61983CJ0293_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 23 . december 1983, indgaaet til Domstolen den 28 . december s.aa ., har praesidenten for Tribunal de première instance de Liège i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 7 .
2 Spoergsmaalene er rejst under en sag om foreloebige forholdsregler, hvorunder en studerende ved Det kongelige Akademi for de Skoenne Kunster i Liège, Françoise Gravier, har paastaaet byen Liège kendt uberettiget til at opkraeve en studieafgift, benaevnt »minerval«, som ikke blev kraevet af studerende af belgisk nationalitet . Byen Liège har tilvarslet den belgiske stat, der har udformet de cirkulaerer, der hjemler opkraevelsen af en studieafgift, og Communautè Française, den fransksprogede befolkningsgruppe, der er den regionale myndighed, som kunstuddannelse henhoerer under .
3 Det fremgaar af sagens akter, at i medfoer af artikel 12 i lov af 29 . maj 1959 om aendringer af en raekke bestemmelser for undervisning og uddannelse ( Moniteur belge af 19 . juni 1959 ) er folkeskole- og gymnasieuddannelsen gratis inden for det offentlige undervisningssystem og paa statsstoettede skoler, og at laereanstalter for videregaaende eller hoejere uddannelser kun maa opkraeve minimale indskrivningsgebyrer, som skal bidrage til finansieringen af deres sociale tjeneste . Som undtagelse fra naevnte artikel 12 gaelder imidlertid, at lovgivningen vedroerende det nationale undervisningsbudget hvert aar siden skoleaaret 1976-1977 har indeholdt en bemyndigelse for ministeren til at indfoere »en studieafgift for de udenlandske elever og studerende, hvis foraeldre ikke har bopael i Belgien, og som er indskrevet ved en statslig eller statsstoettet uddannelsesinstitution paa boernehaveklasse-, folkeskole- og gymnasieniveau eller fagskole, eller som foelger videregaaende kortere eller laengere uddannelser og tekniske uddannelser paa andet og tredje trin« .
4 Paa grundlag af en saadan bestemmelse, i naervaerende tilfaelde artikel 15 i finansloven for aaret 1983, paalagde undervisningsministeren ved cirkulaere nr . 83.24 G af 30 . juni 1983 ( Moniteur belge af 3 . 2 . 1984 ) »for undervisningsaaret 1983-1984, paa linje med de foregaaende aar, en studieafgift (...) for elever og studerende, som ikke er belgiske statsborgere, og som ved en laereanstalt foelger et heltidsstudium i kunst, tilrettelagt eller stoettet af staten« . Cirkulaeret indeholder fritagelse for betaling af studieafgiften bl.a . for studerende, hvor den ene af foraeldrene er belgisk statsborger, studerende med luxembourgsk statsborgerskab, samt studerende, hvis mor eller far har bopael i Belgien og dér udoever deres vaesentlige erhvervsmaessige beskaeftigelse, har formueindtaegter eller faar udbetalt pension og dér betaler skat .
5 Sagsoegeren i hovedsagen, Françoise Gravier, er fransk statsborger, og hendes foraeldre bor i Frankrig ; i 1982 tog hun ophold i Belgien for at paabegynde en videregaaende uddannelse i tegneseriekunst inden for rammerne af et hoejere kunststudium af fire aars varighed ved Det kongelige Akademi for de Skoenne Kunster i Liège . Hun ansoegte for det akademiske aar 1982-1983 om fritagelse for betaling af studieafgiften paa 24 622 BFR, der var fastsat for udenlandske studerende, der fulgte en hoejere undervisning inden for kunst . Ved skrivelse af 7 . oktober 1983 meddelte Det kongelige Akademi hende, at hendes ansoegning var blevet afslaaet med den begrundelse, at »enhver udenlandsk studerende maa vaere vidende om, at studierne ikke er gratis, og maa forvente, at der skal betales studieafgift« .
6 Efter afslaget paa hendes ansoegning blev Françoise Gravier anmodet om at betale studieafgiften for de akademiske aar 1982-1983 og 1983-1984 . Da de kraevede beloeb ikke blev indbetalt rettidigt, afviste man at indskrive hende for undervisningsaaret 1983-1984 . Dette medfoerte, at hendes opholdstilladelse i Belgien ikke kunne forlaenges . Herefter anlagde hun sag for praesidenten for Tribunal de première instance de Liège med paastand om fritagelse for betaling af studieafgiften samt udstedelse af enhver attestation, som maatte vaere noedvendig for at forlaenge hendes ophold i Belgien .
7 Under sagen for naevnte retsinstans har sagsoegeren bestridt gyldigheden af de ministerielle cirkulaerer, hvorved den anfaegtede studieafgift paalaegges . Hun har anfoert, at hun ikke kan vaere pligtig at betale en studieafgift, der ikke kraeves af belgiske statsborgere, dels fordi en saadan pligt udgoer en forskelsbehandling, som udoeves paa grundlag af nationalitet, og som er forbudt ifoelge traktatens artikel 7, dels fordi en statsborger i en medlemsstat, der begiver sig til Belgien for dér at studere, har frihed hertil som modtager af tjenesteydelser i henhold til traktatens artikel 59 .
8 Byen Liège, der er sagsoegte i hovedsagen, har draget omsorg for, at en foreloebigt indskrivningsbevis er blevet udstedt til sagsoegeren, der saaledes har kunnet legalisere sit ophold i Belgien . I oevrigt er det byen Liège ' s opfattelse, at det maa vaere den belgiske stat og Communauté Française, der er procestilvarslede, der skal tage stilling til de indsigelser, som sagsoegeren har fremsat mod cirkulaererne om betaling af studieafgiften .
9 Retten, som sagen er indbragt for, har anerkendt sagens hastende karakter og fundet, at den rejser et spoergsmaal om fortolkning af faellesskabsretten, hvorfor den har udsat sagen paa Domstolens afgoerelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»1 ) Er det i overensstemmelse med faellesskabsretten at antage, at statsborgere fra De europaeiske Faellesskabers medlemsstater, som begiver sig til en anden medlemsstats omraade alene med det formaal dér regelmaessigt at foelge undervisningen ved en laereanstalt, som meddeler undervisning blandt andet med henblik paa faglig uddannelse, i forhold til den paagaeldende laereanstalt er omfattet af artikel 7 i Rom-traktaten af 25 . marts 1957?
2)Saafremt spoergsmaalet besvares bekraeftende : paa grundlag af hvilke kriterier skal det afgoeres, om undervisning i tegneseriekunst er omfattet af Rom-traktatens anvendelsesomraade?«
10 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsens grunde, at den nationale retsinstans mener, at den opfattelse, hvorefter optagelsen ved en institution som Det kongelige Akademi for de Skoenne Kunster i Liège, der er gratis for belgiere, ligeledes skal vaere det for statsborgere fra andre medlemsstater, alene kan tiltraedes, saafremt sagsoegeren, der har begivet sig til Belgien alene med det formaal at studere i dette land, er omfattet af bestemmelserne i EOEF-traktaten . Efter at have fastslaaet, at der ikke kan gives et entydigt svar paa spoergsmaalet om, hvorvidt studerende kan anses som modtagere af tjenesteydelser, anfoeres det i forelaeggelseskendelsen, at selv om dette spoergsmaal besvares benaegtende, kan man ikke heraf udlede, at adgangen til uddannelse falder uden for traktatens anvendelsesomraade . Det fremgaar nemlig af Domstolens dom af 13 . juli 1983 ( Forcheri, sag 152/82, Sml . 1983, s . 2323 ), at under visse omstaendigheder kan det forhold, at adgangen til faglig uddannelse for statsborgere fra andre medlemsstater goeres afhaengig af betalingen af et indskrivningsgebyr, der ikke opkraeves af statens egne borgere, falde inden for traktatens anvendelsesomraade .
11 Dette er baggrunden for de stillede spoergsmaal, og derfor maa det foerst afgoeres, om en saadan studieafgift som omhandlet i forelaeggelseskendelsen udgoer en »forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet«, jfr . traktatens artikel 7 .
12 Den belgiske Stat og Communauté Française har for Domstolen gjort gaeldende, at den omstaendighed, at der af udenlandske studenter kraeves et oekonomisk bidrag til undervisningen, beror paa den uligevaegt, der i Belgien siden 1976 har bestaaet mellem antallet af udenlandske studerende i Belgien og antallet af belgiske studerende i udlandet . Da dette misforhold har haft alvorlige budgetmaessige foelger inden for den nationale undervisning, har den belgiske regering set sig noedsaget til at afkraeve studerende, der er statsborgere i de oevrige medlemsstater, og som saedvanligvis ikke betaler skat i Belgien, et forholdsmaessigt bidrag til undervisningsudgifterne . Der er ikke tale om forskelsbehandling, tvaertimod stiller et saadant bidrag til udgifterne fra de udenlandske studerendes side dem paa lige fod med belgiske statsborgere .
13 Kommissionen har for Domstolen fremlagt talmateriale, hvoraf det fremgaar, at de studerendes bevaegelighed inden for Faellesskabet er et faenomen af begraenset raekkevidde, men at Belgien er den medlemsstat, der har den hoejeste procentdel af studerende, som er statsborgere i de andre medlemsstater, i forhold til det samlede antal studerende . Det fremgaar ligeledes af de fremlagte oplysninger, at Belgien er den eneste medlemsstat, der paalaegger udenlandske studerende betaling af en studieudgift, bortset fra Graekenland, som af gensidighedshensyn paalaegger belgiske studerende, der er indskrevet ved graeske universiteter, en lignende afgift . Kommissionen er i oevrigt af den opfattelse, at den anfaegtede studieafgift udgoer en forskelsbehandling mellem paa den ene side studerende af belgisk nationalitet, uanset om deres foraeldre eller de studerende selv betaler skat i Belgien, og paa den anden side statsborgere fra andre medlemsstater, og at denne forskel beror paa de studerendes nationalitet .
14 Det skal herved bemaerkes, at det fremgaar af indholdet af den belgiske lovgivning og af den praksis, der foelges med hensyn til opkraevningen af studieafgiften som omtalt ovenfor, at der ikke af studerende, der er belgiske statsborgere, kraeves nogen betaling af udgifterne ved en hoejere kunstuddannelse, medens udenlandske studerende skal betale en del af disse udgifter . Det er derfor klart, at denne forskelsbehandling beror paa nationalitet, hvilket ikke aendres blot ved det forhold, at der gaelder en raekke undtagelser fra sondringen mellem belgiske og udenlandske studenter, undtagelser, der i nogle tilfaelde er baseret paa nationalitet, saaledes som f.eks . de luxembourgske studerendes saerlige stilling, mens andre tilfaelde er baseret paa andre kriterier saasom, at foraeldrene bor i og er skattepligtige i Belgien .
15 En saadan forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet maa anses som en forskelsbehandling, der er forbudt ved traktatens artikel 7, naar den udoeves paa et af traktaten omfattet omraade .
16 Den britiske og den danske regering har navnlig interesseret sig for dette problem . De er af den opfattelse, at naervaerende sag rejser principielle problemer af en raekkevidde, der gaar ud over de praejudicielle spoergsmaal, der er stillet af den belgiske ret . Disse lande har bestridt den opfattelse, hvorefter enhver, der oensker at studere i en anden medlemsstat, kan anses som modtager af tjenesteydelser, og har gjort gaeldende, at traktatens artikel 7 ikke forbyder en medlemsstat at behandle sine egne statsborgere gunstigere inden for uddannelsesomraadet, hvilket saerligt gaelder adgangen til uddannelse, stipendier og studiestoette, andre sociale stoetteforanstaltninger for studerende samt de studerendes andel i uddannelsesomkostningerne . Enhver medlemsstat har paa dette omraade saerlige forpligtelser over for sine egne borgere .
17 Kommissionen har heroverfor principalt forsvaret den opfattelse, at en studieafgift, der paalaegges studerende, som er statsborgere i en anden medlemsstat, er uforenelig med traktatens artikel 59, saafremt denne afgift ikke finder anvendelse paa indenlandske studerende . Alene subsidiaert har Kommissionen gjort gaeldende, at en saadan fremgangsmaade udgoer en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i modstrid med traktatens artikel 7 . Den anfoerer, at adgangen til faglig uddannelse nemlig er omfattet af traktatens artikler 48, 52, 59 og 128 og derfor henhoerer under dens anvendelsesomraade .
18 Paa grund af disse meningsforskelle findes det noedvendigt foerst at praecisere selve det rejste problem . For det foerste maa det fastslaas, at problemet ikke bestaar i, hvorledes undervisningen tilrettelaegges eller finansieres, men alene deri, at der er indfoert en oekonomisk hindring for adgangen til uddannelsen alene for udenlandske studerende . For det andet, at der her er tale om en bestemt form for uddannelse, der i det foerste spoergsmaal er karakteriseret som »faglig uddannelse«, i det andet spoergsmaal som »undervisning i tegneseriekunst« .
19 Indledningsvis skal det fastslaas, at skoent undervisningssystemet og uddannelsespolitikken ikke som saadan hoerer til de omraader, som ifoelge traktaten henhoerer under faellesskabsinstitutionernes kompetence, er adgangen til og deltagelse i undervisning samt ansaettelse i laerlingestillinger, saerligt naar det drejer sig om faglig uddannelse, ikke forhold, som falder uden for faellesskabsretten .
20 Artikel 7 i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 og om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( EFT 1968 II, s . 467 ) bestemmer saaledes, at en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, og udoever sin virksomhed paa en anden medlemsstats omraade, har ret til paa samme vilkaar som indenlandske arbejdstagere at deltage i uddannelse i faglige uddannelsesinstitutioner, omskolings- og revalideringscentre . I fororordningens artikel 12 fastslaas det, at boern af en medlemsstats statsborgere, der er beskaeftiget paa en anden medlemsstats omraade, har adgang til almindelig undervisning, laerlingeuddannelse og faglig uddannelse paa samme vilkaar som statsborgere i den paagaeldende stat .
21 Hvad saerligt angaar faglig uddannelse bestemmer traktatens artikel 128, at Raadet fastsaetter de almindelige principper for gennemfoerelsen af en faelles politik for faglig uddannelse, som kan bidrage til en harmonisk udvikling af saavel hvert enkelt lands oekonomi som er faellesmarkedet . Raadets afgoerelse 63/266 af 2 . april 1963 om opstilling af disse almindelige principper ( EFT 1963-1964, s . 22 ) angiver som sit foerste princip foelgende : »De almindelige principper skal give den enkelte mulighed for en passende uddannelse og ret til frit valg af erhverv, uddannelsesinstitution, uddannelsessted og arbejdsplads« .
22 Den saerlige opmaerksomhed, som faellesskabsinstitutionerne har viet problemerne om adgang til faglig uddannelse og forbedringen af denne overalt i Faellesskabet, fremgaar endvidere af »de almindelige retningslinjer«, som Raadet har afgivet i 1971 vedroerende udarbejdelsen af et handlingsprogram paa faellesskabsplan for faglige uddannelse ( EFT-Specialudgave, anden serie IX, s . 50 ), resolutionen vedtaget af Raadet og undervisningsministrene forsamlet i Raadet af 13 . december 1976 vedroerende foranstaltninger med henblik paa at forbedre forberedelsen af de unge til erhvervsarbejde og lette deres overgang fra uddannelse til arbejdsliv ( EFT C 308, s . 1 ), og Raadets resolution af 11 . juli 1983 om erhvervsuddannelsespolitikken i Det europaeiske Faellesskab i 1980 ' erne ( EFT C 193, s . 2 ).
23 Den faelles politik for faglig uddannelse, der er omtalt i artikel 128, er saaledes gradvis ved at blive skabt . Den udgoer i oevrigt et uundvaerligt led i Faellesskabets virke, blandt hvis formaal man bl.a . finder den frie bevaegelighed for personer, arbejdskraftens mobilitet og forbedringen af arbejdstagernes levevilkaar .
24 Adgangen til faglig uddannelse kan isaer fremme den frie bevaegelighed for personer overalt i Faellesskabet, idet de herved kan kvalificere sig i en medlemsstat, hvor de paataenker at udoeve deres erhverv, og idet de herved gives lejlighed til at videreuddanne sig og udvikle deres saerlige evner i den medlemsstat, hvor den faglige undervisning foerer til den oenskede specialisering .
25 Det foelger af det anfoerte, at vilkaarene for adgang til faglig uddannelse henhoerer under traktatens anvendelsesomraade .
26 Foelgelig skal det foerste spoergsmaal besvares saaledes, at paalaeggelsen af en afgift, et indskrivningsgebyr eller en studieafgift som betingelse for adgangen til at foelge faglig undervisning for studerende, der er statsborgere i andre medlemsstater, mens en tilsvarende afgift ikke paalaegges indenlandske studerende, udgoer en forskelsbehandling, som udoeves paa grundlag af nationalitet, og som er forbudt ved traktatens artikel 7 .
27 Den nationale ret oensker med sit andet spoergsmaal endvidere at faa fastlagt de kriterier, hvorefter det skal afgoeres, om undervisningen i tegneseriekunst hoerer under begrebet faglig undervisning .
28 Ifoelge foernaevnte afgoerelse nr . 63/266 angaar de almindelige principper til gennemfoerelse af en faelles politik for faglig uddannelse »uddannelsen af unge og voksne, som kommer til at udoeve en erhvervsmaessig beskaeftigelse i stillinger op til mellemplan eller allerede udoever en saadan« . En saadan faelles politik skal give »mulighed for alle for at erhverve de tekniske kundskaber og faerdigheder, der er noedvendige for at udoeve en bestemt faglig beskaeftigelse, og for at opnaa den bedst mulige uddannelse ; herved boer der navnlig laegges vaegt paa at fremme de unges intellektuelle og moralske udvikling, samfundsmaessige uddannelse og fysiske udvikling« .
29 Det fremgaar af de af Raadet i 1971 afgivne almindelige retningslinjer, der tidligere er omtalt, at formaalet med den faglige uddannelse skal vaere at »give hele befolkningen mulighed for uddannelse, videreuddannelse og vedvarende kursusuddannelse af almen eller faglig karakter for saaledes at goere den enkelte i stand til at udvikle sin personlighed og udoeve en erhvervsmaessig beskaeftigelse inden for en oekonomi, som er i stadig udvikling« .
30 Det fremgaar af disse vedtagelser, at enhver form for undervisning, der foerer til en kompetence inden for en profession, et fag eller en bestemt stilling, eller som bibringer den saerlige faerdighed, der kraeves for at udoeve en saadan profession, fag eller stilling, henhoerer under begrebet faglig undervisning, uanset elevernes eller de studerendes alder eller uddannelsesniveau, ligesom det heller ikke spiller nogen rolle, om undervisningsprogrammet ogsaa omfatter en vis del mere almindelig undervisning .
31 Det andet spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at begrebet faglig uddannelse omfatter undervisning i tegneseriekunst ved en hoejere laereanstalt, dersom en saadan undervisning foerer den studerende til en kompetence inden for en profession, et fag eller en bestemt stilling eller bibringer den paagaeldende den saerlige faerdighed, der kraeves for at udoeve en saadan profession, fag eller stilling .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
32 De udgifter, der er afholdt af den britiske og den danske regering samt af Kommissionen, der har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt den af praesidenten for Tribunal de première instance de Liège ved kendelse af 23 . december 1983, for ret :
1 ) Paalaeggelse af en afgift, et indskrivningsgebyr eller en studieafgift som betingelse for adgangen til at foelge faglig undervisning for studerende, der er statsborgere i andre medlemsstater, mens en tilsvarende afgift ikke paalaegges indenlandske studerende, udgoer en forskelsbehandling, som udoeves paa grundlag af nationalitet, og som er forbudt ved traktatens artikel 7 .
2 ) Begrebet faglig uddannelse omfatter undervisning i tegneseriekunst ved en hoejere laereanstalt for kunst, dersom en saadan undervisning foerer den studerende frem til en kompetence inden for en profession, et fag eller en bestemt stilling eller bibringer den paagaeldende den saerlige faerdighed, der kraeves for at udoeve en saadan profession, fag eller stilling .