62023CC0790
ĢENERĀLADVOKĀTA ŽANA RIŠĀRA DELATŪRA[JEAN RICHARD DE LA TOUR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 30. aprīlī (
1
)
Lieta C‑790/23 [Qassioun] (
i
)
X
pret
Maahanmuuttovirasto
(Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa, Somija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patvēruma politika – Regula (ES) Nr. 604/2013 – Kritēriji un mehānismi, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu – 18. pants – Atbildīgās dalībvalsts pienākumi – Pienākums uzņemt atpakaļ starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju, kura “pieteikums ir noraidīts” – Tādā dalībvalstī iesniegts pieteikums, uz kuru attiecas Regula Nr. 604/2013, bet kurai nav saistošas Direktīvas 2011/95/ES un 2013/32/ES – Trešās valsts valstspiederīgais, attiecībā uz kuru Dānijas Karaliste ir atsaukusi pagaidu aizsardzību, kas piešķirta saskaņā ar valsts tiesībām – Jēdziens “[starptautiskās aizsardzības] pieteikums, kurš ir noraidīts”
I. Ievads
1.
Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu dod Tiesai iespēju vēlreiz lemt par to seku apjomu, kuras saistītas ar Dānijas Karalistes diferencēto līdzdalību tiesību normās, kas veido Kopējo Eiropas patvēruma sistēmu (KEPS) (
2
).
2.
Proti, attiecībā uz LESD trešās daļas V sadaļu, kurā tostarp ietilpst robežkontroles, patvēruma un imigrācijas politika, šai dalībvalstij saskaņā ar LES un LESD pievienoto Protokolu (Nr. 22) par Dānijas nostāju ir īpašs statuss, kas to nošķir no pārējām dalībvalstīm. Lai gan minētā dalībvalsts atbilstoši starptautiskajam nolīgumam ar Eiropas Savienību (
3
) ir apņēmusies piemērot Regulu (ES) Nr. 604/2013 (
4
), tai nav piemērojama ar šo regulu saistītā Direktīva 2011/95/ES (
5
) un Direktīva 2013/32/ES (
6
). Tādējādi minētās dalībvalsts lēmumi saistībā ar starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, kas tai iesniegti saskaņā ar iekšējām tiesību normām, tiek pieņemti, ievērojot materiālos nosacījumus un atbilstoši tai raksturīgajai procesuālajai kārtībai.
3.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Sīrijas valstspiederīgo un Maahanmuuttovirasto (Valsts imigrācijas birojs, Somija; turpmāk tekstā – “Somijas imigrācijas birojs”), kurā viņa iesniedza starptautiskās aizsardzības pieteikumu tad, kad viņai tikko bija atsaukta Dānijas Karalistes piešķirtā pagaidu aizsardzība. Somijas imigrācijas birojs noraidīja viņas pieteikumu kā nepieņemamu, jo par tā izskatīšanu atbildīgā dalībvalsts esot Dānijas Karaliste, kura arī piekrita apelācijas sūdzības iesniedzēju uzņemt atpakaļ saskaņā ar Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktu. Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa, Somija), kas ir iesniedzējtiesa, apstrīd šīs atpakaļuzņemšanas juridisko pamatu, jo minētā norma ir piemērojama attiecībā uz tādu trešās valsts valstspiederīgo, “kura pieteikums ir noraidīts un kurš ir sagatavojis pieteikumu citā dalībvalstī”, un tas neatbilst apelācijas sūdzības iesniedzējas situācijai.
4.
Tiesai jau ir bijusi iespēja lemt, ka dalībvalsts, kurā persona iesniegusi jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, var lūgt Dānijas Karalisti šo personu uzņemt atpakaļ, ja ir izpildīti Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētie nosacījumi (
7
). Šajā lietā Tiesai tiek lūgts noskaidrot, vai minētie nosacījumi ir faktiski izpildīti situācijā, kad Dānijas Karaliste nevis ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas iepriekšējo starptautiskās aizsardzības pieteikumu šaurā nozīmē, bet gan atsaukusi pagaidu aizsardzību, kas viņai iepriekš tika piešķirta saskaņā ar iekšējām tiesībām.
5.
Turpinājumā izklāstīto iemeslu dēļ Dānijas Karalisti, manuprāt, nevar uzskatīt par atbildīgo dalībvalsti, uz kuru attiecas Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētais atpakaļuzņemšanas pienākums. Protams, efektīva šīs regulas piemērošana attiecībā uz Dānijas Karalisti liecina par labu plašai šīs normas piemērošanas nosacījumu interpretācijai. Tomēr, kā paskaidrošu turpmāk, šāda interpretācija, manuprāt, ir pretrunā to noteikumu un jēdzienu nozīmei un tvērumam, kurus Savienības likumdevējs ir saskaņojis Direktīvās 2011/95 un 2013/32, uz ko balstās Dublinas III regula un – plašākā nozīmē – KEPS.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
1. Nolīgums starp Savienību un Dāniju
6.
Ar Nolīgumu starp Savienību un Dāniju, kas Savienības vārdā apstiprināts ar Lēmumu 2006/188/EK (
8
), Savienība un Dānijas Karaliste tostarp vienojās “saskaņā ar starptautisko tiesību aktiem” to savstarpējās attiecībās piemērot Regulu (EK) Nr. 343/2003 (
9
). Pēc tam saskaņā ar šā nolīguma 3. panta 2. punktu minētā dalībvalsts Eiropas Komisijai paziņoja lēmumu piemērot šīs regulas “grozījumus” – Dublinas III regulu.
7.
Nolīguma starp Savienību un Dāniju preambulas vienpadsmitajā daļā noteikts, ka “Eiropas [Savienības] Tiesai būtu vajadzīga jurisdikcija, lai nodrošinātu šā nolīguma vienotu piemērošanu un interpretēšanu, tostarp attiecībā uz Regulu noteikumiem un [Savienības] īstenošanas pasākumiem, kas ir [minētā] nolīguma daļa”.
8.
Šā nolīguma 1. pantā “Mērķis” paredzēts:
“1.   Šā nolīguma mērķis ir attiecībās starp [Savienību] un Dāniju saskaņā ar 2. panta 1. un 2. punktu piemērot [Dublinas II regulu] [..] un [tās] īstenošanas pasākumus.
2.   Līgumslēdzēju pušu mērķis ir panākt [šīs regulas] un [tās] īstenošanas pasākumu vienveidīgu piemērošanu un interpretēšanu visās dalībvalstīs.
[..]”
9.
Minētā nolīguma 2. panta 1. punktā noteikts:
“Saskaņā ar starptautisko tiesību aktiem attiecībās starp [Savienību] un Dāniju piemēro [Dublinas II regulu] [..].”
2. Dublinas III regula
10.
Dublinas III regulas 2. panta b) un d) punktā noteikts:
“Šajā regulā:
[..]
b)
“starptautiskās aizsardzības pieteikums” ir starptautiskās aizsardzības pieteikums, kā noteikts Direktīvas [2011/95 (
10
)] 2. panta h) punktā;
[..]
d)
“starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšana” ir jebkura pārbaude, lēmums vai nolēmums, ko attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu izdara vai pieņem kompetentās iestādes saskaņā ar Direktīvu [2013/32] un Direktīvu [2011/95], izņemot saskaņā ar šo regulu un paredzētās procedūras atbildīgās dalībvalsts noteikšanai.”
11.
Šīs regulas 3. pantā “Piekļuve starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanas procedūrai” paredzēts:
“1.   Dalībvalstis izskata jebkuru starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko kādai no šīm valstīm tās teritorijā, tostarp pie robežas vai tranzīta zonās, iesniedz trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks. Pieteikumu izskata viena dalībvalsts, kas saskaņā ar III nodaļā izklāstītajiem kritērijiem ir noteikta par atbildīgo.
2.   Ja, pamatojoties uz šajā regulā uzskaitītajiem kritērijiem, nav iespējams izraudzīties atbildīgo dalībvalsti, tad par pieteikuma izskatīšanu ir atbildīga dalībvalsts, kurai pirmajai iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums.
[..]”
12.
Minētās regulas 18. pantā ir noteikti šādi “atbildīgās dalībvalsts pienākumi”:
“1.   Saskaņā ar šo regulu atbildīgajai dalībvalstij ir pienākums:
[..]
d)
[..] uzņemt atpakaļ trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, kura pieteikums ir noraidīts un kurš ir sagatavojis pieteikumu citā dalībvalstī, vai kurš atrodas citas dalībvalsts teritorijā bez uzturēšanās atļaujas.
2.   [..]
Gadījumos, uz kuriem attiecas 1. punkta d) apakšpunkts, kad pieteikums ir noraidīts tikai pirmajā instancē, atbildīgā dalībvalsts nodrošina, ka attiecīgajai personai ir vai ir bijusi iespēja izmantot efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli [..].”
B.
Somijas tiesības
13.
Saskaņā ar 2004. gada 30. aprīļaulkomaalaislaki (301/2004) (Likums par ārvalstniekiem (301/2004)) 103. panta 2. punktu starptautiskās aizsardzības pieteikumu var noraidīt kā nepieņemamu, ja pieteikuma iesniedzēju var pārsūtīt uz citu dalībvalsti, kas ir atbildīga par šā pieteikuma izskatīšanu saskaņā ar Dublinas III regulu.
C.
Dānijas tiesības
14.
Udlændingeloven (Ārvalstnieku likums) redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (
11
), 7. panta 1.–3. punktā noteikts:
“1.   Ārvalstniekam pēc pieteikuma iesniegšanas piešķir pagaidu uzturēšanās atļauju, ja uz viņu attiecas Konvencija par bēgļu statusu [ (
12
)].
2.   Ārvalstniekam pēc pieteikuma iesniegšanas piešķir pagaidu uzturēšanās atļauju, ja pēc atgriešanās savā izcelsmes valstī viņam draud nāvessods, spīdzināšana vai necilvēcīga vai pazemojoša izturēšanās vai sods. Pieteikumu saskaņā ar pirmo teikumu uzskata arī par pieteikumu pagaidu uzturēšanās atļaujas saņemšanai saskaņā ar 1. punktu.
3.   Gadījumos, kas minēti 2. punktā, ja nāvessoda vai spīdzināšanas, vai necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodīšanas draudu pamatā ir īpaši nopietna situācija izcelsmes valstī, ko raksturo plaši izplatīta vardarbība un uzbrukumi civiliedzīvotājiem, pēc pieteikuma iesniegšanas piešķir pagaidu uzturēšanās atļauju. Pieteikumu saskaņā ar pirmo teikumu uzskata arī par pieteikumu uzturēšanās atļaujas saņemšanai saskaņā ar 1. un 2. punktu.”
15.
Dānijas Ārvalstnieku likuma 11. panta 2. punktā paredzēts:
“Pagaidu uzturēšanās atļauja, kas izsniegta ar iespēju saņemt pastāvīgas uzturēšanās tiesības, pēc pieteikuma iesniegšanas tiek pagarināta, ja vien nav pamata uzturēšanās atļaujas anulēšanai [..]. Udlændingestyrelse [(Ārvalstnieku birojs, Dānija (
13
))] pēc savas ierosmes lemj par izsniegtas pagaidu uzturēšanās atļaujas pagarināšanu saskaņā ar 7. pantu [..], ja tam joprojām ir pamats. [..]”
III. Pamatlietas fakti un prejudiciālais jautājums
16.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja, Sīrijas valstspiederīgā, 2016. gada 1. jūlijā Dānijas iestādēm iesniedza starptautiskās aizsardzības pieteikumu.
17.
2016. gada 29. augustā uz Dānijas Ārvalstnieku likuma 7. panta 3. punktā paredzētās pagaidu aizsardzības pamata viņai tika izsniegta uzturēšanās atļauja. Šī uzturēšanās atļauja, kas stājās spēkā izsniegšanas dienā, sākotnēji bija derīga gadu. Dānijas Ārvalstnieku birojs ex officio to pēc tam vairākkārt pagarināja uz tādu pašu laikposmu. 2020. gada 17. novembrī, piemērojot minētā likuma 11. panta 2. punktu, šī iestāde ex officio tomēr nolēma nepagarināt uzturēšanās atļauju, jo tai vairs nebija pamata. 2021. gada 2. jūlijāFlygtningenævnet (Bēgļu komisija, Dānija) šo lēmumu atstāja negrozītu un apelācijas sūdzības iesniedzējai uzdeva atstāt Dāniju mēneša laikā.
18.
2021. gada 27. jūlijā apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza starptautiskās aizsardzības pieteikumu Somijā.
19.
2021. gada 29. jūlijā Somijas imigrācijas birojs, kas ir kompetentā Somijas iestāde, lai izskatītu šo pieteikumu, nosūtīja Dānijas Karalistei apelācijas sūdzības iesniedzējas atpakaļuzņemšanas lūgumu saskaņā ar Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktu. 2021. gada 5. augustā Dānijas Karaliste pieņēma šo lūgumu.
20.
2021. gada 12. novembrī Somijas imigrācijas birojs, pamatojoties uz to, ka Dānijas Karaliste ir atbildīga par apelācijas sūdzības iesniedzējas starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, noraidīja to kā nepieņemamu, tādējādi paredzot apelācijas sūdzības iesniedzējas pārsūtīšanu uz šo dalībvalsti un nosakot viņai ieceļošanas aizliegumu Somijā uz diviem gadiem.
21.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja par šo lēmumu cēla prasību Helsingin hallinto‑oikeus (Helsinku Administratīvā tiesa, Somija), kas to noraidīja. Pēc tam viņa lūdza Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa) pieņemt izskatīšanai apelācijas sūdzību.
22.
Lai pamatotu šo lūgumu, apelācijas sūdzības iesniedzēja tostarp norādīja, ka Somijas imigrācijas biroja lēmums noraidīt viņas starptautiskās aizsardzības pieteikumu kā nepieņemamu ir pretrunā Savienības tiesībām.
23.
Iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai ir izpildīti Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētie nosacījumi, kas iedarbina atpakaļuzņemšanas pienākumu, un konkrētāk – vai var uzskatīt, ka pirmais starptautiskās aizsardzības pieteikums, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniedza Dānijā, ir Dānijas kompetentās iestādes “noraidīts [starptautiskās aizsardzības] pieteikums” šīs normas izpratnē.
24.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa, pirmām kārtām, norāda, ka par attiecīgo pieteikumu tika sākotnēji pieņemta virkne daļēji pozitīvu lēmumu, jo Dānijas Ārvalstnieku birojs apelācijas sūdzības iesniedzējai izsniedza pagaidu uzturēšanās atļauju, kuru pēc tam vairākkārt pagarināja. Šī tiesa piebilst, ka lēmums nepagarināt pagaidu uzturēšanās atļauju tika pieņemts tikai vēlāk un pēc Dānijas Ārvalstnieku biroja iniciatīvas. Iesniedzējtiesa vaicā, vai šādā situācijā var konstatēt, ka starptautiskās aizsardzības pieteikums ir noraidīts Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
25.
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa uzskata, ka, ņemot vērā Dānijas Karalistes īpašo tiesisko stāvokli, valsts procedūras, ko šajā dalībvalstī piemēro starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanai, atšķiras no citu dalībvalstu procedūrām, un tādēļ vaicā, kā būtu definējams jēdziens “pieteikums”.
26.
Šādos apstākļos Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Dublinas III regulas] 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka pieteikuma noraidīšana šīs tiesību normas izpratnē ietver arī gadījumu, kad nav tikusi pagarināta pagaidu uzturēšanās atļauja, kas attiecīgajai personai Dānijā iepriekš bija piešķirta, pamatojoties uz aizsardzības nepieciešamību, ja lēmums par tās nepagarināšanu ir pieņemts nevis pēc šīs personas pieteikuma, bet gan pēc pašas iestādes ierosmes?”
27.
Somijas imigrācijas birojs, Somijas, Dānijas, Vācijas, Nīderlandes un Šveices valdības, kā arī Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus. Puses un ieinteresētās personas (izņemot Nīderlandes un Šveices valdības), kurām pievienojās apelācijas sūdzības iesniedzēja, piedalījās 2025. gada 29. janvāra tiesas sēdē, kurā šīs personas arī atbildēja uz Tiesas uzdotajiem jautājumiem mutvārdu atbilžu sniegšanai.
IV. Juridiskā analīze
28.
Ar prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa Tiesai būtībā vaicā, vai Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tas ir piemērojams situācijā, kad trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam ir atsaukta pagaidu aizsardzība, ko Dānijas Karaliste viņam piešķīrusi pēc tam, kad saskaņā ar šīs dalībvalsts iekšējām tiesību normām tika iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums, un minētā persona pēc šīs aizsardzības atsaukšanas iesniegusi jaunu pieteikumu citā dalībvalstī.
A.
Ievada apsvērumi
29.
Iesākumā jāprecizē tās aizsardzības raksturs, kuru Dānijas Karaliste, pamatojoties uz Dānijas Ārvalstnieku likuma 7. panta 3. punktu, piešķīra apelācijas sūdzības iesniedzējai uz laiku, kas ilgāks par četriem gadiem. Proti, Somijas valdība savus apsvērumus pamato ar pieņēmumu, ka šādas aizsardzības piešķiršana jāuzskata par līdzvērtīgu starptautiskās aizsardzības piešķiršanai.
30.
Taču, manuprāt, šāds pieņēmums jānoraida, jo pagaidu aizsardzību, kas bija piešķirta apelācijas sūdzības iesniedzējai, nevar uzskatīt par “starptautisko aizsardzību” Direktīvas 2011/95 2. panta a) punkta izpratnē. Izrādās, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja nebija ieguvusi nedz bēgļa statusu šīs direktīvas 2. panta e) punkta izpratnē, nedz alternatīvās aizsardzības statusu šīs pašas direktīvas 2. panta g) punkta izpratnē.
31.
Ir taisnība, ka šādu pagaidu aizsardzību piešķir, pamatojoties uz nosacījumiem, kas ir diezgan līdzīgi minētās direktīvas 15. pantā paredzētajiem nosacījumiem, kuri regulē alternatīvās aizsardzības piešķiršanu. Proti, Dānijas Ārvalstnieku likuma 7. panta 3. punktā paredzētā aizsardzība attiecas uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem draud nāvessods vai spīdzināšana, vai necilvēcīga vai pazemojoša izturēšanās vai sods, kura pamatā ir izcelsmes valstī valdošā vispārējā situācija, piemēram, karš (
14
).
32.
Tomēr tā atšķiras divos aspektos. Pirmkārt, Dānijas Ārvalstnieku likuma 7. panta 3. punktā paredzēto pagaidu aizsardzību piešķir, ievērojot materiālos nosacījumus un atbilstoši Dānijas tiesībās noteiktajai procesuālajai kārtībai. Otrkārt, tiesības, kas atzītas šādas pagaidu aizsardzības saņēmējam, gan pēc būtības, gan tvēruma atšķiras no tiesībām, kas saistītas ar Direktīvas 2011/95 VII nodaļā noteikto alternatīvās aizsardzības statusu.
33.
Tāpēc iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu izvērtēšu, pamatojoties uz pieņēmumu, ka Dānijas Ārvalstnieku likuma 7. panta 3. punktā paredzētā pagaidu aizsardzība ir cita veida aizsardzība, kas neietilpst Direktīvu 2011/95 un 2013/32 piemērošanas jomā un kas ir paredzēta un tiek piešķirta vienīgi saskaņā ar Dānijas tiesību normām.
B.
Par lietas būtību
34.
Dublinas III regulas 18. pantā ir definēti vispārīgi un konkrēti pienākumi, kas noteikti dalībvalstij, kura ir atbildīga par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu un kurai tiek lūgts uzņemt vai uzņemt atpakaļ šādas aizsardzības pieteikuma iesniedzēju.
35.
Pienākumi, kas attiecas gan uz šā pieteikuma iesniedzēja uzņemšanu vai atpakaļuzņemšanu, gan viņa starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, tiek noteikti atkarībā no pieteikuma izskatīšanas procedūras posma šajā dalībvalstī. Dublinas III regulas 18. panta 1. punktā ir izsmeļoši uzskaitīti četri gadījumi. Pirmām kārtām, pieteikuma iesniedzēja, kas iesniedzis pieteikumu citā dalībvalstī, uzņemšana (šā punkta a) apakšpunkts). Otrām kārtām, pieteikuma iesniedzēja, kura pieteikums tiek izskatīts atbildīgajā dalībvalstī un kurš ir sagatavojis pieteikumu citā dalībvalstī, atpakaļuzņemšana (šā punkta b) apakšpunkts). Trešām kārtām, trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka, kurš ir atsaucis pieteikumu tā izskatīšanas laikā atbildīgajā dalībvalstī un ir sagatavojis pieteikumu citā dalībvalstī, atpakaļuzņemšana (šā punkta c) apakšpunkts). Ceturtām kārtām, trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka, kura “[starptautiskās aizsardzības] pieteikums ir noraidīts un kurš ir sagatavojis pieteikumu citā dalībvalstī”, atpakaļuzņemšana (šā punkta d) apakšpunkts). Tiek lūgta ceturtā gadījuma interpretācija. Tiesa uzskata, ka Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts attiecas tostarp uz gadījumiem, kad starptautiskās aizsardzības pieteikums ir noraidīts ar atbildīgās iestādes lēmumu, kurš vēl nav kļuvis galīgs (
15
).
36.
Iesniedzējtiesas uzdotā jautājuma mērķis ir noskaidrot, cik lielā mērā var uzskatīt, ka Dānijas Karaliste apelācijas sūdzības iesniedzējas starptautiskās aizsardzības pieteikumu ir noraidījusi Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, atsaucot pagaidu aizsardzību, ko Dānijas Karaliste viņai bija piešķīrusi saskaņā ar iekšējām tiesībām.
37.
Zināmā mērā piekrītu argumentiem, kurus izvirza dažas dalībvalstis, kas, ņemot vērā Dānijas Karalistes īpašo tiesisko stāvokli, ierosina šīs normas noteikumus interpretēt pietiekami plaši, lai nodrošinātu efektīvu šīs dalībvalsts līdzdalību Dublinas III regulā, tādējādi garantējot Nolīguma starp Savienību un Dāniju 2. panta lietderīgo iedarbību. Tāpēc Vācijas valdība apgalvo, ka šaura Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzēto noteikumu interpretācija to piemērošanu attiecībā uz Dānijas Karalisti padarītu neiespējamu un tas būtu pretrunā šai dalībvalstij atzītajai iespējai brīvprātīgi un selektīvi piedalīties brīvības, drošības un tiesiskuma telpā.
38.
Taču šie argumenti, manuprāt, pārsniedz Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzēto noteikumu plašas interpretācijas robežas. Pat ja šāda interpretācija attiektos tikai uz Dānijas Karalistei noteikto uzņemšanas vai atpakaļuzņemšanas pienākumu, minētie argumenti tomēr rada risku sajaukt jēdzienus un idejas, kuras saskaņotas ar Direktīvām 2011/95 un 2013/32 un uz kurām balstās Dublinas III regula.
39.
Tādējādi Dānijas un Šveices valdības būtībā apgalvo, ka Dānijas Karaliste, apelācijas sūdzības iesniedzējai piešķirot un pagarinot iekšējās tiesībās paredzēto pagaidu aizsardzību, starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko viņa iesniedza 2016. gada 1. jūlijā, ir noraidījusi “uz laiku” un pēc tam “galīgi” Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, kad Dānijas Karaliste apstiprināja šīs aizsardzības atsaukšanu 2021. gada 2. jūlijā. Tādēļ atbilstoši šai interpretācijai starptautiskās aizsardzības pieteikums, uz kura pamata tika pieņemti secīgie lēmumi par pagaidu uzturēšanās atļaujas pagarināšanu un pēc tam – nepagarināšanu, būtu ticis skatīts no 2016. gada 29. augusta līdz 2021. gada 2. jūlijam, kad tas tika galīgi noraidīts. Šādu secinājumu izdara arī Vācijas valdība, kas pamatojas uz jēdziena “starptautiskās aizsardzības pieteikuma atsaukšana” definīciju Dublinas III regulas 2. panta e) punkta izpratnē. Pēc šīs valdības domām, varētu uzskatīt, ka, apelācijas sūdzības iesniedzējai neatsaucot pieteikumu, tas faktiski turpināja pastāvēt, kamēr par to netika pieņemts galīgs lēmums, piemēram, tāpēc, ka tas bija vienīgi pamats virknei lēmumu, ar kuriem tika izsniegta vai pagarināta pagaidu uzturēšanās atļauja. Dānijas valdība turklāt piebilst, ka šādā kontekstā lēmumam, ar ko noraida starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ir tādas pašas tiesiskās sekas kā lēmumam, ar kuru atsauc pagaidu aizsardzību.
40.
Somijas imigrācijas birojs nepiekrīt šai interpretācijai, galvenokārt apgalvojot, ka vienīgi 2016. gada 29. augusta lēmums, ar kuru apelācijas sūdzības iesniedzējai tika izsniegta pagaidu uzturēšanās atļauja, ir uzskatāms par lēmumu, ar ko noraida starptautiskās aizsardzības pieteikumu, jo ar to apelācijas sūdzības iesniedzējai netika piešķirta starptautiskā aizsardzība. Šā biroja ieskatā, lēmumam, ar kuru atsauc pagaidu aizsardzību, nebūtu juridiskas nozīmes, piemērojot Dublinas III regulas 18. pantu.
41.
Nīderlandes valdība uzskata, ka jēdziens “noraidīts pieteikums” ir vispārīgs formulējums, kas attiecas uz dažādiem gadījumiem, kad pieteikuma iesniedzējs nav vai vairs nav tiesīgs saņemt starptautisko aizsardzību.
42.
Uzskatu, ka šādas interpretācijas, iespējams, radīs vairāk grūtību nekā risinājumu, jo tās ir juridiski sarežģītas.
43.
Pirmkārt, minēto interpretāciju sekas ir Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta piemērošanas jomas paplašināšana, attiecinot šo normu uz gadījumu, kuru Savienības likumdevējs tajā nebija paredzējis, bet kuru tas ir konkrēti reglamentējis šīs regulas 12. pantā. Dublinas III regulas 12. panta 4. punktā, kas iekļauts III nodaļā, ir skaidri precizēti apstākļi, kuros dalībvalsti, kas starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam ir izsniegusi uzturēšanās atļauju, var uzskatīt par atbildīgu par viņa pieteikuma izskatīšanu.
44.
Otrkārt, šajās interpretācijās nav ņemta vērā Direktīvu 2011/95 un 2013/32, kā arī Dublinas III regulas “kopīga piemērošana”, uz kuru Tiesa ir atsaukusies 2020. gada 10. decembra spriedumā Minister for Justice and Equality (Starptautiskās aizsardzības pieteikums Īrijā) (
16
). Pārsniedzot šajās direktīvās definēto pamatjēdzienu nozīmi un tvērumu, minētās interpretācijas rada risku ieviest mainīgas ģeometrijas nosacījumu (“pieteikums, [kurš] ir noraidīts”) tieši tur, kur Savienības likumdevējs bija vēlējies izveidot metodi, kas ir skaidra un praktiski īstenojama, lai noteiktu par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu atbildīgo dalībvalsti (
17
), un kas atbilstoši šīs regulas 4. un 5. apsvērumam ir balstīta uz objektīviem un taisnīgiem kritērijiem gan attiecībā uz dalībvalstīm, gan uz konkrētajām personām.
45.
Nolīguma starp Savienību un Dāniju 2. pantā paredzēts, ka Dublinas III regulas noteikumi attiecas uz šo dalībvalsti. Taču no šā nolīguma 1. panta 2. punkta arī izriet, ka līgumslēdzēju pušu mērķis ir panākt Dublinas III regulas noteikumu un īstenošanas pasākumu vienveidīgu piemērošanu un interpretēšanu visās dalībvalstīs. Saskaņā ar šā nolīguma preambulas vienpadsmito daļu Tiesai ir vajadzīga kompetence, lai nodrošinātu šādu vienveidību.
46.
Taču, tā kā Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta piemērošanas nosacījumi ir balstīti uz noteikumiem, kas saskaņoti ar Direktīvām 2011/95 un 2013/32, atzīt, ka tādos apstākļos kā šajā lietā Dānijas Karaliste ir noraidījusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu, lai gan tā tikai atcēla valsts aizsardzību, ko bija piešķīrusi saskaņā ar iekšējām tiesībām, manuprāt, nozīmē apdraudēt šo mērķi.
47.
Proti, šīs regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētais jēdziens “starptautiskās aizsardzības pieteikums” vai “pieteikums” ir definēts tās 2. panta b) punktā, kurā ir atsauce uz Direktīvas 2011/95 2. panta h) punktu. Lai gan Tiesa ir uzsvērusi, ka starptautiskās aizsardzības pieteikums, kas Dānijas Karalistes kompetentajām iestādēm iesniegts saskaņā ar šīs dalībvalsts iekšējām tiesību normām, neapstrīdami ir dalībvalstij iesniegts “pieteikums”, tā tomēr ir lēmusi, ka šāds pieteikums nav “starptautiskās aizsardzības pieteikums” šīs direktīvas izpratnē, proti, pieteikums, “lai saņemtu bēgļa statusu vai alternatīvās aizsardzības statusu”, jo saskaņā ar LES un LESD pievienoto Protokolu (Nr. 22) par Dānijas nostāju minētā direktīva, kā atgādināts tās 51. apsvērumā, nav piemērojama attiecībā uz Dānijas Karalisti (
18
).
48.
No tā secinu, ka tad, ja Dānijā netika iesniegts “starptautiskās aizsardzības pieteikums” Direktīvas 2011/95 izpratnē, nevarēja tikt pieņemts lēmums par šāda pieteikuma noraidīšanu Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
49.
Jāpiebilst, ka nepiekrītu Nīderlandes valdības viedoklim, saskaņā ar kuru šajā regulā nav precizēts, kas jāsaprot ar jēdzienu “noraidīts pieteikums”. Proti, minētās regulas 2. panta d) punktā jēdziens “starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšana” ir definēts kā “jebkura pārbaude, lēmums vai nolēmums, ko attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu izdara vai pieņem kompetentās iestādes saskaņā ar Direktīvu [2013/32] un Direktīvu [2011/95], izņemot saskaņā ar šo regulu un paredzētās procedūras atbildīgās dalībvalsts noteikšanai” (
19
). Tādējādi, ja ar lēmumu par bēgļa statusu un/vai alternatīvās aizsardzības statusu tiek noraidīts pieteikums Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, šāds lēmums jāpieņem atbilstoši Direktīvā 2013/32, un it īpaši tās 11. panta 2. punktā (
20
), paredzētajiem noteikumiem un procesuālajai kārtībai.
50.
Šajā kontekstā neuzskatu, ka pamatlietā ir iespējams atzīt, ka starptautiskās aizsardzības pieteikums tika skatīts četrus gadus pēc kārtas, kuros tas tika noraidīts uz laiku un pēc tam galīgi.
51.
No tā izriet, ka Dānijas iestāžu pieņemtais lēmums atsaukt apelācijas sūdzības iesniedzējas pagaidu aizsardzību un uzturēšanās atļauju, kas viņai 2016. gada 29. augustā tika piešķirta atbilstoši iekšējām tiesību normām, nevar tikt kvalificēts kā “noraidošs lēmums” Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē, jo, pirmām kārtām, no šā lēmuma neizriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja neatbilst prasītajiem nosacījumiem, lai saņemtu bēgļa statusu Direktīvas 2011/95 2. panta d) punkta izpratnē vai alternatīvās aizsardzības statusu šīs direktīvas 2. panta f) punkta izpratnē, un, otrām kārtām, minētais lēmums netika pieņemts, pamatojoties uz Direktīvā 2013/32 paredzēto procesuālo kārtību.
52.
Šādos apstākļos nepiekrītu Nīderlandes valdības argumentam, ka Dublinas III regulas mērķis tiktu apdraudēts, ja otra dalībvalsts (šajā gadījumā – Somijas Republika) kļūtu atbildīga par apelācijas sūdzības iesniedzējas pieteikuma izskatīšanu, lai gan pirmā dalībvalsts (proti, Dānijas Karaliste) jau būtu izvērtējusi, vai pieteikuma iesniedzējs ir (vai vairs nav) tiesīgs saņemt starptautisko aizsardzību. Proti, šādā gadījumā Somijas iestādēm nebūtu jāpārskata Dānijas iestāžu izdarītais secinājums, jo izskatīšanas procedūrai būtu piemērojami citi noteikumi, kas noteikti Direktīvās 2011/95 un 2013/32, kuras interpretētas Tiesas judikatūrā un nav saistošas Dānijas Karalistei.
53.
Ņemot vērā šos apsvērumus, uzskatu, ka nav iespējams atzīt, ka Dānijas Karaliste ir noraidījusi apelācijas sūdzības iesniedzējas starptautiskās aizsardzības pieteikumu Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
54.
Šāds secinājums atbilst Tiesas secinājumam lietā Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums), kura attiecas uz Direktīvas 2013/32 īstenošanu.
55.
Tiesa sprieda, ka lēmumu, ko Dānijas Karaliste pieņēmusi attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu, nevar kvalificēt kā “galīgo lēmumu” Direktīvas 2013/32 2. panta e) punkta izpratnē (
21
), proti, kā lēmumu, vai trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam var tikt piešķirts bēgļa vai alternatīvās aizsardzības statuss saskaņā ar Direktīvu 2011/95 un kas vairs nav pārsūdzams atbilstīgi Direktīvas 2013/32 V nodaļai.
56.
Tiesa secināja, ka agrāka lēmuma, ar kuru noraidīts šajā dalībvalstī iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums, esamība starptautiskās aizsardzības pieteikumu Direktīvas 2011/95 izpratnē, ko ieinteresētā persona iesniegusi citai dalībvalstij pēc šā agrākā lēmuma pieņemšanas, neļauj kvalificēt par “turpmāku pieteikumu” Direktīvas 2013/32 2. panta q) punkta un 33. panta 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē (
22
). Šajā ziņā Tiesa piebilda, ka nedz Nolīgums starp Savienību un Dāniju, nedz arī iespējamība, ka Dānijas tiesiskajā regulējumā starptautiskās aizsardzības piešķiršanai būtu paredzēti nosacījumi, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, kuri paredzēti Direktīvā 2011/95, neļauj izdarīt citādu secinājumu (
23
).
57.
Ņemot vērā šos elementus, ierosinu Tiesai nospriest, ka Dublinas III regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams situācijā, kad trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam ir atsaukta valsts aizsardzība, ko Dānijas Karaliste viņam piešķīrusi pēc tam, kad saskaņā ar šīs dalībvalsts iekšējām tiesību normām tika iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums, un minētā persona pēc šīs aizsardzības atsaukšanas iesniegusi jaunu pieteikumu citā dalībvalstī.
58.
Tāpēc Somijas kompetentajām iestādēm jānosaka dalībvalsts, kura saskaņā ar Dublinas III regulas III nodaļā izklāstītajiem kritērijiem ir atbildīga par apelācijas sūdzības iesniedzējas starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu (
24
). It īpaši minētajām iestādēm, manuprāt, jānovērtē, vai Dānijas Karaliste var būt atbildīga atbilstoši šīs regulas 12. panta 4. punktam, pamatojoties uz to, ka tā pagātnē apelācijas sūdzības iesniedzējai izsniegusi uzturēšanās atļauju, vai arī – gluži pretēji – pastāv iemesli saistībā ar apelācijas sūdzības iesniedzējas personīgo vai ģimenes stāvokli, kuri pamato to, ka Somijas Republika pasludina sevi par atbildīgu par šā pieteikuma izskatīšanu.
V. Secinājumi
59.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, iesaku Tiesai uz Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa, Somija) uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas nav piemērojams situācijā, kad trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam ir atsaukta valsts aizsardzība, ko Dānijas Karaliste viņam piešķīrusi pēc tam, kad saskaņā ar šīs dalībvalsts iekšējām tiesību normām tika iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums, un minētā persona pēc šīs aizsardzības atsaukšanas iesniegusi jaunu pieteikumu citā dalībvalstī.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
(
2
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. septembris, Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums) (C‑497/21, turpmāk tekstā – “spriedums Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums), EU:C:2022:721).
(
3
)	Nolīgums starp Eiropas [Savienību] un Dānijas Karalisti par kritērijiem un mehānismiem, lai noteiktu valsti, kas ir atbildīga par to patvēruma pieteikumu izskatīšanu, kuri iesniegti Dānijā vai kādā citā Eiropas Savienības dalībvalstī, un par Eurodac sistēmu pirkstu nospiedumu salīdzināšanai, lai efektīvi piemērotu Dublinas Konvenciju (OV 2006, L 66, 38. lpp.), turpmāk tekstā – “Nolīgums starp Savienību un Dāniju”.
(
4
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.), turpmāk tekstā – “Dublinas III regula”.
(
5
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu (OV 2011, L 337, 9. lpp.).
(
6
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.).
(
7
)	Skat. spriedumu Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums) (49. punkts).
(
8
)	Padomes Lēmums (2006. gada 21. februāris), lai noslēgtu nolīgumu starp Eiropas [Savienību] un Dānijas Karalisti un attiecinātu Padomes Regulas (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, un Padomes Regulas (EK) Nr. 2725/2000 par pirkstu nospiedumu salīdzināšanas sistēmas Eurodac izveidi, lai efektīvi piemērotu Dublinas Konvenciju, noteikumus arī uz Dāniju (OV 2006, L 66, 37. lpp.).
(
9
)	Padomes Regula (2003. gada 18. februāris), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2003, L 50, 1. lpp.), turpmāk tekstā – “Dublinas II regula”. Šī regula ir atcelta ar Dublinas III regulu.
(
10
)	Direktīvas 2011/95 2. panta h) punktā “starptautiskās aizsardzības pieteikums” definēts kā “pieprasījums, ko dalībvalstij iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas cenšas saņemt bēgļa vai alternatīvās aizsardzības statusu un kas nepārprotami nepieprasa cita veida aizsardzību, kura ir ārpus šīs direktīvas darbības jomas un par kuru var iesniegt atsevišķu pieteikumu”.
(
11
)	Likums, kas kodificēts ar 2023. gada 10. augustalovbekendtgørelse nr. 1079 (Kodifikācijas dekrēts Nr. 1079), turpmāk tekstā – “Dānijas Ārvalstnieku likums”.
(
12
)	Parakstīta Ženēvā 1951. gada 28. jūlijā (Recueil des traités des Nations unies, 189. sēj., 150. lpp., Nr. 2545 (1954)), stājusies spēkā 1954. gada 22. aprīlī un papildināta ar Protokolu par bēgļa statusu, kas noslēgts Ņujorkā 1967. gada 31. janvārī un stājies spēkā 1967. gada 4. oktobrī.
(
13
)	Turpmāk tekstā – “Dānijas Ārvalstnieku birojs”.
(
14
)	Izklāstu par Dānijas Ārvalstnieku likuma 7. panta 3. punktā paredzētās pagaidu aizsardzības tvērumu skat. tostarp Højesteret (Augstākā tiesa, Dānija) 2017. gada 6. novembra spriedumā Nr. 107/2017.
(
15
)	Skat. spriedumu, 2018. gada 5. jūlijs, X (C‑213/17, EU:C:2018:538, 31. un 32. punkts).
(
16
)	C‑616/19, EU:C:2020:1010, 47. punkts.
(
17
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 19. decembris, Tudmur (C‑185/24 un C‑189/24, EU:C:2024:1036, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
18
)	Skat. spriedumu, 2024. gada 19. decembris, Khan Yunis un Baabda (C‑123/23 un C‑202/23, EU:C:2024:1042, 60. punkts), kurā ir atsauce uz spriedumu Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums) (35. un 43. punkts). Pēdējā minētajā spriedumā ir pārņemtas atziņas no 2021. gada 20. maija sprieduma L.R. (Norvēģijas noraidīts patvēruma meklētāja pieteikums) (C‑8/20, EU:C:2021:404), kurā Norvēģijas Karaliste kā trešā valsts piemēro Dublinas III regulu saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas [Savienību] un Islandes Republiku, un Norvēģijas Karalisti par kritērijiem un mehānismiem tās valsts noteikšanai, kas ir atbildīga par to patvēruma lūgumu izskatīšanu, kuri iesniegti kādā dalībvalstī, Islandē vai Norvēģijā (OV 2001, L 93, 40. lpp.), kas Savienības vārdā apstiprināts ar Padomes 2001. gada 15. marta Lēmumu 2001/258/EK (OV 2001, L 93, 38. lpp.).
(
19
)	Mans izcēlums.
(
20
)	Šajā pantā noteikts, ka “dalībvalstis [..] nodrošina, ka, ja pieteikums tiek noraidīts attiecībā uz bēgļa statusu un/vai alternatīvās aizsardzības statusu, lēmumā tiek sniegts faktiskais un juridiskais pamatojums, un informācija, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu, tiek sniegta rakstiski. Dalībvalstīm informācija par to, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu, nav jāsniedz rakstiski saistībā ar lēmumu, kurā pieteikuma iesniedzējam šāda informācija jau agrāk sniegta rakstiski vai izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, kas pieteikuma iesniedzējam ir pieejami”.
(
21
)	Skat. spriedumu Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums) (45. punkts).
(
22
)	Skat. spriedumu Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums) (47. punkts).
(
23
)	Skat. spriedumu Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums) (48. punkts).
(
24
)	Skat. Dublinas III regulas 3. panta 1. punktu un spriedumu, 2017. gada 16. februāris, C. K. u.c. (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, 56. punkts).