62024CJ0116
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2025. gada 20. martā (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kopējā lauksaimniecības politika – Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) finansējums – Valsts lauku attīstības programma 2007.–2013. gadam – Lauku attīstības pasākumi – Dzīvnieku labturības maksājumi – Kļūdas aprēķinos – Valsts iestādes veikta maksājumu samazināšana, nesagaidot Eiropas Komisijas galīgo lēmumu – Šīs programmas labošanas termiņa beigu ietekme un Komisijas lēmumi, ar kuriem apstiprina vai koriģē minēto programmu – Pretrunas starp Tiesas spriedumu un Vispārējās tiesas spriedumu neesamība – Attiecīgās dalībvalsts atbildība par Savienības tiesību pārkāpumu
Lietā C‑116/24
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Curtea de Apel Piteşti (Pitešti apelācijas tiesa, Rumānija) iesniegusi ar 2023. gada 28. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2024. gada 12. februārī, tiesvedībā
Porcellino Grasso SRL
pret
Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale,
Agenţia pentru Finanţarea Investiţiilor Rurale,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură,
Agenţia de Plăţi şi Intervenţie pentru Agricultură – Centrul Judeţean Vâlcea,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Kumins [A. Kumin] (referents), pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen] un tiesnese I. Ziemele,
ģenerāladvokāts: D. Špīlmans [D. Spielmann],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Porcellino Grasso SRL vārdā – C. S. Strătulă un O. Strătulă, avocaţi,
–
Ministerul Agriculturii şi Dezvoltării Rurale vārdā – F. I. Barbu un A. Popescu, pārstāvji,
–
Rumānijas valdības vārdā – R. Antonie, E. Gane un A. Rotăreanu, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – L. Radu Bouyon un M. Salyková, pārstāves,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 288., 291. un 297. pantu, Savienības tiesību principu, saskaņā ar kuru Eiropas Komisijas lēmums rada tiesiskas sekas līdz tā atcelšanai, Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 (2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2005, L 277, 1. lpp.) – ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 74/2009 (OV 2009, L 30, 100. lpp.) – (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1698/2005”), 18. un 19. pantu, kā arī Komisijas Regulas (EK) Nr. 1974/2006 (2006. gada 15. decembris), ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2006, L 368, 15. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2013. gada 12. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 335/2013 (OV 2013, L 105, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1974/2006”), 9. panta 3. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Porcellino Grasso SRL, no vienas puses, un Ministerul Agriculturii și Dezvoltării Rurale (Lauksaimniecības un lauku attīstības ministrija, Rumānija), Agenția pentru Finanțarea Investițiilor Rurale (Aģentūra lauku investīciju finansēšanai, Rumānija), Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură (Lauksaimniecības maksājumu un intervences aģentūra, Rumānija), kā arī Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură – Centrul Județean Vâlcea (Lauksaimniecības maksājumu un intervences aģentūras Vilčas apgabala centrs, Rumānija; turpmāk tekstā – “Vilčas APIA”), no otras puses, par dzīvnieku labturības maksājumu samazinājumu.
Atbilstošās tiesību normas
Regula Nr. 1698/2005
3
Regulas Nr. 1698/2005 18. pantā “Sagatavošana un apstiprināšana” bija noteikts:
“1.   Dalībvalstis izveido lauku attīstības programmas ciešā sadarbībā ar partneriem, kas minēti 6. pantā.
2.   Dalībvalstis iesniedz Komisijai priekšlikumu katrai lauku attīstības programmai, ietverot 16. pantā minēto informāciju.
3.   Komisija novērtē paredzētās programmas, pamatojoties uz to atbilstību Kopienas stratēģiskajām pamatnostādnēm, valsts stratēģijas plānu un šo regulu.
Ja Komisija uzskata, ka lauku attīstības programma neatbilst Kopienas stratēģiskajām pamatnostādnēm, valsts stratēģijas plānam vai šai regulai, tā prasa, lai dalībvalsts attiecīgi pārskatītu paredzēto programmu.
4.   Katru lauku attīstības programmu apstiprina saskaņā ar 90. panta 2. punktā minēto procedūru.”
4
Šīs regulas 19. pantā “Pārskatīšana” bija paredzēts:
“1.   Lauku attīstības programmas atkārtoti pārskata un vajadzības gadījumā uz atlikušo laikposmu koriģē dalībvalsts pēc uzraudzības komitejas apstiprinājuma. Veicot pārskatīšanu, ņem vērā novērtēšanas rezultātus un Komisijas ziņojumus, jo īpaši lai nostiprinātu vai pielāgotu to, kā ievērotas Kopienas prioritātes.
2.   Komisija pieņem lēmumu par pieprasījumu pārskatīt lauku attīstības programmas pēc tam, kad šādu pieprasījumu iesniegusi dalībvalsts saskaņā ar 90. panta 2. punktā minēto procedūru. Izmaiņas, kuras jāapstiprina ar Komisijas lēmumu, nosaka saskaņā ar 90. panta 2. punktā minēto procedūru.”
5
Minētās regulas 40. pantā “Dzīvnieku labturības maksājumi” bija noteikts:
“1.   Dzīvnieku labturības maksājumus, kas paredzēti 36. panta a) punkta v) apakšpunktā, piešķir lauksaimniekiem, kuri brīvprātīgi uzņemas dzīvnieku labturības saistības.
2.   Dzīvnieku labturības maksājumi attiecas tikai uz tām saistībām, kas pārsniedz attiecīgos obligātos standartus, kuri ir noteikti saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 [(2003. gada 29. septembris), ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (OV 2003, L 270, 1. lpp.)], 4. pantu un III pielikumu, un citas attiecīgās obligātās prasības, kuras ir paredzētas valsts tiesību aktos un uzskaitītas programmā.
Tādas saistības parasti uzņemas uz laiku no pieciem līdz septiņiem gadiem. Ja tas ir vajadzīgs un attaisnojams, ievērojot 90. panta 2. punktā minēto procedūru, konkrētām saistībām paredz ilgāku laiku.
3.   Maksājumus piešķir ik gadus, un tie sedz uzņemto saistību dēļ radušos papildu izdevumus un neiegūtos ienākumus; vajadzības gadījumā tie var segt arī darījumu izmaksas.
Atbalstu ierobežo līdz I pielikumā paredzētajam maksimālajam apjomam.”
Regula Nr. 1974/2006
6
Regulas Nr. 1974/2006 6. panta 1. punktā bija noteikts:
“Izmaiņas lauku attīstības programmās iedala šādās kategorijās:
a)
pārskatīšana, kas minēta Regulas [Nr. 1698/2005] 19. panta 1. punktā;
b)
pārskatīšana pēc finanšu resursu izmantošanas koordinēšanas procedūrām, kas minētas Regulas [Nr. 1698/2005] 77. panta 3. punktā;
b.
a) izmaiņas finanšu plānā[, kas] attiecas uz Regulas [Nr. 1698/2005] 70. panta 4.b punkta īstenošanu;
c)
citas izmaiņas, kas nav ietvertas šā punkta a), b) un b.a) apakšpunktā.”
7
Saskaņā ar šīs regulas 9. panta 1.–3. punktu:
“1.   Dalībvalstu veiktās 6. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētās izmaiņas programmās var ietvert izmaiņas finanšu sadalījumā pasākumiem vienas ass ietvaros, kā arī ar finansēm nesaistītas izmaiņas attiecībā uz jaunu pasākumu un darbības veidu ieviešanu, pašreizējo pasākumu un darbības veidu atcelšanu, pārmaiņas saistībā ar izņēmumiem saskaņā ar Regulas [Nr. 1698/2005] 5. panta 6. punktu vai informāciju par pašreizējiem pasākumiem programmā un to aprakstu.
2.   Dalībvalstis ir arī pilnvarotas izdarīt 6. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētās izmaiņas, viena kalendārā gada ietvaros pārnesot no jebkuras ass uz jebkuru asi līdz 3 % no ELFLA kopējā ieguldījuma programmā visam programmēšanas periodam.
3.   1. un 2. punktā minētās izmaiņas programmā var izdarīt vēlākais līdz 2015. gada 31. decembrim, ja dalībvalsts paziņo par šīm izmaiņām vēlākais līdz 2015. gada 31. augustam.”
Regula (ES) Nr. 1306/2013
8
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 (2013. gada 17. decembris) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un Padomes Regulu (EEK) Nr. 352/78, (EK) Nr. 165/94, (EK) Nr. 2799/98, (EK) Nr. 814/2000, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 485/2008 atcelšanu (OV 2013, L 347, 549. lpp.; labojums – OV 2016, L 130, 6. lpp.) 5. pantā “ELFLA izdevumi” noteikts:
“ELFLA īsteno saskaņā ar dalībvalstu un [Eiropas] Savienības īstenotu dalītas pārvaldības principu. Tas finansē Savienības finanšu ieguldījumu lauku attīstības programmās, kas īstenotas atbilstīgi Savienības tiesību aktiem par atbalstu lauku attīstībai.”
9
Šīs regulas 52. panta “Atbilstīguma noskaidrošana” 1. punktā noteikts:
“Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot summas, par kurām nav tiesību saņemt Savienības finansējumu, ja tā konstatē, ka izdevumi saskaņā ar 4. panta 1. punktā un 5. pantā noteikto nav veikti atbilstīgi Savienības tiesību aktiem, un ELFLA gadījumā – nav veikti atbilstīgi [Eiropas Parlamenta un Padomes] Regulas (ES) Nr. 1303/2013 [(2013. gada 17. decembris), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (OV 2013, L 347, 320. lpp.)] 85. pantā minētajiem piemērojamajiem Savienības un valsts tiesību aktiem. [..]”
10
Regulas Nr. 1306/2013 58. panta “Savienības finanšu interešu aizsardzība” 1. punktā precizēts:
“Dalībvalstis [kopējās lauksaimniecības politikas (KLP)] satvarā pieņem visus normatīvos un administratīvos aktus, kā arī jebkurus citus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Savienības finanšu interešu efektīvu aizsardzību, jo īpaši lai:
a)
pārbaudītu [Eiropas Lauksaimniecības virzības fonda (ELGF) un ELFLA] finansēto darbību likumību un pareizību;
b)
nodrošinātu efektīvu krāpšanas novēršanu, īpaši jomās, kurās pastāvošais risks ir augstāks, darbojoties preventīvi, ņemot vērā izmaksas un ieguvumus, kā arī pasākumu samērīgumu;
c)
novērstu, konstatētu un labotu pārkāpumus un krāpšanu;
d)
noteiktu sankcijas, kas ir iedarbīgas, atturošas un samērīgas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem vai ar valsts tiesību aktiem un vajadzības gadījumā sāktu tiesvedību šajā sakarā;
e)
atgūtu nepamatoti veiktos maksājumus un procentus par tiem, un vajadzības gadījumā sāktu tiesvedību šajā sakarā.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
11
Pēc tam, kad Komisija 2008. gada 16. jūlijā bija pieņēmusi Lēmumu C(2008) 3831, ar ko apstiprina ELFLA valsts lauku attīstības programmu Rumānijai 2007.–2013. gada plānošanas periodam, šī dalībvalsts pieņēma noteikumus dzīvnieku labturības uzlabošanai. Pēc minētās dalībvalsts pieprasījuma Komisija ar 2012. gada 25. maija Īstenošanas lēmumu C(2012) 3529 Valsts lauku attīstības programmā 2007.–2013. gadam (turpmāk tekstā – “VLAP 2007.–2013. gadam”) iekļāva atbalsta pasākumu tādu maksājumu veidā, kuri paredzēti, lai kompensētu negūtos ienākumus, kā arī papildu izmaksas, kas radušās lauksaimniekiem, kuri brīvprātīgi uzņēmušies īstenot standartus dzīvnieku labturības uzlabošanai (turpmāk tekstā – “215. pasākums”). Attiecībā uz nobarojamām cūkām, piemērojot šo pasākumu, tostarp paredzēts ikgadējs maksājums 4,90 EUR par “ganāmpulka vienību” (GV) kā atbalsts dzīvnieku labturības uzlabošanai pārvadāšanas laikā (turpmāk tekstā – “atbalsts pārvadāšanas uzlabošanai”) un ikgadējs maksājums 16,80 EUR/GV kā atbalsts kaitējuma mazināšanai par 30 % salīdzinājumā ar obligāto minimālo līmeni (turpmāk tekstā – “atbalsts kaitējuma mazināšanai”).
12
2012. gada 13. augustāPorcellino Grasso lūdza Vilčas APIA piešķirt tai vairākus neatmaksājamus atbalstus, tostarp pārvadāšanas uzlabošanai un kaitējuma mazināšanai, apmaiņā pret apņemšanos savās saimniecībās vismaz piecus gadus ievērot pasākumus nobarojamo cūku labturībai.
13
2015. gada 14. augustā tā Vilčas APIA iesniedza pieteikumu par šo neatmaksājamo atbalstu samaksu par laikposmu no 2015. gada 16. jūlija līdz 2016. gada 15. jūlijam; tas atbilst tās saistību ceturtajam gadam.
14
2016. gada 8. martā Vilčas APIA norādīja Porcellino Grasso, ka pēc Eiropas Revīzijas palātas pārstāvju veiktās revīzijas attiecībā uz 2015. finanšu gadu tika konstatētas kļūdas, kuras izraisīja pārmērīgus maksājumus attiecībā uz atbalstiem pārvadāšanas uzlabošanai un kaitējuma mazināšanai, kas izmaksāti atbilstoši 215. pasākumam.
15
Šo kļūdu dēļ Vilčas APIA paskaidroja, ka tā samazinās Porcellino Grasso izmaksājamo atbalstu summu līdz 1,43 EUR/GV par atbalstu pārvadāšanas uzlabošanai un līdz 14,18 EUR par atbalstu kaitējuma mazināšanai. Šis samazinājums vēlāk kļuva galīgs, pieņemot Lauksaimniecības un lauku attīstības ministrijas rīkojumu.
16
Porcellino Grasso cēla administratīvas prasības par šādi pieņemtajiem lēmumiem par maksājumiem; tās šī lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniegšanas dienā vēl nebija izskatītas.
17
2017. gada 31. janvārīPorcellino Grasso iesniedza Vilčas APIA pieprasījumu par citastarp atbalsta pārvadāšanas uzlabošanai un atbalsta kaitējuma mazināšanai samaksu par laikposmu no 2017. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 31. decembrim; tas atbilst tās saistību sestajam gadam.
18
Ar 2018. gada 6. februāra lēmumu Vilčas APIA apstiprināja šo pieprasījumu, tomēr par saistībā ar šiem atbalstiem veicamo maksājumu aprēķina pamatu ņemot šā sprieduma 15. punktā minētās samazinātās summas.
19
Porcellino Grasso par šo lēmumu iesniedza sūdzību, kura tika noraidīta 2018. gada 8. martā.
20
Tad tā vērsās Curtea de Apel Piteşti (Pitešti apelācijas tiesa, Rumānija), kas ir iesniedzējtiesa, tostarp lai atceltu minēto lēmumu un aktu, ar kuru noraidīta tās sūdzība, kā arī lai saņemtu zaudējumu atlīdzību apmērā, kas atbilst starpībai starp summu, kuru tā uzskatīja par tādu, kas tai pienākas, un summu, kas tai faktiski izmaksāta.
21
Iesniedzējtiesa vispirms norāda, ka ar 2022. gada 17. novembra spriedumu Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) Tiesa būtībā ir nospriedusi, ka Savienības tiesībām nav pretrunā tas, ka valsts iestādes, kas iesaistītas neatmaksājama finansiālā atbalsta pasākuma īstenošanā, Revīzijas palātas konstatētās aprēķina kļūdas dēļ pieņem aktus, kuros ir noteikts ar VLAP 2007.–2013. gadam piešķirtā finansiālā atbalsta summas samazinājums, kādu to apstiprinājusi Komisija, negaidot, kad tā pieņems lēmumu, ar kuru no Savienības finansējuma tiek izslēgtas summas, kas izriet no šīs kļūdas aprēķinā.
22
Iesniedzējtiesa tomēr neizslēdz, ka tās Porcellino Grasso norādītās Savienības tiesību normas un principi, kas nav ņemti vērā šajā spriedumā, varētu liegt Rumānijas iestādēm samazināt pamatlietā aplūkoto finansiālo atbalstu apmēru. Tā norāda, ka šī summa tika noteikta ar Īstenošanas lēmumu C(2012) 3529, ar ko koriģē VLAP 2007.–2013. gadam, un ka šis lēmums netika nedz atsaukts, nedz atcelts, un arī vairs nevarēja tikt grozīts datumā, kurā identificētas šā sprieduma 14. punktā minētās kļūdas aprēķinā.
23
Turpinājumā iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar Porcellino Grasso apgalvojumiem Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 18. janvāra spriedums Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) būtībā attiecoties uz tādiem pašiem faktu un tiesību jautājumiem, kādi bija lietā, kurā pasludināts 2022. gada 17. novembra spriedums Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899). Minētajai tiesai šķiet, ka šis Vispārējās tiesas spriedums ir pretrunā otrajam minētajam spriedumam, jo Vispārējā tiesa un Tiesa ir izdarījušas atšķirīgus secinājumus it īpaši attiecībā uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu. Tādējādi iesniedzējtiesa jautā, vai tā, lai atrisinātu tajā izskatāmo strīdu, var ņemt vērā minēto Vispārējās tiesas spriedumu.
24
Visbeidzot iesniedzējtiesa jautā, vai princips par dalībvalstu atbildību Savienības tiesību pārkāpuma gadījumā uzliek Rumānijai pienākumu izmaksāt tādam saņēmējam kā Porcellino Grasso summas, kas maksājamas kā atbalsti pārvadāšanas uzlabošanai un kaitējuma mazināšanai sākotnēji Īstenošanas lēmumā C(2012) 3529 paredzētajā apmērā visā to saistību laikā, kuras uzņēmies šis saņēmējs.
25
Šādos apstākļos Curtea de Apel Piteşti (Pitešti apelācijas tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai LESD 288., 291. un 297. pants, kā arī Savienības tiesību princips, saskaņā ar kuru [..] Komisijas lēmums rada tiesiskās sekas līdz tā atcelšanai – kā šis princips nostiprināts spriedumos: 1999. gada 8. jūlijs, Chemie Linz/Komisija (C‑245/92 P, EU:C:1999:363), 2004. gada 5. oktobris, Komisija/Grieķija (C‑475/01, EU:C:2004:585), 2015. gada 6. oktobris, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650), 2012. gada 14. jūnijs, CIVAD (C‑533/10, EU:C:2012:347), 1987. gada 22. oktobris, Foto‑Frost (314/85, EU:C:1987:452), 2019. gada 3. jūlijs, Eurobolt (C‑644/17, EU:C:2019:555), un 2008. gada 12. februāris, CELF un ministre de la Culture et de la Communication (C‑199/06, EU:C:2008:79) – un Regulas Nr. 1974/2006 9. panta 3. punkts, kā arī Regulas Nr. 1698/2005 18. un 19. pants nepieļauj Rumānijas valsts iestāžu praksi pieņemt iekšējos aktus, kuri ir pretrunā [Īstenošanas lēmumam C(2012) 3529 final], ar ko groza [VLAP 2007.–2013. gadam], vai nepiemērot minēto lēmumu, kamēr tas nav grozīts vai atcelts [..]?
2)
Ņemot vērā dalībvalstu vispārējo pienākumu ievērot Savienības tiesības, gadījumā, ja valsts tiesai ir jāievēro interpretācijas spriedums, kuru Tiesa pasludināja saskaņā ar LESD 267. pantu[, proti, 2022. gada 17. novembra spriedums lietā Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899)], bet kurā nav ietverti vērtējumi par [Īstenošanas lēmumu C(2012) 3529, kā arī Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/873 (2018. gada 13. jūnijs), ar ko no Eiropas Savienības finansējuma izslēdz konkrētus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV 2018, L 152, 29. lpp.)] spēkā esamību un sekām, bet ir ietverti vienīgi vērtējumi par finansējuma atgūšanu bez Eiropas Komisijas par to pieņemta lēmuma, vai attiecīgā valsts tiesa, izlemjot tās izskatīšanai iesniegto strīdu, ir tiesīga ņemt vērā sekas un pamatojumu (apsvērumus), kas norādīti Vispārējās tiesas spriedumā, kurš pasludināts par atcelšanas prasību saskaņā ar LESD 263. pantu un ar kuru līdzīgā lietā ir atcelts Eiropas Komisijas Īstenošanas lēmums[, proti, 2023. gada 18. janvāra spriedums Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5)]?
3)
Vai valsts atbildības princips prasa, lai tādā situācijā kā aplūkojamajā gadījumā Rumānija izmaksātu 215. pasākuma saņēmējiem atbalsta likmes Īstenošanas lēmumā [C(2012) 3529] paredzētajā apmērā par visu to saistību laiku?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
26
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai, ņemot vērā apsvērumus, ko Vispārējā tiesa izklāstījusi 2023. gada 18. janvāra spriedumā Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5), vairākas Savienības tiesību normas un principi, kurus Tiesa nav ņēmusi vērā 2022. gada 17. novembra spriedumā Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899), ļauj apšaubīt pēdējā minētā sprieduma rezolutīvo daļu, jo šīs normas un principi ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka valsts iestādes, kas piedalās neatmaksājama finansiālā atbalsta pasākuma īstenošanā, Revīzijas palātas konstatēto aprēķinu kļūdu dēļ pieņem aktus, kuros noteikts ar VLAP 2007.–2013. gadam piešķirtā finansiālā atbalsta, kas apstiprināts un koriģēts ar Komisijas lēmumiem, summu samazinājums, lai gan šo kļūdu konstatēšanas datumā šo programmu vairs nevarēja ne pārskatīt, ne labot.
Par pieņemamību
27
Pirmām kārtām, Lauksaimniecības un lauku attīstības ministrija apgalvo, ka pirmais un otrais jautājums ir nepieņemami, jo pirmais jautājums jau ir izskaidrots 2022. gada 17. novembra spriedumā Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) un otrais jautājums neietilpst LESD 267. pantā paredzētā lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu priekšmetā.
28
Šajā ziņā jāatgādina, ka Tiesas kompetencē ir precizēt tās prejudiciālā nolēmuma tiesvedībā pasludinātā sprieduma par interpretāciju tvērumu, ņemot vērā Savienības tiesību normas vai judikatūru, kas netika aplūkotas minētajā spriedumā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 5. decembris, M.A.S. un M.B., C‑42/17, EU:C:2017:936, 28. punkts).
29
Ar pirmo un otro jautājumu iesniedzējtiesa lūdz interpretēt 2022. gada 17. novembra spriedumu Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899), ņemot vērā Savienības tiesību normas un Vispārējās tiesas spriedumu, kas pirmajā spriedumā netika izvērtēti. Šajos apstākļos uzdotie jautājumi ir pieņemami.
30
Kad tas ir konstatēts, otrām kārtām, jāatgādina, ka atbilstīgi Tiesas Reglamenta 94. panta c) punktam lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu jāietver to iemeslu izklāsts, kas likuši iesniedzējtiesai šaubīties par noteiktu Savienības tiesību normu interpretāciju vai spēkā esamību, kā arī saikne, ko tā konstatējusi starp šīm tiesību normām un pamatlietai piemērojamajiem valsts tiesību aktiem.
31
Lai gan pirmajā jautājumā iesniedzējtiesa atsaucas uz LESD 288., 291. un 297. pantu, kā arī uz Savienības tiesību principu, saskaņā ar kuru Komisijas lēmums rada tiesiskās sekas līdz tā atcelšanai, jākonstatē, ka lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tā nav izskaidrojusi iemeslus, kas tai likuši šaubīties par šiem pantiem un šo principu. It īpaši tā nepaskaidro, kāpēc – tās ieskatā – minētie panti un minētais princips, it īpaši, ņemot vērā to saturu, kontekstu vai mērķi, varētu padarīt par spēkā neesošu 2022. gada 17. novembra sprieduma Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) rezolutīvajā daļā sniegto interpretāciju. Šādos apstākļos pirmais jautājums ir nepieņemams, ciktāl tas attiecas uz minētajiem pantiem un principu.
32
Savukārt pirmais jautājums ir pieņemams, ciktāl tas attiecas uz Regulas Nr. 1974/2006 9. panta 3. punktu, kā arī Regulas Nr. 1698/2005 18. un 19. pantu. Proti, iesniedzējtiesa, atsaucoties uz Vispārējās tiesas 2023. gada 18. janvāra spriedumā Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) izklāstītajiem apsvērumiem, būtībā norāda, ka dienā, kad Revīzijas palāta konstatēja pamatlietā aplūkotās kļūdas aprēķinā, saskaņā ar šīm tiesību normām VLAP 2007.–2013. gadam, kas apstiprināta ar Lēmumu C(2008) 3831 un labota ar Īstenošanas lēmumu C(2012) 3529, vairs nevarēja ne pārskatīt, ne koriģēt. Tādējādi tā būtībā jautā, vai šādos apstākļos Rumānijas iestādēm bija tiesības piemērot šā sprieduma 15. punktā minēto samazinājumu. To darīdama, iesniedzējtiesa pietiekami izklāsta iemeslus, kas tai likuši šaubīties par minēto tiesību normu interpretāciju.
33
No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka pirmais jautājums ir pieņemams, ciktāl tas attiecas uz Regulas Nr. 1974/2006 9. panta 3. punktu, kā arī Regulas Nr. 1698/2005 18. un 19. pantu, bet otrais jautājums ir pieņemams pilnībā.
Par lietas būtību
34
Iesākumā jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu iedibinātajā sadarbības procedūrā starp valstu tiesām un Tiesu tai ir jāsniedz valsts tiesai lietderīga atbilde, kas atļautu izlemt tās izskatīšanā esošo lietu. Tālab Tiesai vajadzības gadījumā jāpārformulē tai uzdotais jautājums. Lai to īstenotu, Tiesai no visas valsts tiesas sniegtās informācijas, tostarp no nolēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu pamatojuma, ir tiesības nošķirt tās Savienības tiesību normas un principus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā pamatlietas priekšmetu (spriedums, 2024. gada 21. marts, Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Korekcijas iespēja kļūdainas likmes gadījumā), C‑606/22, EU:C:2024:255, 19. un 20. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
35
Šajā gadījumā pirmais jautājums būtībā ir balstīts uz premisu, saskaņā ar kuru VLAP 2007.–2013. gadam, kas apstiprināta ar Lēmumu C(2008) 3831 un koriģēta Īstenošanas lēmumu C(2012) 3529, dienā, kad Revīzijas palāta konstatēja pamatlietā aplūkotās kļūdas aprēķinā, vairs nevarēja ne pārskatīt, ne koriģēt. Šajā kontekstā Regulas Nr. 1698/2005 18. pantam nav nozīmes, lai atbildētu uz šo jautājumu, jo, atšķirībā no šīs regulas 19. panta, kā arī Regulas Nr. 1974/2006 9. panta, minētais 18. pants – atbilstoši tā nosaukumam – attiecas nevis uz ELFLA lauku attīstības programmu pārskatīšanu vai grozīšanu, bet gan uz to “sagatavošanu un apstiprināšanu”.
36
Tāpēc jāuzskata, ka ar pirmo un otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai, ņemot vērā apsvērumus, ko Vispārējā tiesa izklāstījusi 2023. gada 18. janvāra spriedumā Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5), Regulas Nr. 1698/2005 19. pants, kā arī Regulas Nr. 1974/2006 9. panta 3. punkts ļauj apstrīdēt 2022. gada 17. novembra sprieduma Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) rezolutīvo daļu, jo minētie panti jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka valsts iestādes, kas piedalās neatmaksājama finansiālā atbalsta pasākuma īstenošanā, Revīzijas palātas konstatēto aprēķinu kļūdu dēļ pieņem aktus, kuros noteikts ar VLAP 2007.–2013. gadam piešķirtā finansiālā atbalsta, kas apstiprināts un grozīts ar Komisijas lēmumiem, summu samazinājums, lai gan šo kļūdu konstatēšanas datumā šo programmu vairs nevarēja ne pārskatīt, ne labot.
37
Kā iesniedzējtiesa konstatējusi 2023. gada 18. janvāra sprieduma Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) 91.–95. un 100. punktā, Vispārējā tiesa norādīja, ka datumā, kurā konstatētas aprēķina kļūdas attiecībā uz atbalstu atbilstoši 215. pasākumam, kas nav pamatlietā aplūkotie atbalsti, VLAP 2007.–2013. gadam, kas apstiprināta ar Lēmumu C(2008) 3831 un koriģēta ar Īstenošanas lēmumu C(2012) 3529, saskaņā ar Regulas Nr. 1698/2005 19. pantu, kā arī Regulas Nr. 1974/2006 9. panta 3. punktu vairs nevarēja ne pārskatīt, ne labot. Šie konstatējumi ratione temporis ir piemērojami pamatlietā mutatis mutandis.
38
Tomēr tas, ka saskaņā ar šīm tiesību normām dienā, kad konstatētas šīs aprēķina kļūdas, šo programmu vairs nevarēja ne pārskatīt, ne labot, nevar likt apšaubīt 2022. gada 17. novembra sprieduma Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) rezolutīvo daļu – tas pasludināts citā kontekstā lietā, kurā pasludināts 2023. gada 18. janvāra spriedums Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5).
39
Pēdējā minētā sprieduma 74., 86., 91., 92., 100., 102. un 113. punktā Vispārējā tiesa būtībā nosprieda, ka, lai gan kļūdas aprēķinā dēļ atbalsta summa, uz kuru attiecas 215. pasākums, nav saderīga ar Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktu, Komisija Rumānijas iestādēm bija radījusi tiesisko paļāvību, ka šīs summas samaksa tiks segta no Savienības finansējuma. Proti, Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisijas rīcībā, apstiprinot šo atbalstu un ar to saistīto aprēķina metodi pēc īpašām sarunām ar Rumānijas iestādēm, bija visa informācija, kas tai ļāva atklāt šo kļūdu un novērtēt minētā atbalsta saderību ar šo tiesību normu. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka minēto summu var koriģēt tikai ar VLAP 2007.–2013. gadam labojumu un lēmumu, ar kuru šis labojums tiktu apstiprināts, nevis – kā bija darījusi Komisija – ar īstenošanas lēmumu, ar kuru no finansējuma ir izslēgta attiecīgā atbalsta kļūdainā daļa. Tādējādi Vispārējā tiesa šo iemeslu dēļ daļēji atcēla šo īstenošanas lēmumu.
40
Lietā, kurā pasludināts 2022. gada 17. novembra spriedums Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899), protams, saistībā ar citiem atbalstiem 215. pasākuma ietvaros, runa bija arī par summām, kuras aprēķina kļūdu dēļ neatbilda Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam un kuras tika koriģētas ar Komisijas īstenošanas lēmumu, proti, Īstenošanas lēmumu 2018/873.
41
Tomēr no šīs lietas materiāliem izriet, ka attiecībā uz šo summu aprēķinu attiecībās starp Rumāniju un Komisiju tiesiskā paļāvība par tām netika atzīta. Proti, lai gan ir taisnība, ka Rumānija prasībā lietā, kurā izdots 2019. gada 30. aprīļa rīkojums Rumānija/Komisija (T‑530/18, EU:T:2019:269), lūdza atcelt šo īstenošanas lēmumu un apgalvoja, ka aprēķina metodes, kuras Komisija bija apstiprinājusi saistībā ar minētajām summām, bija jāaizsargā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, Vispārējā tiesa ar šo rīkojumu, kurš apstiprināts ar 2020. gada 10. septembra spriedumu Rumānija/Komisija (C‑498/19 P, EU:C:2020:686), apelācijas tiesvedībā noraidīja šo prasību kā nepieņemamu – ar pamatojumu, ka tā celta novēloti.
42
Tādējādi 2022. gada 17. novembra sprieduma Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) 33.–36. punktā Tiesa uzskatīja, ka attiecīgās summas, kas neatbilst Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam un nav atzītas par aizsargātām ar tiesisko paļāvību attiecībās starp Rumāniju un Komisiju, jālabo gan Komisijai, pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu, – pieņemot īstenošanas lēmumu, ar kuru no Savienības finansējuma tiek izslēgta attiecīgo atbalstu kļūdainā daļa –, gan valsts iestādēm – pamatojoties uz Regulas Nr. 1306/2013 58. panta 1. punktu, turklāt šīm iestādēm nav pienākuma sagaidīt, kamēr Komisija pieņems šādu īstenošanas lēmumu.
43
Minētā sprieduma 44. punktā Tiesa precizēja, ka attiecībās starp Rumānijas iestādēm un attiecīgo atbalstu saņēmējiem lauksaimniekiem tiesiskās paļāvības aizsardzības princips neietekmēja šo vērtējumu. Proti, tā uzskatīja: tā kā šīs summas tika noteiktas neatbilstoši Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam, Rumānijas iestādes šiem lauksaimniekiem nevarēja radīt tiesisko paļāvību attiecībā uz Savienības tiesībām pretēju darbību.
44
No iesniedzējtiesas paskaidrojumiem izriet, ka pamatlietā attiecīgo aprēķinu kļūdu dēļ – saistībā ar atbalstiem, uz kuriem arī attiecas 215. pasākums, lai gan tie atšķiras no tiem, kurus Tiesa un Vispārējā tiesa izvērtēja attiecīgi 2022. gada 17. novembra spriedumā Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) un 2023. gada 18. janvāra spriedumā Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5), – tika noteiktas summas, kas neatbilst Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam. Turklāt iesniedzējtiesa nenorāda, ka Komisija vai citas Savienības iestādes, struktūras, biroji vai aģentūras būtu atzinušas, ka šīs summas aizsargā tiesiskā paļāvība attiecībās starp Rumāniju un Komisiju. No tā izriet, ka pamatlietā aplūkotā situācija būtībā atbilst tai, kas aplūkota lietā, kurā pasludināts 2022. gada 17. novembra spriedums Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899).
45
Tomēr, pirmkārt, iesniedzējtiesa, atsaucoties uz Porcellino Grasso apgalvojumiem, norāda, ka Vispārējās tiesas argumentācija 2023. gada 18. janvāra spriedumā Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) esot attiecināma uz pamatlietu, jo attiecībās starp Rumāniju un Komisiju tiesiskās paļāvības aizsardzības princips esot jāpiemēro minētajām summām tādēļ, ka tad, kad Komisija apstiprināja VLAP 2007.–2013. gadam labojumu, tās rīcībā bija informācija, kas tai ļāva novērtēt pamatlietā aplūkoto atbalstu un ar tiem saistīto aprēķināšanas metožu atbilstību Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam. Tā kā šīs summas esot aizsargātas saskaņā ar šo principu, tās atbilstoši šā sprieduma 39. punktā izklāstītajiem Vispārējās tiesas apsvērumiem varot labot tikai ar VLAP 2007.–2013. gadam labojumu un lēmumu, ar kuru šis labojums apstiprināts.
46
Šajā ziņā jānorāda, ka, lai gan 2023. gada 18. janvāra spriedums Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) attiecas – tāpat kā tas ir šajā gadījumā – uz atbalstu, uz kuru attiecas 215. pasākums, runa bija par atbalstu, kas atšķiras no pamatlietā aplūkotajiem atbalstiem. Šādos apstākļos Vispārējā tiesa minētajā spriedumā nevarēja pārbaudīt, vai Komisijas rīcībā, apstiprinot VLAP 2007.–2013. gadam grozījumu, bija informācija, kas tai ļāva novērtēt pēdējo minēto atbalstu un ar to saistīto aprēķina metožu atbilstību Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam, tādēļ tās argumentāciju mutatis mutandis nevar attiecināt uz pamatlietu. Turklāt jānorāda, ka rakstveida apsvērumos Rumānijas valdība nenorāda, ka tā attiecībās ar Komisiju saistībā ar pamatlietā aplūkotajiem atbalstiem atsaucas uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
47
Otrkārt, iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar Porcellino Grasso apgalvojumiem Vispārējās tiesas 2023. gada 18. janvāra sprieduma Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) 113. punktā izklāstītie apsvērumi esot pretrunā 2022. gada 17. novembra sprieduma Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) 42. un 44. punktam. Tādējādi tai rodas jautājums, vai tai būtu jāņem vērā šie apsvērumi.
48
Kā skaidri izriet no minētā 113. punkta, Vispārējās tiesas argumentācija ir turpinājums 2023. gada 18. janvāra sprieduma Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) 75.–86. punktā paustajai argumentācijai, saskaņā ar kuru attiecīgās aprēķina metodes un summas, kas noteiktas, pamatojoties uz tām, attiecībās starp Rumāniju un Komisiju bija aizsargātas ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, jo par šīm metodēm un summām bija notikušas “īpašas sarunas ar Rumānijas iestādēm” un Komisijas rīcībā šo sarunu laikā bija visi elementi, kas tai ļauj novērtēt to atbilstību Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam.
49
No šā sprieduma 42. punkta izriet, ka lieta, kurā pasludināts 2022. gada 17. novembra spriedums Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899), attiecās uz atbalstu summām, kuras attiecībās starp Rumāniju un Komisiju nebija aizsargātas ar tiesisko paļāvību. Tā kā šis spriedums tika pasludināts pavisam citā kontekstā nekā lietā, kurā pasludināts 2023. gada 18. janvāra spriedumsRumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5), tā 113. punktā paustajiem apsvērumiem nevar būt nozīme 2022. gada 17. novembra sprieduma Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) interpretācijā.
50
No tā izriet, ka pamatlietā aplūkoto atbalstu summas – kas noteiktas pēc aprēķina kļūdām, pamatojoties uz 2023. gada 18. janvāra spriedumu Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5) un Tiesas rīcībā esošajos lietas materiālos nepastāvot norādēm par pretējo, – nevar tikt uzskatītas par tādām, ko aizsargā tiesiskā paļāvība attiecībās starp Rumāniju un Komisiju, un tādēļ, ņemot vērā šā sprieduma 44. punktā izklāstītos apsvērumus, pamatlietā aplūkotā situācija būtībā ir tāda pati kā tā, kas tika aplūkota lietā, kurā pasludināts 2022. gada 17. novembra spriedums Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899).
51
Tādējādi situācijā, kad summas aprēķina kļūdas dēļ ir noteiktas neatbilstoši Savienības tiesībām un tās neaizsargā tiesiskā paļāvība attiecībās starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti, gan šai iestādei, gan šai dalībvalstij – kā izriet no 2022. gada 17. novembra sprieduma Avicarvil Farms (C‑443/21, EU:C:2022:899) 33. un 34. punkta – saskaņā ar LESD 310. panta 5. punktu, kā arī Regulas Nr. 1306/2013 52. panta 1. punktu un 58. panta 1. punktu ir pienākums no Savienības finansējuma izslēgt summas, uz kurām attiecas šī aprēķina kļūda.
52
Šāda izslēgšana nenozīmē nepieciešamību pārskatīt vai labot attiecīgo lauku attīstības programmu.
53
Aprēķina kļūdas, kas neatbilst Savienības tiesībām, kā arī no tās izrietošo likmju un maksājumu labošana neizraisa attiecīgās lauku attīstības programmas pārskatīšanu vai koriģēšanu, bet, kā izriet no šā sprieduma 51. punktā minētajām tiesību normām, ir vienkārši tādas situācijas atjaunošana, kurai jau no paša sākuma būtu bijis jāizriet no šīs programmas, ja šī kļūda nebūtu pieļauta, – tā, lai Savienības budžetam netiktu nodarīts kaitējums.
54
Tādējādi apstāklis, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1698/2005 19. pantu, kā arī Regulas Nr. 1974/2006 9. panta 3. punktu VLAP 2007.–2013. gadam datumā, kurā Revīzijas palāta konstatēja pamatlietā aplūkotās aprēķina kļūdas, vairs nevarēja ne pārskatīt, ne koriģēt, nav šķērslis tam, lai Komisija un valsts iestādes veiktu vajadzīgos pasākumus un lai, veicot grāmatojumu noskaidrošanu, koriģētu summas un maksājumus, uz kuriem attiecas šīs kļūdas.
55
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo un otro jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 1698/2005 19. pants un Regulas Nr. 1974/2006 9. panta 3. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tas, ka valsts iestādes, kas piedalās neatmaksājamā finansiālā atbalsta pasākuma īstenošanā, Revīzijas palātas konstatētās aprēķina kļūdas dēļ pieņem aktus, ar kuriem tiek samazināts tā finansiālā atbalsta apmērs, kas piešķirts ar VLAP 2007.–2013. gadam, kura apstiprināta un labota ar Komisijas lēmumiem, lai gan šo kļūdu konstatēšanas datumā šo programmu vairs nevarēja ne pārskatīt, ne koriģēt. Vispārējās tiesas apsvērumiem, kas izklāstīti 2023. gada 18. janvāra spriedumā Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5), šajā ziņā nav nozīmes.
Par trešo jautājumu
56
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai princips par dalībvalstu atbildību par Savienības tiesību pārkāpumu uzliek Rumānijai pienākumu izmaksāt atbalsta pārvadāšanas uzlabošanai un atbalsta kaitējuma mazināšanai saņēmējiem summas, kas atbilstoši šiem atbalstiem maksājamas tādā apmērā, kāds paredzēts Īstenošanas lēmumā C(2012) 3529, visā to saistību laikā, kuras tie ir uzņēmušies.
57
Jāatgādina, ka Savienības tiesībās ir princips, saskaņā ar kuru dalībvalstīm ir pienākums atlīdzināt zaudējumus, ko dalībvalsts ar Savienības tiesību pārkāpumu nodarījusi indivīdiem un par ko tā ir vainojama (spriedums, 1996. gada 5. marts, Brasserie du pêcheur un Factortame, C‑46/93 un C‑48/93, EU:C:1996:79, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).
58
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas konstatējumiem izriet, ka pamatlietā aplūkoto aprēķinu kļūdu dēļ atbalsta likmes, kas Īstenošanas lēmumā C(2012) 3529 paredzētas atbalstam pārvadāšanas uzlabošanai un atbalstam kaitējuma mazināšanai, neatbilda Regulas Nr. 1698/2005 40. panta 3. punktam. No šiem konstatējumiem arī izriet, ka Rumānijas iestādes ir veikušas vajadzīgos pasākumus, lai koriģētu šīs likmes tā, lai tās atbilstu šai tiesību normai, un ka, šādi rīkojoties, tās ir izbeigušas Savienības tiesību pārkāpumu, kurā tās ir vainojamas.
59
Šādos apstākļos tāds atbalsta saņēmējs kā Porcellino Grasso nevar atsaukties uz dalībvalstu atbildības par Savienības tiesību pārkāpumu principu, lai pieprasītu starpību starp maksājumu summu, kas tam būtu bijusi jāsaņem sākotnēji, un šo maksājumu koriģēto summu, pat ja pēdējā minētā summa atbilst Savienības tiesībām un šim saņēmējam nav tiesību saņemt šo starpību.
60
Pirmkārt, summas daļas, uz kuru attiecas aprēķina kļūdas, pārskaitīšana tādam atbalsta saņēmējam kā Porcellino Grasso nozīmētu tās nepamatotu iedzīvošanos, kas ir aizliegta ar Savienības tiesībām, jo šī maksājuma rezultātā saņēmējs iedzīvotos bez derīga juridiskā pamata, bet šādas iedzīvošanās dēļ Savienības finansiālais stāvoklis pasliktinātos (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2008. gada 10. aprīlis, Marks & Spencer, C‑309/06, EU:C:2008:211, 41. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2011. gada 28. jūlijs, Agrana Zucker, C‑309/10, EU:C:2011:531, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
61
Otrkārt, pieņemot, ka Porcellino Grasso prasībā par atbildību iesniedzējtiesā vēlas atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu attiecībās ar Rumānijas iestādēm, jāatgādina – kā norādīts šā sprieduma 43. punktā –, ka šis princips indivīdam nevar radīt tiesisko paļāvību, ka tas gūs labumu no Savienības tiesībām pretrunā esošas darbības (spriedums, 2022. gada 17. novembris, Avicarvil Farms, C‑443/21, EU:C:2022:899, 41. punkts).
62
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto pamatojumu, uz trešo jautājumu jāatbild, ka dalībvalstu atbildības par Savienības tiesību pārkāpumu princips nav piemērojams, ja atbalsta likmes finansiālajiem atbalstiem, kas piešķirti atbilstoši ELFLA lauku attīstības programmai, ir noteiktas neatbilstoši Savienības tiesībām un ja šo atbalstu saņēmēji saskaņā ar šiem atbalstiem ir saņēmuši maksājumus, kas aprēķināti, pamatojoties uz Savienības tiesībām atbilstoši koriģētajām likmēm.
Par tiesāšanās izdevumiem
63
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
1)
Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 (2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) – ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 74/2009, – 19. pants un Komisijas Regulas (EK) Nr. 1974/2006 (2006. gada 15. decembris), ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2013. gada 12. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 335/2013, 9. panta 3. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tiem nav pretrunā tas, ka valsts iestādes, kas piedalās neatmaksājamā finansiālā atbalsta pasākuma īstenošanā, Revīzijas palātas konstatētās aprēķina kļūdas dēļ pieņem aktus, ar kuriem tiek samazināts tā finansiālā atbalsta apmērs, kas piešķirts ar Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) valsts lauku attīstības programmu Rumānijai 2007.–2013. gada plānošanas periodam, kas apstiprināta un labota ar Eiropas Komisijas lēmumiem, lai gan šo kļūdu konstatēšanas datumā šo programmu vairs nevarēja ne pārskatīt, ne koriģēt. Eiropas Savienības Vispārējās tiesas apsvērumiem, kas izklāstīti 2023. gada 18. janvāra spriedumā Rumānija/Komisija (T‑33/21, EU:T:2023:5), šajā ziņā nav nozīmes.
2)
Dalībvalstu atbildības par Savienības tiesību pārkāpumu princips nav piemērojams tad, ja atbalsta likmes finansiālajiem atbalstiem, kas piešķirti atbilstoši Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) valsts lauku attīstības programmai, ir noteiktas neatbilstoši Savienības tiesībām un ja šo atbalstu saņēmēji saskaņā ar šiem atbalstiem ir saņēmuši maksājumus, kas aprēķināti, pamatojoties uz Savienības tiesībām atbilstoši koriģētajām likmēm.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.