62014CC0113
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
20 päivänä huhtikuuta 2016 (
1
)
Asia C‑113/14
Saksan liittotasavalta
vastaan
Euroopan parlamentti ja
Euroopan unionin neuvosto
”Kumoamiskanne — Oikeusperustan valinta — EUT-sopimus — 43 artiklan 2 ja 3 kohta — Maataloustuotteiden yhteinen markkinajärjestely — Asetus (EU) N:o 1308/2013 — 7 artikla — Asetus (EU) N:o 1370/2013 — 2 artikla — Hintojen vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet — Viitekynnykset — Interventiohinta”
I Johdanto
1.
Eletään vuotta 2016. Yhteisestä maatalouspolitiikasta (jäljempänä YMP) säädetään kokonaisuudessaan tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä… Koko YMP:stäkö? Ei sentään! Poikkeuksen tavallisesta lainsäätämisjärjestyksestä muodostaa nimittäin vielä yksi EUT-sopimuksen YMP:tä koskeva vankkumaton määräys. Elämä ei kaikin ajoin ole helppoa niille, joiden tehtävänä on rajoittaa tämän määräyksen soveltamisalaa. (
2
)
2.
Lissabonin sopimuksella muutettiin perusteellisesti YMP:n alan horisontaalisten toimivaltuuksien järjestelmää. Vaikka Euroopan unionin neuvostolla oli ennen Lissabonin sopimuksen voimaantuloa 1.12.2009 ainoana toimivalta toteuttaa toimenpiteitä Euroopan komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan, (
3
) EUT-sopimuksessa määrätään nyt, että parlamentti ja neuvosto säätävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen yhteisestä maatalouden markkinajärjestelystä sekä muista yhteisen maatalous- ja kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa tarvittavista säännöksistä (SEUT 43 artiklan 2 kohta), kun taas neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta muun muassa hintojen vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet (SEUT 43 artiklan 3 kohta).
3.
Tämä muutos johti pian yhtäältä komission ja parlamentin ja toisaalta neuvoston väliseen oikeusriitaan siitä, miten nämä kaksi oikeudellista perustaa olisi tarkkaan ottaen rajattava. (
4
)
4.
Käsiteltävässä asiassa, joka on järjestyksessä kolmas SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohtaa koskeva riita-asia, Saksan liittotasavalta on nostanut kanteen parlamenttia ja neuvostoa vastaan siitä, että nämä ovat antaneet lainsäädäntöä SEUT 43 artiklan 3 kohdan sijasta SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla. (
5
) Se vaatii kumoamaan asetuksen (EU) N:o 1308/2013 (jäljempänä yhteistä markkinajärjestelyä koskeva asetus) (
6
) 7 artiklan, joka annettiin tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla, sekä asetuksen (EU) N:o 1370/2013 (jäljempänä vahvistamisasetus) (
7
) 2 artiklan, joka annettiin SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla.
5.
Unionin tuomioistuinta pyydetään siis jälleen täsmentämään edellytyksiä, joiden mukaisesti maatalous- tai kalastusalan säännöksiä ja muita toimenpiteitä on annettava joko tavallisessa lainsäätämisjärjestyksessä tai ainoastaan neuvoston toimesta.
6.
Kysymys on merkittävä perustuslaillisessa mielessä. (
8
) Unionin tuomioistuimella on tilaisuus muistuttaa poliittisia toimielimiä siitä, että toimen oikeusperusta ei määräydy menettelyjen mukaan vaan toimen oikeusperusta ratkaisee toimen antamiseksi noudatettavat menettelyt. (
9
)
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A EUT-sopimus
7.
SEUT 40 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”1.   [YMP:n] tavoitteiden saavuttamiseksi toteutetaan yhteinen maatalouden markkinajärjestely.
– –
2.   – – yhteinen järjestely voi käsittää kaikki [YMP:n] tavoitteiden toteuttamiseksi tarpeelliset toimenpiteet, erityisesti hintasääntelyn – –”
8.
SEUT 43 artiklan 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Euroopan parlamentti ja neuvosto säätävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen ja talous- ja sosiaalikomiteaa kuultuaan 40 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta yhteisestä maatalouden markkinajärjestelystä sekä muista yhteisen maatalous- ja kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa tarvittavista säännöksistä.”
9.
SEUT 43 artiklan 3 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamiseen sekä kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvät toimenpiteet.”
B Yhteistä markkinajärjestelyä koskeva asetus
10.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen johdanto-osan 2, 5, 10, 12 ja 14 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Tämän asetuksen olisi sisällettävä kaikki maataloustuotteiden yhteisen markkinajärjestelyn keskeiset osat.
– –
(5)
[EUT-]sopimuksen 43 artiklan 3 kohdan mukaan neuvosto hyväksyy hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet. Sovellettaessa [EUT-]sopimuksen 43 artiklan 3 kohtaa tässä asetuksessa olisi selkeyden vuoksi mainittava erikseen, että neuvosto hyväksyy toimenpiteet kyseisen oikeusperustan nojalla.
– –
(10)
Markkinoiden vakauttamiseksi ja maatalousväestön kohtuullisen elintason varmistamiseksi eri aloja varten on kehitetty erilaisia markkinatukijärjestelmiä ja otettu käyttöön suoran tuen järjestelmiä ottaen huomioon toisaalta kunkin alan erilaiset tarpeet ja toisaalta eri alojen riippuvuus toisistaan. Tällaisia toimenpiteitä ovat julkiset interventiot tai yksityisestä varastoinnista maksettavat tuet. Markkinatukitoimenpiteet on edelleen tarpeen säilyttää, mutta niitä olisi virtaviivaistettava ja yksinkertaistettava.
– –
(12)
Selkeyden ja avoimuuden vuoksi julkista interventiota koskeville säännöksille olisi luotava yhteinen rakenne säilyttäen samalla kullakin alalla noudatettava politiikka. Tästä syystä on aiheellista tehdä ero viitekynnysten ja interventiohintojen välillä ja määritellä viimeksi mainitut. – –
– –
(14)
Julkisen interventiohinnan olisi muodostuttava eräiden tuotteiden tiettyjen määrien osalta kiinteästä hinnasta ja muissa tapauksissa määräydyttävä tarjouskilpailun mukaan ottaen huomioon käytäntö ja edellisistä yhteisistä markkinajärjestelyistä saadut kokemukset.”
11.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen johdantosäännöksiin kuuluvassa 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Viitekynnys”, säädetään seuraavaa:
”1.   Vahvistetaan seuraavat viitekynnykset:
a)
vilja-alalla 101,31 euroa tonnilta; viitehinta koskee purkamatonta varastoon toimitettua tuotetta tukkuportaassa;
b)
paddy- eli raakariisin osalta 150 euroa tonnilta vakiolaadulle sellaisena kuin se määritellään liitteessä III olevassa A kohdassa; viitehinta koskee purkamatonta varastoon toimitettua tuotetta tukkuportaassa;
c)
liitteessä III olevassa B kohdassa määritellyn vakiolaatuisen, pakkaamattoman sokerin osalta, vapaasti tehtaalla:
i)
valkoinen sokeri: 404,4 euroa/tonni;
ii)
raakasokeri: 335,2 euroa/tonni;
d)
naudanliha-alalla 2224 euroa tonnilta urospuolisten nautojen laatu-/rasvaluokkaan R3 kuuluville ruhoille liitteessä IV olevassa A kohdassa tarkoitetun, vähintään kahdeksan kuukauden ikäisten unionin nautaeläinten ruhojen luokitteluasteikon mukaisesti;
e)
maito- ja maitotuotealalla:
i)
246,39 euroa 100 kilogrammalta voita;
ii)
169,80 euroa 100 kilogrammalta rasvatonta maitojauhetta;
f)
sianlihan osalta 1509,39 euroa tonnilta sikojen vakiolaatuisille ruhoille, jotka on määritelty painon ja vähärasvaisen lihan osuuden perusteella liitteessä IV olevassa B kohdassa tarkoitetun, unionin sianruhojen luokitteluasteikon mukaisesti seuraavasti:
i)
ruhot, joiden paino on vähintään 60 kilogrammaa mutta alle 120 kilogrammaa: luokka E;
ii)
ruhot, joiden paino on vähintään 120 kilogrammaa mutta enintään 180 kilogrammaa: luokka R;
g)
oliiviöljyalalla:
i)
1779 euroa tonnilta ekstra-neitsytoliiviöljyn osalta,
ii)
1710 euroa tonnilta neitsytoliiviöljyn osalta;
iii)
1524 euroa tonnilta sellaisen oliivilamppuöljyn osalta, jonka vapaiden happojen aste on 2; määrästä vähennetään 36,70 euroa tonnilta kutakin vapaiden happojen lisäastetta kohden.
2.   Edellä 1 kohdassa säädetyt viitekynnykset on tarkistettava säännöllisesti objektiivisten kriteerien perusteella, nimittäin tuotannon kehityksen, tuotantokustannusten ja erityisesti tuotantopanosten ja markkinoiden kehityksen perusteella. Tarvittaessa viitekynnykset on päivitettävä tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen tuotannon ja markkinoiden kehityksen pohjalta.”
12.
Kyseisen asetuksen 15 artiklassa, jonka otsikko on ”Julkiset interventiohinnat”, säädetään seuraavaa:
”1.   Julkinen interventiohinta tarkoittaa
a)
hintaa, jolla tuotteet on ostettava julkisessa interventiossa silloin, kun se tapahtuu kiinteään hintaan; tai
b)
enimmäishintaa, jolla julkiseen interventioon hyväksytyt tuotteet voidaan ostaa silloin, kun se tapahtuu tarjouskilpailulla.
2.   Neuvosto hyväksyy julkisen interventiohinnan tason sekä korotusten ja alennusten vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet [EUT-]sopimuksen 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti.”
C Vahvistamisasetus
13.
Vahvistamisasetuksen johdanto-osan toisessa ja kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(2)
Selkeyden ja avoimuuden vuoksi julkista interventiota koskeville säännöksille olisi luotava yhteinen rakenne säilyttäen samalla kullakin alalla noudatettava politiikka. Tästä syystä on aiheellista tehdä ero [yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa] vahvistettujen viitekynnysten ja interventiohintojen välillä ja määritellä interventiohinnat. – –
(3)
Olisi säädettävä julkisen intervention hinnan tasosta, jolla ostaminen tapahtuu kiinteään hintaan tai tarjouskilpailulla, mukaan lukien tapaukset, joissa voi olla tarpeen mukauttaa julkisen intervention hintoja. – –”
14.
Kyseisen asetuksen 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa säädetään toimenpiteistä, jotka koskevat [yhteistä markkinajärjestelyä koskevalla asetuksella] perustettuun maatalouden yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien hintojen, maksujen, tukien ja määrällisten rajoitusten vahvistamista.”
15.
Kyseisen asetuksen 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Julkiset interventiohinnat”, säädetään seuraavaa:
”1.   Julkisen intervention hinnan tason:
a)
on tavallisen vehnän, durumvehnän, ohran, maissin, paddy- eli raakariisin ja rasvattoman maitojauheen osalta vastattava [yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen] 7 artiklassa vahvistettua vastaavaa viitekynnystä, kun kyse on kiinteään hintaan tapahtuvista ostoista, eikä se saa ylittää vastaavaa viitekynnystä, kun kyse on tarjouskilpailulla tapahtuvista ostoista;
b)
on voin osalta vastattava 90:tä prosenttia [yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen] 7 artiklassa vahvistetusta viitekynnyksestä, kun kyse on kiinteään hintaan tapahtuvista ostoista, eikä se saa ylittää 90:tä prosenttia kyseisestä viitekynnyksestä, kun kyse on tarjouskilpailulla tapahtuvista ostoista;
c)
on naudan- ja vasikanlihan osalta vastattava enintään [yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen] 13 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua tasoa.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettuja tavallisen vehnän, durumvehnän, ohran, maissin, paddy- eli raakariisin julkisen intervention hintoja mukautetaan nostamalla tai laskemalla niitä näiden tuotteiden keskeisiin laatuvaatimuksiin perustuvien hintojen pohjalta.
3.   Komissio antaa täytäntöönpanosäädöksiä, joilla määritetään tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden julkisen intervention hinnan korotukset ja alennukset kyseisessä kohdassa vahvistetuin edellytyksin. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.”
III Asian tausta
16.
Maatalouden yhteinen markkinajärjestely kodifioitiin ensimmäisen kerran yhtenäisesti ja kattavasti EY:n perustamissopimuksen 37 artiklan perusteella asetuksessa (EY) N:o 1234/2007. (
10
)
17.
EUT-sopimuksen voimaantulon jälkeen komissio esitti 12.10.2011 viisi ehdotusta Euroopan parlamentin ja neuvoston tai pelkästään neuvoston asetuksiksi, joilla YMP:tä uudistettaisiin perusteellisesti. Näiden ehdotusten joukossa oli myös ehdotus yhteistä markkinajärjestelyä koskevaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi. Tämä uudistusehdotus perustui SEUT 43 artiklan 2 kohtaan, ja sen 7 artiklaan sisältyi säännös viitehintojen vahvistamisesta.
18.
Komissio esitti samana päivänä myös SEUT 43 artiklan 3 kohdan perusteella ehdotuksen neuvoston asetukseksi maataloustuotteiden yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien tiettyjen tukien ja vientitukien vahvistamista koskevien toimenpiteiden määrittämisestä.
19.
Parlamentti hyväksyi 4.7.2012 maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokuntansa mietinnön, jonka perusteluissa todettiin, että komission ehdotus yhteistä markkinajärjestelyä koskevaksi asetukseksi oli ristiriidassa lainsäätäjän SEUT 43 artiklan 2 kohdan mukaisten oikeuksien kanssa, joten siinä ehdotettiin, että ”poist[etaan] kaikki [SEUT] 43 artiklan 3 kohtaan liittyvät säännökset”.
20.
Neuvoston puheenjohtajavaltio lähetti 13.9.2012 maatalouden erityiskomitealle valmisteluasiakirjan, jossa todettiin, että neuvoston mukaan yksinomaan neuvoston tulisi vahvistaa SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti muun muassa sellaiset maataloustuotteiden viitehinnat, jotka voivat olla julkisten interventioiden kohteena. Neuvoston yhteenvedon (
11
) mukaan ”erittäin suuri osa” jäsenvaltioista hyväksyi tämän kannan maatalouden erityiskomitean seuraavassa kokouksessa 17.9.2012.
21.
Neuvoston pääsihteeristö esitti tämän jälkeen 12.10.2012 vahvistamisasetusta koskevan luonnoksen, johon sisältyivät interventiohintojen lisäksi viitehinnat. Neuvoston maatalouden erityiskomitea hyväksyi luonnoksen 5.11.2012.
22.
Neuvoston puheenjohtajavaltio toimitti 13.12.2012 ja 12.3.2013 yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetusluonnoksen konsolidoidut versiot eteenpäin. Kummankin luonnoksen 7 artiklan ensimmäisen virkkeen otsikossa viitattiin viitehintoihin ja todettiin, että ”neuvosto hyväksyy viitehintojen vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet [SEUT] 43 artiklan 3 kohdan perusteella”.
23.
Parlamentti teki 13.3.2013 tarkistuksen, jossa yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetusluonnoksen 7 artiklaan sisällytettiin uudelleen kaikki viitehinnat.
24.
Toimielinten välisen erimielisyyden vuoksi 11.4. ja 26.6.2013 välisenä aikana pidettiin yli kymmenen epävirallista kolmikantaneuvottelua tulevasta yhteistä markkinajärjestelyä koskevasta asetuksesta. Kolmikantaneuvottelujen loppusuoralla neuvoston pääsihteeristö toimitti 4.6.2013 raportin, josta voidaan päätellä, että viitehintojen vahvistamisesta oli edelleen erimielisyyttä. Parlamentti ilmoitti viimeisissä kolmikantakokouksissa, ettei se hyväksy YMP:n uudistuspakettia, ellei yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa säädetä viitehinnoista.
25.
Neuvoston puheenjohtajavaltio esitti 24. ja 25.6.2013 pidettävää kokousta varten 21.6.2013 valmisteluasiakirjan, jossa kuvattiin kolmikantaneuvottelujen edistymistä. Asiakirja sisälsi viitehintoja (reference prices).
26.
Neuvoston puheenjohtajavaltio toimitti 25.6.2013 kyseiseen valmisteluasiakirjaan lisäyksen, jossa lueteltiin kohdat, joista ei ollut vielä päästy sopimukseen. Otsikon ”Positions on Article 43(3) related provisions”, joka koski yhteistä markkinajärjestelyä koskevaa asetusluonnosta, alla se ehdotti kompromissitavoitteeksi (ns. landing zone) käsitteen ”viitekynnys” (reference treshold) käyttämistä.
27.
Vihdoin 25. ja 26.6.2013 välisenä yönä sen jälkeen, kun neuvoston istunto oli keskeytetty useaan otteeseen, neuvoston määräenemmistö hyväksyi parlamentin vaatimuksen sisällyttää asetuksen 7 artiklaan viitehinnat, joista käytettäisiin nimitystä ”viitekynnykset”. Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä yleisen suuntauksen muutosta ja pidättyivät äänestyksestä.
28.
Neuvoston puheenjohtajavaltio toimitti 25.9.2013 eteenpäin valmisteluasiakirjan, joka sisälsi yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetusluonnoksen koko konsolidoidun version. Kyseisessä versiossa koko asetusluonnos vastasi sisäisissä kolmikantaneuvotteluissa saavutettua yhteisymmärrystä. Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetusluonnoksen konsolidoidun version 7 artiklan otsikko oli ”Viitekynnys” eikä enää ”Viitehinta”. Muuten säännöstön sisältö oli ennallaan.
29.
Neuvoston pääsihteeristö toimitti 13.12.2013 valtuuskunnille muistion, jossa todettiin, että ”SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamista koskevien neuvottelujen tulos on koko YMP:n tämänhetkistä uudistusta koskeva kompromissi, eikä se vaikuta kunkin toimielimen kantaan tämän määräyksen soveltamisalaan ja asian mahdolliseen tulevaan kehitykseen, erityisesti mahdolliseen Euroopan unionin tuomioistuimen uuteen oikeuskäytäntöön”.
30.
Otsikon ”[SEUT] 43 artiklan 3 kohtaa koskeva neuvoston julistus” alla todettiin kesäkuussa 2013 pidetyn kolmikantaneuvottelujen aikana käytyjen YMP:tä koskevien neuvottelujen tuloksesta, että ”neuvosto vahvistaa, että sen päätöksen, jolla pyrittiin varmistamaan, että yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa käsitellään SEUT 43 artiklan 3 kohtaan liittyviä kysymyksiä, ainoana tavoitteena oli päästä kompromissiin kolmikantaneuvottelujen poikkeuksellisissa olosuhteissa”.
31.
Saksan hallitus totesi tästä, ettei se voinut erinäisistä syistä antaa tukeaan tietyille yhteistä markkinajärjestelyä koskevaan asetusluonnokseen sisältyville ehdotuksille. Sen mukaan SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla yksinomaan neuvosto hyväksyy komission ehdotuksesta muun muassa ”viitehintojen vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet”. Saksan hallitus katsoi, ettei tästä toimivallan jakoa unionin toimielinten välillä koskevasta oikeussäännöstä poikkeamista voitu hyväksyä ja ilmoitti näin ollen hylkäävänsä asetusehdotuksen.
32.
Kun yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen antamisesta äänestettiin 16.12.2013, Saksan hallitus siis vastusti sitä ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus pidättyi äänestyksestä. Samana päivänä pidetyssä vahvistamisasetuksen antamista koskevassa äänestyksessä Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset pidättyivät äänestyksestä. Neuvosto ”vahvisti” tässä yhteydessä istuntopöytäkirjassa, että ”sen päätöksen, jonka mukaan SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvat asiat otetaan YMJ-asetuksen piiriin, tarkoituksena oli tämän kolmikantaneuvottelun poikkeuksellisissa olosuhteissa ainoastaan mahdollistaa kompromissi” ja että tämä päätös ”ei vaikuta neuvoston tulevaan kantaan sen puolustaessa sille Lissabonin sopimuksella myönnettyjä oikeuksia”.
IV Oikeudenkäynti unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
33.
Saksan hallitus vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan kyseiset kaksi riidanalaista säännöstä siten, että niiden oikeusvaikutukset pidetään voimassa siihen saakka, kunnes asianmukaiseen oikeudelliseen perustaan pohjautuvat säännökset ovat tulleet voimaan, ja velvoittamaan parlamentin ja neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
34.
Parlamentti vaatii vastineessaan, että unionin tuomioistuin jättää kanteen tutkimatta ja toissijaisesti hylkää kanteen ja velvoittaa Saksan liittotasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
35.
Neuvosto puolestaan jättää unionin tuomioistuimen harkintaan sen, lausuuko se Saksan hallituksen ensisijaisista vaatimuksista, ja vaatii lisäksi tätä pitämään voimassa, jos se hyväksyy nämä vaatimukset, riidanalaisten säännösten oikeusvaikutukset siihen saakka, kunnes asianmukaiseen oikeudelliseen perustaan pohjautuvat säännökset ovat tulleet voimaan, ja velvoittamaan asianosaiset vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
36.
Tšekin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset tukevat väliintulijoina Saksan hallituksen vaatimuksia, kun taas komissio tukee väliintulijana parlamentin vaatimuksia.
37.
Kaikki edellä mainitut osapuolet osallistuivat 3.2.2016 pidettyyn istuntoon.
V Asian tarkastelu
A Tutkittavaksi ottaminen
1. Asianosaisten ja muiden osapuolten pääasialliset lausumat
38.
Parlamentin ja komission mukaan kanne olisi jätettävä tutkimatta, koska yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artikla ei ole erotettavissa muusta asetuksesta. Parlamentin mukaan kyseinen artikla on täysin asetuksen tavoitteiden mukainen ja tukee niiden saavuttamista. Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen pääsisältö muuttuisi, jos sen 7 artikla kumottaisiin. Kyseisellä artiklalla on asetuksessa myös useita tehtäviä, jotka ovat yhteydessä sen muihin säännöksiin.
39.
Saksan hallitus ja väliintulijoina olevat hallitukset sekä neuvosto korostavat, että sen paremmin parlamentti kuin komissiokaan ei ole osoittanut miten ja missä määrin yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan kumoaminen voisi muuttaa asetuksen pääsisältöä, kun otetaan huomioon, että asetus käsittää yli kaksisataa säännöstä, jotka kattavat kaikki YMP:n näkökohdat ja alat.
2. Asian arviointi
40.
Unionin toimen osittainen kumoaminen on mahdollista vain silloin, kun osat, joiden kumoamista on vaadittu, ovat sellaisia, että ne voidaan erottaa toimen muista osista; tämä erotettavuutta koskeva edellytys ei täyty, jos toimen osittaisella kumoamisella muutetaan sen pääsisältöä. (
12
)
41.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen, jossa käsitellään melko samankaltaisia aiheita, kokonaisuus tai sen 7 artiklan sisältö tai viitekynnysten ja interventiohintojen välinen yhteys (
13
) eivät tue sitä, että riidanalainen säännös ei olisi erotettavissa muusta asetuksesta. Mielestäni minkään sisällöllisen seikan perusteella ei voida päätellä, että yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen pääsisältö muuttuisi, jos riidanalainen säännös kumottaisiin.
42.
Katson siis, että käsiteltävä kanne voidaan ottaa tutkittavaksi.
B Pääasia
1. Vaatimus yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan kumoamisesta
a) Asianosaisten ja muiden osapuolten pääasialliset lausumat
i) Saksan hallitus
43.
Saksan hallitus väittää, että parlamentti ja neuvosto valitsivat yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklalle virheellisen oikeudellisen perustan. Kun otetaan huomioon, että viitehintojen, joista lopulta käytettiin nimitystä viitekynnykset, tapauksessa kyseessä oli ”hintojen vahvistamiseen liittyvä toimenpide”, yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan oikeudellisena perustana olisi ehdottomasti pitänyt olla SEUT 43 artiklan 3 kohta.
44.
Kumoamisvaatimuksensa tueksi Saksan hallitus viittaa aiempaan maatalouden yhteiseen markkinajärjestelyyn, joka perustui asetukseen N:o 1234/2007, jonka johdanto-osan 16 perustelukappaleessa viitehinta määriteltiin neuvoston poliittisen päätöksen mukaiseksi hinnaksi. Saksan hallitus huomauttaa tästä, että asetuksen N:o 1234/2007 mukaan viitehintojen muuttaminen kuului nimenomaisesti neuvostolle. Aiempi maatalouden yhteinen markkinajärjestely ja yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen (ja etenkin sen 7 artiklan) syntyhistoria osoittavat sen mukaan, että maataloustuotteiden hintojen vahvistamistoimenpiteiden järjestelmän sisältöä ei ole muutettu ja että viitehinnat tai ‑kynnykset toimivat edelleen YMP:n turvaverkkona. Saksan hallitus väittää edelleen, että 7 artiklan sisällyttäminen yhteistä markkinajärjestelyä koskevaan asetukseen ja viitehinnan käsitteen korvaaminen viitekynnyksen käsitteellä on sen sijaan poliittinen kompromissi, jonka ainoana tarkoituksena oli estää koko YMP:n uudistuspaketin epäonnistuminen.
45.
Saksan hallitus viittaa SEUT 43 artiklan 3 kohdan sanamuotoon ja korostaa, että tämän määräyksen, jossa ei tehdä eroa hintojen suppean ja laajan merkityksen välillä vaan jossa puhutaan yleisesti hintojen vahvistamiseen liittyvistä toimenpiteistä, mukaan kaikki hintojen vahvistamisen olennaiset näkökohdat kuuluvat neuvoston toimivaltaan. Kun otetaan huomioon, että yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklassa tietyille maataloustuotteille vahvistetaan konkreettinen rahamäärä ja vahvistamisasetuksen 2 artiklassa määritellään sen perusteella interventiohinnaksi tietty prosenttiosuus viitekynnyksestä, interventio- ja viitehinnat ovat tiiviisti yhteydessä markkinahintoihin, ja yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artikla on keskeinen osa hintojen vahvistamista.
46.
Saksan hallitus väittää edelleen SEUT 43 artiklan 3 kohdan tavoitteiden näkökulmasta, että yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetään, että viitekynnykset päivitetään tuotannon ja markkinoiden kehityksen pohjalta, ja annetaan komission tehtäväksi tarkistaa säännöllisesti viitehinnat sekä muun muassa tuotannon ja markkinoiden kehitys. Jos toimivaltaisen lainsäätäjän on siis reagoitava nopeasti, joustavasti ja tehokkaasti markkinahäiriöihin, reagointi olisi huomattavasti nopeampaa, jos neuvosto, jonka Lissabonin sopimusta edeltäneestä järjestelmästä poiketen ei enää tarvitse edes kuulla parlamenttia, olisi toimivaltainen viranomainen.
47.
SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdan välisestä suhteesta Saksan hallitus väittää, että SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisala ei kata sen 2 kohtaa tai että nämä kaksi kohtaa ovat ainakin toisensa poissulkevia. Sen mukaan kyseisten määräysten välillä ei joka tapauksessa ole hierarkiaa, sillä ne muodostavat kaksi erilaista ja itsenäistä oikeudellista perustaa.
48.
Saksan hallitus katsoo lisäksi, että SEUT 43 artiklan 3 kohta menettäisi täysin merkityksensä ja sitä kautta tehokkaan vaikutuksensa, jos SEUT 43 artiklan 2 kohta hyväksyttäisiin oikeudelliseksi perustaksi käsiteltävässä tapauksessa. Unionin toimielinten välisen tasapainon periaate edellyttää lisäksi, että kukin toimielin käyttää toimivaltaansa muiden toimielinten toimivaltaa kunnioittaen.
49.
Saksan hallitus viittaa unionin säädösten oikeudellisen perustan valintaa koskevaan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön ja katsoo, että käsiteltävässä tapauksessa kaikki objektiiviset seikat, jotka voivat olla tuomioistuimen valvonnan kohteena, viittaavat siihen, että SEUT 43 artiklan 3 kohta on ainoa pätevä oikeudellinen perusta. Käsiteltävässä tapauksessa ei myöskään voida käyttää kahta oikeudellista perustaa, koska SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdassa määrätyt keinot voidaan ottaa käyttöön toisistaan riippumatta.
50.
Parlamentin mukaan SEUT 40 artiklan 2 kohdasta seuraa, että unionin lainsäätäjä voi SEUT 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja valtuuksiaan käyttämällä toteuttaa vapaasti kaikki SEUT 40 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet, joihin kuuluu myös hintasääntely, ja Saksan hallitus toteaa tästä väitteestä, ettei siinä oteta huomioon SEUT 43 artiklan 3 kohtaa. Saksan hallitus vakuuttaa, että kyseinen näkemys tekisi SEUT 43 artiklan 3 kohdasta tarpeettoman.
ii) Neuvosto ja väliintulijoina olevat hallitukset
51.
Neuvosto ja kaksi väliintulijana olevaa hallitusta tukevat Saksan hallituksen väitteitä. Neuvosto viittaa lisäksi SEUT 294 artiklan 1 kohtaan ja väittää, etteivät perussopimukset tue näkemystä siitä, että tavallinen lainsäätämisjärjestys olisi ensisijainen muita kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäviä toimia koskeviin määräyksiin nähden. Väliintulijoina olevat hallitukset lisäävät, että SEUT 43 artiklan 3 kohta on erityismääräys SEUT 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin laaja-alaisempiin toimenpiteisiin nähden.
iii) Parlamentti ja komissio
52.
Parlamentti, jota komissio tukee, on Saksan hallituksen kanssa samaa mieltä siitä, että SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohta muodostavat kaksi erillistä oikeudellista perustaa, vaikka ne liittyvätkin parlamentin mukaan toisiinsa kiinteästi sisällöllisesti. Nämä kaksi toimielintä väittävät kuitenkin, että SEUT 43 artiklan 3 kohdassa annetaan neuvostolle ainoastaan tarkkaan määritellyt täytäntöönpanoluonteiset valtuudet vahvistaa täsmälliset ja lopulliset hinnat. Kaikki tähän toimintaan kuulumattomat toimenpiteet kuuluvat niiden mukaan SEUT 43 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan, mikä ilmenee kyseiseen kohtaan sisältyvästä viittauksesta SEUT 40 artiklaan sekä SEUT 40 artiklan 1 kohdan ja ennen kaikkea sen 2 kohdan sanamuodosta, jossa mainitaan nimenomaisesti hintasääntely yhtenä tärkeimmistä yhteisen markkinajärjestelyn muodostavista tekijöistä.
53.
Parlamentti päättelee tästä, että toimenpiteitä, joiden hyväksymiseen neuvostolle annetaan valtuudet SEUT 43 artiklan 3 kohdassa, voidaan luonnehtia ”omaa lajiansa oleviksi täytäntöönpanotoimiksi”. Sen mukaan SEUT 43 artiklan 3 kohdassa määrättyä järjestystä, joka ei ole lainsäätämisjärjestys, on pidettävä poikkeuksena SEUT 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta pääsäännöstä. Komissio puolestaan katsoo, että SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdan välillä on hierarkinen suhde. Se lisää, että unionin lainsäätäjällä on huomattavasti harkintavaltaa päättäessään, mitä toimia se jättää täytäntöönpanosta vastaavan elimen tehtäväksi, ja että käsiteltävässä tapauksessa ty lainsäätäjän harkintavallan käytössä ei ole tehty ilmeistä virhettä, vaikka SEUT 43 artiklan 3 kohdassa määrätään nimenomaisesta toimivallan siirrosta.
54.
Parlamentti väittää yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan tavoitteesta ja sisällöstä, että tavoite on täysin sama kuin kyseisen asetuksen tavoite, nimittäin ”vahvist[aa] yhteinen markkinajärjestely maataloustuotteille”, eikä sitä siten voida erottaa asetuksesta. Parlamentin ja komission mukaan yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artikla muodostaa yhteisen markkinajärjestelyn interventiojärjestelmän perussäännöksen. ”YMP:n turvaverkon” muodostavat viitekynnykset ovat interventiojärjestelyn ja erityyppisten markkinoiden tukitoimenpiteiden liikkeellepanijoita. Komissio väittää tässä yhteydessä, että viitekynnysten merkitys ei rajoitu käsiteltävään asiaan vaan ne on otettu huomioon useaan otteeseen yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa ja vahvistamisasetuksessa muun muassa yksityiseen varastointiin myönnettävien tukien ja sokerialan tuotantotukien yhteydessä.
55.
Parlamentti huomauttaa nimityksestä ”viitekynnykset”, joiden sijasta sekä asetuksessa N:o 1234/2007 että YMP:n uudistamisesta käydyissä neuvotteluissa käytettiin nimitystä ”viitehinnat”, että yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan otsikkoa muutettiin neuvoston vaatimusten mukaisesti. Komission mukaan aikaisempi nimitys ”viitekynnykset” oli harhaanjohtava, sillä viitehinnat olivat jo kynnysarvoja, joiden mukaan tosiasialliset hinnat vahvistettiin ja jotka olivat ainoastaan suuntaa-antavia.
56.
Saksan hallituksen viittauksesta aiempaan yhteiseen markkinajärjestelyyn parlamentti ja komissio toteavat, ettei Saksan hallitus ottanut esille sitä seikkaa, että asetus N:o 1234/2007 oli annettu toisen oikeudellisen perustan eli EY 37 artiklan perusteella.
57.
Saksan hallituksen väitteestä, jonka mukaan SEUT 43 artiklan 3 kohdan tehokas vaikutus vaarantuisi, jos asetuksen 7 artikla voisi perustua SEUT 43 artiklan 2 kohtaan, parlamentti toteaa, että vahvistamisasetuksen antaminen sinänsä on riittävä osoitus SEUT 43 artiklan 3 kohdan tehokkaasta vaikutuksesta.
58.
Parlamentti ja komissio eivät kumpikaan nimittäin pidä tarpeellisena mukauttaa nopeasti viitekynnyksiä markkinoiden kehityksen, joka Saksan hallituksen mukaan edellyttäisi neuvoston toimia, perusteella. Parlamentin mukaan on niin, että vaikka SEUT 43 artiklan 3 kohdan tavoitteena on varmistaa hintojen nopea vahvistaminen ja vaikka tällä tehtävällä on ollut erityinen merkitys YMP:n historiassa, hintojen vahvistaminen on kuitenkin jo pitkään menettänyt merkitystään eikä sillä käytännössä enää ole merkitystä.
59.
Parlamentti väittää toissijaisesti, että vaikka yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklalla tavoiteltaisiin samat kuin SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja päämääriä, riidanalainen säännös olisi edelleen pätevä, sillä SEUT 43 artiklan 2 kohdan tavoitteilla on etusija.
b) Asian arviointi
i) Oikeudellista perustaa koskeva unionin tuomioistuimen yleinen oikeuskäytäntö
60.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin toimen oikeudellisen perustan valinnan on perustuttava sellaisiin objektiivisiin seikkoihin, jotka voivat olla tuomioistuimen suorittaman valvonnan kohteena ja joihin kuuluvat erityisesti toimen tarkoitus ja sisältö. (
14
) Myös sen lainsäädännöllinen asiayhteys voidaan ottaa huomioon. (
15
) Toimen oikeusperusta ei määräydy menettelyjen mukaan, vaan toimen oikeusperusta ratkaisee toimen antamiseksi noudatettavat menettelyt. (
16
) Jos toimea tarkasteltaessa ilmenee, että sillä on kaksi eri tarkoitusta tai että siinä on kahdenlaisia tekijöitä, ja jos toinen näistä tarkoituksista tai näistä tekijöistä on yksilöitävissä toimen pääasialliseksi tarkoitukseksi tai tekijäksi, kun taas toinen on ainoastaan liitännäinen, on käytettävä yhtä oikeudellista perustaa, toisin sanoen sitä, jota toimen pääasiallinen tai määräävä tarkoitus tai tekijä edellyttää. (
17
)
61.
Ainostaan poikkeuksellisissa tilanteissa, kun toimella on useampi samanaikainen tarkoitus tai siinä on useita tekijöitä, joita ei voida erottaa toisistaan ja joista mikään ei ole toiseen nähden liitännäinen, unionin tuomioistuin on katsonut, että kun perussopimuksen eri määräykset ovat näin sovellettavissa, tällaista toimea annettaessa voidaan käyttää useaa eri oikeudellista perustaa. (
18
) Unionin tuomioistuin on kuitenkin jo katsonut, että kahden oikeudellisen perustan käyttäminen ei ole mahdollista, jos näiden kummankin perustan osalta määrätyt menettelyt ovat keskenään yhteensopimattomia. (
19
)
ii) Oikeudellista perustaa koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö: SEUT 43 artikla
62.
Unionin tuomioistuin on jo lausunut SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdan soveltamisaloista kahdessa yhteistä kalastuspolitiikkaa koskeneessa asiassa.
63.
Ensimmäisessä asiassa, jossa annettiin 26.11.2014 tuomio parlamentti v. komissio ja neuvosto (jäljempänä Venezuela-tuomio), (
20
) selvitettiin sitä, oliko neuvosto valinnut asianmukaisen oikeudellisen perustan tehdessään SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla päätöksen, joka koski kalastusmahdollisuuksien myöntämistä Venezuelan kalastusaluksille Ranskan Guyanan edustalla sijaitsevalla vyöhykkeellä. (
21
) Unionin tuomioistuin vastasi tähän kieltävästi ja kumosi neuvoston päätöksen toimivallan puuttumisen vuoksi. Unionin tuomioistuimen mukaan asianmukainen oikeudellinen perusta oli SEUT 43 artiklan 2 kohta ja toimi olisi siten pitänyt antaa tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen.
64.
Tarkemmin sanottuna unionin tuomioistuin totesi, että ”SEUT 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen säännösten antaminen – – edellyttää välttämättä sen arviointia, ovatko ne tarpeen, jotta voidaan toteuttaa EUT-sopimuksessa säänneltyihin yhteisiin politiikkoihin liittyviä tavoitteita, joten säännösten antaminen edellyttää unionin lainsäätäjälle varattavaa poliittista päätöstä. – – toimenpiteiden hyväksyminen SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti ei sitä vastoin edellytä tällaista arviointia, koska tällaiset toimenpiteet ovat luonteeltaan pääasiassa teknisiä ja ne on tarkoitus toteuttaa saman artiklan 2 kohdan nojalla annettujen säännösten panemiseksi täytäntöön”. (
22
)
65.
Venezuela-tuomiossa (
23
) unionin tuomioistuin ei kuitenkaan määritellyt tarkemmin, mitä se tarkoitti ”poliittisella päätöksellä” ja ”luonteeltaan pääasiassa teknisillä” toimenpiteillä. Mielestäni nämä kaksi käsitettä saattaisivat tässä yhteydessä sulkea toisensa pois. Miten olisi esimerkiksi määriteltävä toimenpide, joka vaikuttaa tekniseltä mutta jolla on merkittäviä talousarviovaikutuksia? Eikö tällöinkin olisi kyse poliittisen päätöksen sisältävästä toimenpiteestä?
66.
Toisessa asiassa, jossa annettiin 1.12.2015 tuomio parlamentti ja komissio v. neuvosto (jäljempänä turskatuomio), (
24
) unionin tuomioistuin kumosi neuvoston asetuksen, jolla vahvistettiin turskakantoja koskeva pitkän aikavälin suunnitelma, (
25
) koska neuvosto oli sen mielestä jälleen ylittänyt sille SEUT 43 artiklan 3 kohdassa annetun toimivallan.
67.
Unionin tuomioistuin toisti mainitussa tuomiossa, että SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan voi kuulua toimenpiteitä, jotka eivät rajoitu pelkästään kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen, kunhan näihin toimenpiteisiin ei sisälly poliittista valintaa, jonka tekeminen kuuluu unionin lainsäätäjälle sen vuoksi, että kyse on yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa tarvittavista toimenpiteistä. Sen sijaan, että unionin tuomioistuin olisi toistanut muotoilun, jonka mukaan ”kalastusmahdollisuuksien vahvistamiseen ja jakamiseen liittyvien toimenpiteiden hyväksyminen SEUT 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti ei sitä vastoin edellytä tällaista arviointia, koska tällaiset toimenpiteet ovat luonteeltaan pääasiassa teknisiä ja ne on tarkoitus toteuttaa saman artiklan 2 kohdan nojalla annettujen säännösten panemiseksi täytäntöön”, (
26
) se täsmensi, ettei näitä säädöksiä pidä samaistaa SEUT 291 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin toimiin ja että tästä syystä kyseinen määräys ei anna mitään osviittaa SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisalasta. (
27
)
68.
Mielestäni SEUT 43 artiklan 3 kohdan perusteella toteutettuja toimenpiteitä ja SEUT 291 artiklassa tarkoitettua täytäntöönpanovaltaa ei voida samaistaa toisiinsa. (
28
) Unionin tuomioistuimen esittämä täsmennys oli kuitenkin mielestäni tarpeen, jotta vältettiin näiden kahden käsitteen välinen mahdollinen sekaannusvaara. Pyrinkin jäljempänä välttämään täytäntöönpanotoimiin viittaamista SEUT 43 artiklan 3 kohdan yhteydessä.
69.
Unionin tuomioistuin täsmensi lisäksi turskatuomiossa, (
29
) että ”SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdalla pyritään eri tavoitteisiin ja kummallakin kohdalla on erityinen soveltamisalansa, joten niitä voidaan käyttää erikseen perustana tiettyjen toimenpiteiden hyväksymiselle (
30
) yhteisen kalastuspolitiikan alalla mutta toteuttaessaan toimia SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla neuvoston on meneteltävä siten, että se noudattaa toimivaltansa rajoja sekä tilanteesta riippuen asiaa koskevia oikeussääntöjä, jotka on jo annettu SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla”. (
31
) Se perusteli tätä toteamusta historiallisella asiayhteydellä todeten, että EY 37 artikla oli korvattu SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdalla ja että tästä syystä EY 37 artiklan ja SEUT 43 artiklan mahdollista rinnastusta oli arvioitava ottaen huomioon viimeksi mainitun määräyksen 2 ja 3 kohta. (
32
)
70.
Unionin tuomioistuimen tähän saakka antamista tuomioista seuraa siten, että vaikka SEUT 43 artiklan 3 kohdan nojalla annetut toimet eivät ole säädöksiä, ne eivät myöskään ole SEUT 291 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja pelkkiä täytäntöönpanotoimia. Oikeuskirjallisuudessa on omaksuttu laajalti näkemys, jonka mukaan kyse on omaa lajiaan olevasta autonomisesta toimivallasta, (
33
) kuten julkisasiamies Kokott totesi ratkaisuehdotuksessaan Inuit Tapiriit Kanatami ym. v. parlamentti ja neuvosto. (
34
)
71.
Se, ettei SEUT 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua menettelyä ole luonnehdittu tavalliseksi lainsäätämisjärjestykseksi, ei myöskään vaikuta millään tavalla näiden kahden menettelyn väliseen yhteyteen. SEUT 43 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisilla menettelyillä on kullakin oma oikeudellinen perustansa perussopimuksessa. Kun otetaan huomioon SEUT 294 artiklan 1 kohdan selkeä sanamuoto, jonka mukaan tavallista lainsäätämisjärjestystä noudatetaan, kun perussopimuksissa viitataan siihen, mielestäni ei voida juridisesti hyväksyä, että tämä olisi eräänlainen oletusarvoinen menettely, joka olisi tietyllä tapaa ensisijainen muihin menettelyihin nähden. (
35
)
72.
Edellä mainitun oikeuskäytännön perusteella ei sen sijaan pystytä vastaamaan väitteeseen, jonka mukaan SEUT 43 artiklan 3 kohtaa voidaan käyttää oikeudellisena perustana ainoastaan sen jälkeen, kun SEUT 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä on toteutettu. (
36
) Unionin tuomioistuin ei ole todennut, että mikä tahansa itsenäinen päätös, johon liittyy myös poliittisia näkökohtia, kuuluisi väistämättä SEUT 43 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. (
37
)
73.
Oikeuskäytäntöä koskevan oman käsitykseni mukaan SEUT 43 artikla sisältää kaksi oikeudellista perustaa, jotka sulkevat toisensa pois.
74.
Tutkin seuraavaksi yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan sisältöä ja tavoitteita edellä esitettyjen toteamusten näkökulmasta määritelläkseni, voitiinko se pätevästi antaa SEUT 43 artiklan 2 kohdan muodostaman oikeusperustan perusteella.
iii) Kuuluvatko yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklassa tarkoitetut viitekynnykset SEUT 43 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan?
75.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan, joka kuuluu asetuksen johdantosäännöksiin, otsikko on ”Viitekynnys”. Artiklan 1 kohdassa vahvistetaan useille maataloustuotteille viitekynnykset, jotka on ilmaistu euroina tonnia tai euroina 100:aa kilogrammaa kohti. Sen 2 kohdan mukaan nämä kynnykset on ”tarkistettava säännöllisesti objektiivisten kriteerien perusteella, nimittäin tuotannon kehityksen, tuotantokustannusten ja erityisesti tuotantopanosten ja markkinoiden kehityksen perusteella”. Samassa kohdassa säädetään, että ”tarvittaessa viitekynnykset on päivitettävä tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen tuotannon ja markkinoiden kehityksen pohjalta”.
76.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa ei kuitenkaan esitetä abstraktia tai edes pelkästään ”poliittista” (
38
) viitekynnyksen määritelmää.
77.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 15 artiklan 1 kohdan mukaan julkinen interventiohinta on hinta, jolla tuotteet on ostettava julkisessa interventiossa silloin, kun se tapahtuu kiinteään hintaan (a alakohta), tai enimmäishinta, jolla julkiseen interventioon hyväksytyt tuotteet voidaan ostaa silloin, kun se tapahtuu tarjouskilpailulla (b alakohta). Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 15 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että ”neuvosto hyväksyy julkisen interventiohinnan tason (
39
) sekä korotusten ja alennusten vahvistamiseen liittyvät toimenpiteet [SEUT] 43 artiklan 3 kohdan mukaisesti”. Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan, että ”tästä syystä on aiheellista tehdä ero viitekynnysten ja interventiohintojen välillä ja määritellä viimeksi mainitut”.
78.
Vahvistamisasetuksen 2 artiklassa vahvistetaan puolestaan prosenttiosuudet kullekin tuotteelle, jolle on määritelty viitekynnys yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklassa. Tämä prosenttiosuus viitekynnyksestä muodostaa siis interventiohinnan.
79.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa ja vahvistamisasetuksessa säilytetään siis asetuksen N:o 1234/2007 rakenne ja järjestelmä interventiohinnan määrittämisen kahden perättäisen vaiheen osalta.
80.
SEUT 43 artiklan 3 kohdassa viitataan ”hintojen vahvistamiseen liittyviin toimenpiteisiin”. (
40
)
81.
Yleiskielessä käsitteellä ”hinta” tarkoitetaan tavaran tai palvelun ja rahan välistä vaihtosuhdetta. (
41
) Tämän määritelmän mukaisesti vahvistamisasetuksessa käyttöön otetut interventiohinnat ovat kiistämättä hintoja. Tarkka euromäärä, joka on tuotteiden vähimmäisostohinta, on suoraan tulosta interventiohintojen soveltamisesta viitekynnyksiin.
82.
Siitä lähtien kun viitekynnykset ovat ”hintojen vahvistamiseen liittyviä toimenpiteitä”, merkitystä ei enää ole sillä, ovatko ne hintoja. (
42
) On siis selvitettävä, ovatko viitekynnykset hintojen vahvistamiseen liittyviä toimenpiteitä.
83.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevaa asetusta edeltäneen asetuksen N:o 1234/2007 tarkastelusta on apua viitekynnysten, joita aiemmin kutsuttiin viitehinnoiksi, luonteen määrittelyssä. Ensinnäkin jo asetuksen N:o 1234/2007 johdanto-osan 11 perustelukappaleessa vahvistettiin viitehintojen ja interventiohintojen rinnakkaiselo, kuten nykyisin yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa. Myös asetuksen N:o 1234/2007 johdanto-osan 16 ja 28 perustelukappaleessa, joita ei sisällytetty yhteistä markkinajärjestelyä koskevaan asetukseen, kuvattiin abstraktisti näiden kahden käsitteen välistä suhdetta ja tehtiin täysin selväksi, että viitehinnat muistuttivat läheisesti hintoja sanan varsinaisessa merkityksessä. Kun tarkastellaan riita-asian taustaa, Venezuela-tuomiota (
43
) ja turskatuomiota, (
44
) mielestäni on katsottava, että edellä mainitut asetuksen N:o 1234/2007 johdanto-osan kolme perustelukappaletta sisälsivät YMP:n päämäärien tavoitteluun liittyviä poliittisia näkökohtia, kun taas saman asetuksen 8 ja 18 artiklan, jotka sisälsivät viitehinnat ja interventiohinnat, tarkoituksena oli vahvistaa hintoja, joten ne olivat hintojen vahvistamiseen liittyviä toimenpiteitä. Aiemmassa järjestelmässä asetuksen N:o 1234/2007 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa lisäksi määriteltiin interventiohinnat, kun taas sen 18 artiklassa vahvistettiin ne.
84.
Nykyisin interventiohinnat on sen sijaan määritelty yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 15 artiklassa ja vahvistettu vahvistamisasetuksessa.
85.
Vaikka yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklassa ei vahvisteta (lopullisia) interventiohintoja, siinä säädetään useiden maataloustuotteiden euromääräisistä hinnoista, jotka on punnittu sentilleen ja joiden tarkoituksena on yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen logiikan mukaan auttaa neuvostoa vahvistamaan myöhemmät interventiohinnat.
86.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan sijoittuminen johdantosäännöksiin ei mielestäni tue parlamentin ja komission väitettä siitä, että viitekynnykset olivat SEUT 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun maatalouden markkinajärjestelyn keskeinen osa. Venezuela-tuomion ja turskatuomion mukaan yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen pitäisi sisältää yhteistä markkinajärjestelyä koskevia pääsääntöjä. Yhteistä markkinajärjestelyä koskevassa asetuksessa ei kuitenkaan määritellä viitekynnysten olevan markkinajärjestelyn keskeinen osa. (
45
)
87.
Mielestäni kyseessä on pikemminkin interventiohintojen vahvistamisen keskeinen osa, mikä tarkoittaa, ettei yhteistä markkinajärjestelyä koskeva asetus ole oikea paikka tälle säännökselle.
88.
Komissio väittää, että viitekynnykset on otettu huomioon yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen ja vahvistamisasetuksen useissa muissakin säännöksissä kuin interventiohintoja koskevissa säännöksissä, mikä tukee SEUT 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen kynnysten poliittista merkitystä ja välttämättömyyttä, mutta tästä on riittävää todeta, että kun unionin lainsäätäjä viittaa tiettyyn käsitteeseen, käsiteltävässä tapauksessa viitekynnyksiin, muussa asiayhteydessä, tämä ei voi viedä neuvostolta sille SEUT 43 artiklan 3 kohdassa annettua toimivaltaa.
89.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen ja vahvistamisasetuksen välillä on siis interventiohintoihin liittyvä olennainen yhteys. Kuten edellä selitin, yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 15 artiklassa käytetään samaa interventiohintojen käsitteen määritelmää, jota on jo pitkään käytetty YMP:tä koskevissa säännöksissä. Varsinaiset interventiohinnat määritellään vahvistamisasetuksessa.
90.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen johdanto-osan perustelukappaleissa ei nähdäkseni sen sijaan vahvisteta viitekynnysten mahdollista välttämättömyyttä eikä etenkään konkreettista muotoa, joka niille on annettu asetuksen 7 artiklassa yhteisen markkinajärjestelyn poliittisina suuntaviivoina. Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan tässä yhteydessä ainoastaan, että ”on aiheellista tehdä ero viitekynnysten ja interventiohintojen välillä ja määritellä viimeksi mainitut”, eikä yksikään perustelukappale tue olettamaa, jonka mukaan SEUT 43 artiklan 2 kohdan mukaisesti sillä olisi erityinen merkitys, että unionin lainsäätäjä vahvistaa nämä kynnykset.
91.
Viitekynnysten sisällyttäminen yhteistä markkinajärjestelyä koskevaan asetukseen ei siis näytä olevan välttämätöntä YMP:n tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Kyseessä on päinvastoin seikka, joka kuuluu neuvoston oikeuksiin sen käyttäessä toimivaltaansa hintojen vahvistamiseen liittyvien toimenpiteiden määrittämisen alalla.
92.
Edellä esitetyn perusteella katson, että yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklassa säädetty viitekynnysten vahvistaminen on SEUT 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu ”hintojen vahvistamiseen liittyvä toimenpide”.
93.
Lisäksi on korostettava, ettei lainsäätäjän eli parlamentin ja neuvoston tehtävänä ole määritellä SEUT 43 artiklan 3 kohdan ulottuvuutta siten, että se päättää antaa tai olla antamatta lainsäädäntöä SEUT 43 artiklan 2 kohdan nojalla. Tämä voisi nimittäin viedä SEUT 43 artiklan 3 kohdalta tehokkaan vaikutuksen, kuten käsiteltävässä tapauksessa. Poliittisten toimielinten sijasta kyseisen artiklan soveltamisalan määrittelevät jäsenvaltiot perussopimusten laatijoina. On jälleen hylättävä komission väite siitä, että soveltamisalan määrittely olisi osa poliittista neuvottelumenettelyä. Vaikka käsiteltävä asia voi vaikuttaa pelkältä toimielinten väliseltä oikeudenkäyntiasialta, (
46
) menettelyä juuri rajaavat perussopimuksissa määritellyt toimivaltuudet. Muunlainen tulkinta antaisi nimittäin poliittisille toimielimille valtuudet toimia perussopimuksissa määriteltyjen rajojen ulkopuolella.
94.
Kun otetaan huomioon, että SEUT 43 artiklaan sisältyvät kaksi oikeudellista perustaa ovat erillisiä siinä mielessä, että ne ovat toisensa poissulkevia, edellä mainittu unionin toimen oikeudellisen perustan valintaa ja mahdollista kahden oikeudellisen perustan käyttämistä (
47
) koskevalla unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöllä ei ole merkitystä käsiteltävässä asiassa. Tästä oikeuskäytännöstä seuraa kuitenkin selvästi, että kahden oikeudellisen perustan käyttäminen ei ole mahdollista, jos näiden kummankin perustan osalta määrätyt menettelyt ovat keskenään yhteensopimattomia. (
48
)
iv) Päätelmä
95.
Yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artikla on annettu väärän oikeusperustan nojalla. Saksan hallituksen vaatimus olisi hyväksyttävä ja kyseinen säännös kumottava.
2. Vaatimus vahvistamisasetuksen 2 artiklan kumoamisesta
a) Asianosaisten lausumat
96.
Saksan hallitus väittää, että jos yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artikla kumotaan, selkeyden ja oikeusvarmuuden vuoksi myös vahvistamisasetuksen 2 artikla on kumottava, koska sitä ei voida soveltaa eikä sillä voi olla oikeusvaikutuksia ilman mainittua 7 artiklaa. Kun vahvistamisasetuksen 2 artiklassa viitataan yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklaan, se antaa lisäksi virheellisen vaikutelman siitä, että viimeksi mainittu artikla on annettu asianmukaisen oikeusperustan nojalla.
b) Asian arviointi
97.
Kuten vahvistamisasetuksen 2 artiklan sanamuodosta käy selvästi ilmi, kyseinen säännös ei sisällä tarkkoja lukuja, joiden perusteella julkinen interventio voitaisiin toteuttaa maatalousmarkkinoilla. Kyseisen artiklan mukaan kutakin kyseistä tuotetta koskeva julkinen interventio sen sijaan perustuu markkinahinnan ja yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklassa kyseiselle tuotteelle vahvistetun euromäärän väliseen yhteyteen. Unionin tuomioistuimelle ehdottamani yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan kumoaminen veisi siis vahvistamisasetuksen 2 artiklalta koko soveltamiskelpoisen sisällön.
98.
Tällaisessa tilanteessa olisi selkeyden ja oikeusvarmuuden vuoksi kumottava myös vahvistamisasetuksen 2 artikla, jota ei voida enää soveltaa yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen 7 artiklan kumoamisen jälkeen.
3. Riidanalaisten säännösten vaikutusten voimassa pitämistä koskeva vaatimus
a) Asianosaisten lausumat
99.
Saksan hallitus vaatii ylivoimaisten etujen suojaamiseksi ja maanviljelijöiden luottamuksensuojaan liittyvistä syistä sekä yleisemmin oikeusvarmuuden vuoksi unionin tuomioistuinta SEUT 264 artiklan toisen kohdan mukaisesti määräämään riidanalaisten säännösten vaikutusten voimassa pitämisestä siihen saakka, kunnes asianmukaisen oikeusperustan nojalla annetut uudet säännökset tulevat voimaan. Komissio tukee toissijaisesti Saksan hallituksen vaatimusta.
b) Asian arviointi
100.
Unionin tuomioistuin on jo käsitellyt laajasti Venezuela-tuomiossa (
49
) ja turskatuomiossa (
50
) SEUT 264 artiklan toisen kohdan mukaisia edellytyksiä kumotun säännöksen tiettyjen vaikutusten voimassa pitämiselle. Kyseisen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä toimen vaikutukset voidaan pysyttää erityisesti silloin, kun sen kumoamisen välittömät vaikutukset aiheuttaisivat vakavia kielteisiä seurauksia asianomaisille henkilöille ja kun riidanalaisen toimen lainmukaisuutta ei riitauteta sen tarkoituksen tai sisällön perusteella vaan sen laatijan toimivallan puuttumiseen tai olennaisten menettelymääräysten rikkomiseen liittyvistä syistä. Näihin syihin sisältyy erityisesti virhe riitautetun toimen oikeusperustassa. (
51
)
101.
Kummankin riidanalaisen säännöksen kumoaminen välittömin vaikutuksin vaarantaisi koko julkisen interventiojärjestelmän, joka on kiistämättä ollut alusta alkaen keskeinen osa YMP:tä. Mielestäni ei ole välttämätöntä eikä perusteltua keskeyttää koko interventiojärjestelmän toimintaa, sillä se aiheuttaisi eurooppalaisille maanviljelijöille vakavaa epävarmuutta vähintään usean kuukauden ajaksi.
102.
Koska sen paremmin kantaja, vastaajat, komissio kuin väliintulijoina olevat hallituksetkaan eivät ole riitauttaneet kyseisten kahden riidanalaisen säännöksen tarkoituksen tai sisällön lainmukaisuutta, mielestäni ei ole estettä sille, että näiden säännösten vaikutukset pidetään voimassa siihen saakka, kunnes asianmukaisen oikeusperustan nojalla annettu uusi sääntely tulee voimaan kohtuullisen ajan kuluessa.
VI Oikeudenkäyntikulut
103.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Käsiteltävässä asiassa Saksan hallitus on vaatinut parlamenttia ja neuvostoa korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja nämä ovat hävinneet asian.
104.
Työjärjestyksen 140 artiklan 1 kohdan nojalla jäsenvaltiot ja toimielimet, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Tšekin tasavallan, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan ja komission olisi siten vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
VII Ratkaisuehdotus
105.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
—
kumoaa maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 922/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1308/2013 7 artiklan
—
kumoaa maataloustuotteiden yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien tiettyjen tukien ja vientitukien vahvistamista koskevien toimenpiteiden määrittämisestä 16.12.2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1370/2013 2 artiklan
—
pitää voimassa SEUT 264 artiklan toisen kohdan mukaisesti asetuksen N:o 1308/2013 7 artiklan ja asetuksen N:o 1370/2013 2 artiklan vaikutukset siihen saakka, kunnes asianmukaisen oikeusperustan nojalla annettu uusi sääntely tulee voimaan kohtuullisen ajan kuluessa
—
velvoittaa Euroopan parlamentin ja Euroopan unionin neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja
—
toteaa, että Tšekin tasavalta, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Sarjakuvafanit tunnistanevat tästä viittauksen jokaisen Asterix-lehden ensimmäisellä sivulla olevaan johdantotekstiin. En kuitenkaan pyri vertaamaan käsiteltävää asiaa tämän enempää Asterix-tarinoihin.
(
3
)	EY 37 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa määrätään seuraavaa: ”Neuvosto antaa määräenemmistöllä, komission ehdotuksesta ja Euroopan parlamenttia kuultuaan asetuksia ja direktiivejä sekä tekee päätöksiä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta suositusten antamista.”
(
4
)	Ks. tuomio 26.11.2014, parlamentti ja komissio v. neuvosto (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400) ja tuomio 1.12.2015, parlamentti ja komissio v. neuvosto (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
5
)	On täsmennettävä, että vaikka neuvosto on unionin tuomioistuimessa vastaajana, se esittää sisällöltään samankaltaisia väitteitä kuin kantaja.
(
6
)	Maataloustuotteiden yhteisestä markkinajärjestelystä ja neuvoston asetusten (ETY) N:o 922/72, (ETY) N:o 234/79, (EY) N:o 1037/2001 ja (EY) N:o 1234/2007 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2013, L 347, s. 671).
(
7
)	Maataloustuotteiden yhteiseen markkinajärjestelyyn liittyvien tiettyjen tukien ja vientitukien vahvistamista koskevien toimenpiteiden määrittämisestä 16.12.2013 annettu neuvoston asetus (EUVL 2013, L 346, s. 12).
(
8
)	Ks. vastaavasti myös julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus parlamentti ja komissio v. neuvosto (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:337, 39 kohta).
(
9
)	Ks. tuomio 19.7.2012, parlamentti v. neuvosto (C-130/10, EU:C:2012:472, 80 kohta).
(
10
)	Maatalouden yhteisestä markkinajärjestelystä ja tiettyjä maataloustuotteita koskevista erityissäännöksistä 22.10.2007 annettu neuvoston asetus (EUVL 2007, L 299, s. 1); ks. asetuksen taustoista Hartig Danielsen, J., EU agricultural law, Kluwer Law International, Alpen aan den Rijn, 2013, s. 56.
(
11
)	Ks. 17.9.2012 pidetystä neuvoston maatalouden erityiskomitean 1438. kokouksesta 28.9.2012 laadittu neuvoston yhteenveto, 13828/12, s. 5, nro 1 (kannekirjelmän liite A.2).
(
12
)	Ks. tuomio 18.3.2014, komissio v. parlamentti ja neuvosto (C-427/12, EU:C:2014:170, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
13
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen pääasian tarkastelua koskeva osuus.
(
14
)	Ks. erityisesti tuomio 26.3.1987, komissio v. neuvosto (45/86, EU:C:1987:163, 11 kohta); tuomio 23.2.1988, Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto (68/86, EU:C:1988:85, 24 kohta); tuomio 11.6.1991, komissio v. neuvosto (C‑300/89, EU:C:1991:244, 10 kohta); tuomio 6.11.2008, parlamentti v. neuvosto (C‑155/07, EU:C:2008:605, 34 kohta) ja tuomio 26.11.2014, parlamentti ja komissio v. neuvosto (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400, 51 kohta).
(
15
)	Ks. tuomio 8.9.2009, komissio v. parlamentti ja neuvosto (C‑411/06, EU:C:2009:518, 64 ja 65 kohta).
(
16
)	Ks. tuomio 19.7.2012, parlamentti v. neuvosto (C-130/10, EU:C:2012:472, 80 kohta).
(
17
)	Ks. erityisesti tuomio 30.1.2001, Espanja v. neuvosto (C-36/98, EU:C:2001:64, 59 kohta) ja tuomio 6.11.2008, parlamentti v. neuvosto (C‑155/07, EU:C:2008:605, 35 kohta).
(
18
)	Ks. vastaavasti tuomio 11.9.2003, komissio v. neuvosto (C-211/01, EU:C:2003:452, 40 kohta) ja tuomio 6.11.2008, parlamentti v. neuvosto (C‑155/07, EU:C:2008:605, 36 kohta).
(
19
)	Ks. tuomio 11.6.1991, komissio v. neuvosto (C-300/89, EU:C:1991:244, 17–21 kohta) ja tuomio 25.2.1999, parlamentti v. neuvosto (C‑164/97 ja C-165/97, EU:C:1999:99, 14 kohta).
(
20
)	C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400.
(
21
)	Mainitussa asiassa oli kyse kalastusmahdollisuuksien myöntämistä EU:n vesillä Venezuelan bolivariaanisen tasavallan lipun alla purjehtiville kalastusaluksille Ranskan Guyanan edustalla sijaitsevalla talousvyöhykkeellä koskevan julkilausuman hyväksymisestä Euroopan unionin puolesta 16.12.2011 annetusta neuvoston päätöksestä 2012/19/EU (EUVL 2012, L 6, s. 8).
(
22
)	Ks. 26.11.2014 annettu Venezuela-tuomio (C-103/12 ja C-165/12, EU:C:2014:2400, 50 kohta).
(
23
)	Tuomio 26.11.2014 (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400).
(
24
)	C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790.
(
25
)	Turskakantoja ja turskakantoja hyödyntävää kalastustoimintaa koskevan pitkän aikavälin suunnitelman vahvistamisesta annetun asetuksen (EY) N:o 1342/2008 muuttamisesta 19.12.2012 annettu neuvoston asetus (EU) N:o 1243/2012 (EUVL 2012, L 352, s. 10).
(
26
)	Kursivointi tässä.
(
27
)	Ks. 1.12.2015 annetun turskatuomion (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790) 52–54 kohta.
(
28
)	Lissabonin sopimuksen järjestelmässä toimivallasta antaa täytäntöönpanotoimia säädetään nimittäin yleensä johdetussa oikeudessa (ks. SEUT 291 artiklan 2 kohta), mikä poikkeaa SEUT 43 artiklan 3 kohdan määräyksestä, joka luonnollisesti kuuluu primäärioikeuteen. SEUT 291 artiklan 2 kohdassa toimivalta annetaan lisäksi neuvoston sijasta komissiolle.
(
29
)	Tuomio 1.12.2015 (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
30
)	Kursivointi tässä.
(
31
)	Ks. tuomion 58 kohta.
(
32
)	Ks. 1.12.2015 annetun turskatuomion (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790) 57 kohta.
(
33
)	Ks. esim. Bianchi, D., La politique agricole commune, 2. painos, Bruylant, Bryssel, 2012, s. 97; von Rintelen, J. teoksessa Grabitz, E., Hilf, M. ja Nettesheim, M., Das Recht der Europäischen Union, 57. päivitys, elokuu 2015, C.H. Beck, München, 43 artikla, 11 kohta ja Frenz, W., Handbuch Europarecht, nide 6, Institutionen und Politiken, Springer, Heidelberg, 2011, 2681 kohta.
(
34
)	C‑583/11 P, EU:C:2013:21, alaviite 33.
(
35
)	Sanottu ei luonnollisestikaan vaikuta perussopimusten järjestelmässä tälle menettelylle annettuun ensisijaiseen merkitykseen.
(
36
)	Ks. 26.11.2014 annetun Venezuela-tuomion (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400) 79 kohta, jossa unionin tuomioistuin huomautti, että kyseessä ollut riidanalainen päätös ei ollut ”tekninen toimenpide tai täytäntöönpanotoimenpide vaan päinvastoin toimenpide, joka edellyttää – – itsenäisen päätöksen antamista”.
(
37
)	Ks. turskatuomioon johtaneen julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotuksen (C-124/13 ja C-125/13, EU:C:2015:337) 66 kohta.
(
38
)	Ks. 26.11.2014 annetun Venezuela-tuomion (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400) 50 kohta.
(
39
)	Kursivointi tässä.
(
40
)	On lisättävä, että julkisasiamies Sharpston vertaili ratkaisuehdotuksessaan parlamentti ja komissio v. neuvosto (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:334, 158 kohta) useita SEUT 43 artiklan 3 kohdan kielitoisintoja ja totesi, että englanninkielinen toisinto erosi hieman muista kielitoisinnoista, koska siinä käytettiin ilmausta ”measures on”, joka vaikutti suppeammalta kuin ranskankielisen toisinnon ilmaus ”mesures relatives à”.
(
41
)	Ks. esim. Le Nouveau Petit Robert, Pariisi, 2003.
(
42
)	Siitä, ovatko viitekynnykset hintoja, voidaan keskustella pitkällisesti. Yhtäältä voidaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen tavoin väittää, että viitekynnykset ovat hintoja, koska ”ne ovat vähimmäishintoja, joita YMP:ssä pyritään ylläpitämään kyseisille maatalouden raaka-aineille”. Toisaalta voidaan komission tavoin väittää, että ”ainoastaan interventiohinnat ovat tosiasiallisia hintoja paitsi Maailman kauppajärjestössä noudatetun määritelmän mukaan myös tavanomaisessa kielenkäytössä, etenkin kun tavaroita ostetaan ainoastaan näillä hinnoilla”.
(
43
)	Tuomio 26.11.2014 (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400).
(
44
)	Tuomio 1.12.2015 (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
45
)	Mikä jo sinänsä tarkoittaa, ettei kyseinen tekijä todennäköisesti ole maatalouden yhteisen markkinajärjestelyn keskeinen osa.
(
46
)	Ks. vastaavasti Vandenberghe, J., ”The Single Common Market Organization Regulation” teoksessa McMahon, J. A. ja Cardwell, M. N., Research Handbook on EU Agriculture Law, Cheltenham, 2015, s. 78.
(
47
)	Ks. erityisesti tuomio 11.6.1991, komissio v. neuvosto (C-300/89, EU:C:1991:244, 17–21 kohta).
(
48
)	Käsiteltävässä tapauksessa kyseessä olevan kaltainen oikeudellisten perustojen päällekkäisyys tekisi merkityksettömäksi SEUT 43 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun menettelyn. Neuvosto ei tällöin pystyisi reagoimaan nopeasti hintoja vahvistamalla. Päällekkäisyys edellyttäisi myös tavallisen lainsäätämisjärjestyksen soveltamista. Hintojen vahvistamiseen liittyviä toimenpiteitä koskevassa asianmukaisessa oikeudellisessa perustassa eli SEUT 43 artiklan 3 kohdassa ei kuitenkaan määrätä, että parlamentti ja talous- ja sosiaalikomitea osallistuisivat menettelyyn.
(
49
)	Tuomio 26.11.2014 (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400).
(
50
)	Tuomio 1.12.2015 (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790).
(
51
)	Ks. 26.11.2014 annetun Venezuela-tuomion (C‑103/12 ja C‑165/12, EU:C:2014:2400) 90 kohta ja 1.12.2015 annetun turskatuomion (C‑124/13 ja C‑125/13, EU:C:2015:790) 86 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.