62022CJ0255
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto)
26 päivänä syyskuuta 2024 (
*1
)
Muutoksenhaku – Kilpailu – Keski‑ ja Itä‑Euroopan kaasumarkkinat – SEUT 102 artikla – Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen 54 artikla – Määräävän markkina‑aseman väärinkäyttö – Tuotantoketjun alkupään kaasuntoimitukset Keski‑ ja Itä‑Euroopassa – Asetus (EY) N:o 1/2003 – 9 artiklan 1 kohta – Euroopan komission päätös, jolla yrityksen yksin esittämät sitoumukset määrätään velvoittaviksi – Kumoamiskanne – Sitoumusten asianmukaisuus väitetiedoksiannossa yksilöityihin kilpailua koskeviin huolenaiheisiin nähden – Unionin tuomioistuinten harjoittaman valvonnan luonne – Komission luopuminen vaatimasta sitoumuksia tiettyjen alkuperäisten huolenaiheiden osalta – Hyvän hallinnon periaate – Suhteellisuusperiaate – Perusteluvelvollisuus – Unionin energiapolitiikan tavoitteet – SEUT 194 artikla – Energiayhteisvastuun periaate
Asiassa C‑255/22 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 8.4.2022,
Orlen S.A., aiemmin Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., joka on Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A:n sijaantulija, kotipaikka Płock (Puola), edustajinaan K. Karasiewicz, radca prawny, sekä T. Kaźmierczak, K. Kicun ja P. Moskwa, adwokaci,
valittajana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Euroopan komissio, asiamiehinään G. Meessen, I. Söderlund ja J. Szczodrowski,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
Liettuan tasavalta,
Puolan tasavalta, asiamiehinään B. Majczyna, K. Rudzińska ja S. Żyrek,
Gazprom PJSC, kotipaikka Moskova (Venäjä),
Gazprom export LLC, kotipaikka Pietari (Venäjä),
edustajinaan E. Borovikov ja J. Venit, avocats, J. T. Hainz, J. Karenfort ja W. Murzin, Rechtsanwälte, sekä N. Tuominen, avocată,
Overgas Inc., kotipaikka Sofia (Bulgaria), edustajinaan S. Cappellari, S. Gröss ja N. Jacobi, Rechtsanwälte, sekä J. Sroczyński, radca prawny,
väliintulijoina ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Prechal sekä tuomarit F. Biltgen, N. Wahl (esittelevä tuomari), J. Passer ja M. L. Arastey Sahún,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: hallintovirkamies M. Siekierzyńska,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 21.2.2024 pidetyssä istunnossa esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 6.6.2024 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Orlen S.A., aiemmin Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., joka on Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A:n sijaantulija, vaatii valituksellaan kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 2.2.2022 antaman tuomion Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo v. komissio (Gazpromin sitoumukset) (T‑616/18, EU:T:2022:43; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen nostaman kanteen, jossa vaadittiin kumoamaan SEUT 102 artiklan ja ETA‑sopimuksen 54 artiklan mukaisesta menettelystä (asia AT.39816 – Tuotantoketjun alkupään kaasuntoimitukset Keski‑ ja Itä‑Euroopassa) 24.5.2018 annettu komission päätös C(2018) 3106 final (jäljempänä riidanalainen päätös).
I Asian tausta
2
Asian tausta on esitetty valituksenalaisen tuomion 1–36 kohdassa seuraavasti:
”I Asian tausta ja kanteen nostamisen jälkeiset tapahtumat
1
[Valittaja] Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo – – on kaasu‑ ja öljyalalla pääsääntöisesti Puolassa toimivan PGNiG‑konsernin emoyhtiö. Kyseinen konserni harjoittaa erityisesti kaasun ja raakaöljyn etsintää ja tuotantoa sekä kaasun maahantuontia, myyntiä ja jakelua.
2
[Valittaja] vaatii kumoamaan [riidanalaisen päätöksen], jolla määrättiin Gazprom PJSC:n ja Gazprom export LLC:n (jäljempänä yhdessä Gazprom) esittämät sitoumukset velvoittaviksi.
3
Riidanalaisella päätöksellä päätettiin hallinnollinen menettely, jossa komissio oli tutkinut SEUT 102 artiklassa vahvistetun, määräävän markkina‑aseman väärinkäytön kiellon suhteen kaasualaan muutamissa Keski‑ ja Itä‑Euroopan maissa (jäljempänä KIE‑maat) eli Bulgariassa, Tšekin tasavallassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Unkarissa, Puolassa ja Slovakiassa (jäljempänä yhdessä kyseiset KIE‑maat) vaikuttavien tiettyjen Gazpromin menettelytapojen unionin oikeuden mukaisuutta.
A Riidanalaisen päätöksen antamiseen johtanut hallinnollinen menettely
4
Komissio toteutti vuosina 2011–2015 useita toimenpiteitä Keski‑ ja Itä‑Euroopan kaasumarkkinoiden toiminnan tutkimiseksi. Se lähetti erityisesti [SEUT 101] ja [SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 18 ja 20 artiklan mukaisesti tiedonsaantipyyntöjä useille markkinatoimijoille, myös Gazpromille ja sen muutamille asiakkaille, kuten [valittajalle], ja teki tarkastuskäyntejä myös [valittajan] tiloihin vuonna 2011. Kyseistä tutkimusta vastaava hallinnollinen menettely, josta käsiteltävässä asiassa on suoraan kyse, kirjattiin viitteellä ’AT.39816 – Tuotantoketjun alkupään kaasuntoimitukset Keski‑ ja Itä‑Euroopassa’ (jäljempänä asia AT.39816).
5
Komissio aloitti kyseisen asian yhteydessä muodollisesti 31.8.2012 menettelyn antaakseen asetuksen N:o 1/2003 11 artiklan 6 kohdan sekä [SEUT 101] ja [SEUT 102] artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (EUVL 2004, L 123, s. 18) 2 artiklan mukaisesti asetuksen N:o 1/2003 III luvun mukaisen päätöksen.
6
Komissio lähetti Gazpromille 22.4.2015 asetuksen N:o 773/2004 10 artiklan mukaisesti väitetiedoksiannon. Komissio totesi kyseisessä väitetiedoksiannossa alustavasti, että Gazpromilla oli määräävä asema kyseisten KIE‑maiden tuotantoketjun alkupään kaasuntoimituksen kansallisilla tukkumarkkinoilla ja että se käytti kyseistä asemaa väärin SEUT 102 artiklan vastaisesti harjoittamalla kilpailunvastaista strategiaa, jolla tähdättiin kyseisten markkinoiden pilkkomiseen ja eristämiseen ja siten kaasun vapaan liikkumisen estämiseen kyseisissä KIE‑maissa.
7
Komission mukaan kyseinen Gazpromin strategia piti sisällään kolme kilpailua rajoittavien menettelytapojen kokonaisuutta, jotka vaikuttivat Gazpromin asiakkaisiin kyseisissä KIE‑maissa (jäljempänä kyseiset asiakkaat) ja näiden asiakkaiden ja Gazpromin välillä tehtyihin sopimuksiin (jäljempänä kyseiset sopimukset):
–
Gazprom oli ensinnäkin asettanut alueellisia rajoituksia tukkukauppiaiden ja muutamien teollisuusasiakkaiden kanssa kyseisissä KIE‑maissa tekemissään kaasuntoimitussopimuksissa (jäljempänä alueellisia rajoituksia koskevat väitteet), ja nämä rajoitukset johtuivat sopimuslausekkeista, joilla kiellettiin vienti toimitusmaan alueen ulkopuolelle tai velvoitettiin käyttämään toimitettu kaasu tietyllä alueella; Gazprom oli käyttänyt muitakin toimenpiteitä rajat ylittävien kaasuvirtojen estämiseksi;
–
kyseisten alueellisten rajoitusten ansiosta Gazprom pystyi toiseksi harjoittamaan vilpillistä hinnoittelupolitiikkaa viidessä kyseisistä KIE‑maista eli Bulgariassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Puolassa (jäljempänä hinnoittelukäytäntöjen kohteena olleet viisi KIE‑maata) määräämällä ylihintoja, jotka ylittivät selvästi sen kustannusten tason tai tietyt viitehintoina pidetyt hinnat (jäljempänä hinnoittelukäytäntöjä koskevat väitteet);
–
kolmanneksi Gazprom oli edellyttänyt tukkukauppiailta Bulgariassa ja Puolassa kaasuntoimitustensa vastineena erinäisiä kaasunsiirtoinfrastruktuuriin liittyviä vakuutuksia, jotka koskivat yhtäältä bulgarialaisen tukkukauppiaan tekemiä investointeja South Stream ‑kaasuputkihankkeeseen ja toisaalta puolalaisen tukkukauppiaan eli [valittajan] suostumista Gazpromin määräysvallan lisäämiseen Jamal‑kaasuputken Puolassa sijaitsevan osan hallinnoinnissa (jäljempänä Jamal‑väitteet); Jamal on yksi tärkeimmistä kaasunsiirtoputkista Puolassa.
8
Gazprom vastasi väitetiedoksiantoon 29.9.2015 ja kiisti komission esittämät kilpailua koskevat huolenaiheet, minkä jälkeen Gazpromia kuultiin asetuksen N:o 773/2004 12 artiklan mukaisesti 15.12.2015 pidetyssä kuulemisessa.
9
Gazprom esitti 14.2.2017 asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan mukaisesti sitoumusluonnoksen (jäljempänä alkuperäiset sitoumukset), mutta kiisti edelleen väitetiedoksiannossa esitetyt kilpailua koskevat huolenaiheet. Tätä luonnosta edeltävästi oli annettu epävirallisia sitoumusehdotuksia.
10
Kootakseen asianomaisilta osapuolilta alkuperäisiä sitoumuksia koskevat huomautukset komissio julkaisi 16.3.2017 Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 4 kohdan mukaisesti tiedonannon (EUVL 2017, C 81, s. 9), johon sisältyi tiivistelmä asiasta AT.39816 sekä alkuperäisten sitoumusten olennainen sisältö. Saman säännöksen mukaisesti asianomaisilla osapuolilla oli kyseisen tiedonannon julkaisemisesta lähtien seitsemän viikkoa aikaa esittää huomautuksensa (jäljempänä markkinoiden kuuleminen). Komissio vastaanotti 44 huomautukset sisältävää kannanottoa asianomaisilta osapuolilta, kuten [valittajalta], Puolan hallitukselta, Puolan energia‑alan sääntelyviraston (Urząd Regulacji Energetyki; jäljempänä Puolan sääntelyvirasto) johtajalta ja Gaz‑System S.A:lta, joka on Jamal‑kaasuputken Puolassa sijaitsevasta osasta vastaava siirtoverkonhaltija.
11
Saatuaan asianomaisten osapuolten esittämistä huomautuksista versiot, joista luottamukselliset tiedot oli poistettu, Gazprom esitti 15.3.2018 muutetun sitoumusluonnoksen (jäljempänä lopulliset sitoumukset).
12
Komissio kuuli asetuksen N:o 1/2003 14 artiklan mukaisesti kilpailunrajoituksia ja määräävää markkina‑asemaa käsittelevää neuvoa‑antavaa komiteaa (jäljempänä neuvoa‑antava komitea) ja välitti tälle erityisesti alustavan päätösluonnoksen. Neuvoa‑antava komitea antoi 2.5.2018 hyväksyvän lausunnon kyseisestä alustavasta luonnoksesta. Lisäksi kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja antoi loppukertomuksensa 2.5.2018 kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tehtävästä ja toimivaltuuksista tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä 13.10.2011 annetun komission puheenjohtajan päätöksen 2011/695/EU (EUVL 2011, L 275, s. 29) 16 artiklan mukaisesti.
13
Komissio antoi riidanalaisen päätöksen, johon lopulliset sitoumukset oli liitetty, 24.5.2018. Kyseisellä päätöksellä komissio hyväksyi edellä mainitut sitoumukset ja määräsi ne velvoittaviksi sekä päätti hallinnollisen menettelyn todeten, ettei sen ollut enää tarpeen toteuttaa toimia väitetiedoksiannossa alun perin yksilöityjen väitetysti väärinkäytöksiksi katsottavien menettelytapojen osalta.
B Riidanalainen päätös
14
Komissio esitti riidanalaisessa päätöksessä ensin ennakkoarvioinnin Gazpromin menettelytavoista, alkuperäiset sitoumukset, markkinoiden kuulemisen tulokset sekä lopulliset sitoumukset. Sitten komissio esitti arviointinsa lopullisista sitoumuksista ja syistä, joiden vuoksi komissio katsoi lopullisten sitoumusten olevan tyydyttäviä sen esittämien kilpailua koskevien huolenaiheiden osalta.
1. Kyseisten menettelytapojen ennakkoarviointi
15
Riidanalaisen päätöksen 4 jaksossa, jossa käytiin läpi ennakkoarviointi, komissio määritteli merkitykselliset markkinat tuotantoketjun alkupään kaasuntoimituksen kansallisiksi tukkumarkkinoiksi. Komissio totesi tältä osin myös, että Gazpromilla oli määräävä markkina‑asema kyseisten KIE‑maiden merkityksellisillä markkinoilla.
16
Komission mukaan Gazprom oli saattanut käyttää määräävää asemaansa väärin SEUT 102 artiklan vastaisesti harjoittamalla kilpailunvastaista strategiaa, jolla pyrittiin estämään kaasun vapaa liikkuminen kyseisissä KIE‑maissa ja siten eristämään kyseisten maiden merkitykselliset markkinat. Komissio katsoi erityisesti, että kyseiseen strategiaan kuului kolme kilpailua rajoittavien menettelytapojen kokonaisuutta, jotka vastasivat olennaisin osin väitetiedoksiannossa yksilöityjä ja tämän tuomion 7 kohdassa läpi käytyjä kilpailua koskevia huolenaiheita.
17
Markkinoiden kuulemisen yhteydessä osa asianomaisista osapuolista oli ottanut esille, että Jamal‑väitteet poistavat sitoumukset puuttuivat, ja komissio selvitti riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan 138 perustelukappaleessa, ettei komission kilpailua koskeville alustaville huolenaiheille ollut saatu vahvistusta tarkemmissa tutkimuksissa. Yhtäältä komissio toi esille Puolan sääntelyviraston todenneen erityisesti 19.5.2015 tehdyssä päätöksessä, jolla Gaz‑System hyväksyttiin Jamal‑kaasuputken Puolassa sijaitsevan osan riippumattomaksi verkonhaltijaksi (jäljempänä sertifiointipäätös), että Gaz‑System käytti ratkaisevaa määräysvaltaa kyseiseen putkenosaan kohdistuvia investointeja ja niiden toteutusta koskevissa päätöksissä. System Gazociągów Tranzytowych EuRoPol Gaz S.A. (jäljempänä EuRoPol) kaasuputken omistajana ja Gazprom EuRoPolin osakkaana eivät pystyneet siten estämään näitä päätöksiä. Toisaalta komissio toi esille, että Puolan kaasualalla toimivien osapuolten väliset suhteet olivat luonteeltaan hallitustenvälisiä erityisesti Jamal‑kaasuputken Puolassa sijaitsevan osan rakentamisen ja hallinnoinnin osalta, ja komissio totesi, että tämä seikka saattoi suureksi osaksi vaikuttaa ratkaisevasti siihen, miten asianomaiset osapuolet menettelivät.
2. Lopullisten sitoumusten sisältö
18
Riidanalaisen päätöksen liitteenä olevilla lopullisilla sitoumuksilla pyritään poistamaan komission esittämät kilpailua koskevat huolenaiheet.
19
Ensinnäkin alueellisia rajoituksia koskevien [väitteiden] poistamiseksi annetuilla sitoumuksilla (jäljempänä alueellisiin rajoituksiin liittyvät sitoumukset) Gazprom sitoutui lähinnä poistamaan [kyseisistä sopimuksista] kaikki lausekkeet, joilla kiellettiin suoraan tai välillisesti kaasun vapaa liikkuminen kyseisistä [KIE‑maista] muodostuvalla alueella tai haitattiin tätä liikkumista suoraan tai välillisesti.
20
Jotta yhtäältä Bulgarian ja Baltian maiden ja toisaalta muiden kyseisten KIE‑maiden väliset kaasuvirrat olisivat mahdollisia ensin mainittujen maiden infrastruktuurien eristyneisyydestä huolimatta, Gazprom sitoutui sitten toteuttamaan toimenpiteitä antaakseen kyseisille asiakkaille mahdollisuuden pyytää, että tiettyihin toimituspisteisiin Unkarissa, Puolassa ja Slovakiassa toimitettavat sopimuksenmukaiset kaasumäärät toimitettaisiin kokonaan tai osittain muuhun toimituspisteeseen Bulgariassa tai Baltian maissa. Markkinoiden kuulemisen jälkeen Gazprom vahvisti lopullisissa sitoumuksissa erityisesti ehdotuksensa, joka koski toimituspisteiden vaihtamista.
21
Lisäksi jotta Bulgarian siirtoverkonhaltija voisi määrätä kaasuvirroista Bulgariassa, Gazprom sitoutui erityisesti toteuttamaan toimenpiteitä asiaankuuluvien kaasuntoimitus‑ ja ‑siirtosopimusten muuttamiseksi niin, että Bulgarian ja muiden jäsenvaltioiden, erityisesti Kreikan, välisiin rajayhdysputkiin liittyviä sopimuksia voitaisiin tehdä ja kaasunjakomenetelmää voitaisiin mukauttaa.
22
Toiseksi Gazprom sitoutui hintoja koskevien [väitteiden] poistamiseksi antamillaan sitoumuksilla (jäljempänä hinnoittelukäytäntöihin liittyvät sitoumukset) lisäämään hinnantarkistuslausekkeet kyseisten asiakkaiden kanssa Bulgariassa, Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Puolassa tekemiinsä sopimuksiin tai tarvittaessa muuttamaan näihin sopimuksiin jo sisältyviä lausekkeita. Näiden uusien tai muutettujen hinnantarkistuslausekkeiden mukaan sopimuksen osapuolet, jos ne eivät pääse sovintoon uudesta hinnasta 120 päivän kuluessa, voivat kumpikin saattaa riidan välimiestuomioistuimen ratkaistavaksi, ja välimiestuomioistuimen, joka on perustettava Euroopan unionissa, on käytettävä perusteena kyseisiin lausekkeisiin sisältyviä hinnoitteluohjeita. Lisäksi tarkistetut hinnat tulevat voimaan taannehtivasti siitä hetkestä, jona hinnantarkistuspyyntö annetaan tiedoksi.
23
Kolmanneksi niihin kilpailua koskeviin huolenaiheisiin liittyvillä sitoumuksilla, joissa on kyse siitä, että Bulgarian tukkukauppiaalta vaaditaan tiettyyn hintaan tapahtuvan kaasuntoimituksen edellytyksenä South Stream ‑kaasuputkihankkeeseen kohdistuviin investointeihin liittyviä vakuutuksia, Gazprom sitoutui antamaan kyseisessä hankkeessa mukana oleville bulgarialaisille yhteistyökumppaneille mahdollisuuden vetäytyä hankkeesta vaatimatta näitä siviilioikeudelliseen vastuuseen ja perimättä takaisin kaasunhinnanalennuksia, jotka se oli myöntänyt vastineeksi hankkeessa mukana olosta. Lisäksi kun huomioon otetaan kyseisen kaasuputkihankkeen Bulgariassa sijaitsevasta osasta luopuminen, Gazprom sitoutui niin ikään olemaan vaatimatta kyseisen luopumisen perusteella erityisiä vahingonkorvauksia korkoineen.
3. Lopullisten sitoumusten arviointi ja täytäntöönpano
24
Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä olennaisin osin, että lopulliset sitoumukset olivat tehokkaita ja välttämättömiä – eivät kuitenkaan suhteettomia – kilpailua koskevien huolenaiheiden poistamiseksi, ja se ilmoitti ottaneensa tältä osin huomioon väitetiedoksiannon tiedoksi antamisen jälkeen kaasumarkkinoilla tapahtuneen kehityksen. Komissio huomautti ensinnäkin, että Gazprom oli jo toteuttanut erinäisiä toimenpiteitä, jotta sen menettely vastaisi paremmin kilpailusääntöjä; toiseksi, että kaasuinfrastruktuurin osalta tilanne oli parantunut muutamissa kyseisistä KIE‑maista eli Tšekin tasavallassa, Unkarissa, Puolassa ja Slovakiassa niin, että rajatylittävät kaasuvirrat olivat mahdollisia, joskin Baltian maiden ja Bulgarian kaasumarkkinat olivat edelleen eristyksissä muista unionin kaasumarkkinoista, ja kolmanneksi, että öljynhinnan laskettua jyrkästi osa kaasun pitkän aikavälin hinnoista, joiden laskemisessa käytettäviin lausekkeisiin sisältyi indeksointi öljytuotteiden hintoihin, olivat niin ikään laskeneet.
25
Komissio päätti tämän vuoksi määrätä lopulliset sitoumukset velvoittaviksi asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan mukaisesti. Riidanalaisen päätöksen mukaan lopulliset sitoumukset ovat voimassa kahdeksan vuotta siitä päivästä, jona kyseinen päätös annetaan tiedoksi Gazpromille, lukuun ottamatta tämän tuomion 23 kohdassa esille otettuja South Stream ‑kaasuputkihankkeeseen liittyviä sitoumuksia, jotka ovat velvoittavia 15 vuotta kyseisestä päivästä.
26
Riidanalaisen päätöksen päätösosan sanamuoto on seuraava:
’1 artikla
Liitteessä luetellut sitoumukset velvoittavat [Gazpromia] sekä kaikkia suoraan tai välillisesti [Gazpromin] määräysvallassa olevia oikeushenkilöitä kahdeksan vuoden ajan, lukuun ottamatta liitteessä olevassa 21 kohdassa yksilöityjä sitoumuksia, jotka ovat velvoittavia 15 vuoden ajan kyseisissä sitoumuksissa määritellystä ajankohdasta lukien.
2 artikla
[Komission] ei ole enää tarpeen [toteuttaa toimia] tässä asiassa – –’
C Kantelu
27
[Valittaja] oli tehnyt 9.3.2017 samaan aikaan komission aloittaman, riidanalaisen päätöksen antamiseen johtaneen hallinnollisen menettelyn kanssa asetuksen N:o 773/2004 5 artiklan mukaisesti kantelun, joka koski Gazpromin väitettyjä väärinkäytöksiä (jäljempänä kantelu). Kyseiset menettelytavat, jotka olivat suureksi osaksi päällekkäisiä väitetiedoksiannossa jo esille otettujen huolenaiheiden kanssa, sisälsivät erityisesti väitteitä, jotka koskivat Jamal‑kaasuputken Puolassa sijaitsevaan osaan liittyviä Gazpromin väärinkäytöksiä.
28
Komissio vahvisti 29.3.2017 vastaanottaneensa kantelun, joka kirjattiin sitten viitteellä ’asia AT.40497 – Kaasun hinta Puolassa’ (jäljempänä asia AT.40497).
29
Komissio toi esille 31.3.2017 päivätyllä [valittajalle] osoitetulla kirjeellä, että kantelussa esille otetut menettelytavat ja alkuperäisiin sitoumuksiin liittyvät menettelytavat vaikuttivat päällekkäisiltä, ja se pyysi [valittajaa] esittämään huomautuksia näistä sitoumuksista 16.3.2017 käynnistetyn markkinoiden kuulemisen yhteydessä. [Valittajan] pyydettyä ja saatua pidennettyä asiassa sovellettua määräaikaa se jätti huomautuksensa 19.5.2017.
30
Gazprom toimitti komissiolle kantelua koskevat huomautuksensa 15.5.2017.
31
Komissio ilmoitti [valittajalle] 23.1.2018 osoitetulla kirjeellä (jäljempänä hylkäämisaikomusta koskeva kirje) asetuksen N:o 773/2004 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti aikovansa hylätä kantelun, ja se kehotti [valittajaa] esittämään näkemyksensä neljän viikon kuluessa kyseisen kirjeen vastaanottamisesta. Komissio toimitti [valittajalle] myös väitetiedoksiannon version, josta luottamukselliset tiedot oli poistettu, sekä tämän tuomion 30 kohdassa mainitut, kantelua koskevat Gazpromin huomautukset, joista luottamukselliset tiedot oli poistettu.
32
[Valittaja] esitti huomautuksensa 2.3.2018 vastauksena hylkäämisaikomusta koskevaan kirjeeseen. Sen lisäksi, että [valittaja] ilmaisi olevansa tyytymätön kyseisessä kirjeessä esitettyihin päätelmiin, se arvosteli komission suorittamaa tutkimusta ja huomautti komission loukanneen [valittajan] oikeuksia kantelijana asiassa AT.39816 erityisesti siten, että useista pyynnöistä huolimatta komissio ei ollut antanut sille väitetiedoksiantoa tutustuttavaksi lähes vuoteen eikä myöskään mahdollisuutta esittää huomautuksia kyseisestä väitetiedoksiannosta.
33
[Valittaja] esitti 5.9.2018 eli riidanalaisen päätöksen antamisen jälkeen kuulemismenettelystä vastaavalle neuvonantajalle päätöksen 2011/695 7 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun perustellun pyynnön, jossa se vaati saada tutustua kaikkiin asiakirjoihin, joihin komissio oli perustanut hylkäämisaikomusta koskevassa kirjeessä esitetyn väliaikaisen arvioinnin, ja erityisesti väitetiedoksiannon versioon, josta ei ollut poistettu niin paljon tietoja. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja välitti kyseiset, 5.9.2018 päivätyssä kirjeessä esitetyt asiakirjoihin tutustumista koskevat pyynnöt komission kilpailun pääosastolle 17.9.2018. Komissio hylkäsi 25.9.2018 päivätyllä kirjeellä [valittajan] 2.3.2018 ja 5.9.2018 päivätyillä kirjeillä esittämät asiakirjoihin tutustumista koskevat pyynnöt.
34
[Valittaja] lähetti 24.1.2019 kilpailusta vastaavalle komission jäsenelle kirjeen, jossa se kehotti komissiota SEUT 265 artiklan toisen kohdan perusteella tekemään ratkaisun joko antamalla päätöksen kantelun hylkäämisestä tai jatkamalla menettelyä asiassa AT.40497. Komissio vastasi kyseiseen kirjeeseen 8.2.2019 ja muistutti, että kantelusta oli jo käyty runsaasti tietojenvaihtoa niiden välillä. Komissio huomautti myös asiasta AT.39816 antaneensa riidanalaisen päätöksen, jossa se oli ottanut huomioon erityisesti [valittajan] markkinoiden kuulemisen yhteydessä esittämät huomautukset, ja asiasta AT.40497 lähettäneensä hylkäämisaikomusta koskevan kirjeen, johon [valittaja] oli vastannut, sekä viimeistelevänsä kantelua koskevan arviointinsa.
35
Komissio antoi 17.4.2019 kantelun hylkäämistä koskevan päätöksen C(2019) 3003 final (asia AT.40497 – Kaasun hinta Puolassa).
36
[Valittaja] nosti 25.6.2019 unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, joka koski kyseistä kantelun hylkäämistä koskevaa päätöstä ja joka kirjattiin asianumerolla T‑399/19.”
II Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
3
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 15.10.2018 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen päätöksen kumoamista.
4
Gazprom pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 26.2.2019 toimittamallaan asiakirjalla saada osallistua oikeudenkäyntiin väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia. Overgas Inc., Liettuan tasavalta ja Puolan tasavalta toimittivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.2., 27.2.2019 ja 28.2.2019 väliintulohakemukset, joissa ne pyysivät saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwon vaatimuksia.
5
Unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi pääasian asianosaisia kuultuaan 5.4.2019 antamallaan päätöksellä Puolan tasavallan väliintulohakemuksen. Hän hyväksyi pääasian asianosaisia kuultuaan 17.5.2019 Liettuan tasavallan, Gazpromin ja Overgasin väliintulohakemukset.
6
Kun unionin yleisen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin 4.10.2019, esittelevä tuomari siirrettiin kahdeksanteen jaostoon, jonka käsiteltäväksi asia T‑616/18 tämän vuoksi siirrettiin.
7
Prosessinjohtotoimina, jotka toteutettiin unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamon 17.12.2019 päivätyillä kirjeillä, Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwoa kehotettiin toimittamaan useita asiakirjoja ja komissiota kehotettiin vastaamaan kirjallisesti kysymykseen, joka koski erinäisten väitetiedoksiannon luottamukselliseen versioon sisältyvien tietojen luottamuksellisuutta.
8
Samana päivänä unionin yleinen tuomioistuin määräsi komission yhtäältä Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 24 artiklan ensimmäisen kohdan ja toisaalta unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 91 artiklan b alakohdan ja 92 artiklan 3 kohdan nojalla, jollei kyseisen työjärjestyksen 103 artiklan soveltamisesta muuta johdu, toimittamaan jäljennöksen väitetiedoksiannon luottamuksellisesta versiosta kokonaisuudessaan.
9
Asianosaiset noudattivat asetetuissa määräajoissa 17.12.2019 määrättyjä prosessinjohtotoimia ja kyseistä määräystä.
10
Unionin yleinen tuomioistuin päätti 8.6.2020 kahdeksannen jaoston ehdotuksesta siirtää asian T‑616/18 laajennettuun kahdeksanteen jaostoon. Koska yksi laajennetun kahdeksannen jaoston tuomareista oli estynyt osallistumasta asian käsittelyyn, unionin yleisen tuomioistuimen presidentti nimettiin täydentämään mainitun laajennetun jaoston kokoonpano 15.6.2020 annetulla päätöksellä.
11
Komission esittämän väitetiedoksiannon luottamuksellisen version täydellisen jäljennöksen osalta unionin yleinen tuomioistuin päätti, että kyseinen asiakirja saatetaan Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwon edustajien tietoon huomautusten esittämistä varten sillä ehdolla, että nämä allekirjoittavat ensin salassapitositoumukset. Kyseisten edustajien toimitettua allekirjoitetut salassapitositoumukset asiakirja luovutettiin heille, ja Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo esitti huomautuksensa 8.12.2020.
12
Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 18. ja 19.5.2021 pidetyssä istunnossa. Samassa yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin ilmoitti myös ottaneensa huomioon suullista käsittelyä varten laadittua kertomusta koskevat huomautukset, jotka komissio oli esittänyt 27.4.2021.
13
Komissio tarkisti kanteen tutkittavaksi ottamista koskevien unionin yleisen tuomioistuimen kysymysten yhteydessä kantaansa kanteen tutkittavaksi ottamiseen ja väitti, että kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ei ollut osoittanut oikeussuojan tarvettaan nyt käsiteltävässä tapauksessa.
14
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo pyysi useisiin menettelytoimiin sisältyvien erinäisten tietojen luottamuksellista käsittelyä suhteessa Liettuan tasavaltaan, Puolan tasavaltaan, Gazpromiin ja Overgasiin. Viimeksi mainitut eivät vastustaneet näitä pyyntöjä.
15
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo esitti kanteensa tueksi kuusi kanneperustetta, jotka olennaisilta osin koskivat
–
ensimmäiseksi sitä, että komissio oli rikkonut asetuksen N:o 1/2003 9 artiklaa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, sekä loukannut suhteellisuusperiaatetta toteamalla ilmeistä arviointivirhettä merkitsevästi, että Jamal‑väitteet olivat osoittautuneet perusteettomiksi, ja hyväksymällä sitoumukset, joilla ei vastattu kyseisiin väitteisiin
–
toiseksi sitä, että komissio oli rikkonut asetuksen N:o 1/2003 9 artiklaa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, sekä loukannut suhteellisuusperiaatetta hyväksymällä lopulliset sitoumukset, vaikkei niillä poistettu asianmukaisesti hinnoittelukäytäntöjä koskevia väitteitä
–
kolmanneksi sitä, että komissio oli rikkonut asetuksen N:o 1/2003 9 artiklaa, luettuna yhdessä SEUT 102 artiklan kanssa, sekä loukannut suhteellisuusperiaatetta hyväksymällä lopulliset sitoumukset, vaikkei niillä poistettu asianmukaisesti alueellisia rajoituksia koskevia väitteitä
–
neljänneksi sitä, että komissio oli rikkonut SEUT 194 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä SEUT 7 artiklan kanssa, koska riidanalainen päätös on ristiriidassa unionin energiapolitiikan tavoitteiden kanssa ja koska komissio ei ollut ottanut huomioon kyseisestä päätöksestä eurooppalaisille kaasuntoimitusmarkkinoille aiheutuvaa kielteistä vaikutusta
–
viidenneksi sitä, että komissio oli rikkonut SEUT 18 artiklan 1 kohtaa ja loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta kohtelemalla eri tavalla Gazpromin Länsi‑Euroopan jäsenvaltioissa toimivia ja kyseisissä KIE‑maissa toimivia asiakkaita, ja
–
kuudenneksi sitä, että komissio oli käyttänyt harkintavaltaansa väärin ja rikkonut olennaisia menettelymääräyksiä, sillä se ei ottanut riidanalaisessa päätöksessä huomioon asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan tavoitetta eikä hallinnollisen menettelyn suorittamiseen liittyvän toimivaltansa rajoja.
16
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla kaikki nämä kanneperusteet ja kanteen kokonaisuudessaan.
III Asian käsittely unionin tuomioistuimessa sekä valituksen ja liitännäisvalituksen asianosaisten vaatimukset
17
Orlen vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta tämä ratkaisee sen unionin tuomioistuimen antaman tuomion mukaisesti, ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä asiassa ja unionin yleisessä tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä.
18
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
19
Gazprom vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20
Overgas ja Puolan tasavalta vaativat, että unionin tuomioistuin hyväksyy valituksen.
21
Overgas vaatii liitännäisvalituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
22
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää liitännäisvalituksen ja
–
velvoittaa Overgasin korvaamaan liitännäisvalituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
23
Gazprom vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää liitännäisvalituksen ja
–
velvoittaa Overgasin korvaamaan liitännäisvalituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
24
Orlen vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hyväksyy liitännäisvalituksen ensimmäisen valitusperusteen ja
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion.
IV Päävalitus
25
Orlen esittää valituksensa tueksi neljä valitusperustetta, joista ensimmäinen koskee asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan rikkomista, toinen SEUT 194 artiklan, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 9 artiklan kanssa, rikkomista, kolmas mainitun asetuksen 9 artiklan 1 kohdan rikkomista ja neljäs saman asetuksen 9 artiklan 2 kohdan rikkomista.
A Tutkittavaksi ottaminen
1.
Asianosaisten lausumat
26
Gazprom väittää esittämättä kuitenkaan muodollista oikeudenkäyntiväitettä, että valitus on jätettävä tutkimatta.
27
Sen mielestä Orlenilla ei ole jo syntynyttä ja edelleen olemassa olevaa intressiä valituksenalaisen tuomion kumoamiseen, koska tällainen intressi ei voi koskea tulevaa ja hypoteettista tilannetta. Kyseisen tuomion kumoaminen ei auttaisi Orlenia, koska se oli jo marraskuussa 2019 ilmoittanut Gazpromille, ettei se aikonut jatkaa pitkäaikaista kaasuntoimitussopimusta vuoden 2022 jälkeen. Orlen oli ryhtynyt tarvittaviin toimenpiteisiin lopettaakseen liikesuhteet Gazpromin kanssa ennen vuoden 2022 loppua. Näin ollen Orlen ja Puolan tasavalta eivät enää olisi kiinnostuneita siitä, että Gazprom toimittaa niille kaasua, joten edes suotuisin ratkaisu valitukseen ei Gazpromin mukaan tyydyttäisi Orlenia.
28
Gazprom katsoo lisäksi, että unionin tuomioistuimen on jätettävä tutkimatta valituksen 154 ja 161 kohdassa esitetyt väitteet, koska ne eivät ole riittävän selkeitä.
29
Komissio puolestaan väittää, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on osittain jätettävä tutkimatta siltä osin kuin Orlen riitauttaa siinä unionin yleisen tuomioistuimen monitahoisten liiketoimien osalta harjoittaman laillisuusvalvonnan vetoamatta ilmeisiin arviointivirheisiin samoin kuin kolmannen valitusperusteen toinen osa siksi, että siinä esitetyt väitteet eivät ole selkeitä.
2.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
30
Ensimmäiseksi on mainittava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että valituksen tekevän luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön on voitava myös silloin, kun kyseinen henkilö nostaa kumoamiskanteen, näyttää toteen oikeussuojan tarve, jota on arvioitava yhtäältä kyseisen valituksen tai kanteen kohteen ja toisaalta sen nostamisajankohdan valossa. Tämän olennaisen edellytyksen noudattamatta jättäminen on ehdoton prosessineste, jonka unionin tuomioistuimet voivat milloin tahansa tutkia viran puolesta (tuomio 22.9.2022, IMG v. komissio, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31
Lisäksi kyseisen oikeussuojan tarpeen on oikeudenkäynnin kohteen tavoin oltava olemassa tuomioistuimen ratkaisun julistamiseen saakka. Näin ollen kyseisen oikeussuojan tarpeen tai oikeudenkäynnin kohteen häviäminen oikeudenkäynnin aikana voi johtaa siihen, että unionin tuomioistuin toteaa tarvittaessa viran puolesta, että lausunnon antamiseen ole enää aihetta (tuomio 22.9.2022, IMG v. komissio, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Yleisesti ottaen sekä oikeussuojan tarpeen olemassaolo että sen jatkuminen edellyttävät, että kanne tai valitus voi tuloksellaan tuottaa sen nostaneelle tai tehneelle luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle etua. Tätä kysymystä on joka tapauksessa arvioitava konkreettisesti (tuomio 22.9.2022, IMG v. komissio, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Nyt käsiteltävässä asiassa Gazprom väittää, ettei valitusta voida ottaa tutkittavaksi, koska Orlenilla ei ole jo syntynyttä ja edelleen olemassa olevaa intressiä valituksenalaisen tuomion kumoamiseen, kun otetaan huomioon muun muassa niiden välisten sopimussuhteiden päättyminen 31.12.2022. Tältä osin on kiistatonta, että sopimussuhteet ovat sitoneet Gazpromia ja Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwoa kyseiseen ajankohtaan saakka ja siis myös sen jälkeen, kun valitus 8.4.2022 tehtiin.
34
Koska riidanalaisella päätöksellä oli 8.4.2022–31.12.2022 oikeusvaikutuksia Puolan kaasu‑ ja öljymarkkinoihin, joilla Orlen toimii, sillä sen oikeudellinen edeltäjä oli Gazpromin sopimuskumppani, Orlen saattoi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti vedota väittämiensä lainvastaisuuksien seurauksiin ja väittämänsä kaltaiseen vahinkoon (ks. vastaavasti tuomio 7.9.2023, Versobank v. EKP, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, 160 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) saadakseen korvauksen kyseisestä vahingosta.
35
Orlen on lisäksi täsmentänyt vastauskirjelmässään ilman, että tätä olisi kyseenalaistettu, että sen ja Gazpromin välillä oli vireillä useita välimiesmenettelyjä, jotka koskivat Jamal‑kaasuputkeen liittyvän sopimuksen täytäntöönpanoa, hintakysymykset mukaan lukien. Lisäksi valituksen tekemisen jälkeen aloitettiin menettely, joka koski sitä, että Gazprom oli keskeyttänyt kaasutoimituksensa 27.4.2022 alkaen.
36
Edellä esitetystä seuraa, että Gazprom kiistää virheellisesti sen, että Orlenilla olisi jo syntynyt ja edelleen olemassa oleva intressi vaatia valituksenalaisen tuomion kumoamista.
37
Toiseksi on mainittava, että SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta sekä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdasta ja 169 artiklan 2 kohdasta seuraa, että valituksessa on valituksen tai asianomaisen valitusperusteen tutkimatta jättämisen uhalla ilmoitettava täsmällisesti sekä valituksenalaisen tuomion arvostellut kohdat että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi (tuomio 11.1.2024, Foz v. neuvosto, C‑524/22 P, EU:C:2024:23, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Nyt käsiteltävässä asiassa on katsottava poiketen komission väitteistä, jotka koskevat kolmannen valitusperusteen toisen osan riittämätöntä selkeyttä, ja Gazpromin samankaltaisista väitteistä valituksen 154 ja 161 kohdan osalta, että valituksessa yksilöidään riittävällä tarkkuudella – kussakin kyseessä olevassa kohdassa – moititut valituksenalaisen tuomion osat ja selostetaan syyt, joiden vuoksi kyseisten osien väitetään ilmentävän ilmeistä arviointivirhettä koskevan oikeuskäytännön virheellistä soveltamista ja oikeudellista virhettä asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkinnassa.
39
Oikeudenkäyntiväitteet on siis hylättävä.
40
Komission väite, jonka mukaan ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin Orlen ei ole vedonnut monitahoisia liiketoimia koskevaan ilmeiseen arviointivirheeseen, on hylättävä. Orlen on nimittäin esittänyt kyseisen ensimmäisen osan osana valitusperustetta, jossa unionin yleisen tuomioistuimen väitetään soveltaneen virheellisesti asetuksen N:o 1/2003 9 artiklaa. Se on väittänyt siinä – tosin lyhyesti – että unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt tarkistaa, oliko komissio Gazpromin sitoumukset hyväksyessään arvioinut niitä asianmukaisesti väitetiedoksiannon valossa ”ilmeistä virhettä tekemättä”. Näin ollen Orlen on antanut unionin tuomioistuimelle edellytykset yksilöidä mainitun ensimmäisen osan ulottuvuus ja lausua valituksenalaisessa tuomiossa tältä osin esitetyn arvioinnin oikeellisuudesta.
41
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että valitus on otettava tutkittavaksi.
B Asiakysymys
1.
Alustavat huomautukset
42
Asetuksen N:o 1/2003 9 artiklasta ilmenee, että jos komissio aikoo tehdä päätöksen, jossa rikkominen määrätään lopetettavaksi, se voi määrätä asianomaisten yritysten esittämät sitoumukset velvoittaviksi, jos niillä voidaan poistaa huolenaiheet, joista komissio on ennakkoarvioinnissaan ilmoittanut kyseessä oleville yrityksille.
43
Kyseisellä artiklalla pyritään varmistamaan EUT‑sopimuksessa määrättyjen kilpailusääntöjen tehokas soveltaminen tekemällä päätöksiä, joilla osapuolten ehdottamat sitoumukset, joita komissio pitää tarkoituksenmukaisina määrittelemiensä kilpailuongelmien ratkaisemiseksi mahdollisimman nopeasti, todetaan velvoittaviksi sen sijaan, että rikkominen todetaan muodollisesti. Mainitun artiklan taustalla ovat erityisesti prosessiekonomiset syyt, ja sen ansiosta yritykset voivat osallistua menettelyyn täysimääräisesti ehdottamalla ratkaisuja, jotka niistä näyttävät tarkoituksenmukaisimmilta ja sopivimmilta mainittujen komission huolenaiheiden poistamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 29.6.2010, komissio v. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 35 kohta).
44
Vaikka asetuksen N:o 1/2003 9 artiklassa – toisin kuin sen 7 artiklassa – ei viitatakaan nimenomaisesti oikeasuhteisuuden käsitteeseen, suhteellisuusperiaate on silti unionin oikeuden yleisenä oikeusperiaatteena unionin toimielinten kaiken toiminnan laillisuuden mittari, mukaan luettuina komission kilpailuviranomaisena tekemät päätökset (tuomio 29.6.2010, komissio v. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 36 kohta).
45
Kuten kyseisen asetuksen johdanto‑osan 13 perustelukappaleesta ilmenee, mainitun asetuksen 9 artiklassa säädetään ainoastaan, että komissiolla ei ole sen nojalla aloitetussa menettelyssä velvollisuutta luonnehtia ja todeta rikkomista vaan sen tehtävänä on ainoastaan tutkia ja mahdollisesti hyväksyä asianomaisten yritysten ehdottamat sitoumukset ottamalla huomioon ongelmat, jotka se on yksilöinyt ennakkoarvioinnissaan, sekä päämäärät, joita se tavoittelee. Kun komissio panee suhteellisuusperiaatteen täytäntöön mainitun 9 artiklan yhteydessä, se vain tarkastaa, että kysymyksessä olevilla sitoumuksilla poistetaan sen asianomaisille yrityksille esittämät huolenaiheet ja että kyseiset yritykset eivät ole esittäneet vähemmän rajoittavia sitoumuksia, joilla huolenaiheet voidaan poistaa yhtä asianmukaisesti (tuomio 29.6.2010, komissio v. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 40 ja 41 kohta).
46
Tätä tarkastusta suorittaessaan komission on kuitenkin otettava huomioon kolmansien edut, eikä se, että komissio on määrännyt yrityksen yksin esittämät sitoumukset velvoittaviksi, merkitse sitä, ettei muilla yrityksillä olisi mahdollisuutta suojata mahdollisia oikeuksiaan suhteissaan kyseiseen yritykseen (tuomio 29.6.2010, komissio v. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 41 ja 49 kohta). Kun komissio ei tarkastele sitoumuksia sen kannalta, soveltuvatko ne sen kilpailuun liittyvien huolenaiheiden poistamiseen, vaan sen kannalta, miten ne vaikuttavat kolmansien osapuolten etuihin, suhteellisuusperiaate edellyttää, että kolmansien osapuolten oikeudet eivät menetä sisältöään (tuomio 9.12.2020, Groupe Canal + v. komissio, C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, 106 kohta).
47
Edellä esitetystä seuraa, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan erityisluonne, yhtäältä asianmukainen arviointiperuste niiden huolenaiheiden suhteen, jotka komissio on esittänyt ennakkoarvioinnissaan, on julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 39 kohdassa ilmaisemalla tavalla se, riittävätkö sitoumukset poistamaan kyseiset huolenaiheet asianmukaisella tavalla ilman, että komission itsensä tarvitsee tutkia sille esitettyjä sitoumuksia vähemmän rajoittavia tai niitä maltillisempia ratkaisuja, ja toisaalta komission niistä tekemää arviointia koskeva tuomioistuinvalvonta kohdistuu ainoastaan siihen, onko komissio tehnyt ilmeisen arviointivirheen (ks. vastaavasti tuomio 29.6.2010, komissio v. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, 42 kohta).
48
Kuten julkisasiamies on esittänyt ratkaisuehdotuksensa 97 kohdassa, tällaisessa valvonnassa ei siis pyritä siihen, ettei komission arviointiin liittyisi lainkaan sääntöjenvastaisuuksia, vaan komissiolle on annettu jonkin vertaa harkintavaltaa, kunhan ilmeisyyden kynnystä ei ylitetä.
49
Menettelylliseltä kannalta on korostettava, että asetuksen N:o 1/2003 9 artiklassa jätetään komissiolle vapaus määrittää se, missä muodossa se toteuttaa kyseisen artiklan 1 kohdassa mainitun ”ennakkoarvioinnin”. Kuten komissio vahvisti istunnossa, tällaisena arviointina toimii käytännössä usein väitetiedoksianto, joka osoitetaan yritykselle, jota moititaan SEUT 101 tai SEUT 102 artiklan vastaisesta käyttäytymisestä kyseisen asetuksen 7 artiklan perusteella. Jos näin on – kuten nyt käsiteltävässä tapauksessa –, sovelletaan tällaisia menettelyyn liittyviä asiakirjoja koskevaa oikeuskäytäntöä, eikä väitetiedoksiantoa voida minkään kyseisen asetuksen säännöksen perusteella kohdella eri tavalla sen mukaan, onko se saman asetuksen 7 artiklan vai 9 artiklan perusteella tehdyn päätöksen taustalla, eikä 9 artiklassa erityisesti säädetä mahdollisuudesta tarkastella ennakkoarviointia uudelleen.
50
Tältä osin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että väitetiedoksianto on menettelyyn liittyvä ja valmisteleva asiakirja, jolla rajataan komission vireille paneman hallinnollisen menettelyn kohde puolustautumisoikeuksien tehokkaan käyttämisen varmistamiseksi ja estetään se, että komissio ottaa huomioon muita väitteitä asianomaisen menettelyn päättävässä päätöksessään. Väitetiedoksiannon luonteelle on siis tyypillistä, että se on väliaikainen ja että komissio voi muuttaa sitä myöhemmässä arvioinnissaan osapuolten sille esittämien huomautusten ja muiden tosiseikkoja koskevien toteamusten perusteella. Komission pitää näet ottaa huomioon seikat, jotka perustuvat koko hallinnolliseen menettelyyn, ja joko hylättävä perusteettomat väitteet tai muokattava ja täydennettävä sekä tosiseikkojen että oikeudellisten seikkojen osalta huomioon ottamiensa väitteiden tueksi esittämiään perusteluja (tuomio 28.1.2021, Qualcomm ja Qualcomm Europe v. komissio, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51
Niinpä komission ei tarvitse selostaa asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan nojalla tekemässään päätöksessä syitä, joiden vuoksi se on hylännyt yhden tai useamman väitteen, jotka vastaavat tiettyjä sen alkuperäisiä huolenaiheita, yritykselle, jonka sitoumukset se on määrännyt velvoittaviksi ja joka on väitetiedoksiannon ja laajemmin kyseisessä 9 artiklassa tarkoitetun ennakkoarvioinnin ainoa adressaatti, eikä kolmansille osapuolille, joita asia koskee (ks. vastaavasti tuomio 28.1.2021, Qualcomm ja Qualcomm Europe v. komissio, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
52
Tämä ei tietenkään estä sitä, että komissio katsoo omasta aloitteestaan, että tältä osin on hyödyllistä antaa tietoja, jotta päätös voidaan ymmärtää paremmin.
2.
Komission vaatimus perustelujen korvaamisesta
53
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 83 kohdassa, että ”nyt käsiteltävän asian olosuhteissa ja erityisesti tarkistetun ennakkoarvioinnin puuttuessa komissio oli, toisin kuin se väittää, asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan nojalla velvollinen esittämään syyt, joiden vuoksi Jamal‑väitteet poistava sitoumus puuttui”. Se lisäsi kyseisen tuomion 85 kohdassa, että ”käsiteltävässä asiassa on joka tapauksessa todettava, että komissio on esittänyt syyt, joiden vuoksi se ei määrännyt Jamal‑väitteet poistavaa sitoumusta velvoittavaksi, riidanalaisen päätöksen johdanto‑osan 138 perustelukappaleessa olevien kahden perusteen muodossa”, ja että nämä perusteet liittyvät sertifiointipäätökseen ja Puolan kaasualan suhteiden hallitustenväliseen luonteeseen.
54
Komissio korosti vastauskirjelmässään, että kyseinen arviointi merkitsi oikeudellista virhettä, mutta katsoi, ettei sillä ollut vaikutusta valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmaan eikä se siten voinut johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen. Se on näin ollen vaatinut, että unionin tuomioistuin korvaa tältä osin valituksenalaisen tuomion perustelut omilla perusteluillaan.
55
Vaatimus on syytä hyväksyä ja todeta edellä 49–52 kohdassa esitetyn valossa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että komission oli siinä tapauksessa, että tietyistä asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna ennakkoarviointina toimivassa väitetiedoksiannossa esitetyistä väitteistä luovutaan, lähetettävä tarkistettu ennakkoarviointi.
56
Tällainen virhe ei kuitenkaan vaikuta valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmaan, koska unionin yleinen tuomioistuin katsoi aivan oikein, että komissio oli perustellut riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin kyse oli Jamal‑väitteistä luopumisen – minkä komissio saattoi tehdä – syistä, kuten edellä 53 kohdassa muistutettiin.
57
On lisättävä, että kyseisistä väitteistä luopumisen vuoksi Orlen voi riitauttaa riidanalaisen päätöksen sääntöjenmukaisuuden mainitun luopumisen perusteella vain, jos se osoittaa, että kyseinen luopuminen teki Gazpromin antamista ja komission hyväksymistä sitoumuksista ilmeisen riittämättömät.
3.
Ensimmäinen valitusperuste
58
Päävalituksen ensimmäinen valitusperuste, joka koskee asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan rikkomista, koostuu kolmesta osasta.
a)
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
1) Asianosaisten lausumat
59
Orlen väittää ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi asetuksen N:o 1/2003 9 artiklaa virheellisesti katsomalla, että komissio oli arvioinut Gazpromin antamien sitoumusten asianmukaisuuden oikein, vaikka kyseisillä sitoumuksilla ei poistettu komission väitetiedoksiannossa ilmaisemia huolenaiheita ja vaikka sitoumukset eivät olleet tulevaisuuteen suuntautuvia eli sellaisia, joilla luonteensa puolesta voidaan estää samankaltaiset rikkomiset tulevaisuudessa. Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleisen tuomioistuimen olisi Orlenin mukaan kuitenkin pitänyt tarkistaa, oliko komissio arvioinut sitoumusten asianmukaisuuden niiden kilpailuongelmien valossa, jotka se oli yksilöinyt väitetiedoksiannossa.
60
Orlen katsoo erityisesti, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisen tuomion 208, 209 ja 237 kohdassa sitoumusten asianmukaisuuden kokonaan väitetiedoksiannosta irrallaan.
61
Näin unionin yleinen tuomioistuin loukkasi Orlenin mukaan luottamuksensuojan periaatetta eli Orlenin luottamusta siihen, että vaikka päätöksellä sitoumusten määräämisestä velvoittaviksi ei ole samaa luonnetta kuin asetuksen N:o 1/2003 7 artiklaan perustuvalla päätöksellä, sillä poistetaan kaikki komission huolenaiheet ja päätetään Gazpromin harjoittama kilpailusääntöjen rikkominen.
62
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
2) Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
63
Orlenin perusteluja ei voida hyväksyä.
64
Ensimmäiseksi on katsottava, että kun Orlen moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se ei ottanut väitetiedoksiannossa ilmaistuja väitteitä tyhjentävästi huomioon, kun se arvioi Gazpromin antamien sitoumusten riittävyyttä, se vähintäänkin implisiittisesti sisällyttää tähän myös Jamal‑väitteet, joista komissio luopui ennen riidanalaisen päätöksen antamista, kuten valituksenalaisen tuomion 17 kohdasta, joka toistettiin edellä 2 kohdassa, ilmenee. Väite on siten osittain tehoton.
65
Toiseksi on mainittava, että kuten komissio on perustellusti huomauttanut, Orlen ei osoita ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen arvioidessaan Gazpromin ehdottamien sitoumusten riittävyyttä sen väitetiedoksiannossa esittämien huolenaiheiden poistamiseksi, eikä sitä, että tällainen ilmeinen arviointivirhe olisi jäänyt unionin yleiseltä tuomioistuimelta huomaamatta. Orlen esittää tältä osin pelkkiä väitteitä. Kuten edellä 47 ja 48 kohdassa muistutettiin, asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan nojalla tehtyä päätöstä koskeva tuomioistuinvalvonta kohdistuu ainoastaan siihen, onko komissio tehnyt tällaisen virheen, mikä tähän vetoavan asianosaisen on näytettävä konkreettisesti toteen.
66
Kolmanneksi Orlenin moitteiden, jotka koskevat sitä, ettei Gazpromin ehdottamien sitoumusten asianmukaisuuden arvioimiseksi tehty tulevaisuuteen suuntautuvaa arviointia, perusteella ei yhtäältä voida katsoa, että tältä osin olisi tehty ilmeinen arviointivirhe, ja toisaalta moitteet koskevat unionin yleisen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevista toteamuksista tekemiä päätelmiä, joita Orlen ei ole kyseenalaistanut, eli että ainakin joidenkin kyseessä olevien sopimusten osalta ei voitu katsoa, että niiden hinnanlaskenta‑ tai tarkistuslausekkeisiin sisältyisi viittauksia kilpailuolosuhteissa määräytyviin ja selkeästi määritettäviin viitehintoihin. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tästä yksinomaisen toimivaltansa nojalla, että selkeästi määritettävän, kilpailuun perustuvan ja julkisesti saatavilla olevan viitehinnan (kuten kilpailuun perustuvilla kaasun markkinapaikoilla sovellettujen hintojen) puuttuminen hinnantarkistuslausekkeista oli yksi pääsyistä, joiden vuoksi hinnat olivat voineet nousta kohtuuttomiksi hinnoittelukäytäntöjen kohteena olleissa viidessä KIE‑maassa.
67
Neljänneksi väite, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi komission päätöksen sallia ehdotettujen sitoumusten myöhempi tarkistaminen, perustuu valituksenalaisen tuomion sekä riidanalaisen päätöksen virheelliseen tulkintaan. Ensinnäkin pelkkä kyseisen tuomion 423 kohdassa oleva maininta siitä, että unionin toimielimet tai kansalliset kaasualan sääntelyviranomaiset voivat toteuttaa toimia kaasualan sääntelyn muuttamiseksi tai tarvittaessa kyseisen sääntelyn noudattamisen varmistamiseksi, ei liity – toisin kuin Orlen väittää – mahdollisuuteen tarkistaa tällaisia sitoumuksia. Toiseksi yksinomaan komission muistutus siitä, että se, ettei asianomainen yritys noudata kyseessä olevia sitoumuksia, voi johtaa asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan perusteella menettelyn uudelleen aloittamiseen, ei ilmennä tahtoa täydentää tällaisia sitoumuksia jälkikäteen vaan varmistaa niiden noudattaminen.
68
Viidenneksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luottamuksensuojan periaate kuuluu unionin oikeuden perusperiaatteisiin, ja kaikilla taloudellisilla toimijoilla, joille on toimielimen täsmällisten vakuuttelujen vuoksi syntynyt perusteltuja odotuksia, on oikeus vedota tähän periaatteeseen (tuomio 12.1.2017, Timab Industries ja CFPR v. komissio, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 134 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69
Talouden toimija ei voi tukeutua väitetiedoksiantoon, jonka valmistelevasta ja väliaikaisesta luonteesta muistutettiin edellä 50 kohdassa, – silloinkaan, kun sillä toteutetaan ennakkoarviointi, jonka nimikin ilmentää sitä, ettei se ole lopullinen – katsoakseen, että komissio on antanut sille täsmällisiä vakuutteluja siitä, että kaikki tällaisissa asiakirjoissa ilmaistut huolenaiheet vastaavat lopulliseen päätökseen sisältyviä sitoumuksia (ks. analogisesti tuomio 12.1.2017, Timab Industries ja CFPR v. komissio, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, 135 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siten hylättävä.
b)
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
1) Asianosaisten lausumat
71
Orlen esittää ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin otti tosiseikat useaan otteeseen huomioon ilmeisen vääristyneellä tavalla, minkä seurauksena se sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 1/2003 9 artiklaa ja katsoi perusteettomasti, ettei komissio ollut tehnyt Gazpromin esittämien sitoumusten asianmukaisuutta koskevaa ilmeistä arviointivirhettä.
72
Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin katsoi Orlenin mukaan virheellisesti, että Gazpromin menettelytavat muodostuivat lähinnä kaasun maahantuonnin estämisestä, vaikka todellisuudessa Gazpromin menettelytavoilla pyrittiin väitetiedoksiannossa nimenomaisesti kuvatulla tavalla estämään kyseisten KIE‑maiden toimijoiden harjoittama kaasun jälleenvienti, mikä vaikutti suoraan kaasun tukkumarkkinoiden toimivuuteen. Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin sivuutti Gazpromin soveltamiin alueellisiin rajoituksiin, jotka mainitaan väitetiedoksiannossa ja joilla ei pyritty estämään kaasuntuontia KIE‑maihin vaan KIE‑maiden harjoittama jälleenmyynti, liittyvän ydinkysymyksen. Jos unionin yleinen tuomioistuin ei olisi ottanut tosiseikkoja huomioon tällä tavalla vääristyneenä, sen olisi Orlenin mukaan pitänyt myöntää, ettei Gazprom ollut vastannut asianmukaisesti väitetiedoksiannossa esitettyihin alueellisia rajoituksia koskeviin väitteisiin.
73
Orlen katsoo unionin yleisen tuomioistuimen myös todenneen virheellisesti, että komissio oli yksilöinyt väitetiedoksiannossa neljä sopimusten ulkopuolista toimintatapaa ja jättänyt huomiotta uhan Gazpromin erilaisista vastatoimista, minkä vuoksi se oli virheellisesti pitänyt Gazpromin sitoumusta asianmukaisena, vaikka se ei kattanut kaikkia väitetiedoksiannossa esitettyjä komission huolenaiheita.
74
Orlenin mukaan unionin yleinen tuomioistuin myös katsoi virheellisesti, että se, että kansalliset tuomioistuimet voivat hyväksyä välitystuomiota koskevan kumoamisvaatimuksen, jos ne katsovat välitystuomion olevan ristiriidassa SEUT 102 artiklan tai asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan nojalla tehdyn päätöksen kanssa, voi johtaa siihen, että välitystuomioistuimet varmistavat, että niiden tuomiot ovat EUT‑sopimuksen määräysten mukaisia, koska tällainen väite on spekulatiivinen eikä sen tueksi ole näyttöä.
75
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
2) Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
76
On mainittava uudelleen, että kun komissio antaa asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 1 kohdan nojalla päätöksen, jolla yrityksen esittämät sitoumukset määrätään velvoittaviksi, sen tavoitteena on poistaa ilmaisemansa kilpailunvastaisten käytäntöjen olemassaoloa koskevat huolenaiheet ja prosessiekonomian turvaamiseksi saavuttaa näiden sitoumusten ansiosta nopeasti kilpailun tyydyttävä toimivuus kyseessä olevilla markkinoilla. Nyt käsiteltävässä asiassa ei kuitenkaan ole poissuljettua, että riidanalaisen päätöksen antamisen jälkeen komission hyväksymät objektiiviset toimenpiteet, joilla pyritään palauttamaan täysimääräisesti kilpailuun perustuvat kaasun toimitus‑ ja jakeluehdot Puolan markkinoille, joilla Orlen toimii, eivät ole heti tuottaneet vaikutuksia tai vastanneet tietyn taloudellisen toimijan, tässä tapauksessa Orlenin, subjektiivisia odotuksia. Tästä ei ole syytä päätellä, että kyseisessä päätöksessä olisi ilmeisiä arviointivirheitä, joihin unionin yleinen tuomioistuin ei olisi puuttunut.
77
Erityisesti on mainittava, että kuten komissio väittää, unionin yleinen tuomioistuin arvioi asianmukaisesti kaasuntuonnin Saksasta Puolaan siinä yhteydessä, kun se tarkasteli velvollisuutta vaihtaa toimituspisteitä, mikä mainittiin jo riidanalaisen päätöksen 170 perustelukappaleessa. Niinpä on kiistatonta, että väitetiedoksiannon antamisen jälkeen Puola oli hyötynyt merkittävässä määrin rajat ylittävän kaasunsiirtoinfrastruktuurin parantamisesta, koska tuonti oli tullut mahdolliseksi toimituspistettä vaihtamatta. Unionin yleinen tuomioistuin ei siten tehnyt oikeudellista virhettä valvoessaan sitä, miten komissio oli tarkastellut kysymystä kaasun maahantuonnista Puolaan osana arviointiaan sen asianmukaisuudesta, ettei Gazprom ollut sitoutunut ottamaan käyttöön suurempaa määrää mahdollisesti vaihdettavia ja Puolaan vaikuttavia toimituspisteitä.
78
Vaikka Orlen väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut Gazpromin sitoumusten asianmukaisuuden arvioinnissa huomioon Gazpromin erilaisten vastatoimien uhan kaltaisia tekijöitä, vaikuttaa siltä, että tällainen väite ei perustu tosiseikkoihin, koska unionin yleinen tuomioistuin erityisesti mainitsi tällaiset toimintatavat valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa.
79
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi myös perustellusti, että välitystuomioistuimet ovat taipuvaisia varmistumaan siitä, että annettava välitystuomio on SEUT 102 artiklan mukainen, eikä tämä toteamus voi missään tapauksessa johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen.
80
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on siten hylättävä.
c)
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa
81
Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa Orlen väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut huomioon komission velvollisuutta käyttää monitahoisia taloudellisia ja teknisiä kysymyksiä koskevaa lakisääteistä harkintavaltaansa EUT‑sopimuksen määräyksiä ja unionin oikeusjärjestyksen perusperiaatteita noudattaen. SEUT 194 artiklaan perustuva energiayhteisvastuun periaate, joka kuuluu unionin oikeuden yleisiin periaatteisiin, on sen mukaan yksi tällaisista perusperiaatteista. Komissiolla tällä alalla olevaa harkintavaltaa rajoittaa Orlenin mukaan siis sille asetettu velvollisuus toimia EUT‑sopimuksen määräysten ja unionin oikeuden yleisten periaatteiden mukaisesti.
82
Orlenin mukaan unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellisesti asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 1 kohtaa kyseessä olevien sitoumusten tarkastelun yhteydessä tukeutumalla liian rajoittavaan tulkintaan 29.6.2010 annetusta tuomiosta komissio v. Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377) ja 15.9.2016 annetusta tuomiosta Morningstar v. komissio (T‑76/14, EU:T:2016:481) ilmenevistä suuntaviivoista, kun se rajoitti niitä arviointiperusteita, jotka ohjaavat komissiota kyseessä olevien sitoumusten tutkimisessa, ja sivuutti siten paitsi energiayhteisvastuun periaatteen myös sen, että asia kuuluu luonteensa vuoksi energia‑alaan.
83
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
84
Unionin tuomioistuin katsoo aiheelliseksi tutkia ensimmäisen valitusperusteen kolmannen osan yhdessä toisen valitusperusteen kanssa.
4.
Toinen valitusperuste
a)
Asianosaisten lausumat
85
Orlenin toinen valitusperuste koskee SEUT 194 artiklan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan kanssa, virheellistä soveltamista. Sen mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki useita virheitä SEUT 194 artiklan tulkinnassa.
86
Viimeisimmästä oikeuskäytännöstä, jota ilmentää 15.7.2021 annettu tuomio Saksa v. komissio (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 43, 44, 47, 50 ja 51 kohta), seuraa Orlenin mukaan, että SEUT 194 artiklaan sisältyvä energiayhteisvastuun periaate on kaikkien unionin energiapolitiikan tavoitteiden taustalla kooten ne yhteen ja tuomalla niihin johdonmukaisuutta, ja että siten unionin toimielinten, mukaan lukien komission, energiapolitiikan alalla toteuttamia toimia on tulkittava – ja niiden laillisuutta arvioitava – kyseisen periaatteen valossa, eikä sen sovellettavuus riipu siitä, onko komission toteuttamassa menettelyssä vedottu energia‑alaan liittyviin kysymyksiin. Kyseistä periaatetta ei Orlenin mukaan voida rinnastaa tai rajoittaa toimitusvarmuuden varmistamista koskevaan vaatimukseen.
87
SEUT 194 artiklan oikea tulkinta voidaan Orlenin mukaan siis tiivistää kolmivaiheiseen testiin. Ensiksi on arvioitava, onko kyseessä energia‑alaan liittyvä toimi. Toiseksi unionin elinten on tarkistettava, vahingoittaako kyseessä olevan toimen antaminen eri toimijoiden etuja, riippumatta siitä, ovatko asianosaiset vedonneet energia‑alaa koskeviin kysymyksiin vai eivät. Kolmanneksi on arvioitava, ovatko kyseessä olevan toimen antamisesta saatavat edut suuremmat kuin sen kielteiset vaikutukset.
88
Nyt käsiteltävässä asiassa on Orlenin mukaan kiistatonta, että riidanalainen päätös liittyy energia‑alaan, koska komissio velvoitti kyseisellä päätöksellä Gazpromin muuttamaan asianomaisten asiakkaiden kanssa tekemänsä yhteistyön yksityiskohtia ja koska kyseisellä päätöksellä oli siten vaikutuksia unionin kaasumarkkinoihin ja niillä vallitseviin olosuhteisiin vähintään kahdeksan vuoden ajan sen antamisesta. Komissio esitti lisäksi saman päätöksen antamiseen johtaneen menettelyn olennaisena osana toimenpiteitä, joilla edistetään avoimia ja yhdentyneitä kaasumarkkinoita. Orlenin mukaan unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin sivuutti komission tavoin täysin sen, että riidanalainen päätös kuului energia‑alaan, ja katsoi virheellisesti muun muassa, ettei energiayhteisvastuun periaate sitonut komissiota, kun se tutki Gazpromin sitoumukset. Orlenin mukaan ei ole mitään perustetta väittää, että kyseistä periaatetta ei sovellettaisi tai sitä sovellettaisiin vain rajoitetusti, kun kyse on komission asetuksen N:o 1/2003 – mukaan lukien sen 9 artikla – nojalla toteuttamasta toimesta, jos toimi voidaan yksilöidä energia‑alaan kuuluvaksi.
89
Orlenin mukaan unionin yleisen tuomioistuimen lähestymistapa vie SEUT 194 artiklalta kokonaan sen tehokkaan vaikutuksen sellaisessa komission toiminnassa, jolla on tarkoitus toteuttaa sekä laajassa merkityksessä ymmärrettävät kilpailuoikeudelliset tavoitteet että unionin energiamarkkinoiden toimintaan liittyvät tavoitteet. Kyseisten sitoumusten jättäminen arvioimatta mainitun periaatteen kannalta vie Orlenin mukaan myös asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 1 kohdalta tehokkaan vaikutuksen.
90
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
b)
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
91
On muistutettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan minkään perusteella ei voida katsoa, ettei SEUT 194 artiklan 1 kohdassa olevalla yhteisvastuuperiaatteella sellaisenaan voisi olla sitovia oikeusvaikutuksia suhteessa jäsenvaltioihin ja unionin toimielimiin. Kyseinen periaate on – kuten kyseisen määräyksen sanamuodosta ja rakenteesta ilmenee – päinvastoin kaikkien unionin energiapolitiikan tavoitteiden taustalla kooten ne yhteen ja tuomalla niihin johdonmukaisuutta (tuomio 15.7.2021, Saksa v. Puola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 43 kohta).
92
Tästä seuraa erityisesti, että unionin toimielinten, mukaan lukien komission, energiapolitiikan yhteydessä toteuttamia toimia on tulkittava – ja niiden laillisuutta arvioitava – energiayhteisvastuun periaatteen valossa (tuomio 15.7.2021, Saksa v. Puola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 44 kohta).
93
Kyseinen periaate on unionin oikeuden yleisten periaatteiden tavoin unionin toimielinten toimenpiteiden laillisuuden arviointikriteeri (tuomio 15.7.2021, Saksa v. Puola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 45 kohta).
94
Unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden on siis otettava huomioon SEUT 194 artiklassa tarkoitettu energiayhteisvastuun periaate sisämarkkinoiden, muun muassa maakaasumarkkinoiden, toteuttamisen ja toiminnan yhteydessä huolehtimalla energiatoimitusten varmistamisesta unionissa, mikä edellyttää paitsi hätätilanteisiin reagoimista niiden ilmetessä myös toimenpiteiden toteuttamista kriisitilanteiden ehkäisemiseksi. Tätä varten on tarpeen arvioida jäsenvaltioiden ja unionin energiaintresseille ja erityisesti energian toimitusvarmuudelle aiheutuvat riskit (tuomio 15.7.2021, Saksa v. Puola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 69 kohta).
95
Nyt käsiteltävässä asiassa on ensimmäiseksi niin, että unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 420 kohdassa, että asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan mukainen menettely ei saa johtaa perussopimusten erityisten määräysten vastaiseen tulokseen. Tästä seuraa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti yhtäältä, että kun komissio toimii kyseisen määräyksen nojalla, sillä on kuitenkin velvollisuus noudattaa EUT‑sopimuksen määräyksiä ja unionin oikeuden yleisiä periaatteita, ja toisaalta, että komission tehtävänä oli tarkistaa, olivatko kyseisessä menettelyssä ehdotetut sitoumukset sellaisinaan ristiriidassa EUT‑sopimuksen määräysten, mukaan lukien SEUT 194 artiklan 1 kohta, kanssa.
96
Kuten julkisasiamies selostaa ratkaisuehdotuksensa 58 kohdassa, nämä velvoitteet merkitsevät sitä, että komissio ei voi hyväksyä sitoumuksia, jotka saattaisivat osoittautua SEUT 194 artiklan vastaisiksi ja vaarantaa siten energiayhteisvastuun periaatteen tavoitteet tai energian toimitusvarmuuden unionissa, vaikka kyseisillä sitoumuksilla voidaan poistaa komission kilpailua koskevat huolenaiheet kyseessä olevilla markkinoilla. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että komissiolla olisi asetuksen N:o 1/2003 mukaisessa menettelyssä kilpailua sääntelevänä viranomaisena toimiessaan toimivalta asettaa erillisiä velvoitteita, jotka ylittävät ne, joilla korjataan komission tutkinnan aikana havaitsemat kilpailuongelmat, edellyttämällä tämän perusteella rajoittavampia sitoumuksia.
97
Unionin yleinen tuomioistuin ei siis tehnyt oikeudellista virhettä, kun se ei valituksenalaisen tuomion 422 kohdassa rinnastanut sitä, että komissio soveltaa energiayhteisvastuun periaatetta, komissiolle kuuluviin toimintavelvoitteisiin, jotka ylittäisivät Gazpromin osalta esitetyt väitteet, tai rajoittavampien velvoitteiden asettamiseen sille.
98
Orlen ei myöskään mainitse, miten riidanalainen päätös olisi ristiriidassa unionin energiapolitiikan erityistavoitteiden kanssa.
99
Tältä osin se, ettei komissio nimenomaisesti maininnut riidanalaisessa päätöksessä energiayhteisvastuun periaatetta, ei merkitse sitä, ettei se olisi ottanut sitä huomioon ja ettei kyseisessä päätöksessä noudatettaisi sitä.
100
Riidanalaiseen päätökseen sisältyy päinvastoin seikkoja, jotka osoittavat selvästi, että komissio otti kyseisen päätöksen antamisajankohtana huomioon unionin energiapolitiikan tavoitteet huolehtimalla Gazpromin sitoumusten asianmukaisuuden arvioinnin yhteydessä muun muassa kaasun vapaan rajat ylittävän liikkuvuuden varmistamisesta, siitä, että kyseisten KIE‑maiden kuluttajille on tarjolla vaihtoehtoisia toimituksia naapurimaista, sekä siitä, että hinnat eivät poikkea Länsi‑Euroopan kilpailuolosuhteissa määräytyvistä viitehinnoista.
101
Ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa ja näin ollen ensimmäinen valitusperuste kokonaisuudessaan samoin kuin toinen valitusperuste on siten hylättävä.
5.
Kolmas valitusperuste
102
Orlen väittää kolmannella valitusperusteellaan, joka koskee asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi virheellisesti ilmeisen arviointivirheen käsitettä, kun se tutki komission arvioinnin Gazpromin sitoumusten asianmukaisuuden tarkasteluun liittyvistä monitahoisista taloudellisista ja teknisistä kysymyksistä. Orlen esittää, että kyseisellä käsitteellä kuvataan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan neljää tilannetta, eli sitä, että päätöksentekijän arvioinnin taustalla olevia merkityksellisiä tosiseikkoja ei ole tarkasteltu asianmukaisesti, sitä, että päätöksentekijä ei ole ottanut huomioon olennaisia seikkoja, sitä, että se on perustanut kyseisen arvioinnin merkityksettömään seikkaan, ja sitä, että näyttökynnys ei ole ylittynyt. Niinpä unionin yleisen tuomioistuimen on arvioitava, oliko selvitysaineisto, johon komissio tukeutui, riittävän täsmällistä, luotettavaa ja johdonmukaista, muodostiko se merkityksellisten seikkojen kokonaisuuden, joka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, voidaanko selvitysaineiston katsoa tukevan komission siitä tekemiä päätelmiä, ja voidaanko sen avulla tehdä tulevaisuuteen suuntautuva arviointi.
103
Valitusperuste on kaksiosainen.
a)
Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
1) Asianosaisten lausumat
104
Kolmannen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon komission virheiden kumulatiivista vaikutusta sen Gazpromin sitoumusten asianmukaisuudesta tekemään kokonaisarviointiin, Orlen väittää muun muassa, että tarve ottaa tällainen kumulatiivinen vaikutus huomioon perustuu unionin tuomioistuinten vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi sen mielestä valituksenalaisessa tuomiossa virheellisesti, että se saattoi arvioida näitä virheitä toisistaan riippumatta eli tarkastella erikseen komission toimenpiteitä ja mahdollisia virheitä tekemättä siis kokonaisarviointia komission toiminnasta. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli tällaisten erillisten arviointien perusteella, ettei asiassa ollut tehty ilmeistä arviointivirhettä, vaikka mainittujen virheiden kumulatiivinen huomioon ottaminen olisi Orlenin mukaan johtanut tällaisen ilmeisen virheen toteamiseen, koska Gazpromin sitoumusten eri osat eivät olleet toisistaan erillisiä eivätkä merkityksettömiä toistensa kannalta. Hinnoittelukäytäntöihin ja alueellisiin rajoituksiin liittyvät Gazpromin sitoumukset ovat nimittäin monimutkaisia mekanismeja, jotka koostuvat suurelta osin toisistaan riippuvaisista tekijöistä.
105
Tällainen ilmeisen arviointivirheen arviointikriteerien virheellinen soveltaminen ilmenee Orlenin mielestä erityisesti siitä, miten unionin yleinen tuomioistuin arvioi komission luopumista Jamal‑väitteistään.
106
Joka tapauksessa unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt kumota riidanalainen päätös myös siksi, ettei sillä poistettu kaikkia komission esittämiä kilpailua koskevia huolenaiheita.
107
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
2) Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
108
Ensimmäiseksi on hylättävä Jamal‑väitteistä luopumiseen ja kaikkien komission alkuperäisten huolenaiheiden, mukaan lukien kyseiset väitteet, poistamatta jäämiseen liittyvät perustelut viittaamalla edellä 57 ja 64 kohtaan.
109
Toiseksi asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan perusteella annetun komission päätöksen kumoamista vaativan asianosaisen on näytettävä toteen, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen. Nyt käsiteltävässä asiassa Orlen tyytyy kuitenkin abstraktiin päättelyyn, jonka taustalla on ajatus virheiden kumuloitumisesta, osoittamatta sen konkreettista merkitystä. Komissio täsmentää tältä osin, ettei Orlen sitä paitsi väittänyt unionin yleisessä tuomioistuimessa, että kaikkia niitä virheitä, joista komissiota moitittiin, olisi pitänyt arvioida kokonaisuutena. Valituksenalaisen tuomion 398 kohdasta nimittäin ilmenee, että ainoastaan Overgas oli esittänyt tällaisen väitteen, jonka unionin yleinen tuomioistuin tutki ja sitten perustellusti hylkäsi.
110
Kolmanneksi on niin, että toisin kuin Orlen väittää, riidanalaisesta päätöksestä tai valituksenalaisesta tuomiosta ei ilmene, että komissio tai unionin yleinen tuomioistuin olisi jättänyt tekemättä kokonaisarvioinnin Gazpromin esittämistä sitoumuksista.
111
Komission osalta on katsottava, että sen sitoumusten tutkimisen yhteydessä noudattama kokonaisvaltainen lähestymistapa ilmenee riidanalaisen päätöksen 160–164 perustelukappaleesta. Tältä osin se, että komissio selostaa erikseen kunkin sitoumuksen oikeasuhteisuuden suhteessa sen mainitsemiin huolenaiheisiin, ei riitä kyseenalaistamaan tätä kokonaisvaltaista lähestymistapaa.
112
Unionin yleisen tuomioistuimen osalta valituksenalaisen tuomion 195–202 ja 310–319 kohdasta ilmenee, että se teki kokonaisarvioinnin sekä hinnoittelukäytäntöihin liittyvistä sitoumuksista että alueellisiin rajoituksiin liittyvistä sitoumuksista. Edellä 109 kohdassa jo mainittu valituksenalaisen tuomion 398 kohta on toinen esimerkki kokonaisarvioinnista mahdollisen ilmeisen arviointivirheen tutkimiseksi.
113
Neljänneksi on hylättävä Orlenin väite, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta, että komission ilmeinen arviointivirhe oli käsiteltävässä asiassa johtunut sen tekemien yksinkertaisten virheiden kumuloitumisesta. Näin voisi olla ainoastaan siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin olisi todennut ainakin yhden komission hyväksymistä sitoumuksista olevan soveltumaton, mikä olisi voinut saattaa kyseenalaiseksi myös muita sitoumuksia, jos niiden välinen yhteys olisi osoitettu. Näin ei kuitenkaan ole tapahtunut.
114
Vaikka on totta, että unionin yleinen tuomioistuin toi toimituspisteitä koskevien sitoumusten asianmukaisuuden tarkastelussa esiin tiettyjä sääntöjenvastaisuuksia, jotka vaikuttivat komission kyseisistä sitoumuksista tekemään arviointiin, se ei kuitenkaan katsonut, että nämä sääntöjenvastaisuudet olisivat omiaan vaikuttamaan sitoumusten tehokkuuteen. Kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 96 kohdassa, unionin yleisen tuomioistuimen komission arviointiin kohdistama kritiikki koskee pikemmin komission arvioinnissa käytettyä menettelyllistä lähestymistapaa kuin sitoumusten riittämättömyyttä.
115
Edellä 48 kohdassa korostetulla tavalla on myös muistutettava, että ilmeisenä arviointivirheenä ei voida pitää komission yksinkertaista sääntöjenvastaisuutta tai laiminlyöntiä vaan niiden on oltava jossain määrin vakavia, jotta ne voisivat saattaa komission arvioinnin oikeellisuuden kyseenalaiseksi.
116
Tämän vuoksi kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
b)
Kolmannen valitusperusteen toinen osa
1) Asianosaisten lausumat
117
Kolmannen valitusperusteensa toisessa osassa, jonka mukaan Gazpromin sitoumusten eri osatekijöiden asianmukaisuuden tarkastelussa ei otettu huomioon niiden tulevaisuuteen suuntautuvaa luonnetta, Orlen väittää, että kun on kyse sitoumuksista, joilla pyritään poistamaan kilpailua koskevat huolenaiheet (eli komission ennakkoarvioinnissa yksilöimien kilpailunvastaisten käytäntöjen lopettaminen, kilpailun palauttaminen markkinoille ja rikkomisten toistumisen välttäminen), komission on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tarkasteltava erityisen huolellisesti vaihtoehtoiset kehityskulut, joissa tilanne kehittyy negatiivisesti. Unionin yleisen tuomioistuimen on tässä yhteydessä tarkistettava, onko komissio suorittanut tällaisen arvioinnin oikein ja tukeutunut sekä ”sovellettavaan historialliseen kokemukseen” että ”sen tarkasteluun, millä todennäköisyydellä kaikki edellytykset täyttyvät kumulatiivisesti”.
118
Nyt käsiteltävässä asiassa hinnantarkistuslausekkeen lisäämistä koskevan sitoumuksen asianmukaisuuden arviointi yksinomaan suhteessa riidanalaisen päätöksen antamisajankohtana vallinneeseen markkinatilanteeseen tulevaisuus täysin sivuuttaen on Orlenin mukaan ensimmäinen esimerkki unionin yleisen tuomioistuimen tekemästä virheestä.
119
Toinen esimerkki siitä, ettei unionin yleinen tuomioistuin valvonut sitä, oliko komissio tehnyt riittävän tulevaisuuteen suuntautuvan arvioinnin, on se, ettei se tarkistanut niiden kumulatiivisten edellytysten lukumäärää, joiden on täytyttävä, jotta voidaan saavuttaa riidanalaisen päätöksen 135 perustelukappaleessa esitetty hinnoitteluun liittyvien sitoumuksen tavoite eli sen takaaminen, että Gazpromin asiakkaille turvataan sopimusperusteinen oikeus siihen, että niiden maksama kaasun hinta pysyy kohtuullisena ja kilpailuun perustuvana tulevaisuudessa.
120
Unionin yleinen tuomioistuin ei Orlenin mukaan siten tarkastellut asianmukaisesti arviointinsa taustalla olevia merkityksellisiä tosiseikkoja, ja kukin edellä mainituista virheistä vaikutti suoraan riidanalaiseen päätökseen.
121
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
2) Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
122
Sekä riidanalaisen päätöksen että valituksenalaisen tuomion sisältö puhuvat Orlenin väitteitä vastaan.
123
Toisin kuin Orlen väittää, komissio ja unionin yleinen tuomioistuin ottivat selkeästi huomioon markkinoiden mahdollisen tulevan kehityksen, mikä ilmenee valituksenalaisen tuomion 158 kohdasta, ja tästä syystä unionin yleinen tuomioistuin piti kyseisen tuomion 155 kohdassa riittävänä, että lopulliset sitoumukset sisälsivät hinnantarkistuslausekkeen mutta ei voimassa olleiden lausekkeiden mukaisten hinnanlaskentakaavojen välitöntä muuttamista.
124
Orlen tulkitsee valituksenalaisen tuomion viimeksi mainittua kohtaa virheellisesti väittäessään, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi Gazpromin ehdottaman hinnantarkistuslausekkeen asianmukaisuutta ainoastaan riidanalaisen päätöksen antamisajankohtana vallinneeseen markkinatilanteeseen nähden. Unionin yleinen tuomioistuin vahvisti siinä ainoastaan sen, että komissio oli ottanut arvioinnissaan asianmukaisesti huomioon myös kyseisen päätöksen antamisajankohtana vallinneen markkinatilanteen. Lisäksi valituksenalaisen tuomion 156–158 kohdasta ilmenee selvästi, että unionin yleinen tuomioistuin tosiasiallisesti tarkisti tulevaisuutta koskevan komission arvioinnin paikkansapitävyyden. Tässä yhteydessä on mainittava, että kyseisen päätöksen antamisajankohtana sitä, että hinnat määräytyvät kilpailuperusteisesti, oli tarkasteltava yhdessä sen kanssa, että Gazpromille annettiin kymmenen viikon määräaika kaikkien sopimusten muuttamiseksi ja hinnantarkistuslausekkeen sisällyttämiseksi niihin.
125
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin arvioi riittävästi myös sitä, miten sitoumuksiin sisältyvien hinnantarkistuslausekkeiden ansiosta oli mahdollista välttää sellaisen tilanteen toistuminen, jossa hinnat olisivat olleet kohtuuttomia.
126
Näin ollen kolmannen valitusperusteen toinen osa ja siten kyseinen valitusperuste on hylättävä.
6.
Neljäs valitusperuste
127
Neljäs valitusperuste koskee asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan rikkomista.
128
Valitusperuste on kaksiosainen.
a)
Neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa
1) Asianosaisten lausumat
129
Orlen väittää neljännen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin perusti asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdassa säädetyn oikeuden aloittaa menettely uudelleen sellaisen sitoumuksen rikkomiseen, jonka sisällön se tulkitsi riidanalaisen päätöksen perusteluista eikä sen päätösosasta.
130
Tästä 9 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ilmenee Orlenin mukaan selvästi, että jos asianomainen yritys ei noudata komission hyväksymiä sitoumuksia, komissiolla on oikeus aloittaa menettely uudelleen. On siis ratkaisevan tärkeää määrittää yksiselitteisesti kyseessä olevan sitoumuksen sisältö.
131
Tältä osin Orlen katsoo, että riidanalaisen päätöksen perusteluosan tulkinnalla ei ole tarkoitus täydentää päätösosaan sisältyvien sitoumusten sisältöä, kuten unionin yleinen tuomioistuin teki, vaan tulkita niitä erityisesti siinä tapauksessa, että kyseisen päätösosan sanamuodon mukaisesta tulkinnasta on epäilyjä. Tätä tukee sen mukaan oikeuskäytäntö, jonka mukaan kanteen on lähtökohtaisesti kohdistuttava oikeudellisen toimen päätösosaan eikä sen perusteluihin, ellei niiden sisältö vaikuta kyseisen toimen päätösosaan sisältyvän päätöksen sisältöön tai ole sen välttämätön tuki.
132
Sen lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi hinnoittelukäytäntöihin liittyvien sitoumusten, jotka ovat osa riidanalaisen päätöksen päätösosaa, sisältöä kyseisen päätöksen perustelujen valossa, se myös yhtäältä virheellisesti laajensi sitoumusten sisältöä sisällyttämällä niihin seikkoja, jotka eivät selvästikään sisälly kyseiseen päätösosaan, ja toisaalta totesi tämän näin laajennetun päätöksen perusteella, että menettely voidaan aloittaa uudelleen erityisesti siinä tapauksessa, että välitystuomioistuimet eivät noudata ”markkinapaikkahintoja” koskevia tietoja, joiden avulla voidaan määrittää tarkistetut hinnat. Koska komissio ei täsmentänyt menettelyn uudelleenaloittamista koskevien perusteiden valossa selvästi, mitä se tarkoitti sitoumuksen noudattamatta jättämisellä, unionin yleinen tuomioistuin ei olisi voinut laillisesti käyttää tätä kyseisen sitoumuksen asianmukaisuuden puolesta puhuvana perusteluna.
133
Komissiolla ei Orlenin mukaan myöskään ollut velvollisuutta aloittaa menettelyä uudelleen siinä tapauksessa, että Gazprom rikkoo sitoumuksiaan, koska sillä on tältä osin laaja harkintavalta. Niinpä näkemys, jonka mukaan komission mahdollisuus aloittaa menettely uudelleen siinä tapauksessa, että sitoumuksia ei noudateta, osoittaa sitoumusten asianmukaisuuden, ei ole Orlenin mukaan perusteltu.
134
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
2) Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
135
Kuten edellä 67 kohdassa jo mainittiin, pelkkä muistutus siitä, että se, ettei asianomainen yritys noudata kyseessä olevia sitoumuksia, voi johtaa asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan perusteella menettelyn uudelleen aloittamiseen, ei ilmennä tahtoa täydentää tällaisia sitoumuksia jälkikäteen vaan varmistaa niiden noudattaminen. Samaan tapaan unionin yleinen tuomioistuin otti esiin mahdollisuuden aloittaa menettely uudelleen ja määrätä sakko asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla siinä tapauksessa, että Gazprom ei noudata sitoumuksiaan. Kyseessä on pelkkä muistutus, jonka tarkoituksena on, että Gazprom noudattaa sitoumuksia.
136
Lisäksi on täysin loogista, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi riidanalaisen päätöksen päätösosan sisältöä sen perustelujen valossa. Päätöksen perustelujen käyttäminen tukena sen päätösosan oikealle tulkinnalle ei ole oikeudellinen virhe vaan kuuluu tavanomaiseen tulkintatekniikkaan. Toisin kuin Orlen väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei näin tehdessään täydentänyt kyseistä päätösosaa siihen sisältymättömillä seikoilla vaan ainoastaan tulkitsi sitä näiden perustelujen sisällön valossa. Unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan selitti vastauksena Orlenin väitteisiin, mitä lopullisten sitoumusten 19 kohdan iv alakohdassa kuvatulla sitoumuksella oli ymmärrettävä tarkoitettavan, eikä se kyseenalaistanut tai ylittänyt kyseisen sitoumuksen sanamuotoa vaan tulkitsi sitä perustellusti sen sisällön ja tavoitteen mukaisesti.
137
Neljännen valitusperusteen ensimmäinen osa on siten hylättävä.
b)
Neljännen valitusperusteen toinen osa
1) Asianosaisten lausumat
138
Neljännen valitusperusteensa toisessa osassa Orlen esittää väitteen, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin perusteli asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädetyn oikeuden aloittaa menettely uudelleen seikoilla, joihin riidanalainen päätös ei perustunut ja joilla ei ole mitään yhteyttä riidanalaisen päätöksen kohteeseen.
139
Orlenin mielestä kyseisen säännöksen oikea tulkinta mahdollistaa komissiolle menettelyn uudelleen aloittamisen siinä tapauksessa, että jokin kyseisen päätöksen perusteena olleista tosiseikoista muuttuu merkittävästi. Kyseinen säännös koskee sen mukaan siis tosiseikkoja, jotka olivat olemassa silloin, kun komissio antoi päätöksensä ja jotka komissio oli tästä syystä tutkinut. Unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin sivuutti tällaisen tulkinnan, kun se sovelsi kyseistä säännöstä erityisesti kahdenlaisiin olosuhteisiin.
140
Yhtäältä unionin yleinen tuomioistuin katsoi Orlenin mielestä, että vaikka kaasun ja öljyn hintojen lähentyminen oli lyhytkestoinen seikka, se, etteivät ne lähenny tulevaisuudessa, merkitsee riidanalaisen päätöksen antamishetkellä vallinneiden olosuhteiden muuttumista, jonka perusteella komissio voi toimia saman säännöksen nojalla.
141
Toisaalta Orlen esittää, että unionin yleinen tuomioistuin myös katsoi, että huomioon oli otettava myös se, etteivät tietyt seikat olleet toteutuneet – kuten se, että Nord Stream 2 ‑kaasuputki ei ollut operatiivinen, että Gazpromin kaasuntoimituksia ei ollut rajoitettu, tai se, että Gazprom ei ollut asettanut uusia kaasuntoimitusehtoja – tällaisen päätöksen antamisajankohtana, sillä jos tällaiset seikat toteutuvat tulevaisuudessa, niistä saattaa seurata se, että komissio aloittaa menettelyn uudelleen asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan nojalla.
142
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi siten, että uudelleen aloittamisen oikeuttavat tulevaisuudessa ilmenevät, laajuudeltaan ja luonteeltaan määrittämättömät tapahtumat, jotka eivät luonteensa vuoksi ole riidanalaisen päätöksen taustalla olevia tosiseikkoja, mikä on Orlenin mukaan ristiriidassa kyseisen säännöksen oikean tulkinnan kanssa.
143
Komissio kiistää kyseiset perustelut.
2) Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
144
Kuten komissio huomauttaa vastauskirjelmässään, asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan a alakohta ilmentää sitä, että komission hyväksymät sitoumukset ovat perusteltuja vain, jos niiden antamisen taustalla olleet seikat eivät muutu olennaisesti, sillä jos ne muuttuvat, menettely on aloitettava uudelleen kyseessä olevien sitoumusten korjaamiseksi vastaamaan uutta tilannetta.
145
Ensinnäkin – toisin kuin Orlen väittää – unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan muistutti valituksenalaisen tuomion 426 kohdassa, että komissio saattoi tarvittaessa käyttää kyseisessä säännöksessä säädettyä mahdollisuutta aloittaa menettely uudelleen, jos jokin riidanalaisen päätöksen perusteena olleista tosiseikoista muuttuu merkittävällä tavalla muun muassa kaasumarkkinoiden kehityksen seurauksena.
146
Toiseksi se ei tehnyt oikeudellista virhettä tulkitessaan mainitussa säännöksessä olevaa ilmaisua ”jos jokin päätöksen perusteena ollut tosiseikka on muuttunut olennaisesti”. Erityisesti se ei katsonut, että kaikki tulevat tapahtumat, joihin Orlenin huolenaiheet liittyivät, erityisesti Nord Stream 2 ‑kaasuputken osalta, merkitsisivät tällaista muutosta.
147
Unionin yleinen tuomioistuin ei siten laajentanut liiallisesti asetuksen N:o 1/2003 9 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisalaa.
148
Neljännen valitusperusteen toinen osa on siten hylättävä.
149
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että tämä valitusperuste ja näin ollen valitus kokonaisuudessaan on hylättävä.
V Liitännäisvalitus
150
Overgas vaatii liitännäisvalituksessaan valituksenalaisen tuomion kumoamista.
A Liitännäisvalituksen tutkittavaksi ottaminen
1.
Asianosaisten lausumat
151
Gazprom väittää, ettei Overgasilla ole intressiä tehdä liitännäisvalitusta. Valituksenalainen tuomio ei Gazpromin mukaan myöskään koske Overgasia suoraan. Niinpä se vaatii valituksen tutkimatta jättämistä.
152
Yhtäältä lopullisilla sitoumuksilla ei vahingoiteta Overgasin taloudellisia tai oikeudellisia etuja. Vaikka se myöntää, että todennäköisesti tarvitaan parempia sitoumuksia, tämä ei osoita, että lopulliset sitoumukset olisivat Overgasille haitallisia.
153
Toisaalta lopullisten sitoumusten pätemättömäksi toteamisesta ei Gazpromin mielestä koidu mitään etua Overgasille. Vaikka ne todettaisiin pätemättömiksi, ei ole varmaa, määräisikö komissio tiukemmat sitoumukset velvoittaviksi tai olisiko Gazprom valmis antamaan tällaiset sitoumukset. Pelkkä hypoteettinen ja teoreettinen mahdollisuus siihen, että on olemassa väitetysti ”parempia” sitoumuksia, ei riitä osoittamaan, että liitännäisvalitus täyttää tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
154
Overgas väittää vastauskirjelmässään, että liitännäisvalitus voidaan ottaa tutkittavaksi, koska riidanalainen päätös koskee sitä suoraan Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetulla tavalla. Sen mukaan sillä on selkeästi taloudellinen intressi saada komissiolta edullisempi päätös, joka koostuu tehokkaista oikeudellisista toimenpiteistä. Tällaiseen lopputulokseen ei voida oikeudellisesti päästä niin kauan kuin riidanalaista päätöstä ei ole kumottu.
155
Myös Orlen vaatii, että liitännäisvalitus otetaan tutkittavaksi.
2.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
156
On riittävää todeta, että Overgasin intressi liitännäisvalituksen tekemiseen on näytetty toteen, vaikka se toimii Bulgarian kaasumarkkinoilla, jotka eivät ole suoraan riidanalaisella päätöksellä velvoittaviksi määrättyjen lopullisten sitoumusten kohteena, koska Overgas oli ensimmäisessä oikeusasteessa Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwon vaatimuksia tukevana väliintulijana ja koska unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla viimeksi mainitun nostaman kanteen.
B Asiakysymys
157
Overgas esittää liitännäisvalituksensa tueksi kaksi valitusperustetta.
1.
Ensimmäinen valitusperuste
a)
Asianosaisten lausumat
158
Ensimmäisessä valitusperusteessaan Overgas väittää, että unionin yleinen tuomioistuin rikkoi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä sen 53 artiklan 1 kohdan kanssa, kun se katsoi, että Overgasin väliintulokirjelmässään esittämät perustelut oli jätettävä tutkimatta siltä osin kuin ne koskivat Bulgarian kaasujärjestelmää.
159
Overgasin mukaan unionin yleinen tuomioistuin katsoi virheellisesti, että nämä perustelut ylittivät oikeudenkäynnin kohteen. Sen mukaan kumoamiskanteen yhteydessä oikeudenkäynnin kohdetta ei määritä unionin yleinen tuomioistuin vaan ainoastaan kantaja eli tässä tapauksessa Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo. Overgas katsoo, että Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo määritti oikeusriidan kohteen laajasti myös alueellisten rajoitusten osalta. Niinpä Bulgariaa koskevat sitoumukset kuuluvat siihen. Lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen tulkinta Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwon omaksumasta lähestymistavasta, erityisesti oikeusriidan kohteen mahdollisten rajoitusten osalta, on osittain ristiriitainen, suurelta osin moniselitteinen ja yleisesti ottaen ristiriidassa Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwon kannekirjelmässään esittämän selkeän kannan kanssa.
160
Tämän arvioinnin tueksi Overgas mainitsee, että Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwon ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät kanneperusteet koskivat tiettyjä riidanalaisen päätöksen sisällössä havaittuja ongelmia ja virheitä, joista Puolan markkinat, jotka Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo parhaiten tunsi, olivat vain yksi esimerkki muiden joukossa tämän tarkoittamatta Bulgarian kaasumarkkinoiden jäämistä oikeusriidan kohteen ulkopuolelle.
161
Orlen katsoo, että ensimmäinen valitusperuste ja Overgasin vaatimus valituksenalaisen tuomion kumoamisesta kokonaisuudessaan on hyväksyttävä.
162
Komissio puolestaan vaatii ensimmäisen valitusperusteen hylkäämistä.
b)
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
163
Aluksi on muistutettava, että Bulgariaa koskevassa sitoumuksessa Gazprom sitoutui muuttamaan kaasun toimitus‑ ja siirtosopimuksia Bulgarian siirtoverkonhaltijaa koskevien sopimusperusteisten esteiden poistamiseksi ja siten kyseisen verkon saattamiseksi vastaamaan unionin johdetussa oikeudessa asetettuja vaatimuksia. Nämä vaatimukset koskevat muun muassa syöttö‑ ja ottojärjestelmän täytäntöönpanoa, naapurimaiden verkonhaltijoiden välisten yhteenliittämissopimusten tekemistä ja sääntöjä kaasumäärien jakamisesta useiden verkonkäyttäjien kesken yhteenliitäntäpisteissä. Mainituilla vaatimuksilla helpotetaan rajat ylittävää kaasukauppaa, edistetään kilpailua ja taataan sisämarkkinoiden integraatio.
164
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo viittasi unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa Bulgariaa koskevaan sitoumukseen vain kerran eikä esittänyt kanneperustetta kyseisen sitoumuksen asianmukaisuudesta. Päinvastoin se väitti, että Gazpromin olisi pitänyt ehdottaa Bulgariaa koskevan sitoumuksen kaltaista sitoumusta, joka komission olisi pitänyt määrätä velvoittavaksi, muiden KIE‑maiden, myös Puolan, kaasumarkkinoiden osalta. Niinpä ei ole epäilystäkään siitä, että viimeksi mainittu sitoumus ylitti unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetun kanteen kohteen.
165
Valituksenalaisen tuomion 409 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tosin vastasi Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwon kanneperusteeseen, joka koski alueellisiin rajoituksiin liittyvien sitoumusten muodostaman kokonaisuuden epäasianmukaisuutta, ja totesi tältä osin, ettei komissio ollut tehnyt ilmeistä arviointivirhettä. Unionin yleinen tuomioistuin otti kuitenkin arvioinnissaan huomioon sen, ettei Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ollut millään tavoin kiistänyt Bulgariaa koskevan sitoumuksen asianmukaisuutta.
166
On siis osoitettu, että Bulgariaa koskeva sitoumus ei kuulunut oikeusriidan kohteeseen, sellaisena kuin se rajattiin unionin yleiseen tuomioistuimeen toimitetussa kannekirjelmässä, joten unionin yleinen tuomioistuin katsoi perustellusti, että Overgasin väliintulokirjelmässään esittämät väitteet oli jätettävä tutkimatta siltä osin kuin ne koskivat Bulgarian kaasujärjestelmää.
167
Ensimmäinen valitusperuste on siis hylättävä.
2.
Toinen valitusperuste
a)
Asianosaisten lausumat
168
Toisessa valitusperusteessaan Overgas väittää, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan, luettuna yhdessä sen 53 artiklan 1 kohdan kanssa, mukaisen perusteluvelvollisuutensa.
169
Erityisesti unionin yleinen tuomioistuin ei Overgasin mukaan täsmentänyt niiden neljän tekijän laskentatapaa, jotka rajoittavat toimituspisteisiin liittyvien sitoumusten ulottuvuutta, tapaa, jolla näiden neljän tekijän yhteisvaikutukset mitataan, eikä vertailukohtaa, jota käytettiin sen päätelmän tekemiseksi, että edes tällaiset kumulatiiviset vaikutukset eivät merkinneet sitä, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen hyväksymällä kyseiset sitoumukset. Unionin yleinen tuomioistuin ei selostanut mitenkään tältä osin käyttämäänsä menetelmää eikä varsinkaan sen soveltamista käsiteltävän asian tilanteessa.
170
Orlen ei ota kantaa toiseen valitusperusteeseen. Komissio katsoo, että se on jätettävä tutkimatta liian epätäsmällisenä.
b)
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
171
On muistutettava, että unionin yleiselle tuomioistuimelle kuuluva perusteluvelvollisuus edellyttää ainoastaan, että se ilmoittaa selkeästi ja yksiselitteisesti noudattamansa päättelyn siten, että ne, joita ratkaisu koskee, saavat sen avulla selville ratkaisun syyt ja että unionin tuomioistuin voi tutkia ratkaisun laillisuuden (tuomio 26.7.2017, Staatliche Porzellan‑Manufaktur Meissen v. EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), mutta sen ei tarvitse esittää perusteluja, joilla vastataan tyhjentävästi kaikkiin oikeusriidan asianosaisten esittämiin perusteluihin (ks. vastaavasti tuomio 4.3.2021, Liaño Reig v. SRB, C‑947/19 P, EU:C:2021:172, 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
172
Nyt käsiteltävässä asiassa muun muassa edellä 77 ja 114 kohdasta ilmenee, että unionin yleinen tuomioistuin valvoi komission arviointia toimituspisteitä koskevista sitoumuksista ja perusteli näkemyksensä. Siitä, että kyseiset valituksenalaisen tuomion kohdat eivät ole niin yksityiskohtaisia kuin Overgas olisi halunnut, ei voida päätellä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tältä osin perustellut kyseisen tuomion puutteellisesti.
173
Toinen valitusperuste ja näin ollen liitännäisvalitus kokonaisuudessaan on siis hylättävä.
VI Oikeudenkäyntikulut
174
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
175
Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
176
Koska Orlen on hävinnyt asian valituksen osalta, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komissiolle ja Gazpromille valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut viimeksi mainittujen vaatimusten mukaisesti. Koska Overgas on hävinnyt asian liitännäisvalituksensa osalta, se on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komissiolle ja Gazpromille liitännäisvalituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut viimeksi mainittujen vaatimusten mukaisesti.
177
Työjärjestyksen 140 artiklan 1 kohdan, jota työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, mukaan jäsenvaltiot ja toimielimet, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Puolan tasavalta, joka oli väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa, vastaa siis omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus ja liitännäisvalitus hylätään.
2)
Orlen S.A. vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission, Gazprom PJSC:n ja Gazprom export LLC:n oikeudenkäyntikulut valituksen osalta.
3)
Overgas Inc. vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission, Gazprom PJSC:n ja Gazprom export LLC:n oikeudenkäyntikulut liitännäisvalituksen osalta.
4)
Puolan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.