendigheder, hvorunder Ramrath praesterer disse ydelser, udgoer naturligvis en faktisk omstaendighed, som kun den nationale ret kan tage stilling til. Man kan imidlertid heller ikke komme uden om, at spoergsmaalet om, hvilke kriterier der maa anvendes ved afgoerelsen af, om disse omstaendigheder og forhold skal anses for et ansaettelsesforhold, er et spoergsmaal, der maa afgoeres paa grundlag af faellesskabsretten, jf. Domstolens dom af 23. marts 1982 (sag 53/81, Levin, Sml. s. 1035, praemis 11). Desuden kan Ramrath, som jeg kommer tilbage til, under alle omstaendigheder paaberaabe sig retten til fri udveksling af tjenesteydelser efter traktatens artikel 59, selv om han ikke for saa vidt angaar ansaettelsen i det luxembourgske selskab kan paaberaabe sig den frie bevaegelighed for arbejdstagerne i henhold til traktatens artikel 48.
12. Ministeren har i besvarelsen af Domstolens spoergsmaal gjort gaeldende, at den blotte omstaendighed, at Ramrath af Treuarbeit Duesseldorf blev stillet til raadighed for Treuarbeit Luxembourg med henblik paa at praestere tjenesteydelser i enkelttilfaelde, ikke er ensbetydende med, at Ramrath er ansat i et luxembourgsk selskab. Det kan godt vaere rigtigt, men afgoerende bliver efter min mening, ikke om Ramrath udoever sin virksomhed som loenmodtager i Luxembourg, men udelukkende, om han kan paaberaabe sig de rettigheder, der er sikret ham ved enten artikel 48 eller artikel 59 i traktaten. Disse to artikler maa faktisk eventuelt i forbindelse med traktatens artikel 52 i sig selv antages at omfatte samtlige de situationer, i hvilke en person vil kunne praestere tjenesteydelser, idet vedkommende tager fra én medlemsstat til en anden. Det maa derfor afgoeres, om de betingelser, der ifoelge luxembourgsk lovgivning er opstillet for udoevelse af erhverv som virksomhedsrevisor, kan opfyldes i tilfaelde, hvor der er tale om en revisor, der midlertidigt er stillet til raadighed for et selskab, der har hjemsted i Luxembourg. Som tidligere naevnt maa disse betingelser efter min mening kunne anses for opfyldt, saafremt Ramrath' s tjenesteydelser for kundekredsen i Luxembourg er blevet praesteret af ham selv paa vegne af et selskab, der selv er hjemmehoerende i denne medlemsstat, idet alle relevante betingelser vedroerende tilsyn i saa fald gyldigt kan opfyldes, jf. punkt 8 ovenfor. Det har saaledes efter min mening ikke stoerre betydning, om Ramrath er ansat i det luxembourgske selskab, naar blot dette selskab kan drages til ansvar for Ramrath' s virksomhed.
13. Naar Ramrath udfoerer revision paa vegne af Treuarbeit Luxembourg, boer det maaske laegges til grund, at der er tale om, at selskabet praesterer tjenesteydelser til kunderne, men ikke om at Ramrath selv goer det, selv om han ikke har loennet beskaeftigelse i dette selskab. I saa fald maa der imidlertid efter min mening ogsaa vaere tale om, at Ramrath praesterer tjenesteydelser for det paagaeldende selskab. Dersom det heroverfor anfoeres, at Ramrath ved denne praestering af tjenesteydelser faktisk handler paa vegne af sin arbejdsgiver, Treuarbeit Duesseldorf, saaledes at tjenesteydelserne praesteres af det tyske selskab for det luxembourgske selskab, men ikke af Ramrath selv, kan det heroverfor goeres gaeldende, at Ramrath i saa fald kan paaberaabe sig traktatens artikel 48, hvorefter han frit kan praestere tjenesteydelser i Luxembourg i henhold til sine kontraktlige forpligtelser over for den tyske arbejdsgiver, ligesom Treuarbeit Duesseldorf faktisk kan paaberaabe sig traktatens artikel 59.
14. Det maa derfor, hvordan situationen end analyseres, vaere klart, at Ramrath' s ret til at udoeve sit erhverv i storhertugdoemmet er omfattet af traktaten. Ethvert retmaessigt krav, der stilles i luxembourgsk lovgivning for saa vidt angaar den erhvervsmaessige etablering i Luxembourg, kan efter min mening opfyldes, saa laenge der findes et virksomhedsrevisionsselskab med hjemsted i Luxembourg, der har ansvaret for gennemfoerelsen og de endelige resultater af det revisionsarbejde, Ramrath har udfoert.
15. Resultatet bliver saaledes, at en medlemsstat ikke kan stille krav vedroerende faste kontorfaciliteter eller mindstekrav vedroerende faktisk ophold eller anvende faglige standarder, der bevirker, at en virksomhedsrevisor, der ellers ville opfylde kravene for at udoeve sit erhverv i Luxembourg, afskaeres fra midlertidigt at vaere ansat hos en person eller et selskab, der er etableret som virksomhedsrevisor i Luxembourg, eller har praesteret tjenesteydelser dér paa vegne af denne person eller dette selskab, selv om virksomhedsrevisoren ikke er etableret noget andet sted i Luxembourg.
Ansaettelse hos en person, der ikke har faaet meddelt autorisation
16. Som det erindres, var den anden grund for ministerens afgoerelse om at traekke Ramrath' s autorisation tilbage, at Ramrath havde loennet beskaeftigelse hos en person, der ikke selv havde faaet meddelt autorisation som virksomhedsrevisor i henhold til den luxembourgske lovgivning, hvilket er i strid med artikel 6 i loven af 28. juni 1984. Ministeren og Institut des Réviseurs har gjort gaeldende, at betingelsen i artikel 6 er noedvendig for at sikre, at virksomhedsrevisorer i Luxembourg har status som selvstaendige erhvervsdrivende.
17. Kravet om status som selvstaendig erhvervsdrivende i artikel 6 i den luxembourgske lovgivning er tilsyneladende stillet af hensyn til gennemfoerelsen af artikel 24 i Raadets ottende direktiv 84/253/EOEF af 10. april 1984, der er udstedt med hjemmel i EOEF-traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), og som vedroerer autorisation af personer, der skal foretage lovpligtig revision af regnskaber (EFT L 126, s. 20). Medlemsstaterne skulle efterkomme ottende direktiv inden den 1. januar 1988 ved udstedelsen af bestemmelser, der senest skulle finde anvendelse fra den 1. januar 1990. Direktivets artikel 23 og 24 indeholder foelgende to bestemmelser:
"Medlemsstaterne foreskriver, at personer, der er autoriseret til at foretage lovpligtig revision af de i artikel 1, stk. 1, omhandlede dokumenter, skal udfoere denne revision samvittighedsfuldt."
"Medlemsstaterne foreskriver, at disse personer ikke kan udfoere en lovpligtig revision, saafremt de ikke er uafhaengige ifoelge lovgivningen i den medlemsstat, der stiller krav om denne revision."
Storhertugdoemmet kunne bestemt retmaessigt gennemfoere artikel 24 ved at udstede et forbud mod, at en virksomhedsrevisor har loennet beskaeftigelse som ansat hos en person eller et selskab, der ikke selv har autorisation som virksomhedsrevisor. Derimod er det ikke naer saa sikkert, at storhertugdoemmet retmaessigt ogsaa kunne udelukke ansaettelse hos en person eller et selskab, der har faaet meddelt autorisation som virksomhedsrevisor i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat. Denne maa antages fra den 1. januar 1990, og maaske endda foer, at have sat bestemmelser, og herunder bestemmelser om opfyldelse af kravene ifoelge direktivets artikel 23 og 24, til gennemfoerelse af ottende direktiv i kraft. Direktivets artikel 3 indeholder desuden foelgende bestemmelse:
"En medlemsstats myndigheder kan kun meddele autorisation til personer, der foerer en retskaffen vandel, og som ikke udoever nogen form for virksomhed, der i henhold til denne medlemsstats lovgivning er uforenelig med den lovpligtige revision af de i artikel 1, stk. 1, omhandlede dokumenter."
18. Nu er det vel rigtigt, at afgraensningen af begrebet "virksomhed, der er uforenelig med lovpligtig revision", og af de kriterier (maaske bortset fra kriterierne for faglig udadlelighed), hvorefter det skal afgoeres, om der er tale om selvstaendig virksomhed, kan vaere forskellig fra medlemsstat til medlemsstat, hvilket ogsaa henvisningen til national lovgivning i direktivets artikel 3 og 24 peger i retning af. Skulle det derfor vaere godtgjort, at de saerlige betingelser for en virksomhedsrevisors ansaettelse hos en person eller et selskab, der har faaet meddelt autorisation i en anden medlemsstat, vil kunne medfoere en tilsidesaettelse af de i storhertugdoemmet gaeldende krav om erhvervsmaessig selvstaendighed eller andre velbegrundede krav, vil der vaere grundlag for at stille krav om, at denne ansaettelse bringes til ophoer. Desuden kunne en saadan ansaettelse medfoere, at den paagaeldende virksomhedsrevisor ikke kan udfoere visse former for kontrol som foelge af en eventuelt bestaaende forbindelse mellem det reviderede selskab og virksomhedsrevisorens arbejdsgiver. Den nationale ret maa derfor konkret tage stilling til, om der er sket en saadan tilsidesaettelse af de faglige regler. Derimod kan efter min mening en medlemsstat ikke retmaessigt uden yderligere bevisfoerelse goere gaeldende, at ansaettelse hos en virksomhedsrevisor, der har faaet meddelt autorisation i en anden medlemsstat, i og for sig udgoer en tilsidesaettelse af de i denne gaeldende faglige regler. Det er nok mere paa sin plads at stille krav om, at medlemsstaten selv godtgoer, at virksomhedsrevisorens egnethed til at udfoere revision paa dens omraade med den noedvendige faglige uafhaengighed og samvittighedsfuldhed er bragt i fare.
19. Ganske vist kan man ikke altid med henblik paa at sikre, at de relevante faglige standarder og krav om uafhaengighed opfyldes, noejes med blot at sammenligne de paa omraadet gaeldende regler i de to beroerte medlemsstater. Selv om de tyske bestemmelser for virksomhedsrevisorers faglige selvstaendighed indeholder krav, der ligner de i Luxembourg gaeldende, kan det saaledes alligevel forekomme, at de luxembourgske myndigheder i et konkret tilfaelde maa undersoege, om betingelsen om erhvervsmaessig selvstaendighed virkelig er opfyldt. Hvor der er tale om en revision udfoert af Ramrath, kan de luxembourgske myndigheder bl.a. retmaessigt kraeve, at der ikke mellem de reviderede selskaber og Treuarbeit Duesseldorf bestaar en forbindelse, der vil kunne skabe usikkerhed om Ramrath' s selvstaendighed, og det vil med henblik paa at sikre opfyldelsen af disse krav kunne vaere noedvendigt, at de kompetente myndigheder i de to stater samarbejder og udveksler oplysninger. Under alle omstaendigheder mener jeg ikke, at det er en overdrivelse at stille krav om, at de luxembourgske myndigheder eventuelt gaar ind i en saadan samarbejdsprocedure. Et samarbejde mellem de kompetente myndigheder i de forskellige medlemsstater er ofte absolut noedvendigt for at sikre den frie bevaegelighed paa de liberale erhvervs omraade. Under alle omstaendigheder er det dog klart, at den blotte mulighed for en interessekonflikt som foelge af en ansaettelse i en anden medlemsstat ikke kan udgoere tilstraekkeligt grundlag for et forbud mod erhvervsudoevelse i Luxembourg. Det er saaledes efter min mening udtryk for et misforhold mellem maal og midler, at Storhertugdoemmet Luxembourg absolut og paa forhaand forbyder ansaettelse i et revisionsselskab, der er hjemmehoerende i en anden medlemsstat.
Forslag til afgoerelse
20. Jeg skal derefter foreslaa Domstolen at besvare spoergsmaalene fra Storhertugdoemmet Luxembourgs Conseil d' État paa foelgende maade:
"1) Traktatens artikel 48, 52 og 59 er til hinder for, at myndighederne i en medlemsstat afslaar at meddele autorisation som virksomhedsrevisor til en faellesskabsborger med den begrundelse, at vedkommende er etableret som virksomhedsrevisor i en anden medlemsstat, eller [jf. dog det nedenfor under punkt 3) formulerede svar] at vedkommende har loennet beskaeftigelse i denne medlemsstat.
2) Traktatens artikel 48 og 59 er til hinder for, at en medlemsstat stiller krav vedroerende faste kontorfaciliteter eller mindstekrav vedroerende faktisk ophold paa dens omraade, eller for at den anvender faglige standarder, naar den hermed afskaerer en faellesskabsborger, der i oevrigt har autorisation til at virke som virksomhedsrevisor, og som har etableret sig eller er i loennet beskaeftigelse som virksomhedsrevisor i en anden medlemsstat, fra i) midlertidigt at vaere ansat hos en person eller et selskab, der er etableret som virksomhedsrevisor i foerstnaevnte medlemsstat, eller ii) midlertidigt at praestere tjenesteydelser paa vegne af denne person eller dette selskab.
3) Traktatens artikel 48, 52 og 59 er til hinder for, at myndighederne i en medlemsstat hindrer en faellesskabsborger i at virke som virksomhedsrevisor med den begrundelse, at vedkommende er ansat hos en person eller et selskab, der er blevet meddelt autorisation til at udoeve virksomhed som selskabsrevisor i overensstemmelse med en anden medlemsstats lovgivning, medmindre det godtgoeres, at vedkommendes ansaettelse under de konkret foreliggende omstaendigheder er i strid med de faglige standarder, vedkommende skal foelge, eller med hans uafhaengighed."
(*) Originalsprog: engelsk.