62006CC0265
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
VERICI TRSTENJAK
přednesené dne 13. prosince 2007 (
1
)
Věc C-265/06
Komise Evropských společenství
v.
Portugalská republika
„Nesplnění povinnosti státem — Volný pohyb zboží — Články 28 ES a 30 ES — Články 11 a 13 Dohody o EHP — Množstevní omezení dovozu — Opatření s rovnocenným účinkem — Motorová vozidla — Upevňování barevných fólií na skla“
I – Úvod
1.
Komise Evropských společenství podala na základě článku 226 ES žalobu na určení, že Portugalská republika tím, že přijala vnitrostátní právní předpisy, které zakazují upevňování barevných fólií na skla osobních a nákladních motorových vozidel, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, jakož i z článků 11 a 13 Dohody ze dne 2. května 1992 o Evropském hospodářském prostoru (
2
) (dále jen „Dohoda o EHP“).
II – Právní rámec
A – Právo Společenství
1. Primární právo Společenství
2.
Článek 28 ES zakazuje množstevní omezení dovozu [mezi členskými státy], jakož i veškerá opatření s rovnocenným účinkem.
3.
Podle článku 30 ES jsou povoleny zákazy nebo omezení dovozu mezi členskými státy, odůvodněné veřejnou bezpečností a ochranou zdraví a života lidí, neslouží-li jako prostředky svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu uvnitř Společenství.
2. Směrnice 2001/92/ES a 92/22/EHS
4.
Směrnice 2001/92/ES (
3
) (dále jen „směrnice 2001/92“) slouží přizpůsobení technickému pokroku směrnice Rady 92/22/EHS (
4
) o bezpečnostním zasklení a zasklívacích materiálech motorových vozidel a jejich přípojných vozidel a směrnice Rady 70/156/EHS o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
5.
Směrnice 92/22/EHS (dále jen „směrnice 92/22“) sama směřuje k zavedení jednotného postupu schvalování typu pro bezpečnostní zasklení a zasklívací materiály montované jako čelní sklo nebo jiná skla nebo jako dělicí panely motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.
6.
Směrnice 92/22, ve znění směrnice 2001/92, se použije na skla, která jsou určena k ochraně před slunečním zářením (tónovaná skla), avšak nikoliv na barevné fólie, které jsou upevňovány na skla osobních nebo nákladních motorových vozidel po jejich uvedení do provozu.
7.
Třetí bod odůvodnění a příloha II B směrnice 2001/92 naopak odkazují na ustanovení pro všeobecné a zvláštní specifikace, zkoušky a technické požadavky stanovené v předpisu č. 43 Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (
5
) v nejnovější verzi přijaté Evropským společenstvím (dále jen „předpis č. 43“), ze kterého vyplývá, že bezpečnostní zasklení musí mít běžnou propustnost světla ve výši alespoň 70 %, zatímco propustnost světla čelních skel nesmí dosahovat méně než 75 % (
6
).
8.
Minimální hodnota propustnosti světla pro zadní skla není naproti tomu stanovena. To znamená, že vozidlo smí být vybaveno tónovaným zasklením nebo barevnými fóliemi pro zadní a zadní boční skla s velmi slabou propustností světla, má-li dvě venkovní zpětná zrcátka.
B – Vnitrostátní právní úprava
9.
Směrnice 2001/92 je do portugalského práva provedena Decreto-Lei (nařízení s mocí zákona) č. 40/2003 ze dne 11. března 2003 (
7
) (dále jen „DL 40/2003“).
10.
Článek 2 odst. 1 DL 40/2003 zní následovně: „Upevňování barevných fólií na skla osobních či nákladních motorových vozidel je, s výjimkou řádných nálepek a tmavých fólií bez odlesku na nosných plochách, zakázáno“.
11.
Článek 5 DL 40/2003 stanoví, že od okamžiku vstupu této normy v platnost Direcção-Geral de Viação (úřad pro silniční dopravu) je povinen odmítnout udělení ES schválení typu a vnitrostátních schválení typu pro takové modely vozidel, které nesplňují ustanovení DL 40/2003, pokud jde o bezpečnostní zasklení.
III – Postup před zahájením soudního řízení
12.
Dne 1. dubna 2004 zaslala Komise portugalské vládě výzvu dopisem, ve kterém dospěla k závěru, že Portugalská republika tím, že vstupem článku 2 DL 40/2003 v platnost zakázala upevňování barevných fólií na skla osobních nebo nákladních motorových vozidel, aniž by ji informovala o návrhu tohoto vnitrostátního předpisu, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, článků 11 a 13 Dohody o EHP, jakož i z článku 8 směrnice 98/34/ES (dále jen „směrnice 98/34“) (
8
).
13.
Portugalská vláda ve svém vyjádření ze dne 28. června 2004 namítala, že uvedený zákaz představuje opatření na ochranu vnitřní bezpečnosti, zejména veřejného pořádku a bezpečnosti silničního provozu, jež je na základě článku 30 ES povoleno.
14.
Dopisem ze dne 22. prosince 2004 zaslala Komise portugalské vládě odůvodněné stanovisko. V tomto stanovisku vyjádřila Komise své přesvědčení, že Portugalská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, jakož i článků 11 a 13 Dohody o EHP, neboť zákaz obsažený v článku 2 DL 40/2003 narušuje obchod s barevnými fóliemi, jež jsou řádně vyráběny a prodávány v jiném členském státě nebo státě, jež je smluvní stranou Dohody o EHP. Komise mimoto opětovně vytýkala porušení informační povinnosti stanovené v článku 8 směrnice 98/34.
15.
Komise dále vyzvala portugalskou vládu k přijetí opatření nezbytných k tomu, aby vyhověla odůvodněnému stanovisku ve lhůtě dvou měsíců od jeho oznámení.
16.
Portugalská vláda dopisem ze dne 22. července 2005 následně sdělila svůj záměr zrušit článek 2 DL 40/2003. Krom toho oznámila, že bude vypracován návrh technického předpisu, jenž bude dokončen pravděpodobně během dvou měsíců následujících po konci letních prázdnin a připraven ke sdělení Komisi v souladu se směrnicí 98/34.
17.
Komise se poté, co jí byl dne 21. prosince 2005 předán návrh nařízení o stanovení technických pravidel, pokud jde o upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel (
9
), rozhodla vzít výtku týkající se porušení článku 8 směrnice 98/34 zpět.
18.
Naproti tomu Komise ve své žalobě nadále trvá na výtce týkající se neslučitelnosti zákazu upevňovat barevné fólie na skla osobních a nákladních motorových vozidel obsaženého v článku 2 DL 40/2003 s článkem 28 ES a článkem 11 Dohody o EHP, neboť podle jejích informací Portugalská republika dosud sporný vnitrostátní předpis nezrušila.
IV – Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
19.
V žalobě, která došla kanceláři Soudního dvora dne 16. června 2006, Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
1)
určil, že Portugalská republika tím, že v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 ze dne 11. března 2003 zakázala upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, jakož i článků 11 a 13 Dohody o EHP, neboť tento zákaz brání prodeji barevných fólií řádně vyrobených nebo prodávaných v jiném členském státě nebo státě, který je smluvní stranou Dohody o EHP, v Portugalsku,
2)
uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
20.
Portugalská vláda v žalobní odpovědi, která byla doručena dne 11. září 2006, navrhuje, aby Soudní dvůr:
1)
odmítl žalobu na určení, že Portugalská republika tím, že v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 ze dne 11. března 2003 zakázala upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, jakož i článků 11 a 13 Dohody o EHP, neboť tento zákaz brání prodeji barevných fólií řádně vyrobených nebo prodávaných v jiném členském státě nebo státě, který je stranou Dohody o EHP, v Portugalsku, z důvodu bezpředmětnosti tohoto zjištění, neboť Portugalská republika se rozhodla upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel obecně povolit;
2)
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
21.
Po doručení repliky Komise ze dne 21. listopadu 2006 a dupliky portugalské vlády ze dne 5. února 2007 byla písemná část jednání ukončena.
22.
Soudní dvůr zaslal v rámci přípravných opatření účastníkům řízení dvě otázky, které zodpověděli.
23.
Na jednání konaném dne 7. listopadu 2007 předložili zástupci Komise a portugalské vlády svá stanoviska.
V – Hlavní argumenty účastníků řízení
24.
Komise zastává názor, že sporná portugalská právní úprava, která zakazuje upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel, představuje opatření s rovnocenným účinkem množstevnímu omezení dovozu, které je v rozporu s článkem 28 ES a článkem 11 Dohody o EHP, neboť tento zákaz v Portugalsku brání prodeji barevných fólií řádně vyrobených a prodávaných v jiném členském státě nebo státě, který je smluvní stranou Dohody o EHP. Lze totiž očekávat, že případní zájemci, obchodníci a jednotlivci by tyto fólie s vědomím, že je nesmí upevnit na skla motorových vozidel, ani nekoupili.
25.
Komise připouští, že vzhledem k neexistenci harmonizačních předpisů na úrovni Společenství přísluší členským státům rozhodnout, v jakém rozsahu chtějí zajistit ochranu bezpečnosti silničního provozu na svém území. Mají však povinnost prokázat, že jejich předpisy jsou s ohledem na sledovaný cíl nutné a přiměřené, mohou-li přímo nebo nepřímo, skutečně nebo potenciálně narušit obchod mezi členskými státy.
26.
Komise zastává názor, že Portugalská republika neposkytla vhodné informace – například studie, zprávy nebo statistiky –, na základě kterých by bylo možné případně dovodit, že taková omezení volného pohybu zboží, jako jsou omezení dotčená v projednávaném případě, jsou odůvodněna důvody, jež jsou uvedeny v článku 30 ES a článku 11 Dohody o EHP nebo naléhavými důvody obecného zájmu a že použití barevných fólií bez ohledu na jejich barvu a vlastnosti, zejména co se týče propustnosti světla, představuje nebezpečí pro veřejný pořádek nebo bezpečnost silničního provozu.
27.
Portugalská vláda nepopírá skutečnosti uvedené v žalobě. Naproti tomu zpochybňuje posouzení určitých skutečností ze strany Komise. Portugalská vláda považuje sporný zákaz za odůvodněný, neboť podle článku 30 ES jsou členské státy oprávněny přijmout nezbytné předpisy za účelem zajištění vnitřní bezpečnosti a pořádku, jakož i bezpečnosti silničního provozu.
28.
Cílem zákazu stanoveného v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 bylo zajistit, aby byla zachována možnost sledování a identifikace osob a nákladu uvnitř motorového vozidla. Pro tyto účely bylo nutné zakázat provádění změn optických vlastností zasklení osobních motorových vozidel, respektive prostoru obsazeného osobami v nákladních motorových vozidlech.
29.
Portugalská vláda považuje sporný zákaz za opatření pro zajištění vnitřní bezpečnosti. Uvádí, že možnost jasné vizuální identifikace přepravovaných osob ve vozidle a nákladu v motorových vozidlech je podstatná pro předcházení a potírání zločinnosti, jakož i pro bezpečnost silničního provozu, neboť usnadňuje kontrolu správného obsazení sedadel ve vozidle a používání bezpečnostních pásů v souladu s předpisy. Neexistují žádná méně omezující opatření, jež by zajistila uskutečnění cílů vnitřní bezpečnosti a bezpečnosti silničního provozu.
VI – Právní rozbor
A – Úvodní poznámky
30.
Jak vyplývá z bodů odůvodnění směrnice 92/22, náleží přijetí této normy Společenství k opatřením, jež byla přijata proto, aby do 31. prosince 1992 bylo za použití postupu plné harmonizace postupně dokončeno vytvoření vnitřního trhu Evropského společenství. Cílem této zákonodárné iniciativy bylo odstranění existujících rozdílů, jež by mohly vést k překážkám obchodu, a to prostřednictvím zavedení harmonizovaného postupu schválení typu a s tím spojeného sbližování předpisů o bezpečnostním zasklení.
31.
Opatřením každého bezpečnostního zasklení značkou EHS (resp. „značkou ES schválení typu“ v souladu s terminologií zavedenou směrnicí 2001/92), jež odpovídá schválenému typu, již neměly být technické prohlídky těchto zasklení v ostatních členských státech nadále odůvodněné. Tímto měl být ovšem zohledněn nejen cíl vytvoření vnitřního trhu, ale také požadavky bezpečnosti silničního provozu vzhledem k rozličným nebezpečím, jež vznikají při používání těchto zasklení.
32.
Článek 5 DL 40/2003 ukládá portugalskému úřadu pro silniční dopravu, aby odmítl udělení ES schválení typu pro jakýkoliv model vozidla, který nesplňuje ustanovení DL 40/2003, pokud jde o bezpečnostní zasklení. Toto ustanovení se nesporně vztahuje také na porušení zákazu upevňovat barevné fólie na skla osobních a nákladních motorových vozidel stanoveného čl. 2 odst. 1 DL 40/2003.
33.
Vzhledem ke skutečnosti, že udělení ES schválení typu se řídí ustanoveními směrnice 92/22, nabízí se v projednávaném případě nejprve použití této normy Společenství jako kritéria pro případné posouzení, zda nedošlo k porušení povinnosti. Proti tomu však hovoří skutečnost, že tato směrnice se, jak bylo uvedeno na úvod, použije na tónovaná skla, ale nikoliv na barevné fólie. Vnitrostátní opatření, která se dotýkají této oblasti, nebyla tedy na úrovni Společenství harmonizována. Neexistují-li však společná nebo harmonizovaná pravidla, jsou členské státy povinny dodržovat základní svobody zakotvené Smlouvou, mezi něž patří volný pohyb zboží jako jedna ze základních zásad (
10
).
34.
Vzhledem k neexistenci harmonizace v této oblasti se tak hmotně právní rámec, v jehož světle musí Soudní dvůr posoudit slučitelnost sporných portugalských ustanovení s právem Společenství, vztahuje na normy primárního práva Společenství, a to normy Smlouvy o ES a Dohody o EHP, jež se týkají volného pohybu zboží (
11
).
35.
S ohledem na procesní rozdělení důkazního břemene je nutné poukázat na to, že v rámci řízení o nesplnění povinnosti podle článku 226 ES přísluší Komisi předložit důkaz o existenci takového nesplnění. Naproti tomu je věcí žalovaného členského státu, aby proti předloženým skutečnostem a z nich vyplývajícím závěrům přednesl odůvodněnou a podrobnou obhajobu (
12
).
B – Omezení volného pohybu zboží
36.
Volný pohyb zboží je zejména zajištěn prostřednictvím zákazu všech množstevních omezení dovozu, jakož i veškerých opatření s rovnocenným účinkem mezi členskými státy Evropského společenství podle článku 28 ES. Článek 11 Dohody o EHP je, pokud jde o jeho normativní výpověď, s tímto ustanovením práva Společenství totožný (
13
).
37.
Podle ustálené judikatury Soudního dvora se zákaz opatření s rovnocenným účinkem uvedený v článku 28 ES vztahuje na veškerou právní úpravu členských států, která by mohla, ať přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně, narušit obchod ve Společenství (
14
). Ačkoli účelem opatření není úprava obchodu se zbožím mezi členskými státy, určující je jeho vliv na obchod uvnitř Společenství, bez ohledu na to, zda skutečný nebo potenciální (
15
).
38.
Po posouzení všech skutečností předložených Soudnímu dvoru nemohou z mého pohledu přetrvávat pochybnosti o tom, že sporný zákaz stanovený v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 představuje opatření s rovnocenným účinkem ve smyslu této definice. Takový zákaz totiž může, i když je použitelný bez rozdílu, a nemá tudíž žádnou diskriminační povahu jak vzhledem ke svému zaměření, tak také vzhledem ke svému účinku, narušit nebo i znemožnit v Portugalsku obchod s barevnými fóliemi řádně vyrobenými nebo prodávanými v jiném členském státě nebo státě, který je smluvní stranou Dohody o EHP.
39.
Portugalská vláda uznává, že takový zákaz má za následek znevýhodnění resp. méně výhodnou úpravu obchodu s dotčenými barevnými fóliemi v Portugalsku v porovnání s úpravou platnou během období před vstupem DL 40/2003 v platnost. Omezující povaha této úpravy tak není zpochybňována.
40.
Takový obecný zákaz, jako je zákaz stanovený v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003, může skutečně odradit potenciální zákazníky již od koupě, a nikoliv od pouhého použití takových barevných fólií. Jak uvádí správně Komise, je nutné totiž při bližším pozorování očekávat, že potenciální zájemci, mezi nimi obchodníci nebo soukromí uživatelé, s vědomím, že nesmí upevnit fólie na skla motorových vozidel, od koupě takových fólií ustoupí (
16
).
41.
To platí tím spíše, že na základě posouzení argumentů účastníků řízení nelze využít sporné fólie jiným účelným způsobem, například na velké skleněné plochy v domácnosti, v zimních zahradách nebo ve sklenících. Podle informací Komise se tyto fólie liší, jak pokud jde o složení použité hmoty, tak také pokud jde o způsob jejich průmyslové výroby od ostatních ochranných fólií, které se obvykle používají v domácnosti nebo obecně v budovách. Oba druhy fólií mají navíc různé technické vlastnosti s ohledem na svůj tvar, barvu a propustnost světla, takže je nelze v žádném případě považovat za zastupitelné. Toto zjištění není nijak vyvráceno argumentem portugalské vlády – podle kterého přísluší výrobci stanovit v každém konkrétním případě účel využití. Právě při určování očekávaného účelu použití totiž výrobce zpravidla zohlední podstatné aspekty, jako jsou estetika, povětrnostní podmínky nebo zvláštnosti ve struktuře povrchu, a musí tudíž výrobek navrhnout a vyrábět tak, aby vykazoval požadované vlastnosti. Sporný zákaz může tudíž pro výrobce a obchodníky uzavřít všechny cesty odbytu.
42.
Je nutné odmítnout námitku portugalské vlády, podle které v důsledku dodatečného upuštění od tohoto zákazu ze strany portugalského státu již nadále neexistuje žádné zákonné omezení, které by mohlo narušit obchod s takovými barevnými fóliemi v Portugalsku. Sice platí, že Portugalská republika byla zpočátku ochotna požadavku Komise uvedenému v odůvodněném stanovisku a spočívajícímu ve zrušení tohoto zákazu vyhovět, když se rozhodla změnit návrh nařízení o stanovení technických pravidel o upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel (
17
), které nyní udělení schválení typu pro takové barevné fólie povoluje, na návrh nařízení s mocí zákona (
18
). Podle informací portugalské vlády měla totiž změna právní formy zajistit, že tento právní akt zaujme v rámci portugalského právního řádu postavení zákona, čímž bude zjevně a formálně provedeno zrušení zákazu stanoveného v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003. Jak sama ovšem připouští, bylo od tohoto záměru upuštěno do doby, než se Komise vyjádří ke změněnému textu sporného zákonného ustanovení.
43.
V tomto ohledu je třeba uvést, že podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti posuzuje vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, takže změny, ke kterým došlo následovně, nemohou být brány v úvahu (
19
). Tímto však není vyloučeno, že podstatná změna rozhodných vnitrostátních právních ustanovení v době mezi uplynutím lhůty stanovené pro dosažení souladu s odůvodněným stanoviskem a podáním žaloby pro nesplnění povinnosti může za určitých okolností zbavit rozsudek, který má Soudní dvůr vydat, podstatné části jeho užitečnosti, takže by mohlo být smysluplnější, kdyby Komise namísto podání žaloby vydala nové odůvodněné stanovisko upřesňující žalobní důvody, na kterých chce dále trvat s ohledem na změněné okolnosti (
20
). V projednávaném případě však k takové podstatné dodatečné změně právního stavu nedošlo, neboť Portugalská republika zákaz stanovený čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 vydáním nařízení s mocí zákona, jak bylo původně přislíbeno, nezrušila, ale nadále jej ponechala v platnosti (
21
).
44.
Vzhledem k váhavému chování Portugalské republiky v rámci ohlášeného zrušení sporného zákazu a částečně rozporných prohlášení portugalské vlády týkajících se současného stavu zákonodárného procesu jsem názoru, že současný právní stav v Portugalsku nesplňuje požadavky právní jistoty a jasnosti.
45.
Podle ustálené judikatury musí členské státy k zajištění úplného používání práva Společenství nejen uvést své právní předpisy do souladu s právem Společenství, ale navíc musejí vytvořit natolik určitou, jasnou a transparentní právní situaci, že se jednotlivec může v plném rozsahu seznámit se svými právy a může se jich dovolávat před vnitrostátními soudy (
22
). Jak jsem již uvedla ve svém stanovisku ve věci C-319/06, Komise v. Lucembursko (
23
), musí tato zásada platit tím spíše tehdy, pokud vnitrostátní právo členského státu ukládá jednotlivcům povinnosti a v případě jejich porušení hrozí sankcemi. V projednávaném případě je nesporné, že portugalský úřad pro silniční dopravu je v případě porušení zákazu povinen podle článku 5 DL 40/2003 odmítnout udělení ES schválení typu. Krom toho jsou porušení zákazu používání barevných fólií spojena s policejními sankcemi, resp. sankcemi za porušení veřejného pořádku (
24
). Článek 2 odst. 2 DL 40/2003 stanoví za takové porušení pokutu ve výši od 30 do 150 eur, přičemž podle odstavce 3 je trestné i nedbalostní jednání.
C – Odůvodnění
46.
Je však nutné zkoumat, zda tato právní úprava může být navzdory svému omezujícímu účinku na obchod uvnitř Společenství odůvodněna jedním z důvodů uvedených v článku 30 ES nebo jedním z naléhavých požadavků obecného zájmu, které jsou uvedeny v judikatuře Soudního dvora, a případně, zda takové omezení je způsobilé uskutečnit sledovaný cíl a nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení (
25
).
47.
V projednávaném sporu portugalská vláda tvrdí, že dotčený zákaz zakotvený v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 je odůvodněn důvody vnitřní veřejné bezpečnosti, jakož i důvody bezpečnosti silničního provozu. Zákaz totiž měl zajistit podmínky pro průhled zvenku do vnitřního prostoru motorového vozidla. Cílem tohoto zákazu tudíž nebylo získání jasného výhledu pro řidiče zachováním propustnosti skel, ale umožnit příslušným orgánům přímou kontrolu dodržování pravidel silničního provozu při pouhém pozorování motorových vozidel a jimi přepravovaných osob. Portugalská vláda tvrdí, že jasná vizuální rozpoznatelnost přepravovaných osob a nákladu v motorových vozidlech je podstatná pro předcházení a potírání zločinnosti, jakož i pro bezpečnost silničního provozu, neboť usnadňuje kontrolu řádného obsazení sedadel vozidla a používání bezpečnostních pásů v souladu s předpisy.
48.
Portugalská vláda se tak dovolává dvou různých důvodů, jednak nezbytnosti předcházení a potírání zločinnosti, a jednak požadavků bezpečnosti silničního provozu, které je nutné, ačkoliv mají svůj původ v oblasti veřejného pořádku a bezpečnosti (
26
), zkoumat z důvodů systematičnosti odděleně.
1. Nezbytnost předcházení a potírání zločinnosti
49.
Státní zájem na účinném potírání zločinnosti lze zařadit do oblasti veřejného pořádku a bezpečnosti, přičemž oba pojmy jsou výslovně uvedeny v článku 30 ES a článku 13 Dohody o EHP jako přípustné důvody pro omezení.
50.
Jako odůvodnění pro opatření členského státu, která omezují základní svobody, byla v judikatuře Soudního dvora uznána ochrana veřejného pořádku a bezpečnosti převážně v rámci volného pohybu pracovníků (
27
), svobody usazování, volného pohybu služeb, práv vyplývajících z přidružení Společenství a třetích států (
28
), jakož i, byť v menší míře, v souvislosti s volným pohybem zboží (
29
). K legitimním účelům, které odůvodňují omezení volného pohybu zboží z důvodů veřejného pořádku podle článku 30 ES, náleží například nezbytnost odhalování a stíhání obchodování s odcizenými motorovými vozidly (
30
), zabavení stříbrných mincí vyřazených z oběhu za účelem jejich státního slití (
31
) a potírání podvodů v souvislosti s podporami vývozu (
32
).
51.
Členské státy mohou v zásadě i nadále svobodně podle svých vnitrostátních potřeb stanovit, co vyžadují veřejný pořádek a veřejná bezpečnost. Přitom je však vždy nutné vzít v úvahu, že se v případě pojmů veřejný pořádek a veřejná bezpečnost jedná o samostatné pojmy práva Společenství, které spoluurčují rozsah působnosti základních svobod, a je tedy nutné je definovat autonomně, a nikoliv například na základě jednoho či více vnitrostátních právních řádů (
33
). Uplatnění významu pojmů v právních řádech členských států se zakazuje zejména tehdy, když se jedná o pojmy, které členským státům povolují omezení základních svobod nebo jiných individuálních práv. Bylo by tudíž nesprávné vyvozovat paralely například z vnitrostátního pojmu veřejná bezpečnost a veřejný pořádek používaného v policejním právu, aniž by byly zohledněny zvláštnosti práva Společenství, jakož i cíle Smlouvy (
34
). Podle mého názoru neexistuje žádný věcný důvod pro to, aby tradiční rozlišování podle vnitrostátního práva mezi policejními opatřeními v rámci potlačování zločinnosti jako součásti odvracení nebezpečí ze strany policie na straně jedné a represivními opatřeními jako součástí trestního stíhání na straně druhé bylo uplatňováno i v právu Společenství, takže také policejní opatření k potlačení zločinnosti, která zmiňovala portugalská vláda, musí být přiřazena k pojmu veřejný pořádek uvedenému v článku 30 ES a článku 13 Dohody o EHP, zejména jsou-li zmiňována tak neurčitě resp. nediferencovaně jako v projednávaném případě.
52.
Pojmy veřejný pořádek a veřejná bezpečnost podléhají výkladu Soudního dvora (
35
), takže jejich dosah nemůže být určován jednostranně každým členským státem a bez kontroly ze strany orgánů Společenství. Tyto pojmy je nutné jako výjimky ze základních svobod vykládat restriktivně. To nevylučuje, že zvláštní okolnosti odůvodňují použití pojmů veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti, takže je nutné členským státům podle okolností přiznat volnou úvahu v rámci mezí stanovených Smlouvou (
36
).
53.
Podle ustálené judikatury předpokládá uplatnění pojmu veřejného pořádku vnitrostátním orgánem v každém případě kromě společenského nepořádku, který představují všechna porušení práva, existenci skutečného a dostatečně závažného ohrožení, kterým je dotčen základní zájem společnosti (
37
). V projednávaném sporu však portugalská vláda neuvedla nic, co by mohlo naznačovat nějaké závažné ohrožení veřejného pořádku v Portugalsku. V důsledku tohoto nelze uplatnit článek 30 ES a článek 13 Dohody o EHP pro účely zachování zákazu čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 z důvodů předcházení a potírání zločinnosti.
2. Požadavky bezpečnosti silničního provozu
54.
V rozsahu, v němž portugalská vláda tvrdí, že dotčený zákaz byl vydán za účelem zajištění bezpečnosti řidičů motorových vozidel, je nutné konstatovat, že tento důvod není výslovně uveden v článku 30 ES a článku 13 Dohody o EHP. Bezpečnost silničního provozu nicméně představuje nesporně cíl sledovaný právem Společenství (
38
). Podle ustálené judikatury je bezpečnost silničního provozu rovněž uznána za jeden z naléhavých důvodů obecného zájmu, který by mohl odůvodňovat překážku volného pohybu zboží (
39
).
55.
Krom toho k důvodům uvedeným v článku 30 ES a článku 13 Dohody o EHP náleží také ochrana zdraví a života lidí. Jedná se přitom o právní zájmy, jejichž ochrana je ústředním cílem předcházení dopravním nehodám v celém Společenství (
40
). Vzhledem k tomu, že se pojem bezpečnost silničního provozu mimo jiné vztahuje jak na ochranu zdraví, tak na ochranu života lidí v souvislosti s podmínkami silničního provozu, je dále nutné vycházet ze zvláštního vztahu mezi těmito právními zájmy, takže je nutné provést přednostně právní přezkum na základě kritéria důvodu bezpečnosti silničního provozu.
56.
Vyšší propustnost bezpečnostního zasklení v motorových vozidlech usnadňuje provádění policejních kontrol a přispívá k bezpečnosti silničního provozu tím, že policejním úředníkům umožňuje při pouhém pozorování silničního provozu přezkoumat, zda není překročena maximální obsazenost sedadel motorového vozidla nebo zda byla dodržena povinnost používání bezpečnostních pásů (
41
). Zákaz upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel je v tomto ohledu zajisté způsobilý k dosažení cíle bezpečnosti silničního provozu.
57.
Přesto dospívám k závěru, že sporný zákaz stanovený v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 v rámci právního přezkumu s ohledem na jeho slučitelnost s právem Společenství neobstál, a to z důvodu k porušení zákazu proporcionality.
D – Proporcionalita
58.
Jednak je nesporné, že v případě neexistence harmonizačních norem přísluší členským státům, aby v mezích Smlouvy rozhodly o úrovni, na které zamýšlí zajistit ochranu zdraví a života lidí (
42
). Nesporné je rovněž to, že účinná ochrana nadmíru důležitých právních zájmů, jako je právě uvedený právní zájem „zdraví“ a „život“ nebo zvláště „bezpečnost silničního provozu“, vyžaduje řadu preventivních ochranných opatření ze strany vnitrostátních orgánů, takže určení přísnosti kontrol, které je třeba provádět, je v zásadě na úvaze členských států (
43
).
59.
Nic to však nemění na tom, že výjimka ze zásady volného pohybu zboží podle článku 30 ES nebo z naléhavých důvodů obecného zájmu může být odůvodněna pouze tehdy, pokud vnitrostátní orgány prokáží, že uvedená výjimka je nezbytná pro uskutečnění jednoho nebo více cílů uvedených v tomto článku a že je v souladu se zásadou proporcionality (
44
). Krom toho považuji v této souvislosti za nezbytné poukázat na to, že odůvodnění, která mohou být uplatňována členským státem, musí být doprovázena vhodnými důkazy nebo analýzou způsobilosti a přiměřenosti omezujícího opatření přijatého tímto státem, jakož i přesnými skutečnostmi dokládajícími jeho argumentaci (
45
).
60.
Portugalská republika nepředložila Soudnímu dvoru vhodné informace – například studie, zprávy nebo statistiky – na základě kterých by bylo možné případně dovodit, že omezení volného pohybu zboží, jež jsou předmětem sporu, jsou odůvodněna důvody uvedenými v článku 30 ES a článku 11 Dohody o EHP nebo naléhavými důvody obecného zájmu a že použití barevných fólií, bez ohledu na jejich barvu a vlastnosti, zejména co se týče propustnosti světla, představuje nebezpečí pro bezpečnost silničního provozu.
61.
Důkaz o takovém nebezpečí pro bezpečnost silničního provozu by byl nezbytnější tím spíše, že Portugalská republika nezakazuje používání tónovaných skel, ačkoliv tato skla – jež jsou srovnatelná se spornými barevnými fóliemi – nezajišťují 100 % výhled. Rozdílné zacházení se situacemi, které jsou v podstatě totožné, klade vysoké nároky na odůvodnění omezení volného pohybu zboží. Portugalská republika tudíž ani během postupu před zahájením soudního řízení, ani během řízení před Soudním dvorem nesplnila svou povinnost tvrzení a důkazní povinnost.
62.
Bez ohledu na to se absolutní zákaz používání sporných fólií jeví jako nepřiměřené opatření pro zajištění bezpečnosti silničního provozu, neboť jak Komise správně tvrdí, mohou členské státy na základě směrnice 2001/92 každopádně vyžadovat, aby minimální propustnost světla zasklení na sloupku B dosahovala 70 % a u čelního skla alespoň 75 %. Předpis č. 43 má totiž právní účinky v rámci právního řádu Společenství, a tudíž také v právních řádech všech členských států. Předpis č. 43 byl jednak převzat do práva Společenství rozhodnutím Rady 97/836/ES o přistoupení Evropského společenství k Dohodě EHK ze dne 20. března 1958 (
46
) s účinností k 24. březnu 1998. Na základě čl. 300 odst. 7 ES jsou dohody a předpis č. 43 závazné jak pro Společenství, tak i pro jeho členské státy. Krom toho směrnice 2001/92 ve svém třetím bodu odůvodnění, jakož i v příloze II B odkazuje na předpis č. 43, který stanoví různé technické požadavky, pokud jde o vlastnosti a konstrukci skel, mezi nimi i výše uvedené hodnoty minimální propustnosti světla, takže tyto technické požadavky je nutné odpovídajícím způsobem zohlednit v rámci přezkumu schválení podle směrnice 92/22.
63.
Vzhledem k tomu, že zavedení těchto hodnot minimální propustnosti světla v celém Společenství je spojeno se snahou zajistit bezpečnost silničního provozu (
47
), bylo by k dosažení tohoto cíle zcela dostatečné vyžadovat, aby tyto mezní hodnoty nebyly překročeny také při náležitém použití sporných fólií, tj. po upevnění na skla motorových vozidel. To by v konečném důsledku vedlo k omezení v současnosti platného zákazu, neboť by tak zůstalo zakázáno pouze používání takových fólií, které z důvodu nedostatečné propustnosti světla nemohou zajistit dodržování stanovených mezních hodnot. Dále by bylo vhodné další omezení tohoto zákazu, a to ve vztahu k jakémukoliv zasklení, které umožňuje skutečnou policejní kontrolu účastníků silniční dopravy. Týkalo by se to jak čelních skel motorových vozidel, tak i skel podél sedadel cestujících, nikoliv však zadního skla. Tímto by byla zaručena nejen policejní kontrola účastníků dopravy prostřednictvím pouhého pozorování, ale takové opatření by nemělo, na rozdíl od případu sporného zákazu, téměř žádné dopady na volný pohyb zboží. Stanovením absolutního zákazu používání sporných fólií podle čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 jde portugalská právní úprava jednoznačně nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení stanoveného cíle. Toto opatření členského státu nelze tudíž s ohledem na zajištění bezpečnosti silničního provozu považovat ani za nezbytné, ani za přiměřené.
64.
Portugalská vláda to také zjevně vážně nepopírá, uvádí-li ve své duplice, že není nemožné zvážit také jiné možnosti řešení, popřípadě také nenormativní opatření. Nicméně nepředložila důkaz pro své tvrzení, že taková alternativní opatření nejsou vhodná pro zajištění bezpečnosti silničního provozu.
65.
Vnitrostátní úprava v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 nemůže být z důvodu porušení zásady proporcionality odůvodněna důvody, jež souvisejí s bezpečností silničního provozu. Je tudíž nutné prohlásit tuto právní úpravu za neslučitelnou s článkem 28 ES a článkem 11 Dohody o EHP.
66.
Dospívám tudíž k závěru, že Portugalská republika tím, že v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 ze dne 11. března 2003 zakázala upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, jakož i z článků 11 a 13 Dohody o EHP, neboť tento zákaz brání v Portugalsku prodeji barevných fólií řádně vyrobených nebo prodávaných v jiném členském státě nebo státě, který je smluvní stranou Dohody o EHP.
VII – K nákladům řízení
67.
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení. Vzhledem k tomu, že Portugalská republika neměla ve věci úspěch, je třeba jí uložit náhradu nákladů řízení.
VIII – Závěry
68.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr:
1.
určil, že Portugalská republika tím, že v čl. 2 odst. 1 DL 40/2003 ze dne 11. března 2003 zakázala upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES, jakož i z článků 11 a 13 Dohody o EHP, neboť tento zákaz brání v Portugalsku prodeji barevných fólií řádně vyrobených nebo prodávaných v jiném členském státě nebo státě, který je smluvní stranou Dohody o EHP;
2.
uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Úř. věst. 1994, L 1, s. 3.
(
3
) – Směrnice Komise 2001/92/ES ze dne 30. října 2001, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 92/22/EHS o bezpečnostním zasklení a zasklívacích materiálech motorových vozidel a jejich přípojných vozidel a směrnice Rady 70/156/EHS o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (Úř. věst. L 291, s. 24; Zvl. vyd. 07/06, s. 3).
(
4
) – Směrnice Rady 92/22/EHS ze dne 31. března 1992 o bezpečnostním zasklení a zasklívacích materiálech motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (Úř. věst. L 129, s. 11; Zvl. vyd. 07/01, s. 377).
(
5
) – Od konce 50. let jsou na mezinárodní úrovni ve prospěch spotřebitelů harmonizovány technické předpisy pro motorová vozidla za účelem odstranění překážek obchodu s motorovými vozidly a příslušenství. Základem je dohoda uzavřená dne 20. března 1958 v rámci Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK), která byla s účinností k 16. říjnu 1995 změněna. Stranou dohody („2. revize dohody o přijímání jednotných technických předpisů pro kolová vozidla, zařízení a součásti, které lze namontovat nebo používat v kolových vozidlech, a podmínkách pro vzájemné uznávání povolení udělených na základě těchto předpisů“) je v současnosti 47 smluvních stran, včetně Evropského společenství (viz k tomu B. Sündermann, „Internationale Harmonisierung der technischen Vorschriften für Kraftfahrzeuge und Übernahme in deutsches Recht“, Straßenverkehrsrecht – Zeitschrift für die Praxis des Verkehrsjuristen, 2006, s. 49, 50). Na základě této dohody byl vydán předpis č. 43, který stanoví jednotné podmínky pro schvalování zasklívacích materiálů a jejich montáž do motorových vozidel. Podle svých ustanovení týkajících se působnosti platí tento předpis pro zasklívací materiály, které mají být montovány jako čelní skla nebo jiná skla nebo jako dělicí panely motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i pro jejich montáž; na zasklení pro osvětlovací a světelná signalizační zařízení a přístrojové desky, jakož i zvláštní neprůstřelná zasklení se nepoužije. Tento předpis neplatí také pro izolační skla.
(
6
) – Předpis č. 43, jednotné podmínky pro schválení materiálů pro bezpečnostní zasklení a jejich montáž do vozidel, příloha 21, bod 4 „Zvláštní ustanovení pro vozidla kategorie M a N“ (neoficiální překlad) (viz body 4.1.1, 4.2.1.1, 4.2.2.1).
(
7
) – Decreto-Lei č. 40/2003, Diário da República – I série-A č. 59 ze dne 11. března 2003.
(
8
) – Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337).
(
9
) – Návrh nařízení o stanovení technických pravidel, pokud jde o upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).
(
10
) – Podle čl. 3 odst. 1 písm. c) ES zahrnují činnosti Evropského společenství vnitřní trh, který se vyznačuje odstraněním překážek, mimo jiné volného pohybu zboží. Dále čl. 14 ES odst. 2 stanoví: „Vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží […] v souladu s ustanoveními této smlouvy“. Tato ustanovení jsou zejména obsažena v článku 28 a násl. Viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. prosince 1997, Komise v. Francie (C-265/95, Recueil, s. I-6959, bod 24 a násl.). Cílem Dohody o EHP je podle jejího čl. 1 odst. 1 „podpořit trvalé a vyvážené posilování hospodářských a obchodních vztahů mezi smluvními stranami za rovných podmínek hospodářské soutěže a dodržování těchto pravidel za účelem vytvoření stejnorodého Evropského hospodářského prostoru“. Podle čl. 1 odst. 2 písm. a) zahrnuje toto přidružení za účelem dosažení těchto cílů mimo jiné volný pohyb zboží. Tato oblast je upravena v souladu s ustanoveními v článku 8 a násl. Viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ESVO ze dne 16. prosince 1994, Restamark (E-1/94, 1994–1995 EFTA Court Report, s. 14, bod 46 a násl.).
(
11
) – To vyplývá a contrario z judikatury Soudního dvora, která stanoví, že je-li určitá oblast předmětem úplné harmonizace na úrovni Společenství, musí být každé vnitrostátní opatření, které se jí týká, posuzováno vzhledem k ustanovením harmonizačního předpisu, a nikoliv vzhledem k primárnímu právu. Viz rozsudky ze dne 12. října 1993, Vanacker a Lesage (C-37/92, Recueil, s. I-4947, bod 9), ze dne 13. prosince 2001, DaimlerChrysler (C-324/99, Recueil, s. I-9897, bod 32), ze dne 11. prosince 2003, Deutscher Apothekerverband (C-322/01, Recueil, s. I-14887, bod 64) a ze dne 14. prosince 2004, Radlberger Getränke a Spitz (C-309/02, Sb. rozh. s. I-11763, bod 53). V tomto smyslu také L. Dubios a C. Blumann, Droit matériel de l’Union européenne, 4. vydání, Paříž 2006, bod 430, s. 275, podle nichž harmonizační norma omezuje pravomoci členských států podle článku 30 ES. Zatímco úplná harmonizace jim zakazuje omezovat volný pohyb zboží, částečná harmonizace jim přiznává určitý prostor pro volnou úvahu v rámci mezí stanovených harmonizovaným právem.
(
12
) – Rozsudek ze dne 22. září 1988, Komise v. Řecko (272/86, Recueil, s. 4875, bod 21).
(
13
) – Viz rozsudky Soudního dvora ESVO Restamark, výše uvedený, bod 46, a ze dne 27. června 1997, Tore Willemsen (E-6/96, 1997 EFTA Court Report, s. 3, bod 43), podle kterých článek 11 Dohody o EHP je, co se týče obsahu, totožný s článkem 28 ES. Viz také rozsudek Soudního dvora ze dne 8. listopadu 2007, Ludwigs-Apotheke (C-143/06, Sb. rozh. s. I-9623, bod 43), podle kterého „pravidla týkající se omezení volného pohybu zboží stanovená v článcích 11 a 13 této dohody jsou v podstatě shodná s pravidly stanovenými v článcích 28 ES a 30 ES“.
(
14
) – Viz rozsudky ze dne 11. července 1974, Dassonville (8/74, Recueil, s. 837, bod 5), ze dne 23. listopadu 1993, Keck a Mithouard (C-267/91 a C-268/91, Recueil, s. I-6097, bod 11), ze dne 16. listopadu 2000, Komise v. Belgie, (C-217/99, Recueil, s. I-10251, bod 16), ze dne 19. června 2003, Komise v. Itálie (C-420/01, Recueil, s. I-6445, bod 25), ze dne 23. září 2003, Komise v. Dánsko (C-192/01, Recueil, s. I-9693, bod 39), ze dne 2. prosince 2004, Komise v. Nizozemsko (C-41/02, Sb. rozh. s. I-11375, bod 39), ze dne 10. ledna 2006, De Groot en Slot Allium a Bejo Zaden (C-147/04, Sb. rozh. s. I-245, bod 71), ze dne 26. října 2006, Komise v. Řecko (C-65/05, Sb. rozh. s. I-10341, bod 27), ze dne 15. března 2007, Komise v. Finsko (C-54/05, Sb. rozh. s. I-2473, bod 30), a ze dne 20. září 2007, Komise v. Nizozemsko (C-297/05, Sb. rozh. s. I-7467, bod 53).
(
15
) – Viz bod 39 stanoviska generálního advokáta Mazáka ze dne 8. února 2007 ve věci Komise v. Belgie (C-254/05, rozsudek ze dne 7. června 2007, Sb. rozh. s. I-4269).
(
16
) – Viz bod 20 žaloby Komise.
(
17
) – Návrh nařízení o stanovení technických pravidel o upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).
(
18
) – Z odůvodnění návrhu nařízení (příloha VI žaloby), který byl předán Evropské komisi Stálým zastoupením Portugalska u Evropské unie dopisem ze dne 21. prosince 2005, vyplývá, že podle názoru Komise zavedla Portugalská republika omezení volného pohybu zboží, která jsou v rozporu se Smlouvou o ES. Dále lze vyčíst, že Portugalská republika je ochotna vyhovět požadavku Komise tím, že přijme minimální technická pravidla týkající se upevňování barevných fólií na skla motorových vozidel, přičemž budou splněny jak požadavky na bezpečnost silničního provozu, tak i volného pohybu zboží. Článek 8 odst. 1 návrhu stanoví, že pro fólie, které odpovídají ustanovením této právní úpravy, bude uděleno schválení typu. Podle čl. 8 odst. 1 budou schválení udělená v jiných členských státech uznávána za rovnocenná. Článek 9 stanoví, že takové fólie musí mít odpovídající označení schválení typu ve viditelné formě.
(
19
) – Rozsudky Komise v. Belgie, výše uvedený, bod 39, ze dne 18. července 2006, Komise v. Itálie (C-119/04, Sb. rozh. s. I-6885, bod 27), ze dne 6. března 2003, Komise v. Lucembursko (C-211/02, Recueil, s. I-2429, body 6 a 28), ze dne 7. března 2002, Komise v. Španělsko (C-29/01, Recueil, s. I-2503, bod 11), ze dne 15. března 2001, Komise v. Francie (C-147/00, Recueil, s. I-2387, bod 26), ze dne 21. června 2001, Komise v. Lucembursko (C-119/00, Recueil, s. I-4795, bod 14), ze dne 30. listopadu 2000, Komise v. Belgie (C-384/99, Recueil, s. I-10633, bod 16), ze dne 3. července 1997, Komise v. Francie (C-60/96, Recueil, s. I-3827, bod 15), ze dne 17. září 1996, Komise v. Itálie (C-289/94, Recueil, s. I-4405, bod 20), ze dne 12. prosince 1996, Komise v. Itálie (C-302/95, Recueil, s. I-6765, bod 13).
(
20
) – Rozsudky ze dne 9. prosince 2004, Komise v. Francie (C-177/03, Sb. rozh. s. I-11671, bod 21) a ze dne 1. února 2005, Komise v. Rakousko (C-203/03, Sb. rozh. s. I-935, body 27 až 32).
(
21
) – Nic na tom nemění okolnost, že portugalská vláda, jak bylo uvedeno v ústní části řízení, dne 31. října 2007 schválila návrh zákona, který stanoví zrušení čl. 2 odst. 1 DL 40/2003. Tento zákon vstoupí v platnost podle informací portugalské vlády teprve jeho zveřejněním v Úředním věstníku Portugalské republiky.
(
22
) – Viz v tomto smyslu ve vztahu ke směrnicím rozsudky ze dne 28. února 1991, Komise v. Itálie (C-360/87, Recueil, s. I-791, bod 12), a ze dne 15. června 1995, Komise v. Lucembursko (C-220/94, Recueil, s. I-1589, bod 10). Dále viz rozsudky ze dne 18. ledna 2001, Komise v. Itálie (C-162/99, Recueil, s. I-541, body 22 až 25), ze dne 6. března 2003, Komise v. Lucembursko (C-478/01, Recueil, s. I-2351, bod 20), a ze dne 14. října 2004, Komise v. Portugalsko (C-275/03, bod 33).
(
23
) – Viz bod 75 mého stanoviska ze dne 13. září 2007 v dosud projednávané věci Komise v. Lucembursko (C-319/06).
(
24
) – Jak Lanord M. Farinelli, „La norme technique: une source du droit légitime“, Revue française de droit administratif, 2005, č. 4, s. 740 a násl. správně uvádí, cílem technické normy je řízení lidského jednání, aniž by však sama mohla toto jednání vynutit. Posledně uvedené je možné pouze v případě, že tato norma získá prostřednictvím inkorporace do právní normy právně závaznou povahu a tato právní norma stanoví pro případ porušení sankce. Tyto sankce mohou mít správní, občanskoprávní a dokonce i trestněprávní povahu.
(
25
) – I když dotčený zákaz spadá do působnosti článku 28 ES, z ustálené judikatury vyplývá, že vnitrostátní právní úprava, která představuje opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením, může být odůvodněna jedním z důvodů obecného zájmu uvedených v článku 30 ES nebo naléhavými požadavky (viz v tomto smyslu rozsudek Komise v. Itálie ze dne 19. června 2003, uvedený v poznámce pod čarou 14, bod 29, a rozsudek ze dne 5. února 2004, Komise v. Itálie, C-270/02, Recueil, s. I-1559, bod 21). V obou případech musí být vnitrostátní ustanovení způsobilé zaručit uskutečnění sledovaného cíle a nepřekračovat meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení (viz mimo jiné rozsudky ze dne 20. června 2002, Radiosistemi, C-388/00 a C-429/00, Recueil, s. I-5845, body 40 až 42, a ze dne 8. května 2003, ATRAL, C-14/02, Recueil, s. I-4431, bod 64, ze dne 8. září 2005, Yonemeto, C-40/04, Sb. rozh. s. I-7755, bod 55, a ze dne 10. listopadu 2005, Komise v. Portugalsko, C-432/03, Sb. rozh. s. I-9665, bod 42).
(
26
) – Podle S. Leibleho, Grabitze, Hilfa, Das Recht der Europäischen Union, svazek I, článek 30 Smlouvy o ES, body 12 a 15, mají členské státy při konkretizaci pojmů veřejný pořádek a bezpečnost široký prostor pro uvážení. Narušení veřejné bezpečnosti vycházející z volného pohybu zboží vede zpravidla také k ohrožení života a zdraví a lze je přirozeně přiřadit pod tento pojem. To samé platí pro ohrožení bezpečnosti silničního provozu (viz rozsudek ze dne 11. června 1987, Goffette, 406/85, Recueil, s. 2525, ve kterém byla bezpečnost dopravy, předtím než byla uznána jako specifický naléhavý důvod obecného zájmu, přiřazována pod článek 30 ES).
(
27
) – Soudní dvůr vždy zdůrazňoval, že výhrada veřejného pořádku představuje výjimku ze základní zásady volného pohybu osob, kterou je třeba vykládat restriktivně a jejíž rozsah nemohou členské státy určovat jednostranně (rozsudky ze dne 28. října 1975, Rutili, 36/75, Recueil, s. 1219, bod 27, rozsudek ze dne 27. října 1977, Bouchereau, 30/77, Recueil, s. 1999, bod 33, ze dne 27. dubna 2006, Komise v. Německo, C-441/02, Sb. rozh. s. I-3449, bod 34, a ze dne 7. června 2007, Komise v. Nizozemsko, C-50/06, Sb. rozh. s. I-4383, bod 42).
(
28
) – Například ve vztahu k pojmu veřejného pořádku v čl. 14 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/80. Podle ustálené judikatury se musí zásady přijaté v rámci článků 39 ES až 41 ES v co největším možném rozsahu vztahovat na turecké státní příslušníky, kterým náleží práva uznaná rozhodnutím č. 1/80. Z toho vyplývá, že při určení dosahu výjimky veřejného pořádku stanovené v čl. 14 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 je třeba vycházet z výkladu stejné výjimky v oblasti volného pohybu pracovníků, kteří jsou státními příslušníky členských států Společenství. Takový výklad je odůvodněný tím spíše, že znění zmíněného ustanovení je téměř totožné se zněním čl. 39 odst. 3 ES. Viz rozsudky ze dne 4. října 2007, Polat (C-349/06, Sb. rozh. s. I-8167), ze dne 16. února 2006, Torun (C-502/04, Sb. rozh. s. I-1563), ze dne 10. února 2000, Nazli (C-340/97, Recueil, s. I-957, bod 56), a ze dne 11. listopadu 2004, Cetinkaya (C-467/02, Sb. rozh. s. I-10895, bod 43).
(
29
) – Viz k pojmu veřejný pořádek v právu Společenství moje stanovisko ze dne 13. září 2007 v dosud projednávané věci Komise v. Lucembursko (výše uvedená, body 40 až 44). V rozsudku ze dne 14. října 2004, Omega (C-36/02, Sb. rozh. s. I-9609, bod 26) Soudní dvůr zkoumal odůvodnění vnitrostátního zákazu hospodářské činnosti, který byl vydán z důvodu porušení lidské důstojnosti, které bylo spatřováno v této činnosti, pouze na základě ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb a odpovídajících výjimek (článek 55 ES ve spojení s čl. 46 odst. 1 ES), i když považoval ustanovení o volném pohybu zboží v zásadě za rozhodující. Podle názoru P.-C. Müller-Grafa, Kommentar zum Vertrag über die Europäische Union und zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft (pod vedením Angely Bardenhewer-Rating a dalších), 6. vydání, Baden-Baden 2003–2004, článek 30 EG, bod 49, je nutné pojem veřejný pořádek – často ve spojení s pojmem veřejná bezpečnost – chápat jako pojem „všeobecné povahy“. Tento chráněný zájem lze uplatnit pouze v případech, ve kterých není relevantní žádný z ostatních právních zájmů uvedených v článku 30 ES. Podle autora se členské státy v dosavadní praxi za účelem odůvodnění překážek obchodu jen zřídka odvolávaly na narušení veřejného pořádku. P. Fischer, H. Köck, M. Karollus, Europarecht, 4. vydání, Vídeň 2002, s. 756, bod 1579, poukazují rovněž na skutečnost, že se veřejný pořádek v rámci působnosti článku 30 ES použije poměrně ojediněle.
(
30
) – Rozsudky ze dne 17. června 1987, Komise v. Itálie (154/85, Recueil, s. 2717, bod 13 a násl.), a ze dne 30. dubna 1991, Boscher (C-239/90, Recueil, s. I-2023, bod 23).
(
31
) – Rozsudek ze dne 23. listopadu 1978, Thompson (7/78, Recueil, s. I-2247, body 32 a 34).
(
32
) – Rozsudek ze dne 22. června 1994, Deutsche Milchkontor (C-426/92, Recueil, s. I-2757, bod 44).
(
33
) – Rozsudek ze dne 2. dubna 1998, EMU Tabac (C-296/95, Recueil, s. I-1605, bod 30), ze dne 23. března 1982, Levin (53/81, Recueil, s. I-1035, body 10 až 12) a ze dne 14. ledna 1982, Corman (64/81, Recueil, s. 13, bod 8). Pojmy práva Společenství nesmí být definovány odkazem na právní předpisy členských států. Odkaz na význam pojmů v právních řádech členských států je vyloučen především v případě, že se jedná o pojmy, které členským státům umožňují omezení základních svobod nebo jiných individuálních práv (viz H.-J. Schütz, T. Bruha, D. König, Casebook Europarecht, Mnichov 2004, s. 451 a násl.).
(
34
) – Podle názoru J. Bröhmera v Calliess a Ruffert (vyd.), Kommentar zu EUV/EGV, 3. vydání, 2007, článek 46, bod 4, s. 801, jsou paralely vyvozované například z pojmu veřejné bezpečnosti a veřejného pořádku používaného ve vnitrostátním policejním právu nápomocné pouze podmíněně pro účely definice pojmů práva Společenství „veřejný pořádek a veřejná bezpečnost“. Podle C. Pisky, Kommentar zu EU- und EG-Vertrag, Vídeň 2003, 3. vydání, článek 30 ES, bod 26, nemá pojem veřejný pořádek v právu Společenství policejněprávní povahu ve smyslu vnitrostátního práva.
(
35
) – Viz rozsudky Rutili (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 27), Bouchereau (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 33), ze dne 29. dubna 2004, Orfanopoulos a Oliveri (C-482/01 a C-493/01, Recueil, s. I-5257, body 64 a 65), ze dne 31. ledna 2006, Komise v. Španělsko (C-503/03, Sb. rozh. s. I-1097, bod 45), Komise v. Německo (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 34), a Komise v. Nizozemsko (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 42).
(
36
) – Viz rozsudek ze dne 14. prosince 1974, Van Duyn (41/74, Recueil, s. 1337, body 18 a 19).
(
37
) – Rozsudky Rutili (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 28), Bouchereau (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 35), ze dne 14. března 2000, Scientology (C-54/99, Recueil, s. I-1335, bod 17), ze dne 9. března 2000, Komise v. Belgie (C-355/98, Recueil, s. I-1221, bod 28), ze dne 19. ledna 1999, Calfa (C-348/96, Recueil, s. I-11, body 21 a 23), Orfanopoulos a Oliveri (uvedený v poznámce pod čarou 35, bod 66), Komise v. Španělsko (uvedený v poznámce pod čarou 35, bod 46), Komise v. Německo (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 35) a Komise v. Nizozemsko (uvedený v poznámce pod čarou 27, bod 43).
(
38
) – Zlepšení bezpečnosti dopravy mají v Evropské unii vzhledem k 1,3 milionům nehod ročně s více než 40000 mrtvými 1,7 miliony zraněnými zvláštní význam. Komise v této souvislosti v bílé knize ze dne 12. září 2001 o evropské dopravní politice (KOM[2001] 370 konečné) navrhla, že si Evropská unie stanoví za cíl snížení počtu mrtvých do roku 2010 o polovinu. Všechny členské státy mají za to, že jsou konfrontovány s totožnými problémy bezpečnosti silničního provozu, totiž překračování rychlosti, konzumace alkoholu, nepřipevnění bezpečnostních pásů, nedostatečná ochrana před nárazem, místa častých nehod, nedodržování doby řízení a nuceného odpočinku v oblasti silniční dopravy a špatná viditelnost. Článek 71 odst. 1 písm. c) ES obsahuje zvláštní zmocnění pro přijetí opatření ke zlepšení bezpečnosti dopravy. Tato opatření úzce souvisejí se sbližováním technických norem a s tím spojenou harmonizací soutěžních podmínek. Společenství přijalo řadu příslušných předpisů. Tyto předpisy se týkají mimo jiné registrace motorových vozidel, schvalování typu systémů řízení, brzdových systémů, výkonu motorů nebo stavu vozidel přepravujících nebezpečný náklad. Dále se jedná o hodnoty emisí škodlivých látek, výpočet spotřeby paliva a emisí CO2 přípustné hladiny akustického tlaku nebo hmotností a rozměrů určitých vozidel. Tato oblast je ústředním bodem sbližování práva na úrovni Společenství. V širším smyslu souvisí s bezpečností dopravy právní rámec pro evropský řidičský průkaz. V rámci celého Společenství je dále upraveno povinné používání bezpečnostních pásů v určitých vozidlech a opatření inspirovaná politikou ochrany životního prostředí, jako je povinný prodej bezolovnatého benzínu. Také úprava letního času na úrovni celého Společenství byla odůvodněna dopravní politikou (viz k tomu T. Oppermann, Europarecht, 3. vydání, § 22, bod 21, s. 470).
(
39
) – Viz mimo jiné rozsudky Komise v. Finsko (uvedený v poznámce pod čarou 14, bod 40), ze dne 5. října 1994, Van Schaik (C-55/93, Recueil, s. I-4837, bod 19), ze dne 12. října 2000, Snellers (C-314/98, Recueil, s. I-8633, bod 55), a ze dne 21. března 2002, Cura Anlagen (C-451/99, Recueil, s. I-3193, bod 59), Viz stanovisko generálního advokáta Légera ze dne 5. října 2006 v dosud projednávané věci Komise v. Itálie (C-110/05, bod 44).
(
40
) – Viz také výše uvedené stanovisko generálního advokáta Légera uvedené v poznámce pod čarou 39, bod 46.
(
41
) – V rámci celého Společenství je povinné používání bezpečnostních pásů upraveno podle směrnice Rady ze dne 16. prosince 1991 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se povinného používání bezpečnostních pásů ve vozidlech s hmotností do 3,5 tuny (Úř. věst. L 373, s. 26; Zvl. vyd. 07/01, s. 353), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/20/ES ze dne 8. dubna 2003 (Úř. věst. L 115, s. 63; Zvl. vyd. 07/07, s. 277).
(
42
) – Rozsudky ze dne 27. června 1996, Brandsma (C-293/94, Recueil, s. I-3159, bod 11), Komise v. Portugalsko (uvedený v poznámce pod čarou 25, bod 44), ze dne 7. června 2007, Komise v. Belgie (uvedený v poznámce pod čarou 15, bod 35).
(
43
) – Rozsudky Deutscher Apothekerverband (uvedený v poznámce pod čarou 11, bod 103) a Komise v. Portugalsko (uvedený v poznámce pod čarou 25, bod 44).
(
44
) – Rozsudky Soudního dvora ze dne 30. listopadu 1983, Van Bennekom (227/82, Recueil, s. 3883, bod 40), ze dne 13. března 1997, Morellato (C-358/95, Recueil, s. I-1431, bod 14), ze dne 8. května 2003, ATRAL (C-14/02, Recueil, s. I-4431, bod 67), a ze dne 5. února 2004, Komise v. Itálie (uvedený v poznámce pod čarou 25, bod 22). K významu proporcionality opatření na ochranu veřejného zdraví členských států, která omezují volný pohyb zboží, v rámci právního řádu vytvořeného Dohodou o EHP viz rozsudky Soudního dvora ESVO ze dne 27. června 1997, Tore Wilhelmsen AS v. Oslo kommune (E-6/96, 1997 EFTA Court Report, s. 53, body 79, 87, 91, 92) a ze dne 25. února 2005, Pedicel v. Sosial-og helsedirektoratet (E-4/04, 2005 EFTA Court Report, s. 1, body 55, 56).
(
45
) – Rozsudky ze dne 13. listopadu 2003, Lindman (C-42/02, Recueil, s. I-13519, bod 25), ze dne 18. března 2004, Leichtle (C-8/02, Recueil, s. I-2641, bod 45), ze dne 7. července 2005, Komise v. Rakousko (C-147/03, Sb. rozh. s. I-5969, bod 63), ze dne 16. února 2006, Rockler (C-137/04, Sb. rozh. s. I-1441, bod 25), ze dne 16. prosince 2006, Öberg (C-185/04, Sb. rozh. s. I-1453, bod 22), ze dne 7. června 2007, Komise v. Belgie (uvedený v poznámce pod čarou 15, bod 36). Podle T. Kingreena, v Calliess a Ruffert (vyd.), Kommentar zu EUV/EGV, 3. vydání, 2007, články 28–30 ES, bod 199, se nesmí členské státy při ochraně zdraví a života lidí opírat pouze o domněnky a tvrzení. Stupeň povinnosti odůvodnění bude záviset jako výraz zásady proporcionality zejména na intenzitě nebezpečí hrozícího v konkrétním případě a pravděpodobnosti, že toto nebezpečí nastane. Sice není nezbytné, aby již vznikla škoda, neboť účinná ochrana předpokládá řadu preventivních opatření. Nicméně existuje povinnost srozumitelně doložit nezbytnost zásahu s poukazem na vědecká zjištění nebo evropské či mezinárodní standardy, která je zpravidla zkoumána v rámci nezbytnosti.
(
46
) – Rozhodnutí Rady ze dne 27. listopadu 1997 o přistoupení Evropského společenství k Dohodě Evropské hospodářské Komise Organizace spojených národů o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto pravidel („revidovaná dohoda z roku 1958“) (Úř. věst. L 346, s. 78; Zvl. vyd. 11/27, s. 52). Příloha II tohoto rozhodnutí stanoví, že Evropské společenství má v úmyslu v souvislosti s přistoupením k Revidované dohodě omezit své přistoupení ve vztahu ke kolovým vozidlům, zařízení a částí na uznávání a schválení určitých předpisů EHK uvedených v tabulce s uvedenými změnami, ve znění platném v okamžiku přistoupení. V tabulce je uveden předpis EHK č. 43 „Bezpečnostní sklo“. Podle B. Sündermanna, na uvedeném místě (poznámka pod čarou 5), s. 51, 54, není na základě čl. 300 odst. 7 ES ve spojení s čl. 1 odst. 4 (v případě nových předpisů) a čl. 1 odst. 7 (v případě stávajících předpisů revidovaného znění 2 dohody z roku 1958) třeba žádného dodatečného právního aktu, kterým by byly převzaty tyto předpisy resp. změny předpisů do vnitrostátního práva. Dohoda a předpis EHK č. 43 jsou tudíž závazné jak pro Společenství, tak také pro členské státy.
(
47
) – Harmonizace technických předpisů pro motorová vozidla pod vedením Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK) a na úrovni Společenství sleduje v podstatě tři cíle: bezpečnost silničního provozu, ochranu životního prostředí a zajištění přístupu na trh za účelem obchodu s motorovými vozidly prostřednictvím odstranění technických omezení obchodu. Viz B. Sündermann, na uvedeném místě (poznámka pod čarou 5), s. 49, 50, 55; T. Oppermann, na uvedeném místě (poznámka pod čarou 38), § 22, bod 21, s. 470 a § 18, bod 43, s. 388; Langner, „Technische Vorschriften und Normen“ in: Dauses (vyd.), Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts, C. VI, body 1, 4, 118.