62021CC0144
ĢENERĀLADVOKĀTA DŽOVANNI PITRUCELLAS[GIOVANNI PITRUZZELLA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2022. gada 27. oktobrī (
1
)
Lieta C‑144/21
Eiropas Parlaments
pret
Eiropas Komisiju
Atcelšanas prasība – Komisijas Īstenošanas lēmums C(2020) 8797 (2020. gada 18. decembris), ar ko daļēji tiek piešķirta atļauja hroma trioksīda izmantošanai konkrētām vajadzībām – Regula (EK) Nr. 1907/2006 (REACH regula) – 60. panta 4. punkts – Tā dēvētā “sociāli ekonomiskā” licencēšanas procedūra – Vielas lietošanas veida radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi analīze – Piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas neesamības analīze
Satura rādītājs
I. Atbilstošās tiesību normas
II. Tiesvedības priekšvēsture
III. Apstrīdētais lēmums
IV. Lietas dalībnieku prasījumi
V. Prasības analīze
A. Lietas dalībnieku argumenti
1. Par vienīgā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz risku cilvēku veselībai un apkārtējai videi galīgā vērtējuma neesamību
2. Par vienīgā pamata otro daļu, kas attiecas uz piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas 2., 4. un 5. lietojumam neesamības nekonstatēšanu
3. Par vienīgā pamata trešo daļu, kas attiecas uz kļūdainu licences piešķiršanu, lai gan licences pieteikumā ir nepilnības
B. Juridiskā analīze
1. Ievada apsvērumi
2. Judikatūras principi, kas ir piemērojami REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu analīzē
3. Par vienīgā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz risku cilvēku veselībai un apkārtējai videi galīgā vērtējuma neesamību
a) Apstrīdētā lēmuma analīze
b) Vērtējums
4. Par vienīgā pamata otro daļu, kas attiecas uz piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas 2., 4. un 5. lietojumam neesamības nekonstatēšanu
a) Pieeja, kuru Komisija izmantoja apstrīdētajā lēmumā
b) Par piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas esamības analīzi
c) Par lietošanas veidu ierobežošanu, izmantojot atsauci uz pamatfunkcijām
5. Par vienīgā pamata trešo daļu
C. Secinājumi par prasības pieteikumu
VI. Par lūgumu saglabāt spēkā apstrīdētā lēmuma iedarbību
VII. Par tiesāšanās izdevumiem
VIII. Secinājumi
1.
Šī lieta sniedz Tiesai iespēju sniegt skaidrojumus saistībā ar analīzi, kas Eiropas Komisijai ir jāveic REACH regulas (
2
), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu, izveidotās sistēmas ietvaros, attiecībā uz nosacījumiem, saskaņā ar kuriem šī iestāde var piešķirt licenci vielai, kas rada ļoti lielas bažas, aplūkojamajā gadījumā – hroma trioksīds.
2.
Aplūkojamajā lietā ar prasību atcelt tiesību aktu Eiropas Parlaments apstrīd Īstenošanas lēmumu C(2020) 8797 (2020. gada 18. decembris), ar ko daļēji tiek piešķirta atļauja hroma trioksīda izmantošanai konkrētām vajadzībām atbilstoši [REACH] regulai (Chemservice GmbH u.c.) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
3.
Šī lieta ir īpaši būtiska, lai noteiktu precīzu apjomu analīzei, kas ir veicama REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētajā tā dēvētajā “sociāli ekonomiskajā” licencēšanas procedūrā vielas, kas rada ļoti lielas bažas, lietošanai. Ar prasības pieteikumā izvirzītajiem argumentiem Parlaments faktiski prasa Tiesai izvērtēt apstrīdētajā lēmumā veikto Komisijas analīzi, kura attiecas uz abām minētajā tiesību normā paredzētajām prasībām, lai šādā sistēmā varētu tikt piešķirta licence vielas, kas rada ļoti lielas bažas, lietošanai, proti, pirmkārt, ka vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi, un, otrkārt, ka nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas.
I. Atbilstošās tiesību normas
4.
REACH regula ir galvenais ķimikāliju tiesiskais regulējums Savienībā. Saskaņā ar šīs regulas 1. panta 1. punktu tās mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa cilvēku veselības aizsardzību un vides aizsardzību, ieskaitot alternatīvu metožu attīstību vielu bīstamības novērtēšanai, kā arī vielu brīvu apriti iekšējā tirgū, reizē veicinot konkurenci un inovācijas (
3
). Šī augsta līmeņa aizsardzība tiek nodrošināta, izmantojot ķīmisko vielu, kas ražotas, importētas vai laistas tirgu Savienībā, integrēto kontroles sistēmu, kura ir balstīta uz šo vielu reģistrēšanu, novērtēšanu un atļauju piešķiršanu, kā arī to izmantošanas iespējamiem ierobežojumiem (
4
).
5.
No REACH regulas 1. panta 3. punkta izriet, pirmkārt, ka šī regula balstās uz principu, ka ražotājiem, importētājiem un pakārtotiem lietotājiem ir jānodrošina, ka viņi izgatavo, laiž tirgū vai lieto vielas, kas nelabvēlīgi neietekmē cilvēku veselību vai apkārtējo vidi, un, otrkārt, ka šīs regulas tiesību normu pamatā ir piesardzības princips.
6.
Kā tostarp ir noteikts REACH regulas 69. un 70. apsvērumā, saskaņā ar šo regulu ļoti lielas bažas izraisošām vielām ir jāpievērš īpaša uzmanība. Šādām vielām tiek piemērots REACH regulas VII sadaļā noteiktais licencēšanas režīms. Regulas 55. pantā ir noteikts, ka šī režīma mērķis ir “nodrošināt labu iekšējā tirgus darbību, reizē nodrošinot to, ka pienācīgi kontrolē risku, ko rada vielas, kas rada ļoti lielas bažas, un šīs vielas pakāpeniski aizvieto ar piemērotām alternatīvām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa”.
7.
Tāpēc, kā norādīts REACH regulas 56. un 58. pantā, ražotāji, importētāji vai pakārtotie lietotāji pēc noteikta datuma nedrīkst laist tirgū vai lietot XIV pielikumā iekļautās vielas, kas rada ļoti lielas bažas, izņemot, ja šīs vielas lietošanai ir piešķirta licence vai ja ir piemērojams viens no citiem REACH regulā norādītajiem nosacījumiem (
5
).
8.
Ražotāji un importētāji var iesniegt licencēšanas pieteikumus vielas laišanai tirgū, vielas pašu lietošanai vai vielas lietošanai, ko veic to pakārtoti lietotāji (
6
). Pieteikumus iesniedz Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (turpmāk tekstā – “ECHA”) (
7
), kas šajā regulā ir noteikta kā iestāde, kura palīdz administrēt regulas noteikumu ieviešanu, tomēr lēmumu par licences piešķiršanu pieņem Komisija (
8
). Lēmumos par licencēšanas pieteikumu citastarp norāda lietošanas veidu(‑us), licences pārskatīšanas termiņu un licences piešķiršanas nosacījumus (
9
).
9.
REACH regulas 60. pantā ir paredzētas divas alternatīvas procedūras, saskaņā ar kurām Komisija piešķir licenci vielu, kas rada ļoti lielas bažas, lietošanai: pirmkārt, saskaņā ar REACH regulas 60. panta 2. punktu licenci piešķir, ja vielas lietošanas veida radītais risks cilvēku veselībai vai apkārtējai videi tiek pietiekami kontrolēts (tā dēvētā “pietiekamas kontroles procedūra”); otrkārt, REACH regulas 60. panta 4. punktā ir paredzēta tā dēvētā “sociāli ekonomiskā procedūra”.
10.
Šajā ziņā minētās regulas 60. panta 4., 5. un 7. punktā ir paredzēts:
“[..]
4.   Ja licenci nevar piešķirt saskaņā ar 2. punktu vai 3. punktā minētajām vielām, licenci var piešķirt tikai tad, ja pierāda, ka vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi, un ka nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas. Tādu lēmumu pieņem, ņemot vērā 64. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktā minētās Riska novērtēšanas komitejas [turpmāk tekstā – “RNK”] un Sociālās un ekonomiskās analīzes komitejas [turpmāk tekstā – “SEAK”] atzinumus, pēc tam, kad apsvērti visi šādi aspekti:
a)
vielas lietošanas veidu radītais risks, tostarp ierosināto riska pārvaldības pasākumu atbilstība un efektivitāte;
b)
pieteikuma iesniedzēja vai citu ieinteresēto personu pierādītas sociālās un ekonomiskās priekšrocības, ko dod vielas lietošanas veids, un sociālās un ekonomiskās sekas, ko rada atteikums licencēt vielu;
c)
alternatīvu analīze, ko iesniedz pieteikuma iesniedzējs saskaņā ar 62. panta 4. punkta e) apakšpunktu, vai jebkāds aizstāšanas plāns, ko iesniedz pieteikuma iesniedzējs saskaņā ar 62. panta 4. punkta f) apakšpunktu, un jebkuras trešās personas iesniegums, ko iesniedz saskaņā ar 64. panta 2. punktu;
d)
pieejamā informācija par jebkuras citas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas radītiem riskiem cilvēku veselībai vai videi.
5.   Apsverot to, vai ir pieejamas piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, Komisijai jāņem vērā visi attiecīgie aspekti, tostarp:
a)
tas, vai pāreja uz alternatīvām vielām samazinātu risku cilvēka veselībai un videi, ņemot vērā riska pārvaldības pasākumu atbilstību un efektivitāti;
b)
alternatīvu tehniskā un ekonomiskā iespējamība.
[..]
7.   Licenci piešķir tikai tad, ja pieteikums ir sastādīts atbilstīgi 62. panta prasībām.”
11.
REACH regulas 62. panta “Pieteikumi licences saņemšanai” 4. punkta d) un e) apakšpunktā ir noteikts:
“Pieteikumā par licences saņemšanu iekļauj šādu informāciju:
[..]
d)
ķīmiskās drošības pārskatu – ja vien tas jau nav iesniegts kā daļa no reģistrācijas pieteikuma – saskaņā ar I pielikumu, raksturojot tādus vielas raksturīgo, XIV pielikumā norādīto īpašību izraisītos riskus cilvēku veselībai un/vai apkārtējai videi, kas izriet no vielas(‑u) lietošanas veida;
e)
alternatīvu analīzi, apsverot to radīto risku un aizstāšanas tehnisko un ekonomisko pamatojumu, tostarp atbilstīgā gadījumā informāciju par jebkādām attiecīgajām pieteikuma iesniedzēja veiktajām pētniecības un attīstības darbībām; [..].”
12.
Lēmumu par licencēšanas pieteikumu Komisija pieņem atbilstoši REACH regulas 64. pantā noteiktajai procedūrai. Šī procedūra ietver sabiedrisko apspriešanu, kas ir regulēta minētās regulas 64. panta 2. punktā un kas piešķir trešām personām iespēju iesniegt informāciju par alternatīvām vielām vai tehnoloģijām. Saskaņā ar REACH regulas 64. panta 3. un 4. punktu RNK un SEAK, kas ir ECHA struktūrvienības, kuras ir izveidotas ar mērķi pildīt dažādus uzdevumus (
10
), ir jāsniedz atzinumi par būtiskiem pieteikuma aspektiem. Saskaņā ar REACH regulas 64. panta 8. punktu Komisija sagatavo lēmuma projektu trīs mēnešu laikā pēc atzinumu saņemšanas un pieņem galīgo lēmumu saskaņā ar spēkā esošo komitejas procedūru (
11
).
II. Tiesvedības priekšvēsture
13.
Hroma trioksīds REACH regulas izpratnē ir viela, kas rada ļoti lielas bažas. Tas ir minēts šīs regulas XIV pielikumā. Šīs vielas lietošanai ir paredzēta obligāta licencēšanas prasība (
12
).
14.
2015. gadā Lanxess Deutschland GmbH un citi saimnieciskās darbības subjekti (turpmāk tekstā – “pieteikuma iesniedzēji”) iesniedza pieteikumu, lai saņemtu licenci sešiem hroma trioksīda lietošanas veidiem.
15.
Seši lietošanas veidi, kuriem tika pieprasīta licence, ir: hroma trioksīda lietošana maisījumu sagatavošanai (1. lietojums), lietošana funkcionālajā hromēšanā (2. lietojums), lietošana funkcionālajā un dekoratīvajā hromēšanā (3. lietojums), lietošana virsmu apstrādē aeronautikas un aerokosmiskajā nozarē (ja apstrāde nav saistīta ar funkcionālo hromēšanu vai funkcionālo un dekoratīvo hromēšanu) (4. lietojums), lietošana virsmas apstrādē (izņemot tāda tērauda pasivēšanu, kuram ir alvas pārklājums/elektrolītiskā alvošana– ETP) izmantošanai arhitektūras, autobūves, metalurģijas, metālapstrādes un vispārējās industriālās inženierijas nozarēs (ja virsmas apstrāde nav saistīta ar funkcionālo hromēšanu vai funkcionālo un dekoratīvo hromēšanu) (5. lietojums) un lietošana tāda tērauda pasivēšanai, kuram ir alvas pārklājums (ETP) (6. lietojums).
16.
2016. gada 30. septembrī Komisija saņēma RNK un SEAK atzinumus par licences pieteikumu.
17.
2019. gada 27. martā Parlaments pieņēma rezolūciju, kurā iebilda pret pirmo lēmuma projektu. Būtībā Parlamenta izvirzītie iebildumi pamatojās uz to, ka pieteikuma iesniedzēju sniegtajā informācijā bija būtiskas nepilnības un ka līdz ar to nevarēja tikt pareizi pārbaudīta atbilstība licencēšanas nosacījumiem, it īpaši drošāku alternatīvu risinājumu pieejamība vai neesamība. Parlamenta skatījumā tā tas bija vēl jo vairāk tāpēc, ka attiecīgās vielas paredzēto lietošanas veidu apraksts bija tik vispārīgs, ka ietvēra ārkārtīgi plašu licences darbības jomu. Šajā ziņā Parlaments arī uzskatīja, ka Komisijas pieeja, kas paredz novērst pieteikumā esošās nepilnības, lūdzot pieteikuma iesniedzējiem iesniegt pārbaudes ziņojumā trūkstošos datus, neatbilst Savienības tiesu judikatūrai (
13
).
18.
Pēc šīs rezolūcijas Komisija no sava lēmuma projekta darbības jomas izslēdza 3. lietošanas veidu (funkcionālo un dekoratīvo hromēšanu). Tomēr pārējā daļā Komisija saglabāja savu sākotnējo pieeju, kas ietvēra licences piešķiršanu, paredzot noteiktus nosacījumus un ierobežojumus, un 2020. gada 18. decembrī pieņēma apstrīdēto lēmumu.
III. Apstrīdētais lēmums
19.
Apstrīdētajā lēmumā Komisija vispirms norādīja, ka licenci hroma trioksīdam var piešķirt tikai saskaņā ar REACH regulas 60. panta 4. punktu (
14
).
20.
Šādā kontekstā Komisija 9.–15. apsvērumā vispirms izanalizēja pirmo no divām minētajā tiesību normā paredzētajām prasībām, proti, ka vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai un apkārtējai videi.
21.
Apstrīdētā lēmuma 9. apsvērumā Komisija ir minējusi, ka “savos atzinumos par 1., 2., 4. un 5. lietojumu RNK ir secinājusi, ka pieteikumā aprakstītie riska pārvaldības pasākumi un darbības nosacījumi nav piemēroti un efektīvi, lai ierobežotu darba ņēmējiem radītos riskus”.
22.
It īpaši minētā lēmuma 10. apsvērumā Komisija ir norādījusi, ka attiecībā uz “1., 2., 4. un 5. lietojumu RNK turklāt ir secinājusi, ka pastāv būtiskas nenoteiktības attiecībā uz iedarbību uz darba ņēmējiem, jo izmērītas iedarbības datu pieejamība ir ierobežota. RNK ir secinājusi arī, ka plaši izplatītais kontekstuālās informācijas trūkums apgrūtināja saiknes izveidošanu starp pieteikumā aprakstītajiem darbības nosacījumiem un riska pārvaldības pasākumiem, un deklarētajiem iedarbības līmeņiem konkrētiem uzdevumiem un objektiem, tādējādi liedzot RNK veikt turpmāku vērtējumu. Šīs nenoteiktības attiecas uz iedarbības datu ticamību un reprezentativitāti un to, kā šie dati ir saistīti ar konkrētiem riska pārvaldības pasākumiem, jo īpaši attiecībā uz 4. lietojumu, kur papildus iegremdēšanai tvertnē pieteikumā tiek minētas dažādas darbības, tostarp izsmidzināšana, laminēšana, tīrīšana ar suku un apstrāde, un pieteikuma iesniedzēji nav spējuši pilnībā novērtēt visu šo uzdevumu kopējo iedarbību. Tomēr Komisija norāda, ka minētās nenoteiktības nav liegušas SEAK turpināt analizēt pieteikumu.”
23.
Apstrīdētā lēmuma 11. apsvērumā Komisija norādīja, ka attiecībā uz “1., 2., 4. un 5. lietojumu RNK turklāt ir secinājusi, ka pastāv nenoteiktības arī attiecībā uz vērtējumu par vielas iedarbību uz sabiedrību kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību, vietējā mērogā, jo īpaši attiecībā uz hroma (VI) emisiju notekūdeņos. Tas jo īpaši attiecas uz perorālo iedarbību ar dzeramo ūdeni. Tomēr RNK uzskatīja, ka novērtējums attiecībā uz risku sabiedrībai kopumā, kas radīts ar apkārtējās vides starpniecību, ir pietiekams turpmākai SEAK analīzei, norādot, ka pieteikuma iesniedzēju pieeja ir balstīta uz pieņēmumiem, kuri varētu pārvērtēt riskus sabiedrībai kopumā”.
24.
Apstrīdētā lēmuma 12. apsvērumā Komisija minēja, ka “savos atzinumos par 1., 2., 4. un 5. lietojumu, ņemot vērā nenoteiktības, novērtējot riskus darba ņēmējiem un sabiedrībai kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību, RNK ir ieteikusi paredzēt papildu nosacījumus un uzraudzības veidus. Komisija, izskatījusi RNK vērtējumu, piekrīt šim secinājumam”.
25.
Pēc tam apstrīdētā lēmuma 15. apsvērumā Komisija minēja, ka “savos atzinumos par pieteikumā aprakstīto hroma trioksīda 1., 2., 4., 5. un 6. lietojumu SEAK ir secinājusi, ka katra minētā lietošanas veida kopējās sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par šo lietošanas veidu radīto risku cilvēku veselībai”.
26.
Otrkārt, apstrīdētā lēmuma 16.–24. apsvērumā Komisija analizēja otro no REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētajām prasībām licences izsniegšanai, proti, piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas neesamību.
27.
Attiecībā uz 2., 4. un 5. lietojumu šī lēmuma 18. apsvērumā Komisija ir minējusi, ka “savos atzinumos par 2., 4. un 5. lietojumu SEAK ir secinājusi, ka nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas. Tomēr, ņemot vērā pieprasīto lietošanas veidu ļoti plašo tvērumu, SEAK nevarēja izslēgt iespējamās nenoteiktības alternatīvu tehniskās iespējamības ziņā ierobežotam skaitam konkrētiem pielietojumiem, kas ir ietverti minēto lietošanas veidu aprakstā. Komisija piekrīt SEAK secinājumam.”
28.
Tādējādi apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā Komisija ir uzskatījusi: “lai nodrošinātu to, ka licence attiecas tikai uz tādiem lietošanas veidiem, kuriem nav pieejamas piemērotas alternatīvas, ir nepieciešams sīkāk precizēt 2., 4. un 5. lietojuma aprakstu, saskaņojot to ar alternatīvu analīzes secinājumiem, kas ir sniegti pieteikumā un SEAK vērtējumā. Komisija uzskata, ka pieteikuma iesniedzēji ir izpildījuši savu pierādīšanas pienākumu, pierādot piemēroto alternatīvu neesamību 2., 4. un 5. lietojumam, vienīgi attiecībā uz šo ierobežoto lietošanas veidu tvērumu”.
29.
Minētā lēmuma 20. apsvērumā Komisija piebilda, ka “tāpēc būtu sīkāk jāprecizē 2., 4. un 5. lietojuma apraksts, atsaucoties uz lietošanas veidiem, kuros paredzētajam lietošanas veidam ir nepieciešama viena no [..] pamatfunkcijām”, un ir uzskaitījusi vairākas 2., 4. un 5. lietojuma pamatfunkcijas (
15
).
30.
Pamatojoties uz šo argumentāciju apstrīdētā lēmuma 22. apsvērumā Komisija secināja, ka pēc SEAK vērtējuma izskatīšanas un ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, tā piekrita secinājumam, ka 2., 4. un 5. lietojumam nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas.
31.
Apstrīdētā lēmuma 26. apsvērumā Komisija norādīja, ka tā “pamatoja savu vērtējumu ar visiem pašlaik pieejamajiem attiecīgajiem zinātniskajiem pierādījumiem, kurus novērtēja RNK, un pamatoja savus secinājumus ar pietiekamu pierādījumu esamību šāda secinājuma izdarīšanai”. Komisija tomēr uzskatīja, ka papildu zinātniskie dati ļautu tai nākotnē veikt vērtējumu, pamatojoties uz stingrāku vai plašāku pierādījumu bāzi, un tāpēc ir lietderīgi pieprasīt iesniegt papildu informāciju par iedarbību un emisijām.
32.
Pēc tam apstrīdētā lēmuma 27. apsvērumā Komisija norādīja, ka turklāt, lai atvieglotu šā lēmuma piemērošanu 2., 4. un 5. lietojumam, bija nepieciešams pieprasīt, lai licences īpašnieku pakārtotie lietotāji iekļauj paziņojumā, kas nosūtāms ECHA saskaņā ar REACH regulas 66. panta 1. punktu (
16
), paskaidrojumu par apstrīdētajā lēmumā uzskaitītajām pamatfunkcijām, kas ir nepieciešamas to lietošanai, tostarp pamatojumu, kāpēc tās ir nepieciešamas konkrētam lietošanas veidam.
33.
Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktā Komisija piešķīra pieteikuma iesniedzējiem licenci 6. lietojumam, kā arī 2., 4. un 5. lietojumam – vienīgi, ja lietojumam ir nepieciešama kāda no tajā minētajām pamatfunkcijām, kā arī 1. lietojumam – tādu maisījumu sagatavošanai, kas paredzēti atļautajam 2., 4., 5. un 6. lietojumam.
34.
Turklāt no minētā lēmuma 1. panta 2.–4. punkta izriet, ka licence hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietojumam savukārt netiek piešķirta, ja lietojumam nav nepieciešama neviena no tajā minētajām pamatfunkcijām.
35.
Saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. un 3. punktu:
“2.   Licences īpašnieki izstrādā īpašus iedarbības scenārijus konkrētiem procesiem, darbībām un uzdevumiem (tostarp automātiskām/manuālām sistēmām un atvērtām/slēgtām sistēmām un to kombinācijām) un katram konkrētam scenārijam apraksta riska pārvaldības pasākumus un darbības nosacījumus, lai kontrolētu hroma (VI) iedarbību uz darba ņēmējiem un tā emisijas vidē, reprezentējot visas vietas, kurās notiek atļautais lietojums. Iedarbības scenāriji ietver informāciju par iedarbības līmeņiem, kuri izriet, īstenojot minētos riska pārvaldības pasākumus un darbības nosacījumus. Licences īpašnieki izvēlas iedarbības scenārijos aprakstītos riska pārvaldības pasākumus saskaņā ar Direktīvas 2004/37/EK 5. pantu. Licences īpašnieki dokumentē un pamato riska pārvaldības pasākumu izvēli un dara attiecīgos dokumentus pieejamus pēc pieprasījuma tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā notiek atļautā izmantošana.
3.   Licences īpašnieki pakārtotiem lietotājiem, uz kuriem attiecas šis lēmums [..], dara pieejamus īpašos iedarbības scenārijus drošības datu lapā, kas atjaunināta vēlākais līdz 2021. gada 18. martam. Licences īpašnieki un pakārtoti lietotāji bez liekas kavēšanās piemēro īpašos iedarbības scenārijos iekļautos riska pārvaldības pasākumus un darbības nosacījumus.”
36.
Apstrīdētā lēmuma 5. pantā ir paredzēts, ka attiecībā uz licencēšanu 2., 4. un 5. lietojumam pakārtotiem lietotājiem paziņojumā ECHA saskaņā ar REACH regulas 66. panta 1. punktu ir jāiekļauj paskaidrojums par 1. panta 1. punktā uzskaitītajām hroma trioksīda pamatfunkcijām, kas ir nepieciešamas to lietošanai, tostarp pamatojums, kāpēc šīs pamatfunkcijas ir nepieciešamas konkrētajam lietojumam.
IV. Lietas dalībnieku prasījumi
37.
Parlaments lūdz Tiesu atcelt apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. un 5. punktu, kā arī 2., 3., 4. 5., 7., 9. un 10. pantu, ciktāl tie attiecas uz licencēm 2., 4. un 5. lietojumam, kā arī 1. lietojumam saistībā ar maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietojumam; pakārtoti, pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu; piespriest Komisijai un ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
38.
Komisija galvenokārt lūdz Tiesu noraidīt Parlamenta prasījumus, ar kuriem tiek lūgts daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu; pakārtoti – noraidīt Parlamenta prasījumus, ar kuriem tiek lūgts pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu; apstrīdētā lēmuma atcelšanas gadījumā saglabāt spēkā apstrīdētā lēmuma iedarbību; piespriest Parlamentam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
39.
ECHA, kurai ar Tiesas priekšsēdētāja 2021. gada 17. septembra rīkojumu tika atļauts iestāties šajā lietā, iesniedza iestāšanās rakstu Komisijas prasījumu atbalstam.
V. Prasības analīze
A.
Lietas dalībnieku argumenti
40.
Prasības pamatojumam Parlaments ir izvirzījis vienu pamatu, kas attiecas uz REACH regulas 60. panta 4. un 7. punkta pārkāpumu. Šis vienīgais pamats ir sadalīts trīs daļās.
1. Par vienīgā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz risku cilvēku veselībai un apkārtējai videi galīgā vērtējuma neesamību
41.
Vienīgā pamata pirmajā daļā Parlaments apgalvo, ka Komisija esot pārkāpusi REACH regulas 60. panta 4. punktu, piešķirot licenci hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietojumam, kā arī 1. lietojumam, attiecībā uz maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietojumam, neizdarot galīgo vērtējumu par šo lietošanas veidu radīto risku cilvēku veselībai un apkārtējai videi. Šis trūkums esot noteikti izraisījis kļūdu minētajā tiesību normā paredzētajā vērtējumā ar mērķi pārbaudīt, “ka vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi”.
42.
No apstrīdētā lēmuma 10.–12. apsvēruma tieši izrietot, ka attiecībā uz 1., 2., 4. un 5. lietojumu pastāvēja būtiskas nenoteiktības vērtējumā par riskiem darba ņēmējiem un sabiedrībai kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību, un ka, ņemot vērā šīs nenoteiktības, RNK bija ieteikusi paredzēt papildu nosacījumus un uzraudzības veidus. Konkrēti no apstrīdētā lēmuma 10. apsvēruma izrietot, ka šādas nenoteiktības bija īpaši būtiskas saistībā ar aplūkojamās vielas iedarbību uz darba ņēmējiem, kas esot liedzis veikt jebkādu nopietnu šī riska vērtējumu. No šīs komitejas atzinumiem izrietot, ka katram lietošanas veidam, kuram tika pieprasīta licence, informācija, kuru pieteikuma iesniedzēji iesniedza, lai ļautu izvērtēt riskus cilvēku veselībai un apkārtējai videi, bija tik nepilnīga un tik maz reprezentatīva, ka šai komitejai bija jāsecina, ka attiecībā uz šo risku apmēru un līmeni pastāvēja būtiskas nenoteiktības.
43.
Parlamenta skatījumā – šajā gadījumā pieteikuma iesniedzēju iesniegtie dati par iedarbību neesot reprezentatīvi un neatbilstot REACH regulas 62. panta 4. punkta d) apakšpunktam un I pielikuma 5.2.4. punktam. Lai gan ir taisnība, ka RNK konstatēja, ka pieteikuma iesniedzēju izmantotā metode varētu izskaidrot datu zemo reprezentativitātes līmeni (kas atspoguļoja mazāk nekā 3 % no attiecīgajiem uzņēmumiem), tomēr šī komiteja savos atzinumos to neesot nedz skaidri pieņēmusi, nedz pamatojusi.
44.
Parlaments piebilst – ja pieteikuma tvērums nebūtu pārāk plašs, būtu iespējams iesniegt savāktos datus par iedarbību (vai vismaz reprezentatīvus modelēšanas datus), kā arī atbilstošu aprakstu par darbības nosacījumiem un risku pārvaldības pasākumiem visiem pieteikumā ietvertajiem lietošanas veidiem, kā ir pieprasīts REACH regulas 62. panta 4. punkta d) apakšpunktā un I pielikuma 5.2.4. punktā. Turklāt Parlaments uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā Komisija neesot norādījusi pamatojumu iemesliem, kuru dēļ tā ir secinājusi, ka, neskatoties uz to, ka dati nebija reprezentatīvi un tika konstatētas būtiskas nenoteiktības, pieteikuma iesniedzēji bija izpildījuši tiem uzlikto pierādīšanas pienākumu, aprobežojoties ar norādi, ka šīs nenoteiktības nav liegušas SEAK turpināt analizēt pieteikumu.
45.
Tieši tādēļ, lai novērstu iepriekš minētos trūkumus, apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā licencēšanai tika paredzēts nosacījums, ka pārskata ziņojumā ir sniegti būtiski dati (kā iedarbības scenāriji un attiecīgie riska pārvaldības pasākumi), kuru neesot attiecīgajā risku vērtējumā. Tādējādi no paša apstrīdētā lēmuma izriet, pirmkārt, ka licences piešķiršanas brīdī Komisijai nebija pietiekamas informācijas, kura pieteikuma iesniedzējiem bija jāsniedz saskaņā ar REACH regulas 62. panta 4. punkta d) apakšpunktu un kurai būtu bijis jābūt tās rīcībā, lai veiktu tās vērtējumu saskaņā ar šīs regulas 60. panta 4. punktu, un, otrkārt, ka apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā paredzēto nosacījumu mērķis bija novērst minētos trūkumus licencēšanas pieteikumā un uz šī pieteikuma pamata veiktajā vērtējumā. Turklāt Komisija esot pieļāvusi kļūdu REACH regulas 56. un 66. panta interpretācijā, prezentējot šīs tiesību normas tādējādi, it kā tajās būtu atļauts, ka sākotnējai licencei būtiskāko informāciju iesniedz vienīgi pakārtoti lietotāji pēc licences piešķiršanas.
46.
Tādos apstākļos Komisija neesot varējusi ticamā un galīgā veidā noteikt, ka “vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi”, kā prasīts 60. panta 4. punktā. Licenci tomēr nevar piešķirt, ja Komisija nav galīgā veidā pārbaudījusi, ka šis nosacījums ir izpildīts un ka trūkumi licencēšanas pieteikumā nevar tikt novērsti, paredzot nosacījumus lēmumā par licences piešķiršanu.
47.
Komisija apgalvo, ka tā neesot pārkāpusi tās pienākumu veikt galīgo vērtējumu par riskiem cilvēku veselībai un apkārtējai videi, kā prasīts REACH regulas 60. panta 4. punktā.
48.
Pēc definīcijas jebkurš zinātnisks vērtējums ir saistīts ar nenoteiktību. Apstāklis, ka pastāv nenoteiktības, zinātnisku vērtējumu nekādā gadījumā nepadara par nederīgu. Tāpēc Komisijai neesot pienākuma novērst visas nenoteiktības vai pieprasīt, lai licences pieteikuma iesniedzējs pierādītu pretējo.
49.
Neraugoties uz Parlamenta minētajām nenoteiktībām, kuras tika konstatētas RNK atzinumā un atzītas apstrīdētajā lēmumā, Komisija uzskata, ka pieteikuma iesniedzēji esot izpildījuši tiem uzlikto pierādīšanas pienākumu. Tās ieskatā uz šāda pamata tā ir varējusi novērtēt, ka sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi. Šī vērtējuma mērķis esot nevis pienācīgi pārvaldīt riskus katrā konkrētā vielas lietošanas gadījumā, bet ļaut atbilstoši līdzsvarot riskus un priekšrocības.
50.
Ķīmiskās drošības pārskatā sniegtā informācija esot bijusi pietiekama, lai RNK varētu atbilstoši novērtēt risku un lai SEAK varētu izdarīt secinājumu par risku/priekšrocību vērtējumu, galu galā ļaujot Komisijai pārbaudīt, ka nosacījums, ka vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi, ir izpildīts. Komisija neapstrīd to, ka pastāvēja nenoteiktības, bet apgalvo, ka saskaņā ar zinātnisko ekspertu vērtējumu šīs nenoteiktības neesot bijušas tik lielas, ka liegtu izdarīt secinājumu, ka pirmais nosacījums ir izpildīts.
51.
Runājot konkrēti par nenoteiktībām, kuras ir saistītas ar iedarbību uz darba ņēmējiem, Komisija, pirmkārt, paskaidro iemeslus, kāpēc, neraugoties uz to, ka ķīmiskās drošības pārskatā ietverto mērījumu datu par iedarbību apjoms bija ierobežots, RNK ir uzskatījusi, ka iesniegtie dati bija pietiekami, lai veiktu novērtējumu un ļautu SEAK turpināt veikt priekšrocību un risku līdzsvarošanu.
52.
Vispirms, runājot par 1. lietojumu, SEAK veiktajam papildu vērtējumam RNK bija ierosinājusi izmantot pieteikuma iesniedzēju aplēsto maksimālo kopējo iedarbības līmeni 0,5 μg/m3 apmērā. Runājot par 2., 4. un 5. lietojumu, ņemot vērā, ka ir plašs potenciālo pakārtoto lietotāju loks, kuri varētu gūt labumu no pieteikuma un turpmākās licences saņemšanas (2. lietojuma gadījumā pieteikuma iesniedzēji ir ziņojuši par aptuveni 1590 objektiem dažādās Savienības dalībvalstīs), RNK bija lūgusi precizējumus no pieteikuma iesniedzējiem. Pēc šiem precizējumiem RNK bija konstatējusi, ka ierobežotais izmantoto datu skaits bija saistīts arī ar izmantoto metodi (koncentrējoties uz personīga rakstura monitoringa datiem, nevis uz statistisku monitoringa datu izmantošanu), kā rezultātā tika izmantota vienīgi daļa no pieejamajām datu grupām.
53.
Turklāt RNK esot konstatējusi, ka vairāki dati par iedarbību, kas ir pieejami pieteikuma iesniedzēju iesniegtajos jaunākajos, arī neatkarīgajos, pētījumos, piešķīra ticamību to veiktajam iedarbības vērtējumam (2., 4. un 5. lietojumam), vai esot ieteikusi SEAK izmantot sliktākā gadījuma pieeju (“worst case approach”, 1. lietojumam). Visbeidzot, visiem lietošanas veidiem pieteikuma iesniedzēji esot iesnieguši datu modelēšanas, kuras RNK uzskatīja par tādām, kas var apstiprināt savāktos datus.
54.
Otrkārt, nevarēja tikt sagaidīts – un turklāt tas nebūtu samērīgi –, ka pieteikuma iesniedzēji iesniegs datus par izmērītu iedarbību attiecībā uz vairāk nekā 1500 pakārtoto lietotāju objektiem, ņemot vērā, ka licences piešķiršanas brīdī visi šie lietotāji varētu nebūt zināmi.
55.
Treškārt, apstāklis, ka attiecīgās iedarbības vērtības 2 μg/m3 apmērā (2., 4. un 5. lietojumu kategorijām) un 0,5 μg/m3 apmērā (1. lietojuma kategorijai) veido attiecīgi vienu piektdaļu un vienu divdesmito daļu no Savienības obligātajām arodekspozīcijas vērtībām hroma (VI) savienojumiem, kuras šobrīd ir piemērojamas saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu, pierādot to, ka apstrīdētais lēmums veicina iedarbības samazināšanu, uzlabojot darba ņēmēju aizsardzību, un tādējādi atbilst mērķiem.
56.
Ceturtkārt, RNK ieteica arī papildu nosacījumus un uzraudzības veidus, kuri tika pārņemti apstrīdētajā lēmumā un kuru mērķis ir vēl vairāk samazināt iedarbību darba vietā.
57.
Attiecībā uz apgalvojumu, ka pieteikuma iesniedzēji neesot izpildījuši pierādīšanas pienākumu, Komisija norāda, ka REACH regulā pieteikuma iesniedzējiem nav paredzēts nekāds pierādīšanas standarts kā “ārpus saprātīgām šaubām” vai “nenoteiktību neesamība”. Tieši pretēji, pietiekamiem objektīviem pierādījumiem būtu jāļauj ekspertiem veikt galīgo vērtējumu, kas ir pamatots ar ticamu un uzticamu informāciju.
58.
Komisijas skatījumā Parlaments neesot ņēmis vērā, ka arī SEAK ir veikusi zinātnisku vērtējumu ar mērķi noteikt, vai REACH regulas 60. panta 4. punkta pirmā prasība ir izpildīta. Savos atzinumos SEAK esot veikusi risku/priekšrocību vērtējumu, paskaidrojot iemeslus, kāpēc RNK izvērtētie dati ir bijuši pietiekami, un esot izdarījusi secinājumu par šo jautājumu. It īpaši, ņemot vērā RNK konstatētās nenoteiktības un lai pārbaudītu risku/priekšrocību vērtējuma pamatotību, SEAK pamatojās uz konservatīvo papildu scenāriju (“worst case scenario”), saskaņā ar kuru tā secināja, ka tai nav radušās tādas šaubas, kuras liktu mainīt ticamību pieteikuma iesniedzēju secinājumam, saskaņā ar kuru vispārējās priekšrocības no hroma trioksīda lietošanas turpināšanas pārsniedza risku cilvēku veselībai. Komisija esot rūpīgi izskatījusi RNK un SEAK atzinumus un atzinusi tos par pilnīgiem, saskaņotiem un atbilstošiem.
59.
Pretēji Parlamenta apgalvojumiem, apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā paredzēto prasību uzraudzības jomā mērķis neesot novērst pieteikumā esošos trūkumus. Apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punkta mērķis esot pieprasīt iesniegt papildu informāciju par iedarbību un emisijām, atbilstoši ECHA atzinumos sniegtajiem ieteikumiem. Tas, pirmkārt, ļaujot detalizētāk atspoguļot attiecīgos procesus, darbības nosacījumus un riska pārvaldības pasākumus atsevišķiem uzdevumiem, kurus licences īpašnieki veic sadarbībā ar saviem pakārtotajiem lietotājiem. Otrkārt, šāda prasība iekļaujoties REACH regulas vispārējā loģikā, kuras pamatā ir princips, kura mērķis ir pastāvīga uzlabošana, un tā būtu īpaši vērsta uz to, lai laika gaitā uzlabotu tiesiskā regulējuma ķīmisko vielu jomā kvalitāti, pastāvīgi iesniedzot un uzlabojot vielu datus regulas vajadzībām.
60.
Savā iestāšanās rakstā Komisijas prasījumu atbalstam ECHA, pirmkārt, apgalvo, ka pieteikuma iesniedzēju iesniegtie dati par iedarbību uz darba ņēmējiem bija reprezentatīvi. Pirmkārt, lai gan ECHA atzīst, ka RNK ir uzskatījusi, ka nevarēja izdarīt secinājumu, ka pieteikuma iesniedzēju iesniegtie mērījumu dati par iedarbību uz darba ņēmējiem reprezentēja visus pakārtotus lietotājus, šī aģentūra uzsver, ka minētā komiteja nepamatojās tikai uz mērījumu datiem, kurus iesniedza pieteikuma iesniedzēji. Tā esot pārbaudījusi arī datus no doktrīnas un no publiski pieejamajiem pētījumiem, kurus bija savākuši gan ziņotājs, gan pieteikuma iesniedzēji, kā arī pēdējo minēto iesniegtos modelētos datus par iedarbību.
61.
Attiecībā uz 2., 4. un 5. lietojumu RNK savos atzinumos uzsvēra vairākas neskaidrības, kuras izriet no iesniegtajiem datiem. Tomēr RNK uzskatīja, ka kombinētas iedarbības līmenis 2 μg Cr (VI)/m3 apmērā, ko pieteikuma iesniedzēji aprēķināja kā maksimālo 8 stundu kombinētās iedarbības vērtību, bija saprātīgs pieņēmums sliktākajam scenārijam. Tas būtu iemesls, kāpēc minētā komiteja, pamatojoties uz iesniegtajiem datiem, varēja noslēgt savu vērtējumu par iedarbību uz darba ņēmējiem 2., 4. un 5. lietojumu kategorijām un uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzēju aprēķinātais iedarbības līmenis 2 μg Cr (VI)/m3 apmērā bija adekvāts sākumpunkts SEAK veiktajai sociāli ekonomiskajai analīzei.
62.
Otrkārt, ECHA apgalvo, ka, ciktāl apstrīdētais lēmums ir pamatots uz RNK veikto iedarbības uz sabiedrību kopumā vērtējumu, tas esot pamatots ar datiem, kuri pietiekami atspoguļo iedarbību, kurai var tikt pakļauta sabiedrība kopumā, turpinot lietot hroma trioksīdu.
63.
Treškārt, ECHA uzskata, ka, ņemot vērā RNK un SEAK veikto vērtējumu, Komisijas rīcībā faktiski bija pietiekama informācija, lai izlemtu, vai priekšrocības, ko sniedz licences piešķiršana, pārsniedza izmaksas, kuras ir saistītas ar riskiem, kuri izriet no atļautajiem lietošanas veidiem. Precīzāk, SEAK savā vērtējumā esot atbalstījusi RNK viedokli, saskaņā ar kuru pieteikuma iesniedzēju iesniegtie aprēķini, kuri pamatojās uz aplēstiem datiem par iedarbībai pakļauto sabiedrību un par iedarbības ilgumu, varēja tikt izmantoti, lai kvantificētu vēža gadījumu statistiskās aplēses un tādējādi vielas lietošanas turpināšanas izmaksas. Tomēr pastāvošo nenoteiktību dēļ, izvērtējot vielas lietošanas turpināšanas izmaksas, SEAK nolēma izvēlēties sliktāko scenāriju. Aprēķinot iedarbību uz cilvēku veselību darba ņēmēju gadījumā, tas tiktu atrisināts, palielinot naudas izteiksmē izteikto ietekmi uz darba ņēmēju veselību salīdzinājumā ar pieteikuma iesniedzēju aprēķināto ietekmi uz cilvēku veselību. Arī pamatojot ar vielas lietošanas turpināšanu saistīto izmaksu uzņemšanos ar šādu pesimistisku pieeju, SEAK katrā ziņā apstiprināja pieteikuma iesniedzēju vērtējumu, saskaņā ar kuru priekšrocības no lietošanas turpināšanas pārsniedza izrietošos riskus cilvēku veselībai.
2. Par vienīgā pamata otro daļu, kas attiecas uz piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas 2., 4. un 5. lietojumam neesamības nekonstatēšanu
64.
Vienīgā pamata otrajā daļā Parlaments apgalvo, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot REACH regulas 60. panta 4. punktu, jo Komisija neesot konstatējusi, kā ir prasīts šajā tiesību normā, ka 2., 4. un 5. lietojumam, kuriem tika pieprasīta licence, nebija piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas. Parlaments it īpaši apstrīd pieeju, kuru Komisija izmantoja, iekļaujot apstrīdētā lēmuma 18., 19., 20. apsvērumā un 1. pantā atsauci uz “pamatfunkcijām, kuras ir nepieciešamas paredzētajam lietojumam”, lai ierobežotu licences darbības jomu, pastāvot nenoteiktībām saistībā ar piemērotu alternatīvu esamību.
65.
REACH regulas 60. panta 4. punkts uzliekot licences pieprasītājam pierādīšanas pienākumu saistībā ar piemēroto alternatīvu esamību. No tā izrietot, ka pieteikuma iesniedzējiem ir jāuzņemas risks saistībā ar iespējamo neiespējamību noteikt šādu alternatīvu esamību. Tādējādi vērtējumam, lai noteiktu alternatīvu esamību, būtu jāļauj Komisijai nonākt pie galīga rezultāta šajā saistībā, pirms tā pieņem lēmumu par licences piešķiršanu. Turpretī nenoteiktības situācija saistībā ar piemēroto alternatīvu esamību vai neesamību liedzot Komisijai piešķirt licenci. Iespēja paredzēt licences piešķiršanai konkrētus nosacījumus neļaujot Komisijai novērst nepilnības pieteikuma iesniedzēju sniegtajā alternatīvu analīzē vai nepilnības vai trūkumus tās vērtējumā.
66.
Aplūkojamajā gadījumā, lai gan apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā Komisija minēja, ka pieteikuma iesniedzēji ir izpildījuši pierādīšanas pienākumu, pierādot piemērotu alternatīvu neesamību 2., 4. un 5. lietojumam, tā ir uzskatījusi, ka tas attiecās vienīgi “uz šo ierobežoto lietošanas veidu tvērumu”, proti, uz šo šauro lietošanas veidu tvērumu, ko ir definējusi pati Komisija. Tādējādi nosacījumi licences piešķiršanai apstrīdētajā lēmumā esot domāti, lai novērstu pieteikumā esošos iztrūkumus pieteikuma iesniedzēju iesniegtajā alternatīvo risinājumu analīzē (proti, tika iesniegti pārāk vispārīgi un ierobežoti dati, ņemot vērā ļoti plašus lietošanas veidu aprakstus).
67.
Turklāt atsaucei uz “pamatfunkcijām, kuras ir nepieciešamas paredzētajam lietojumam”, nav galīga rakstura attiecībā pret piemēroto alternatīvu neesamību, kurai ir jābūt konstatētai pirms licences piešķiršanas. Citiem vārdiem sakot, atļaujot hroma trioksīdu konkrētam lietojumam, ja šim lietojumam ir nepieciešama kāda no apstrīdētajā lēmumā uzskaitītajām “pamatfunkcijām”, Komisija neesot noskaidrojusi, vai kāda no šīm funkcijām faktiski bija nepieciešama konkrētam lietojumam, proti, vai to bija neiespējami veikt, izmantojot alternatīvu tehnoloģiju vai vielu, vai katrā ziņā bez vielas, kurai tiek pieprasīta licence.
68.
Piemēroto alternatīvu esamības analīzes nepietiekamība esot apstiprināta apstrīdētā lēmuma 27. apsvērumā un 5. pantā. Pakārtotiem lietotājiem paredzētais pienākums sniegt informāciju liecinot, ka arī apgalvoti ierobežotā tvēruma, kuru Komisija ir definējusi, izmantojot jēdzienu “pamatfunkcijas”, ietvaros joprojām pastāvēja nenoteiktības attiecībā uz piemēroto alternatīvu neesamību 2., 4. un 5. lietojumam. Apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punkts, to skatot kopā ar 5. pantu, atstājot pakārtotiem lietotājiem pienākumu paskaidrot pamatlēmumā uzskaitītās pamatfunkcijas un pamatot, ka kāda no šīm funkcijām ir faktiski nepieciešama paredzētajiem lietošanas veidiem. Citiem vārdiem sakot, pakārtotiem lietotājiem, lietojot hroma trioksīdu, būtu jāparāda, ka šādam lietošanas veidam ir nepieciešama kāda no pamatfunkcijām, kurai, atbilstoši lēmumam par licences piešķiršanu, nav alternatīva risinājuma. Tas pierādot, ka apstrīdētajā lēmumā izdarītā sākotnējā analīze par alternatīvo risinājumu neesamību 2., 4. un 5. lietojumam faktiski nebija izšķiroša un ka pienākums pierādīt, ka hroma trioksīds faktiski “ir nepieciešams” šiem lietošanas veidiem, proti, ka nav nekādas piemērotas alternatīvas, tika atstāts pakārtotajiem lietotājiem. Papildu informācijai, kas apstrīdētajā lēmumā tiek prasīta no pakārtotajiem lietotājiem, būtu jāļauj novērtēt, vai ir izpildīts nosacījums par alternatīvu risinājumu neesamību paredzētajiem lietošanas veidiem, bet ex post, vienīgi pēc tam, kad Komisija ir atļāvusi minētos lietošanas veidus.
69.
Turklāt atsauces uz “pamatfunkcijām” iekļaušana neesot uzskatāma par piešķirtās licences darbības jomas reālu ierobežojumu. Faktiski, tā kā apstrīdētajā lēmumā Komisija neesot pierādījusi, kad un kādos apstākļos šīs “pamatfunkcijas” ir nepieciešamas attiecīgajiem lietošanas veidiem, šāda atsauce esot vienīgi tautoloģija, jo aprobežojas tikai ar REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto vispārīgo prasību, proti, ka viela var tikt atļauta vienīgi tad, ja tā ir nepieciešama paredzētajai lietošanai, atkārtošanu. To vēl jo vairāk apstiprinot apstāklis, ka apstrīdētajā lēmumā uzskaitītās “pamatfunkcijas” faktiski ir visas hroma trioksīda funkcijas 2., 4. un 5. lietojumam, kuras SEAK ir identificējusi savos atzinumos. Nevienā apstrīdētā lēmuma punktā neesot precizēts, kādos apstākļos šīs funkcijas ir nepieciešamas, proti, ka nav piemērotu alternatīvu un tāpēc būtu jāatļauj izmantošana konkrētam lietojumam. Šis vērtējums esot pilnībā atstāts pakārtotiem lietotājiem.
70.
No visa iepriekš minētā izrietot, ka Komisija neesot konstatējusi piemērotu alternatīvu neesamību pirms licences piešķiršanas, kā prasīts REACH regulas 60. panta 4. punktā, un ka tādējādi apstrīdētais lēmums ir pieņemts, pārkāpjot šo tiesību normu.
71.
Parlaments piebilst, ka atbilstoši publiski pieejamajiem avotiem no licences pieteikuma iesniegšanas brīža tirgū faktiski ir bijušas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas dažādiem individuāliem lietojumiem, kas ir iekļauti 2., 4. un 5. lietojumā. Saskaņā ar pienākumu pārbaudīt, arī pēc savas ierosmes, REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētos nosacījumus, Komisijai pirms licences piešķiršanas esot bijis jāpārbauda minētās iespējas un jānosaka, vai tās bija vai nebija “piemērotas”. Tomēr apstrīdētajā lēmumā neesot iekļauta neviena atsauce uz šāda veida pārbaudi.
72.
Komisija uzskata, ka tā ir izpildījusi pienākumu pārbaudīt, ka atļautajiem lietošanas veidiem nebija piemērotu alternatīvu, kā prasīts REACH regulas 60. panta 4. punktā.
73.
Komisija atgādina, ka saskaņā ar REACH regulas 62. panta 3. punktu pieteikumus var iesniegt par “vienu vai vairākiem lietošanas veidiem”. REACH regulas VII sadaļā neesot nevienas tiesību normas, kurā būtu paredzēti noteikumi par to, kā licences pieteikumā būtu jāapraksta lietošanas veids, vai par nepieciešamo detalizācijas pakāpi. Pieteikuma iesniedzējiem esot pienākums definēt lietošanas veidu vai lietošanas veidus, kuriem tie pieprasa licenci. Sākotnējo operatoru (parasti tie ir vielas ražotāji vai importētāji) iespēja iesniegt pieteikumu visai piegādes ķēdei (tā dēvētie “upstream applications”) ļaujot racionalizēt licencēšanas sistēmu.
74.
Komisija uzskata, ka šādā kontekstā rodas šāds pamatjautājums: vai ir pietiekami, ka pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka neviena alternatīva viela vai tehnoloģija nespēj apmierināt visu pakārtoto lietotāju vajadzības, vai arī Komisijai ir jāpārbauda, ka neviena alternatīva viela vai tehnoloģija nespēj apmierināt katra konkrētā lietotāja vajadzības dažādās nozarēs, ņemot vērā to īpatnības? Komisija, sekojot pirmajai pieejai sākotnēji pieņemtajos lēmumos par licences piešķiršanu, šobrīd izmanto starpposmu pieeju.
75.
Aplūkojamajā gadījumā Komisija, pamatojoties uz visu pieejamo informāciju, esot uzskatījusi, ka bija ticami pierādījumi, kas vispārīgi un horizontāli pierādīja, ka 2., 4. un 5. lietojumam, kā tie ir definēti licences pieteikumā, nebija piemērotu alternatīvu risinājumu visās identificētajās nozarēs. Tomēr Komisija tāpat ņēma vērā, ka pieteikuma iesniedzēji nav pierādījuši, ka nebija piemērotu alternatīvu katram iespējamajam pakārtotajam lietošanas veidam, kas varētu pastāvēt šajās dažādajās nozarēs. It īpaši ECHA un Komisija esot pārbaudījušas, ka vielai bija noteiktas specifiskas funkcijas un tehniskās īpašības, kuras faktiski nevarēja sasniegt neviena 2., 4. un 5. lietojuma alternatīva. Taču ECHA un Komisija neesot spējušas pilnībā un ticami pārbaudīt, ka katram pakārtotajam lietotājam un katram esošajam pakārtotajam lietošanas veidam, kurus aptvēra licence, tehniski bija nepieciešamas šīs funkcijas un šīs tehniskās īpašības. Komisija esot izvērtējusi un konstatējusi, ka šīs tehniskās īpašības bija būtiskas produktu prasībām, iekārtu drošības un atbilstības normatīvām prasībām ziņā, un ka ievērojami zemākas kvalitātes pieņemšana nebūtu tehniski iespējama 2., 4. un 5. lietojuma ietvaros, pilnībā ņemot vērā dažādas nozares vai dažādus pakārtoto lietojumu veidus. Turklāt Komisija esot ņēmusi vērā apstākli, ka sarežģītajās piegādes ķēdēs un ražošanas procesos ir svarīgi, ka viela atbilst visām prasībām, jo dažādi ražošanas posmi ir savstarpēji saistīti un tos nevar sadalīt atšķirīgos segmentos.
76.
Tādējādi Komisija esot pilnībā izvērtējusi potenciālas vielas lietošanas veida alternatīvas un esot detalizētu pārbaudījusi visu 2., 4. un 5. lietojuma tvērumu, ieskaitot dažādas nozares un pakārtoto lietojumu kategorijas, kas ir ietvertas lietošanas veidos, kuriem tika pieprasīta licence. Komisija esot pieņēmusi lēmumu, kurā katram konkrētam lietošanas veidam tika uzskaitītas vielas pamatfunkcijas, kuras nevarētu piedāvāt neviena īstenojama alternatīva un kuras tā uzskatīja par nepieciešamām attiecīgajam lietošanas veidam, un esot atļāvusi vienīgi tos lietošanas veidus, kuriem šīs pamatfunkcijas bija nepieciešamas.
77.
Tātad apstrīdētais lēmums esot uzskatāms vienīgi par daļēju licences pieteikuma atļauju (un vienlaikus arī par daļēju noraidīšanu), kā tas skaidri izrietot no šī lēmuma 1. panta 2.–4. punkta. Visiem pakārtotajiem lietotājiem, kuri grib izmantot vielu, uz ko attiecas licence, būtu jādeklarē ECHA lietošanas veidi, kurus tie izmanto saskaņā ar minēto licenci, un jānorāda vielas pamatfunkcija vai pamatfunkcijas, kuras ir tehniski nepieciešamas to darbībai, paskaidrojot iemeslus. Dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurām ir piekļuve ECHA pakārtoto lietotāju reģistram, saskaņā ar REACH regulu būtu jānodrošina, ka tā tiek pienācīgi ieviesta un piemērota. Savukārt Komisija atsevišķi neizvērtēja alternatīvus risinājumus katram pakārtotam lietotājam vai produktam (kas prasītu tūkstošus vai pat miljonus atsevišķu vērtējumu, atkarībā no specifiskuma pakāpes), kas REACH regulā nemaz netiek prasīts. Kompetento iestāžu uzdevums saskaņā ar pašas REACH regulas tiesību normām esot pārbaudīt, vai pakārtotie lietotāji patiešām izmanto vielu, uz ko attiecas licences darbības joma, un neizmanto to citādā, neatļautā veidā. Šādā paziņojumā ECHA neesot jāapsver vai jāanalizē alternatīvu esamība.
78.
Pretēji tam, ko apgalvo Parlaments, apstrīdētā lēmuma 5. pantā ietvertais nosacījums nekādā veidā neliekot pakārtotajiem lietotājiem iesniegt datus par alternatīvu piemērotību. Tas drīzāk liek parādīt kompetentajām iestādēm, ka šīs hroma trioksīda pamatfunkcijas patiešām ir nepieciešamas to lietošanas veidam. Pakārtotajiem lietotājiem esot jāpaziņo par savu konkrēto lietošanas veidu un jādeklarē ECHA, kuru rūpniecisko, ķīmisko vai citu procesu tie izmanto savās darbībās, kurām (juridiski vai tehniski) ir nepieciešama kāda no uzskaitītajām pamatfunkcijām. Komisija turklāt apgalvo, ka Parlaments nevarot izmantot argumentus no iepriekš minētā sprieduma Komisija/Zviedrija. Minētais spriedums neliedzot Komisijai ierobežot savu licenču piemērošanas jomu, izmantojot objektīvus kritērijus.
79.
Komisija apgalvo arī, ka tad, ja Tiesa pieprasītu veikt licences pieteikumā ietverto pakārtoto lietošanas veidu vērtējumu detalizētāk un konkrētāk, nekā tas notiek pašlaik, viss licencēšanas process kļūtu daudz sarežģītāks, nekā tas jau ir. Tas, pirmkārt, būtu pretrunā REACH regulas mērķim veicināt Savienības ražošanas nozares konkurētspēju, jo īpaši ņemot vērā iespējamo ietekmi uz maziem un vidējiem uzņēmumiem. Otrkārt, stingrāka piemēroto alternatīvu vērtēšanas koncepcija pārsniegtu ECHA administratīvās spējas, kuras REACH regulā ir tieši ņemtas vērā (
17
), un liktu ierobežot to vielu skaitu, kurām ir nepieciešama licencēšana. Alternatīvu vērtējumu palielināšanas dēļ tiktu bloķēta jaunu vielu, kas rada ļoti lielas bažas, identificēšana. Saskaņā ar pakāpeniskuma principu Komisijai novērtējuma brīvībā laika gaitā vajadzētu kļūt prasīgākai. Komisijas un ECHA pieeja, vērtējot licences pieteikumus, esot ilggadīgās pieredzes rezultāts un esot balstīta uz ļoti delikātu līdzsvaru starp zinātniskiem un sociālekonomiskiem apsvērumiem, kā arī uz daudzajiem REACH regulas mērķiem.
80.
Visbeidzot, Parlamenta atsauce uz publiski pieejamiem avotiem, kuros ir minēti hroma trioksīda aizstājējšķīdumi, attiecas uz Vācijas Federālā Darba drošības un veselības aizsardzības institūta veikto pētījumu, kas ir publicēts 2020. gadā, t.i., piecus gadus pēc licences pieteikuma iesniegšanas. Komisija apstrīd Parlamenta skatījumu uz šo pētījumu.
81.
Savā iestāšanās rakstā Komisijas prasījumu atbalstam ECHA, pirmkārt, apgalvo, ka SEAK savā atzinumā esot uzskatījusi, ka pieteikuma iesniedzēji ir padziļināti izpētījuši alternatīvas, it īpaši attiecībā uz tehnisko iespējamību. Esot taisnība, ka SEAK esot uzskatījusi, ka pieteikuma iesniedzēju pieeja 2., 4. un 5. lietojumam nebija pilnībā apmierinoša. Tomēr šī komiteja esot apstiprinājusi pieteikuma iesniedzēju secinājumu par trīs izmantojumiem, saskaņā ar kuru kopumā šķita, ka pirms termiņa beigām nebija alternatīvu un tehniski īstenojamu risinājumu.
82.
Otrkārt, ECHA uzskata, ka pieteikuma iesniedzēji esot pietiekamā veidā pierādījuši, ka lietošanas veidiem, kas ir ierobežoti, atsaucoties uz pamatfunkcijām, nebija piemērotu alternatīvu. Lai mazinātu nenoteiktību attiecībā uz gadījumiem, kuros alternatīvas jau varētu būt, Komisija esot ierobežojusi licenci ar lietošanas veidiem, kuri pieprasa tehniskās funkcijas, kuras nevar tikt aizstātas ar esošajiem alternatīviem risinājumiem. Šīs pamatfunkcijas esot objektīvi kritēriji. Tātad pakārtotam lietotājam esot vienīgi jāiesniedz kontroles iestādē informācija, kura pierāda, ka, ņemot vērā objektīvas tehniskās prasības vai normatīvus standartus, pamatfunkcija ir nepieciešama. Neesot vajadzīgs nekāds subjektīvs vērtējums par to, vai pakārtotajam lietotājam vai uzraudzības iestādēm ir pieejams alternatīvs risinājums.
83.
Pieteikuma iesniedzēji esot identificējuši šīs pamatfunkcijas, definējot lietošanas veidu savā licences pieteikumā un pieejamo alternatīvu analīzē. Turklāt pieteikuma iesniedzēji esot arī pierādījuši, ka pieprasītajiem lietošanas veidiem nebija alternatīvu risinājumu tad, kad bija nepieciešamas šīs pamatfunkcijas.
3. Par vienīgā pamata trešo daļu, kas attiecas uz kļūdainu licences piešķiršanu, lai gan licences pieteikumā ir nepilnības
84.
Vienīgā pamata trešajā daļā Parlaments apgalvo, ka apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot arī REACH regulas 60. panta 7. punktu, kurā ir paredzēts, ka licenci piešķir tikai tad, ja pieteikums ir sagatavots atbilstīgi REACH regulas 62. panta 4. punkta prasībām. Aplūkojamajā gadījumā, ņemot vērā licences pieteikumā esošo informācijas trūkumu un neprecizitātes, licence esot piešķirta, pārkāpjot minēto tiesību normu.
85.
Pirmkārt, no apsvērumiem, kas ir izdarīti vienīgā pamata otrajā daļā, izrietot, ka sākotnējā licences pieteikumā paredzētie lietošanas veidi neesot aprakstīti pietiekami precīzi un tādējādi tajā neesot ietverta visa informācija, kas ir būtiska alternatīvu analīzē, un ka tātad šis pieteikums neatbilst REACH regulas 62. panta 4. punkta e) apakšpunktam. Otrkārt, no apsvērumiem, kas ir izdarīti vienīgā pamata pirmajā daļā, izrietot, ka sākotnējā licences pieteikumā neesot ietverta visa informācija, kas ir būtiska, lai izvērtētu no aplūkojamās vielas lietošanas izrietošos riskus cilvēku veselībai un apkārtējai videi, un ka tātad tas neatbilst minētā panta d) apakšpunkta noteikumiem.
86.
Savukārt Komisija uzskata, ka pieteikuma iesniedzēju iesniegtais licences pieteikums atbilst REACH regulas 60. panta 7. punktam un šo apstākli apstiprinot tas, ka gan RNK, gan SEAK ir uzskatījušas, ka, lai gan bija daži trūkumi, pieteikums atbilda minētajā pantā paredzētajiem kritērijiem.
B.
Juridiskā analīze
1. Ievada apsvērumi
87.
Prasībā Parlaments lūdz daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, daļā, kurā tas attiecas uz licencēm hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietojumam, kā arī 1. lietojumam attiecībā uz maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietojumam. Pakārtoti, ja Tiesa uzskatītu, ka šajā lēmumā piešķirtā licence 6. lietojumam ir nesaraujami saistīta ar licencēm citiem lietošanas veidiem, Parlaments lūdz pilnībā atcelt apstrīdēto lēmumu.
88.
Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Savienības aktu ir iespējams daļēji atcelt tikai tad, ja tiesību normas, kuras prasīts atcelt, ir iespējams nodalīt no pārējā tiesību akta. Šajā kontekstā Tiesa ir vairākkārt nolēmusi, ka šī nodalāmības prasība nav izpildīta, ja tiesību akta daļēja atcelšana izmainītu šī akta būtību (
18
).
89.
Aplūkojamajā gadījumā šķiet, ka apstrīdētais lēmums ir veidots kā individuālo licenču konkrētiem lietošanas veidiem kopums. No tā izriet, ka, izņemot 1. lietojumu, tā kā licence ir piesaistīta citiem lietošanas veidiem (
19
), iespējamā licences atcelšana konkrētam lietošanas veidam neietekmētu citam lietošanas veidam piešķirto licenci un tātad negrozītu šī akta būtību.
90.
Manā skatījumā no tā izriet, ka Parlamenta prasība ir pieņemama, jo ar to tiek lūgts daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu tikai attiecībā uz hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietojumu, kā arī 1. lietojumu attiecībā uz maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietojumam.
91.
Paturot to prātā, pirms Parlamenta vienīgā prasības pamata trīs daļās izvirzīto argumentu detalizētas analīzes uzskatu, ka ir lietderīgi atgādināt dažus judikatūrā paustos principus, kuri attiecas uz analīzi, kas ir veicama tā dēvētajā “sociāli ekonomiskajā” licencēšanas procedūrā, kura ir paredzēta REACH regulas 60. panta 4. punktā. Šajos judikatūras principos ir sniegtas svarīgas norādes, kuras es ņemšu vērā, analizējot prasībā izvirzītos argumentus.
2. Judikatūras principi, kas ir piemērojami REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu analīzē
92.
Vispirms ir jānorāda, ka Savienības tiesām ir bijusi iespēja precizēt, ka no REACH regulas 60. panta 4. punkta, lasot to kopsakarā ar šīs regulas 69. apsvērumu (
20
), izriet, ka tā dēvētajā “sociāli ekonomiskajā” licences piešķiršanas procedūrā licences pieteikuma iesniedzējam ir pienākums pierādīt divu minētajā tiesību normā paredzēto licences piešķiršanas nosacījumu izpildi (
21
).
93.
Minētais licences pieteikuma iesniedzējam uzliktais pierādīšanas pienākums nozīmē, ka uz pieteikuma iesniedzēju attiecas risks saistībā ar iespējamo neiespējamību noteikt, vai ir jāizdara secinājums par viena vai abu REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu izpildi (
22
).
94.
Šādā kontekstā REACH regulas 62. panta 4. punktā ir minēta informācija, kura licences pieteikuma iesniedzējam ir jānorāda brīdī, kad tiek iesniegts licences pieteikums. It īpaši saskaņā ar šo tiesību normu licences pieteikumiem tostarp ir pievienojams ķīmiskās drošības pārskats (
23
). Minētajam pārskatam ir jābūt izstrādātam saskaņā ar šīs regulas I pielikumu, raksturojot tādus vielas raksturīgo, XIV pielikumā norādīto īpašību izraisītos riskus cilvēku veselībai un/vai apkārtējai videi, kas izriet no vielas(‑u) lietošanas veida.
95.
It īpaši no minētā I pielikuma 5.2.4. punkta izriet, ka ķīmiskās drošības pārskatā iedarbības līmeņu aplēsi veic visām cilvēku grupām (darba ņēmēji, patērētāji un cilvēki, kas iedarbībai pakļauti netieši, ar apkārtējās vides starpniecību) un tajā ir jābūt ņemtiem vērā vairākiem minētajā punktā uzskaitītajiem elementiem, no kuriem pirmais attiecas uz “pareizi iegūt[iem], raksturīg[iem] iedarbības dat[iem]”.
96.
Turklāt no judikatūras izriet, ka REACH regulas 60. panta 4. un 5. punktā paredzēto nosacījumu pārbaudē Komisijai ir jānosaka, vai visi attiecīgie fakti un ar tiem saistītie tehniskie un ekonomiskie vērtējumi ļauj secināt, ka šajā noteikumā paredzētie nosacījumi ir faktiski izpildīti (
24
). Šajā kontekstā Komisijai ir pienākums pēc savas ierosmes pārbaudīt visu nozīmīgo informāciju, jo Komisijas loma nav būt tiesnesim, kura kompetence aprobežojas tikai ar lietas izlemšanu atbilstoši informācijai un pierādījumiem, ko ir snieguši atļaujas piešķiršanas procedūrā iesaistītie dalībnieki. Saskaņā ar pienākumu pēc savas ierosmes pārbaudīt REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētos nosacījumus Komisijai – labas pārvaldības interesēs un ņemot vērā tai uzlikto rūpības pienākumu – ir jāizmanto savi līdzekļi, lai noteiktu attiecīgos faktus un apstākļus (
25
).
97.
Šajā ziņā no judikatūras izriet, ka RNK un SEAK atzinumiem ir zinātnisku atzinumu vērtība un ka Komisijai šādi atzinumi nav saistoši. Tomēr Komisijai nav liegts pilnībā vai daļēji pārņemt vērtējumus, kas pausti vienas no ECHA komitejām atzinumā, turklāt tai nav nepieciešamības tos atkārtot vai katru reizi aizstāt ar savu pamatojumu (
26
).
98.
Šādā kontekstā Komisija tomēr nevar pieņemt lēmumu par licences piešķiršanu, pamatojoties tikai uz pieņēmumiem, kas nav nedz apstiprināti, nedz atspēkoti ar tās rīcībā esošo informāciju (
27
).
99.
Savukārt, lai izdarītu galīgu secinājumu par abu REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu izpildi, Komisijai iepriekš ir jāpārbauda pietiekami daudz būtiskas un ticamas informācijas, lai varētu secināt vai nu to, ka nosacījums nav izpildīts, vai to, ka, lai gan dažas neskaidrības joprojām pastāvēja, lēmuma pieņemšanas datumā šīs neskaidrības varēja tikt uzskatītas par neievērojamām (
28
).
100.
Ja, noslēdzot pārbaudi attiecībā uz REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētajiem licences piešķiršanas nosacījumiem, joprojām pastāv neskaidrības sakarā ar zinātnisko novērtējumu, kuras nav varēts novērst nedz ar informāciju, ko pieteikuma iesniedzējs ir sniedzis vai nu pēc Komisijas, vai pēc vienas no ECHA komitejām pieprasījuma, nedz arī ar Komisijas vai minēto komiteju, vai arī trešo personu vai dalībvalstu savākto informāciju, tad ir jāsecina, ka minētais nosacījums principā nav izpildīts un tāpēc Komisijai nav tiesību piešķirt licenci, pat ne ar nosacījumiem (
29
).
101.
Runājot par nosacījumiem, kurus Komisija var paredzēt licences piešķiršanai, no judikatūras izriet, ka principā nosacījumi, kas ir noteikti atbilstoši REACH regulas 60. panta 8. punktam un 9. punkta d) un e) apakšpunktam, neatkarīgi no to satura nevar būt vērsti uz to, lai novērstu iespējamos trūkumus licences pieteikumā vai pieteikuma iesniedzēja sniegtā alternatīvu analīzē, vai arī iespējamus trūkumus pārbaudē, ko Komisija ir veikusi attiecībā uz REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētajiem nosacījumiem (
30
).
102.
Citiem vārdiem sakot, tāda iespēja saistīt atļauju ar zināmiem nosacījumiem nevar tikt interpretēta tādējādi, ka Komisija drīkstētu likumīgi atstāt neatbildētu jautājumu par to, vai ir izpildīti REACH Regulas 60. pantā paredzētie nosacījumi, un šajā situācijā reaģēt tādējādi, ka tā saista licenci ar nosacījumiem, kuru nolūks ir novērst iespējamas nepilnības vai trūkumus vērtējumā, kas Komisijai ir jāveic saskaņā ar šo normu (
31
).
103.
Faktiski, veicot REACH regulas 60. pantā paredzēto nosacījumu pārbaudi, Komisijai ir jāpārliecinās, vai visi būtiskie fakti un ar to saistītie tehniskie un ekonomiskie izvērtējumi ļauj secināt, ka šajā noteikumā minētie nosacījumi tik tiešām ir izpildīti. Ja tas tā nav, Komisijai nav tiesību piešķirt licenci, pat ne ar nosacījumiem (
32
).
104.
Lietas dalībnieku argumenti ir jāanalizē, ņemot vērā iepriekšējos punktos izklāstītos judikatūras principus.
3. Par vienīgā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz risku cilvēku veselībai un apkārtējai videi galīgā vērtējuma neesamību
105.
Vienīgā pamata pirmajā daļā Parlaments būtībā apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā ietvertais vērtējums par REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētā pirmā nosacījuma – proti, “ka vielas lietošanas veida sociālās un ekonomiskās priekšrocības ir lielākas par tās radīto risku cilvēku veselībai vai apkārtējai videi” – izpildi, noteikti esot kļūdains, jo vērtējumā par riskiem darba ņēmējiem un sabiedrībai kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību, ir bijušas būtiskas nenoteiktības, kuras tika skaidri atzītas pašā apstrīdētajā lēmumā un radās tāpēc, ka informācija, kuru šajā saistībā licences pieteikumā bija iesnieguši pieteikuma iesniedzēji, bija maz reprezentatīva un nepilnīga. Tātad Komisija neesot veikusi galīgo vērtējumu par hroma trioksīda riskiem cilvēku veselībai un apkārtējai videi, esot kļūdaini uzskatījusi, ka pieteikuma iesniedzēji ir izpildījuši to pierādīšanas pienākumu, un esot mēģinājusi novērst minētos trūkumus licences pieteikumā un uz šā pieteikuma pamata veiktajā vērtējumā, paredzot nosacījumus.
106.
Lai atbildētu uz šiem iebildumiem, ir detalizēti jāanalizē apstrīdētais lēmums, ņemot vērā attiecīgos ECHA padomdevēju komiteju atzinumus.
a) Apstrīdētā lēmuma analīze
107.
Pirmkārt, runājot par vērtējumu par hroma trioksīda lietošanas riskiem darba ņēmējiem, no apstrīdētā lēmuma 10. apsvēruma izriet, ka pati Komisija ir skaidri norādījusi, ka attiecībā uz 1., 2., 4. un 5. lietojumu RNK savā atzinumā ir secinājusi, ka pastāv “būtiskas nenoteiktības” attiecībā uz iedarbību uz darba ņēmējiem, jo izmērītas iedarbības, proti, iedarbības, kas pamatojas uz reāliem pieteikuma iesniedzēju iesniegtajiem datiem, datu pieejamība ir ierobežota.
108.
Minētajā 10. apsvērumā Komisija arī skaidri norādīja, ka RNK turklāt ir secinājusi, ka “plaši izplatītais kontekstuālās informācijas trūkums” apgrūtināja saiknes izveidošanu starp pieteikumā aprakstītajiem darbības nosacījumiem un riska pārvaldības pasākumiem, un deklarētajiem iedarbības līmeņiem konkrētiem uzdevumiem un objektiem, tādējādi liedzot RNK veikt turpmāku vērtējumu.
109.
Tāpat minētajā 10. apsvērumā Komisija norādīja arī, ka šīs nenoteiktības attiecas uz “iedarbības datu ticamību un reprezentativitāti un to, kā šie dati ir saistīti ar konkrētiem riska pārvaldības pasākumiem”, jo īpaši attiecībā uz 4. lietojumu, kur papildus iegremdēšanai tvertnē pieteikumā tiek minētas dažādas darbības, tostarp izsmidzināšana, laminēšana, tīrīšana ar suku un apstrāde, un pieteikuma iesniedzēji nav spējuši pilnībā novērtēt visu šo uzdevumu kopējo iedarbību.
110.
RNK atzinumu par 1., 2., 4. un 5. lietojumu analīze ļauj detalizētāk saprast apstrīdētā lēmuma 10. apsvērumā ietvertos apsvērumus.
111.
Tādējādi attiecībā uz 1. lietojumu no attiecīgā RNK atzinuma izriet, ka šī komiteja pabeidza iedarbības analīzi, uzskatot, ka bija “būtiskas nenoteiktības vērtējumā par iedarbību uz darba ņēmējiem, kas aptver aptuveni 30 objektus, ņemot vērā ierobežotus (8 mērījumi) un mainīgus datus par iedarbību, kā arī izplatīto kontekstuālās informācijas trūkumu”. RNK norādīja arī, ka šīs nenoteiktības “varēja tikt samazinātas, izmantojot modelētus datus, kurus pieteikuma iesniedzēji tomēr neiesniedza, lai gan RNK bija tos pieprasījusi” (
33
).
112.
Tajā pašā atzinumā RNK arī norādīja, ka pieteikuma iesniedzēji nebija pierādījuši saikni starp, no vienas puses, darbības nosacījumiem un riska pārvaldības pasākumiem un, no otras puses, pieteikuma iesniedzēju deklarētajiem iedarbības līmeņiem, ņemot vērā kontekstuālās informācijas par mērījumiem trūkumu, kas neļāva RNK veikt turpmāku vērtējumu (
34
). Tas ietekmēja arī licences pieteikumā aprakstīto darbības nosacījumu un riska pārvaldības pasākumu piemērotības un efektivitātes analīzi, kā rezultātā RNK secināja, ka pastāv “būtiskas nenoteiktības” saistībā ar šo nosacījumu un pasākumu aprakstu un to spēju adekvāti ierobežot risku darba ņēmējiem (
35
).
113.
Attiecībā uz 2., 4. un 5. lietojumu no attiecīgajiem RNK atzinumiem izriet, ka šī komiteja konstatēja neatbilstību katram pieprasītajam lietošanas veidam starp, no vienas puses, potenciālo objektu kopējo skaitu, kuru pieteikuma iesniedzēji uzskatīja par iespējamu iekļaut licences pieteikumā (proti, līdz 1590 objektiem), un licenci pieprasošā uzņēmumu konsorcija (Chromium Trioxide REACH Authorization Consortium) dalībnieku skaitu, kas ir vairāk nekā 150 uzņēmumi, un, no otras puses, iesniegtajiem izmērītas iedarbības datiem (no 6 līdz 23 objektiem attiecībā uz 1.–5. lietojumu) (
36
).
114.
No šī apsvēruma, kas ir ietverts iepriekš minētajos RNK atzinumos, izriet, ka dati par izmērītu iedarbību uz darba ņēmējiem, kurus pieteikuma iesniedzēji iesniedza licences pieteikumā, attiecās uz objektu skaitu, kas ir starp 0,3 % un 1,44 % no objektiem, kuros tika izmantoti hroma trioksīda lietošanas veidi, kuriem tika pieprasīta licence.
115.
Konkrētāk, attiecībā uz 2. lietojumu no attiecīgā RNK atzinuma izriet, ka pieteikuma iesniedzēji ir aplēsuši līdz 1590 potenciālo darba vietu skaitu Eiropas Savienībā, kurās tiek veikta funkcionāla hromēšana, taču savu vērtējumu par iedarbību tie pamatoja ar izmērītiem datiem no 23 uzņēmumiem septiņās dažādās valstīs, kas atspoguļoja mazāk nekā 2 % no uzņēmumiem, kuri izmanto šo lietošanas veidu (
37
).
116.
Attiecībā uz 4. un 5. lietojumu no attiecīgajiem RNK atzinumiem izriet, ka pieteikuma iesniedzēju aplēstais potenciālo objektu skaits ES, kur tiek izmantoti šie lietošanas veidi, ir attiecīgi līdz 374 un līdz 515, taču savu vērtējumu par iedarbību virsmas apstrādes darbībām pieteikuma iesniedzēji pamatoja ar izmērītiem datiem no 11 uzņēmumiem (kas atspoguļoja gandrīz 3 % no uzņēmumiem, kuri, pēc pieteikuma iesniedzēju uzskatiem, izmanto šos lietošanas veidus) un uz datiem, kas iegūti no pētījumiem galvenokārt Rietumeiropas valstīs (
38
).
117.
Attiecībā uz visiem trīs minētajiem lietošanas veidiem RNK savos atzinumos uzskatīja, ka, lai gan kopumā datus, kas iegūti no jaunākiem pētījumiem (un 2. lietojuma gadījumā pieteikuma iesniedzēju iesniegtos modelētos datus), var uzskatīt par pamatu to aplēsēm par maksimālo individuālās iedarbības vērtību 2 μg Cr(VI)/m3 apmērā, gan šajos pētījumos pieejamie dati, gan pieteikuma iesniedzēju iesniegtie dati liecināja par iedarbības līmeņu izmaiņām, kas ietvēra arī iedarbības līmeņus, kuri pārsniedza ierosināto robežvērtību 2 μg Cr(VI)/m3 apmērā. Šis konstatējums RNK lika secināt, ka bija skaidri pierādījumi par iedarbību, kura pārsniedz ierosināto robežvērtību (
39
).
118.
Attiecībā uz 4. un 5. lietojumu RNK secināja arī, ka par dažām lietošanas veidos iekļautajām darbībām (
40
) ir iesniegti tikai modelēšanas dati un ka pieteikuma iesniedzēji nebija spējuši pilnībā novērtēt ar visām šīm darbībām saistīto kopējo iedarbību, un ka RNK uzskatīja, ka tā vietā ir nepieciešami izmērīti, proti, reāli dati, lai ticami novērtētu iedarbību uz darba ņēmējiem (
41
).
119.
Attiecībā uz visiem minētajiem lietošanas veidiem (1., 2., 4. un 5. lietojums) RNK secināja arī, ka lielāko nenoteiktību izraisīja skaidras saiknes neesamība starp darbības nosacījumiem, riska pārvaldības pasākumiem un iedarbības vērtībām, par kurām tika ziņots konkrētiem uzdevumiem un objektiem, un ka tā nepārprotami šo trūkumu uzskatīja par būtisku nepilnību pieteikumā (
42
).
120.
Otrkārt, runājot par to risku vērtējumu, kurus rada hroma trioksīda netiešā iedarbība uz cilvēkiem, ja tas nokļūst apkārtējā vidē, no apstrīdētā lēmuma 11. apsvēruma izriet, ka Komisija, sekojot RNK norādēm, uzskatīja, ka pastāv nenoteiktības arī attiecībā uz vērtējumu par vielas iedarbību uz sabiedrību kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību, vietējā mērogā, jo īpaši attiecībā uz hroma (VI) emisiju notekūdeņos, un ka tas it īpaši attiecas uz perorālo iedarbību ar dzeramo ūdeni.
121.
Attiecībā uz visiem četriem aplūkojamiem lietošanas veidiem (proti, 1., 2., 4. un 5. lietojumu) no attiecīgajiem atzinumiem izriet, ka RNK secināja, ka pieteikuma iesniedzēji nebija iesnieguši vērtējumu par emisijām notekūdeņos un ka tas palielināja nenoteiktību RNK analīzē. Šajos RNK atzinumos bija skaidri norādīts, ka pieteikuma iesniedzēju analīzē šis jautājums bija jāizskata pilnīgāk un ka tāpēc joprojām pastāv neskaidrības attiecībā uz to apgalvojumu, ka šī emisija bija nenozīmīga. No šiem atzinumiem arī izriet, ka RNK atzina, ka iesniegto datu par iedarbību uz iedzīvotājiem ieelpošanas gadījumā reprezentativitāte ir neskaidra, lai gan šī komiteja uzskatīja, ka pieteikuma iesniedzēju izmantotā pieeja, “iespējams”, pārvērtē iedarbību uz sabiedrības “lielāko daļu”, šajā saistībā pieteikuma iesniedzēju iesniegtie dati atspoguļoja apmēram 1 % no uzņēmumiem, kuri izmantoja 2. lietojumu, un mazāk nekā 2 % attiecībā uz 4. un 5. lietojumu (
43
).
b) Vērtējums
122.
No iepriekšējos punktos izklāstītās apstrīdētā lēmuma un RNK atzinumu analīzes izriet, pirmkārt, kā turklāt pati Komisija to atzīst savos apsvērumos, ka pēc visas attiecīgās pieejamās informācijas analīzes joprojām palika vairākas nenoteiktības, kuras pati Komisija apstrīdētajā lēmumā kvalificēja kā “būtiskas”, attiecībā uz hroma trioksīda iedarbību it īpaši uz darba ņēmējiem, lietošanas veidos, kuriem tika pieprasīta licence.
123.
Šajā ziņā Komisija apgalvo, ka katrs zinātnisks vērtējums pēc definīcijas ir saistīts ar nenoteiktību un ka tā pati par sevi zinātnisku vērtējumu nepadara par nederīgu. Tomēr, kā izriet no šo secinājumu 99. punktā atgādinātās judikatūras, Tiesa ir nepārprotamā veidā definējusi pieļaujamo nenoteiktības pakāpi REACH regulas 60. panta 4. punktā minēto nosacījumu analīzē, precizējot, ka tai ir jābūt “neievērojamai”.
124.
Tomēr no minētās iepriekšējos punktos izdarītās analīzes izriet: tā kā aplūkojamajā gadījumā atlikušās nenoteiktības saistībā ar hroma trioksīda iedarbību, vismaz attiecībā uz darba ņēmējiem, ir “būtiskas”, tās nevarēja tikt uzskatītas tikai par “neievērojamām” šīs judikatūras izpratnē. Turklāt ne apstrīdētajā lēmumā, ne RNK atzinumos nenoteiktības gan saistībā ar iedarbību uz darba ņēmējiem, gan saistībā ar netiešu iedarbību uz cilvēkiem, ar hroma trioksīda emisijām apkārtējā vidē, netika kvalificētas kā “neievērojamas”.
125.
Turklāt no šīs analīzes izriet, ka minētās nenoteiktības attiecās uz vienu no pamatelementiem, kas ir jāņem vērā analīzē, lai noteiktu pirmā REACH regulas 60. panta 4. punktā minētā nosacījuma izpildi, proti, attiecīgās vielas lietošanas veidu radīto risku un riska pārvaldības pasākumu atbilstību un efektivitāti. Šajā ziņā ir jānorāda, ka minētās tiesību normas a) apakšpunktā ir skaidri paredzēts, ka šis elements ir jāņem vērā analīzē, kas ir veicama tā dēvētajā “sociāli ekonomiskajā” licencēšanas procedūrā.
126.
No minētajiem RNK atzinumiem tāpat izriet – un turklāt pati Komisija to atzīst savos apsvērumos –, ka dažas no būtiskajām nenoteiktībām saistībā ar hroma trioksīda iedarbību un tātad saistībā ar risku, kas izriet no šīs vielas lietošanas veidiem, radās nevis pieteikuma rakstura dēļ, bet drīzāk pieteikuma iesniedzēju izvēlētās pieejas dēļ, jo tā ietvēra ļoti plašu pieteikuma tvērumu, un to izvēlētās metodoloģijas dēļ, kā rezultātā būtiski samazinājās analīzei pieejamie dati (
44
).
127.
Tomēr šajā ziņā, kā minēts šo secinājumu 92. un 93. punktā, no judikatūras izriet, ka pienākums pierādīt REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu izpildi ir uzlikts licences pieteikuma iesniedzējam un uz pieteikuma iesniedzēju attiecas risks saistībā ar iespējamo neiespējamību noteikt, vai ir jāizdara secinājums par kāda no šiem nosacījumiem izpildi. Šis princips ir piemērojams a fortiori, ja šajā tiesību normā paredzēto nosacījumu analīzes beigās paliekošās būtiskas nenoteiktības saistībā ar datiem, kas ir vajadzīgi pienācīga zinātniskā vērtējuma veikšanai, ir paša pieteikuma iesniedzēja izdarīto izvēļu sekas.
128.
Šajā ziņā turklāt ir jānorāda, ka no šo secinājumu 107.–121. punktā izdarītās apstrīdētā lēmuma un RNK atzinumu analīzes izriet arī, ka iedarbības uz darba ņēmējiem vērtējums pamatojās uz izmērītiem datiem par objektu skaitu, kur tika izmantoti hroma trioksīda lietošanas veidi, kuriem tika pieprasīta licence, vai par uzņēmumiem, kuri izmantoja šos lietošanas veidus, kuri katrā ziņā bija zemāki par 3 % no kopējā skaita. Manā skatījumā analīzi, kas pamatojas uz tik ierobežotu reālo datu apjomu, nevar uzskatīt par pamatotu uz pietiekamo daudzumu būtiskas informācijas šo secinājumu 99. punktā minētās judikatūras izpratnē. Kā izriet no šo secinājumu 121. punkta, arī pieteikuma iesniedzēju iesniegto datu par vielas iedarbību uz sabiedrības “lielāko daļu” ieelpošanas gadījumā reprezentativitāte bija ievērojami ierobežota.
129.
Tāpat tik ierobežotu datu apjomu par reālo iedarbību manā skatījumā nevar uzskatīt par tādu, kas atbilst prasībai, kura izriet no REACH regulas 62. panta 4. punkta un tās I pielikuma 5.2.4. punkta apvienotas interpretācijas, saskaņā ar kuru licences pieteikuma iesniedzējs iesniedz “pareizi iegūtus, raksturīgus iedarbības datus”, lai varētu tikt veikta iedarbības līmeņu aplēse visām cilvēku grupām (darba ņēmēji, patērētāji un cilvēki, kas iedarbībai pakļauti netieši, ar apkārtējās vides starpniecību).
130.
Turklāt, kā izriet no šo secinājumu 109. punkta, apstrīdētajā lēmumā pati Komisija, tāpat kā RNK, uzsvēra, ka iesniegtie dati par hroma trioksīda iedarbību it īpaši uz darba ņēmējiem nebija reprezentatīvi.
131.
Šajā ziņā, runājot par Komisijas un ECHA izvirzīto argumentu, saskaņā ar kuru RNK analīze tomēr bija balstīta arī uz citiem datiem, tādiem kā jaunākos pētījumos iegūtie dati vai modelētie dati, kas tika iesniegti saistībā ar 2. lietojumu, ir jānorāda, ka no pašiem minētajiem RNK atzinumiem, kā arī no apstrīdētā lēmuma izriet, ka šie papildu dati nenovērsa būtisku nenoteiktību esamību saistībā ar attiecīgās vielas iedarbību, it īpaši uz darba ņēmējiem.
132.
Šajā saistībā ir jāatgādina – kā izriet no REACH regulas 69. apsvēruma –, lai nodrošinātu “pietiekami augstu cilvēku [..] veselības [..] aizsardzību, ļoti lielas bažas izraisošām vielām būtu jāpievērš īpaša uzmanība, ievērojot piesardzības principu”. Turklāt, kā liecina REACH regulas travaux préparatoires, ļoti lielas bažas izraisošo vielu licencēšanas režīma mērķis tostarp bija atrisināt problēmas, kas ir saistītas ar datu trūkumu saistībā ar šo vielu iedarbību, it īpaši uz pakārtotajiem lietotājiem, kas palīdz izskaidrot, kāpēc pierādīšanas pienākums šādu datu iesniegšanā ir uzlikts licences pieteikuma iesniedzējam (
45
).
133.
Šādā kontekstā pieeja, kas ļauj licencēt ļoti lielas bažas izraisošās vielas lietošanas veidus, pamatojoties uz ļoti ierobežotu reālo un konkrēto datu skaitu, ko apstiprinot vispārīga rakstura dati, kuri nespēj novērst joprojām paliekošās būtiskas nenoteiktības, man šķiet acīmredzami pretrunā prasībai pievērst īpašu uzmanību šādiem vielu veidiem. Pieņemt to, ka persona var pieprasīt licenci šādas vielas lietošanas veidam, iesniedzot tikai ļoti ierobežotu reālo un konkrēto datu skaitu saistībā ar situāciju objektos, kur lieto šo vielu, manā skatījumā ir klajā pretrunā REACH regulu izveidotās sistēmas loģikai.
134.
Turklāt prasības, kas ir saistītas ar pierādīšanas pienākumu, nevar būt atkarīgas no licences pieteikuma tvēruma, tādā izpratnē, ka tās var tikt uzskatītas par mazāk stingrām, ja pieteikums attiecas uz ievērojamu skaitu lietošanas veidu un tātad objektu un uzņēmumu, kuri ir potenciāli ieinteresēti šajos lietošanas veidos. Manā skatījumā šī iemesla dēļ ir jānoraida Komisijas arguments, saskaņā ar kuru nebūtu samērīgi pieprasīt pieteikuma iesniedzējiem iesniegt mērījumu datus no vairāk nekā 1500 pakārtoto lietotāju objektiem, attiecībā uz visiem pieteikumā ietvertajiem lietošanas veidiem. Pieteikuma iesniedzējiem nebija jāsniedz dati par visiem pakārtoto lietotāju objektiem, taču bija jāiesniedz reprezentatīvi dati un pietiekams daudzums būtiskas informācijas, lai ļautu pamatot zinātnisko analīzi uz reāliem datiem, kas pienācīgi, un nevis teorētiski, atspoguļotu ļoti lielas bažas izraisošās vielas reālo iedarbību, it īpaši uz darba ņēmējiem.
135.
Protams, kā Komisija norādīja savos argumentos, kuri attiecas uz vienīgā pamata otro daļu (
46
), sākotnējo operatoru iespēja iesniegt pieteikumu visai piegādes ķēdei (tā dēvētie “upstream applications”) ļautu racionalizēt licencēšanas sistēmu un padarīt to efektīvāku. Tomēr šo racionalizāciju nevar veikt, upurējot ļoti lielas bažas izraisošo vielu iedarbības seku uz cilvēku veselību analīzes stingrumu. Arī šādiem licences pieteikumu veidiem, saskaņā ar judikatūru, informācijai, uz kuru balstās analīze, ir jābūt būtiskai, uzticamai un skaitliski pietiekamai, un iespējamām paliekošām nenoteiktībām ir jābūt uzskatāmām par nenozīmīgām, lai licence varētu tikt piešķirta.
136.
Tomēr, kā tieši izriet no apstrīdētā lēmuma un RNK atzinuma, šajā gadījumā tas tā noteikti nebija, ņemot vērā datu trūkumu par vielas, kas rada ļoti lielas bažas, reālo iedarbību, vielas izmantošanas objektu un darbību daudzveidību, un pietiekami skaidras saiknes neesamību starp darbības nosacījumiem, riska pārvaldības pasākumiem un iedarbības vērtībām konkrētiem uzdevumiem un konkrētiem objektiem.
137.
Runājot par šo secinājumu 55. punktā minēto Komisijas argumentu, saskaņā ar kuru apstrīdētais lēmums katrā ziņā veicinot darba ņēmēju aizsardzību, jo samazinot to pakļaušanu hroma trioksīda iedarbībai salīdzinājumā ar iedarbību, kas ir pieļaujama saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu, manā skatījumā, tas ir neefektīvs. Faktiski REACH regulas 60. panta 4. punktā nav paredzēts, ka licence tādas vielas izmantošanai, kas rada ļoti lielas bažas, būtu atkarīga no apstākļa, ka lēmumā par licences piešķiršanu ir paredzēta vielas iedarbības samazināšana salīdzinājumā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu.
138.
Runājot par argumentu, saskaņā ar kuru Parlaments neesot ņēmis vērā SEAK atzinumu, vispirms ir jānorāda, ka Komisija nav iesniegusi nekādu precīzu atsauci, lai pamatotu tās apgalvojumu, saskaņā ar kuru SEAK esot paskaidrojusi iemeslus, kuru dēļ RNK izvērtētie dati bija pietiekami. Katrā ziņā, pastāvot būtiskām nenoteiktībām, kuras tika minētas iepriekšējos punktos un kuras ir atzinusi Komisija un RNK, tāds vielas iedarbības radītā riska vērtējums kā aplūkojamajā gadījumā, kurš pēc tam ir pamatā risku un priekšrocību līdzsvarošanai saskaņā ar REACH regulas 60. panta 4. punkta prasībām, tā dēvētajā “sociāli ekonomiskajā” licencēšanas procedūrā nevar būt uzskatāms par atbilstošu prasībām, kas ir izteiktas šo secinājumu 99. un 100. punktā minētajā judikatūrā.
139.
Parlaments apgalvo arī, ka tieši tādēļ, lai novērstu minētās nenoteiktības un trūkumus, apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktā licencēšanai tika paredzēts nosacījums, ka pārskata ziņojumā ir sniegti būtiski dati, kuru neesot attiecīgajā risku vērtējumā.
140.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka apstrīdētā lēmuma 2. pantā ir paredzēti vairāki licences īpašnieku un pakārtoto lietotāju pienākumi. Saskaņā ar šo pantu licences īpašnieki izstrādā īpašus iedarbības scenārijus (2. panta 2. punkts), dara tos pieejamus pakārtotajiem lietotājiem, kuriem ir pienākums tos piemērot (2. panta 3. punkts), un pārbauda un apstiprina šos scenārijus, pamatojoties uz to datu analīzi, ko pakārtotie lietotāji paziņojuši minētajiem licences īpašniekiem saistībā ar reālo iedarbību un izmērītajām vielas emisijām (2. panta 4. punkts). Licences īpašnieki un pakārtotie lietotāji piemēro uzraudzības programmas, kuras atspoguļo darbības nosacījumus un riska pārvaldības pasākumus (2. panta 6. punkts). Šajās uzraudzības programmās savākto informāciju pakārtotie lietotāji dara pieejamu ECHA un licences īpašniekiem iedarbības scenāriju pārbaudei un apstiprināšanai (2. panta 9. punkts).
141.
Šādā kontekstā, lai gan nekas neliedz paredzēt nosacījumus, kuri laika gaitā ļauj iegūt detalizētāku priekšstatu par vielas, kas rada ļoti lielas bažas, lietošanas procesiem, izmantojot datus, kurus iesniedz licences īpašnieki, sadarbībā ar to pakārtotajiem lietotājiem, tomēr no apstrīdētā lēmuma 12. apsvēruma skaidri izriet, ka RNK savos atzinumos par 1., 2., 4. un 5. lietojumu ieteica paredzēt papildu nosacījumus un uzraudzības veidus, “ņemot vērā nenoteiktības, novērtējot riskus darba ņēmējiem un sabiedrībai kopumā, ar apkārtējās vides starpniecību”.
142.
Tomēr no šo secinājumu 100.–102. punktā minētās judikatūras izriet, ka nosacījumi, kas ir noteikti atbilstoši REACH regulas 60. panta 8. punktam un 9. punkta d) un e) apakšpunktam, nevar būt vērsti uz to, lai novērstu iespējamos trūkumus licences pieteikumā vai būtiskas nenoteiktības REACH regulas 60. panta 4. punktā minēto nosacījumu pārbaudē, kā tas turpretī tieši izriet no apstrīdētā lēmuma aplūkojamajā gadījumā.
143.
Manuprāt, no visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka Parlamenta celtās prasības vienīgā pamata pirmā daļa ir jāapmierina.
4. Par vienīgā pamata otro daļu, kas attiecas uz piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas 2., 4. un 5. lietojumam neesamības nekonstatēšanu
144.
Vienīgā pamata otrajā daļā Parlaments apgalvo, ka pirms licences piešķiršanas hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietojumam Komisija neesot konstatējusi, ka nebija piemērotas alternatīvas vielas un tehnoloģijas, kā ir prasīts REACH regulas 60. panta 4. punktā, un ka tādējādi apstrīdētais lēmums esot pieņemts, pārkāpjot minēto tiesību normu.
145.
Šajā saistībā ir jāatgādina, ka tā dēvētās “sociāli ekonomiskās” procedūras ietvaros REACH regulas 60. panta 4. punktā ietvertajā otrajā nosacījumā ir paredzēts, ka vielas, kas rada ļoti lielas bažas, lietojuma licenci var piešķirt tikai tad, ja nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas.
146.
Šajā ziņā no REACH regulas 12. apsvēruma un 55. panta izriet, ka svarīgs tās jaunās sistēmas mērķis, ko izveido ar šo regulu, ir veicināt un dažos gadījumos nodrošināt to, ka vielas, kas rada ļoti lielas bažas, pakāpeniski aizvieto ar mazāk bīstamām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa.
147.
Turklāt no judikatūras izriet, ka atbilstoši REACH regulas 60. panta 4. punktam Komisijai nav ļauts atļaut tādas vielas lietošanu, kura rada ļoti lielas bažas, ja to var aizstāt ar citu piemērotu vielu. Līdz ar to Komisija nevar piešķirt šādu licenci, pirms tā nav pienācīgi konstatējusi alternatīvu vielu neesamību (
47
).
148.
Lai varētu izskatīt argumentus, kurus šajā saistībā ir izvirzījuši lietas dalībnieki, manuprāt, vispirms ir detalizēti jāizanalizē pieeja, kuru Komisija izmantoja attiecībā uz REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto otro nosacījumu un kura izriet no apstrīdētā lēmuma, to skatot kopā ar SEAK atzinumu, kā arī no paskaidrojumiem, kurus savos apsvērumos ir sniegusi pati Komisija un ECHA.
a) Pieeja, kuru Komisija izmantoja apstrīdētajā lēmumā
149.
No apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija, pabeidzot savu analīzi un ņemot vērā SEAK atzinumu, varēja secināt, ka pieteikuma iesniedzēji bija horizontāli un vispārīgi pierādījuši, ka 2., 4. un 5. lietojumam, kā tie ir definēti licences pieteikumā, nebija piemērotu alternatīvu visās identificētajās nozarēs (
48
).
150.
Tomēr, ņemot vērā lietošanas veidu, kuriem tika pieprasīta licence, ļoti plašo tvērumu, Komisija saskaņā ar SEAK atzinumā izklāstītajiem konstatējumiem arī atzina, ka pieteikuma iesniedzēji nav pierādījuši, ka nebija piemērotu alternatīvu katram iespējamajam pakārtotajam lietošanas veidam, kas varētu pastāvēt šajās dažādajās nozarēs (
49
).
151.
Šādā kontekstā, lai nodrošinātu, ka licence aptver vienīgi lietošanas veidus, kuriem nebija piemērotu alternatīvu, Komisija uzskatīja, ka “ir nepieciešams sīkāk precizēt 2., 4. un 5. lietojuma aprakstu”, kas ir izklāstīts pieteikuma iesniedzēju pieteikumā. Komisija izdarīja šādu lietošanas veidu apraksta precizējumu, atsaucoties uz noteiktām tās identificētajām “pamatfunkcijām”, kuras esot nepieciešamas paredzētajam lietošanas veidam.
152.
Kā savā iestāšanās rakstā ir paskaidrojusi ECHA, šīs pamatfunkcijas, kas ir identificētas apstrīdētā lēmuma 20. apsvērumā un minētas šo secinājumu 15. zemsvītras piezīmē, ir objektīvi kritēriji – kā, piemēram, korozijnoturība, cietība, mitrumizturība vai termiskā izturība, pārtikas nekaitīgums utt. –, kuri kalpo, lai ierobežotu licencētā lietošanas veida tvērumu.
153.
Sekojot šādai pieejai, apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktā Komisija piešķīra licenci 2., 4. un 5. lietojumam vienīgi tad, ja paredzētajam lietojumam ir nepieciešama kāda no tajā minētajām pamatfunkcijām. Savukārt šī panta 2., 3. un 4. punktā tā atteica licenci, ja paredzētajam lietojumam nav nepieciešama neviena no 1. punktā minētajām pamatfunkcijām.
154.
Tāpēc, lasot apstrīdēto lēmumu, ņemot vērā lietas materiālos esošo informāciju, šķiet, ka, piemēram, ja virsmas apstrādes darbībai aviācijas nozarē (4. lietojums) ir nepieciešama korozijnoturība (4. lietojumam identificētā pamatfunkcija), tad hroma trioksīda izmantošana ietilpst šim lietošanas veidam piešķirtās licences darbības jomā. Turpretī, ja neviena no apstrīdētajā lēmumā uzskaitītajām 4. lietojuma pamatfunkcijām nav nepieciešama šajā lietošanas veidā ietilpstošajai darbībai, tad hroma trioksīda izmantošana neietilpst apstrīdētajā lēmumā šim lietošanas veidam piešķirtās licences darbības jomā.
155.
Turklāt šādā kontekstā Komisija uzskatīja, ka, lai atvieglotu lēmuma piemērošanu 2., 4. un 5. lietojumam, no licences īpašnieku pakārtotajiem lietotājiem bija jāpieprasa iekļaut paziņojumā, kuru tie nosūta ECHA, paskaidrojumu par apstrīdētajā lēmumā uzskaitītajām pamatfunkcijām, kas ir nepieciešamas to lietošanai, tostarp pamatojumu, kāpēc tās ir nepieciešamas konkrētam lietošanas veidam (
50
). Šajā nolūkā apstrīdētā lēmuma 5. pantā ir paredzēts pakārtoto lietotāju pienākums sniegt ECHA paskaidrojumu par hroma trioksīda pamatfunkcijām, kas ir nepieciešamas to lietošanai, tostarp pamatojumu, kāpēc šīs pamatfunkcijas ir nepieciešamas konkrētam lietošanas veidam.
156.
Parlaments apstrīd gan Komisijas veiktajā analīzē ietverto secinājumu par piemērotu alternatīvu neesamību REACH regulas 60. panta 4. punkta izpratnē, gan jēdziena “pamatfunkcijas” izmantošanu, lai novērstu nenoteiktības, kuras pastāvēja saistībā ar piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas esamību. Turklāt šī iestāde uzskata, ka nosacījums, kas ietver pakārtoto lietotāju pienākumu sniegt informāciju, patiesībā esot domāts, lai novērstu nepilnības alternatīvo risinājumu esamības analīzē. Savukārt Komisija un ECHA aizstāv apstrīdētajā lēmumā izmantoto pieeju.
157.
Šādā kontekstā es uzskatu, ka praksē būtībā ir jāanalizē divi jautājumi: pirmkārt, ir jāizvērtē Komisijas veiktā analīze, ņemot vērā SEAK atzinumu par piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas esamību vai neesamību minētās tiesību normas izpratnē; otrkārt, ir jāizvērtē metodoloģija, kuru Komisija izmantoja, lai novērstu šaubas, kuras pastāvēja saistībā ar piemēro alternatīvu esamību, un kuras mērķis ir precizēt tvērumu lietošanas veidiem, kuriem pieteikuma iesniedzēji pieprasīja licenci, ierobežojot licenci ar atsauci uz pamatfunkcijām, kā arī ar pakārtotiem lietotājiem paredzēto pienākumu sniegt informāciju.
b) Par piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas esamības analīzi
158.
Pirmkārt, runājot par analīzi, kuru Komisijas veica, lai noteiktu piemēroto alternatīvu esamību, kā jau ir minēts, apstrīdētā lēmuma 18. apsvērumā Komisija konstatēja, ka “savos atzinumos par 2., 4. un 5. lietojumu SEAK ir secinājusi, ka nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas”, bet ka “tomēr, ņemot vērā pieprasīto lietošanas veidu ļoti plašo tvērumu, SEAK nevarēja izslēgt iespējamās nenoteiktības alternatīvu tehniskās iespējamības ziņā ierobežotam skaitam konkrētiem pielietojumiem, kas ir ietverti minēto lietošanas veidu aprakstā”.
159.
Šādā kontekstā pirmais jautājums, kas rodas, manuprāt, ir pārbaudīt, vai tā dēvētajā sociāli ekonomiskajā procedūrā, gadījumā, ja, kā aplūkojamajā gadījumā, ir tā dēvētais “upstream application” – proti, ja sākotnējie operatori iesniedz licences pieteikumu vielas, kas rada ļoti lielas bažas, lietošanai visā piegādes ķēdē, pieteikumu, kas parasti paredz potenciāli ļoti plašu lietošanas veidu aprakstu –, lai REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētā otrā prasība varētu tikt uzskatīta par izpildītu, ir pietiekami, ka pieteikuma iesniedzēji vispārīgi un horizontāli pierāda, ka lietošanas veidiem, kā tie ir definēti licences pieteikumā, nav piemērotu alternatīvu visās identificētajās nozarēs, vai arī, lai licence varētu tikt piešķirta, ir nepieciešams, lai Komisija konstatētu, ka atsevišķiem šajās atšķirīgajās nozarēs esošajiem vielas pakārtotiem lietojumiem nav piemērotu alternatīvu.
160.
Šajā ziņā es uzskatu, ka REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētās otrās prasības piekāpīga interpretācija, kas “upstream application” gadījumā ļautu pieteikuma iesniedzējiem izpildīt to pierādīšanas pienākumu, tikai vispārīgi un horizontāli pierādot, ka lietošanas veidiem, kā tie ir definēti licences pieteikumā, nav piemērotu alternatīvu visās identificētajās nozarēs, nepieprasot veikt stingru analīzi par to, vai pakārtotiem lietojumiem ir vai nav alternatīvas, būtu nesaderīga ar REACH regulas būtībai un mērķiem.
161.
Faktiski, pirmkārt, nepieprasot veikt stingru analīzi par to, vai vielas lietošanas veida pakārtotiem lietojumiem ir pieejamas piemērotas alternatīvas, šāda interpretācija būtu pretrunā vienam no galvenajiem REACH regulas mērķiem, kas ir minēts tās 12. apsvērumā un atkārtots šo secinājumu 146. punktā, kā arī šīs regulas 55. pantam, proti, veicināt un dažos gadījumos nodrošināt to, ka vielas, kas rada ļoti lielas bažas, pakāpeniski aizstāj ar mazāk bīstamām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa.
162.
Otrkārt, kā jau minēts šo secinājumu 135. punktā, racionalizācija, kas izriet no tā dēvētajiem “upstream application” licences pieteikumiem, lai gan ir vēlama, nevar tikt veikta, upurējot ļoti lielas bažas izraisošo vielu licencēšanai veicamās analīzes stingrumu. Tāpēc manā skatījumā REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto otro prasību nav iespējams interpretēt atļaujošā veidā, samazinot analīzes stingrumu, ņemot vērā iespējamās praktiskās grūtības šīs prasības izpildē, kuras izraisa lietošanas veidu, kuriem tiek pieprasīta licence, ļoti plašs tvērums. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka REACH regula pamatojas uz piesardzības principu, kas paredz maksimālu stingrības līmeni, analizējot riskus cilvēku veselībai un apkārtējai videi, kuri it īpaši rodas, lietojot ļoti lielas bažas izraisošās vielas, kurām saskaņā ar REACH regulas 69. apsvērumu “būtu jāpievērš īpaša uzmanība, ievērojot piesardzības principu”.
163.
Tāpēc es pilnībā piekrītu Parlamenta apgalvojumam, ka apstāklis, ka licences pieteikumā ietverto lietošanas veidu klāsts ir tik plašs, ka prasa daudzus vērtējumus par alternatīvu risinājumu pieejamību katrā atsevišķā kontekstā, nevar attaisnot mazāk stingru pieeju, vērtējot alternatīvu pieejamību, jo tas būtu pretrunā REACH regulas galvenajam mērķim, kas ir aizsargāt cilvēku veselību un apkārtējo vidi.
164.
Ņemot vērā šos apsvērumus, es uzskatu, ka REACH regulas 60. panta 4. punktā ietvertā tiesību norma ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka Komisijai ir pienākums konstatēt, vai lietošanas veids, kuram tiek pieprasīta licence, ietver dažādus lietojumus, kuri ir jādefinē atbilstoši nepieciešamajiem tehniskiem rādītājiem, un ir pienākums noteikt, vai katram no šiem lietojumiem ir alternatīvas.
165.
Tāpēc, ja pieteikuma iesniedzēju vispārīgi definēto lietošanas veidu ietvaros ir vielas lietojumi, kurus, iespējams, veic pakārtoti lietotāji un kuriem ir piemērotas alternatīvas, šāda izmantošana nevar ietilpt lietošanas veidam piešķirtajā licencē.
166.
Tas nenozīmē, ka Komisijai, kā tā apgalvo, būtu atsevišķi jāizvērtē alternatīvi risinājumi katram pakārtotam lietotājam vai produktam, kas prasītu nesamērīgu skaitu atsevišķu vērtējumu, atkarībā no specifiskuma pakāpes. Tomēr šai iestādei ir pienākums noteikt, ka visā lietošanas veidu piemērošanas jomā, kurai tiek pieprasīta licence, nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, ņemot vērā visus iespējamos šīs vielas pakārtotus lietojumus.
167.
Pēc tam, kad ir noteikta REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētās otrās prasības piemērošanas joma, ir jāpārbauda, vai šajā gadījumā Komisijas veiktā analīze atbilst šai tiesību normai.
168.
Šajā ziņā, lai labāk izprastu attiecīgo apstrīdētā lēmuma apsvērumu un jo īpaši 18. apsvēruma piemērošanas jomu, ir jāatsaucas uz SEAK atzinumiem par 2., 4. un 5. lietojumu. No šiem atzinumiem izriet, ka šajā gadījumā SEAK konstatēja sekojošo:
“Pieteikuma iesniedzēji ir veikuši plašu alternatīvu vērtējumu, it īpaši attiecībā uz tehniskās iespējamības aspektu.
[..]
Tomēr, ņemot vērā lietošanas veida, kuram tiek pieprasīta licence, ārkārtīgi plašo piemērošanas jomu, SEAK nevar izslēgt, ka faktiski ir noteikts pielietojumu skaits, kur aizstāšana jau ir iespējama vai kļūs iespējama īsā termiņā. Faktiski SEAK nav skaidrs, kad konkrētiem pielietojumiem beidzot būs iespējamas alternatīvas. Būtu ideāli, ja SEAK būtu nodrošināts izsmeļošs saraksts ar visiem pielietojumiem/sastāvdaļām, kuri ietilpst [konkrētā] lietošanas veidā, lai izvērtētu alternatīvu faktisko iespējamību/neiespējamību un nodrošinātu, ka aizstāšana notiek tur, kur tas jau ir iespējams. Tomēr SEAK saprot, ka tas ir grūti īstenojams licences pieteikumiem ar tik plašu tvērumu un tātad tik lielu [aptverto] produktu skaitu. Pieteikuma iesniedzēji ir nodrošinājuši sarakstu, kas ietver vispārēju pārskatu par aptvertām nozarēm, atsevišķus rakstus par šo jomu un [analīzi par jautājumu], vai alternatīvas tehnoloģijas, kuras trešās personas uzskata par iespējamām, varēja, vai nevarēja tikt piemērotas. Ņemot vērā lietošanas veida, kuram tiek pieprasīta licence, plašo piemērošanas jomu un apstākli, ka šis lietošanas veids ietver vairākus pielietojumus, minētais saraksts nevar būt uzskatāms par izsmeļošu. Pieteikuma iesniedzēju skatījumā, pielietojumi, kuros aizstāšana jau ir iespējama, katrā ziņā neietilpst licences pieteikuma piemērošanas jomā. Tomēr pieteikuma iesniedzēji nav norādījuši šādus pielietojumus vai attiecīgās tehniskās prasības. SEAK uzskata, ka pieteikuma iesniedzēju pieeja šī jautājuma risināšanai nav pilnībā piemērota, un uzsver, ka pieteikuma iesniedzējiem ir konkrētāk jāpierāda, ka aizstāšana ir notikusi tur, kur faktiski tā ir iespējama. To varētu izdarīt, veicot lietošanas veidam precīzāku un konkrētāku alternatīvu vērtējumu. Kopumā pieteikuma iesniedzējiem būtu jāprecizē, kuri tehniskie pielietojumi ietilpst pieprasītā lietošanas veida piemērošanas jomā un kuri neietilpst.
Tomēr, pamatojoties uz pieejamo informāciju, SEAK piekrīt pieteikuma iesniedzēju secinājumam, saskaņā ar kuru kopumā šķiet, ka hroma trioksīdam [attiecīgajā lietošanas veidā] nebija tehniski īstenojamo alternatīvu pirms termiņa beigām. SEAK ir ņēmusi vērā iepriekš uzsvērtās nenoteiktības savā ieteikumā par pārskatīšanas periodu un par nosacījumu pārskata ziņojumam” (
51
).
169.
No šiem atzinumiem izriet, ka SEAK, ņemot vērā licences pieteikuma un it īpaši lietošanas veidu, kuriem tika pieprasīta šī licence, ļoti plašo piemērošanas jomu, ir uzskatījusi, ka tā nespēj noteikt, vai pastāvēja piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, kuras ļautu aizstāt hroma trioksīdu dažos lietojumos, kuri ietilpa licences pieteikuma tvērumā. No šiem atzinumiem turklāt izriet, ka, lai arī pieteikuma iesniedzēji bija snieguši plašu alternatīvu vērtējumu, SEAK uzskatīja, ka to pieeja “nav pilnībā piemērota” un ka tiem bija konkrētāk jāpierāda, ka hroma trioksīda aizstāšana ir notikusi tur, kur faktiski tā ir iespējama.
170.
Šādi apsvērumi liecina, ka pastāvēja būtiskas nenoteiktības saistībā ar piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas esamību dažiem lietojumiem, kuri ietilpa lietošanas veidos, kuriem tika pieprasīta licence. Tie liecina arī par to, ka pieteikuma iesniedzēji nebija iesnieguši pietiekamus datus par piemērotu alternatīvu esamību atsevišķu lietojumu līmenī, kas bija saistīts ar pieteikuma iesniedzēju definēto lietošanas veidu, kuriem tika pieprasīta licence, ārkārtīgi plašo piemērošanas jomu.
171.
Tomēr SEAK ir uzskatījusi, ka varēja atbalstīt secinājumu, saskaņā ar kuru kopumā šķita, ka hroma trioksīdam attiecīgajos lietošanas veidos nebija tehniski īstenojamu alternatīvu.
172.
No apstrīdētā lēmuma, kuru Komisija ir paskaidrojusi savos apsvērumos, izriet, ka termins “kopumā” ir jāsaprot tādā nozīmē, ka tika uzskatīts, ka ir vispārīgi un horizontāli pierādīts, ka piemērotu alternatīvu visās identificētajās nozarēs nebija lietošanas veidiem, kā tie ir definēti licences pieteikumā, nevis katram lietojumam, kuru ietver šie lietošanas veidi, atbilstoši šo secinājumu 160. punktā norādītajam.
173.
No tā izriet, ka nevarēja uzskatīt, ka saistībā ar attiecīgajiem lietošanas veidiem bija izpildīta REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētā prasība, kas ir interpretēta šo secinājumu 164. un 165. punktā.
174.
Tieši šī iemesla dēļ Komisija apstrīdētajā lēmumā nolēma ierobežot attiecīgo lietošanas veidu definīcijas tvērumu, atļaujot šos lietošanas veidus vienīgi tad, ja konkrētam lietošanas veidam bija nepieciešamas minētās pamatfunkcijas, turklāt paredzot apstrīdētā lēmuma 5. pantā minēto nosacījumu, proti, pakārtoto lietotāju pienākumu sniegt informāciju.
c) Par lietošanas veidu ierobežošanu, izmantojot atsauci uz pamatfunkcijām
175.
Tātad nākamais jautājums, kas rodas, ir vai, neraugoties uz minētajām nenoteiktībām, Komisija tomēr ir izpildījusi REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto otro prasību, ierobežojot hroma trioksīda lietošanas licences piemērošanas jomu tikai ar gadījumiem, kad minētās pamatfunkcijas ir nepieciešamas attiecīgajam lietošanas veidam, un vienlaikus apstrīdētā lēmuma 5. pantā paredzot pakārtoto lietotāju pienākumu sniegt informāciju.
176.
Tomēr es šaubos, ka tas tā ir.
177.
Šajā ziņā, pirmkārt, lasot apstrīdēto lēmumu, man nav skaidrs, kāda ir precīza saikne starp jēdzienu “pamatfunkcijas” un piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, kas ļautu aizstāt hroma trioksīdu, neesamību.
178.
No apstrīdētā lēmuma, pat papildinot to ar lietas materiālu lasījumu, neizriet, kādā veidā, ierobežojot hroma trioksīda lietojuma licenci 2., 4. un 5. lietojumam tikai ar gadījumiem, kad lietošanas veidam ir nepieciešama kāda no šajā lēmumā identificētajām pamatfunkcijām, varētu nonākt pie secinājuma par to, ka nav piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, kas šim lietošanas veidam ļautu aizstāt hroma trioksīdu. Tādējādi, piemēram, nekādā veidā neizriet, ka ierobežoto un licencēto lietošanas veidu ietvaros hroma trioksīda izmantošana būtu nepieciešama, lai nodrošinātu noteiktu pamatfunkciju (piemēram, korozijnoturība vai termiskā izturība), kura nevarētu tikt nodrošināta, izmantojot citu alternatīvu vielu vai tehnoloģiju. Šajā ziņā es uzskatu, ka apstrīdētajā lēmumā, kā minimums, nav norādīts pamatojums.
179.
Otrkārt, ir lielas šaubas par to, vai patiešām ir iespējams ierobežot licences piemērošanas jomu, precizējot tvērumu lietošanas veidiem, kuriem tiek pieprasīta licence, izmantojot jēdzienu “pamatfunkcijas”, kā tas ir lietots apstrīdētajā lēmumā. Faktiski ne Komisija, nedz ECHA nav atbildējušas uz Parlamenta argumentu, saskaņā ar kuru pamatfunkcijas, kuras Komisija identificēja apstrīdētā lēmuma 22. apsvērumā, ietver visas hroma trioksīda funkcijas, kuras ir identificētas SEAK ziņojumos.
180.
Tomēr, ja licence aptver visas hroma trioksīda funkcijas paredzēto lietošanas veidu ietvaros, tad licences ierobežošana, izmantojot atsauci uz “pamatfunkcijām”, faktiski, kā apgalvo Parlaments, ir tautoloģija. Šādā gadījumā šāds ierobežojums tātad ierobežotu licences piemērošanas jomu tikai formāli, bet ne pēc būtības.
181.
Treškārt, apstrīdētajā lēmumā lietotais pamatfunkciju jēdziens šķiet diezgan neskaidrs un, tā kā nav šo pamatfunkciju precīzai noteikšanai vajadzīgo specifikāciju, tas nešķiet piemērots, lai reāli ierobežotu licences piemērošanas jomu.
182.
Faktiski nevienai no apstrīdētajā lēmumā identificētajām pamatfunkcijām šajā lēmumā nav skaidri noteikts attiecīgajai pamatfunkcijai nepieciešamo darbību līmenis vai klāsts. Piemēram, kā uzsvēra Parlaments, atsaucei uz “cietību”, kas ir minēta kā pamatfunkcija 2. un 4. lietojumam, pašai par sevi nav būtiska satura, ja nav precizēts cietības līmenis, kas tiek prasīts prasības izpildei. Tāpat vispārīga atsauce uz “slāņa biezumu” šķiet tikpat nepiemērota, lai ierobežotu vielas lietošanu, ja nav nekādas norādes par prasīto biezuma līmeni. Tas pats attiecas uz tādām pamatfunkcijām kā “dilumizturība” vai “korozijnoturība”. Tā kā noturības līmenim nav tehnisko specifikāciju, šīs pamatfunkcijas šķiet abstrakti jēdzieni un tāpēc nepiemēroti, lai konkrēti iezīmētu lietošanas veidu piemērošanas jomu un tādējādi ierobežotu licenci.
183.
Šādā kontekstā apstāklis, ka apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktā, kā arī 2., 3. un 4. punktā ir norādīts, ka hroma trioksīda izmantošana ir jāierobežo tikai ar gadījumiem, kad lietojumam ir nepieciešama kāda no tajā minētajām pamatfunkcijām, neskarot šo secinājumu 179. un 180. punktā minēto, principā var būt uzskatāms par vielas lietošanas ierobežojumu, jo vielas lietošana nav atļauta gadījumos, kad kāda no šīm pamatfunkcijām nav nepieciešama. Tomēr, pirmkārt, apstāklis, ka šīm pamatfunkcijām nav specifikāciju, padara šo ierobežojumu par neskaidru un praktiski neizmantojamu, un, otrkārt, no apstrīdētā lēmuma nav skaidrs, kā šis iespējamais licences ierobežojums ir saistīts ar piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas neesamību.
184.
Ceturtkārt, runājot par nosacījumu, kas ir paredzēts apstrīdētā lēmuma 5. pantā, to skatot kopā ar šī lēmuma 27. apsvērumu, un attiecas uz pakārtoto lietotāju pienākumu sniegt ECHA paskaidrojumu par apstrīdētajā lēmumā uzskaitītajām hroma trioksīda pamatfunkcijām, tostarp pamatojumu, kāpēc šīs pamatfunkcijas ir nepieciešamas konkrētam lietošanas veidam, pati Komisija apgalvo, ka tas nekādi neattiecas uz piemēroto alternatīvu pieejamību.
185.
No tā izriet, ka šis nosacījums tātad neļāva novērst šo secinājumu 169. un 170. punktā minētās nenoteiktības saistībā ar piemēroto alternatīvu esamību atsevišķu pielietojumu līmenī un tādējādi neļāva Komisijai izpildīt otro REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto prasību, neraugoties uz minētajām nenoteiktībām.
186.
Katrā ziņā saskaņā ar šo secinājumu 100. un 147. punktā minēto judikatūru REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzēto nosacījumu izpildes konstatējumam ir jānotiek pirms licences piešķiršanas un, ja nenoteiktības saistībā ar minēto nosacījumu izpildi nav neievērojamas, licences pieteikums ir jānoraida.
187.
Nobeigumā – no visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem, manā skatījumā, jāsecina, pirmkārt, ka no apstrīdētā lēmuma neizriet, ka REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētais otrais nosacījums aplūkojamajā gadījumā varētu būt uzskatāms par izpildītu, un, otrkārt, ka tālab attiecīgā licence, kas tika piešķirta ar minēto lēmumu, neatbilst šai tiesību normai.
188.
Faktiski, pirmkārt, kā izriet no šo secinājumu 173. punkta, piemērotu alternatīvu esamības analīzes rezultātā nevarēja uzskatīt, ka saistībā ar attiecīgajiem lietošanas veidiem bija izpildīta REACH regulas 60. panta 4. punktā paredzētā prasība, kas ir interpretēta šo secinājumu 164. un 165. punktā. Otrkārt, kā izriet no iepriekš minētajiem punktiem, Komisija nav izpildījusi minēto prasību, ierobežojot ar apstrīdētajā lēmumā izmantotajiem paņēmieniem hroma trioksīda lietošanas licences piemērošanas jomu tikai ar gadījumiem, kad minētās pamatfunkcijas ir nepieciešamas attiecīgajam lietošanas veidam, un vienlaikus apstrīdētā lēmuma 5. pantā paredzot pakārtoto lietotāju pienākumu sniegt informāciju.
189.
Pārējie Komisijas izvirzītie argumenti, manuprāt, nevar atspēkot šo secinājumu.
190.
Konkrētāk, šo secinājumu 79. punktā minētie argumenti, kuri attiecas uz REACH regulas mērķi veicināt Savienības ražošanas nozares konkurētspēju un uz ECHA administratīvajām spējām, manā skatījumā ir jānoraida.
191.
Faktiski šajā ziņā, pirmkārt, mērķis veicināt Savienības ražošanas nozares konkurētspēju nevar tikt izmantots kā atsauce, lai pamatotu piekāpīgu interpretāciju kritērijiem, kas REACH regulas tiesību normās ir paredzēti ļoti lielas bažas izraisošo vielu, kuras var apdraudēt šīs regulas galveno mērķi, proti, nodrošināt augstu cilvēku veselības un apkārtējās vides aizsardzību, licencēšanai. Otrkārt, REACH regulas 58. panta 3. punktā minētā nepieciešamība ņemt vērā ECHA administratīvās spējas, ar kuru Komisija pamato savu argumentu, nekādi nenozīmē, ka vielas, kas rada ļoti lielas šaubas, licencēšanas procedūra un dažādi tajā veicamie vērtējumi var tikt veikti ar mazāku precizitāti nekā to prasa piesardzības princips.
192.
Manuprāt, no visa iepriekš minētā izriet, ka arī Parlamenta vienīgā pamata otrā daļa ir jāapmierina.
5. Par vienīgā pamata trešo daļu
193.
Vienīgā pamata trešajā daļā Parlaments apgalvo, ka, ņemot vērā licences pieteikumā esošo ievērojamo informācijas trūkumu un vairākas neprecizitātes, šis pieteikums neatbilst REACH regulas 62. panta prasībām un tāpēc Komisija, piešķirot licenci, ir pārkāpusi šīs regulas 60. panta 7. punktu.
194.
Pēdējā minētajā tiesību normā ir paredzēts, ka licenci piešķir tikai tad, ja licences pieteikums ir sagatavots atbilstīgi REACH regulas 62. panta prasībām.
195.
Konkrētāk, REACH regulas 62. panta 4. punktā ir paredzēts, ka pieteikumā par licences saņemšanu tostarp iekļauj, pirmkārt, ķīmiskās drošības pārskatu, saskaņā ar I pielikumu, raksturojot tādus vielas raksturīgo, XIV pielikumā norādīto īpašību izraisītos riskus cilvēku veselībai un/vai apkārtējai videi, kas izriet no vielas(‑u) lietošanas veida (d) apakšpunkts), un, otrkārt, alternatīvu analīzi, apsverot to radīto risku un aizstāšanas tehnisko un ekonomisko pamatojumu (e) apakšpunkts).
196.
Šajā ziņā, pirmkārt, no šo secinājumu 111.–121. punktā izklāstītajiem apsvērumiem, kas ir analizēti 128.–130. punktā un 133.–136. punktā, izriet, ka savā licences pieteikumā pieteikuma iesniedzēji bija iesnieguši ļoti ierobežotu datu apjomu, ko RNK un pati Komisija atzina par daļēji nereprezentatīvu attiecībā pret pamatelementiem, kuri ir jāņem vērā analīzē, lai noteiktu REACH regulas 60. panta 4. punktā minētā pirmā nosacījuma izpildi, proti, attiecīgās vielas lietošanas veidu radīto risku un riska pārvaldības pasākumu atbilstību un efektivitāti.
197.
Otrkārt, no šo secinājumu 168.–170. punkta izriet, ka licences pieteikumā pieteikuma iesniedzēji nebija iesnieguši pietiekamus datus par alternatīvu esamību atsevišķu lietojumu līmenī, tas bija saistīts ar pieteikuma iesniedzēju definēto lietošanas veidu, kuriem tika pieprasīta licence, ārkārtīgi plašo piemērošanas jomu. Tādēļ SEAK nevarēja izdarīt galīgo konstatējumu par to, vai pastāv pielietojumu skaits, kur hroma trioksīda aizstāšana faktiski jau būtu iespējama vai kļūtu iespējama īsā termiņā.
198.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka, lai arī patiešām, kā to apgalvo Komisija, nevienā VII sadaļas tiesību normā nav paredzēti precīzi noteikumi par to, kā būtu jāapraksta tie lietošanas veidi, kuriem tiek pieprasīta licence (
52
), ievērojot šo secinājumu 135. un 162. punktā norādīto, apstāklis, ka ar tā dēvēto “upstream application” tiek pieprasīta licence ļoti plaši definētiem lietošanas veidiem, neatbrīvo šādas licences pieteikuma iesniedzēju no pienākuma iesniegt pilnīgu informāciju, kurā nebūtu trūkumu un kura atbilstu REACH regulas 62. panta 4. punktā paredzētajām prasībām.
199.
Manuprāt, no iepriekš minētā izriet, ka arī Parlamenta vienīgā pamata trešā daļa ir jāapmierina.
C.
Secinājumi par prasības pieteikumu
200.
Manuprāt, no visiem iepriekš izklāstītiem apsvērumiem izriet, ka Parlamenta celtā prasība ir jāapmierina pilnībā.
201.
Tāpēc es uzskatu, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ daļā, kurā tas attiecas uz licencēm hroma trioksīda izmantošanai 2., 4. un 5. lietojumam, kā arī 1. lietojumam attiecībā uz maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietojumam.
VI. Par lūgumu saglabāt spēkā apstrīdētā lēmuma iedarbību
202.
Gadījumā, ja Tiesa atceltu apstrīdēto lēmumu, kā es ierosināju iepriekšējā punktā, Komisija lūdz saglabāt spēkā šī lēmuma iedarbību līdz brīdim, kad šī iestāde no jauna būs pieņēmusi lēmumu par attiecīgo licences pieteikumu.
203.
Komisija apgalvo, ka REACH regulas 56. panta 1. punkta d) apakšpunkts, to skatot kopā ar 58. panta 1. punkta c) apakšpunktu, ietver pārejas mehānismu, saskaņā ar kuru licences pieteikuma iesniedzējs un attiecīgie pakārtotie lietotāji var turpināt laist tirgū un lietot vielu arī pēc termiņa beigām, ciktāl lietošanas veids ir attiecīgā licences pieteikuma priekšmets, ja šis pieteikums ir iesniegts 18 mēnešus pirms termiņa beigām un Komisija vēl nav pieņēmusi lēmumu par licences pieteikumu.
204.
Komisija apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma atcelšanas dēļ pieteikuma iesniedzējiem un to pakārtotajiem lietotājiem tiktu ļauts turpināt laist tirgū un lietot vielu pieprasītajos lietošanas veidos, līdz Komisija pieņems jaunu lēmumu, turklāt bez licencēšanas kontroles, proti, bez dažādiem apstrīdētajā lēmumā paredzētajiem pasākumiem, kuri esot īpaši ietverti, lai aizsargātu cilvēku veselību.
205.
Parlaments pret Komisijas lūgumu neiebilst.
206.
No Komisijas apgalvojumiem izriet, ka lūguma saglabāt spēkā apstrīdētā lēmuma iedarbību noraidīšana palielinātu būtiska kaitējuma cilvēku veselībai rašanās risku. Šādos apstākļos, ja Tiesa atceltu apstrīdēto lēmumu, būtu jāpieņem lēmums saglabāt spēkā šī lēmuma iedarbību līdz brīdim, kad Komisija no jauna būs pieņēmusi lēmumu par pieteikuma iesniedzēju iesniegto licences pieteikumu (
53
).
VII. Par tiesāšanās izdevumiem
207.
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
208.
Tā kā no iepriekš izklāstītās analīzes izriet, ka, ņemot vērā secinājumus, ko es ierosinu Tiesai, spriedums būtu nelabvēlīgs Komisijai, tad, manuprāt, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus atbilstoši Parlamenta prasījumam.
209.
Saskaņā ar iepriekš minētā reglamenta 140. panta 3. punktu Tiesa var nolemt, ka personai, kas iestājusies lietā un kas nav dalībvalsts vai Savienības iestāde, savi tiesāšanās izdevumi ir jāsedz pašai.
210.
Atbilstīgi šim iepriekš minētajam noteikumam ECHA, manuprāt, savi tiesāšanās izdevumi ir jāsedz pašai.
VIII. Secinājumi
211.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai:
1)
Atcelt Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmumu C(2020) 8797 (2020. gada 18. decembris), ar ko daļēji tiek piešķirta atļauja hroma trioksīda izmantošanai konkrētām vajadzībām atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1907/2006 (Chemservice GmbH u.c.), daļā, kurā tas attiecas uz licencēm hroma trioksīda 2., 4. un 5. lietojumam, kā arī 1. lietojumam attiecībā uz maisījumu sagatavošanu 2., 4. un 5. lietojumam;
2)
Saglabāt spēkā šīs rezolutīvās daļas 1. punktā minētā lēmuma iedarbību līdz brīdim, kad Komisija no jauna būs pieņēmusi lēmumu par attiecīgo licences pieteikumu;
3)
Piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
4)
Piespriest Eiropas Ķimikāliju aģentūrai (ECHA) savus tiesāšanās izdevumus segt pašai.
(
1
)	Oriģinālvaloda – itāļu.
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 (2006. gada 18. decembris), kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvas 91/155/EEK, 93/67/EEK, 93/105/EK un 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “REACH regula”).
(
3
)	Šajā nozīmē skat. ģenerāladvokāta J. Tančeva [E. Tanchev] secinājumus lietā Komisija/Zviedrija (C‑389/19 P, EU:C:2020:874, 9. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
4
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 21. janvāris, Vācija/Esso Raffinage (C‑471/18 P, EU:C:2021:48, 88. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
5
)	Skat. REACH regulas 56. pantu.
(
6
)	Skat. REACH regulas 56. panta 1. punkta a) līdz e) apakšpunktu, un 2. punktu, kā arī 62. panta 2. un 3. punktu.
(
7
)	Skat. REACH regulas 62. panta 1. punktu.
(
8
)	Skat. REACH regulas 60. panta 1. punktu.
(
9
)	Skat. REACH regulas 60. panta 8. un 9. punktu, 61. pantu un 72. apsvērumu.
(
10
)	Skat. it īpaši REACH regulas 76. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktu, 77. panta 3. punktu un 85. pantu.
(
11
)	Skat. arī REACH regulas 83. apsvērumu.
(
12
)	Šīs regulas 56. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
(
13
)	It īpaši Vispārējās tiesas 2019. gada 7. marta spriedumam Zviedrija/Komisija (T‑837/16, EU:T:2019:144, turpmāk tekstā – “Vispārējās tiesas spriedums Zviedrija/Komisija”), kuru pēc apelācijas Tiesa ir atstājusi negrozītu ar 2021. gada 25. februāra spriedumu Komisija/Zviedrija (C‑389/19 P, EU:C:2021:131, turpmāk tekstā – “spriedums Komisija/Zviedrija”).
(
14
)	Faktiski šai vielai nevar noteikt atvasinātu beziedarbības līmeni (DNEL [Derived No‑Effect Level]) kancerogēnām īpašībām, tādējādi nevar noteikt robežlielumu REACH regulas 60. panta 3. punkta a) apakšpunkta vajadzībām un līdz ar to šīs regulas 60. panta 2. punkts nav piemērojams (skat. apstrīdētā lēmuma 8. apsvērumu).
(
15
)	Komisija identificēja šādas pamatfunkcijas: 2. lietojumam – dilumizturība, cietība, slāņa biezums, korozijnoturība, berzes koeficients vai iedarbība uz virsmas morfoloģiju; 4. lietojumam – korozijnoturība/aktīva korozijas inhibēšana, ķīmiskā noturība, cietība, adhēzijas veicināšana (saķere ar turpmāko pārklājumu vai krāsu), termiskā izturība, izturība pret trauslumu, dilumizturība, virsmas īpašības, kas kavē organismu nogulsnēšanos, slāņa biezums, elastība un pretestība; 5. lietojumam – korozijnoturība/aktīva korozijas inhibēšana, slāņa biezums, mitrumizturība, adhēzijas veicināšana (saķere ar turpmāko pārklājumu vai krāsu), pretestība, ķīmiskā noturība, dilumizturība, elektrovadītspēja, saderība ar substrātu, (termo)optiskās īpašības (vizuālais izskats), termiskā izturība, pārtikas nekaitīgums, pārklājuma spriegums, elektroizolācija vai pārklāšanas ātrums.
(
16
)	Saskaņā ar šo tiesību normu pakārtotie lietotāji, kas vielu lieto saskaņā ar 56. panta 2. punktu, trīs mēnešu laikā informē ECHA par vielas pirmo piegādi.
(
17
)	No REACH regulas 58. panta 3. punkta izriet, ka, nosakot XIV pielikumā iekļauto vielu skaitu un 1. punktā norādītos datumus, ņem vērā arī Aģentūras spēju apstrādāt pieteikumus paredzētajā laikā.
(
18
)	Skat., inter alia, spriedumu, 2017. gada 9. novembris, SolarWorld/Padome (C‑205/16 P, EU:C:2017:840, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
19
)	Faktiski, kā izriet no apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punkta un no šo secinājumu 33. punkta, licence 1. lietojumam tika piešķirta vienīgi attiecībā uz maisījumu sagatavošanu atļautajam 2., 4., 5. un 6. lietojumam.
(
20
)	Saskaņā ar REACH regulas 69. apsvērumu “atļaujas būtu jāpiešķir tikai tad, ja fiziskas vai juridiskas personas, kas pieprasa atļauju, pierāda licences piešķīrēja iestādei, ka risku attiecībā uz cilvēku veselību un vidi, kas izriet no šīs vielas lietošanas, atbilstīgi kontrolē. Citādāk lietošana var tikt atļauta, ja var pierādīt, ka sociāli ekonomiskais ieguvums no vielas lietošanas atsver risku, kas ir saistīts ar tās lietošanu un, ka nepastāv piemērotas alternatīvas vielas vai tehnoloģijas, kuru lietošana būtu ekonomiski vai tehniski dzīvotspējīga”.
(
21
)	Šajā nozīmē skat. Vispārējās tiesas sprieduma Zviedrija/Komisija 77. punktu, kuru Tiesa tieši apstiprināja sprieduma Komisija/Zviedrija 33. punktā.
(
22
)	Šajā nozīmē skat. Vispārējās tiesas sprieduma Zviedrija/Komisija 79. punktu, kuru Tiesa tieši apstiprināja sprieduma Komisija/Zviedrija 33. punktā.
(
23
)	Šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas spriedumu, 2019. gada 4. aprīlis, ClientEarth/Komisija (T‑108/17, EU:T:2019:215, 105. punkts).
(
24
)	Šajā nozīmē skat. Vispārējās tiesas sprieduma Zviedrija/Komisija 78. punktu, kuru Tiesa tieši apstiprināja sprieduma Komisija/Zviedrija 33. punktā.
(
25
)	Skat. Vispārējās tiesas sprieduma Zviedrija/Komisija 64. punktu.
(
26
)	Šajā nozīmē skat. Vispārējās tiesas sprieduma Zviedrija/Komisija 66. un 67. punktu.
(
27
)	Šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2009. gada 17. septembris, Komisija/MTU Friedrichshafen, C‑520/07 P, EU:C:2009:557, 51. un 52. punkts). Skat. arī Vispārējās tiesas spriedumu Zviedrija/Komisija, 81. punkts.
(
28
)	Šajā nozīmē skat. Vispārējās tiesas sprieduma Zviedrija/Komisija 86. punktu, kuru Tiesa tieši apstiprināja sprieduma Komisija/Zviedrija 35. punktā.
(
29
)	Šajā nozīmē skat. Vispārējās tiesas sprieduma Zviedrija/Komisija 85. punktu, kuru Tiesa tieši apstiprināja sprieduma Komisija/Zviedrija 34. punktā.
(
30
)	Vispārējās tiesas spriedumi, Zviedrija/Komisija, 82. punkts, un 2019. gada 4. aprīlis, ClientEarth/Komisija (T‑108/17, EU:T:2019:215, 142. punkts).
(
31
)	Vispārējās tiesas spriedumi, Zviedrija/Komisija, 83. punkts, un 2019. gada 4. aprīlis, ClientEarth/Komisija (T‑108/17, EU:T:2019:215, 143. punkts).
(
32
)	Spriedums, 2019. gada 4. aprīlis, ClientEarth/Komisija (T‑108/17, EU:T:2019:215, 144. punkts).
(
33
)	Skat. RNK un SEAK atzinumu par 1. lietojumu konsolidēto versiju (2016. gada 16. septembris) (iesniegta kā pielikums Nr. A4), 19. lpp. Detalizēta analīze ir ietverta 7.–13. lpp.
(
34
)	Turpat.
(
35
)	Turpat, 22. lpp.
(
36
)	Skat. RNK un SEAK atzinumu par 2., 4. un 5. lietojumu konsolidētās versijas (2016. gada 16. septembris) (iesniegtas attiecīgi kā pielikumi Nr. A5, A6 un A7). Skat. it īpaši 7. lpp. par 2. lietojumu, 8. lpp. par 4. lietojumu un 9. un 10. lpp. par 5. lietojumu.
(
37
)	Skat. RNK un SEAK atzinumu par 2. lietojumu konsolidēto versiju (2016. gada 16. septembris) (iesniegta kā pielikums Nr. A5), 12. lpp.
(
38
)	Skat. attiecīgi RNK un SEAK atzinumu par 4. lietojumu konsolidēto versiju (2016. gada 16. septembris) (iesniegta kā pielikums Nr. A6), 26. un 33. lpp., un RNK un SEAK atzinumu par 5. lietojumu konsolidēto versiju (2016. gada 16. septembris) (iesniegta kā pielikums Nr. A7), 21. un 35. lpp.
(
39
)	Turpat, attiecīgi 12. lpp. par 2. lietojumu, 34. lpp. par 4. lietojumu un 35. lpp. par 5. lietojumu.
(
40
)	Tostarp virsmu apstrādi, izmantojot izsmidzināšanu, laminēšanu, tīrīšanu ar suku vai “penstick” un apstrādi.
(
41
)	Skat. attiecīgi RNK un SEAK atzinumu par 4. lietojumu konsolidēto versiju (2016. gada 16. septembris) (iesniegta kā pielikums Nr. A6), 34. lpp., un RNK un SEAK atzinumu par 5. lietojumu konsolidēto versiju (2016. gada 16. septembris) (iesniegta kā pielikums Nr. A7), 35. lpp.
(
42
)	Skat. minētos atzinumus par katru lietošanas veidu, attiecīgi 19. lpp. par 1. lietojumu, 12. lpp. par 2. lietojumu, 34. lpp. par 4. lietojumu, 35. lpp. par 5. lietojumu.
(
43
)	Skat. minētos atzinumus par katru lietošanas veidu, attiecīgi 18. un 19. lpp. par 1. lietojumu, 11. un 12. lpp. par 2. lietojumu, 33. un 34. lpp. par 4. lietojumu, 34. un 35. lpp. par 5. lietojumu.
(
44
)	Skat. minētos atzinumus par katru lietošanas veidu, attiecīgi 7. lpp. par 2. lietojumu, 9. lpp. par 4. lietojumu un 10. lpp. par 5. lietojumu.
(
45
)	Skat. paskaidrojuma rakstu Priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru un groza Direktīvu 1999/45/EK un Regulu (EK) (COM 2003/0644 def.), kurā tika uzsvērtas iepriekšējā sistēmā esošās grūtības iegūt no ražošanas nozares informāciju par vielu lietošanas veidiem, kā arī informācijas trūkums saistībā ar iedarbību, kas izriet no pakārtotiem lietošanas veidiem.
(
46
)	Skat. šo secinājumu 73. punktu.
(
47
)	Skat. spriedumu Komisija/Zviedrija, 45. punkts.
(
48
)	Skat. apstrīdētā lēmuma 18. apsvērumu, kas ir minēts šo secinājumu 27. punktā.
(
49
)	Turpat.
(
50
)	Apstrīdētā lēmuma 27. apsvērums.
(
51
)	Skat. attiecīgi RNK un SEAK 2016. gada 16. septembra atzinuma par 2. lietojumu konsolidēto versiju (iesniegta kā pielikums Nr. A5), 25. un 26. lpp. Gandrīz identiski apsvērumi ir ietverti atbilstošos atzinumos par 4. lietojumu (pielikums A6, 45. un 46. lpp.) un 5. lietojumu (pielikums A7, 49. lpp.). Brīvs tulkojums no angļu valodas.
(
52
)	Jēdziens “lietošanas veids”REACH regulas 3. panta 24. punktā ir definēts kā “jebkāda pārstrāde, formulēšana, patērēšana, uzglabāšana, glabāšana, apstrāde, iepilde konteineros, pārvietošana no viena konteinera uz citu, iejaukšana, izstrādājumu ražošana vai jebkāds citāds izmantošanas veids”.
(
53
)	Skat. spriedumu Komisija/Zviedrija, 74. punkts.