62021CJ0767
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
14 päivänä joulukuuta 2023 (
*1
)
Muutoksenhaku – Toimielimiä koskeva oikeus – Euroopan parlamentin jäsenet – Euroopan parlamentin työjärjestys – Käyttäytymissäännöt – 10 artiklan 3 kohta – Kielto pitää esillä banderolleja parlamentin istuntojen aikana – Parlamentin puhemiehen suullinen toimenpide, jolla jäseniä kielletään pitämästä pulpetillaan kansallislippua – Kumoamiskanne – SEUT 263 artikla – Kannekelpoisen toimen käsite
Asiassa C‑767/21 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 8.12.2021,
Jérôme Rivière, kotipaikka Nizza (Ranska),
Dominique Bilde, kotipaikka Lagarde (Ranska),
Joëlle Mélin, kotipaikka Aubagne (Ranska),
Aurélia Beigneux, kotipaikka Hénin‑Beaumont (Ranska),
Thierry Mariani, kotipaikka Pariisi (Ranska),
Jordan Bardella, kotipaikka Montmorency (Ranska),
Jean‑Paul Garraud, kotipaikka Libourne (Ranska),
Jean‑François Jalkh, kotipaikka Gretz‑Armainvilliers (Ranska),
Gilbert Collard, kotipaikka Marseille (Ranska),
Gilles Lebreton, kotipaikka Montivilliers (Ranska),
Nicolaus Fest, kotipaikka Berliini (Saksa),
Gunnar Beck, kotipaikka Neuss (Saksa),
Philippe Olivier, kotipaikka Draveil (Ranska),
edustajanaan F. Wagner, avocat,
valittajina,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan parlamentti, asiamiehinään N. Lorenz ja T. Lukácsi,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe sekä tuomarit N. Piçarra (esittelevä tuomari), M. Safjan, N. Jääskinen ja M. Gavalec,
julkisasiamies: T. Ćapeta,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 16.2.2023 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean-Paul Garraud, Jean-François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck ja Philippe Olivier, jotka ovat Euroopan parlamentin jäseniä, vaativat valituksessaan kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 6.10.2021 antaman tuomion Rivière ym. v. parlamentti (T‑88/20, EU:T:2021:664; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta heidän kanteensa, jossa vaadittiin kumoamaan parlamentin puhemiehen 13.1.2020 toteuttama suullinen toimenpide, jolla jäseniä kiellettiin pitämästä pulpetillaan kansallislippua (jäljempänä riidanalainen toimenpide).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2
Euroopan parlamentin työjärjestyksen (Yhdeksäs vaalikausi – 2019–2024) (jäljempänä parlamentin työjärjestys) 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Käyttäytymissäännöt”, määrätään seuraavaa:
”1.   Jäsenten käyttäytymisen tulee ilmentää keskinäistä kunnioitusta ja perustua perussopimuksissa ja erityisesti perusoikeuskirjassa määritettyihin arvoihin ja periaatteisiin. – –
2.   Jäsenten ei tule häiritä parlamentin toiminnan sujuvuutta, turvallisuuden ja järjestyksen ylläpitämistä parlamentin tiloissa tai parlamentin välineiden toimintaa.
3.   Jäsenten ei tule aiheuttaa häiriötä istuntosalissa, ja heidän on pidättäydyttävä asiattomasta käytöksestä. Jäsenten ei tule pitää esillä banderolleja.
– –”
3
Parlamentin työjärjestyksen 171 artiklan, jonka otsikko on ”Puheajan jakaminen ja puhujalista”, 4 kohdassa määrätään seuraavaa:
”[Keskustelun ensimmäiseen] osaan varattu puheaika jaetaan seuraavien perusteiden mukaisesti:
a)
ensimmäinen osuus puheajasta jaetaan tasan kaikkien poliittisten ryhmien kesken;
b)
toinen osuus puheajasta jaetaan poliittisten ryhmien kesken niiden jäsenten kokonaismäärän mukaisessa suhteessa;
c)
sitoutumattomille jäsenille myönnetään kokonaispuheaika, joka perustuu a ja b alakohdassa tarkoitettuihin poliittisille ryhmille myönnettäviin puheaikaosuuksiin;
d)
täysistunnon puheaikaa jaettaessa otetaan huomioon, että jäsenet, joilla on jokin toimintarajoite, saattavat tarvita enemmän aikaa.”
4
Parlamentin työjärjestyksen 175 artiklassa, jonka otsikko on ”Välittömät toimenpiteet”, määrätään seuraavaa:
”1.   Puhemies kehottaa jäsentä, joka rikkoo 10 artiklan 3 tai 4 kohdassa vahvistettuja käyttäytymissääntöjä, palaamaan järjestykseen.
2.   Jos rikkominen toistuu, puhemies kehottaa toisen kerran jäsentä palaamaan järjestykseen, ja asia merkitään istuntopöytäkirjaan.
3.   Jos rikkominen jatkuu tai jäsen rikkoo sääntöjä uudelleen, puhemies voi kieltää jäsentä käyttämästä puheenvuoroa ja poistaa hänet istuntosalista istunnon loppuajaksi. – –”
Asian tausta
5
Asian tausta, sellaisena kuin se ilmenee valituksenalaisen tuomion 1–3 kohdasta, voidaan tiivistää seuraavasti.
6
Euroopan parlamentin puhemies päätti 13.1.2020 pidetyssä täysistunnossa suullisesti parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan nojalla järjestyksen noudattamisen turvaamiseksi istuntosalissa eräistä toimenpiteistä, joihin riidanalainen toimenpide sisältyi.
7
Täysistunnoissa 29.1. ja 30.1.2020 puhetta johtaneet varapuhemiehet uudistivat riidanalaisen toimenpiteen.
Kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
8
Valittajat nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 13.2.2020 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisen toimenpiteen kumoamista.
9
He esittivät kanteensa tueksi neljä kanneperustetta. Ensimmäiseen kanneperusteeseen sisältyi kaksi osaa, joista ensimmäinen perustui parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan rikkomiseen ja vääristämiseen ja toinen SEU 4 artiklan 2 kohdan rikkomiseen. Toinen kanneperuste perustui oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamiseen, kolmas vallan väärinkäyttöön ja neljäs yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, laillisuusperiaatteen ja hyvän hallinnon periaatteen loukkaamiseen, fumus persecutionis ‑tilanteeseen ja parlamentin jäsenten ilmaisuvapauden loukkaamiseen.
10
Parlamentti katsoi ensisijaisesti, että kanne on jätettävä tutkimatta ensinnäkin siksi, ettei asiassa ole olemassa SEUT 263 artiklassa tarkoitettua kannekelpoista toimea, ja toiseksi siksi, ettei valittajilla ole asiavaltuutta, ja kolmanneksi siksi, ettei valittajilla ole oikeussuojan tarvetta. Toissijaisesti parlamentti katsoi kanteen olevan perusteeton.
11
Unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi oikeudenkäyntiväitteen, joka perustui SEUT 263 artiklassa tarkoitetun kannekelpoisen toimen puuttumiseen.
12
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 38 kohdassa, että asianosaisten kirjelmistä ilmeni, että riidanalainen toimenpide oli parlamentin jäsenille parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan nojalla annettu kielto pitää pulpetillaan kansallislippuja. Se täsmensi tältä osin, että vaikka valittajat olivat vedonneet myös siihen, että jäseniä, jotka eivät noudattaneet mainittua toimenpidettä, kiellettiin käyttämästä puheenvuoroja, asiassa ei voitu millään perusteella todeta, että kyseisellä toimenpiteellä olisi ollut muitakin vaikutuksia kuin kansallislippujen esillä pitämisen kieltäminen.
13
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 42–44 kohdassa, että jäsenvaltioiden yhteisiin parlamentaarisiin perinteisiin perustuvan parlamentin työjärjestyksen mukaan parlamentin jäsenet ”ilmaisevat itseään käyttämällä puheenvuoroja”. Se täsmensi, että ainoa parlamentin työjärjestyksessä keskusteluihin osallistuville tämän lisäksi annettu ilmaisutapa on oikeus esittää kerran istuntojakson aikana enintään 200 sanan pituinen kirjallinen lausuma. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan näin vahvistetulla parlamentin jäsenten ilmaisutapojen rajoittamisella on tarkoitus taata heidän yhdenvertaisuutensa ja siten parlamentin työskentelyn moitteeton kulku. Näihin kahteen tavoitteeseen pyritään myös parlamentin työjärjestyksen 171 artiklan 4 kohdassa, jossa vahvistetaan täsmälliset perusteet puheajan jakamiselle jäsenten kesken.
14
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 45 ja 48 kohdassa, että kuva tai esine voi epäilemättä toimia ilmaisutapana esittämänsä symbolin tai välittämänsä viestin kautta, jolloin sellaista käyttävät parlamentin jäsenet saavat mahdollisuuden ilmaista ja puolustaa poliittisia vakaumuksiaan heille parlamentin täysistunnoissa myönnetyn puheajan ulkopuolella. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että nyt käsiteltävässä tapauksessa valittajien pulpeteilleen asettamista lipuista oli tullut tietyssä mielessä poliittisen ryhmän oma tunnuslippu ja kyseisen ryhmittymän ajaman asian symboli. Lisäksi se katsoi valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, että tietyn yksittäisen jäsenvaltion lipun asettaminen parlamenttiin valitun edustajan pulpetille on ristiriidassa kyseisen jäsenen edustajantoimen kanssa, sellaisena kuin se määritellään muun muassa SEU 14 artiklan 2 kohdassa ja SEUT 22 artiklan 2 kohdassa.
15
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, että valittajien kansallislipulle antamasta käyttötarkoituksesta seurasi, että heidän tällä tavoin pulpetillaan esillä pitämästä kansallislipusta tuli pelkkä mielipiteiden ilmaisemisen tai viestittämisen väline, joka ei eronnut sellaisista esineistä, joita tarkoitetaan parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdassa käytetyllä sanalla ”banderolleja” tai sitä vastaavilla sanoilla kyseisen määräyksen muissa kieliversioissa.
16
Kaikki nämä perusteet huomioon ottaen unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 51 ja 52 kohdassa, että koska valittajien menettely oli omiaan häiritsemään parlamentin toiminnan sujuvuutta, se kuului työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan ja riidanalainen toimenpide kuului parlamentin toiminnan sisäiseen järjestämiseen eikä se tuottanut sellaisia oikeusvaikutuksia, jotka olisivat omiaan vaikuttamaan valittajien edustajantoimen hoitamisen edellytyksiin muuttamalla selvästi heidän oikeusasemaansa. Näin ollen kyseinen toimenpide ei ollut SEUT 263 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen toimi.
17
Tämän vuoksi unionin yleinen tuomioistuin jätti kanteen tutkimatta.
Asianosaisten vaatimukset
18
Valittajat vaativat, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion
–
ottaa kanteen tutkittavaksi
–
kumoaa riidanalaisen toimenpiteen
–
velvoittaa parlamentin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
19
Parlamentti vaatii, että valitus hylätään ja valittajat velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Valituksen tutkittavaksi ottaminen
20
Parlamentti väittää, ettei valitus täytä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklassa vahvistettuja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, koska siinä ei ilmaista täsmällisesti oikeudellisia perusteluja, joilla tuetaan esitettyjä valitusperusteita, joihin ei sisälly minkäänlaista oikeudellista argumentaatiota.
21
Tältä osin on todettava, että SEUT 256 artiklan 1 kohdan toisesta alakohdasta, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta sekä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdasta ja 169 artiklan 2 kohdasta seuraa, että valituksessa on valituksen tai asianomaisen valitusperusteen tutkimatta jättämisen uhalla ilmoitettava täsmällisesti sekä valituksenalaisen tuomion arvostellut kohdat, joiden kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi (tuomio 23.11.2021, neuvosto v. Hamas, C‑833/19 P, EU:C:2021:950, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22
Valituskirjelmän perusteella on kuitenkin mahdollista tunnistaa yksiselitteisesti kaksi valitusperustetta, joissa valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta yhtäältä tosiseikkojen ottamisesta huomioon vääristyneellä tavalla ja niiden virheellisestä oikeudellisesta luonnehdinnasta valituksenalaisen tuomion 38 kohdassa ja toisaalta parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan tulkintaa koskevista oikeudellisista virheistä valituksenalaisen tuomion 41–50 kohdassa. Lisäksi parlamentin vastinekirjelmästä ilmenee, että parlamentti on kyennyt ymmärtämään näiden valitusperusteiden sisällön ja vastaamaan niihin asiakysymyksen osalta.
23
Näin ollen on katsottava, että valituksessa yksilöidään sen kummassakin valitusperusteessa riittävän täsmällisesti valituksenalaisen tuomion arvostellut kohdat ja selostetaan syyt, joiden vuoksi kyseisissä kohdissa on valittajien mukaan oikeudellisia virheitä, joten unionin tuomioistuin voi valituksen perusteella harjoittaa laillisuusvalvontaansa.
24
Valitus on siten otettava tutkittavaksi.
Valituksen asiakysymys
Ensimmäinen valitusperuste
– Asianosaisten lausumat
25
Valittajat katsovat ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 38 kohdassa ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla ja tehnyt virheen kyseisten tosiseikkojen oikeudellisessa luonnehdinnassa, kun se ei ole katsonut, että riidanalaisesta toimenpiteestä on käytännössä seurannut parlamentin jäsenten puheoikeuden epääminen ja siten niiden jäsenten, jotka ovat kieltäytyneet poistamasta pulpeteiltaan kansallislippuja 29.1. ja 30.1.2020 pidetyissä täysistunnoissa, edustajantoimen hoitamisen edellytysten selvä muuttaminen.
26
Parlamentti katsoo, että ensimmäinen valitusperuste on selvästi perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
27
SEUT 256 artiklan 1 kohdasta ja Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta seuraa, että muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymysten osalta ja että ainoastaan unionin yleinen tuomioistuin on siis toimivaltainen määrittämään tosiseikaston ja arvioimaan sitä ja selvitysaineistoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tosiseikasto ja selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen valitusasioissa harjoittaman valvonnan piiriin (tuomio 10.7.2019, VG v. komissio, C‑19/18 P, EU:C:2019:578, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Tällaisesta vääristyneellä tavalla huomioon ottamisesta on kyse silloin, kun ilman uuteen selvitysaineistoon tukeutumista on selvää, että siihenastinen selvitysaineisto on arvioitu ilmeisen virheellisesti. Tällaisen vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä asiakirja-aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja selvitysaineistoa on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen. Silloin, kun valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, sen on ilmoitettava täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt näiden seikkojen ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla (tuomio 3.12.2015, Italia v. komissio, C‑280/14 P, EU:C:2015:792, 52 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Kanteesta ilmenee kuitenkin yksiselitteisesti, että valittajat ovat vaatineet unionin yleisessä tuomioistuimessa vain riidanalaisen toimenpiteen, jolla heitä on pelkästään suullisesti kielletty pitämästä pulpeteillaan kansallislippuja, kumoamista. He eivät ole riitauttaneet unionin yleisessä tuomioistuimessa myöhempiä toimenpiteitä, joilla heiltä on evätty puheenvuorot 29.1. ja 30.1.2020 pidetyissä täysistunnoissa. Näin ollen valittajat eivät voi arvostella unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se olisi valituksenalaisessa tuomiossa ottanut tosiseikat huomioon vääristyneellä tavalla ja tehnyt virheen niiden oikeudellisessa luonnehdinnassa.
30
Joka tapauksessa on syytä todeta lisäksi, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 38 kohdassa perustellusti todennut, että vaikka valittajat olivat vedonneet myös siihen, että jäseniä, jotka eivät noudattaneet riidanalaista toimenpidettä, kiellettiin käyttämästä puheenvuoroja, asiassa ei voitu millään perusteella todeta, että kyseisellä toimenpiteellä olisi ollut muitakin vaikutuksia kuin parlamentin jäsenille parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan nojalla annettu kielto pitää pulpetillaan kansallislippuja.
31
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei ole ottanut tosiseikkoja huomioon vääristyneellä tavalla eikä tehnyt virhettä niiden oikeudellisessa luonnehdinnassa katsoessaan, että riidanalaisen toimenpiteen tarkoituksena oli vain kansallislippujen poistaminen jäsenten pulpeteilta eikä kyseisellä toimenpiteellä ollut konkreettisesti sellaista seurausta, että asianomaisia jäseniä olisi kielletty käyttämästä puheenvuoroja täysistunnoissa 29.1. ja 30.1.2020.
32
Tästä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste on perusteeton ja se on sen vuoksi hylättävä.
Toinen valitusperuste
– Asianosaisten lausumat
33
Valittajat vetoavat toisessa valitusperusteessaan siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 41–50 kohdassa rikkonut parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohtaa ja ottanut sen huomioon niin oikeudellisten seikkojen kuin tosiseikkojenkin kannalta vääristyneellä tavalla sekä tehnyt ilmeisen arviointivirheen ja että se on näistä syistä päätynyt katsomaan valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa, että riidanalainen toimenpide kuului parlamentin toiminnan sisäiseen järjestämiseen eikä se tuottanut sellaisia oikeusvaikutuksia, jotka olisivat omiaan vaikuttamaan valittajien edustajantoimen hoitamisen edellytyksiin ja ettei se sen vuoksi ollut SEUT 263 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen toimi.
34
Tältä osin valittajat katsovat ensinnäkin, että kansallisliput eivät kuulu parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan, koska kyseisessä määräyksessä viitataan vain banderolleihin. Valittajien mukaan unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ensin todeta kansallislipun olevan kyseisessä määräyksessä tarkoitettu banderolli ja ratkaista vasta sitten, häiritsikö se, että jäsenet käyttivät kansallislippuja, järjestystä istuntosalissa tai oliko se jäsenten asiatonta käytöstä, joka saattoi häiritä parlamentin toiminnan sujuvuutta.
35
Tässä yhteydessä valittajat katsovat, että [sanaa ”banderolleja” vastaaville työjärjestyksen ranskankielisen version sanoille] on annettava niillä ranskan kielessä oleva tavanomainen merkitys, sellaisena kuin se on täsmennetty Ranskan akatemian sanakirjasta vastaavan hallintoyksikön (service du Dictionnaire de l’Académie française) 20.2.2020 päivätyssä kirjeessä vastauksena kahden valittajan sille esittämään tiedusteluun.
36
Valittajat väittävät myös, ettei unionin yleisen tuomioistuimen olisi pitänyt ottaa valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa huomioon parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan eri kieliversioita ratkaistakseen, voitiinko asiassa kyseessä olevia kansallislippuja pitää kyseisessä määräyksessä tarkoitettuina banderolleina. Ratkaistessaan asian näin unionin yleinen tuomioistuin on valittajien mukaan rikkonut Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (EYVL 1958, 17, s. 385), sellaisena kuin se on muutettuna 13.5.2013 annetulla neuvoston asetuksella (EU) N:o 517/2013 (EUVL 2013, L 158, s. 1), 1 artiklaa, jossa säädetään, että ranskan kieli on yksi Euroopan unionin toimielinten virallisista kielistä ja työkielistä. Suhteessa ranskalaisiin parlamentin jäseniin kyseisiä sanoja olisi sen vuoksi pitänyt tulkita vain niiden ranskankielisen merkityksen mukaisesti.
37
Valittajat katsovat toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toista virkettä, jossa kielletään vain banderollien mutta ei lippujen esillä pitäminen. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti rinnastanut jäsenten pulpetille asetetun pienen lipun banderollien esillä pitämiseen, vaikka valittajat eivät missään tapauksessa olleet levittäneet kansallislippuja ”kaikkialle”.
38
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin ei valittajien mukaan selvittänyt parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 2 ja 3 kohdan asiayhteyden tarkastelussa sitä, oliko riidanalaisen toimenpiteen tarkoituksena poistaa kansallislippujen esillä olosta aiheutunut mahdollinen häiriö parlamentin toiminnalle tai järjestykselle ja turvallisuudelle istunnoissa. Unionin yleinen tuomioistuin ei siten ole selittänyt syitä, joiden vuoksi kansallislipun pitäminen parlamentin jäsenen pulpetilla olisi asiatonta käyttäytymistä.
39
Neljänneksi valittajat katsovat, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 43–45 kohdassa, että riidanalaisen toimenpiteen tarkoituksena oli taata parlamentin jäsenten yhdenvertaisuus ja että toimenpidettä voitiin perustella parlamentin työjärjestyksen 10 artiklalla, vaikka tähän tavoitteeseen pyrittiin parlamentin työjärjestyksen 171 artiklalla.
40
Viidenneksi valittajat katsovat, että parlamentin jäsenet ovat ennen kaikkea heidän oman valtionsa kansalaisten valitsemia kansallisten listojen perusteella ja kunkin jäsenvaltion säätämissä puitteissa. Se seikka, että listoilla voi olla muiden jäsenvaltioiden kansalaisia, jotka voivat äänestää kyseisessä jäsenvaltiossa, ei heidän mukaansa poista vaaleilta niiden kansallista luonnetta. Lisäksi kansalaisuuden esille tuominen perustuu SEU 4 artiklan 2 kohtaan. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on valittajien mukaan katsonut valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, kansallislipun esillä olo parlamentin jäsenen pulpetilla ei siten ole ristiriidassa kyseisen jäsenen edustajantoimen kanssa, sellaisena kuin edustajantoimi määritellään perussopimuksissa, eikä se myöskään ole omiaan häiritsemään parlamentin toiminnan sujuvuutta.
41
Parlamentti katsoo, että toinen valitusperuste on selvästi perusteeton.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
42
Valittajat arvostelevat toisessa valitusperusteessaan unionin yleistä tuomioistuinta pääasiallisesti parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan virheellisestä tulkinnasta valituksenalaisen tuomion 41–50 kohdassa. Heidän mukaansa kyseinen määräys ei voi olla riidanalaisen toimenpiteen perusteena, koska kansallisliput eivät kuulu sen soveltamisalaan. Näin ollen tällainen toimenpide on omiaan vaikuttamaan heidän edustajantoimensa hoitamisen edellytyksiin muuttamalla selvästi heidän oikeudellista asemaansa, joten se on SEUT 263 artiklassa tarkoitettu kannekelpoinen toimi.
43
On syytä muistuttaa, että SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja kannekelpoisia toimia ovat muodostaan riippumatta kaikki unionin toimielinten, elinten tai laitosten toteuttamat toimenpiteet, joilla pyritään saamaan aikaan sitovia oikeusvaikutuksia (tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 31 kohta ja tuomio 9.7.2020, Tšekki v. komissio, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
44
Sen määrittämiseksi, onko riidanalaisella toimenpiteellä sitovia oikeusvaikutuksia, on tarkasteltava kyseisen toimen asiasisältöä ja arvioitava näitä vaikutuksia objektiivisten kriteerien, kuten kyseisen toimen sisällön, valossa ja ottamalla tarvittaessa huomioon toimen antamisen asiayhteys ja toimen toteuttaneen toimielimen toimivalta (ks. vastaavasti tuomio 20.2.2018, Belgia v. komissio, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 32 kohta ja tuomio 9.7.2020, Tšekki v. komissio, C‑575/18 P, EU:C:2020:530, 47 kohta).
45
On muistutettava, että riidanalainen toimenpide on suullinen kielto pitää kansallislippuja parlamentin jäsenten pulpeteilla ja että siitä on päätetty parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen perusteella, jossa määrätään, että ”jäsenten ei tule pitää esillä banderolleja” parlamentin istunnoissa. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 71 kohdassa, kyseinen määräys on sellaisenaan sovellettavissa eikä se edellytä täytäntöönpanotoimia.
46
Sen selvittämiseksi, onko unionin yleinen tuomioistuin tehnyt valittajien väitteiden mukaisesti oikeudellisen virheen parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen tulkitsemisessa, on otettava valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa todetuin tavoin huomioon paitsi kyseisen määräyksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa määräys on (tuomio 28.9.2023, Gargždų geležinkelis, C‑671/21, EU:C:2023:709, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Jossakin kieliversiossa käytettyä unionin oikeuden säännöksen sanamuotoa ei voida käyttää tämän säännöksen ainoana tulkintaperusteena, eikä sille voida antaa etusijaa muihin kieliversioihin nähden. Jokaisen unionin oikeuden säännöksen yhtenäisen tulkinnan ja soveltamisen vaatimus edellyttää, että säännöstä ei tarkastella irrallaan ainoastaan yhden kieliversion perusteella vaan että sitä tulkitaan sen säännöstön systematiikan ja tarkoituksen mukaan, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio 27.10.1977, Bouchereau, 30/77, EU:C:1977:172, 14 kohta ja tuomio 15.9.2022, Minister for Justice and Equality (Kolmannen maan kansalainen, joka on unionin kansalaisen serkku), C‑22/21, EU:C:2022:683, 20 kohta).
48
Unionin yleinen tuomioistuin on siten menetellyt oikein ottaessaan valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa huomioon parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen muita kuin ranskankielisiä versioita ratkaistakseen, ovatko kansallisliput kyseisessä määräyksessä tarkoitettuja banderolleja. Toisin kuin valittajat väittävät, näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin ei myöskään ole millään tavoin rikkonut neuvoston asetuksen N:o 1, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 517/2023, 1 artiklaa, jossa vain luetellaan unionin toimielinten viralliset kielet ja työkielet.
49
Siltä osin kuin on kyse siitä, koskeeko parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettu banderollien esillä pitämisen kielto myös kansallislippuja, unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, että kyseisen määräyksen muissa kieliversioissa käytetyt ranskankielisiä sanoja ”banderoles” ja ”bannières” vastaavat sanat tarkoittavat yleensä esineitä, jotka on usein tehty kankaasta ja toisinaan kiinnitetty puisiin tankoihin ja joihin on kirjoitettu esimerkiksi poliittisia iskulauseita, tunnuslause taikka poliittista vetoomusta tai tavoitetta koskeva julkilausuma. Unionin yleinen tuomioistuin on siten voinut perustellusti katsoa kyseisessä 50 kohdassa, että kun otetaan valittajien tässä tapauksessa kansallislipulle antama käyttötarkoitus, kansallislippua voitiin pitää banderolleihin täysin rinnastettavana ilmaisu- tai viestintätapana.
50
Parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisen virkkeen asiayhteyttä ja tarkoitusta koskevat näkökohdat tukevat tätä tulkintaa.
51
Kuten unionin yleinen tuomioistuin nimittäin totesi valituksenalaisen tuomion 42–44 kohdassa, parlamentin työjärjestys ilmentää parlamentin toiminnalle ominaista suullisen keskustelun perinnettä. Kyseisen työjärjestyksen yleisestä rakenteesta ilmenee, että parlamentin jäsenet ilmaisevat mielipiteensä käyttämällä puheenvuoroja eikä heidän käytössään lähtökohtaisesti ole muita ilmaisutapoja. Tässä yhteydessä parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä, luettuna yhdessä sen 175 artiklan kanssa, rajoitetaan parlamentin jäsenten ilmaisutapoja heille myönnetyn puheajan ulkopuolella, jotta varmistetaan sekä jäsenten yhdenvertaisuus että järjestys istuntosalissa.
52
Toisin kuin valittajat väittävät, unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen perustellusti katsonut, että he olivat pitäneet esillä parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettua banderollia asettaessaan pulpetilleen kansallislipun. Kyseessä olevien jäsenten menettelyä on nimittäin kansallislipulle tällä tavoin annetun poliittisen käyttötarkoituksen vuoksi pidettävä poliittisen mielipiteen ilmaisuna samalla perusteella kuin parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä tarkoitettujen banderollien esillä pitämistä.
53
Valittajien perusteluista, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti jättänyt esittämättä perustelut, joiden vuoksi se katsoi kansallislippujen esillä pitämisen häiritsevän järjestystä istuntosalissa ja olevan parlamentin jäsenten asiatonta käytöstä, on riittävää todeta, että parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä vahvistettu kielto ei edellytä konkreettista näyttöä siitä, että niiden esillä pitäminen häiritsee parlamentin toiminnan sujuvuutta.
54
Valittajien perusteluista, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toista virkettä sillä tavoin virheellisesti, että kyseisen määräyksen tarkoituksena olisi jäsenten yhdenvertaisuuden säilyttäminen heidän puheaikansa osalta, on riittävää todeta, että unionin yleinen tuomioistuin on asianmukaisesti katsonut valituksenalaisen tuomion 44 kohdassa, että kyseisen määräyksen, luettuna yhdessä parlamentin työjärjestyksen 175 artiklan kanssa, tarkoituksena on taata jäsenten yhdenvertaisuus heidän ilmaisutapojensa kannalta ja siten heidän puheaikansa kannalta, kun otetaan huomioon, että jäsenet ilmaisevat mielipiteensä lähtökohtaisesti suullisesti.
55
Valittajien perusteluista, joiden mukaan heillä on SEU 4 artiklan 2 kohdassa taatun kansallisen identiteetin kunnioittamista koskevan oikeuden perusteella oikeus asettaa pulpetilleen pieni kansallislippu, on syytä huomauttaa heti aluksi, että toisin kuin valittajat väittävät, kyseisessä määräyksessä ei viitata kansalaisuuteen. Sen sijaan kyseisessä määräyksessä velvoitetaan unioni kunnioittamaan jäsenvaltioiden tasa-arvoa perussopimuksia sovellettaessa sekä niiden kansallista identiteettiä, joka on olennainen osa niiden poliittisia ja valtiosäännön rakenteita, ja keskeisiä valtion tehtäviä.
56
Kuten SEU 10 artiklan 2 kohdasta, SEU 14 artiklan 2 kohdasta ja myös SEUT 22 artiklan 2 kohdasta lisäksi ilmenee nimenomaisesti, parlamentin jäsenet edustavat unionin kansalaisia, vaikka heidät valitaan jäsenvaltioittain laadituilta listoilta. Edustuksellisen demokratian periaatteen mukaisesti, johon unionin toiminta SEU 10 artiklan 1 kohdan mukaan perustuu, parlamentin kokoonpano heijastaa luotettavasti ja kattavasti unionin kansalaisten yleisissä välittömissä vaaleissa vapaasti tekemiä valintoja niiden henkilöiden osalta, joiden välityksellä he haluavat olla edustettuina tietyn vaalikauden ajan (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, 83 kohta).
57
Kuten unionin yleinen tuomioistuin on asianmukaisesti todennut valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa, tästä seuraa, että jäsenvaltioiden lippujen esillä pitäminen parlamenttiin valittujen edustajien pulpeteilla on ristiriidassa kyseisten jäsenten edustajantoimen kanssa, sellaisena kuin se määritellään perussopimuksissa, joihin parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti viitataan.
58
Näin ollen on katsottava, ettei riidanalainen toimenpide tuota oikeusvaikutuksia, jotka olisivat omiaan vaikuttamaan valittajien edustajantoimen hoitamisen edellytyksiin muuttamalla selvästi heidän oikeusasemaansa, koska toimenpiteen vaikutukset eivät mene pitemmälle kuin parlamentin työjärjestyksen 10 artiklan 3 kohdan toisessa virkkeessä vahvistetun kiellon vaikutukset.
59
Unionin yleinen tuomioistuin ei siten ole tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa, ettei riidanalainen toimenpide ole kannekelpoinen toimi.
60
Tästä seuraa, että toinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
61
Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella valitus on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
62
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista, jos valitus on perusteeton. Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
63
Koska parlamentti on vaatinut valittajien velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska valittajat ovat hävinneet asian, valittajien on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja heidät on velvoitettava korvaamaan parlamentin oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Jérôme Rivière, Dominique Bilde, Joëlle Mélin, Aurélia Beigneux, Thierry Mariani, Jordan Bardella, Jean‑Paul Garraud, Jean‑François Jalkh, Gilbert Collard, Gilles Lebreton, Nicolaus Fest, Gunnar Beck ja Philippe Olivier vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja heidät velvoitetaan korvaamaan Euroopan parlamentin oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.