62006CC0064_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Obvodní Soud pro Prahu 3 (Prahan alimman oikeusasteen tuomioistuin) esittää EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimelle useita vaikeaselkoisia kysymyksiä, joiden taustalla on yksinkertaisempi oikeudellinen ongelma.
2. Todellisuudessa se pyrkii selvittämään, onko, sen jälkeen kun Tšekin tasavalta liittyi Euroopan yhteisöihin (1.5.2004) ja ennen tätä päivämäärää käsitellyn hallinnollisen menettelyn seurauksena, yritys, jolla on määräävä asema televiestinnän alalla, velvoitettava liittämään verkkonsa toisen yrityksen verkkoon ilman markkina-analyysiä, jota edellytetään sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä annetussa direktiivissä 2002/21/EY (puitedirektiivi) ja sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä annetussa direktiivissä 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi).(2) Ensimmäiset kolme ennakkoratkaisukysymystä koskevat tätä seikkaa.
3. Sen vuoksi, että kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä tällaisesta analyysistä, ja se, että tämän velvollisuuden vastustamiseksi on vedottu edellä mainittuihin direktiiveihin, kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko niillä mahdollisesti välitön oikeusvaikutus, ja esittää tästä neljännen kysymyksen.
II Asiaa koskeva lainsäädäntö
A Televiestintä yhteisön oikeudessa
1.
Kokonaisnäkemys
4. Asiassa Nuova società di telecomunicazioni antamassani ratkaisuehdotuksessa (3 kohta ja sitä seuraavat kohdat), jonka annoin 27.10.2005,(3) korostan viime vuosisadan viimeisen vuosikymmenen alussa alkanutta Euroopan yhteisön pyrkimystä avata sähköisen viestinnän tarjonta kahdella eri tavalla: lisäämällä markkinoiden joustavuutta ja lähentämällä kansallisia sääntöjä.
5. Tästä syystä televiestinnän ala vapautettiin 1.1.1998, jolloin tietyille jäsenvaltioille myönnettiin siirtymäaikoja.(4) Tämän alan orastava yhteisön laajuinen ulottuvuus edellytti infrastruktuureihin pääsyn ja niiden käytön edellytysten yhdenmukaistamista sekä yleisten televerkkojen ja niiden toimittajien välisen yhteyden takaamista.
6. Tässä tarkoituksessa annettiin muun muassa(5) 30.6.1997 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/33/EY televiestinnän yhteenliittämisestä soveltamalla avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi.(6)
7. Kun oli luotu edellytykset tehokkaalle kilpailulle, piti antaa uusi lainsäädäntö. Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 7.3.2002 neljä säädöstä, joista tärkeimpiä olivat puitedirektiivi ja käyttöoikeusdirektiivi.(7)
2.
Yhteenliittämistä koskeva velvollisuus(8)
8. Direktiivissä 97/33 annettiin yleisten televerkkojen ja telepalvelujen tarjoamiseen luvan saaneille organisaatioille oikeus ja samalla velvollisuus neuvotella yhteenliittämisestä keskenään, jotta varmistettaisiin näiden verkkojen ja palvelujen tarjoaminen kaikkialla yhteisössä (4 artiklan 1 kohta). Organisaatioiden, jotka olivat merkittävässä markkina-asemassa, oli täytettävä kaikki kohtuulliset verkkoon pääsyä koskevat vaatimukset (4 artiklan 2 kohta).
9. Tämä lähtökohta toistui vuoden 2002 käyttöoikeusdirektiivissä (4 artiklan 1 kohta ja 5 artiklan 1 ja 4 kohta), jossa säädettiin lisäksi konkreettisista velvollisuuksista määräävässä asemassa oleville organisaatioille (8 artikla, luettuna yhdessä 12 artiklan kanssa).
3.
Käsite ”operaattori, jolla on huomattava markkinavoima” ja tämän käsitteen seuraukset
10. Direktiivin 97/33 mukaan organisaatiolla katsotaan olevan huomattava markkinavoima, kun sen hallussa on yli 25 prosentin osuus markkinoista, ellei ole katsottava, että sillä on tällainen markkinavoima, vaikka se ei ylitä tätä prosenttilukua, tai että sillä ei ole tällaista markkinavoimaa, vaikka se ylittää tämän prosenttiluvun, kun otetaan huomioon organisaation kyky vaikuttaa markkinoihin, sen liikevaihto, sen mahdollisuudet valvoa keinoja tavoittaa loppukäyttäjät, sen käytettävissä olevat rahoitusvälineet ja sen kokemus (4 artiklan 3 kohta).
11. Käyttöoikeusdirektiivissä viitataan puitedirektiiviin, ja sen mukaan tietyllä operaattorilla katsotaan olevan huomattava markkinavoima, jos sillä on yksin tai yhdessä muiden kanssa määräävää asemaa vastaava asema eli sellaista taloudellista vaikutusvaltaa, jonka turvin se voi toimia huomattavassa määrin riippumattomana kilpailijoista, asiakkaista ja viime kädessä kuluttajista (puitedirektiivin 14 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta).
12. Erityisesti arvioidessaan, onko kahdella tai useammalla yrityksellä yhteinen määräävä asema markkinoilla, kansallisten sääntelyviranomaisten on toimittava yhteisön oikeuden mukaisesti ja otettava erittäin tarkasti huomioon komission puitedirektiivin 15 artiklan mukaisesti julkaisemat ”markkina-analyysia ja merkittävän markkina-aseman arviointia koskevat suuntaviivat” (14 artiklan 2 kohdan toinen alakohta).
13. Kyseisessä 15 artiklassa edellytetään otsikolla ”markkinoiden määrittelyssä noudatettava menettely” toimintatapaa, jonka mukaan komissio antaa kuultuaan julkisesti asiaan liittyviä tahoja ja kansallisia sääntelyviranomaisia säännöllisin väliajoin uudelleen arvioitavan suosituksen kilpailulainsäädännön periaatteiden mukaisesti määritellyistä markkinoista, jotka ominaisuuksiensa perusteella saattavat edellyttää erityisten velvollisuuksien asettamista (1 kohta), ja julkaisee mainitut suuntaviivat (2 kohta). Kansallisten viranomaisten on, suositus ja suuntaviivat huomioon ottaen, määriteltävä omat markkinansa (3 kohta), kun komissio puolestaan tekee niitä kuultuaan päätöksen valtioiden rajat ylittävien markkinoiden määrittämisestä (4 kohta).
14. Puitedirektiivin 16 artiklassa säädetään, että tämän jälkeen kansallisten sääntelyviranomaisten on suoritettava markkina-analyysi yhteistyössä kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa (1 kohta) ja määriteltävä, vallitseeko merkityksellisillä markkinoilla todellinen kilpailu (2 kohta), jolloin ne eivät saa asettaa erityisiä sääntelyvelvollisuuksia ja jo asetetut velvollisuudet on poistettava (3 kohta). Päinvastaisessa tapauksessa sen on määriteltävä tällaiset yritykset ja ryhdyttävä vastaaviin toimenpiteisiin (4 kohta). Asianomaiset kansalliset sääntelyviranomaiset suorittavat yhdessä valtioiden rajat ylittävien markkinoiden markkina-analyysin ja tekevät yhteensovitetusti päätöksen näistä velvollisuuksista (5 kohta).
15. Sekä markkinoiden kuvaus että niitä koskeva analyysi suoritetaan puitedirektiivin 6 ja 7 artiklassa säädettyjen muotomääräysten ja periaatteiden mukaisesti (15 artiklan 3 kohta ja 16 artiklan 6 kohta).
4.
Siirtyminen direktiivistä 97/33 vuoden 2002 direktiiveihin
16. Käyttöoikeusdirektiivissä säädetään siitä, että aikaisemman lainsäädännön mukaiset velvollisuudet pidetään voimassa, mutta niitä tarkastellaan välittömästi uudelleen (johdanto-osan 12 perustelukappale ja 7 artiklan 1 kohta), minkä vuoksi komissio yksilöi velvollisuuksien kannalta merkitykselliset markkinat ensimmäisessä suosituksessa ja valtioiden rajat ylittävät markkinat määrittävässä päätöksessä (7 artiklan 2 kohta). Kunkin maan viranomaiset toimivat samassa tarkoituksessa vastaavalla tavalla (7 artiklan 3 kohta).
17. Puitedirektiivi on samanhenkinen, ja sen 27 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot pitävät voimassa käyttöoikeusdirektiivin 7 artiklassa tarkoitetut velvollisuudet, millä viitataan direktiivin 97/33 4 artiklassa palveluntarjoajille asetettuihin verkkoon pääsyä ja yhteenliittämistä koskeviin sopimuksiin liittyviin vaatimuksiin siihen saakka, kunnes kansallinen sääntelyviranomainen tekee kyseisiä velvollisuuksia koskevan päätöksen puitedirektiivin 16 artiklan mukaisesti.
B Televiestintä Tšekin tasavallassa
18. Zákon o telekomuníkacích -nimistä lakia (televiestintälaki nro 151/2000), jolla säänneltiin tätä alaa Tšekin tasavallassa 1.7.2000 ja 30.4.2005 välisenä aikana, mukautettiin direktiiviin 97/33 ja erityisesti sen 37 artiklan 1 kohtaan; siinä käsiteltiin samalla tavoin kuin kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa määräävässä asemassa olevien operaattoreiden velvollisuutta noudattaa yhteenliittämispyyntöjä. Mikäli asianomaiset eivät päässeet sopimukseen, 40 §:n 5 momentissa annettiin Český telekomunikační uřad -nimiselle virastolle (Tšekin televiestintävirasto), joka oli alan kansallinen viranomainen, valtuudet määrätä tästä seuraamuksia yleisen edun nimissä.
19. Zákon o elektronických komuníkacích -niminen laki (laki sähköisestä viestinnästä nro 127/2005) tuli voimaan 30.4.2005, ja sillä kansallisen tuomioistuimen mielestä pantiin asianmukaisesti täytäntöön vuonna 2002 annetut direktiivit.
III Pääasian tosiseikat
20. Telefónica O2 Czech Republic, a.s. (aiemmin Český Telecom, a.s.) ja Czech On Line, a.s. tarjoavat telepalveluja Tšekin tasavallan markkinoilla, joilla ensin mainitulla oli tosiseikkojen tapahtuma-aikana merkittävä asema.(9)
21. Yhtiöt tekivät 29.1.2001 sopimuksen kiinteiden yleisten televerkkojensa yhteenliittämisestä. Czech On Line ehdotti 3.2.2003 yhteistyön laajentamista Internet-palvelujen nopeisiin laajakaistayhteyksiin (Asymetric Digital Subscriber Line – ADSL), jotta se voisi tarjota tällaista palvelua omille asiakkailleen oman verkkonsa välityksellä eikä, kuten aiemmin, Telefónica O2:n verkon kautta, mutta ehdotusta ei hyväksytty.
22. Czech On Line pyysi, että edellä mainittu Tšekin televiestintävirasto velvoittaisi Telefónica O2:n suorittamaan yhteenliittämisen edellä mainituin edellytyksin. Virasto hyväksyi hakemuksen 30.4.2004;(10) sen pääjohtaja kumosi kuitenkin päätöksen muutoksenhaun yhteydessä ja palautti asian viraston käsiteltäväksi, jolloin tämä velvoitti 9.9.2004 tekemässään uudessa päätöksessä, joka vahvistettiin 20.1.2005, molemmat yritykset tekemään yhteistyötä ADSL:n alalla.
23. Telefónica O2 kääntyi Obvodní Soud pro Prahu 3:n puoleen ja vaati kyseisen päätöksen kumoamista. Se väittää, että lailla nro 151/2000 ei ole pantu puitedirektiiviä eikä käyttöoikeusdirektiiviä asianmukaisesti täytäntöön, ja niiden välitön oikeusvaikutus edellyttää, että ennen Czech On Linen hakemuksen ratkaisemista on tutkittava merkitykselliset markkinat, jotta kyetään mittaamaan kilpailun intensiivisyys.
IV Ennakkoratkaisukysymykset
24. Edellä mainittu tuomioistuin on lykännyt asian käsittelyä ja esittänyt 24.11.2005 tekemässään välipäätöksessä yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kysymykset:
”1) Oliko kansallisella televiestintäalan sääntelyviranomaisella – –oikeus asettaa 1.5.2004 jälkeen eli sen jälkeen, kun Tšekin tasavalta oli liittynyt Euroopan yhteisöihin, hallinnollisella päätöksellä sellaiselle televiestintäyhtiölle, jolla on huomattava (määräävä) markkinavoima televiestintämarkkinoilla, velvollisuus tehdä sopimus verkkonsa yhteenliittämisestä toisen operaattorin verkkoon?
2) Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi,
oliko kansallisella sääntelyviranomaisella oikeus toimia tällä tavoin vain [käyttöoikeusdirektiivin] 8 artiklan 2 kohdassa säädetyin edellytyksin eli [puitedirektiivin] 16 artiklan mukaisesti suoritetun edeltävän markkina-analyysin perusteella ja 6 ja 7 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti vai voiko se toimia tuolla tavoin ilman edeltävää markkina-analyysiä (esim. käyttöoikeusdirektiivin 15 perustelukappaleen, 3 artiklan, 4 artiklan 1 kohdan, 5 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 4 kohdan sekä 10 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla)?
3) Vaikuttaako toiseen kysymykseen annettavaan vastaukseen se, jos operaattorin hakemus, joka koskee päätöksen tekemistä tämän operaattorin verkon pakollisesta liittämisestä sellaisen operaattorin verkkoon, jolla on huomattava (määräävä) markkinavoima televiestintämarkkinoilla, on jätetty kansalliselle sääntelyviranomaiselle ja ratkaiseva osa hakemusta koskevasta menettelystä tässä viranomaisessa on käyty ennen 1.5.2004 eli ennen kuin Tšekin tasavalta liittyi Euroopan yhteisöihin?
4) Sikäli kuin Tšekin tasavalta ei ollut merkityksellisenä ajanjaksona – 1.5.2004–30.4.2005 – saattanut puitedirektiiviä ja käyttöoikeusdirektiiviä osaksi kansallista oikeusjärjestystä, onko mahdollista soveltaa niitä välittömästi eli
4a) ovatko nämä direktiivit (tai toinen niistä) ehdottomia ja riittävän täsmällisiä, jotta tuomioistuin voi soveltaa niitä kansallisen lain asemesta,
4b) voiko operaattori, jolla on huomattava (määräävä) markkinavoima televiestintämarkkinoilla (ja joka ei toimivaltaisen kansallisen viraston mielestä toimi uuden yhteisön sääntelyn tavoitteiden mukaisesti, mikä tuomioistuimen on tutkittava), sen vuoksi, ettei käyttöoikeusdirektiiviä ja puitedirektiiviä ole saatettu asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä, vedota niiden välittömään oikeusvaikutukseen sillä perusteella, että näillä direktiiveillä (tai toisella niistä) suojellaan sen intressejä, ja kieltäytyä tekemästä yhteenliittämissopimusta (ADSL-palvelun osalta) toisten kansallisten operaattoreiden kanssa, ja
4c) voiko tämä operaattori vedota näiden direktiivien, joita ei ole saatettu asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystä, (tai toisen niistä) välittömään oikeusvaikutukseen, kun kansallisen sääntelyviranomaisen päätöksentekoprosessissa tehdään aina (silloinkin kun edellä mainituissa direktiiveissä asetetut edellytykset täyttyvät) päätös konkreettisista yhteenliittämisen edellytyksistä eli konkreettisten velvollisuuksien asettamisesta yksityisille?”
V Oikeudenkäynti yhteisöjen tuomioistuimessa
25. Ennakkoratkaisuasian taustalla oleva välipäätös rekisteröitiin yhteisöjen tuomioistuimen kirjaamossa 6.2.2006. Pääasian asianosaiset, Tšekin ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio esittivät kirjallisia huomautuksia ja osallistuivat Alankomaiden hallitusta lukuun ottamatta 1.2.2007 järjestettyyn istuntoon esittääkseen suullisia huomautuksia.
VI Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
A Käsittelyn rajaaminen
26. Vastaus, jota Obvodní Soud tarvitsee ratkaistakseen näiden kahden tšekkiläisen teleoperaattorin välisen riidan, on yksinkertaisempi kuin mitä voitaisiin päätellä sen esittämien kysymysten monimutkaisesta kokonaisuudesta. Todellisuudessa tällä matkalla ei tarvitse kulkea kohti uusia maisemia, vaan katsoa maisemia uudella tavalla eli tutkia kokonaisuutta muiden silmin.(11)
27. Ongelma ei liity siihen, oliko televiestintävirastolla Tšekin tasavallan liityttyä Euroopan unioniin edelleen oikeus velvoittaa Telefónica O2 liittämään verkkonsa Czech On Linen verkkoon (ensimmäinen kysymys), koska tähän oikeuteen ei liity minkäänlaista epäselvyyttä, kuten jäljempänä esitän.
28. Ydinkysymys liittyy muodolliseen menettelyyn tämän velvollisuuden määräämiseksi (toinen kysymys) ja sen selvittämiseen, mikä on niiden hallinnollisten päätösten merkitys, jotka tehtiin, kun Tšekin tasavalta ei ollut vielä liittynyt unioniin (kolmas kysymys).
29. Lisäksi kansallinen tuomioistuin tiedustelee, olisiko sen maan viranomaisilla pitänyt olla käytettävissään merkityksellisten markkinoiden analyysi, josta säädetään käyttöoikeusdirektiivin 8 artiklan 2 kohdassa ja 12 artiklassa, kun niitä luetaan yhdessä puitedirektiivin 16, 6 ja 7 artiklan kanssa. Kun otetaan huomioon, että lakia nro 151/2000, joka oli tuolloin voimassa, ei mukautettu vuonna 2002 hyväksyttyyn yhteisön standardiin, tämä hypoteesi edellyttää sitä, että mainituilla direktiiveillä on välitön oikeusvaikutus (neljäs kysymys).
30. Kaiken kaikkiaan se pyytää yhteisöjen tuomioistuinta ilmoittamaan, säännelläänkö kyseisissä yhteisön oikeussäännöissä pääasian riitaan liittyviä ongelmia.
B Yhteisöjen tuomioistuimen toimivalta
31. Kun asia ymmärretään tällä tavoin, käy ilmeiseksi, että Tšekin hallituksen vaatimus siitä, että ennakkoratkaisukysymykset jätettäisiin tutkimatta sillä perusteella, että yhteisöjen tuomioistuin ei olisi ajallisesti toimivaltainen, on perusteeton.
32. Toisin kuin asiassa Ynos,(12) tässä tapauksessa eivät ole kyseessä tilanteet, jotka olisivat tapahtuneet ja jotka olisi viety päätökseen jäsenvaltiossa ennen sen liittymistä yhteisöön, missä tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin ei olisi toimivaltainen,(13) vaan nyt käsiteltävässä asiassa on selvitettävä joidenkin direktiivien ajallinen voimassaolo sellaisen tapauksen osalta, joka pantiin vireille ennen liittymistä ja joka eteni liittymisen jälkeen, ja tällaisessa tilanteessa sen voidaan katsoa olevan ylimpänä ja viimeisenä yhteisön oikeuden tulkitsijana asiassa toimivaltainen.
33. Vaikka Czech On Linen hakemus esitettiin ja ratkaistiin alimmassa oikeusasteessa sellaisena ajankohtana, jona Tšekin tasavalta ei vielä kuulunut yhteisöön,(14) se kumottiin myöhemmin, kun se oli jo liittynyt unioniin.(15) Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä ei siten ole selventää kumoamista eikä sen seurauksia, vaan jotta se olisi toimivaltainen ratkaisemaan ennakkoratkaisuasian, on riittävää, että kansalliset tuomioistuimet tällaisten seikkojen kokonaisuuden perusteella epäröivät soveltaa yhteisön oikeutta asiaan ja tiedustelevat yhteisön oikeussääntöjen ajallista pätevyyttä.
34. Näin ollen esitetyt kysymykset liittyvät yhteisön oikeusjärjestykseen, ja yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on vastaavasti ratkaista ne.(16) Ei pidä unohtaa, että EY 234 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on harkita, onko tulkinta tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta,(17) jolloin on katsottava, että ennakkoratkaisupyynnön esittäminen on mahdollista, lukuun ottamatta niitä tilanteita, joissa yhteisön oikeuteen liittyvällä epätietoisuudella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian kohteeseen, tai jos ongelma on pelkästään hypoteettinen taikka jos yhteisöjen tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeellisia hyödyllisen vastauksen antamiseksi.(18)
C Ensimmäinen ennakkoratkaisupyyntö: tarpeeton pyyntö
35. Tšekin tasavallan hallitus on kuitenkin osittain oikeassa, koska Obvodní Soud esittää kysymyksen, joka ei olisi edellyttänyt kääntymistä yhteisöjen tuomioistuimen puoleen sen selvittämiseksi, olisiko televiestintävirasto voinut pakottaa Telefónica O2:n liittämään verkkonsa Czech On Linen verkkoon sen jälkeen kun Tšekin tasavalta oli liittynyt unioniin.
36. Lopputulos ei muutu, olipa tutkittava lainsäädäntö mikä hyvänsä: sovelletaanpa direktiiviä 97/33 taikka puitedirektiiviä ja käyttöoikeusdirektiiviä tai valitaanpa, jos katsotaan, että asia ei liity yhteisön oikeuteen, laki nro 151/2000, televiestintävirasto saattoi asettaa edellä kuvatun velvollisuuden, sillä tämän erityisen seikan osalta ei ole olemassa ristiriitaisuuksia.
37. Näin ollen minkään kyseisen jäsenvaltion elimen ei pitäisi epäröidä vastauksen antamisessa, koska laissa nro 151/2000 viitattiin tähän mahdollisuuteen (40 §:n 5 momentti, luettuna yhdessä 37 §:n 1 momentin kanssa), tämän vaikuttamatta yhteisön oikeuden tulkintaan. Yhteisön oikeudessa niin ikään otetaan tämä mahdollisuus huomioon vuoden 1997 direktiivin (4 artiklan 2 kohta) lisäksi vuonna 2002 annetuissa direktiiveissä (käyttöoikeusdirektiivin 8 artikla, luettuna yhdessä 12 artiklan kanssa). Tässä mielessä kansallisen ja yhteisön järjestelmän välillä ei ole ristiriitaa, mistä syystä näyttää tarpeettomalta vedota viimeksi mainittuun järjestelmään.
38. Tämä tšekkiläistuomioistuimen alkuperäinen kysymys ei siten koske yhteisön oikeutta, mistä syystä yhteisöjen tuomioistuin ei voi käsitellä sitä, ilman että se tekee ylimenovaihetta koskevan tutkimuksen, jonka komissio on sisällyttänyt kirjallisiin huomautuksiinsa, koska puitedirektiivin 27 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti se edellyttäisi aikaisempien velvollisuuksien olemassaoloa, mitä ei liity Obvodní Soudissa käsiteltävään tapaukseen, jossa riidanalaisella hallinnollisella päätöksellä asetettiin uusi velvollisuus.
D Toinen ja kolmas ennakkoratkaisukysymys
39. Ongelma on aivan toinen: kun tšekkiläisvirasto oli todennut, että Telefónica O2:lla oli huomattava markkinavoima, se saattoi määrätä siitä, että sen verkko oli liitettävä Czech On Linen verkkoon, mutta on täsmennettävä, että sen olisi joko pitänyt tehdä se automaattisesti, minkä kansallinen laki mahdollisti, tai sen olisi pitänyt laatia markkina-analyysi, kuten unionin oikeudessa määrätään (toinen ja kolmas kysymys).
40. Koska lakia nro 151/2000 ei ole mukautettu vuoden 2002 direktiiveihin, yhteisön oikeuden sovellettavuus siirtää asian käsittelyn painopisteen neljänteen kysymykseen, jossa tiedustellaan, että koska nämä direktiivit ovat ensisijaisia,(19) täyttävätkö ne välittömän sovellettavuuden ja yhdenmukaistamatta jätetyn kansallisen lainsäädännön korvaamisen edellytykset.
41. Mikäli tähän ei vastata myöntävästi, toiseen ja kolmanteen kysymykseen annettavalla vastauksella ei ole merkitystä, koska molemmissa mahdollisissa asiayhteyksissä tšekkiläisvirasto saattoi asettaa kyseisen velvollisuuden ilman mainittua markkina-analyysiä, koska direktiiveillä ei siten ollut välitöntä oikeusvaikutusta.
42. Näin ollen sen jälkeen kun tätä monimutkaiselta vaikuttavaa ennakkoratkaisupyyntöä on selvennetty, se koskee ainoastaan sitä, täyttävätkö käyttöoikeusdirektiivin 8 artiklan 2 kohta ja puitedirektiivin 16 artikla, luettuna yhdessä 6 ja 7 artiklan kanssa, edellytykset, jotka on asetettu oikeuskäytännössä sille, että tällainen säännös voisi olla välittömästi sovellettava.
E Neljäs kysymys: välitön oikeusvaikutus
43. Tämä direktiivin säännösten luonne, joka on seuraus niiden ensisijaisuudesta kansalliseen oikeuteen nähden ja samalla sen väline,(20) on ikään kuin automaattinen ”seuraamus” jäsenvaltioiden velvoitteiden noudattamatta jättämisestä, sillä niiden on pidättäydyttävä vetoamasta lainsäädäntöönsä vastustaakseen direktiivin säännöksiä, jotka ovat sisällöltään ehdottomia ja riittävän täsmällisiä.(21)
44. Nämä huomiot koskevat yksiselitteistä velvoitetta,(22) johon ei ole liitetty mitään ehtoja ja jonka täytäntöönpano tai vaikutukset eivät riipu sen enempää yhteisön toimielinten kuin jäsenvaltioidenkaan antamista säädöksistä tai tekemistä päätöksistä.(23)
45. Ei ole vaikeaa todeta, että mainitut puitedirektiivin ja käyttöoikeusdirektiivin säännökset eivät ole tällaisia, koska markkina-analyysi, johon viitataan käyttöoikeusdirektiivin 8 artiklan 2 kohdassa, suoritetaan puitedirektiivin 16 artiklan perusteella sekä 6 ja 7 artiklassa esitettyjä periaatteita noudattaen. On toisin sanoen otettava huomioon suuntaviivat, jotka komissio puitedirektiivin 15 artiklan 2 kohdan nojalla hyväksyy yhteistyössä kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa (16 artiklan 1 kohta), siten, että noudatetaan sääntöjä, jotka vastaavan kansallisen elimen on annettava julkisesti saataville, jotta taataan avoimuutta ja kuulemista koskevien edellytysten täyttyminen (6 artikla), ja kuullaan komissiota ja muiden jäsenvaltioiden asianomaisia elimiä (7 artiklan 3, 4 ja 5 kohta).
46. Vaikka väitettäisiin, että nämä säännökset täyttävät välttämättömät edellytykset sille, että ne olisivat välittömästi sovellettavia, nyt käsiteltävässä asiassa niiden ei kuuluisi olla välittömästi sovellettavia, koska yhteisön lainsäädännössä direktiivit eivät ole välittömästi sovellettavia yksityishenkilöiden välisissä riita-asioissa. Muistutin yhdistetyissä asioissa Pfeiffer ym. 6.5.2003 antamassani ratkaisuehdotuksessa(24) siitä, että yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti kieltäytynyt tunnustamasta sitä, että yksityinen voisi vedota toista yksityistä vastaan direktiiviin, jota valtio ei ole pannut asianmukaisesti täytäntöön määräajassa, sillä se on todennut, että EY 249 artiklan mukaan direktiivin velvoittavuus, johon perustuu mahdollisuus vedota sitä vastaan kansallisessa tuomioistuimessa, koskee ainoastaan ”jokaista jäsenvaltiota, jolle se on osoitettu”, mistä seuraa, että direktiivillä ei sellaisenaan luoda velvoitteita yksityiselle oikeussubjektille ja että siihen ei voida vedota häntä vastaan (56 kohta).(25)
47. Riita, joka on tämän ennakkoratkaisukysymyksen taustalla, on tyypillinen yksityisten välinen riita-asia. Kaksi yritystä väittelee velvollisuudesta, joka käyttöoikeusdirektiivillä asetetaan määräävässä asemassa olevalle yritykselle ja jonka mukaan sen on hyväksyttävä toisen yrityksen esittämä yhteenliittämispyyntö, ilman että hallintoelinten puuttumisella olisi muuta merkitystä kuin se, että sillä korvataan kilpailijoiden tahto päästä sopimukseen, jota ne eivät kykene tekemään. Tämä lähtökohta poikkeaa tilanteesta, joka oli asian Wells kohteena;(26) tuossa asiassa hyväksyttiin erään Ison-Britannian kansalaisen hyväksi erään direktiivin(27) välitön oikeusvaikutus valtioon nähden, vaikka sen heijastusvaikutus kohdistui toisen yksityishenkilön oikeushyvään.
48. Kaiken kaikkiaan edellä mainituilla puitedirektiivin ja käyttöoikeusdirektiivin artikloilla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta, joten Telefónica O2 ei voi vedota niihin vaatiessaan Tšekin televiestintäviraston päätöksen kumoamista.(28)
F Lopuksi
49. Ennakkoratkaisupyyntö on jäsenvaltioiden lainkäyttöelinten käytössä oleva prosessuaalinen väline saada yhteisöjen tuomioistuimelta tarkoituksenmukaisia ohjeita yhteisön oikeuden täytäntöön panemiseksi. EY 234 artiklan järjestelmä perustuu oikeussääntöjen tulkinnan ja soveltamisen väliseen eroon, minkä perusteella kansallisen tuomioistuimen legitiimi toimivalta voidaan yhteen sovittaa yhteisön oikeusjärjestyksen välttämättömän yhdenmukaisuuden kanssa, kuten Robert Lecourt vuosia sitten totesi,(29) mikä tehtävä edellyttää tarkkaa toimivallan jakoa.(30)
50. Tämä ennakkoratkaisupyynnön rakenne edellyttää sitä, että yhteisöjen tuomioistuin puuttuu asiaan ainoastaan siltä osin kuin on ehdottoman tarpeellista ja antaa ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjä rajauksia noudattaen tarkoituksenmukaisen ratkaisun,(31) jotta vältetään alkuperäisen riidan kannalta tarpeettomia lausuntoja, sillä muutoin riita-asiaan liittyisi abstraktisuus, joka olisi konkreettisista olosuhteista irrallaan, ikään kuin kyseessä olisi oikeussääntöjen valvomista koskeva asia.
51. Edellä esitetyistä syistä ennakkoratkaisupyynnössä mainituista puitedirektiivin ja käyttöoikeusdirektiivin säännöksistä ei ole hyötyä riidan selvittämisessä, mistä syystä yhteisöjen tuomioistuimen tulkinta on tarpeeton, ja yhteisöjen tuomioistuimen on antaakseen tarkoituksenmukaisen vastauksen(32) selvennettävä ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle, että asianomaisilla säännöksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta ja että Tšekin televiestintävirasto ei siten ollut velvollinen tekemään markkina-analyysiä voidakseen velvoittaa Telefónica O2:n liittämään ADSL-verkkonsa Czech On Linen verkkoon.
VII Ratkaisuehdotus
52. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin antaisi Obvodní Soud pro Prahu 3:lle seuraavan vastauksen:
Sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista ja yhteenliittämisestä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/19/EY (käyttöoikeusdirektiivi) 8 artiklan 2 kohta ja sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisestä sääntelyjärjestelmästä 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) 16 artikla, luettuna yhdessä 6 ja 7 artiklan kanssa, eivät täytä edellytyksiä sille, että niillä olisi välitön oikeusvaikutus, mikäli kansallista oikeutta ei ole mukautettu direktiiveihin, joten niitä ei voida soveltaa pääasian tosiseikkoihin, eikä Český telekomunikační uřadin (Tšekin televiestintävirasto) toimivalta velvoittaa Telefónica O2 Czech Republic liittämään ADSL-verkkonsa Czech On Linen verkkoon tämän perusteella edellytä näin ollen aikaisempaa markkina-analyysiä.
(1) .
(2)  –	Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukset, jotka on annettu 7.3.2002 ja julkaistu EYVL:ssä L 108, s. 33 ja s. 7.
(3)  –	Asia C-339/04, jossa annettiin 18.7.2006 tuomio, jota ei ole vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa.
(4)  –	Lähtökohtana oli televiestinnän kilpailusta 28.6.1990 annettu komission direktiivi 90/388/ETY (EYVL L 192, s. 10), jota muutettiin useaan kertaan, kunnes se korvattiin 16.9.2002 annetulla komission direktiivillä 2002/77/EY (EYVL L 249, s. 21).
(5)  –	Telepalvelujen sisämarkkinoiden toteuttamisesta saamalla aikaan avoimen verkon tarjoaminen 28.6.1990 annettu neuvoston direktiivi 90/387/ETY (EYVL L 192, s. 1), jota on mukautettu kilpailuympäristöön 6.10.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/51/EY (EYVL L 295, s. 23). Tähän ryhmään kuuluvat myös 5.6.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/44/ETY (EYVL L 165, s. 27) ja 26.2.1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 98/10/EY (EYVL L 101, s. 24), joista ensiksi mainitussa avoimen verkon tarjoaminen ulotetaan koskemaan kiinteitä johtoja ja viimeksi mainitussa puhelintoimintaa.
(6)  –	EYVL L 199, s. 32.
(7)  –	Niihin kuuluivat myös sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja koskevista valtuutuksista annettu direktiivi 2002/20/EY (valtuutusdirektiivi) (EYVL L 108, s. 21) sekä yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista annettu direktiivi 2002/22/EY (yleispalveludirektiivi) (EYVL L 108, s. 51).
(8)  –	”Yhteenliittämisellä” tarkoitetaan saman tai toisen organisaation käyttämien televerkkojen fyysistä ja loogista yhteenliittämistä, jotta yhden organisaation käyttäjät voivat olla yhteydessä saman tai toisen organisaation käyttäjien kanssa tai käyttää toisen organisaation tarjoamia palveluja (direktiivin 97/33 2 artiklan 1 kohdan a alakohta ja käyttöoikeusdirektiivin 2 artiklan b alakohta).
(9)  –	Kyseisen maan hallitus yksityisti elokuussa 2002 Český Telecomin, joka on määräävässä asemassa oleva operaattori, jossa valtiolla oli enemmistöomistus.
(10)  –	Hallinnollinen päätös perustui lain nro 151/2000 40 §:n 2 ja 5 momenttiin.
(11)  –	Proust, M., À la recherche du temps perdu III, La prisonière, Gallimard, Bibliothèque de la Plèiade, 1988, s. 762.
(12)  –	Asia C-302/94, Ynos, tuomio 10.1.2006 (Kok. 2006, s. I-371, 35–37 kohta). Samansuuntainen ratkaisu annettiin asiassa C-261/05, Lákep ym., 9.2.2006 annetussa tuomiossa (17–21 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(13)  –	Asia C-321/97, Andersson ja Wåkerås-Andersson, tuomio 15.6.1999 (Kok. 1999, s. I-3551).
(14)  –	Tšekin televiestintäviraston ensimmäinen päätös tehtiin 30.4.2004 eli päivää ennen liittymistä.
(15)  –	9.9.2004.
(16)  –	Asia C-145/03, Keller, tuomio 12.4.2005 (Kok. 2005, s. I-2529, 33 kohta).
(17)  –	Asia C-62/93, BP Soupergaz, tuomio 6.7.1995 (Kok. 1995, s. I-1883, 10 kohta); asia C-415/93, Bosman, tuomio 15.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4921, 59 kohta); asia C-379/98, PreussenElectra, tuomio 13.3.2001 (Kok. 2001, s. I-2099, 38 kohta) ja asia C-326/00, IKA, tuomio 25.2.2003 (Kok. 2003, s. I-1703, 27 kohta).
(18)  –	Asia C-355/97, Beck ja Bergdorf, tuomio 7.9.1999 (Kok. 1999, s. I‑4977, 22 kohta).
(19)  –	Tämä julistettiin yleisellä tasolla asiassa 6/64, Costa v. ENEL, 15.7.1964 annetussa tuomiossa (Kok. 1964, s. 1141, Kok. Ep. I, s. 211) ja kyseisten direktiivien osalta asiassa 148/78, Ratti, 5.4.1979 annetussa tuomiossa (Kok. 1979, s. 1629, Kok. Ep. IV, s. 473).
(20)  –	Asiassa Ratti annetussa tuomiossa ei sallittu sitä, että jäsenvaltio direktiivin voimaantuloa varten vahvistetun määräajan päätyttyä soveltaisi mukauttamatta jätettyä lainsäädäntöään henkilöön, joka on noudattanut yhteisön oikeussääntöjä, mikä merkitsee sitä, että sen kanssa ristiriidassa olevat kansalliset säännökset ovat tehottomia.
(21)  –	Asia 8/81, Becker, tuomio 19.1.1982 (Kok. 1982, s. 53, Kok. Ep. VI, s. 295, 24 ja 25 kohta).
(22)  –	Tämä on pääteltävissä asiassa 152/84, Marshall, 26.2.1986 annetussa tuomiossa (Kok. 1986, s. 723, Kok. Ep. VIII, s. 457, 52 kohta) esitetyistä päätelmistä, jotka on toistettu asiassa C-389/95, Klattner, 29.5.1997 annetussa tuomiossa (Kok. 1997, s. I‑2719, 33 kohta).
(23)  –	Em. asia Klattner, tuomion 33 kohta, jossa viitataan asiassa 28/67, Molkerei-Zentrale Westfalen, 3.4.1968 annettuun tuomioon (Kok. 1968, s. 211, Kok. Ep. I, s. 335), ja yhdistetyt asiat C-246/94–C-249/94, Cooperativa Agrícola Zootécnica S. Antonio ym., tuomio 17.9.1996 (Kok. 1996, s. I-4373).
(24)  –	Yhdistetyt asiat C-397/01–C-403/01, Pfeiffer ym., tuomio 5.10.2004 (Kok. 2004, s. I-8835).
(25)  –	Em. asia Marshall, tuomion 49 kohta; asia 80/86, Kolpinghuis Nijmegen, tuomio 8.10.1987 (Kok. 1987, s. 3969, Kok. Ep. IX, s. 215, 9 kohta); asia C-91/92, Faccini Dori, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I-3325, Kok. Ep. XVI, s. I-1, 24 kohta); asia C-192/94, El Corte Inglés, tuomio 7.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1281, 16 ja 17 kohta) ja edellisessä alaviitteessä mainitut yhdistetyt asiat Pfeiffer ym., tuomion 108 ja 109 kohta.
(26)  –	Asia C-201/02, Wells, tuomio 7.1.2004 (Kok. 2004, s. I-723).
(27)  –	Kyseessä oli tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.1985 annettu neuvoston direktiivi 85/337/ETY (EYVL L 175, s. 40).
(28)  –	Vaikuttaa ilmeiseltä, että koska tämä tekijä puuttuu, tässä tapauksessa ei pidä antaa kansalliselle tuomioistuimelle sellaista ohjetta, että ”yhdenmukaisen tulkinnan periaatteen” nojalla (asia C-106/89, Marleasing, tuomio 13.11.1990, Kok. 1990, s. I-4135, Kok. Ep. X, s. 599) lakiin nro 151/2000 pitäisi oikeuskäytännön kautta luoda menettely (markkina-analyysi), jota se ei sisällä, sillä kyseisellä periaatteella on rajat, joihin kuuluu toive lakiin perustumattoman tulkinnan välttämisestä. Asiassa C-168/95, Arcaro, 26.9.1996 annetussa tuomiossa (Kok. 1996, s. I-4705) korostettiin, että yhteisön oikeudessa ei säädetä mekanismista, jossa annettaisiin kansallisen tuomioistuimen tehtäväksi jättää huomiotta sellaisen direktiivin vastaiset kansalliset säännökset, johon ei voida vedota (43 kohta). Ei voida myöskään unohtaa sitä, että kuten olen jo todennut, Tšekin ja yhteisön sääntely (alkuperäinen ja nykyinen) ovat olennaisilta osin samat, sillä toimivaltaisille viranomaisille annetaan valtuudet asettaa määräävässä asemassa oleville yrityksille yhteenliittämisvelvollisuuksia, joten eroavaisuudet koskevat ainoastaan muotokysymyksiä.
(29)  –	Lecourt, R., Le juge devant le Marché commun, Institut Universitaire des Hautes Études Internationales, Geneve, 1970, s. 50.
(30)  –	Lagrange, M., ”L’action préjudicielle dans le droit interne des États membres et en droit communautaire”, Revue trimestrielle de droit européen, 1974, s. 268.
(31)  –	De Richemont, J., L ’ intégration du droit communautaire dans l ’ ordre juridique interne, Librairie du Journal des Notaires et des Avocats, Pariisi, 1975, s. 41 ja sitä seuraavat sivut.
(32)  –	On mielestäni asianmukaista tuoda esiin, että EY 234 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on antaa hyödyllinen vastaus riidan ratkaisemiseksi (asia C-334/95, Krüger, tuomio 17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4517, 22 kohta ja asia C-88/99, Roquette Frères, tuomio 28.11.2000, Kok. 2000, s. I-10465, 18 kohta) ja tarvittaessa muotoilla esitetty kysymys uudelleen (asia C-62/00, Marks & Spencer, tuomio 11.7.2002, Kok. 2002, s. I-6325, 22 kohta ja asia C-210/04, FCE Bank, tuomio 23.3.2006, Kok. 2006, s. I-2803, 21 kohta).