62023CC0483
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 10. července 2025 (
1
)
Věc C‑483/23
D,
A,
B,
C,
T
proti
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Comitato di Sicurezza Finanziaria,
Agenzia del Demanio
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie)]
„Řízení o předběžné otázce – Zahraniční politika – Omezující opatření proti Ruské federaci vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny – Nařízení (EU) č. 269/2014 – Zmrazení finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů vložených do trustu – Uznání trustu založeného v offshore jurisdikci – Zakladatel trustu uvedený v příloze I nařízení č. 269/2014 – Vlastnictví, držení a ovládání hospodářských zdrojů a finančních prostředků trustu – Ovládání finančních prostředků a hospodářských zdrojů trustu – Trust spojený se sankcionovanou osobou“
1.
Tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká přijetí omezujících opatření spočívajících ve zmrazení hospodářských zdrojů a finančních prostředků, přijatých Evropskou unií vůči Ruské federaci s cílem potlačit činnosti narušující nebo ohrožující územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny.
2.
Stručně řečeno, předkládající soud se táže, zda se opatření spočívající ve zmrazení mohou vztahovat i na finanční prostředky nebo hospodářské zdroje, které do trustu (
2
) vložila osoba (zakladatel trustu) jmenovitě určená v příloze I nařízení (EU) č. 269/2014 (
3
).
3.
Soudní dvůr musí rozhodnout, do jaké míry může být trust použit jako prostředek k obcházení uplatňování omezujících opatření. Odpověď bude muset zohlednit složitost a flexibilitu trustů, tedy právního nástroje, který je součástí vnitrostátního práva některých, ale nikoli všech členských států.
I. Právní rámec
A.
Mezinárodní právo. Haagská úmluva ze dne 1. července 1985 o právu rozhodném pro trust a o jeho uznání (
4
)
4.
Článek 2 stanoví:
„Pro účely této úmluvy se ‚trustem‘ rozumí právní vztahy založené osobou, zakladatelem – na základě právního jednání mezi živými osobami nebo prostřednictvím dědictví – pokud byl majetek svěřen pod kontrolu správce v zájmu obmyšleného nebo za určitým účelem.
Trust má následující charakteristiky:
a)
majetek trustu tvoří samostatnou podstatu a není součástí majetku správce;
b)
majetek trustu je držen jménem správce nebo jiné osoby na účet správce;
c)
správce je pověřen pravomocí a povinností, za kterou odpovídá, spravovat majetek, hospodařit s ním nebo s ním nakládat v souladu s podmínkami trustu a zvláštními pravidly, která mu ukládá zákon.
Skutečnost, že si zakladatel zachovává určité výsady nebo že správce má určitá práva jakožto obmyšlený, není nutně neslučitelná s existencí trustu.“
5.
Článek 6 odst. 1 stanoví:
„Trust se řídí právem, které si zvolil zakladatel. Volba musí být vyjádřena výslovně nebo vyplývat z ustanovení nástroje zakládajícího trust nebo z důkazu o jeho existenci, případně vykládaných ve světle okolností konkrétního případu.“
6.
Článek 11 stanoví:
„Za trust se uzná každý trust založený v souladu s právními předpisy uvedenými v předchozí kapitole.
Toto uznání znamená přinejmenším to, že majetek trustu je odlišen od osobního majetku správce, který může vystupovat jako žalobce nebo žalovaný a může jako správce vystupovat před notářem nebo jakoukoli osobou vykonávající veřejnou funkci.
V rozsahu, v němž to právo rozhodné pro trust vyžaduje nebo stanoví, zahrnuje toto uznání zejména:
a)
že osobní věřitelé správce nemohou uplatnit zajišťovací opatření vůči majetku trustu;
b)
že majetek trustu není součástí majetku správce v případě jeho platební neschopnosti nebo úpadku;
c)
že majetek trustu není součástí majetkového režimu manželství ani dědictví správce;
d)
že majetek trustu lze nárokovat v případě, že správce v rozporu s povinnosti vyplývajícími z trustu smísí majetek trustu se svým osobním majetkem nebo jej zcizí. Práva a povinnosti třetí osoby, která má v držení majetek trustu, se však i nadále řídí právem určeným kolizními normami místa soudu.“
B.
Unijní právo
1. Nařízení č. 269/2014
7.
Článek 1 stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se se rozumí:
[…]
d)
‚hospodářskými zdroji‘ aktiva všeho druhu, hmotná či nehmotná, movitá či nemovitá, která nejsou finančními prostředky, ale lze je použít k získání finančních prostředků, zboží nebo služeb;
e)
‚zmrazením hospodářských zdrojů‘ zabránění jejich použití k získání finančních prostředků, zboží nebo služeb jakýmkoli způsobem, zejména jejich prodejem, pronájmem nebo zastavením;
f)
‚zmrazením finančních prostředků‘ zabránění jakémukoli pohybu, převodu, přeměně, použití finančních prostředků, přístupu k nim nebo zacházení s nimi jakýmkoli způsobem, který by vedl k jakékoli změně jejich objemu, výše, umístění, vlastnictví, držby, povahy, určení nebo k jiné změně, která by umožnila použití těchto prostředků, včetně správy portfolia;
g)
‚finančními prostředky‘ finanční aktiva a hospodářské výhody všeho druhu, mimo jiné:
[…]“
8.
Článek 2 (
5
) stanoví:
„1.   Zmrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje náležející fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům nebo fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům s nimi spojeným, jak jsou uvedeny v příloze I, jakož i veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje, které uvedené osoby, subjekty či orgány vlastní, drží či ovládají.
2.   Žádné finanční prostředky ani hospodářské zdroje nesmějí být přímo ani nepřímo zpřístupněny fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům nebo fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům s nimi spojeným uvedeným v příloze I nebo v jejich prospěch.“
9.
Článek 9 stanoví:
„Zakazuje se vědomě a úmyslně se účastnit činností, jejichž cílem nebo následkem je obcházení opatření uvedených v článku 2.“
2. Prováděcí nařízení 2022/336
10.
Článek 1 tohoto nařízení stanoví, že „[n]a seznam obsažený v příloze I nařízení (EU) č. 269/2014 se doplňují osoby a subjekt uvedené v příloze tohoto nařízení“.
3. Směrnice (EU) 2015/849 (
6
)
11.
Článek 3 stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
6)
‚skutečným majitelem‘ fyzická osoba nebo osoby, které v konečném důsledku vlastní nebo kontrolují klienta, nebo fyzická osoba nebo osoby, jejichž jménem se transakce nebo činnost provádí, což zahrnuje přinejmenším:
[…]
b)
v případě svěřenských fondů všechny následující osoby:
i)
zakladatele;
ii)
svěřenského správce nebo svěřenské správce;
iii)
osobu nebo osoby vykonávající dohled nad správou svěřenského fondu, existují-li;
iv)
obmyšlené, nebo pokud ještě nebyly určeny konkrétní fyzické osoby, které mají prospěch z právního uspořádání nebo právnické osoby, okruh osob, v jejichž hlavním zájmu je právní uspořádání nebo právnická osoba založena nebo provozována;
v)
jakoukoli jinou fyzickou osobu, která v konečném důsledku vykonává kontrolu nad svěřenským fondem prostřednictvím přímého či nepřímého vlastnictví nebo jinými prostředky;
c)
v případě právnických osob, jako jsou například nadace, a v případě právních uspořádání obdobných svěřenským fondům fyzickou osobu nebo osoby v rovnocenném nebo obdobném postavení, jaké mají osoby uvedené v písmeni b);
[…]“.
C.
Italské právo
1. Legislativní nařízení č. 109/2007 (
7
)
12.
Článkem 3 byl zřízen Comitato di Sicurezza Finanziaria (Výbor pro finanční bezpečnost, Itálie), orgán Ministero dell’Economia e delle Finanze (ministerstvo hospodářství a financí, Itálie), který přijímá opatření ke zmrazení nařízená Organizací spojených národů, Evropskou unií a ministerstvem financí a hospodářství.
13.
Článek 5 obsahuje zákaz převodu zmrazených zdrojů, nakládání s nimi nebo jejich využívání a zákaz přímého nebo nepřímého poskytování finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů určeným osobám nebo jejich přidělování v jejich prospěch.
2. Legislativní nařízení č. 90/2017 (
8
)
14.
Podle znění, které obsahuje předkládací rozhodnutí, čl. 2 odst. 1, kterým se mění čl. 22 odst. 5 legislativního nařízení č. 231/2007, stanoví:
„Správci [(trustees)] výslovně zřízených trustů, upravených zákonem č. 364 ze dne 16. října 1989, jakož i osoby vykonávající práva, pravomoci a oprávnění v obdobných právních uspořádáních, pokud jsou usazeny nebo mají bydliště na území Italské republiky, získávají a uchovávají přiměřené, přesné a aktuální informace o skutečném vlastnictví trustu nebo obdobného právního uspořádání, přičemž těmito informacemi se rozumí informace týkající se totožnosti zakladatele nebo zakladatelů, správce nebo správců, osoby vykonávající dohled nad správou trustu nebo jiné osoby jednající jménem správce, existují-li, obmyšleného nebo třídy obmyšlených a dalších fyzických osob, které vykonávají kontrolu nad trustem nebo obdobným právním uspořádáním, a jakékoli jiné fyzické osoby, které v konečném důsledku vykonávají kontrolu nad majetkem vloženým do trustu nebo obdobného právního uspořádání prostřednictvím přímého nebo nepřímého vlastnictví nebo jinými prostředky“.
3. Zákon č. 364/1989 (
9
)
15.
Tímto zákonem Italská republika ratifikovala Haagskou úmluvu z roku 1985.
II. Skutkový stav, spor a předběžné otázky
16.
Takové trusty, jako je ten, který je předmětem sporu, nejsou veřejné a neexistuje žádný veřejný rejstřík, v němž by byla uvedena jejich struktura a změny. V projednávané věci je tedy třeba vycházet ze skutkových okolností, které uvedl předkládající soud, případně doplněných o skutkové okolnosti vyplývající ze spisu a z šetření italských orgánů.
17.
S výhradou konečného ověření, které přísluší předkládajícímu soudu, musí Soudní dvůr vycházet z takto zjištěných skutečností, aby mohl užitečně odpovědět na otázky, které jsou mu položeny.
18.
Žalující společnosti B, A, C a D vykonávají obchodní činnosti v Itálii, kde mají své sídlo (
10
). Jejich kapitál vlastní společnost z Bermudských ostrovů (
11
), jejíž majetek byl vložen do trustu fyzickou osobou (zakladatelem) (
12
).
19.
Trust byl založen listinou ze dne 18. července 2007. Řídí se právem Bermudských ostrovů, britského zámořského území. V trustu je stanoven správce (
13
) (nejprve to byla společnost H a poté společnost T) (
14
) a osoba vykonávající dohled nad správou trustu, kterou je třetí fyzická osoba (
15
). Členové těchto orgánů se v průběhu času měnili. Generální ředitel společnosti H (společnost jednající jako správce do 1. dubna 2021) byl od roku 2014 rovněž osobou vykonávající dohled nad správou trustu. Předtím byla osobou vykonávající dohled nad správou trustu osoba, která měla plnou důvěru zakladatele (
16
).
20.
Obmyšlenými trustu byli původně zakladatel a jeho rodinní příslušníci. Od založení trustu do roku 2014 byli jako obmyšlení uvedeni také správce a osoba vykonávající dohled nad správou trustu. Po přijetí sankcí Unie proti Rusku v souvislosti s anexí Krymu byla zakládací listina trustu dne 28. prosince 2014 změněna. Zakladatel a dva další členové jeho rodiny zůstali obmyšlenými. Bylo stanoveno, že osoba vykonávající dohled nad správou trustu může podle svého uvážení odvolat a nahradit správce, že zakladatel může přidat další osoby vykonávající dohled nad správou trustu a že správce může se souhlasem osoby vykonávající dohled nad správou trustu přidat další obmyšlené, avšak pouze za předpokladu, že jsou „vyloučenými osobami“.
21.
Na základě listiny ze dne 19. prosince 2017 správce a osoba vykonávající dohled nad správou trustu (
17
) určili, které vyloučené osoby byly sankcionovány Unií. V důsledku toho byla sestra a synovec zakladatele vyloučeni jako obmyšlení trustu.
22.
Dne 19. června 2019 byl generální ředitel svěřenské společnosti se sídlem ve Švýcarsku (společnost T) jmenován osobou vykonávající dohled nad správou trustu a dne 1. dubna 2021 byl jmenován správcem.
23.
Zakladatel byl vyloučen jako obmyšlený listinou ze dne 7. února 2022, tj. dvacet jedna dní před svým jmenovitým zařazením do přílohy I nařízení č. 269/2014 na základě rozhodnutí (SZBP) 2022/337 a prováděcího nařízení 2022/336.
24.
Původní osoba vykonávající dohled nad správou trustu zůstala jediným obmyšleným i po změně trustu ze dne 7. února 2022, kdy se zakladatel vyloučil z okruhu obmyšlených. V současné době italská vláda není schopna s jistotou určit, kdo jsou obmyšlení trustu. Na jednání obhájci žalujících společností uvedli, že obmyšlenými jsou určité dobročinné instituce.
25.
Společnosti B, A, C a D měly otevřené účty v pobočce banky v Miláně. V období od 17. dubna 2013 do 7. června 2017 oznámily tyto společnosti bankovní instituci, že jejich skutečným majitelem je zakladatel trustu.
26.
Dne 14. března 2022 oznámil Výbor pro finanční bezpečnost ministerstva hospodářství a financí společnostem B, A, C a D, že v souladu s článkem 2 nařízení č. 269/2014 a legislativním nařízením č.109/2007 nařídil zmrazení obchodních podílů a majetku těchto společností, neboť byly „nepřímo spojeny se [zakladatelem]“.
27.
Dne 11. května 2022 podaly společnosti B, A, C a D a společnost T (správce) žalobu k Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio, Itálie) proti přijatému opatření ke zmrazení.
28.
Ve sporu před tímto soudem:
–
Žalující společnosti v podstatě tvrdí, že zmrazený majetek nespadá do sféry vlivu osoby určené v příloze I nařízení č. 269/2014, tj. zakladatele trustu. Vložením ovládající společnosti do trustu došlo k oddělení jejich majetku od majetku zakladatele. Na základě zakládací listiny a příslušných právních předpisů neexistuje žádná (přímá ani nepřímá) řídící a ovládací pravomoc, kterou by bylo možné přičíst zakladateli, který již nemůže vykonávat svůj vliv.
–
Italské orgány naopak tvrdí, že vklad do trustu, který nemá převodní účinek, nemá za následek úplné přerušení vazby mezi zakladatelem a vloženým majetkem. Dovolávají se rovněž směrnice 2015/849, jejíž čl. 3 bod 6 písm. b) bod i) zahrnuje zakladatele trustu do kategorie „skutečných majitelů“. Kromě toho podotýkají, že ačkoli zakladatel již není obmyšleným trustu, majetek se přesto může „vrátit“ do jeho vlastnictví nebo držení v případě, že majetek není nakonec převeden na obmyšlené (např. z důvodu, že se obmyšlení tohoto nároku vzdají, nebo z důvodu předčasného zrušení trustu).
29.
Za těchto okolností pokládá Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud pro Lazio) Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být čl. 2 [odst.] 1 nařízení [č. 269/2014] vykládán v tom smyslu, že opatření ke zmrazení lze přijmout i v případě majetku nebo zdrojů vložených do svěřenského fondu (trustu) zakladatelem, který je uveden v příloze I nařízení (osoba určená nebo uvedená na seznamu), jehož je třeba považovat za osobu, které majetek nebo zdroje náleží?
2)
V případě záporné odpovědi: musí být čl. 2 [odst.] 1 nařízení [č. 269/2014] vykládán v tom smyslu, že opatření ke zmrazení lze přijmout i v případě majetku nebo zdrojů vložených do svěřenského fondu (trustu) zakladatelem, který je uveden v příloze I nařízení (osoba určená nebo uvedená na seznamu), jehož je třeba považovat za osobu spojenou s osobou, které majetek nebo zdroje náleží?
3)
V případě záporné odpovědi: musí být čl. 2 [odst.] 1 nařízení [č. 269/2014] vykládán v tom smyslu, že opatření ke zmrazení lze přijmout i v případě majetku nebo zdrojů vložených do svěřenského fondu (trustu) zakladatelem, který je uveden v příloze I nařízení (osoba určená nebo uvedená na seznamu), jehož je třeba považovat za osobu ovládající majetek nebo zdroje?“
III. Řízení před Soudním dvorem
30.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudního dvora dne 26. července 2023.
31.
Písemná vyjádření předložily žalující společnosti, belgická, francouzská, italská, nizozemská a finská vláda, jakož i Evropská komise.
32.
Žalující společnosti, belgická, německá a italská vláda, jakož i Komise se zúčastnily jednání, které se konalo dne 8. května 2025.
IV. Posouzení
33.
Než odpovím na předběžné otázky (
18
), se domnívám, že pro lepší pochopení sporu je třeba stručně přiblížit institut trustu a právní úpravu trustů podle práva Bermudských ostrovů.
A.
Obecné úvahy o trustech
34.
Trust je právní institut rozvinutý v zemích common law, jehož kontury nejsou vždy snadno určitelné a jehož přijetí v jiných státech vyvolalo kontroverze (
19
).
35.
V unijním právu neexistuje žádná zvláštní právní úprava trustů. Soudní dvůr se však o nich zmínil ve sporech týkajících se daní a vnitřního trhu. V rozsudku Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (
20
) zdůraznil tyto tři znaky trustu:
–
V zemích common law je „trust“ v podstatě třístrannou transakcí, prostřednictvím které zakladatel převede majetek na určitou osobu, správce, aby tento majetek v souladu se zakládací listinou trustu spravoval ve prospěch třetí osoby (obmyšleného).
–
Vlastnictví majetku, který tvoří trust, se dělí mezi právní vlastnictví, které náleží správci, a ekonomické vlastnictví, které náleží obmyšlenému („legal ownership and economic ownership“).
–
I když je trust upraven právními předpisy a má právní účinky, nemá vlastní právní osobnost a musí jednat prostřednictvím svého správce. Majetek tvořící trust nepřechází do majetku správce, který jej musí „spravovat jako samostatná aktiva odděleně od svých vlastních aktiv“. Základním úkolem správce je plnit podmínky a povinnosti stanovené v zakládací listině trustu a v právu obecně.
36.
Tato charakteristika trustu (
21
) v podstatě odpovídá charakteristice Haagské úmluvy z roku 1985, jejíž článek 2 jsem uvedl výše.
37.
Pojem „trust“, který vyplývá z článku 2 Haagské úmluvy z roku 1985, je široký (
22
) a byl navržen tak, aby zahrnoval trusty anglosaského práva a obdobná uspořádání v zemích se systémem kontinentálního práva (
23
), jako je svěřenský fond, fiducie nebo německý treuhand. Tímto způsobem si země common law zajistily uznání trustů ve státech se systémem kontinentálního práva (kde trusty neexistovaly) a tyto státy zase uznání svých obdobných uspořádání v zemích common law (
24
).
38.
Haagská úmluva z roku 1985 vstoupila v platnost v lednu 1992 a jejími smluvními stranami je pouze třináct států a zámořských území (
25
).
39.
Trust znamená vytvoření „samostatného majetku“ (
26
) vlastníků majetku, a to na základě svobodné vůle jeho zřizovatele (zakladatele). Tento samostatný majetek, jehož správa náleží správcům, je v zásadě až na několik výjimek nedotknutelný pro věřitele zakladatelů, správců a obmyšlených (
27
).
40.
Trust představuje oddělení vlastnictví, správy a ekonomického prospěchu z majetku. Trust tedy umožňuje oddělit vlastnictví, užívání vlastnictví a majetkovou odpovědnost (
28
).
41.
Vzhledem k těmto vlastnostem (pragmatičnost v jejich koncepci, povaha samostatného majetku, imunita vůči věřitelům, flexibilita při založení a možnost zachování důvěrnosti) se trusty využívají jak k dosažení legitimních cílů (
29
), tak k daňovým únikům, praní peněz nebo obcházení mezinárodních sankcí (
30
).
42.
Ve skutečnosti lze některé trusty označit za čistě fiktivní („sham trust“), pokud osoby podílející se na jejich založení mají v úmyslu vyvolat u třetích osob falešný dojem a zamaskovat skutečnost, že zakladatel zůstává ve skutečnosti vlastníkem majetku vloženého do trustu.
43.
Riziko zneužití tohoto institutu je vyšší v případě trustů zřízených v určitých jurisdikcích v souladu s právními předpisy třetího státu (
31
), které musí být uznány v souladu s Haagskou úmluvou z roku 1985 (
32
). U tohoto typu trustu jsou jeho vlastnosti „přizpůsobeny“ potřebám a přáním zakladatele (
33
).
44.
Zneužívání trustů vysvětluje, proč se jimi zabývá směrnice 2015/849, která upravuje opatření zaměřená na předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu. Její čl. 3 bod 6 zahrnuje mezi „skutečné majitele“ majetku všechny osoby, které se podílejí na trustu (zakladatel, správce, osoba vykonávající dohled nad správou trustu, obmyšlený), jakož i jakoukoli jinou fyzickou osobu, která v konečném důsledku vykonává kontrolu nad trustem prostřednictvím přímého či nepřímého vlastnictví nebo jinými prostředky.
45.
Pokud jde o omezující opatření uložená v rámci nařízení č. 269/2014, využití trustů k obcházení jejich uplatňování osobami uvedenými v příloze I tohoto nařízení bylo potvrzeno několika analýzami (
34
). Alespoň jeden z těchto případů vedl k vydání rozsudku Tribunálu ze dne 8. května 2024 (
35
).
B.
Trust v právu Bermudských ostrovů
46.
Spor v původním řízení nelze oddělit od uznání trustu založeného podle práva Bermudských ostrovů v Itálii na základě Haagské úmluvy z roku 1985. Hmotněprávními pravidly použitelnými na tento trust jsou tedy hmotněprávní pravidla Bermudských ostrovů.
47.
Pravidla Bermudských ostrovů týkající se trustů vycházejí z anglického práva a jsou zakotvena ve zvláštní legislativě: Trust (Special Provisions) Act z roku 1989 a Trustee Act z roku 1975, které byly několikrát novelizovány, spolu s Trust (Regulation of Trust Business) Act z roku 2011 a Exemption Order z roku 2002 (
36
).
48.
Podle oddílu 2 pododdílu 2 Trust (Special Provision) Act z roku 1989 má trust na Bermudských ostrovech následující charakteristiky:
–
majetek trustu tvoří samostatný majetek, který není součástí majetku správce;
–
vlastnictví majetku trustu náleží správci nebo jiné jím určené osobě;
–
správce je zmocněn a povinen spravovat a nakládat s majetkem trustu ve prospěch obmyšlených v souladu s podmínkami zakládací listiny trustu a v souladu s povinnostmi, které mu ukládá zákon.
49.
Oddíl 2, pododdíl 3, doplněný v rámci reformy z roku 2014, umožňuje, aby zakladatel byl spoluobmyšleným trustu a spolusprávcem (
37
). Ani jedna z těchto dvou okolností nemá za následek neplatnost trustu, ani nebrání tomu, aby trust vyvolával účinky podle svých podmínek nebo aby byl majetek trustu začleněn do majetku zakladatele pro daňové účely (oddíl 2A pododdíl 1).
50.
Bermudské právo tedy poskytuje trustům velkou flexibilitu a značně zvýhodňuje a chrání postavení zakladatelů.
C.
První předběžná otázka
1. Úvodní upřesnění
51.
Předkládající soud se táže, zda je možné přijmout opatření ke zmrazení majetku a hospodářských zdrojů, které do trustu vložil zakladatel (určený v příloze I nařízení č. 269/2014), „jehož je třeba považovat za osobu, které majetek nebo zdroje náleží“.
52.
Italské orgány tvrdí, že zakladatel je skutečným majitelem mateřské společnosti a že mateřskou společnost nadále ovládá. Obhájci žalujících společností toto posouzení zpochybňují (
38
).
53.
Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, jako skutečnost relevantní pro spor, zda zakladatel vložil do trustu majetek mateřské společnosti (se sídlem na Bermudských ostrovech), která vlastní společnosti, jejichž majetek a zdroje byly zmrazeny.
54.
Pro účely odpovědi na předběžnou otázku může Soudní dvůr vycházet pouze z této okolnosti (vklad majetku mateřské společnosti do trustu). K tomuto závěru vedou přinejmenším dva faktory:
–
Společnosti působící v Itálii mezi 17. dubnem 2013 a 7. červnem 2017 uznávaly, že jejich skutečným majitelem je zakladatel trustu.
–
Předkládající soud dále tvrdí, že fyzická osoba zapsaná v příloze I nařízení č. 269/2014 (zakladatel) založila trust, do kterého vložila mateřskou společnost ovládající žalující společnosti. Předkládající soud tedy tvrdí, že zakladatel vložil do trustu dotčený majetek a hospodářské zdroje. V návaznosti na tento předpoklad se předkládající soud táže, zda má zakladatel k tomuto majetku a zdrojům vlastnický vztah (první předběžná otázka) (
39
).
2. Odpověď na otázku
55.
Vzhledem k tomuto zaměření sporu se musím zabývat tvrzením německé vlády předneseným na jednání, k němuž se vyjádřily také ostatní zúčastněné strany.
56.
Podle německé vlády lze omezující opatření uložit společnostem ovládaným zakladatelem trustu pouze tehdy, jsou-li tyto společnosti výslovně uvedeny v seznamu osob, subjektů a orgánů v příloze I nařízení č. 269/2014. Tento názor opírá o argumenty podobné těm, které byly přijaty v rozsudku Tribunálu Melli Bank v. Rada (
40
), které podle mého názoru nebyly následně Soudním dvorem potvrzeny (
41
).
57.
Tvrzení německé vlády by mohlo být případně přijato v případě společností, v nichž mají osoby, na které se vztahují omezující opatření, menšinový podíl (částečnou kontrolu). Naproti tomu není přijatelné, pokud jde o uplatnění omezujících opatření na společnosti, které jsou zcela ve vlastnictví osoby uvedené v příloze I nařízení č. 269/2014 nebo jsou jí ovládány.
58.
V případě společností, které jsou zcela vlastněny (nebo ovládány) fyzickou osobou uvedenou na seznamu v příloze I nařízení č. 269/2014, mám za to, že zařazení názvů každé z těchto společností na tento seznam není nezbytné pro účely použití článku 2 nařízení č. 269/2014. Jejich zahrnutí by značně ztížilo práci unijního normotvůrce a snížilo by rychlost a překvapivý účinek, s nimiž musí být omezující opatření uplatňována (
42
).
59.
Podle mého názoru stačí, aby celý kapitál společnosti náležel (nebo byl ovládán) fyzické osobě uvedené v seznamu v příloze I nařízení č. 269/2014, aby tento majetek byl bez dalšího zařazen do kategorie veškerých finančních prostředků a hospodářských zdrojů této fyzické osoby, které mohou být zmrazeny (
43
).
60.
Rozhodujícím ustanovením pro zodpovězení první předběžné otázky je čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014: „[z]mrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje náležející fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům nebo fyzickým nebo právnickým osobám, subjektům či orgánům s nimi spojeným, jak jsou uvedeny v příloze I, jakož i veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje, které uvedené osoby, subjekty či orgány vlastní, drží či ovládají.“
61.
Toto ustanovení má velmi široký rozsah, a to jak z věcného hlediska (majetek a zdroje, které mohou být zmrazeny), tak z osobního hlediska (fyzické nebo právnické osoby, jejichž vztah k tomuto majetku se projevuje jeho vlastnictvím, držením, držbou nebo ovládáním). Velmi široká je také definice „zmrazení hospodářských zdrojů“ a „zmrazení finančních prostředků“ obsažená v čl. 1 písm. e) a f) nařízení č. 269/2014.
62.
Cílem unijního normotvůrce při tak širokém vymezení vazby mezi osobou (vůči níž je omezující opatření přijato) a majetkem je dosáhnout zmrazení veškerých jejích finančních prostředků a hospodářských zdrojů. Opatření jí znemožní získat (z těchto prostředků a zdrojů) hospodářské výhody, jakož i využít nástrojů, které by jí umožnily jeho dopad obejít (
44
).
63.
Jedná se o otázku, zda v takové věci, jako je věc v původním řízení, má zakladatel trustu, který do něj vkládá určitý majetek nebo hospodářské zdroje, které dosud vlastnil, nadále udržuje s tímto majetkem a zdroji právní vztah, který podle nařízení č. 269/2014 zakládá jeho povinné zmrazení.
64.
Předkládajícímu soudu logicky přísluší, aby určil, jaké je přesně postavení zakladatele trustu v projednávaném sporu. Vzhledem k tomu, že struktura trustů je velmi různorodá, flexibilní a proměnlivá, je nutné posuzovat každý případ individuálně. Neprůhlednost a neveřejnost trustů toto posouzení nepochybně ztěžují. Ačkoli posouzení náleží předkládajícímu soudu, Soudní dvůr mu může poskytnout užitečná vodítka.
65.
Článek 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 nedefinuje, ale vyjmenovává určité právní pojmy, ani neodkazuje na jiná unijní pravidla nebo vnitrostátní právní předpisy. Jedná se tedy o autonomní pojmy unijního práva, které vyžadují jednotný výklad použitelný ve všech členských státech.
66.
Pro účely tohoto jednotného výkladu je třeba vycházet ze znění tohoto ustanovení, jeho kontextu a cílů sledovaných právní úpravou, jejíž je uvedené ustanovení součástí (
45
).
3. Jazykové kritérium
67.
Doslovný výklad čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 není z důvodu rozdílů mezi jazykovými zněními zřejmý (
46
). Některé používají čtyři typy vztahů (francouzské znění používá výrazy „appartenant aux, possèdent, détiennent, contrôlent“), zatímco jiná znění snižují jejich počet na tři (španělské znění hovoří pouze o „propiedad, tenencia o control“).
68.
Podle mého názoru mezi těmito jazykovými zněními neexistuje rozpor, ale komplementarita. Ve všech existují alespoň tři druhy vztahů mezi osobami a majetkem nebo hospodářskými zdroji, které mají být zmrazeny: vlastnictví („appartenant à“; „belonging to“; „appartenenti à“); držení nebo pouhá držba („possèdent“, „détiennent“; „owned“, „held“; „posseduti“, „detenuti“) a ovládání („contrôllent“; „controlled“; „controllati“).
69.
Pojmy „vlastnictví“ a „držení“ jsou si velmi blízké a úzce souvisejí, protože předpokládají přímý právní vztah mezi osobami a jejich majetkem, zatímco ovládání může být spíše nepřímé. Všechny tyto kategorie se však shodují v tom, že rozšiřují vazbu, kterou může mít osoba k majetku, nad rámec pouhého vlastnictví, aby bylo možné nařídit jeho zmrazení (
47
).
4. Kontextuální a teleologická kritéria
70.
Za účelem určení, zda pro účely použití nařízení č. 269/2014 zůstávají majetek nebo hospodářské zdroje, které jsou umístěny do trustu, ve vlastnictví zakladatele nebo jsou v jeho držbě (v jeho držení), je třeba zohlednit cíl tohoto nařízení a jeho vztah k jiným nástrojům unijního práva.
71.
Z hlediska svého účelu je výklad, který navrhuji, v souladu s cílem pravidel přijatých Unií za účelem uložení omezujících opatření osobám spojeným s ruskými vedoucími představiteli v souvislosti s agresí vůči Ukrajině (
48
). Tento cíl by byl zmařen, pokud by bylo povoleno použití právních nástrojů, které by těmto osobám prostřednictvím více či méně sofistikovaných technik umožňovaly účinně se těmto opatřením vyhnout.
72.
Kritérium teleologického výkladu tedy hovoří ve prospěch extenzivního výkladu kategorií uvedených v čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014, který je vhodný k zajištění zmrazení majetku osob uvedených v příloze I tohoto nařízení.
73.
Systematická analýza musí vycházet z předpokladu, že trusty obecně umožňují oddělení nebo rozdělení právního a skutečného (
49
) vlastnictví majetku. Složitá struktura a neprůhlednost těchto nástrojů ztěžují identifikaci skutečných majitelů majetku vloženého do trustu a vyžadují další úsilí k určení skutečné povahy vztahů, které jsou tímto právním uspořádáním chráněny. Riziko zneužití trustů se navíc zvyšuje, pokud byl trust zřízen v zahraniční jurisdikci (
50
).
74.
Bude proto nezbytné zohlednit zvláštní pravidla unijního práva týkající se možného obcházení omezujících opatření prostřednictvím trustů nebo obdobných právních uspořádání. Ze systematického hlediska mohou být užitečná i pravidla pro boj proti praní peněz přijatá Unií. Všechna tato pravidla analyzuji níže.
a) Trust jako prostředek k obcházení omezujících opatření
75.
Článek 9 nařízení č. 269/2014 zakazuje se vědomě a úmyslně účastnit činností, jejichž cílem nebo následkem je obcházení omezujících opatření zaměřených na zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů přijatých vůči fyzickým a právnickým osobám uvedeným v příloze I tohoto nařízení.
76.
Jak jsem již uvedl, trusty lze relativně snadno využít k zabránění zmrazení hospodářských zdrojů a finančních prostředků. Potvrzuje to i Komise ve své Příručce pro hospodářské subjekty ohledně obcházení sankcí vůči Rusku (
51
).
77.
Tato skutečnost vysvětluje přijetí zvláštních předpisů unijního práva, které mají zabránit využívání trustů jako prostředku k obcházení omezujících opatření:
–
V rozhodnutí 2014/512/SZBP (
52
) zakazuje čl. 1j odst. 1 a 2 rozhodnutí 2014/512/SZBP udělovat registraci a poskytovat sídlo, obchodní adresu nebo administrativní adresu, jakož i správcovské služby trustu nebo podobnému právnímu uspořádání, jehož zakladatelem nebo obmyšleným je určitá kategorie osob (včetně ruských státních příslušníků nebo osob s bydlištěm v Rusku, právnických osob nebo subjektů usazených v Rusku nebo přímo či nepřímo ovládaných ruskými státními příslušníky). Rovněž zakazuje těmto osobám jednat jako správci nebo v podobných funkcích.
–
Článek 3 odst. 1 směrnice (EU) 2024/1226 (
53
) stanoví minimální pravidla pro vymezení trestných činů a sankcí za porušení omezujících opatření Unie. Podle tohoto ustanovení se za trestný čin považuje obcházení omezujícího opatření Unie (
54
) použitím nebo převodem finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů přímo či nepřímo vlastněných, držených či ovládaných určenou osobou, subjektem nebo orgánem, které mají být zmrazeny podle omezujícího opatření Unie, třetí straně nebo jiným nakládáním s nimi za účelem zatajení těchto finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů. Podle mého názoru má tento trestný čin mimo jiné za cíl bojovat proti využívání trustů a souvisejících právních uspořádání jako nástroje k obcházení omezujících opatření.
b) Pravidla týkající se praní peněz
78.
Systematický a teleologický výklad čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 ve vztahu k trustům usnadňují pravidla unijního práva, která jsou sice přijata mimo zvláštní působnost omezujících opatření, ale jejichž cílem je zabránit využívání finančního systému k praní peněz.
79.
K obcházení omezujících opatření totiž může dojít za použití stejných právních konstrukcí, uspořádání a technik, jako jsou ty, na které se vztahuje směrnice 2015/849. Jejím cílem je zabránit tomu, aby protiprávní peněžní toky mohly poškodit integritu, stabilitu a pověst finančního sektoru Unie, a ohrozit její vnitřní trh a mezinárodní rozvoj (
55
).
80.
Jedním z klíčových pojmů směrnice 2015/849 (
56
) je pojem „skutečný majitel“ majetku. Její čl. 3 bod 6 písm. b) (
57
)ukládá povinnost zařadit mezi „skutečné majitele“ v případě trustů pět kategorií osob, mezi nimiž jsou v první řadě zakladatel nebo zakladatelé. Tatáž povinnost se podle čl. 31 odst. 1 této směrnice ve znění směrnice 2019/2177 vztahuje na právní uspořádání, která se svou strukturou nebo funkcemi podobají trustům.
81.
Je pravda, že článek 3 směrnice 2015/849 tyto definice zahrnuje pro účely použití této směrnice a jejich účel je omezen na boj proti praní peněz. Ze systematického hlediska unijního práva přitom může identifikace zakladatele trustu jako „skutečného majitele“ majetku (
58
) sloužit k výkladu obdobných pojmů v právních předpisech, jejichž cílem je boj proti jinému jednání, které je stejně protiprávní jako praní peněz, a to konkrétně aktivní materiální nebo finanční podpora ruských politiků odpovědných za anexi Krymu nebo agresi vůči Ukrajině (
59
).
c) Dílčí závěr
82.
Stručně řečeno, systematický a teleologický výklad čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 ve světle dalších ustanovení týkajících se tohoto druhu omezujících opatření a obecnějších pravidel v oblasti praní peněz umožňuje mít za to, že zakladatel trustu může v zásadě spadat pod právní situace uvedené v tomto ustanovení.
83.
Na základě tohoto předpokladu bude třeba posoudit skutkové okolnosti každého trustu a osob, které se na něm podílejí, aby se zjistilo, zda byl použit jako prostředek k obcházení omezujících opatření. Toto posouzení, opakuji, přísluší vnitrostátnímu soudu, kterému může Soudní dvůr poskytnout vodítka, která navrhuji níže.
5. Vztah zakladatele k hospodářským zdrojům vloženým do trustu
84.
Předkládajícímu soudu přísluší posoudit vztah mezi zakladatelem a majetkem vloženým do trustu a určit, zda tento nástroj mohl být použit k obcházení omezujících opatření uložených podle nařízení č. 269/2014.
85.
Spor v původním řízení se týká klasického případu mezinárodního práva soukromého, a sice uznání trustu založeného podle práva Bermudských ostrovů v Itálii na základě ustanovení Haagské úmluvy z roku 1985.
86.
Rozhodným právem pro trust je právo Bermudských ostrovů, což účastníci řízení nezpochybňují. Článek 6 Haagské úmluvy z roku 1985 stanoví, že „[t]rust se řídí právem, které si zvolil zakladatel“ a její článek 8 stanoví, že toto právo „upravuje platnost trustu, jeho výklad a účinky, jakož i jeho správu“.
87.
Je tedy třeba přihlédnout k podmínkám, které pro uznání trustů stanoví Haagská úmluva z roku 1985, zejména k podmínkám obsaženým v článcích 2 a 11. Posledně uvedené ustanovení ukládá Itálii povinnost přiznat trustům řadu účinků v rozsahu, v jakém je stanoví právní předpisy Bermudských ostrovů.
88.
Podle mého názoru italské právo a judikatura tohoto státu v oblasti trustů, na které se odkazuje předkládající soud ve svém usnesení, nemohou opomenout skutečnost, že v této věci se na trust vztahují hmotněprávní pravidla Bermudských ostrovů. Na základě těchto pravidel je třeba posoudit jako skutkovou otázku vztah zakladatele k majetku trustu.
89.
Podle oddílu 2 pododdílu 2 Trust (Special Provision) Act z roku 1989 mají trusty na Bermudských ostrovech obvyklé charakteristiky tohoto institutu. Bermudská právní úprava je přitom velmi pružná a chrání zakladatele tím, že mu přiznává řadu výsad, které mu podle mého názoru umožňují zůstat „skutečným majitelem“ majetku vloženého do trustu.
90.
Mezi těmito výsadami, které nebrání založení trustu (
60
) a které jsou uznány právními předpisy Bermudských ostrovů (
61
), může předkládající soud zohlednit (a ověřit, zda byly zakladatelem uplatněny) následující:
–
Zakladatel je oprávněn odvolat celý trust nebo jeho část. V takovém případě se majetek vrátí do majetku zakladatele (
62
). Jak tvrdí italská vláda, toto zákonné ustanovení prokazuje, že zakladatel je „skutečným majitelem“ majetku v trustu.
–
Zakladatel si ponechává pravomoc vydávat závazné pokyny týkající se nákupu, úschovy, držení, prodeje nebo jiných obchodních či investičních operací s majetkem trustu nebo jakéhokoli investování či reinvestování tohoto majetku a vykonávat jakoukoli pravomoc nebo právo vyplývající z tohoto majetku.
–
Zakladatel má možnost jmenovat, doplnit, odvolat nebo nahradit jakéhokoli správce nebo osobu vykonávající dohled nad správou trustu.
–
Zakladatel má právo přidat, odstranit nebo vyloučit obmyšleného nebo kategorii obmyšlených, jakož i možnost, aby se sám stal spoluobmyšleným trustu.
91.
Souhrn těchto charakteristik ukazuje, že zakladatel trustu podléhajícího právu Bermudských ostrovů může mít k majetku a hospodářským zdrojům, které do trustu vložil, vztah, který z něj činí „skutečného majitele“ vloženého majetku. Takový vztah spadá do působnosti čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 pro účely uplatnění opatření ke zmrazení tohoto majetku a zdrojů.
92.
Na základě výše uvedeného navrhuji odpovědět na první předběžnou otázku takto: nic nebrání tomu, aby na základě zvláštních ustanovení zakládací listiny nebo jejích změn a práva rozhodného pro určitý trust byly hospodářské zdroje a finanční prostředky vložené do tohoto trustu i nadále považovány za vlastněné nebo držené zakladatelem ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014.
D.
Druhá předběžná otázka
93.
Vzhledem k tomu, že odpověď, kterou navrhuji na první otázku předkládajícího soudu, je kladná, není nutné analyzovat druhou předběžnou otázku položenou pro případ záporné odpovědi na první otázku. V každém případě tak učiním podpůrně.
94.
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda v případě, že zakladatel není osobou, které náleží majetek (vložený do trustu), je použitelný čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014, jelikož tento majetek náleží jiné osobě „spojené“ s touto osobou (zakladatelem).
95.
Podle názoru předkládajícího soudu lze výraz spojené fyzické osoby vykládat tak, že se vztahuje na „situace, jako je situace v projednávané věci, kdy majetek, i když není formálně přičitatelný osobě uvedené v příloze I [nařízení č. 269/2014], zůstává s touto osobou významně spojen, a to alespoň do doby, než je převeden na obmyšlené“.
96.
Předkládající soud dodává, že „v případě trustu je samozřejmě spojenou osobou správce, který spravuje majetek vložený v zájmu zakladatele. Přetrvávající platnost plánu obsaženého v zakládací listině nic nemění na tom, že takový plán byl zamýšlen zakladatelem za účelem realizace vlastního zájmu a že správci trustu […] jsou vybíráni zakladatelem, nebo v každém případě osobami určenými zakladatelem v zakládací listině“.
97.
Z těchto úvah vyplývá, že podle předkládajícího soudu může mezi zakladatelem a správcem existovat významná právní vazba, která umožňuje kvalifikovat oba za spojené osoby ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014.
98.
Kritérium „spojení“ se často používá v aktech Rady týkajících se omezujících opatření, ale není jako takové definováno a jeho význam závisí na různých kontextech a okolnostech. Lze jej chápat jako odkaz na fyzické nebo právnické osoby spojené obecně společnými zájmy, aniž je nutné, aby vykonávaly sdílenou hospodářskou činnost. Obvykle tento pojem zahrnuje existenci spojení, které přesahuje pouhý rodinný vztah (
63
).
99.
Jak však Komise a několik vlád, které vstoupily do řízení, zdůrazňují, čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014, když odkazuje na „fyzick[é] nebo právnick[é] osob[y], subjekt[y] či orgán[y] s nimi spojen[é]“ vyžaduje, aby byly „uvedeny v příloze I“.
100.
Zařazení do přílohy I nařízení č. 269/2014 je proto nezbytné pro přijetí opatření ke zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů ve vztahu k „osobě spojené“ s fyzickou nebo právnickou osobou (
64
).
101.
Je však třeba si položit otázku, zda požadavek, aby osoby spojené s těmito osobami byly rovněž uvedeny na seznamech v příloze I, je v souladu s cíli, které jsou základem rozšíření osobní působnosti omezujících opatření podle čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014.
102.
Z tohoto hlediska je pochopitelný výklad navržený italskou vládou: zařazení osoby do přílohy I nařízení č. 269/2014 nepochybně umožňuje automatické uplatnění omezujících opatření, ale tato opatření lze uplatnit i na základě prokázání existence spojení, i když daná osoba není v příloze uvedena.
103.
Ačkoli je tento výklad lákavý, de lege lata jej znění pravidla neumožňuje: spojení vyžaduje výslovné zařazení spojené osoby nebo subjektu do přílohy 1 nařízení č. 269/2014.
104.
V dotčeném trustu existuje podle předkládajícího soudu spojení mezi zakladatelem a správcem, avšak správce není zahrnut do přílohy I nařízení č. 269/2014.
105.
V případě, že takové výslovné zahrnutí neexistuje, by měl být úzký vztah mezi zakladatelem a správcem nebo osobou vykonávající dohled nad správou trustu posuzován prostřednictvím pojmů „vlastnictví“ nebo „držení“, které byly analyzovány v odpovědi na první předběžnou otázku, nebo pojmem „ovládání“, kterým se budu zabývat v odpovědi na třetí otázku.
106.
Mám tedy za to, že opatření ke zmrazení lze přijmout ve vztahu k hospodářským zdrojům nebo finančním prostředkům vloženým do trustu, pokud je sama „spojená“ osoba uvedena v příloze I nařízení č. 269/2014.
E.
Třetí předběžná otázka
107.
Předkládající soud se dále podpůrně táže, zda se v případě záporné odpovědi na první a druhou otázku použije čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014, pokud zakladatel ovládá majetek nebo zdroje, které vložil do trustu.
108.
Vzhledem k tomu, že jsem na první otázku navrhl odpovědět kladně, není nutné zabývat se třetí otázkou. Učiním tak nicméně pro případ, že by Soudní dvůr zaujal odlišný postoj k první otázce.
109.
Zařazení pojmu „ovládání“ trustů a hospodářských prostředků do čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 doplňuje kritéria vlastnictví a držení tohoto majetku nebo prostředků. Jejich zahrnutí je odůvodněno záměrem unijního normotvůrce uzavřít okruh možných situací, a zabránit tak obcházení omezujících opatření.
110.
Kritérium ovládání majetku umožňuje překonat využívání právních konstrukcí a uspořádání, jejichž prostřednictvím vlastník majetku nebo prostředků převádí vlastnictví na třetí osoby, ale nadále rozhoduje o jejich použití a určení. Kromě toho je zvláště vhodné k zamezení využívání trustů založených v zahraničních jurisdikcích jako prostředku k obcházení omezujících opatření Unie.
111.
Komise a Rada poskytly příslušným orgánům členských států výkladové pokyny k provádění omezujících opatření spočívajících ve zmrazení. Komise konkrétně uvedla řadu faktorů nebo kritérií (
65
), které je třeba zohlednit při určování, zda je subjekt ovládán jinou osobou nebo subjektem, tj. zda tato osoba nebo subjekt může skutečně vykonávat rozhodující vliv na jednání daného subjektu (
66
).
112.
Zaměřím se na analýzu některých z těchto kritérií, která považuji za relevantní. Jejich použití na trusty nebude vždy možné, ale některá z nich jsou užitečná pro určení, zda zakladatel nadále ovládá finanční prostředky a hospodářské zdroje, které do trustu vložil. Konečně je opět na předkládajícím soudu, aby určil, zda tomu tak je v projednávané věci.
113.
Prvním z těchto kritérií je „pravomoc jmenovat nebo odvolávat většinu členů správních, řídících nebo dozorčích orgánů“ ovládané právnické osoby nebo ovládaného subjektu. V trustech, v závislosti na jejich struktuře, zakladatel ovládá osoby, které se na nich podílejí: jmenuje a může změnit správce, stejně jako může jmenovat a změnit osobu vykonávající dohled nad správou trustu. To znamená, že „dlouhý stín“ nebo longa manus zakladatele mu v závislosti na konkrétním případě umožní ovlivňovat osoby spravující trust, které budou závislé na vůli zakladatele, pokud jde o setrvání v dané funkci.
114.
Totéž platí pro kritérium „vlivu na obchodní strategii, provozní politiku, obchodní plány, investice, kapacitu, financování, lidské zdroje a právní otázky“. Zakladatel může tyto prvky předem stanovit v zakládací listině, která je pro správce závazná při správě a obhospodařování majetku trustu. Kromě toho je obvyklé, že zakladatel jmenuje správce, kterému plně důvěřuje, takže mu nic nebrání v tom, aby mu dal pokyny pro správu trustu, aniž by je musel jakkoli zveřejňovat. Zakladatel může navíc do zakládací listiny zahrnout povinnost pravidelně mu poskytovat informace o správě trustu.
115.
Jak jsem již uvedl, právo Bermudských ostrovů přiznává zakladateli trustu široké pravomoci, který může spravovat trust společně se správcem a změnit osobu nebo společnost, kterou určil k výkonu této funkce. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda v projednávané věci existují takové okolnosti, které svědčí o tom, že zakladatel ovládá správu majetku trustu.
116.
Dalším (nepřímým) ukazatelem ovládání ze strany zakladatele je skutečnost, že finanční prostředky a majetek trustu jsou určeny na činnosti, jejichž hlavním nebo jediným příjemcem nebo beneficientem je de facto sám zakladatel (
67
).
117.
Ovládání se projevuje také v možnostech zakladatele stanovit dodatečné kontrolní mechanismy. Zejména může jmenovat osobu vykonávající dohled nad správou trustu, která dohlíží na správné nakládání se zdroji a prostředky. Skutečnost, že je stanoveno odvolání trustu v případě, že nejsou dosaženy cíle zakládací listiny, konečně přiznává zakladateli konečnou kontrolu.
118.
Stručně řečeno, právo Bermudských ostrovů, zejména po reformě, provedené v roce 2014, Trusts (Special Provisions) Act z roku 1989, přiznává značné výsady zakladateli, který si může vyhradit významné pravomoci ke kontrole trustu.
119.
Dodám, jak naznačuje předkládající soud (
68
), že změny, k nimž došlo v trustu, který je předmětem sporu, od jeho založení, i když směřují ke snížení pravomocí zakladatele, se zdají být závislé na jeho vůli a opět odhalují jeho kontrolní pravomoci. Tyto změny nemění, ale potvrzují schopnost zakladatele přímo či nepřímo ovládat majetek, který vložil do trustu, a to nahrazením správců nebo osob vykonávajících dohled nad správou trustu jinými osobami, kterým důvěřuje.
120.
Nic tedy nebrání zakladateli, aby si ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014 zachoval ovládání finančních prostředků a hospodářských zdrojů, které vložil do trustu, a vykonával ve vztahu k nim rozhodující vliv (
69
). Zda tomu tak je v projednávané věci, musí, jak jsem již uvedl, posoudit předkládající soud.
V. Závěry
121.
S ohledem na výše uvedené navrhuji odpovědět Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (regionální správní soud Lazio, Itálie) následovně:
„Článek 2 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 269/2014 ze dne 17. března 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny ve znění nařízení Rady (EU) č. 476/2014 ze dne 12. května 2014 a provedené prováděcím nařízením Rady (EU) 2022/336 ze dne 28. února 2022
musí být vykládán v tom smyslu, že
nic nebrání tomu, aby na základě zvláštních ustanovení zakládací listiny nebo jejích změn a práva rozhodného pro určitý trust byly hospodářské zdroje a finanční prostředky vložené do tohoto trustu i nadále považovány za vlastněné nebo držené zakladatelem ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení č. 269/2014.“
(
1
) – Původní jazyk: španělština.
(
2
) – Budu používat anglický výraz „trust“ namísto jiných výrazů, které odkazují na podobné, ale ne nutně shodné pojmy (například svěřenské fondy).
(
3
) – Nařízení Rady ze dne 17. března 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2014, L 78, s. 6) ve znění nařízení Rady (EU) č. 476/2014 ze dne 12. května 2014 (Úř. věst. 2014, L 137, s. 1) a provedené prováděcím nařízením Rady (EU) 2022/336 ze dne 28. února 2022 (Úř. věst. 2022, L 58, s. 1). Zařazení zakladatele trustu na seznam v příloze I bylo provedeno na základě rozhodnutí Rady (SZBP) 2022/337 ze dne 28. února 2022, kterým se mění rozhodnutí 2014/145/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2022, L 59, s. 1), a prováděcího nařízení 2022/336.
(
4
) – Dále jen „Haagská úmluva z roku 1985“. Španělské znění dostupné na https://assets.hcch.net/docs/07ea0975-a3d8-43a6-be2f-4b55f8c3a996.pdf.
(
5
) – Znění vyplývající ze změny zavedené nařízením č. 476/2014.
(
6
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. května 2015 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 a o zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES a směrnice Komise 2006/70/ES (Úř. věst. 2015, L 141, s. 73), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/2177 ze dne 18. prosince 2019 (Úř. věst. 2019, L 334, s. 155).
(
7
) – Decreto legislativo 22 giugno 2007, n. 109 – Misure per prevenire, contrastare e reprimere il finanziamento del terrorismo e l’attività dei Paesi che minacciano la pace e la sicurezza internazionale, in attuazione della direttiva 2005/60/CE (legislativní nařízení č. 109 ze dne 22. června 2007 – Opatření k prevenci, potírání a potlačování financování terorismu a činností zemí, které ohrožují mezinárodní mír a bezpečnost, kterým se provádí směrnice 2005/60/ES) (GURI č. 172 ze dne 26. července 2007).
(
8
) – Decreto legislativo 25 maggio 2017, n. 90 – Attuazione della direttiva (UE) 2015/849 relativa alla prevenzione dell’uso del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo e recante modifica delle direttive 2005/60/CE e 2006/70/CE e attuazione del regolamento (UE) n. 2015/847 riguardante i dati informativi che accompagnano i trasferimenti di fondi e che abroga il regolamento (CE) n. 1781/2006 [legislativní nařízení č. 90 ze dne 25. května 2017 o provedení směrnice (EU) 2015/849 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, kterou se mění směrnice 2005/60/ES a 2006/70/ES a nařízení (EU) 2015/847 o informacích doprovázejících převody peněžních prostředků a o zrušení nařízení (ES) č. 1781/2006] (GURI č. 140 ze dne 19. června 2017, řádný dodatek č. 28).
(
9
) – Legge 16 ottobre 1989, n. 364 – Ratifica ed esecuzione della convenzione sulla legge applicabile ai trusts e sul loro riconoscimento, adottata a L’Aja il 1o luglio 1985 (zákon č. 364 ze dne 16. října 1989 o ratifikaci a provedení Úmluvy o právu rozhodném pro trust a o jeho uznání, přijaté v Haagu dne 1. července 1985) (GURI č. 261 ze dne 8. listopadu 1989, řádný dodatek č. 84).
(
10
) – Společnosti B a A spolu s kyperskou společností N jsou vlastníky luxusních vil v Arzacheně na Costa Smeraldě na Sardinii. Společnost C se zabývá pronájmem automobilů a společnost D poskytováním turistických služeb. Až do přijetí opatření ke zmrazení byly uvedené vily systematicky pronajímány výlučně zakladateli trustu.
(
11
) – To uznávají žalující společnosti ve svých písemných vyjádřeních (bod 1): mateřská společnost se sídlem na Bermudských ostrovech je vlastníkem všech obchodních podílů v těchto čtyřech společnostech.
(
12
) – Rovněž nazývaný „settlor“. Pokud jde o vztah zakladatele k majetku vloženému do mateřské společnosti, viz body 51 až 54 tohoto stanoviska.
(
13
) – Používám toto označení spíše než označení svěřenský správce (které je uvedeno v českém znění směrnice 2015/849). Správce, jak bude vysvětleno níže, spravuje a obhospodařuje majetek vložený do trustu v souladu s ustanoveními zakládací listiny a po skončení trustu nebo v souladu s touto listinou převádí vložený majetek na obmyšlené.
(
14
) – Společnost T působila jako správce od 1. dubna 2021, přičemž předtím tuto funkci vykonávala společnost H, jak uvádí italská vláda ve svém písemném vyjádření v bodech 4 a 10.
(
15
) – Osoba vykonávající dohled nad správou trustu má za úkol dohlížet na správné plnění plánu stanoveného v trustu.
(
16
) – Tato osoba zastávala v letech 2006 až 2013 funkci generálního ředitele ruské společnosti, která je ve vlastnictví zakladatele trustu a působí v ocelářském a těžebním odvětví. Od roku 2013 je generálním ředitelem jiné ruské společnosti, která ovládá společnosti, v nichž jsou zakladatel trustu a jeho rodinní příslušníci hlavními akcionáři.
(
17
) – Další osoba, které zakladatel důvěřoval, vykonávala funkci osoby vykonávající dohled nad správou trustu v letech 2014 až 2021.
(
18
) – Italská vláda ve svém písemném vyjádření namítala nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 275 SFEU. Na jednání však výslovně upustila od své námitky nepřípustnosti ve světle judikatury stanovené Soudním dvorem v rozsudku ze dne 10. září 2024, Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, bod 39).
(
19
) – Hayton, David, „Trust in Private International Law“, Recueils de cours, Académie de droit international, 2013, s. 9 až 98; Hayton, D. a další (eds.), Principles of European Trust Law, Kluwer, 1999; Noseda, F., „Unpacking the trust concept: closing the common law-civil law gap“, Trust & Trustees, 2024, s. 1 až 9.
(
20
) – Rozsudek ze dne 14. září 2017 (C‑646/15, EU:C:2017:682, body 3 až 5).
(
21
) – Článek X. – 1: 201 zásad, definic a vzorových pravidel evropského soukromého práva. Návrh společného referenčního rámce (Draft Common Frame of Reference, DCFR) nabízí následující definici: „Trust je právní vztah, v němž je jedna osoba, správce, povinna spravovat nebo zcizovat jedno nebo více aktiv (majetek trustu) v souladu s podmínkami, které upravují tento právní vztah (podmínky trustu), ve prospěch jiné osoby, obmyšleného, nebo ve veřejném zájmu“. Viz španělský text v Jerez Delgado, C. (eds.), Principios, definiciones y reglas de un derecho civil europeo: el marco común de referencia (DCFR), BOE, Madrid, 2015.
(
22
) – Článek 3 Haagské úmluvy z roku 1985 nicméně omezuje svou použitelnost na dobrovolně zřízené trusty, které jsou písemně doloženy.
(
23
) – Von Overbeck, A. E., „Rapport explicatif sur la Convention de La Haye de 1985 relative au trust“ (vysvětlující zpráva), in Actes et documents de la Quinzième session (1984), svazek II, Trusts – loi applicable et reconnaissance, Haag, Imprimerie Nationale, 1985, s. 370 až 415.
(
24
) – Haagská úmluva z roku 1985 neměla za cíl zavést trust v zemích, které jej neznaly, ale pouze podpořit jeho uznání.
(
25
) – Mezi státy, které jsou smluvními stranami úmluvy, patří pět členských států Unie (Kypr, Itálie, Lucembursko, Malta a Nizozemsko). Francie úmluvu podepsala, ale neratifikovala ji a Unie není její smluvní stranou. Smluvními stranami jsou Spojené království a Bermudské ostrovy jako britské zámořské území. Kromě dalších států se systémem common law (Austrálie, Kanada a Spojené státy, které úmluvu podepsaly, ale dosud neratifikovaly) jsou smluvními stranami úmluvy také státy nebo mikrostáty, které fungují jako finanční centra (Lichtenštejnsko, Monako, Panama, San Marino a Švýcarsko). Státy, které jsou smluvními stranami úmluvy, lze najít na adrese https://www.hcch.net/es/instruments/conventions/status-table/?cid= 59.
(
26
) – Jedná se o pojem použitý v článku 2 Haagské úmluvy z roku 1985.
(
27
) – Na majetek se nevztahuje jednání osobních věřitelů jak zakladatele, tak správce a obmyšleného. Věřitelé obmyšleného mohou postihnout pouze jeho práva vůči trustu, a to pouze v případě, že se nejedná o discretionary, protective nebo spendthrif trust. Pokud jde o správu tohoto odděleného majetku, tj. vztahy mezi zakladatelem, správcem a obmyšleným, řídí se trust pravidly, která se více či méně podobají pravidlům upravujícím mandátní, komisionářské a zprostředkovatelské smlouvy.
(
28
) – Viz Hansmann, H., a Mattei, U., „The Functions of Trust Law: A Comparative Legal and Economic Analysis“, New York University Law Review, sv. 73, 1998, s. 434.
(
29
) – Převést správu majetku na třetí osobu za účelem zajištění dědictví; chránit majetek nezletilých osob nebo určitých kategorií příbuzných či zranitelných dospělých osob; spravovat majetek kolektivně pro skupinu kapitálových společností; financovat charitativní projekt prostřednictvím zprostředkovatele pověřeného shromažďováním finančních prostředků; a provádět investice za účelem financování budoucích výdajů (například výdaje na studium nebo důchod). Viz FATF a Egmont Group, Zatajení skutečného vlastnictví, červenec 2018, dostupné na adrese https://www.fatf-gafi.org/content/dam/fatf-gafi/translations/reports/SPANISH-FATF-Egmont-Concealment-Beneficial-Ownership.pdf.
(
30
) – Viz práce Finančního akčního výboru (FATF), zejména FATF, Příručka ke skutečnému vlastnictví a transparentnosti jiných právních uspořádání, Paříž, 2024, dostupná na adrese https://www.fatf-gafi.org/content/dam/fatf-gafi/translations/reports/Spanish-Guidance%20on%20Beneficial%20Ownership%20and%20Transparency%20of%20Legal%20Arrangements.pdf.coredownload.inline.pdf.
(
31
) – FATF a Egmont Group, Zatajení skutečného vlastnictví, červenec 2018, bod 50.
(
32
) – Právní nauka hovoří o „offshore-inspirred trusts“ a poukazuje na nepatřičné využívání trustů k daňovým únikům a praní peněz. Viz mimo jiné Samet, I., „On trust, hypocrisy and conscience“, The Cambridge Law Journal, sv. 83, vydání 1, 2024, s. 158 až 183; Dagan, H., Samet, I., „What’s Wrong with Massively Discretionary Trusts“, Law Quarterly Review, sv. 138, 2022, s. 624; a Smith, L., „Massively Discretionary Trusts“, Trusts & Trustees, sv. 25, 2019, s. 397.
(
33
) – Dokonce i právníci z některých offshore jurisdikcí propagují tyto výhody, jak je možné vidět například v publikaci „Best Offshore Trust Jurisdiction – a Comparison“, dostupné na adrese https://www.offshorecorporation.com/trust/.
(
34
) – Podle Multilateral Repo Task Force, „Global Advisory on Russian Sanctions Evasion“, 9. března 2023, s. 3, dostupné na https://finance.ec.europa.eu/system/files/2023-03/230309-repo-global-advisory_en.pdf, „specifically, REPO members have discovered trust arrangements that may have been designed to thwart sanctions enforcement. These arrangements may indicate that everyone involved in the trust –including law firms, grantors (also defined as protectors), trustees, settlors, and beneficiaries – may be involved in sanctions evasion. In some instances, sanctioned Russians individuals and entities and their proxies may involve relatives and close associates in these legal structures and arrangements to further obfuscate their ownership or relation to the assets. It is not uncommon for these legal entities and arrangements to be located in jurisdictions that are tax or corporate formation havens, which may afford a degree of secrecy to Russian elites and their proxies“.
(
35
) – Věc Ismailova v. Rada (T‑234/22, EU:T:2024:287, body 136 až 153). Proti tomuto rozsudku byl podán kasační opravný prostředek ve věci C‑506/24 P, která je stále projednávána.
(
36
) – Aktualizované znění těchto pravidel je k dispozici na adrese https://www.bermudalaws.bm/search/*/SPContentType:%C7 %82 %C7 %82436f6e736f6c696461746564204c6177.
(
37
) – Oddíl 2 pododdíl 3 ve znění změny z roku 2014: 22 s. 2, účinný od 16. července 2014: „The reservation or grant by the settlor of certain rights and powers, and the fact that the trustee may himself have rights as a beneficiary, are not necessarily inconsistent with the existence of a trust“.
(
38
) – Podle obhájců žalujících společností je mateřská společnost ve vlastnictví společnosti T, svěřenské společnosti podle švýcarského práva se sídlem ve Švýcarsku, která je současným správcem trustu.
(
39
) – Viz zejména předkládací rozhodnutí (strana 8 anonymizovaného italského originálu): „otázka položená v této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce se týká možnosti, zda majetek, zdroje a vztahy, které jsou předmětem vkladu [do trustu], lze přesto považovat za ‚náležející‘ zakladateli, přestože zakladatel není ani uživatelem či správcem vloženého majetku, ani jeho konečným příjemcem, nebo ‚náležející‘ osobě spojené se zakladatelem, anebo konečně ‚ovládaný‘ samotným zakladatelem, což by mělo za následek, že v případě majetku vloženého do trustu určeným zakladatelem (nebo zahrnutým do seznamu) lze uplatnit rozhodnutí o zmrazení stanovená v čl. 2 odst. 1 [nařízení č. 269/2014]“.
(
40
) – Rozsudek ze dne 9. července 2009, Melli Bank v. Rada (T‑246/08 a T‑332/08, EU:C:2009:266, bod 146).
(
41
) – Rozsudek ze dne 13. března 2012, Bank Melli v. Rada (C‑380/09 P, EU:C:2012:137, body 76 a násl.).
(
42
) – Nutnost zahrnout do seznamu v příloze I nařízení č. 269/2014 společnosti, které jsou zcela vlastněny (nebo ovládány) fyzickou osobou, by vedla k tomu, že by se stejné pravidlo rozšířilo i na jiné druhy aktiv, takže by musela být identifikována a zapsána do seznamů také veškerá aktiva, nad nimiž tato osoba vykonává vlastnické právo nebo která ovládá. Tento výklad článku 2 nařízení č. 269/2014 musí být logicky odmítnut.
(
43
) – Německá vláda na jednání uznala, že zmrazení majetku společnosti nezařazené na seznam obsažený v příloze I nařízení č. 269/2014 přichází v úvahu, pokud osoba zapsaná na tento seznam vlastní, drží nebo ovládá tento majetek.
(
44
) – Z rozsudku ze dne 11. listopadu 2021, Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903, bodu 56), vyplývá, že k dosažení cílů omezujících opatření je nejen legitimní, ale i nezbytné, aby byly definice pojmů „zmrazení finančních prostředků“ a „zmrazení hospodářských zdrojů“ vykládány široce, jelikož „se jedná o to zabránit jakémukoli použití zmrazených aktiv, které by umožnilo dotčená nařízení obejít a využít mezer v systému“.
(
45
) – Rozsudky ze dne 16. ledna 2025, VB II (Poučení o právu na nové řízení před soudem) (C‑400/23, EU:C:2025:14, bod 40), a ze dne 30. listopadu 2021, LR Ģenerālprokuratūra (C‑3/20, EU:C:2021:969, bod 79).
(
46
) – Anglické („belonging to, owned, held, controlled“), německé („Eigentum“, „Besitz“, „gehalten“, „kontrolliert“), francouzské („appartenant aux, possèdent, détiennent, contrôlent“), italské („appartenenti a, posseduti, detenuti, controllati“), portugalské („pertencentes, na posse ou que se encontram à disposição ou sob controlo“), rumunské („aparțin, se află în proprietatea ori posesia sau sunt controlate“) a nizozemské („toebehoren aan, eigendom, bezit, zeggenschap“) znění používají čtyři různé výrazy. Španělské znění zmiňuje pouze tři výrazy: „propiedad“, „tenencia“ a „control“. Kromě toho německé a španělské znění neobsahuje výraz, který by jasně odpovídal výrazu „appartenenti a“ který se nachází v anglickém, portugalském a francouzském znění.
(
47
) – Obdobně viz rozsudek ze dne 10. září 2019, HTTS v. Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 69): „[p]oužití výrazů ‚vlastněny‘ a ‚ovládány‘ v nařízení č. 961/2010 odpovídá skutečnosti, že Radě musí být umožněno přijmout účinná opatření vůči všem osobám, subjektům a orgánům spojeným se společnostmi zapojenými do šíření jaderných zbraní. Z toho vyplývá, že vlastnictví nebo ovládání může být přímé nebo nepřímé. Kdyby totiž měla být tato vazba dána pouze za situace přímého vlastnění nebo ovládání uvedených osob, opatření by bylo možné obcházet mnoha způsoby smluvního nebo faktického ovládání, které by společnosti umožňovaly vykonávat nad jinými subjekty stejně tak rozsáhlý vliv jako v případě vlastnictví nebo přímého ovládání“. Soudní dvůr dále uvedl (body 70 a 75), že pojem „vlastněná nebo ovládaná společnost“ nemá v oblasti omezujících opatření stejný význam, jaký má obvykle v právu obchodních společností, pokud jde o určení obchodní odpovědnosti společnosti, která se z právního hlediska nachází ve stavu, kdy jsou její rozhodnutí ovládána jiným obchodním subjektem. Je pravda, že společnost lze považovat za „vlastněnou nebo ovládanou jiným subjektem“, nachází-li se takový subjekt v postavení, v němž je schopen ovlivňovat rozhodnutí dotčené společnosti, a to i v případě, že mezi těmito dvěma hospodářskými subjekty neexistuje žádný právní vztah, vlastnictví nebo kapitálová účast.
(
48
) – Soudní dvůr uvedl, že „významem cílů sledovaných spornými akty, a sice ochranou územní celistvosti, svrchovanosti a nezávislosti Ukrajiny a podporou mírového urovnání krize, které jsou v souladu s cíli vnější činnosti Unie uvedenými v článku 21 SEU součástí […] obecnějšího cíle, jímž je zachování míru a mezinárodní bezpečnosti, lze ospravedlnit i značné negativní následky pro určité hospodářské subjekty“. Rozsudky ze dne 28. března 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 150), a ze dne 17. září 2020, Rosneft a další v. Rada (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, bod 85).
(
49
) – Článek 3 bod 6 písm. b) směrnice 2015/849 používá právě pojem „skutečný majitel“ majetku umístěného do trustu.
(
50
) – Dokument COM(2020) 560 final ze dne 16. září 2020, Zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě posuzující, zda členské státy řádně identifikovaly trusty a podobná právní ujednání, která se řídí jejich právními předpisy, a zda se na ně vztahují povinnosti stanovené směrnicí (EU) 2015/849, s. 4.
(
51
) – Evropská komise, Guidance for EU operators: Implementing enhanced due diligence to shield against Russia sanctions circumvention, 7. září 2023, s. 9. Za jasný znak obchází („red flag“) se považuje využívání „complex corporate or trust structures linked to countries friendly to Russia or whose complexity is not justified by the business profile of the customer. Use of trust arrangements or complex corporate structures involving offshore companies“. Dokument dostupný na https://finance.ec.europa.eu/system/files/2023-12/guidance-eu-operators-russia-sanctions-circumvention_en.pdf.
(
52
) – Rozhodnutí Rady ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2014, L 229, s. 13) ve znění rozhodnutí Rady (SZBP) 2022/884 ze dne 3. června 2022 (Úř. věst. 2022, L 153, s. 128).
(
53
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 24. dubna 2024 o vymezení trestných činů a sankcí za porušení omezujících opatření Unie a změně směrnice (EU) 2018/1673 (Úř. věst. L, 2024/1226). Lhůta pro její provedení do vnitrostátního práva uplynula dne 20. května 2025.
(
54
) – Její bod 15 odůvodnění uvádí: „Stále rozšířenějším příkladem jednání, které obchází omezující opatření Unie, je praxe určených osob, subjektů a orgánů, při níž používají finanční prostředky nebo hospodářské zdroje přímo či nepřímo vlastněné, držené nebo ovládané těmito určenými osobami, subjekty nebo orgány, převádějí je na třetí stranu nebo s nimi jinak nakládají s cílem tyto finanční prostředky nebo hospodářské zdroje zatajit. […] Takové jednání, které obchází omezující opatření Unie, by proto mělo být trestným činem podle této směrnice“.
(
55
) – Rozsudky ze dne 18. dubna 2024, Citadeles nekustamie īpašumi (C‑22/23, EU:C:2024:327, bod 32), a ze dne 17. listopadu 2022, Rodl & Partner (C‑562/20, EU:C:2022:883, bod 34).
(
56
) – Směrnice 2015/849 se použije do 10. července 2027, kdy bude nahrazena nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2024/1624 ze dne 31. května 2024 o předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu (Úř. věst. L, 2024/1624) a směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2024/1640 ze dne 31. května 2024 o mechanismech, které mají členské státy zavést za účelem předcházení využívání finančního systému k praní peněz nebo financování terorismu, o změně směrnice (EU) 2019/1937 a o změně a zrušení směrnice (EU) 2015/849 (Úř. věst. L, 2024/1640). Tato pravidla si zachovávají stejně široké pojetí pro určení skutečných majitelů trustů. Konkrétně čl. 58 odst. 1 nařízení 2024/1624 přebírá téměř totožným způsobem obsah čl. 3 bodu 6 písm. b) směrnice 2015/849.
(
57
) – Viz jeho přepis v bodě 11 tohoto stanoviska.
(
58
) – Připomínám, že žalující společnosti informovaly bankovní instituci, se kterou spolupracovaly, že skutečným majitelem je zakladatel trustu.
(
59
) – V tomto ohledu viz důvody pro zařazení do přílohy I nařízení č. 269/2014, jak jsou uvedeny v rozhodnutí (SZBP) 2022/337.
(
60
) – Trust (Special Provision) Act 1989 oddíl 2 pododdíl 3 ve znění změny z roku 2014: 22 s. 2, účinný od 16. července 2014: „The reservation or grant by the settlor of certain rights and powers, and the fact that the trustee may himself have rights as a beneficiary, are not necessarily inconsistent with the existence of a trust“.
(
61
) – Výsady zakladatele trustu jsou v Trust (Special Provision) Act 1989 oddíl 2A pododdíl 2 zmíněny jako „reserved powers“.
(
62
) – Předkládající soud bude muset rozhodnout, zda v případě, že byl trust založen jako neodvolatelný, nadále existuje možnost dovolávat se této právní úpravy, například pokud nejsou splněny cíle zakládací listiny.
(
63
) – Soudní dvůr v souvislosti s režimem omezujících opatření uložených proti Barmě rozhodl, že fyzická osoba nemůže být předmětem omezujících opatření pouze z důvodu příbuzenství s osobami, které jsou samy předmětem těchto opatření, nezávisle na jejím osobním jednání (rozsudek ze dne 13. března 2012, Tay Za v. Rada, C‑376/10 P, EU:C:2012:138, bod 66). Generální advokátka L. Medina ve svém stanovisku ve věci Timčenko v. Rada (C‑703/23 P, EU:C:2025:273, bod 48), uvedla, že k tomu, aby bylo možné považovat fyzické osoby dotčené tímto článkem za „spojené“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 in fine rozhodnutí 2014/145 (pozměněného), musí „existovat spojení, které přesahuje pouhý rodinný vztah“, takže v případě spojení dvou osob takovým vztahem musí být prokázána „objektivní existence prolínání společných zájmů“. V těchto případech byly spojené osoby jmenovitě uvedeny v seznamech příslušných nařízení.
(
64
) – Podle Evropské komise, Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014, 14. května 2024, s. 22, „strictly speaking, only the persons and entities who/which appear under the column ‚Name‘ in Annex I to Council Regulation (EU) 269/2014 are directly subject to an asset freeze and a prohibition to make funds and economic resources available to them or for their benefit. However, these restrictions can affect transactions with natural or legal persons, entities or bodies associated with them, some of which happen to be mentioned in the ‚Identifying information‘ and/or ‚Reasons‘ columns of Annex I to Council Regulation (EU) 269/2014“.
(
65
) – Evropská komise, Stanovisko k čl. 2 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 269/2014, dokument C(2021) 4223 final, 8. června 2021. Tyto faktory se v podstatě shodují s faktory uvedenými Radou Evropské unie v dokumentu Omezující opatření (sankce) – aktualizace osvědčených postupů EU pro účinné provádění omezujících opatření, ze dne 27. června 2022, bod 62, který je k dispozici na adrese https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑10572-2022-INIT/cs/pdf.
(
66
) – V souvislosti s uplatňováním omezujících opatření proti Íránu Soudní dvůr v rozsudku ze dne 10. září 2019, HTTS v. Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 75), uvedl, že společnost lze považovat za „vlastněnou nebo ovládanou jiným subjektem“, nachází-li se takový subjekt v postavení, v němž je schopen ovlivňovat rozhodnutí dotčené společnosti, a to i v případě, že mezi těmito dvěma hospodářskými subjekty neexistuje žádný právní vztah, vlastnictví nebo kapitálová účast, nedopustil se nesprávného právního posouzení.
(
67
) – Pokud je do trustu vložena společnost, jejímž předmětem je vlastnictví luxusní vily, která je pronajata výhradně zakladateli, jedná se o skutečnost, která svědčí o tom, že zakladatel ovládá společnost i vilu.
(
68
) – V posledním bodě předkládacího rozhodnutí.
(
69
) – Obdobně viz rozsudky ze dne 31. května 2018, Ernst a Young (C‑633/16, EU:C:2018:371, bod 45), a ze dne 4. března 2020, Marine Harvest v. Komise (C‑10/18 P, EU:C:2020:149, bod 49), které definují pojem „ovládání“ jako „možnost, na základě zákona, smlouvy či jiných prostředků, vykonávat určující vliv na činnost podniku“. Za tímto účelem zohledňuje čl. 3 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (nařízení ES o spojování) (Úř. věst. 2004, L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40).