61996CC0192_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Alankomaiden Raad van State esittää useita kysymyksiä Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93(1) (jäljempänä jäteasetus tai pelkästään asetus) sekä jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY(2) (jäljempänä jätedirektiivi tai pelkästään direktiivi) tulkinnasta. Se kysyy lähinnä seuraavaa: Missä laajuudessa jätesiirtojen rajan ylittämiseen liittyvästä asetuksen mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta poikkeuksen saaneet siirrot voivat sisältää eri aineita? Koskeeko poikkeus ilmoitusvelvollisuuksista myös jätekuljetusta varastoon, jossa jätteet odottavat jatkokuljetusta jätteet hyödyntävään yritykseen? Onko jätteen vastaanottavan maan toimivaltaisella viranomaisella valtuudet määrätä lainvastaisesti kuljetettu jäte palautettavaksi?
Jäteasetus
2 Jäteasetus annettiin 1.2.1993 perustamissopimuksen 130 s artiklan nojalla, ja se tuli voimaan 6.5.1994.(3) Asetuksella otetaan muun muassa käyttöön järjestelmä, jossa jäsenvaltioiden välisistä jätteiden siirroista tehdään ennakkoilmoitus. Järjestelmässä sovelletaan kahdenlaisia säännöksiä siitä riippuen, onko kysymys huolehdittaviksi vai hyödynnettäviksi tarkoitetuista jätteistä. Yleensä ennakkoilmoitusta edellytetään kuitenkin kumpienkin jätteiden osalta.
3 Huolehdittaviksi tai hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden siirrosta on ilmoitettava sen alueen toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa jätteet otetaan vastaan (vastaanottavan maan toimivaltainen viranomainen(4)). Jäljennös ilmoituksesta on lähetettävä sen alueen toimivaltaiselle viranomaiselle, josta jäte lähetetään (lähettävä toimivaltainen viranomainen(5)) ja jonka kautta jäte siirretään (kauttakulkuvaltion toimivaltainen viranomainen(6)) sekä vastaanottajalle.(7)
4 Huolehdittaviksi tarkoitettujen jätteiden osalta lupa on saatava vastaanottavan maan toimivaltaiselta viranomaiselta, joka voi myöntää tällaisen luvan vain, jos muut toimivaltaiset viranomaiset eivät sitä vastusta.(8) Hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden osalta hyväksyntä voi toisaalta yleensä olla hiljainenkin.(9)
5 Asetuksessa on erikseen "vihreä jäteluettelo" (liite II), "keltainen jäteluettelo" (liite III) ja "punainen jäteluettelo" (liite IV).(10) Vihreällä listalla olevien jätteiden (jäljempänä vihreät jätteet) "ei tavallisesti pitäisi merkitä vaaraa ympäristölle, jos ne hyödynnetään sääntöjen mukaisesti",(11) ja niitä eivät tavallisesti koske asetuksessa säädetyt ilmoitusvelvollisuudet, kun niitä siirretään toiseen jäsenvaltioon hyödynnettäviksi.(12) Jokainen näistä jäteluetteloista on jaettu pääluokkiin, joilla on aakkosjärjestyksen mukainen tunnus (esim. vihreän luettelon pääluokka GH "kiinteät muovijätteet"(13)). Jokainen pääluokka jakaantuu edelleen tarkempiin jätteiden alaluokkiin, joilla on juoksevat numerot (esim. alaluokka GH 011 3915 10:stä "muovijätteet, -leikkeet ja -romu eteenipolymeereistä"(14))
6 Liitteen II (joka sisältää vihreän luettelon) johdantokappaleessa säädetään seuraavaa: "Riippumatta siitä, sisältyvätkö jätteet tähän luetteloon, ne voidaan siirtää vihreään jäteluetteloon kuuluvien jätteiden tarkastuksen piiristä, jos ne ovat muiden aineiden saastuttamia siinä määrin (a) että jätteisiin liittyvät vaarat kasvavat niin paljon, että niiden sisällyttäminen keltaiseen tai punaiseen luetteloon on perusteltua, tai (b) että näitä jätteitä ei voida hyödyntää ympäristön kannalta tarkoituksenmukaisilla menetelmillä."
7 Tämä johdantokappale lisättiin liitteeseen II
21.10.1994 tehdyllä komission päätöksellä 94/721/EY.(15) Alankomaiden hallituksen mukaan kyseinen jäte löydettiin Alankomaista keväällä 1995, joten edellä mainittu johdantokappale lienee lisätty asetukseen ennen tämän jätteen siirtoa.
8 Lopuksi on vielä kiinnitettävä huomio asetuksen 26 artiklaan. Sen 1 kohdan a alakohdassa säädetään lainvastaisiksi sellaiset jätteiden siirrot, jotka "suoritetaan ilman, että ilmoitusta on toimitettu kaikille asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille tämän asetuksen mukaisesti".
9 Asetuksen 26 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
"Jos ilmoituksen tekijä on vastuussa laittomasta siirrosta, lähettävän toimivaltaisen viranomaisen on huolehdittava, että:
a) ilmoituksen tekijä palauttaa tai tarvittaessa itse toimivaltainen viranomainen palauttaa kyseiset jätteet lähettäjäjäsenvaltioon,
[tai jos tämä ei ole mahdollista,](16)
b) kyseiset jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan muulla tavalla ympäristön kannalta turvallisilla menetelmillä
kolmenkymmenen päivän kuluessa siitä, kun toimivaltainen viranomainen on saanut laittoman siirron tietoonsa, tai missä tahansa toimivaltaisten viranomaisten keskenään sopimassa määräajassa.
Tässä tapauksessa on tehtävä uusi ilmoitus. Mikään lähettäjäjäsenvaltio tai kauttakulkujäsenvaltio ei voi kieltää näiden jätteiden palauttamista, jos vastaanottavan maan toimivaltainen viranomainen esittää palauttamisesta asianmukaisesti perustellun pyynnön sekä selityksen pyynnön syistä."
Tosiseikat
10 Beside BV (jäljempänä Beside) sai erilaista jätemateriaalia Saksasta ja kuljetti sen Saksasta Alankomaiden Zutpheniin, jossa se varastoitiin odottamaan myyntiään ja toimitustaan pääasiallisesti Kaukoidässä toimiville muovituotteiden valmistajille. Jätteiden siirrosta yhdestä jäsenvaltiosta toiseen pitää tavallisesti ilmoittaa kyseisille toimivaltaisille viranomaisille jäteasetuksen mukaisesti. Kuten edellä on selvitetty,(17) asetuksessa vihreiksi jätteiksi luetteloitujen jätteiden kuljettaminen ei kuitenkaan yleensä edellytä ilmoittamista, jos jäte on tarkoitettu hyödynnettäväksi eikä huolehdittavaksi.
11 Beside ja sen johtaja I. M. Besselsen (jäljempänä valittajat) väittävät, että jätemateriaali oli tarkoitettu käytettäväksi raaka-aineena erilaisten muoviesineiden valmistamisessa ja että tätä voidaan pitää asetuksessa tarkoitettuna hyödyntämistoimena.(18) Raad van Staten mukaan valittajat ovat esittäneet tämän väitteensä vain ylimalkaisesti. Valittajat väittävät myös, että kyseinen jäte oli asetuksen liitteessä II olevassa vihreässä luettelossa tarkoitettua.
12 Asunto-, kaavoitus- ja ympäristöministeriö (jäljempänä ministeriö) vastusti jätteiden siirtoa, koska siitä olisi pitänyt ilmoittaa jäteasetuksen nojalla. Valittajat toisaalta väittävät, että asetuksessa ei edellytetä ilmoituksen tekemistä, koska jäte oli vihreän jäteluettelon mukaista ja hyödynnettäväksi tarkoitettua.
13 Alun perin kysymys oli kahdenlaisesta jätteestä: muovijätteestä, jota oli jauheena, leikkeinä ja kalvona, ja muovijätteestä, jota vastaaja nimitti "kuluttajan jäljiltä oleviksi muovipakkausmateriaaleiksi". Esillä oleva asia rajoittuu nyt kuluttajan jäljiltä oleviin muovipakkausmateriaaleihin, koska ministeriö on luopunut vastaväitteestään, jonka mukaan kyse olisi muunlaisesta jätteestä. Kuten edellä on todettu, kiinteä muovijäte kuuluu vihreän jäteluettelon pääluokkaan GH.
14 Ministeriön vastustaminen perustui kansanterveyden ja ympäristöhygienian tutkimuslaitoksen (Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieuhygiëne) jätteistä tekemiin tutkimuksiin, jotka osoittivat, että jätteet eivät muodostuneet pelkästään muovista ja että muovimateriaalien osuus vaihteli erästä riippuen 58,3 prosentista 92,3 prosenttiin. Eristä löydettiin myös paperia, kartonkia, metalleja, puuta sekä muita kuin muovimateriaaleja, esimerkiksi lasia ja tekstiilejä. Useimmat näistä materiaaleista on mainittu vihreässä luettelossa, vaikka yhdestä erästä löydettiinkin kuusi ammuspatruunaa. Lähinnä kysymys oli siten sekoituksesta sellaisia jätteitä, jotka olivat yksinään mainittu vihreässä luettelossa, ja pienestä määrästä muuta materiaalia. Tämän perusteella ministeriö katsoi, ettei jätettä voitu pitää sellaisena kiinteänä muovijätteenä, jota tarkoitetaan asetuksen liitteessä II olevan vihreän luettelon pääluokassa GH. Sen sijaan ministeriö katsoi, että jätettä olisi pidettävä asetuksen liitteen III "keltaisen luettelon" koodin AD 160 mukaisena "yhdyskunta/kotitalousjätteenä". (Koodi AD 160 on yksi useista koodeista keltaisen luettelon pääluokassa AD, jonka otsikkona on "jätteet, jotka voivat sisältää epäorgaanisia tai orgaanisia aineosia".)(19) Tältä kannalta katsoen jätteiden siirrosta olisi kiistatta pitänyt ilmoittaa. Näin ollen ministeriö katsoi, että jätettä oli pidettävänä asetuksen 26 artiklassa(20) tarkoitettuna lainvastaisena jätteenä, joka olisi palautettava Saksaan.
15 Kirjeellä, joka oli päivätty 21.4.1995, ministeriö ilmoitti valittajille päättäneensä antaa jätteiden siirtämisestä hallinnollisen määräyksen, jonka nojalla jätteet olisi lähetettävä takaisin sinne, josta ne olivat peräisin. Valittajille annettiin kuitenkin mahdollisuus itse huolehtia jätteiden takaisin lähettämisestä. Valittajat riitauttivat nämä päätökset yhteisessä kirjelmässään ministeriölle. Tämä teki 29.6.1995 kaksi erillistä päätöstä, joissa valittajien väitteet hylättiin. Valittajat hakivat näihin päätöksiin yhdessä muutosta Raad van Statelta. Kuten edellä on selvitetty, valittajat väittävät, että asetuksen mukaan jätteiden siirto ei edellyttänyt ilmoituksen tekemistä. Lisäksi valittajat katsovat, että jätteiden palauttaminen olisi joka tapauksessa epätarkoituksenmukaista.
Kansallisen tuomioistuimen kysymykset
16 Raad van State katsoo tarvitsevansa yhteisöjen tuomioistuimen tukea kyetäkseen ottamaan kantaa seuraaviin kysymyksiin:
"1) Onko Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 (EYVL 1993, L 30, s. 1) liitteessä III, sellaisena kuin se on muutettuna, mainittua koodin AD 160 käsitettä 'yhdyskunta/kotitalousjätteet' tulkittava siten, että siihen kuuluu myös jäte, joka koostuu suurelta osin asetuksen liitteessä II mainituista kiinteistä muovimateriaalijätteistä mutta myös muista liitteessä II mainituista eri materiaaleista sekä vähäisestä määrästä materiaaleja, joita ei ole mainittu tässä liitteessä?
2) a) Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, onko jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL 1975, L 194, s. 47) liitteessä II B, sellaisena kuin se on muutettuna, olevaa ilmaisua 'johonkin tässä liitteessä mainittuun toimintoon tarkoitetun materiaalin varastoiminen' tulkittava siten, että sillä ei tarkoiteta ainoastaan varastointia yrityksessä, jossa jokin muista liitteessä mainituista toiminnoista tapahtuu, vaan myös varastointia odottamaan kuljetusta tällaiseen yritykseen, ja riippumatta siitä sijaitseeko yritys yhteisössä vai yhteisön ulkopuolella?
b) Jos tämän kysymyksen ensimmäiseen osaan vastataan myöntävästi, niin millaiset tiedot, jos ilmoitusta ei ole tehty, on vähintäänkin oltava käytettävissä, jotta voitaisiin katsoa, että kysymys on tosiasiallisestikin hyödyntämisestä?
3) Jos kysymyksiin 1 ja 2 a vastataan myöntävästi, seuraako asetuksen 26 artiklan 2 kohdan kolmannesta virkkeestä, että tässä säännöksessä tarkoitetuissa tilanteissa myös vastaanottavalla toimivaltaisella viranomaisella on velvollisuus tai toimivalta siihen, mitä lähettävän toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä tämän säännöksen ensimmäisen virkkeen mukaisesti?"
17 Asiassa ovat huomautuksensa esittäneet Alankomaiden, Saksan, Tanskan ja Suomen hallitukset sekä komissio. Istunnossa läsnä olivat Alankomaiden ja Tanskan hallitukset sekä komissio.
Kysymys 1
18 Ensimmäisellä kysymyksellään Raad van State haluaa lähinnä selvittää, voidaanko hyödynnettäväksi tarkoitettua vihreän jäteluettelon mukaista muovijätettä (joka tosin alun perin oli keltaisen jäteluettelon mukaista "yhdyskunta/kotitalousjätettä") kuljettaa vihreänä jätteenä ja voidaanko sen osalta siten jättää soveltamatta ilmoitusvelvollisuutta, jos siihen on a) sekoittuneena erilaista muuta jätettä, joka on mainittu vihreässä luettelossa, ja b) pieni määrä materiaaleja, joita ei mainita vihreässä luettelossa.
19 Raad van State katsoo, että terminä "yhdyskunta/kotitalousjäte" on ymmärrettävä tarkoittava kotitalouksista peräisin olevaa jätetä, jota ei ole lajiteltu. Kansallinen tuomioistuin on kuitenkin epävarma, olisiko jätteen luokittelussa ratkaisevana kriteerinä pidettävä sitä, että kaikesta päätellen huomattava osuus jätteestä on lajittelematonta, vai sitä, että enin osa kyseisen erän materiaaleista on mainittu erikseen vihreässä jäteluettelossa.
20 Koska jäte oli peräisin yhdyskunnista/kotitalouksista ja koska tällainen jäte mainitaan keltaisessa jäteluettelossa, Alankomaiden hallitus katsoo, että se on edelleenkin luokiteltava tällaiseksi, vaikka se olisikin lajiteltu. Komissio on eri mieltä tästä Alankomaiden hallituksen väitteestä, että jätteiden luokittelu perustuu niiden alkuperään. Komission mielestä ratkaisevaa on se, minkä laatuisesta jätteestä on kysymys, ja yhdyskunta/kotitalousjäte olisi voitava muuntaa vihreäksi jätteeksi lajittelemalla se, koska muussa tapauksessa kiinnostus lajitteluun vähenisi.
21 Komissio kuitenkin katsoo, että ainoastaan asetuksen liitteessä II olevaan pääluokkaan kuuluvat tasalaatuiset jäte-erät voidaan kuljettaa vihreänä jätteenä. Kannalleen komissio saa tukea Tanskan hallitukselta. Istunnossa Tanskan hallitus selvitti, että sen mielestä tasalaatuinen erä vihreää jätettä oli erä jätettä, joka kuluu samaan liitteen II alaluokkaan. Saksan hallitus katsoo, että sekajäte-erät ovat sallittuja vain, jos sekoittuminen ei johda kumpaankaan asetuksen liitteessä II esitetyistä tilanteista ja jos erilaiset vihreät jätteet kuuluvat samaan liitteen II pääluokkaan. Suomen hallituksella on samankaltainen käsitys asiasta.
22 Asetuksen liitteessä II (joka sisältää vihreän jäteluettelon) säädetään sen johdantokappaleessa, että voidakseen tulla kuljetetuiksi vihreinä jätteinä, jätteet eivät saa olla "muiden aineiden saastuttamia" siinä määrin, että jätteisiin liittyvät vaarat kasvavat niin paljon, että niiden sisällyttäminen keltaiseen tai punaiseen luetteloon on perusteltua tai että näitä jätteitä ei voida hyödyntää ympäristön kannalta tarkoituksenmukaisilla menetelmillä.(21) Tämän voitaisiin katsoa viittaavan siihen, että toisinaan sekajätteetkin ovat sallittuja (vaikka on epäselvää, tarkoitetaanko tässä saastuttamista muulla kuin vihreällä jätteellä, saastuttamista erityyppisellä vihreällä jätteellä vai saastuttamista kummallakin tällaisella jätteellä).
23 Komissio kuitenkin katsoo, että tämän johdantokappaleen tarkoituksena on kattaa ainoastaan pienehköt saastemäärät ja että periaatteessa jokaisen jäte-erän olisi oltava tasalaatuinen. Alankomaiden ja Tanskan hallitukset katsovat vastaavalla tavalla, että tämä johdantokappale koskee pelkästään sellaisia jätteiden sekoituksia, jotka liittyvät erottamattomasti kyseiseen jätelajiin kuten metalliniitit paperiin tai paperietiketit lasipulloihin.
24 Erilaisia perusteluja on esitetty sen tueksi, ettei vihreän jätteen sekaeriä voida hyväksyä. Komissio väittää, että jätteen laadun on oltava selvä kuljetuksen, varastoinnin ja hyödyntämiskäsittelyn kannalta, jotta ympäristöongelmia voidaan rajoittaa.(22) Tanskan hallitus väittää samassa hengessä, että jos vihreää jätettä ei tarvitsisi lajitella ennen sen siirtämistä, ei voitaisi taata, että erityyppiset vihreät jätteet lajitellaan ennen hyödyntämistä, ja olisi helpompaa salata se, että vihreän jätteen seassa on punaista ja keltaista jätettä.
25 Lisäksi Tanskan hallitus toteaa, että kun komissio ilmaisi 6.6.1996 pidetyssä kokouksessa kantansa, jonka mukaan erilaisia vihreitä jätteitä ei voida sekoittaa, se selvitti tulleensa tähän johtopäätökseen sen vuoksi, että vihreään jäteluetteloon sisältyi omina nimikkeinään jo eräitä vihreiden jätteiden sekoituksia.
26 Tanskan hallitus mainitsee myös OECD:n 30.3.1992 tekemän päätöksen,(23) johon asetuksessa viitataan.(24) Tämän päätöksen, jossa luetellaan vihreät jätteet, liitteessä I olevan III osan 1 kohdassa todetaan, että ainoastaan pääluokan nimikkeet, mutta eivät itse pääluokat, ovat osa vihreää luetteloa.
27 Lisäksi Tanskan hallitus katsoo, että sellaisen vihreiden jätteiden sekoituksen vienti, jonka väitetään tarkoitetun hyödynnettäväksi, voisi johtaa sekä huolehtimiseen että hyödyntämiseen, jos jäte poltetaan, koska käyttö pääasiallisesti polttoaineena tai muuna energianlähteenä on luokiteltava hyödyntämistoimeksi, vaikka eräistä aineista ei poltettaessa saa riittävästi energiaa, joten niitä ei voida katsoa hyödynnettävän. Näin ollen esimerkiksi jäte-erä, joka sisältää sekä puuta että metallia, voisi johtaa puuosien hyödyntämiseen samalla kun metalliosista huolehditaan, koska metallista ei saa paljoakaan energiaa.
28 Alankomaiden hallitus väittää, että eri muovimateriaalien moninaisuus kyseisessä jäte-erässä tuskin tekee jätteen välitöntä hyödyntämistä mahdolliseksi ja että siinäkin tapauksessa, että hyödyntäminen olisi teknisesti mahdollista, jätteen koostumuksen suuren vaihtelun vuoksi hyödynnettävä määrä jäisi liian pieneksi, jotta hyödyntäminen olisi järkevää. Tältä osin se viittaa asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdan viidennessä luetelmakohdassa säädettyihin perusteisiin, joiden nojalla toimivaltaiset viranomaiset voivat vastustaa hyödynnettäväksi tarkoitetun jätteen siirtoa, jos hyödynnettäväksi kelpaavan ja hyödynnettäväksi kelpaamattoman jätteen osan suhde, jätteen hyödynnettäviksi tulevien aineiden arvioitu arvo on niin pieni taikka hyödyntämisestä aiheutuvat kulut taikka hyödynnettäväksi kelpaamattomasta osasta huolehtimisesta aiheutuvat kulut ovat niin suuret, ettei hyödyntäminen kannata taloudellisista ja ympäristöllisistä syistä.
29 Mielestäni oikea lähestymistapa on arvioida termin "yhdyskunta/kotitalousjäte" merkitystä, jolloin voidaan tehdä kolme huomiota. Ensinnäkin tällainen jäte voi sisältä huomattavan määrän erityyppisiä jätteitä. Yksittäinen erä tällaista jätettä voi sisältää hyvin monta tai vain muutamaa eri ainetta. Lisäksi se voi sisältää pelkästään vihreää jätettä tai sekoituksen vihreästä ja muusta jätteestä. Yhdyskuntajätteen moninaisuuden havainnollistaa se suuri määrä nimikkeitä, jotka komission päätöksessä 94/3/EY(25) on lueteltu otsikon "yhdyskuntajätteet ja vastaavankaltaiset kaupan, teollisuuden ja muiden laitosten jätteet, mukaan lukien erikseen kerätyt jakeet" alla. Tällä päätöksellä on jätteistä laadittu jätedirektiivin(26) 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla erityinen luettelo, jonka nimi on Euroopan jäteluettelo. Sen tarkoituksena on vahvistaa yhteinen termistö koko yhteisölle jätehuollon tehokkuuden parantamiseksi.(27) Otsikon "yhdyskuntajätteet ja niin edelleen" alla mainitaan niinkin erilaisia tuotteita kuten kompostoitavat orgaaniset keittiöjätteet, vaatteet, hapot, paristot ja aerosolit.
30 Toiseksi olen samaa mieltä komission kanssa siitä, että yhdyskunta/kotitalousjäte on voitava luokitella uudestaan sen jälkeen, kun se on kunnolla lajiteltu. Lajittelun jälkeen olennaisen kriteerin pitäisi olla jätteen koostumus.
31 Kolmanneksi olen sitä mieltä, että lajittelematonta erää tällaista jätettä ei tulisi pitää vihreänä jätteenä pelkästään siksi, että siinä sattumalta ei ole mitään keltaiseen tai punaiseen luetteloon kuuluvaa jätettä. Vaikka havaittaisiinkin, että koko tai lähes koko jäte-erä sisältää vihreän luettelon nimikkeiden mukaista jätettä, tämä ei olisi riittävä peruste sille, että erää ei koskisi ilmoitusvelvollisuus. Jäte on oltava kunnolla lajiteltu asianmukaisiin luokkiinsa, jotta sitä ei luokiteltaisi keltaisen luettelon "yhdyskunta/kotitalousjätteeksi". Tässä suhteessa on erityisesti huomattava OECD:n 30.3.1992 tekemän päätöksen(28) alaviite 19. Baselin yleissopimuksessa(29) kotitalousjätteet määritellään "muuksi jätteeksi" eikä vaaralliseksi jätteeksi, ja niihin kohdistuu valvonta, kun niitä siirretään maan rajojen yli. Tässä alaviitteessä päätellään tästä, että päätöksen nojalla "kaikkiin kotitalousjätteisiin (eikä vain niihin, jotka ovat vaarallisia) pitäisi soveltaa IV osan (keltainen luettelo) menettelyjä".
32 Esillä olevan asian kannalta on riittävää todeta, että yhdyskunta/kotitalousjäte ei menetä luonnettaan tällaisena jätteenä niin kauan kuin sitä ei ole kunnolla lajiteltu ja että esillä olevassa asiassa yksilöidyt materiaalit ovat osoittautuneet niin erilaisiksi,(30) että erää tuskin on riittävästi lajiteltu. Näin ollen vastauksena niihin erityisiin pohdintoihin, jotka Raad van State on esittänyt ennakkoratkaisupyyntönsä perusteluissa, on todettava, että ratkaisevan kriteerin pitäisi olla se, onko jäte kunnolta lajiteltua, eikä se, ovatko suurin osa kyseisen erän materiaaleista vihreässä jäteluettelossa tarkoitettuja materiaaleja.
33 Yksi lisähuomio lienee kuitenkin vielä paikallaan. Jos jäte on kunnolla lajiteltu, jokainen erä vihreää jätettä voi hyvinkin kuulua yksittäiseen liitteen II pääluokkaan. Jos kuitenkin tarkoituksena on, kuten komissio ja useat jäsenvaltiot katsovat, että yhteen pääluokkaan (tai kenties jopa yhteen alaluokkaan) kuuluvaa vihreää jätettä ei koskaan tulisi sekoittaa toiseen pääluokkaan (tai alaluokkaan) kuuluvan jätteen kanssa (ellei sekoitus liity luonnostaan nimikkeen kattamiin aineisiin tai esineisiin kuten paperietiketit lasipulloihin), niin oikeusvarmuuden vuoksi olisi toivottavaa, että lainsäädäntöä muutettaisiin, jotta tämä tulisi selväksi.
34 Vastauksenani ensimmäiseen kysymykseen katson siten yksinkertaisesti, että ilmaisua "yhdyskunta/kotitalousjäte", johon viitataan jäteasetuksen, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä III olevassa koodissa AD 160, olisi tulkittava niin, että, sikäli kuin kyseistä jätettä ei ole kunnolla lajiteltu asianmukaisiin pääluokkiin, siihen kuuluu myös jäte, joka kostuu pääasiassa asetuksen liitteessä II tarkoitetusta kiinteästä muovijätteestä, mutta myös erilaisista muista liitteessä II tarkoitetuista jätteistä sekä pienestä määrästä materiaaleja, joita siinä ei mainita.
Kysymys 2 a
35 Vaikuttaa siltä, että toisen kysymyksen tarkoitus on selvittää, onko silloinkin, kun jätteen koostumus ei anna perusteita asetuksen mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta poikkeamiseen, jätteen osalta tehtävissä poikkeus sillä perusteella, että jäte ei ollut suoraan tarkoitettu hyödynnettäväksi eikä huolehdittavaksi vaan varastoitavaksi odottamaan kuljetusta yritykseen, jossa jäte hyödynnettäisiin. Ajatuksena tuntuu olevan, että koska asetuksessa säädetään ainoastaan hyödynnettäviksi ja huolehdittaviksi tarkoitettujen jätteiden siirtojen ilmoittamisesta, voitaisiin katsoa, että silloin kun jätteet kuljetetaan varastoitaviksi odottamaan siirtämistä toiseen yritykseen, kysymys ei ole hyödynnettäväksi eikä huolehdittavaksi tarkoitettujen jätteiden siirrosta, joten siirrosta ei tarvitse tehdä ilmoitusta.
36 Varastointi on kuitenkin nimenomaisesti sisällytetty huolehtimis- ja hyödyntämistoimien määritelmiin. Asetuksessa viitataan direktiivissä annettuihin määritelmiin huolehtimisesta ja hyödyntämisestä.(31) Direktiivin mukaan huolehtimistoimilla tarkoitetaan varastointia siihen asti, kunnes jokin liitteessä II A luetelluista huolehtimistoimista toteutetaan lukuun ottamatta väliaikaista varastointia jätteen tuottamispaikalla ennen keräämistä; vastaavasti direktiivissä hyödyntämistoimena pidetään jätteiden varastoimista ennen jotain liitteessä II B mainituista hyödyntämistoimista lukuun ottamatta väliaikaista varastointia jätteen tuottamispaikassa ennen keräämistä.
37 Liitteissä II A ja II B ei täsmennetä, että ollakseen huolehtimista tai hyödyntämistä jäte on säilytettävä siinä yrityksessä, jossa muut näissä liitteissä tarkoitetut toimet toteutetaan. Ainoa poikkeus liittyy varastointiin sillä paikalla, jossa jäte syntyy, jolloin jätettä ei siten ole merkittävästi siirretty. Lisäksi asetuksen 6 artiklan 2 kohdassa nimenomaisesti säädetään, että "ilmoituksessa on oltava siirron kaikki mahdolliset välivaiheet lähetyspaikasta lopulliseen määränpäähän". Tämä on järkevää, koska ympäristölle tai ihmisten terveydelle vahingollista voi olla paitsi jätteiden hyödyntäminen tai niistä huolehtiminen myös tämän jätteen kuljettaminen. Tämä on itsestään selvä tosiasia. Sitä myös havainnollistaa jätteestä ilmoittavalle asetettu velvollisuus antaa tietoja niistä toimenpiteistä, joilla taataan turvallinen kuljetus,(32) ja toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuus asettaa ehtoja jätteen kuljetukselle niiden toimivaltaan kuuluvalla alueella.(33) Näin ollen katson, ettei merkitystä ole sillä, varastoidaanko tietty jäte-erä lopulliseen hyödyntämispaikkaansa vai jonnekin muualle. Siirrosta on ilmoitettava molemmissa tapauksissa.
38 Katson myös, että koska edellä mainitut huolehtimisen ja hyödyntämisen määritelmät eivät sisällä maantieteellistä rajoitusta ja koska asetuksen soveltamisalaan kuuluu yhteisöstä tapahtuva vienti, on merkityksetöntä, toteutetaanko varastointia seuraavat hyödyntämistoimet yhteisössä vai yhteisön ulkopuolella.
39 Tämä riittää mielestäni vastaukseksi kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen. Käsittelen kuitenkin lyhyesti lisäkysymystä, joka ilmenee ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ja jota komissio on kommentoinut, eli nimittäin sitä, onko ilmoituksen tekeminen tarpeen, jos se, mitä varastoitavalle jätteelle lopulta tapahtuu, ei ole vielä tiedossa. Mielestäni ei voida katsoa, että jätteelle voisi tapahtua jotain sellaistakin, josta ei ole mainintaa direktiivin liitteissä II A ja II B luetteluissa huolehtimis- ja hyödyntämistoimissa. On selvää, että asetuksen tarkoituksena oli kattaa kaikki jätekuljetukset, vaikka tietynlaisen jätteen siirrot on vapautettu ilmoitusvelvollisuudesta. Kuten komissio totesi, asetuksen tulkinta siten, että siinä katsottaisiin vapautetun ilmoittamisvelvollisuudesta sellainen jäte, jonka osalta ei vielä olla päätetty mitä sille lopulta tapahtuu, johtaisi siihen mielettömään lopputulokseen, että niillä jätteiden kuljettajilla, jotka eivät ole määrittäneet sitä, mitä jätteelle tapahtuu ennen kuljetusta, olisi suurempi vapaus järjestää tällainen kuljetus kuin niillä jätteiden kuljettajilla, jotka ovat määrittäneet sen, mitä jätteelle tapahtuu, vaikka ensin mainittu tilanne pikemmin on kielteisesti arvioitava. Voidaan myös todeta, että tällainen tulkinta saataisi lannistaa kuljettajia tekemästä, tai myöntämästä tehneensä, päätöksen siitä, mitä jätteelle lopulta tapahtuu. Vastaavasti on selvää, että asetuksen mukaista ilmoitusvelvollisuutta tietyn jätesiirron osalta ei voida välttää sillä perusteella, että tämän jäte-erän osalta ei vielä olla päätetty, mitä sille tapahtuu.
40 Vastauksena kysymykseen 2 a katson siten, että viittausta jätedirektiivin, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä II B tarkoitettuun materiaalin varastointiin olisi tulkittava siten, että se kattaa paitsi varastoinnin siinä yrityksessä, jossa muut liitteessä tarkoitetut toimet toteutetaan, myös varastoinnin odottamaan kuljetusta tällaiseen yritykseen (lukuun ottamatta väliaikaista varastointia jätteen tuottamispaikassa ennen keräilyä), ja siitä riippumatta, sijaitseeko tämä yritys yhteisössä vai yhteisön ulkopuolella.
Kysymys 2 b
41 Toisen kysymyksen toisessa osassa Raad van State kysyy, mitä selvityksiä vähintäänkin on oltava, jotta voidaan katsoa, että jäte, josta ei ole tehty ilmoitusta, on tarkoitettu hyödynnettäväksi. Kansallinen tuomioistuin pyytää vastausta tähän kysymykseen, jos vastaus kysymykseen 2 a on myöntävä, jollaista vastausta olen ehdottanut. Komissio kuitenkin katsoo, että kysymys 2 b on relevantti ainoastaan, jos vastauksessa kysymykseen 1 katsotaan, että kyseistä jätettä on pidettävä vihreänä jätteenä, koska ainoastaan hyödynnettäväksi tarkoitettua vihreää jätettä tavallisesti koskee poikkeus asetuksessa säädetystä ilmoitusvelvollisuudesta. Jos jäte ei ole vihreää jätettä, sen siirtämisestä pitäisi joka tapauksessa ilmoittaa siitä riippumatta, onko se tarkoitettu hyödynnettäväksi vai huolehdittavaksi. Koska ehdotan, että jätettä ei voida pitää vihreänä jätteenä, voitaisiin vastaavasti pitää tarpeettomana vastata kysymykseen 2 b. Siltä varalta että jätteen luokittelun osalta päädyttäisiin toisenlaiselle kannalle, ja koska kansallisen tuomioistuimen on periaatteessa määritettävä kysymystensä tarpeellisuus, katson kuitenkin asianmukaiseksi vastata kysymyksen 2 toiseen osaan.
42 Niiden tietojen kannalta, jotka ovat tarpeen hyödynnettäväksi tarkoitetun vihreän jätteen osalta, ainoa merkityksellinen säännös asetuksessa on 11 artiklan 1 kohta.(34) Siinä säädetään, että liitteessä II mainittujen (eli vihreiden jätteiden) hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden siirtojen seurannan helpottamiseksi näiden siirtojen mukana on oltava seuraavat jätteiden haltijan allekirjoittamat tiedot:
a) haltijan nimi ja osoite,
b) jätteiden tavanomainen kaupallinen nimitys,
c) jätteiden määrä,
d) vastaanottajan nimi ja osoite,
e) jätedirektiivin liitteessä II B mainitut toimet, joilla tähdätään jätteen hyödyntämiseen, ja
f) suunniteltu lähetyspäivä.
43 Hyödynnettäväksi tarkoitetuista jätteistä, joista on tehtävä ilmoitus asetuksen mukaisesti, säädetään asetuksessa, että ilmoituksen tekijän on tehtävä sopimus vastaanottajan kanssa jätteiden hyödyntämisestä ja että hänen on pyynnöstä annettava jäljennös sopimuksesta toimivaltaiselle viranomaiselle. Siirrettäessä jätteitä kahden laitoksen välillä, jotka kuuluvat samalle oikeushenkilölle, tämän sopimuksen sijasta voidaan antaa oikeushenkilön julistus.(35)
44 Lisäksi asetuksen 6 artiklan 4 kohdassa säädetään, että ilmoituksen tekijän on täytettävä kuljetusasiakirja ja liitettävä siihen toimivaltaisten viranomaisten pyynnöstä lisätietoja ja lisäasiakirjoja. Asetuksen 6 artiklan 5 kohdassa säädetään, että kuljetusasiakirjassa on oltava tietoja erityisesti tietyistä seikoista. Esillä olevassa asiassa merkityksellisiä näistä ovat tiedot
- hyödynnettäväksi tarkoitetun jätteen alkuperästä, koostumuksesta ja määrästä, mukaan lukien tuottajan tunnistustiedot ja jos jätteitä on eri paikoista, yksityiskohtainen erittely jätteistä ja, jos tämä tieto on olemassa, niiden alkuperäisten tuottajien tunnistustiedot,
- jätteen vastaanottajasta, hyödyntämislaitoksen sijainnista ja sen luvan lajista ja voimassaoloajasta, jonka nojalla laitos toimii,
- jätedirektiivin liitteessä II B tarkoitetuista hyödyntämistoimista,
- kierrätyksessä syntyneiden jäännöstuotteiden suunnitellusta huolehtimismenetelmästä,
- kierrätettyjen aineiden määrästä suhteessa jäännöstuotteisiin,
- kierrätettyjen aineiden arvioidusta arvosta.
45 Kaikki tämän ratkaisuehdotuksen 42-44 kohdassa mainitut tiedot voivat antaa jätettä kuljettaville suuntaa siitä, mitä toimivaltaiset viranomaiset saattavat edellyttää todisteeksi siitä, että tietty jäte-erä on tarkoitettu hyödynnettäväksi. Olen kuitenkin samaa mieltä komission kanssa siitä, että on vaikeaa määrittää abstraktilla tasolla tarkasti sitä, mitkä ovat tarpeellisia todisteita, koska kutakin asiaa on arvioitava sen omien tosiseikkojen perusteella. Niinpä asetuksessa tunnustetaankin joustavuuden tarve, koska siinä annetaan toimivaltaisille viranomaisille oikeus edellyttää lisätietoja ja lisäasiakirjoja (6 artiklan 4 kohta).
46 Sen vuoksi voidaan ainoastaan todeta se, että annettavien tietojen ja selvitysten on oltava riittävät vakuuttamaan kyseisen toimivaltaisen viranomaisen siitä, että jäte-erä on todellakin tarkoitettu hyödynnettäväksi. Toimivaltaisilla viranomaisilla pitäisi olla mahdollisuus edellyttää harkintansa mukaan muitakin kuin asetuksessa täsmennettyjä tietoja tai selvityksiä, erityisesti ottaen huomioon eräissä tilanteissa syntyvän velvoitteen taata, että lainvastaisesti kuljetettu jäte otetaan takaisin, että siitä huolehditaan taikka että se hyödynnetään ympäristön kannalta turvallisilla menetelmillä (ks. asetuksen 26 artikla). Asetuksen 11 artiklan 1 kohdan osalta ei ole katsottava, että siinä säädettäisiin tyhjentävästi niistä selvityksistä, joita saatettaan edellyttää hyödynnettäväksi tarkoitetun vihreän jätteen osalta. Siinä pelkästään vahvistetaan ne tiedot, jotka on oltava näiden siirtojen mukana niiden seurannan "helpottamiseksi". Vaikka saattaa olla olemassa vaara siitä, että toimivaltainen viranomainen perusteettomasti kieltäytyy uskomasta sitä, että yksittäinen jäte-erä on tarkoitettu hyödynnettäväksi, ei ole asianmukaista pyrkiä torjumaan ennakolta tällaisia ongelmia vahvistamalla tiukat kriteerit sille, mitkä ovat tarpeellisia ja riittäviä todisteita.
47 Kansallinen tuomioistuin kysyy kuitenkin sitä, mitkä ovat ne vähimmäisselvitykset, joiden ainakin tulisi olla käytettävissä. Sen vuoksi se ei tarkoita tilannetta, jossa toimivaltainen viranomainen edellyttää liikaa selvityksiä, vaan pikemminkin tilannetta, jossa se edellyttää liian vähän todisteita. Asetuksen ympäristönsuojelutavoitteen vuoksi toimivaltaisten viranomaisten ei pidä tyytyä liian hatariin todisteisiin. Mielestäni ilmoittamatta jätetystä ja hyödynnettäväksi tarkoitetusta jätteestä on edellytettävä vähintäänkin niitä tietoja, jotka on lueteltu 11 artiklassa. Näillä tiedoilla voidaan tehdä lisätarkistuksia ja lisätutkimuksia. Se nimenomainen seikka, että 11 artiklassa ei ole lueteltu muita tietoja, osoittaa, että näiden tietojen katsottiin normaalitilanteessa olevan riittäviä. Annettujen tietojen totuudenmukaisuutta epäillessään toimivaltaisen viranomaisen pitäisi kuitenkin tarkistaa tiedot ja tarvittaessa vaatia aiheellisia lisätietoja tai lisäasiakirjoja.
48 Varastoitavaksi tarkoitetun vihreän jätteen osalta on esitettävä todisteet paitsi varastointitarkoituksesta myös lopullisesta hyödyntämistoimesta, koska varastointia pidetään hyödyntämistoimena ainoastaan siinä tapauksessa, että se on hyödyntämistoimea edeltävää varastointia.(36) Näin on silloinkin, jos lopullinen hyödyntäminen tapahtuu yhteisön ulkopuolella, koska toimivaltaisilla viranomaisilla on asetuksen nojalla velvollisuuksia yhteisöstä vietävän jätteen suhteen.(37)
49 Näin ollen olen sitä mieltä, että kysymykseen 2 b olisi vastattava siten, että asetuksen 11 artiklan 1 kohdassa on vahvistettu ne tiedot, joita toimivaltaisen viranomaisen on tavallisesti vähintäänkin edellytettävä voidakseen katsoa, että vihreä jäte on tarkoitettu hyödynnettäväksi. Kyseinen viranomainen voi kuitenkin pyytää tai se voi olla velvollinenkin pyytämää sellaisia lisätietoja tai lisäselvityksiä, jotka saattavat olla tarpeen sen osoittamiseksi, että jäte on tarkoitettu hyödynnettäväksi.
Kysymys 3
50 Kolmannella kysymyksellään Raad van State haluaa selvittää, niiden velvollisuuksien ja toimivaltuuksien laajuuden, jotka vastaanottavalla toimivaltaisella viranomaisella on lainvastaisesti kuljetetun jätteen palauttamisessa lähettäjäjäsenvaltioon.
51 Asetuksen 26 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla sellaiset jätteiden siirrot ovat lainvastaisia, jotka suoritetaan ilman, että ilmoitusta on toimitettu kaikille asianomaisille toimivaltaisille viranomaisille.(38) Tämän mukaisesti on väitetty, että tässä asiassa kyseessä oleva jätesiirto oli lainvastainen, koska siitä ei ollut tehty ilmoitusta. Ilmoitusvelvollisuus on yllätyksettömästi asetettu sille, joka tekee ilmoituksen jätteestä (asetuksen 3 artiklan 1 kohta ja 6 artiklan 1 kohta). Jätettä koskevan "ilmoituksen tekijä" on perusteellisesti määritelty asetuksen 2 artiklan g alakohdassa. Tähän määritelmään sisältyy eräissä tapauksissa "henkilö, jonka hallussa tai määräysvallassa nämä jätteet ovat (haltija)". Raad van State katsoo esillä olevassa asiassa, että Beside oli asetuksessa tarkoitettu jätteen haltija ja että, jos ilmoitus oli tarpeen tehdä, Besiden olisi siten pitänyt asetuksen mukaisesti tehdä ilmoitus jätteen kuljettamisesta.
52 Koska tässä asiassa väitetysti tapahtunut lainvastaisuus on ilmoituksen tekijän vastuulla, on asetuksen 26 artiklan 2 kohtaa sovellettava. Kuten edellä on todettu,(39) asetuksen 26 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kun ilmoituksen tekijä on vastuussa lainvastaisesta siirrosta, lähettävän toimivaltaisen viranomaisen on huolehdittava, että a) ilmoituksen tekijä palauttaa tai tarvittaessa itse toimivaltainen viranomainen palauttaa kyseiset jätteet lähettäjäjäsenvaltioon, tai jos tämä ei ole mahdollista, b) kyseiset jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan muulla tavalla ympäristön kannalta turvallisilla menetelmillä.
53 On tärkeä huomata erityisesti 26 artiklan 2 kohdan toinen ja kolmas virke, joissa säädetään seuraavaa:
"Tässä tapauksessa on tehtävä uusi ilmoitus. Mikään lähettäjäjäsenvaltio tai kauttakulkujäsenvaltio ei voi kieltää näiden jätteiden palauttamista, jos vastaanottavan maan toimivaltainen viranomainen esittää palauttamisesta asianmukaisesti perustellun pyynnön sekä selityksen pyynnön syistä."
54 Ministeriö väittää, että tästä kolmannesta virkkeestä voidaan tehdä se johtopäätös, että vastaanottavalla toimivaltaisella viranomaisella on velvollisuus tai mahdollisuus tehdä se, mitä lähettävä toimivaltainen viranomainen on velvollinen tekemään tämän säännöksen ensimmäisen virkkeen nojalla.
55 Raad van Statelle on epäselvää, onko katsottava, että asetuksen 26 artiklan 2 kohdan kolmannen virkkeen viittaus lähettäjäjäsenvaltioon on tosiasiasaa viittaus siihen jäsenvaltioon, joka oli alun perin lainvastaisen siirron vastaanottanut valtio, koska 26 artiklan 2 kohdan toisessa virkkeessä säädetään, että jätteen palauttamisesta on tehtävä ilmoitus. Tämä tulkinta perustuu siihen, että alkuperäisen siirron osalta vastaanottava jäsenvaltio on jätteen palauttaessaan lähettäjäjäsenvaltio. Tältä kannalta kolmannessa virkkeessä "lähettäjäjäsenvaltiolle" asetettu velvollisuus olla kieltämättä jätteiden palauttamista olisi viittaus valtioon, joka oli vastaanottava jäsenvaltio alkuperäisen jäte-erän osalta. Raad van Staten mukaan tästä seuraisi, että ministeriö ei voisi nojautua 26 artiklan 2 kohdan kolmanteen virkkeeseen perusteena toimivaltuudelle määrätä jäte palautettavaksi Saksaan.
56 Mielestäni vaikuttaa kuitenkin selvältä, että - kuten Alankomaiden hallitus toteaa - 26 artiklan 2 kohdan tarkoituksena on varmistaa se, että jäsenvaltiot eivät jää välinpitämättömiksi niiden alueilta lähtevien lainvastaisten siirtojen suhteen, ja tämä varmistetaan sillä, että jäsenvaltioiden on otettava takaisin tällaiset siirrot, kun ilmoituksen tekijä on vastuussa lainvastaisuudesta. Lisäksi, kuten Raad van State huomauttaa, olisi erikoista, jos saman säännöksen viittaus lähettävään toimivaltaiseen viranomaiseen yhdessä virkkeessä ja viittaus vastaanottavaan toimivaltaiseen viranomaiseen toisessa virkkeessä tarkoittaisivat samaa viranomaista.(40) Näin ollen 26 artiklan 2 kohdan kolmannessa virkkeessä asetettu velvollisuus olla kieltämättä lainvastaisen jätteen palauttamista, josta ilmoituksen tekijä on vastuussa, on mielestäni asetettu sille jäsenvaltiolle, josta jäte on alun perin lähetetty.
57 Näin ollen katson, että 26 artiklan 2 kohdan toinen ja kolmas virke merkitsevät sitä, että jätteen palauttamista lähettäjäjäsenvaltioon (eli siihen jäsenvaltioon, josta tavarat alun perin lähetettiin) ei voida toteuttaa yksipuolisesti vastaanottavan jäsenvaltion toimesta (eli sen jäsenvaltion toimesta, johon jäte on saapunut) tekemättä ensin ilmoitusta lähettäjäjäsenvaltiolle ja että lähettäjäjäsenvaltio ei puolestaan voi kieltää jätteiden palauttamista, jos vastaanottavan jäsenvaltion pyyntö on asianmukaisesti perusteltu.(41) (Lähettäjäjäsenvaltio voisi luultavasti kuitenkin kieltää jätteiden palauttamisen, jos ilmoituksen tekijälle tai lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle ei olisi mahdollista ottaa jätettä takaisin, koska tällaisissa olosuhteissa 26 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä pelkästään velvoitetaan lähettäjäjäsenvaltio takaamaan, että jätteistä huolehditaan muulla tavalla ympäristön kannalta turvallisilla menetelmillä).
58 Vaikka lähettäjäjäsenvaltion velvollisuutena onkin varmistaa se, että jätteet palautetaan tai että niistä huolehditaan taikka että ne hyödynnetään ympäristön kannalta turvallisilla menetelmillä, se voi tarvita vastaanottavan jäsenvaltion apua. Ottaen huomioon asetuksen 26 artiklan tavoite ja rakenne(42) sekä perustamissopimuksen 5 artiklan yleinen yhteistyövelvoite on mielestäni katsottava, että vastaanottavan jäsenvaltion on avustettava lähettäjäjäsenvaltiota täyttämään 26 artiklan 2 kohdan mukaiset velvollisuutensa.
59 Asetuksen 26 artiklan 2 kohdan sanamuodon perusteella ei kuitenkaan ole selvää, voiko vastaanottava jäsenvaltio määrätä jätteen palautettavaksi, jos lähettäjäjäsenvaltio saatuaan asianmukaisen ilmoituksen on haluton hyväksymään palauttamista. Suomen ja Alankomaiden hallituksen katsovat, että vastaanottavalla jäsenvaltiolla pitäisi olla itsenäinen toimivalta palauttaa jäte, jos se on ensin lähettänyt asiaa koskevan pyynnön. Tämän näkemyksen tueksi ne viittaavat "yhteysyksiköiden yhteiseen näkemykseen", joka annettiin 7.11.1995 ja 6.6.1996 pidettyjen kokousten jälkeen.(43) Tämä yhteisymmärrys koskee kuitenkin kysymystä siitä, voiko vastaanottava viranomainen "edellyttää" lähettävältä viranomaiselta sitä, että tämä ottaa takaisin jätteen, josta ei ole tehty ilmoitusta, sen vuoksi, että se on siirretty vihreänä jätteenä hyödyntämistä varten, vaikka vastaanottavan toimivaltaisen viranomaisen mielestä se ei ole vihreää jätettä, ja siinä ilmeisestikin oletetaan, että lähettänyt ja vastaanottava jäsenvaltio pääsevät sopimukseen jätteen palauttamisesta. Lisäksi komission mukaan vastaanottavalla jäsenvaltiolla ei pitäisi olla itsenäistä toimivaltaa jätteen palauttamiseen, koska jäte saatettaisiin hylätä rajalle, jos lähettäjäjäsenvaltio ei ole sopimuksessa mukana. Vastaavalla tavalla Saksaan hallitus on sillä kannalla, että vastaanottava jäsenvaltio ei voi palauttaa jätettä ilman lähettäjäjäsenvaltion suostumusta.
60 Koska ei kuitenkaan ole väitetty, että esillä olevassa asiassa lähettäjäjäsenvaltio olisi kieltäytynyt hyväksymästä jätteen palauttamista, ei ole tarpeen käsitellä tätä tilannetta. Voidaan kuitenkin todeta, että jätedirektiivin 4 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet "jätteiden hylkäämisen, upottamisen tai valvomattoman huolehtimisen estämiseksi" sekä tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jätteet hyödynnetään tai niistä huolehditaan vaarantamatta ihmisten terveyttä ja aiheuttamatta vahinkoa ympäristölle.
61 Vastauksenani kolmanteen kysymykseen katson siten, että vastaanottava toimivaltainen viranomainen ei ole ainoastaan oikeutettu vaan myös velvollinen avustamaan lähettävää toimivaltaista viranomaista täyttämään asetuksen 26 artiklan 2 kohdan mukaiset velvoitteensa ja että lähettäjäjäsenvaltiolla ei ole oikeutta kieltää jätteiden palauttamista, jos palauttaminen ei ole mahdotonta ja jos se on saanut vastaanottavalta toimivaltaiselta viranomaiselta asianmukaisesti perustellun pyynnön.
Ratkaisuehdotus
62 Näin ollen ehdotan, että Raad van Staten esittämiin kysymyksiin vastattaan seuraavasti:
1) Ilmaisua "yhdyskunta/kotitalousjäte", johon viitataan Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetun neuvoston asetuksen N:o 259/93, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä III olevassa koodissa AD 160, olisi tulkittava niin, että, sikäli kuin kyseistä jätettä ei ole kunnolla lajiteltu asianmukaisiin pääluokkiin, siihen kuuluu myös jäte, joka kostuu pääasiassa asetuksen liitteessä II tarkoitetusta kiinteästä muovijätteestä, mutta myös erilaisista muista liitteessä II tarkoitetuista jätteistä sekä pienestä määrästä materiaaleja, joita siinä ei mainita.
2 a) Viittausta jätteistä annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna, liitteessä II B tarkoitettuun materiaalin varastointiin olisi tulkittava siten, että se kattaa paitsi varastoinnin siinä yrityksessä, jossa muut liitteessä tarkoitetut toimet toteutetaan, myös varastoinnin odottamaan kuljetusta tällaiseen yritykseen (lukuun ottamatta väliaikaista varastointia jätteen tuottamispaikassa ennen keräilyä), ja siitä riippumatta, sijaitseeko tämä yritys yhteisössä vai yhteisön ulkopuolella.
b) Asetuksen 11 artiklan 1 kohdassa on vahvistettu ne tiedot, joita toimivaltaisen viranomaisen on tavallisesti vähintäänkin edellytettävä voidakseen katsoa, että vihreä jäte on tarkoitettu hyödynnettäväksi. Kyseinen viranomainen voi kuitenkin pyytää tai se voi olla velvollinenkin pyytämää sellaisia lisätietoja tai lisäselvityksiä, jotka saattavat olla tarpeen sen osoittamiseksi, että jäte on tarkoitettu hyödynnettäväksi.
3) Vastaanottava toimivaltainen viranomainen ei ole ainoastaan oikeutettu vaan myös velvollinen avustamaan lähettävää toimivaltaista viranomaista täyttämään asetuksen 26 artiklan 2 kohdan mukaiset velvoitteensa. Lähettäjäjäsenvaltiolla ei ole oikeutta kieltää jätteiden palauttamista, jos palauttaminen ei ole mahdotonta ja jos se on saanut vastaanottavalta toimivaltaiselta viranomaiselta asianmukaisesti perustellun pyynnön.
(1) - EYVL 1993, L 30, s. 1.
(2) - EYVL 1975, L 194, s. 39. Kaikki direktiivin 75/442/ETY aineelliset säännökset korvattiin jätteistä annetun direktiivin 75/442/ETY muuttamisesta 18 päivänä maaliskuuta 1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (EYVL 1991, L 78, s. 32). Direktiivillä 91/156/ETY lisättyjä liitteitä II A ja II B on sittemmin muutettu jätteistä annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY sellaisena, kuin se on muutettuna liitteiden II A ja II B mukauttamisesta 24 päivänä toukokuuta 1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY (EYVL 1996, L 135, s. 32).
(3) - Asetuksen 44 artikla.
(4) - Tämän termin täydellisen määritelmän osalta ks. asetuksen 2 artiklan d alakohta.
(5) - Tämän termin täydellisen määritelmän osalta ks. asetuksen 2 artiklan c alakohta.
(6) - Tämän termin täydellisen määritelmän osalta ks. asetuksen 2 artiklan e alakohta.
(7) - Jätteistä huolehtimisen osalta ks. 3 artiklan 1 kohta ja jätteiden hyödyntämisen osalta ks. 6 artiklan 1 kohta.
(8) - Asetuksen 4 artiklan 2 kohdan a alakohta.
(9) - Asetuksen 8 artiklan 1 kohta. Kuitenkin hyödynnettäväksi tarkoitetun jätteen osalta, jota tarkoitetaan liitteen IV "punaisessa jäteluettelossa", hyväksyntä on annettava kirjallisesti ennen siirtoon ryhtymistä (10 artikla).
(10) - Asetuksen liitteitä on muutettu Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 liitteiden II, III ja IV muuttamisesta 42 artiklan 3 kohdan mukaisesti 21.10.1994 tehdyllä komission päätöksellä 94/721/EY (EYVL 1994, L 288, s. 36) sekä neuvoston asetuksen N:o 259/93 liitteen II mukauttamisesta 42 artiklan 3 kohdan mukaisesti 14.11.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/660/EY (EYVL 1996, L 304, s. 15).
(11) - Asetuksen 14. perustelukappale.
(12) - Asetuksen 1 artiklan 3 kohdan a alakohta.
(13) - Alun perin pääluokka D. Sittemmin muutettu edellä alaviitteessä 10 mainitulla komission päätöksellä 94/721/EY.
(14) - Alun perin alaluokka D 3915 10. Sittemmin muutettu edellä alaviitteessä 10 mainitulla komission päätöksellä 94/721/EY.
(15) - Mainittu edellä alaviitteessä 10.
(16) - Lainausta on korjattu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska asetuksen suomenkielinen käännös on epätarkka.
(17) - Ks. edellä 5 kohta.
(18) - Asetuksen 2 artiklan k alakohta.
(19) - Liitteen III alkuperäisessä versiossa kyse oli "kotitalousjätteistä", jotka siinä lueteltiin kuuluviksi keltaisen jäteluettelon jätteisiin, joiden "tarkistaminen OECD:n revisointimenettelyssä oli ensisijainen kysymys". Luokittelu "yhdyskunta/kotitalousjätteiksi" keltaisen jäteluettelon koodiin AD 160 toteutettiin edellä alaviitteessä 10 mainitulla 21.10.1994 tehdyllä komission päätöksellä 94/721/EY.
(20) - Tämä säännös on mainittu edellä 8 ja 9 kohdassa.
(21) - Tämän säännöksen koko sisältö on mainittu edellä 6 kohdassa.
(22) - Ks. vaarallisista jätteistä 12 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY (EYVL 1991, L 377, s. 20) 2 artiklan 2 kohta, jossa jäsenvaltiot velvoitetaan, jollei 2 artiklan 3 kohdasta muuta johdu, toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että vaarallisista jätteistä huolehtivat tai niitä hyödyntävät, keräilevät tai kuljettavat liikkeet ja yritykset "eivät sekoita eri luokkiin kuuluvia vaarallisia jätteitä keskenään tai sekoita vaarallisia jätteitä vaarattomien jätteiden kanssa".
(23) - OECD:n 30.3.1992 tekemä päätös hyödynnettävien jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen valvonnasta, C(92) 39/lopullinen.
(24) - Asetuksen kolmas perustelukappale.
(25) - Jätteistä annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan a alakohdan mukaisen jäteluettelon laatimisesta 20 päivänä joulukuuta 1993 tehty komission päätös 94/3/EY (EYVL 1994, L 5, s. 15).
(26) - Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(27) - Ks. alkuhuomautuksen 5 kohta.
(28) - Mainittu edellä alaviitteessä 22.
(29) - Vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvonnasta tehty yleissopimus, joka yhteisön puolesta on hyväksytty 1.2.1993 tehdyllä neuvoston päätöksellä 93/98/ETY (EYVL 1993, L 39, s. 1), jonka liitteenä on yleissopimuksen teksti. Jäteasetus liittyi yleissopimuksen täytäntöönpanoon yhteisössä.
(30) - Ks. edellä 14 kohta.
(31) - Ks. asetuksen 2 artiklan k ja i alakohta sekä direktiivin 1 artiklan e ja f alakohta ja liitteet II A ja II B. Näiden liitteiden kyseisiä säännöksiä muutettiin tämän asian tosiseikkojen tapahtumisen jälkeen edellä alaviitteessä 2 mainitulla komission päätöksellä 96/350/EY, jolla säännösten aineelliseen sisältöön ei kuitenkaan puututtu.
(32) - Jätteistä huolehtimisen osalta ks. 3 artiklan 5 kohta ja hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden osalta 6 artiklan 5 kohta.
(33) - Jätteistä huolehtimisen osalta ks. 4 artiklan 2 kohdan d alakohta ja hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden osalta 7 artiklan 3 kohta.
(34) - Ks. asetuksen 1 artiklan 3 kohdan a alakohta.
(35) - Asetuksen 6 artiklan 6 kohta.
(36) - Ks. edellä 36 kohta.
(37) - Asetuksen IV osasto.
(38) - Ks. edellä 8 kohta.
(39) - Ks. edellä 9 kohta.
(40) - Vrt. vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvonnasta tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Baselin yleissopimus) 9 artiklan 2 kappale, jossa on asetuksen 26 artiklan 2 kohtaa vastaava säännös. Siinä todetaan pelkästään, että "asianomaiset sopimuspuolet eivät saa vastustaa, estää tai torjua näiden jätteiden palauttamista vientimaahan". (Neuvoston päätöksen 93/98/ETY, jolla yleissopimus hyväksyttiin yhteisön puolesta, neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että jäteasetuksen "tarkoituksena on muun ohella saattaa yhteisön olemassa oleva jätteiden siirtoa koskeva valvonta- ja tarkastusjärjestelmä Baselin yleissopimuksen ja neljännen AKT-ETY-yleissopimuksen vaatimusten mukaiseksi". Myös asetuksen ensimmäisessä perustelukappaleessa viitataan Baselin yleissopimukseen.)
(41) - Ottaen huomioon 26 artiklan 2 kohdan viimeisen virkkeen sanamuodon ei ole täysin selvä, mitä "selityksessä pyynnön syistä" on sellaista, mitä ei jo ole "asianmukaisesti perustelussa pyynnössä".
(42) - Ks. erityisesti viittaukset toimivaltaisten viranomaisten väliseen yhteistyöhön 26 artiklan 3 ja 4 kohdassa.
(43) - "Tiedotuslomake - jätteiden siirrosta annettu asetus (ETY) N:o 259/93 - asia: lainvastaiset siirrot", AMP D(96) (liitteenä Suomen hallituksen huomautuksissa). Jäsenvaltiot ja komissio nimeävät yhteysyksiköt asetuksen 37 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Asetuksen 37 artiklan 2 kohdassa säädetään, että komissio kutsuu yhteysyksiköt säännöllisesti koolle jäsenvaltioiden pyynnöstä tai muissa asiaankuuluvissa tapauksissa tutkiakseen niiden kanssa tämän asetuksen täytäntöönpanosta johtuvia kysymyksiä.