62023CJ0790
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2025. gada 30. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Patvēruma politika – LES un LESD pievienotais Protokols (Nr. 22) par Dānijas nostāju – Nolīgums starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par kritērijiem un mehānismiem, lai noteiktu par trešās valsts pilsoņa starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu atbildīgo dalībvalsti – Regula (ES) Nr. 604/2013 – 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts – Atbildīgās dalībvalsts pienākumi – Tāda trešās valsts valstspiederīgā atpakaļuzņemšanas pienākums, kura pieteikums ir noraidīts un kurš ir iesniedzis pieteikumu citā dalībvalstī – Jēdziens “[starptautiskās aizsardzības] pieteikums” – Dānijas Karalistes īpašais statuss – Jēdziens “noraidījums” – Lēmums nepagarināt pagaidu uzturēšanās atļauju – Izslēgšana
Lietā C‑790/23 [Qassioun] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa, Somija) iesniegusi ar 2023. gada 18. decembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 21. decembrī, tiesvedībā
X
pret
Maahanmuuttovirasto,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], tiesneši J. Pasers [J. Passer] (referents), J. Regans [E. Regan], D. Gracijs [D. Gratsias] un B. Smulderss [B. Smulders],
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs: Dž. Kjaponi [G. Chiapponi], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2025. gada 29. janvāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
X vārdā – V. Matilainen, asianajaja,
–
Maahanmuuttovirasto vārdā – I. Haahtela un M. Montin, pārstāvji,
–
Somijas valdības vārdā – H. Leppo, pārstāve,
–
Dānijas valdības vārdā – D. Elkan, M. Jespersen un C. A. Maertens, pārstāvji,
–
Vācijas valdības vārdā – J. Möller, R. Kanitz un N. Scheffel, pārstāvji,
–
Nīderlandes valdības vārdā – M. K. Bulterman un J. M. Hoogveld, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Azéma, A. Katsimerou, T. Simonen un I. Söderlund, pārstāvji,
–
Šveices valdības vārdā – L. Lanzrein un V. Michel, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2025. gada 30. aprīļa tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV 2013, L 180, 31. lpp.), 18. panta 1. punkta d) apakšpunktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp Sīrijas valstspiederīgo X un Maahanmuuttovirasto (Imigrācijas dienests, Somija; turpmāk tekstā – “Imigrācijas dienests”) par šī valsts dienesta lēmumu noraidīt X iesniegto starptautiskās aizsardzības pieteikumu, paredzot viņa pārsūtīšanu uz Dāniju un nosakot viņam aizliegumu ieceļot Somijā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Protokols par Dānijas nostāju
3
LES un LESD pievienotā Protokola (Nr. 22) par Dānijas nostāju (turpmāk tekstā – “Protokols par Dānijas nostāju”) 1. pantā noteikts:
“Dānija nepiedalās tādu [Eiropas Savienības] Padomes pasākumu noteikšanā, kas ierosināti saskaņā ar [LESD] trešās daļas V sadaļu. [..]
[..]”
4
Šī protokola 2. pantā paredzēts:
“Neviens no [LESD] trešās daļas V sadaļas noteikumiem, neviens pasākums, kas noteikts, piemērojot šo sadaļu, neviens noteikums starptautiskā nolīgumā, ko [Eiropas] Savienība noslēgusi, piemērojot šo sadaļu, un neviens Eiropas Savienības Tiesas lēmums, kas interpretē šādus noteikumus vai pasākumus, vai jebkādu pasākumu, kas grozīts vai ko var grozīt saskaņā ar šo sadaļu, nav saistoši vai piemērojami Dānijai; šādi noteikumi, pasākumi vai lēmumi neietekmē Dānijas kompetenci, tiesības un pienākumus; neviens šāds noteikums, pasākums vai lēmums negroza Kopienas vai Savienības acquis, kā arī tie nav Savienības tiesību daļa, ja attiecas uz Dāniju. [..]”
Nolīgums starp Savienību un Dāniju
5
Nolīguma starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par kritērijiem un mehānismiem, lai noteiktu valsti, kas ir atbildīga par to [trešās valsts valstspiederīgo] patvēruma pieteikumu izskatīšanu, kuri iesniegti Dānijā vai kādā citā Eiropas Savienības dalībvalstī, un par Eurodac sistēmu pirkstu nospiedumu salīdzināšanai, lai efektīvi piemērotu Dublinas Konvenciju (OV 2006, L 66, 38. lpp.; turpmāk tekstā – “Nolīgums starp Savienību un Dāniju”), kas Savienības vārdā apstiprināts ar Padomes 2006. gada 21. februāra Lēmumu 2006/188/EK (OV 2006, L 66, 37. lpp.), 1. pantā paredzēts:
“1.   Šā nolīguma mērķis ir attiecībās starp Kopienu un Dāniju saskaņā ar 2. panta 1. un 2. punktu piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 343/2003 (2003. gada 18. februāris), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts Dānijā vai kādā citā Eiropas Savienības dalībvalstī [(OV 2003, L 50, 1. lpp.)], Padomes Regulu (EK) Nr. 2725/2000 (2000. gada 11. decembris) par pirkstu nospiedumu salīdzināšanas sistēmas “Eurodac” izveidi, lai efektīvi piemērotu Dublinas Konvenciju [(OV 2000, L 316, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Eurodac regula”)], un to īstenošanas pasākumus 2. panta 1. un 2. punktu.
2.   Līgumslēdzēju pušu mērķis ir panākt regulu un to īstenošanas pasākumu noteikumu vienādu piemērošanu un interpretāciju visās dalībvalstīs.
[..]”
6
Šī nolīguma 2. panta 1. punktā noteikts:
“Saskaņā ar starptautisko tiesību aktiem attiecībās starp Kopienu un Dāniju piemēro [Regulu Nr. 343/2003], kas ir pievienota šim nolīgumam un ir tā daļa, kā arī īstenošanas pasākumus.”
7
Minētā līguma 3. pantā “[Regulas Nr. 343/2003] un Eurodac Regulas grozījumi” paredzēts:
“1.   Dānija nepiedalās Eurodac regulas un [Regulas Nr. 343/2003] grozījumu pieņemšanā, un šie grozījumi nav saistoši un nav piemērojami Dānijā.
2.   Gadījumos, kad pieņem grozījumus Regulās, Dānija paziņo Komisijai savu lēmumu īstenot vai neīstenot šos grozījumus. Paziņojumu sniedz, pieņemot grozījumus vai 30 dienās pēc to pieņemšanas.
[..]”
8
Saskaņā ar pēdējo minēto tiesību normu Dānija ir paziņojusi Komisijai tās lēmumu piemērot Regulu Nr. 604/2013.
Regula Nr. 604/2013
9
Regulas Nr. 604/2013 2. pantā paredzēts:
“Šajā regulā:
[..]
b)
“starptautiskās aizsardzības pieteikums” ir starptautiskās aizsardzības pieteikums, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu, un par piešķirtās aizsardzības saturu [(OV 2011, L 337, 9. lpp.)], 2. panta h) punktā;
[..]
l)
“uzturēšanās atļauja” ir jebkura atļauja, ko izdevušas iestādes dalībvalstī, kura atļāvusi trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam uzturēties tās teritorijā, tostarp dokumentus, kas apliecina atļauju palikt attiecīgajā teritorijā saskaņā ar pagaidu aizsardzības režīmu vai līdz brīdim, kad vairs nebūs spēkā apstākļi, kuri kavē izpildīt rīkojumu par izraidīšanu, izņemot vīzas un uzturēšanās atļaujas, kuras izdotas laikposmā, kāds vajadzīgs, lai noteiktu atbildīgo dalībvalsti, kā paredzēts šajā regulā, vai arī starptautiskās aizsardzības pieteikuma vai uzturēšanās atļaujas pieteikuma izskatīšanas laikā;
[..].”
10
Šīs regulas 3. pantā “Piekļuve starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanas procedūrai” noteikts:
“1.   “Dalībvalstis izskata jebkuru starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko kādai no šīm valstīm tās teritorijā, tostarp pie robežas vai tranzīta zonās, iesniedz trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks. Pieteikumu izskata viena dalībvalsts, kas saskaņā ar III nodaļā izklāstītajiem kritērijiem ir noteikta par atbildīgo.
2.   Ja, pamatojoties uz šajā regulā uzskaitītajiem kritērijiem, nav iespējams izraudzīties atbildīgo dalībvalsti, tad par pieteikuma izskatīšanu ir atbildīga dalībvalsts, kurai pirmajai iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums.
[..]”
11
Minētās regulas III nodaļā “Kritēriji atbildīgās dalībvalsts noteikšanai” ietilpst tās 7.–15. pants. Šīs pašas regulas 12. pantā “Uzturēšanās atļauju vai vīzu izdošana” noteikts:
“1.   Ja pieteikuma iesniedzējam ir derīga uzturēšanās atļauja, par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu ir atbildīga dalībvalsts, kas izdevusi šo atļauju.
2.   Ja pieteikuma iesniedzējam ir derīga vīza, par starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu ir atbildīga dalībvalsts, kas izdevusi šo vīzu [..].
[..]
4.   Ja pieteikuma iesniedzējam ir tikai viena vai vairākas tādas uzturēšanās atļaujas, kuru derīguma termiņš ir beidzies pirms mazāk nekā diviem gadiem, vai viena vai vairākas vīzas, kuru derīguma termiņš ir beidzies pirms mazāk nekā sešiem mēnešiem, un kuras ir ļāvušas viņam faktiski ieceļot kādas dalībvalsts teritorijā, šā panta 1., 2. un 3. punktu piemēro tik ilgi, kamēr pieteikuma iesniedzējs nav atstājis dalībvalstu teritorijas.
Ja pieteikuma iesniedzējam ir viena vai vairākas uzturēšanās atļaujas, kuru derīguma termiņš ir beidzies pirms vairāk nekā diviem gadiem, vai viena vai vairākas vīzas, kuru derīguma termiņš ir beidzies pirms vairāk nekā sešiem mēnešiem un kuras ir ļāvušas viņam faktiski ieceļot kādas dalībvalsts teritorijā, un ja pieteikuma iesniedzējs nav atstājis dalībvalstu teritorijas, atbildīga ir dalībvalsts, kurā iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums.
[..]”
12
Regulas Nr. 604/2013 18. pantā “Atbildīgās dalībvalsts pienākumi” noteikts:
“1.   Saskaņā ar šo regulu atbildīgajai dalībvalstij ir pienākums:
[..]
d)
[..] uzņemt atpakaļ trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, kura pieteikums ir noraidīts un kurš ir sagatavojis pieteikumu citā dalībvalstī, vai kurš atrodas citas dalībvalsts teritorijā bez uzturēšanās atļaujas.
[..]”
13
Regulas Nr. 604/2013 48. pantā paredzēts, ka Regulu Nr. 343/2003 atceļ un atsauces uz šo regulu uzskata par atsaucēm uz Regulu Nr. 604/2013.
Direktīva 2011/95
14
Saskaņā ar Direktīvas 2011/95 2. panta h) punktu jēdziens “starptautiskās aizsardzības pieteikums” minētās direktīvas izpratnē ir “pieprasījums, ko dalībvalstij iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas cenšas saņemt bēgļa vai alternatīvās aizsardzības statusu un kas nepārprotami nepieprasa cita veida aizsardzību, kura ir ārpus [minētās] direktīvas darbības jomas un par kuru var iesniegt atsevišķu pieteikumu”.
15
Šīs direktīvas 19. pantā “Alternatīvās aizsardzības statusa atcelšana, izbeigšana vai atteikums to pagarināt” noteikts:
“1.   Attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikumiem [..] dalībvalstis atceļ, izbeidz vai atsaka pagarināt trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka alternatīvās aizsardzības statusu, ko piešķīrusi valsts, administratīva, tiesu vai tiesām līdzīgu iestāžu struktūra, ja viņš vairs nav tiesīgs saņemt alternatīvo aizsardzību [..].
[..]
4.   Neierobežojot [..] trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka pienākumu darīt zināmus visus būtiskos faktus un sniegt visu attiecīgo viņa rīcībā esošo dokumentāciju, dalībvalsts, kas piešķīrusi alternatīvās aizsardzības statusu, individuāli par katru personu parāda, ka attiecīgā persona vairs nav vai vispār nav tiesīga saņemt alternatīvo aizsardzību [..].”
Direktīva 2013/32/ES
16
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (OV 2013, L 180, 60. lpp.) 11. pantā “Prasības attiecībā uz atbildīgās iestādes lēmumu” noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka lēmumi par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem tiek sniegti rakstiski.
2.   Dalībvalstis arī nodrošina, ka, ja pieteikums tiek noraidīts attiecībā uz bēgļa statusu un/vai alternatīvās aizsardzības statusu, lēmumā tiek sniegts faktiskais un juridiskais pamatojums, un informācija, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu, tiek sniegta rakstiski.
Dalībvalstīm informācija par to, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu nav jāsniedz rakstiski saistībā ar lēmumu, kurā pieteikuma iesniedzējam šāda informācija jau agrāk sniegta rakstiski vai izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, kas pieteikuma iesniedzējam ir pieejami.
[..]”
Somijas tiesības
17
Kā noteikts 2004. gada 30. aprīļaUlkomaalaislaki (301/2004) (Ārvalstnieku likums (301/2004)) 103. panta 2. punktā, Somijā iesniegtu starptautiskās aizsardzības pieteikumu var noraidīt kā nepieņemamu, ja personu, kas iesniegusi šo pieteikumu, var nosūtīt uz citu dalībvalsti, kura saskaņā ar Regulu Nr. 604/2013 ir atbildīga par minētā pieteikuma izskatīšanu.
Dānijas tiesības
18
Udlændingeloven (Ārvalstnieku likuma) 7. pantā, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Ārvalstnieku likums”), noteikts:
“[..]
2.   Ārvalstniekam pēc pieteikuma iesniegšanas piešķir pagaidu uzturēšanās atļauju, ja pēc atgriešanās izcelsmes valstī viņam draud nāvessods, spīdzināšana vai necilvēcīga vai pazemojoša izturēšanās vai sods. [..]
3.   Gadījumos, kas minēti 2. punktā, kuros nāvessoda vai spīdzināšanas, vai necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodīšanas draudu pamatā ir īpaši nopietna situācija izcelsmes valstī, ko raksturo plaši izplatīta vardarbība un uzbrukumi civiliedzīvotājiem, pēc pieteikuma iesniegšanas piešķir pagaidu uzturēšanās atļauju. [..]
[..]”
19
Šī likuma 11. panta 2. punktā paredzēts:
“[..] 7. pantā minēto uzturēšanās atļauju pagaidu pagarināšanu pēc savas ierosmes pieņem ārvalstnieku administrācija, ja iemesli, kuru dēļ tās sākotnēji tika piešķirtas, turpina pastāvēt. [..]”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
20
Prasītāja pamatlietā ir Sīrijas valstspiederīgā.
21
2016. gada 1. jūlijā viņa Dānijas Karalistē iesniedza starptautiskās aizsardzības pieteikumu.
22
2016. gada 29. augustā šajā jomā kompetentā Dānijas iestāde viņai izsniedza pagaidu uzturēšanās atļauju saskaņā ar Ārvalstnieku likuma 7. panta 3. punktu. Šī uzturēšanās atļauja, kas stājās spēkā tās izsniegšanas dienā, sākotnēji bija derīga vienu gadu. Vēlāk pēc tās pašas iestādes iniciatīvas tā vairākkārt tika pagarināta uz tādu pašu laiku. 2020. gada 17. novembrī tā tomēr pēc savas iniciatīvas nolēma nepagarināt minēto atļauju, piemērojot Ārvalstnieku likuma 11. panta 2. punktu.
23
2021. gada 27. jūlijā prasītāja pamatlietā iesniedza starptautiskās aizsardzības pieteikumu Somijā.
24
2021. gada 29. jūlijā Imigrācijas dienests, kas ir Somijas kompetentā iestāde šajā jomā, saskaņā ar Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunktu Dānijas kompetentajai iestādei iesniedza prasītājas pamatlietā atpakaļuzņemšanas Dānijas Karalistē pieprasījumu.
25
2021. gada 5. augustā Dānijas Karaliste piekrita šim pieteikumam.
26
2021. gada 12. novembrī Imigrācijas dienests, uzskatot, ka Dānijas Karaliste ir atbildīgā dalībvalsts par prasītājas pamatlietā tai iesniegtā starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, pieņēma lēmumu noraidīt šo pieteikumu kā nepieņemamu, paredzot attiecīgās personas pārsūtīšanu uz Dāniju un nosakot viņai aizliegumu uz diviem gadiem ieceļot Somijā.
27
Prasītāja pamatlietā par šo lēmumu cēla prasību Helsingin hallinto‑oikeus (Helsinku Administratīvā tiesa, Somija), kas to noraidīja.
28
Pēc tam viņa lūdza atļauju iesniegt kasācijas sūdzību Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa, Somija), kas ir iesniedzējtiesa.
29
Lai varētu lemt par šo pieteikumu, šī tiesa būtībā uzskata, ka jānosaka, vai Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts ir piemērojams tādā situācijā, kādā ir prasītāja pamatlietā, un šajā nolūkā – vai starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko prasītāja iesniegusi Dānijas Karalistē, var uzskatīt par “pieteikumu, [kas] ir noraidīts” šīs tiesību normas izpratnē.
30
Šajā ziņā iesniedzējtiesa norāda, pirmkārt, ka par šo pieteikumu sākotnēji tika pieņemti vairāki daļēji labvēlīgi lēmumi, jo Dānijas kompetentā iestāde prasītājai pamatlietā ir izsniegusi pagaidu uzturēšanās atļauju, kuru viņa pēc tam vairākkārt ir pagarinājusi. Šī tiesa piebilst, ka tikai vēlāk un pēc šīs iestādes iniciatīvas ir pieņemts lēmums nepagarināt šo pagaidu uzturēšanās atļauju. Ņemot vērā šos apstākļus, minētā tiesa jautā, vai ir iespējams uzskatīt, ka minētais pieteikums ir “noraidīts” Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
31
Otrkārt, iesniedzējtiesa atgādina, ka Dānijas Karalistei, kā tai ir atļauts Protokolā par Dānijas nostāju, ir īpašs statuss attiecībā uz kopējo Eiropas patvēruma sistēmu. Proti, saskaņā ar nolīgumu starp Savienību un Dāniju šī dalībvalsts esot apņēmusies piemērot Regulu Nr. 604/2013. Minētā dalībvalsts savukārt neesot apņēmusies piemērot Savienības atvasināto tiesību aktus, uz kuriem ir atsauce šajā regulā. Konkrētāk, tā nepiemērojot Direktīvu 2011/95, uz kuru it īpaši ir atsauce minētās regulas 2. panta b) punktā. Tādējādi vienīgie starptautiskās aizsardzības veidi, kurus efektīvi varētu lūgt Dānijas kompetentajai iestādei un kurus tā varētu piešķirt, esot tie, kas paredzēti valsts tiesībās, izslēdzot tos, uz kuriem ir atsauce šajā direktīvā, būtībā ņemot vērā, ka šajā gadījumā prasītājai pamatlietā tika piešķirta nevis bēgļiem piemērojamā aizsardzība, bet gan Ārvalstnieku likumā paredzētā alternatīvā aizsardzība. Ņemot vērā šo īpašo statusu, esot jānosaka, vai starptautiskās aizsardzības pieteikums, ko šajā iestādē iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais, var tikt uzskatīts par “[starptautiskās aizsardzības] pieteikumu” Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
32
Šādos apstākļos Korkein hallinto‑oikeus (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas [Nr. 604/2013] 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka pieteikuma noraidīšana šīs tiesību normas izpratnē ietver arī gadījumu, kad nav tikusi pagarināta pagaidu uzturēšanās atļauja, kas attiecīgajai personai Dānijā iepriekš bija piešķirta, pamatojoties uz aizsardzības nepieciešamību, ja lēmums par tās nepagarināšanu ir pieņemts nevis pēc šīs personas pieteikuma, bet gan pēc pašas iestādes ierosmes?”
Par lūgumu atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu
33
Ar dokumentu, kurš Tiesas kancelejā iesniegts 2025. gada 1. jūlijā, Dānijas valdība saskaņā ar Tiesas Reglamenta 83. pantu lūdza atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu. Lūguma pamatojumam tā būtībā norādīja, ka ģenerāladvokāta sniegto secinājumu pamatā esošajā argumentācijā nav pienācīgi ņemts vērā viss tiesiskais regulējums, kurā ietilpst Dānijas Karalistes dalība Regulā Nr. 604/2013.
34
Šajā ziņā jānorāda, pirmkārt, ka Eiropas Savienības Tiesas statūtos un tās Reglamentā nav paredzēta iespēja pusēm pamatlietā un ieinteresētajām personām sniegt apsvērumus, atbildot uz ģenerāladvokāta sniegtajiem secinājumiem. Otrkārt, saskaņā ar LESD 252. panta otro daļu ģenerāladvokāts, ievērojot pilnīgu objektivitāti un neatkarību, atklātā tiesas sēdē sniedz pamatotus secinājumus lietās, kurās saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtiem ir vajadzīga ģenerāladvokāta piedalīšanās. Tiesai nav saistoši nedz šie secinājumi, nedz pamatojums, ar kādu ģenerāladvokāts tos izdara. Tādējādi vienas pamatlietas puses vai ieinteresētās personas nepiekrišana ģenerāladvokāta secinājumiem, lai kādi arī būtu viņa šajos secinājumos aplūkotie jautājumi, pati par sevi nevar būt iemesls, kas pamatotu tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu (spriedums, 2024. gada 4. oktobris, Bezirkshauptmannschaft Landeck (Mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī saglabātajiem personas datiem), C‑548/21, EU:C:2024:830, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
35
Protams, atbilstoši Tiesas Reglamenta 83. pantam Tiesa jebkurā brīdī, uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot rīkojumu par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu, it īpaši, ja tā uzskata, ka tā nav pietiekami informēta, vai ja kāds lietas dalībnieks pēc šīs daļas pabeigšanas ir iesniedzis ziņas par jaunu faktu, kam var būt izšķiroša ietekme uz Tiesas nolēmumu, kas tai jāpieņem.
36
Šajā gadījumā Tiesa, uzklausījusi ģenerāladvokātu, tomēr uzskata, ka tās rīcībā ir visa vajadzīgā informācija, lai pieņemtu nolēmumu, un ka Dānijas valdības iesniegtajā lūgumā atkārtoti sākt tiesvedības mutvārdu daļu nav norādīts neviens jauns fakts, kam varētu būt izšķiroša ietekme uz nolēmumu, kurš tai jāpieņem.
37
Tātad rīkojums par tiesvedības mutvārdu daļas atkārtotu sākšanu nav jāizdod.
Par prejudiciālo jautājumu
38
Ar jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgajam iepriekš izsniegtas uzturēšanās atļaujas nepagarināšana var tikt pielīdzināta šī valstspiederīgā iesniegtā starptautiskās aizsardzības pieteikuma noraidīšanai šīs tiesību normas izpratnē.
39
Vispirms jāuzsver, ka iesniedzējtiesa Tiesai jautā par Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta interpretāciju īpašā juridiskā kontekstā.
40
Proti, pamatlietas priekšmets ir noteikt, vai Dānijas Karalistei ir pienākums uzņemt atpakaļ trešās valsts valstspiederīgo, kura pēc starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanas šajā dalībvalstī un tās iekšējās tiesībās paredzētās alternatīvās aizsardzības saņemšanas ir iesniegusi jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu Somijā.
41
Kā Tiesa jau ir norādījusi, Dānijas Karalistei saskaņā ar Protokola par Dānijas nostāju 1. un 2. pantu ir īpašs statuss, kas to nošķir no citām dalībvalstīm attiecībā uz LESD trešās daļas V sadaļu, kurā tostarp ietilpst robežkontroles, patvēruma un imigrācijas politika (spriedums, 2022. gada 22. septembris, Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums), C‑497/21, EU:C:2022:721, 35. punkts).
42
Saistībā ar šo īpašo statusu Savienības un Dānijas nolīguma 1. panta 1. punktā un 2. panta 1. punktā paredzēts, ka Regulas Nr. 343/2003 noteikumus īsteno arī Dānijas Karaliste. Pēc Regulas Nr. 604/2013, ar kuru atcelta Regula Nr. 343/2003, pieņemšanas Dānijas Karaliste saskaņā ar šī nolīguma 3. panta 2. punktu paziņoja lēmumu piemērot arī Regulu Nr. 604/2013.
43
Pēdējās minētās regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzēts, ka dalībvalstij ir pienākums uzņemt atpakaļ trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, kura pieteikums ir noraidīts un kurš ir sagatavojis pieteikumu citā dalībvalstī vai kurš atrodas citas dalībvalsts teritorijā bez uzturēšanās atļaujas. Tādēļ tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā, kurā trešās valsts valstspiederīgais ir iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu Dānijas Karalistē, cita dalībvalsts, kurā šis valstspiederīgais ir iesniedzis jaunu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, var lūgt Dānijas Karalistei uzņemt minēto valstspiederīgo atpakaļ, ja ir izpildīti šajā tiesību normā paredzētie nosacījumi.
44
Savukārt saskaņā ar Protokolu par Dānijas nostāju Dānija Karalistē netiek piemērota Direktīva 2011/95 (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. septembris, Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums), C‑497/21, EU:C:2022:721, 43. punkts).
45
Tādējādi it īpaši šai dalībvalstij nav piemērojama Regulas Nr. 604/2013 2. panta b) punktā ietvertā jēdziena “starptautiskās aizsardzības pieteikums” definīcija, jo tajā ir atsauce uz Direktīvas 2011/95 2. panta h) punktu, saskaņā ar kuru šis jēdziens attiecas uz aizsardzības pieteikumu, ko dalībvalstī ir iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks un kas var tikt saprasts kā tāds, kura mērķis ir iegūt bēgļa statusu vai alternatīvās aizsardzības statusu.
46
Tāpēc uz iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu par Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzēto prasību, saskaņā ar kuru jānoraida tāda trešās valsts valstspiederīgā kā prasītāja pamatlietā iesniegtais starptautiskās aizsardzības pieteikums, jāatbild, ņemot vērā šo īpašo juridisko kontekstu, kas izriet no Dānijas Karalistes īpašā statusa.
47
Šajā ziņā, pirmkārt, jāatgādina, ka attiecībā uz Dānijas Karalisti pieteikums, kas tādējādi jānoraida, var būt tikai šīs dalībvalsts kompetentajām iestādēm iesniegts pieteikums, lai saņemtu kādu no tās iekšējās tiesībās paredzētajiem starptautiskās aizsardzības veidiem, kā ģenerāladvokāts norādījis secinājumu 47. punktā.
48
Tā kā Direktīva 2011/95 minētajai dalībvalstij nav piemērojama, kā izriet no šī sprieduma 44. punkta, tās kompetentajām iestādēm iesniegtie pieteikumi nevar lietderīgi attiekties uz kāda no šajā direktīvā paredzētajiem starptautiskās aizsardzības veidiem iegūšanu (spriedumi, 2022. gada 22. septembris, Bundesrepublik Deutschland (Dānijas noraidīts patvēruma pieteikums), C‑497/21, EU:C:2022:721, 43. punkts, kā arī 2024. gada 19. decembris, Khan Yunis un Baabda, C‑123/23 un C‑202/23, EU:C:2024:1042, 60. punkts).
49
Šajā ziņā Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta īstenošana gadījumā, ja jānosaka, vai atpakaļuzņemšanas pienākums ir Dānijas Karalistei, atšķiras no šīs tiesību normas īstenošanas attiecībā uz jebkuru citu dalībvalsti, kurai ir nepieciešama starptautiskās aizsardzības pieteikuma esība Direktīvas 2011/95 2. panta h) punkta izpratnē.
50
Tomēr, tā kā Savienība un Dānijas Karaliste ir noslēgušas starptautisku nolīgumu, kura mērķis ir ļaut šai dalībvalstij piedalīties Regulas Nr. 604/2013 īstenošanā, pieteikumi, kas minētajai dalībvalstij iesniegti, lai saņemtu kādu no tās iekšējās tiesībās paredzētajiem starptautiskās aizsardzības veidiem, šīs regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē jāpielīdzina pieteikumiem, kuri var tikt iesniegti jebkurā citā dalībvalstī, lai saņemtu kādu no Direktīvā 2011/95 paredzētajiem starptautiskās aizsardzības veidiem. Proti, šāda pielīdzināšana ir nepieciešama, lai nodrošinātu šī starptautiskā nolīguma lietderīgo iedarbību, kas atspoguļo Savienības un Dānijas Karalistes kopīgo gribu ļaut šai dalībvalstij piedalīties Regulas Nr. 604/2013 īstenošanā.
51
Otrkārt, kompetentajai iestādei jānoraida pieteikums, uz kuru ir atsauce Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā.
52
Tā kā šajā tiesību normā ietvertajā jēdzienā “noraidīts” nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, jāuzskata, ka jēdziens “noraidījums” minētās tiesību normas izpratnē ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, kas saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru jāinterpretē vienveidīgi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 7. septembris, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Uzturēšanās tiesību saskaņā ar LESD 20. pantu raksturs), C‑624/20, EU:C:2022:639, 19. punkts un tajā minētā judikatūra), un tas jāveic, ņemot vērā ne tikai pašu šo jēdzienu, bet arī kontekstu, kādā iekļaujas Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts, kā arī šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi.
53
Vispirms attiecībā uz vārdu “noraidīts” jānorāda, ka atbilstoši tā ierastajai nozīmei šis vārds norāda uz prasību, ar kuru tiek atteikts apmierināt pieteikumu. Tādējādi minētais termins nevar attiekties uz darbību, ar kuru tiek akceptēta šāda pieteikuma apmierināšana, neatkarīgi no tā, vai šim akceptam un pozitīvajai atbildei ir pagaidu vai galīgs raksturs.
54
Tātad stingri gramatiski Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā ietvertais jēdziens “noraidījums” nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tas ietver tādas uzturēšanās atļaujas nepagarināšanu, kas iepriekš izsniegta trešās valsts valstspiederīgajam, kurš iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu. Gluži pretēji – nepagarināšana noteikti nozīmē, ka šis pieteikums ir apmierināts agrākā stadijā, pat ja pozitīvajai atbildei ir bijis pagaidu raksturs.
55
Šajā nolūkā iesniedzējtiesa būtībā uzskata, ka pamatlietas vajadzībām lēmums, ar kuru Dānijas kompetentā iestāde izsniedz pagaidu uzturēšanās atļauju trešās valsts valstspiederīgajam, kurš ir iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu Dānijas Karalistē saskaņā ar Ārvalstnieku likuma 7. panta 2. un 3. punktu, ņemot vērā šī likuma saturu, jāpielīdzina lēmumam, ar kuru šim valstspiederīgajam pagaidu kārtā tiek piešķirta alternatīvā aizsardzība. Savukārt Dānijas valdība Tiesai iesniegtajos rakstveida apsvērumos paskaidro, ka pastāv šo divu veidu nolēmumu atbilstība. Tā it īpaši uzsver, ka ar prasītājai pamatlietā izsniegto pagaidu uzturēšanās atļauju tiek materializēta alternatīvās aizsardzības piešķiršana, kas valsts tiesībās atbilst Direktīvā 2011/95 paredzētajai alternatīvajai aizsardzībai.
56
Turpinājumā, ņemot vērā kontekstu, jākonstatē, ka gan pašas Regulas Nr. 604/2013, gan citu Savienības atvasināto tiesību aktu analīze, atbilstoši kuriem šī regula jāinterpretē, jo to attiecīgās tiesību normas var tikt piemērotas kopā, apstiprina šī sprieduma 54. punktā ietverto gramatisko interpretāciju.
57
Runājot, pirmām kārtām, par Regulu Nr. 604/2013, it īpaši jānorāda, ka šīs regulas 2. panta l) punktā jēdziens “uzturēšanās atļauja” minētās regulas izpratnē ir definēts kā jebkura atļauja, ko izsniegušas dalībvalsts iestādes, kuras atļauj trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka uzturēšanos tās teritorijā, izņemot vīzas un uzturēšanās atļaujas, kuras izsniegtas laikposmā, kas nepieciešams, lai noteiktu atbildīgo dalībvalsti saskaņā ar šo pašu regulu, vai starptautiskās aizsardzības pieteikuma vai uzturēšanās atļaujas pieteikuma izskatīšanas laikā.
58
Tādējādi šī definīcija apstiprina, ka, izsniedzot uzturēšanās atļauju, trešās valsts valstspiederīgajam tiek dota atļauja palikt attiecīgās dalībvalsts teritorijā, jo viņam ir piešķirta starptautiskā aizsardzība. No šāda viedokļa raugoties, nav nozīmes, vai piešķiršana un izsniegšana atkarībā no piemērojamajām valsts tiesībām ir atsevišķu un secīgu tiesību aktu priekšmets, atšķirīgu, bet vienlaicīgu tiesību aktu priekšmets vai arī viena un tā paša tiesību akta priekšmets, kā tas ir šajā gadījumā un kā izriet no šī sprieduma 55. punktā atgādinātajiem Dānijas valdības paskaidrojumiem. Minētā izsniegšana kā tāda nozīmē, ka minētā valstspiederīgā starptautiskās aizsardzības pieteikumam ir vai ir tikusi sniegta pozitīva atbilde, un šī iemesla dēļ to, pat ja tai ir pagaidu raksturs, nevar pielīdzināt šī pieteikuma “noraidījuma” formai minētās regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
59
Turklāt, kā ģenerāladvokāts uzsvēris secinājumu 43. punktā, šī sprieduma 54. un 58. punktā ietverto interpretāciju apstiprina fakts, ka tāda trešās valsts valstspiederīgā situācija, kam, pirmkārt, tāpat kā prasītājai pamatlietā, ir uzturēšanās atļauja, kuras derīguma termiņš ir beidzies un kas, otrkārt, nav atstājis dalībvalstu teritoriju, ir skaidri paredzēta Regulas Nr. 604/2013 12. panta 4. punktā, tātad nevis šīs regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā, bet citā tiesību normā. Minētajā 12. panta 4. punktā ir precīzi reglamentēta atbildīgās dalībvalsts noteikšanas kārtība šādā situācijā. Šajā ziņā no pēdējās minētās tiesību normas izriet, ka šāda noteikšana ir atkarīga no laika, kas pagājis no dienas, kad attiecīgajam valstspiederīgajam izsniegtajai uzturēšanās atļaujai ir beidzies derīguma termiņš, un tas jāpārbauda vienīgi iesniedzējtiesai.
60
Otrām kārtām, jāatgādina, kā tas skaidri izriet no Nolīguma starp Savienību un Dāniju 1. panta 2. punkta, ka Regulas Nr. 604/2013 vienveidīgas interpretācijas un piemērošanas prasības ievērošana jānodrošina arī situācijās, kurās iesaistīta Dānijas Karaliste.
61
Minētā prasība nozīmē, ka Regula Nr. 604/2013 jāinterpretē, ņemot vērā Direktīvas 2011/95 un Direktīvas 2013/32 normas, ciktāl šāda ņemšana vērā tikai izskaidro šīs regulas 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā ietvertā jēdziena “noraidījums” tvērumu.
62
Šajās divās direktīvās situācija, kad dalībvalsts kompetentā iestāde starptautiskās aizsardzības pieteikumu “noraida”, ir skaidri nošķirta no situācijām, kurās šī iestāde izbeidz starptautisko aizsardzību, kas piešķirta trešās valsts valstspiederīgajam, to atsauc, atceļ vai nepagarina. It īpaši attiecībā uz Direktīvā 2011/95 paredzēto alternatīvo aizsardzību šīs direktīvas 19. panta 1. un 4. punktā tostarp ir precizēti nosacījumi, ar kādiem šīs aizsardzības statuss var tikt atcelts gadījumā, ja trešās valsts valstspiederīgais, kuram šis statuss ir piešķirts, vairs nav tiesīgs to saņemt. Analoģisks regulējums ir paredzēts citās minētās direktīvas normās attiecībā uz bēgļa statusu.
63
Turklāt šajā jomā pieņemtie lēmumi, ar kuriem visiem tiek prezumēts, ka iepriekš ir apmierināts šī valstspiederīgā iesniegtais starptautiskās aizsardzības pieteikums, gan materiāltiesiskā, gan procesuālā ziņā atšķiras no lēmumiem, ar kuriem šāds starptautiskās aizsardzības pieteikums tiek noraidīts, sauktiem arī par “negatīviem lēmumiem”, kuri savukārt minēti Direktīvas 2013/32 11. panta 2. punktā.
64
Tātad konteksta, kurā iekļaujas Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts, pārbaude apstiprina, ka šajā tiesību normā minētais jēdziens “noraidījums” nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tas ietver tādas uzturēšanās atļaujas nepagarināšanu, kas iepriekš izsniegta trešās valsts valstspiederīgajam, kurš iesniedzis starptautiskās aizsardzības pieteikumu.
65
Visbeidzot – Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunktā ietvertā jēdziena “noraidījums” gramatiskā un sistēmiskā analīze, kas izklāstīta šī sprieduma 53.–64. punktā, atbilst šīs regulas mērķim – kā izriet no tās 3. panta 1. un 2. punkta – starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanu pakļaut vienai un tai pašai dalībvalstij, kura noteikta par atbildīgo, piemērojot minētās regulas III nodaļā paredzētos vienotos kritērijus. Šis mērķis turklāt ir atgādināts nolīgumā starp Savienību un Dāniju, kā izriet no šī sprieduma 60. punkta.
66
Ņemot vērā izklāstīto apsvērumu kopumu, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 604/2013 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka trešās valsts valstspiederīgajam iepriekš izsniegtas uzturēšanās atļaujas nepagarināšana nevar tikt pielīdzināta šī valstspiederīgā iesniegtā starptautiskās aizsardzības pieteikuma noraidīšanai šīs tiesību normas izpratnē.
Par tiesāšanās izdevumiem
67
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 604/2013 (2013. gada 26. jūnijs), ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm, 18. panta 1. punkta d) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
trešās valsts valstspiederīgajam iepriekš izsniegtas uzturēšanās atļaujas nepagarināšana nevar tikt pielīdzināta šī valstspiederīgā iesniegtā starptautiskās aizsardzības pieteikuma noraidīšanai šīs tiesību normas izpratnē.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – somu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.