Věc C‑240/15
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
v.
Istituto Nazionale di Statistica – ISTAT a další
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato)
„Řízení o předběžné otázce – Sítě a služby elektronických komunikací – Směrnice 2002/21/ES – Článek 3 – Nestrannost a nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů – Směrnice 2002/20/ES – Článek 12 – Správní poplatky – Uplatnění ustanovení použitelných v oblasti veřejných financí, jakož i ustanovení o omezování a racionalizaci výdajů orgánů veřejné správy na vnitrostátní regulační orgán“
Shrnutí – rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. července 2016
1.        Předběžné otázky – Pravomoc Soudního dvora – Meze – Výklad vnitrostátního práva – Vyloučení
(Článek 267 SFEU)
2.        Sbližování právních předpisů – Sítě a služby elektronických komunikací – Oprávnění a předpisový rámec – Směrnice 2002/20 a 2002/21 – Vnitrostátní regulační orgány – Uplatnění vnitrostátních ustanovení použitelných v oblasti veřejných financí a ustanovení o omezování a racionalizaci výdajů orgánů veřejné správy – Přípustnost – Podmínky
(Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20, článek 12, a 2002/21, ve znění směrnice 2009/140, článek 3)
1.        Viz znění rozhodnutí.
(viz body 30, 31)
2.        Článek 3 směrnice 2002/21 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), ve znění směrnice 2009/140, a článek 12 směrnice 2002/20 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že se na vnitrostátní regulační orgán ve smyslu směrnice 2002/21 vztahují vnitrostátní ustanovení uplatnitelná v oblasti veřejných financí, a konkrétně ustanovení o omezování a racionalizaci výdajů orgánů veřejné správy.
Z článku 3 odst. 3a prvního pododstavce druhé věty totiž plyne, že je přípustné, aby se na vnitrostátní regulační orgány odpovědné za regulaci trhu ex ante nebo řešení sporů mezi podniky vztahovala určitá pravidla rozpočtové kontroly ze strany vnitrostátního parlamentu, která zahrnuje i ex ante uplatnění opatření zaměřených na omezování veřejných výdajů. Bylo by možné se domnívat, že taková opatření ohrožují nezávislost a nestrannost vnitrostátních regulačních orgánů, které jsou zaručeny směrnicí 2002/21, a jsou tak neslučitelná s článkem 3 této směrnice, pouze tehdy, pokud by bylo možno konstatovat, že mohou bránit tomu, aby dotčené orgány uspokojivě plnily úkoly, jež jim svěřuje uvedená směrnice a zvláštní směrnice, nebo že porušují podmínky, které musí členské státy splňovat na základě směrnice 2002/21, aby byl naplněn požadavek určité míry nezávislosti a nestrannosti vnitrostátních regulačních orgánů, který tato směrnice stanoví. S ohledem na jejich zásadně odlišné úkoly, vnitrostátní regulační orgán nemůže v této souvislosti s úspěchem tvrdit, že směrnice 2002/21 ukládá členským státům, aby uvedeným orgánům zaručily stejný režim nezávislosti, jaký stanoví unijní právo pro centrální banky.
(viz body 37–39, 43, 48 a výrok)