62018CC0555
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MACIEJ SZPUNAR
prednesené 29. júla 2019 (
1
)
Vec C‑555/18
K.H.K.
proti
B.A.C.,
E.E.K.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (EÚ) č. 655/2014 – Konanie týkajúce sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov – Pojem ‚verejná listina‘ – Platobný rozkaz na zaplatenie pohľadávky“
I. Úvod
1.
Podľa rozsudku Denilauler (
2
) vydaného Súdnym dvorom v roku 1979 sa na predbežné opatrenie vrátane ochranného opatrenia vydané ex parte nevzťahuje režim uznávania a výkonu ustanovený Bruselským dohovorom (
3
). Táto judikatúra bola neskôr kodifikovaná v nariadení (EÚ) č. 1215/2012 (
4
). Skutočnosť, že predbežné opatrenia vrátane ochranných opatrení nepodliehali režimu uznávania a výkonu, ktorý je jednotný na úrovni práva Únie, bola jedným z dôvodov, prečo niektorí považovali právne predpisy Únie v oblasti výkonu rozhodnutí vydaných po konaniach o zaplatenie za Achillovu pätu európskeho justičného priestoru v oblasti občianskeho práva (
5
).
2.
V roku 2014, takmer 35 rokov po vydaní rozsudku Denilauler (
6
), bolo prijaté nariadenie (EÚ) č. 655/2014 (
7
), ktorým normotvorca Únie zaviedol európsky príkaz na zablokovanie účtov (EPZÚ). EPZÚ sa automaticky uznáva v ostatných členských štátoch bez osobitného konania, pričom si zachováva účinok prekvapenia voči dlžníkovi. (
8
)
3.
Vnútroštátny súd svojím návrhom na začatie prejudiciálneho konania žiada Súdny dvor, aby po prvý raz poskytol výklad nariadenia č. 655/2014.
4.
V súlade s požiadavkou Súdneho dvora sa v týchto návrhoch obmedzím na analýzu prvej z troch prejudiciálnych otázok, ktorou sa vnútroštátny súd pýta na pojem „verejná listina“ uvedený v článku 4 bode 10 nariadenia č. 655/2014 a presnejšie na to, či verejná listina v zmysle tohto nariadenia musí alebo nemusí byť vykonateľná.
II. Právny rámec
A.
Právo Únie
5.
V článku 4 bode 8 nariadenia č. 655/2014 je pojem „rozsudok“ vymedzený ako „každé rozhodnutie súdu členského štátu bez ohľadu na jeho označenie vrátane rozhodnutia súdneho úradníka o určení trov alebo výdavkov“. V článku 4 bode 10 tohto nariadenia je vymedzený aj pojem „verejná listina“ ako „písomnosť, ktorá bola úradne vyhotovená alebo zaregistrovaná ako verejná listina v členskom štáte a ktorej pravosť:
a)
súvisí s jej podpisom a obsahom a
b)
bola potvrdená orgánom verejnej moci alebo iným orgánom oprávneným na tento účel“.
6.
Kapitola 2 uvedeného nariadenia, nazvaná „Konanie o vydanie príkazu na zablokovanie“, obsahuje článok 5 s názvom „Dostupnosť“, ktorý stanovuje:
„Príkaz na zablokovanie je veriteľovi dostupný v týchto situáciách:
a)
pred tým, ako veriteľ začne v členskom štáte konanie voči dlžníkovi vo veci samej alebo v ktoromkoľvek štádiu takého konania až do vydania rozsudku alebo uzavretia súdneho zmieru;
b)
po tom, ako veriteľ dosiahol v členskom štáte vydanie rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny, ktorými sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil veriteľovu pohľadávku.“
7.
Článok 14 ods. 1 toho istého nariadenia stanovuje:
„Ak veriteľ dosiahol v členskom štáte vydanie vykonateľného rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny, podľa ktorých je dlžník povinný zaplatiť veriteľovu pohľadávku, a veriteľ má dôvody domnievať sa, že dlžník má jeden alebo viacero účtov v banke v konkrétnom členskom štáte, avšak nepozná ani názov a/ani adresu banky, ani kód IBAN, BIC alebo iné bankové číslo, ktoré umožňuje identifikovanie banky, môže požiadať súd, na ktorý sa podal návrh na vydanie príkazu na zablokovanie, aby požiadal informačný orgán členského štátu výkonu, aby získal informácie potrebné na to, aby bolo možné identifikovať banku alebo banky a účet alebo účty dlžníka.
Bez ohľadu na prvý pododsek môže veriteľ podať žiadosť uvedenú v uvedenom pododseku, ak rozsudok, súdny zmier alebo verejná listina, ktorých vydanie dosiahol, ešte nie sú vykonateľné, ak suma, ktorá sa má zablokovať, je významná vzhľadom na okolnosti prípadu a veriteľ predložil dostatočné dôkazy, na základe ktorých sa súd presvedčil, že tieto informácie sú naliehavo potrebné, pretože hrozí, že bez nich bude ohrozené následné vymoženie veriteľovej pohľadávky voči dlžníkovi, v dôsledku čoho by sa mohla podstatne zhoršiť finančná situácia veriteľa.“
B.
Bulharské právo
8.
Z § 47 ods. 1 Graždanski procesualen kodex (bulharský Občiansky súdny poriadok, ďalej len „GPK“) vyplýva, že ak v lehote jedného mesiaca nie je možné zastihnúť žalovaného na adrese uvedenej v súdnom spise a nájsť osobu, ktorá je ochotná prevziať zásielku, doručenie sa v zásade môže uskutočniť vyvesením. Podľa § 47 ods. 5 GPK doručenie vyvesením môže viesť k tomu, že doručenie sa považuje za uskutočnené napriek tomu, že žalovaný sa v skutočnosti neoboznámil so spisom.
9.
Kapitola 37 GPK, ktorá sa týka konania o platobnom rozkaze, obsahuje § 410 nazvaný „Návrh na vydanie platobného rozkazu“, ktorý stanovuje:
„1.   Navrhovateľ môže podať návrh na vydanie rozkazu:
(1)
vo veciach peňažných pohľadávok alebo zastupiteľných vecí, ak návrh patrí do právomoci okresného súdu;
(2)
vo veciach vydania hnuteľnej veci, ktorú dlžník dostal s povinnosťou vrátiť ju, ktorá je zaťažená záložným právom alebo ktorá bola dlžníkovi odovzdaná s povinnosťou previesť vlastníctvo, ak návrh patrí do právomoci okresného súdu.
2.   (doplnené – DV č. 86 z roku 2017) Návrh musí obsahovať návrh na vydanie exekučného titulu a musí spĺňať požiadavky § 127 ods. 1 a 3 a § 128 bodov 1 a 2. V návrhu musia byť uvedené aj bankové údaje alebo údaje k iným spôsobom platby.“
10.
Podľa § 415 ods. 1 a 5 GPK:
„1.   Súd poučí navrhovateľa o možnosti podať žalobu na uplatnenie svojej pohľadávky v nasledujúcich prípadoch:
(1)
ak bol odpor podaný včas;
(2)
ak bol platobný rozkaz doručený dlžníkovi v súlade s podmienkami stanovenými v § 47 ods. 5;
(3)
ak súd zamietol návrh na vydanie platobného rozkazu.
…
5.   Ak navrhovateľ nepredloží dôkaz o tom, že podal žalobu v stanovenej lehote, súd čiastočne alebo v celom rozsahu zruší platobný rozkaz a exekučný titul vydaný podľa § 418.“
11.
Podľa § 416 GPK:
„Ak odpor nebol podaný včas alebo bol vzatý späť, alebo ak rozsudok, ktorým sa uzná pohľadávka, nadobudol právoplatnosť, platobný rozkaz nadobúda vykonateľnosť. Na základe platobného rozkazu súd nariadi nútený výkon rozhodnutia a vyznačí to na platobnom rozkaze.“
12.
Kapitola 56 GPK, ktorou bolo nariadenie č. 655/2014 prebraté do bulharského práva, obsahuje § 618a, ktorý stanovuje:
„1.   [EPZÚ] je možné podať pred podaním žaloby na prvostupňovom súde príslušnom pre spor vo veci samej.
2.   [EPZÚ] možno podať po vyhotovení verejnej listiny v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia [č. 655/2014] príslušným prvostupňovým súdom.
3.   Žalobca môže kedykoľvek v priebehu súdneho konania až do jeho skončenia podať návrh, aby súd, ktorý vedie konanie, vydal [EPZÚ]. Ak je návrh na vydanie [EPZÚ] podaný v rámci kasačného konania, príkaz vydá kasačný súd.
4.   Návrh na vydanie [EPZÚ] možno podať po vyhlásení rozsudku prvostupňového súdu konajúceho vo veci samej alebo po schválení súdneho zmieru.“
III. Skutkové okolnosti konania vo veci samej
13.
Žalobca podal na Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko) návrh na vydanie platobného rozkazu voči dvom dlžníkom podľa § 410 GKP.
14.
Dňa 5. apríla 2018 tento súd vydal na základe § 410 GPK platobný rozkaz. Dňa 18. apríla 2018 boli kópie tohto platobného rozkazu zaslané dlžníkom na ich adresy v Sofii, ktoré uviedol žalobca a ktoré zodpovedali adresám zapísaným ex offo vo vnútroštátnej databáze obyvateľstva.
15.
V súlade s bulharskou právnou úpravou sa oznámenia vrátili, keďže dlžníci neboli zastihnutí na uvedených adresách a v lehote dvoch týždňov nezareagovali na oznámenia umiestnené na ich dverách alebo poštovej schránke.
16.
Uznesením z 2. augusta 2018 Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia) poučil žalobcu o možnosti podať voči dlžníkom žalobu na určenie svojej pohľadávky podľa § 415 ods. 1 bodu 2 GPK. Oznámenie o tomto uznesení bolo žalobcovi zaslané 3. augusta 2018.
17.
Predtým, ako bolo uvedené uznesenie doručené žalobcovi, žalobca podal 2. augusta 2018 návrh na vydanie EPZÚ s cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávok v občianskych a obchodných veciach dlžníkov vo Švédsku.
18.
Následne 2. augusta 2018 Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia) nariadil, aby návrh a jeho prílohy boli odovzdané predsedovi II. občianskoprávneho oddelenia tohto súdu na účely začatia samostatného konania a vymenovania sudcu spravodajcu v súlade s § 618a GKP. Predseda II. občianskoprávneho oddelenia však postúpil vec III. občianskoprávnemu oddeleniu, 155. senátu tohto súdu, ktorý je vnútroštátnym súdom v tomto konaní, pričom mu nariadil vydať rozhodnutie a uviedol, že platobný rozkaz vydaný na základe § 410 GPK je verejnou listinou v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014 a nie je potrebné začať samostatné konanie.
19.
Vnútroštátny súd sa nestotožňuje s názorom predsedu II. občianskoprávneho oddelenia. Domnieva sa, že vzhľadom na skutočnosť, že platobný rozkaz podľa § 410 GPK nenadobudol vykonateľnosť, nemá povahu verejnej listiny v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014, keďže podľa § 415 ods. 5 GPK ak žalobca nepredloží dôkaz o tom, že podal žalobu v stanovenej lehote, uvedený rozkaz sa musí zrušiť. Tento súd pripomína, že v prejednávanej veci neexistuje vykonateľný platobný rozkaz, ktorý by predstavoval verejnú listinu a na základe ktorého by súd mohol v rámci konania o platobnom rozkaze vydať EPZÚ. Za týchto podmienok by EPZÚ mohol byť vydaný len v rámci samostatného konania vo veci samej.
IV. Prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
20.
Za týchto okolností Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je platobný rozkaz podľa § 410 [GPK], ktorý ešte nenadobudol vykonateľnosť, verejnou listinou v zmysle článku 4 bodu 10 [nariadenia č. 655/2014]?
2.
Ak platobný rozkaz podľa § 410 [GPK] nie je verejnou listinou, musí sa na návrh veriteľa začať samostatné konanie odlišné od konania podľa článku 5 písm. a) [nariadenia č. 655/2014]?
3.
Ak platobný rozkaz podľa § 410 [GPK] je verejnou listinou, je súd povinný rozhodnúť v lehote stanovenej v článku 18 ods. 1 [nariadenia č. 655/2014], ak vnútroštátna právna úprava stanovuje, že lehoty počas súdnych prázdnin neplynú?“
21.
Písomné pripomienky predložila Súdnemu dvoru len Európska komisia. Pojednávanie sa nekonalo.
V. Analýza
22.
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či platobný rozkaz, ktorý nenadobudol vykonateľnosť, o aký ide vo veci samej, zodpovedá charakteristikám verejnej listiny v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014 a či v dôsledku toho žalobca dosiahol vydanie verejnej listiny, ktorou sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil pohľadávku veriteľa v zmysle článku 5 písm. b) tohto nariadenia.
23.
Vnútroštátny súd chce touto otázkou vyriešiť v rámci toho istého súdu situáciu podobnú situácii negatívneho konfliktu právomoci rozhodnúť o EPZÚ. Tento konflikt pramení zo skutočnosti, že predseda II. občianskoprávneho oddelenia Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia) sa domnieval, že platobný rozkaz podľa § 410 GPK je verejnou listinou a nariadil III. občianskoprávnemu oddeleniu, 155. senátu toho istého súdu, aby rozhodol o návrhu na vydanie EPZÚ, pričom sa domnieval, že nie je potrebné začať samostatné konanie. Naopak, predseda 155. senátu sa domnieva, že „v súčasnosti neexistuje vykonateľný platobný rozkaz, ktorý by predstavoval verejnú listinu“ a na základe ktorého by súd mohol v rámci bulharského konania o platobnom rozkaze vydať EPZÚ.
24.
Viaceré aspekty týkajúce sa uplatnenia bulharského práva, ktoré v prejednávanej veci ovplyvňujú právne postavenie žalobcu, sú však nejasné. Na účely poskytnutia užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu sa preto budem musieť zaoberať problematikou, ktorá nie je výslovne uvedená v návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
25.
V tomto duchu, aby som reagoval na obavy vnútroštátneho súdu, uvediem najskôr niekoľko všeobecných pripomienok týkajúcich sa konania o platobnom rozkaze v bulharskom práve, ktoré upravuje § 410 a nasl. GPK (body 26 až 31 nižšie). Ďalej uvediem pripomienky týkajúce sa dvoch predpokladov, na ktorých je zrejme založená prvá otázka, a to prvého predpokladu, podľa ktorého platobný rozkaz z 5. apríla 2018 nebol zrušený (body 33 až 34 nižšie), a druhého predpokladu, podľa ktorého v bulharskom práve platobný rozkaz s výnimkou jeho prípadne relevantnej vykonateľnej povahy zodpovedá charakteristikám verejnej listiny v zmysle nariadenia č. 655/2014 (body 36 až 46 nižšie). Napokon na základe všetkých týchto úvah preskúmam relevantnosť vykonateľnosti právneho titulu veriteľa v systéme zavedenom týmto nariadením (bod 53 a nasl. týchto návrhov).
A.
O konaní o platobnom rozkaze
26.
Podľa vysvetlení vnútroštátneho súdu konanie o platobnom rozkaze upravené v § 410 a nasl. GPK umožňuje preukázať existenciu pohľadávky medzi určitými osobami, základ tejto pohľadávky a jej nevyvrátiteľný charakter. Toto konanie je fakultatívne: veriteľ nie je povinný podať návrh na vydanie platobného rozkazu a namiesto toho môže uplatniť svoju pohľadávku v rámci riadneho konania.
27.
Ak sa veriteľ rozhodne podať návrh podľa § 410 GPK, musí uviesť základ svojej pohľadávky a jej výšku. Naopak, nie je povinný predložiť akýkoľvek dokument potvrdzujúci jeho pohľadávku.
28.
Veriteľ nemôže pristúpiť k vymáhaniu svojej pohľadávky, kým platobný rozkaz nenadobudne vykonateľnosť.
29.
Platobný rozkaz totiž musí byť na účel nadobudnutia právoplatnosti doručený dlžníkovi a dlžník sa musí zdržať podania odporu na základe § 414 GPK. V takom prípade súd v súlade s § 416 GPK vydá na základe tohto rozkazu exekučný titul.
30.
Ak však dlžník podá odpor, súd v súlade s § 415 ods. 1 GPK oznámi veriteľovi, že môže podať žalobu na určenie svojej pohľadávky v lehote jedného mesiaca, čo vedie k samostatnému konaniu, v rámci ktorého tento súd rozhodne rozsudkom. Ak tento rozsudok nadobudne právoplatnosť, potvrdí platobný rozkaz a na základe tohto rozkazu a tohto rozsudku je vydaný exekučný titul.
31.
Súd rovnako oznámi veriteľovi, že môže podať žalobu na určenie svojej pohľadávky aj vtedy, ak v skutočnosti nedošlo k doručeniu platobného rozkazu, ale doručenie tohto rozkazu sa považuje za uskutočnené podľa § 47 ods. 5 GPK. V takom prípade podanie žaloby na určenie pohľadávky vedie tiež k samostatnému konaniu, ktorého priebeh je opísaný vyššie. Ak však, tak ako v tejto veci, navrhovateľ nepredloží dôkaz o podaní žaloby na určenie svojej pohľadávky, súd zruší platobný rozkaz na základe § 415 ods. 5 GPK.
32.
Kým budem pokračovať, je teda potrebné určiť, či platobný rozkaz z 5. apríla 2018 bol alebo nebol zrušený. Ak bol totiž tento platobný rozkaz zrušený podľa § 415 ods. 5 GPK, podľa môjho názoru nie je potrebné zaoberať sa otázkou, či predstavuje verejnú listinu v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014.
B.
Platobný rozkaz bez následnej žaloby na určenie pohľadávky
33.
Ako som práve uviedol, z právneho rámca vysvetleného vnútroštátnym súdom vyplýva, že ak je platobný rozkaz doručený podľa § 47 ods. 5 GPK a následne veriteľ podá žalobu na určenie pohľadávky, ako vo veci samej, platobný rozkaz musí byť zrušený na základe § 415 ods. 5 GPK. Okrem toho podľa právnej náuky treba tento rozkaz zrušiť v rozsahu, v akom je potrebné ukončiť jeho právnu existenciu napriek tomu, že nemal právne účinky a nie je vykonateľný. (
9
)
34.
Keďže sa však prvá prejudiciálna otázka vzťahuje na platobný rozkaz, ktorý ešte nenadobudol vykonateľnosť, možno ju chápať v tom zmysle, že z pohľadu vnútroštátneho súdu platobný rozkaz z 5. apríla 2018 nebol zrušený. (
10
) Bez toho, aby som sa chcel vyjadrovať k súladu riešenia prijatého vnútroštátnymi súdmi s bulharským právom, treba teda považovať za preukázané, že platobný rozkaz z 5. apríla 2018 nebol zrušený.
35.
V tomto štádiu je ešte potrebné preskúmať, či platobný rozkaz, s výnimkou jeho zatiaľ nevykonateľnej povahy, o aký ide vo veci samej, zodpovedá charakteristikám verejnej listiny v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014, ktoré toto nariadenie výslovne a jednoznačne stanovuje.
C.
Platobný rozkaz ako verejná listina z hľadiska nariadenia č. 655/2014
36.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že konštatovanie, podľa ktorého platobný rozkaz v bulharskom práve predstavuje verejnú listinu v zmysle nariadenia č. 655/2014, vychádza z postúpenia sporu vo veci samej na vnútroštátny súd predsedom II. občianskoprávneho oddelenia. Postúpením veci na III. občianskoprávne oddelenie sa totiž predseda II. občianskoprávneho oddelenia domnieval, že platobný rozkaz vydaný podľa § 410 GPK je verejnou listinou v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014.
37.
Vnútroštátny súd sa v tejto súvislosti obmedzuje len na konštatovanie, že podľa jeho názoru úvahy predsedu II. občianskoprávneho oddelenia „sú irelevantné“. Konkrétnejšie uvádza, že vzhľadom na to, že platobný rozkaz vydaný podľa § 410 GPK nenadobudol vykonateľnosť, nepredstavuje verejnú listinu v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014, keďže ho možno zrušiť, (
11
) ak nie je v stanovenej lehote podaná určovacia žaloba. Ja z toho vyvodzujem, že z pohľadu vnútroštátneho súdu kvalifikácii platobného rozkazu ako verejnej listiny nebráni samotná jeho nevykonateľnosť, ale možnosť jeho zrušenia. Treba však poukázať na to, že odvolateľnosť je charakteristická skôr pre rozsudky než pre verejné listiny.
38.
Ja sám mám pochybnosti o kvalifikácii takéhoto platobného rozkazu ako verejnej listiny v zmysle nariadenia č. 655/2014 z iných dôvodov než tých, ktoré súvisia s jeho nevykonateľnosťou.
39.
Pripomínam, že aby listina mohla mať povahu verejnej listiny v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014, po prvé musí byť vyhotovená alebo zaregistrovaná v členskom štáte ako verejná listina, po druhé pravosť tejto listiny musí byť potvrdená orgánom verejnej moci alebo iný orgánom oprávneným na tento účel a po tretie táto pravosť musí súvisieť najmä s podpisom a obsahom listiny.
40.
Z vysvetlení právnej náuky vyplýva, že verejné listiny sú v bulharskom práve upravené v § 179 ods. 1 GPK, podľa ktorého úradný dokument, ktorý orgán vyhotoví v rámci výkonu svojich funkcií v stanovenej forme a podľa stanoveného postupu, je dôkazom o vyhláseniach uskutočnených pred týmto orgánom, ako aj o úkonoch vykonaných pred týmto orgánom. (
12
)
41.
Okrem toho z § 618a ods. 2 GPK, ako je vysvetlený v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vyplýva, že bulharské súdy sú oprávnené vyhotovovať verejné listiny. A priori sa mi zdá, že platobný rozkaz vydaný na základe § 410 GPK napĺňa prvé dva znaky verejnej listiny v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014.
42.
Nie je však jasné, ako zrejme poznamenáva aj Komisia, v akom rozsahu platobný rozkaz vydaný na základe § 410 GPK predstavuje akt, ktorého pravosť súvisí s obsahom tejto listiny, pričom táto pravosť je konceptom práva Únie a musí sa vykladať autonómne.
43.
Ako som totiž uviedol v bode 27 vyššie, navrhovateľ nie je pri podaní návrhu podľa § 410 GPK povinný predložiť akýkoľvek dokument potvrdzujúci jeho pohľadávku. Navrhovateľ je povinný predložiť iba svoje vyhlásenie týkajúce sa základu a výšky svojej pohľadávky. Súd vydá na základe tohto vyhlásenia platobný rozkaz, v ktorom sa, ako vyplýva z § 412 bodov 6 a 8 GPK, uvádza najmä povinnosť, ktorú má dlžník splniť, ako aj presná lehota, v ktorej dlžník musí uspokojiť navrhovateľa.
44.
Z § 411 ods. 2 GPK vyplýva, že súd nevydá platobný rozkaz najmä v prípadoch, keď návrh veriteľa nespĺňa požiadavky § 410 GPK alebo je v rozpore so zákonom alebo dobrými mravmi. Preskúmanie vykonané na tento účel sa však netýka – a pri neexistencii akéhokoľvek dokumentu predloženého veriteľom – ani nemôže týkať dôvodnosti povinnosti, ktorú má dlžník splniť.
45.
Za týchto okolností sa zdá byť sporné, že by pravosť platobného rozkazu súvisela s jeho obsahom, keďže tento obsah nezohľadňuje dôvodnosť pohľadávky a tvorí ho len povinnosť dlžníka uspokojiť veriteľa. V dôsledku toho sa domnievam, že platobný rozkaz vydaný na základe § 410 GPK nemožno považovať za verejnú listinu v zmysle nariadenia č. 655/2014.
46.
Vnútroštátnemu súdu tak prináleží overiť, či pravosť platobného rozkazu v bulharskom práve súvisí s jeho obsahom a podpisom. V prípade zápornej odpovede sa vnútroštátny súd bude musieť s ohľadom na skutočnosť, že nariadenie č. 655/2014 uvádza tri typy listín, ktoré môžu predstavovať základ EPZÚ, a to rozsudky, súdne zmiery a verejné listiny, zaoberať otázkou, či tento platobný rozkaz predstavuje rozsudok v zmysle tohto nariadenia. Ja osobne sa domnievam, že áno.
D.
Dôsledky konštatovania, podľa ktorého platobný rozkaz podľa bulharského práva nepredstavuje verejnú listinu v zmysle nariadenia č. 655/2014
47.
Ako som práve konštatoval, platobný rozkaz nepredstavuje v bulharskom práve verejnú listinu v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014. Na základe toho s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď bude moja analýza pokračovať predstavením systému zavedeného nariadením č. 655/2014. Z tejto analýzy vyplynie, že požiadavka vykonateľnosti sa jednoznačne uplatňuje v súvislosti so všetkými tromi typmi titulov, ktoré môžu predstavovať základ EPZÚ.
48.
Navyše poznatky získané z preskúmania jedného z tvrdení Komisie svedčia v prospech prístupu, ktorý vychádza zo systému tohto nariadenia.
49.
Komisia uvádza, že pojmy porovnateľné s pojmom „verejná listina“ možno nájsť aj v iných nástrojoch medzinárodného práva súkromného Únie, najmä v nariadeniach (ES) č. 805/2004 (
13
), (ES) č. 4/2009 (
14
) a č. 1215/2012, ako aj v Bruselskom dohovore a Lugánskom dohovore (
15
). Podľa Komisie z každého z týchto nástrojov vyplýva, že verejná listina musí byť vykonateľná v členskom štáte pôvodu. V rozsahu, v akom tieto nástroje stanovujú jednoznačný pojem „verejná listina“, je na účely systematických úvah potrebné chápať definíciu uvedenú v článku 4 bode 10 nariadenia č. 655/2014 v tom zmysle, že aby sa listina mohla považovať za verejnú listinu, musí byť vykonateľná.
50.
Mám však pochybnosti, pokiaľ ide o priame analógie medzi nariadeniami č. 805/2004, 4/2009 a 1215/2012 na jednej strane a nariadením č. 655/2014 na druhej strane, na ktoré poukazuje Komisia, a to vzhľadom na rôzne ciele sledované všetkými týmito nariadeniami.
51.
Cieľom európskeho exekučného titulu zavedeného nariadením č. 805/2004 je umožniť uspokojenie veriteľa priamo prostredníctvom vykonávacieho konania. To isté platí, s výnimkou predbežných opatrení vrátane ochranných opatrení, pre verejné listiny v rámci nariadení č. 4/2009 a 1215/2012. Cieľom EPZÚ je naopak predbežne chrániť pohľadávku, ktorou môže veriteľ disponovať, a zabezpečiť, aby nedošlo k zabráneniu alebo sťaženiu prípadného neskoršieho vymáhania tejto pohľadávky. EPZÚ tak môže byť osobitne relevantný v prípade, ak veriteľ ešte nedisponuje exekučným titulom a v dôsledku toho nemôže pristúpiť k nútenému výkonu tohto titulu na základe ustanovení nariadení č. 805/2004, 4/2009 a 1215/2012.
52.
Okrem toho, ako poznamenáva Komisia, v článku 4 bode 10 nariadenia č. 655/2014, ktorý obsahuje definíciu pojmu „verejná listina“, pripomenutú v bode 39 vyššie, sa vykonateľnosť takejto listiny nespomína. To isté platí aj v prípade nariadení č. 805/2004, 4/2009 a 1215/2012, na ktoré Komisia tiež poukazuje. (
16
) Naopak vykonateľnosť verejnej listiny zohráva dôležitú úlohu v systémoch obehu právnych nástrojov zavedených týmito nariadeniami. (
17
) Rovnako tak sa domnievam, že v prejednávanej veci sa nemožno zastaviť pri analýze pojmov „rozsudok“, „súdny zmier“ alebo „verejná listina“ bez zohľadnenia systému zavedeného nariadením č. 655/2014. Odpoveď na obavy vnútroštátneho súdu treba nájsť v tomto nariadení a nie mimo neho.
E.
Systém zavedený nariadením č. 655/2014 a dichotómia jeho základných procesných prostriedkov
53.
Nariadenie č. 655/2014 ustanovuje právny rámec, ktorý stanovuje pravidlá konania o EPZÚ, jeho vydania a čiastočne aj jeho výkonu. V tomto rámci, ak použijem znenie článku 5 tohto nariadenia, situácia veriteľa, ktorý žiada o vydanie EPZÚ po tom, ako dosiahol vydanie právneho titulu (rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny), sa líši od situácie veriteľa, ktorý žiada o vydanie EPZÚ predtým, ako začne konanie vo veci samej alebo v priebehu tohto konania až do vydania rozsudku alebo do schválenia alebo uzavretia súdneho zmieru.
54.
Navyše dichotómia procesných prostriedkov zaznamenaná v článku 5 nariadenia č. 655/2014 pokračuje aj v iných rovinách. (
18
)
55.
Predovšetkým z článku 6 ods. 1, 3 a 4 nariadenia č. 655/2014 vyplýva, že ak veriteľ ešte nedosiahol vydanie právneho titulu, právomoc vydať EPZÚ majú súdy členského štátu, ktoré majú právomoc rozhodovať vo veci samej v súlade s príslušnými uplatniteľnými normami o určení právomoci. (
19
) Ďalej v prípade, ak veriteľ už dosiahol vydanie rozsudku alebo súdneho zmieru, právomoc vydať EPZÚ v súvislosti s pohľadávkou uvedenou v týchto právnych tituloch majú súdy členského štátu, v ktorom sa rozsudok vydal alebo v ktorom sa súdny zmier schválil alebo uzavrel. Napokon v prípade, ak veriteľ už dosiahol vydanie verejnej listiny, právomoc vydať príkaz na zablokovanie v súvislosti s pohľadávkou uvedenou v tejto listine majú na tento účel určené súdy v členskom štáte, v ktorom sa táto listina vyhotovila.
56.
Ďalej článok 7 ods. 1 a 2 nariadenia č. 655/2014 stanovuje podmienky vydania EPZÚ. Z článku 7 ods. 1 tohto nariadenia vyplýva, že veriteľ musí vždy predložiť dostatok dôkazov, aby presvedčil súd, že je naliehavé prijať ochranné opatrenie vo forme EPZÚ (riziko periculum in mora). Článok 7 ods. 2 uvedeného nariadenia však tiež stanovuje, že ak veriteľ ešte nedosiahol vydanie právneho titulu, ktorým sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil veriteľovu pohľadávku, veriteľ musí tiež predložiť dostatočné dôkazy, ktoré presvedčia súd o tom, že je pravdepodobné, že veriteľ bude vo veci svojej pohľadávky úspešný (fumus boni iuris).
57.
Napokon článok 12 nariadenia č. 655/2014 sa týka zábezpeky, ktorú musí veriteľ poskytnúť ako protihodnotu za ochrannú povahu zablokovania. Ako vyplýva z článku 12 ods. 1 tohto nariadenia a ako sa uvádza v odôvodnení 18 tohto nariadenia, v prípade, ak veriteľ ešte nedosiahol vydanie titulu, poskytnutie zábezpeky by malo byť pravidlom. Naopak podľa článku 12 ods. 2 uvedeného nariadenia ak veriteľ už dosiahol vydanie titulu, primeranosť poskytnutia zábezpeky sa musí ponechať na zvážení súdu.
58.
Z uvedeného vyplýva, že podmienky vydania EPZÚ sú menej prísne v prípade, ak už veriteľ má právny titul, pričom vyššie citované ustanovenia nariadenia č. 655/2014 nespresňujú, či takýto titul musí byť vykonateľný alebo nie.
59.
Nie je teda potrebné odpovedať na otázku, či verejná listina v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014 posudzovaná samostatne musí byť vykonateľná, ale na otázku, či právny titul, ktorým veriteľ musí disponovať, aby bolo možné domnievať sa, že dosiahol vydanie listiny v zmysle vyššie uvedených ustanovení, musí byť vykonateľný alebo nie. Pojem „verejná listina“, ako aj pojmy „rozsudok“ a „súdny zmier“ sa totiž majú vykladať so zreteľom na systém zavedený týmto nariadením. Dôkazom toho sú druhá a tretia prejudiciálna otázka vnútroštátneho súdu, ktoré sa týkajú ustanovení nariadenia č. 655/2014, konkrétne článkov 5 a 18 tohto nariadenia, ktoré sú založené na rovnakom rozlišovaní. Okrem toho z odôvodnenia 14 nariadenia č. 655/2014 vyplýva, že je potrebné vytvoriť spravodlivú rovnováhu medzi záujmom veriteľa na vydaní EPZÚ a záujmom dlžníka na zabránení akéhokoľvek zneužitia takéhoto príkazu, a to podmienkami jeho vydania. Výklad pojmov „rozsudok“ a „verejná listina“ môže mať totiž vplyv na túto rovnováhu.
F.
Exekučné tituly v systéme zavedenom nariadením č. 655/2014
1. Poznatky, ktoré treba vyvodiť z pojmov vykonateľné tituly a tituly, ktoré ešte nie sú vykonateľné, uvedených v nariadení č. 655/2014
60.
V súlade s odôvodnením, podľa ktorého sa nemožno zastaviť pri analýze pojmu „verejná listina“ v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014 bez zohľadnenia ďalších ustanovení tohto nariadenia, Komisia tvrdí, že potrebu vykonateľnosti možno vyvodiť z článku 14 ods. 1 prvého a druhého pododseku nariadenia č. 655/2014. Podľa Komisie vzhľadom na skutočnosť, že toto nariadenie obsahuje v tejto časti svojho znenia výslovné osobitné ustanovenia týkajúce sa verejných listín, ktoré nie sú vykonateľné, ťažko možno predpokladať, že pojem „verejná listina“ v ostatných ustanoveniach tohto nariadenia zahŕňa tak vykonateľné verejné listiny, ako aj verejné listiny, ktoré nie sú vykonateľné.
61.
Bez toho, aby bol dotknutý záver, ku ktorému Komisia dospela, nie som úplne presvedčený jej odôvodnením, podľa ktorého už zo samotného porovnania použitia pojmu „verejná listina“ v článku 14 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 a jeho použitia v ostatných článkoch tohto nariadenia vyplýva, že verejná listina v zmysle článku 4 bodu 10 uvedeného nariadenia musí byť nevyhnutne vykonateľná.
62.
Článok 14 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 totiž jasne rozlišuje situácie, v ktorých veriteľ dosiahol vydanie vykonateľného titulu (rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny), podľa ktorého je dlžník povinný zaplatiť jeho pohľadávku, od situácií, v ktorých veriteľ dosiahol vydanie titulu, ktorý ešte nie je vykonateľný. Je možné argumentovať, že verejná listina, ktorá ešte nie je vykonateľná, spomenutá v článku 14 ods. 1 druhom pododseku nariadenia č. 655/2014, je stále verejnou listinou v zmysle článku 4 bodu 10 tohto nariadenia. Článok 4 uvedeného nariadenia, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, stanovuje spoločný terminologický rámec pre všetky nasledujúce ustanovenia. V dôsledku toho je s prihliadnutím na tento rámec a v záujme koherentnosti potrebné domnievať sa, že listina nemusí byť vykonateľná, aby mohla mať povahu verejnej listiny v zmysle uvedeného ustanovenia.
63.
Vzhľadom na to článok 14 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 stanovuje prísnejšie požiadavky, pokiaľ ide o získanie informácií týkajúcich sa účtov dlžníka, ak veriteľ ešte nedosiahol vydanie exekučného titulu, v porovnaní s požiadavkami, ktoré sa uplatňujú, ak veriteľ dosiahol vydanie exekučného titulu. Veriteľ, ktorý dosiahol vydanie titulu, ktorý ešte nie je vykonateľný, musí totiž predovšetkým presvedčiť súd o tom, že tieto informácie sú naliehavo potrebné, pretože hrozí, že bez nich bude ohrozené následné vymoženie pohľadávky veriteľa voči dlžníkovi, v dôsledku čoho by sa mohla podstatne zhoršiť finančná situácia veriteľa.
64.
Je síce pravda, že normotvorca v článku 14 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 rozlišuje medzi vykonateľnými titulmi a titulmi, ktoré ešte nie sú vykonateľné (a nie medzi dvomi prípadmi: tým, v ktorom veriteľ dosiahol vydanie titulu, a tým, v ktorom ho nedosiahol, ako je to v ostatných ustanoveniach tohto nariadenia (
20
)), aby odlíšil tri prípady: prípad, v ktorom veriteľ dosiahol vydanie vykonateľného titulu (článok 14 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 655/2014), prípad, v ktorom veriteľ dosiahol vydanie titulu, ktorý ešte nie je vykonateľný (článok 14 ods. 1 druhý pododsek tohto nariadenia) a napokon prípad, v ktorom veriteľ nedosiahol vydanie titulu (mimo článku 14 ods. 1 uvedeného nariadenia). To môže viesť k domnienke, že s ohľadom na všetky ustanovenia nariadenia č. 655/2014 situácia, v ktorej určitá osoba disponuje právnym titulom, ktorý ešte nie je vykonateľný, nie je rovnocenná so situáciou, v ktorej nedisponuje žiadnym právnym titulom.
65.
V článku 14 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 však bolo potrebné rozlíšiť tri prípady namiesto dvoch, aby sa veriteľovi disponujúcemu právnym titulom, ktorý ešte nie je vykonateľný, poskytla možnosť podať žiadosť o informácie týkajúce sa účtov dlžníka. Podľa článku 14 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 655/2014 totiž dlžník, ktorý dosiahol vydanie právneho titulu, ktorý ešte nie je vykonateľný, môže podať takúto žiadosť, zatiaľ čo veriteľ, ktorý nedosiahol vydanie právneho titulu, nemá právo tak urobiť. Okrem toho, ako vyplýva z ostatných ustanovení tohto nariadenia, veriteľ disponujúci vykonateľným titulom je vždy vo zvýhodnenej situácii, keďže nie je povinný presvedčiť súd o naliehavosti získania informácií týkajúcich sa účtov dlžníka.
66.
Z predchádzajúceho na jednej strane vyvodzujem, že výhradne na účely článku 14 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 situáciu, v ktorej určitá osoba disponuje právnym titulom, ktorý ešte nie je vykonateľný, nemožno považovať za rovnocennú so situáciou, v ktorej nedisponuje žiadnym právnym titulom. Na druhej strane článok 14 ods. 1 prvý a druhý pododsek nariadenia č. 655/2014 sa opiera o rovnakú logiku ako najmä článok 7 ods. 1 a 2 tohto nariadenia, ktorý rozlišuje medzi situáciou veriteľa, ktorý dosiahol vydanie právneho titulu, a situáciou veriteľa, ktorý ešte nedosiahol vydanie právneho titulu, pričom v súvislosti s touto druhou situáciou stanovuje prísnejšie podmienky vydania EPZÚ.
67.
Aby som to zhrnul, v tomto štádiu možno tvrdiť, že na to, aby bolo možné domnievať sa, že veriteľ dosiahol vydanie právneho titulu (rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny), podľa ktorého je dlžník povinný zaplatiť pohľadávku v zmysle ustanovení nariadenia č. 655/2014, tento titul musí byť vykonateľný v členskom štáte pôvodu. Ako preukážem ďalej, toto konštatovanie, s ktorým sa navyše zhoduje aj časť právnej náuky (
21
), podporujú aj poznatky vyvodené z ostatných ustanovení tohto nariadenia, konkrétne jeho článkov 7, 18 a 34.
2. Poznatky, ktoré možno vyvodiť z ostatných ustanovení nariadenia č. 655/2014
68.
Ako som už vysvetlil v bode 59 vyššie, výklad pojmov vymedzujúcich právne tituly (rozsudky, súdne zmiery a verejné listiny) môže mať vplyv na rovnováhu medzi záujmami veriteľa a záujmami dlžníka. Z článku 7 nariadenia č. 655/2014 vyplýva, že ak veriteľ dosiahol vydanie právneho titulu, ktorým sa vyžaduje, aby dlžník zaplatil pohľadávku, dotknutý súd pri vydaní EPZÚ v súvislosti s pohľadávkou uvedenou v tomto titule už viac neskúma, či bude veriteľ úspešný vo veci samej.
69.
Ak by sa prijal výklad, podľa ktorého právny titul nadobudnutý veriteľom nemusí byť vykonateľný v členskom štáte pôvodu, rovnováha, ktorú majú vytvárať podmienky vydania EPZÚ, by bola narušená. Dotknutý súd by totiž pri vydaní EPZÚ na základe právneho titulu, ktorý ešte nie je vykonateľný, nemohol vyžadovať od veriteľa, aby ho presvedčil o fumus boni iuris pohľadávky uvedenej v tomto titule. Mohlo by sa však ukázať, že EPZÚ je vydaný na základe titulu, ktorý sa rovnako ako v prejednávanej veci zakladá na vyhláseniach veriteľa bez toho, aby bola overená dôvodnosť pohľadávky.
70.
Práve to je podľa mňa dôvod, prečo právny titul nadobudnutý veriteľom musí byť vykonateľný v členskom štáte pôvodu, aby bolo možné domnievať sa, že veriteľ dosiahol vydanie právneho titulu.
71.
Tým sa tiež vysvetľuje, prečo sú lehoty na rozhodnutie o vydaní EPZÚ stanovené v článku 18 ods. 1 a 2 nariadenia č. 655/2014 kratšie v prípade, ak veriteľ už dosiahol vydanie rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny. V tomto prípade je súd oslobodený od povinnosti preskúmať fumus boni iurius návrhu veriteľa vo veci samej.
72.
Okrem toho z článku 34 ods. 1 písm. b) bodu iii) nariadenia č. 655/2014 vyplýva, že na návrh dlžníka sa výkon EPZÚ v členskom štáte výkonu ukončí, ak vykonateľnosť rozsudku, ktorého výkon sa veriteľ usiloval prostredníctvom EPZÚ zabezpečiť, bola v členskom štáte pôvodu pozastavená. To môže predstavovať dôkaz o tom, že pokiaľ ide o EPZÚ vydaný bez toho, aby bol veriteľ povinný preukázať fumus boni iuris, vykonateľnosť tohto EPZÚ v súvislosti s pohľadávkou uvedenou v právnom titule sa zakladá na vykonateľnosti tejto listiny v členskom štáte pôvodu. (
22
)
73.
Navyše závery vyplývajúce z mojej analýzy sú, zdá sa, potvrdené aj s prihliadnutím na historický výklad nariadenia č. 655/214.
3. Historický výklad
74.
Treba poznamenať, že návrh nariadenia predložený Komisiou (
23
), z ktorého nariadenie č. 655/2014 vychádza, sa zakladal na dichotómii podobnej tej, na ktorej je založené toto nariadenie.
75.
Predovšetkým článok 5 tohto návrhu rozlišoval medzi situáciami, v ktorých navrhovateľ žiada o EPZÚ pred začatím súdneho konania vo veci samej alebo v akejkoľvek fáze tohto konania, alebo tiež po tom, čo navrhovateľ získal rozsudok, súdny zmier alebo verejnú listinu voči odporcovi, ktoré sú vykonateľné v členskom štáte pôvodu, ale doposiaľ neboli vyhlásené za vykonateľné v členskom štáte výkonu, v ktorom sa takéto vyhlásenie vyžaduje na jednej strane a situáciami, v ktorých navrhovateľ žiada o EPZÚ po získaní rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny voči odporcovi, ktoré sú zo zákona vykonateľné v členskom štáte výkonu alebo v ňom boli vyhlásené za vykonateľné na druhej strane.
76.
Ďalej podľa návrhu nariadenia podmienky vydania sú menej prísne v prípade, ak už veriteľ má právny titul vykonateľný v členskom štátu pôvodu, ako v prípade, ak takýto titul nemá. Okrem toho tieto podmienky sú ešte voľnejšie, ak má veriteľ právny titul, ktorý je vykonateľný v členskom štáte výkonu. (
24
) Treba poznamenať, že podľa článku 7 ods. 2 návrhu nariadenia s prihliadnutím na článok 5 ods. 1 tohto návrhu sa požiadavka fumus boni iuris stanovená článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 655/2014 neuplatňuje, ak má veriteľ verejnú listinu vykonateľnú v členskom štáte pôvodu.
77.
Napokon podľa článku 23 návrhu nariadenia doložka vykonateľnosti sa zrušuje v situáciách, keď veriteľ žiada vydanie EPZÚ po tom, čo získal právny titul, ktorý je vykonateľný v členskom štáte výkonu alebo v ňom bol vyhlásený za vykonateľný.
78.
Od rozlišovania medzi právnymi titulmi, ktoré sa považujú za vykonateľné iba v členskom štáte pôvodu, a právnymi titulmi, ktoré sa považujú za vykonateľné aj v členskom štáte výkonu, sa upustilo po tom, čo Rada Európskej únie prijala všeobecné usmernenie k návrhu nariadenia. (
25
) V tomto štádiu boli sformulované ustanovenia, ktoré rozlišujú medzi situáciou veriteľa, ktorý dosiahol vydanie právneho titulu, ktorým sa od dlžníka vyžaduje zaplatenie pohľadávky, a situáciou veriteľa, ktorý nedosiahol vydanie tohto titulu. Podmienky vydania EPZÚ, ktoré boli stanovené pre situácie, keď mal veriteľ exekučný titul v členskom štáte pôvodu, sa začali uplatňovať v situáciách, keď veriteľ mal („získal“) titul, ktorým sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil pohľadávku. Všeobecné usmernenie Rady rovnako ako nariadenie č. 655/2014 vychádzalo z úplného zrušenia konania o vyhlásenie vykonateľnosti.
79.
Analýza prípravných prác na nariadení č. 655/2014 tak podporuje môj záver, podľa ktorého právny titul musí byť vykonateľný v členskom štáte, v ktorom bol vydaný, schválený, uzavretý alebo vyhotovený, aby bolo možné domnievať sa, že veriteľ dosiahol vydanie právneho titulu (rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny), ktorým sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil pohľadávku.
80.
Je pravda, že odôvodnenie 18 nariadenia č. 655/2014, ktoré sa týka zábezpeky, ktorú veriteľ musí poskytnúť za podmienok uvedených v článku 12 tohto nariadenia, je zrejme v rozpore so záverom, ktorý som práve predložil. Toto odôvodnenie stanovuje, že veriteľ, ktorý dosiahol vydanie právneho titulu, môže v skutočnosti disponovať rozsudkom, ktorý nie je ešte vykonateľný alebo je predbežne vykonateľný. Toto odôvodnenie, ktoré nemá normatívnu povahu a ktoré navyše ani nebolo predmetom podrobnej diskusie počas prípravných prác na nariadení č. 655/2014, však nemôže spochybniť konzistentné poznatky vyvodené zo systematického a historického výkladu tohto nariadenia.
81.
Na záver musím podotknúť, že nemôžem vylúčiť, že keď Rada počas prípravných prác na nariadení č. 655/2014 kvalifikovala situácie, v ktorých má veriteľ exekučný titul, ako situácie, v ktorých veriteľ dosiahol vydanie právneho titulu, ktorým sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil jeho pohľadávku, chcela tým odlíšiť tieto situácie od situácií, v ktorých veriteľ disponuje právnym titulom, ktorý ešte nie je vykonateľný. Tento výraz totiž možno nájsť len v článkoch 5, 7 a 14 tohto nariadenia.
82.
Zdá sa však, že táto vôľa sa v nariadení č. 655/2014 nezrealizovala. Po prvé v odôvodnení 12 tohto nariadenia sa vysvetľuje, že na rozdiel od situácie, v ktorej veriteľ nedosiahol vydanie právneho titulu, v ktorom sa dlžníkovi ukladá povinnosť platby, situácia, v ktorej dosiahol vydanie právneho titulu môže zodpovedať prípadu, v ktorom disponuje rozsudkom, ktorý ešte nie je vykonateľný. Po druhé články 6 (právomoc vydať EPZÚ) a 18 (lehoty na vydanie EPZÚ) tohto nariadenia sa v priebehu prípravných prác vyvíjali a neodrážajú takúto vôľu. Rada totiž jednak zachovala pravidlá, ktoré sa podľa návrhu Komisie uplatňujú na situácie, v ktorých veriteľ disponuje právnym titulom vykonateľným v členskom štáte pôvodu. Tieto články tiež rozlišujú len situácie, v ktorých veriteľ nedosiahol vydanie právneho titulu, od situácií, v ktorých dosiahol vydanie právneho titulu, pričom sa v nich nespresňuje, či tento titul ukladá dlžníkovi povinnosť platby. Po tretie v nadväznosti na všeobecné usmernenie Rady bolo odôvodnenie 13 nariadenia č. 655/2014 doplnené o vysvetlenie, podľa ktorého pojem „konanie vo veci samej“ musí zahŕňať akékoľvek konanie, ktorého cieľom je získať exekučný titul vo vzťahu k príslušnej pohľadávke. Z toho vyvodzujem, že aj z pohľadu Rady predstavuje vydanie exekučného titulu rozhodujúcu hranicu, ktorá oddeľuje oba procesné prostriedky, ktoré sú základom systému zavedeného nariadením č. 655/2014.
G.
Záverečné poznámky
83.
Napriek nedostatku podrobných informácií o aspektoch, ktoré môžu vyvolávať pochybnosti v prejednávanej veci, som na základe môjho predstavenia systému nariadenia č. 655/2014 uviedol úvahy, ktoré by mohli byť užitočné pre vnútroštátny súd.
84.
Z mojej analýzy vyplýva, že platobný rozkaz v bulharskom práve nepredstavuje verejnú listinu v zmysle nariadenia č. 655/2014 a zodpovedá skôr charakteristikám rozsudku v zmysle tohto nariadenia.
85.
Podľa tohto nariadenia sa však požiadavka vykonateľnosti jednoznačne uplatňuje v súvislosti so všetkými tromi typmi právnych titulov (rozsudky, súdne zmiery a verejné listiny), ktoré môžu byť základom EPZÚ.
86.
Okrem toho moja analýza ma priviedla aj k zisteniu, že je potrebné odpovedať nie na otázku, či verejná listina v zmysle článku 4 bodu 10 nariadenia č. 655/2014 posudzovaná samostatne musí byť vykonateľná, ale na otázku, či právny titul (rozsudok, súdny zmier alebo verejná listina), ktorým veriteľ musí disponovať, aby bolo možné domnievať sa, že dosiahol vydanie listiny, ktorou sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil jeho pohľadávku, musí byť vykonateľný alebo nie.
87.
Aby bolo v systéme tohto nariadenia možné domnievať sa, že veriteľ dosiahol vydanie právneho titulu (rozsudku, súdneho zmieru alebo verejne listiny), ktorým sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil jeho pohľadávku najmä v zmysle článku 5 písm. b) uvedeného nariadenia, tento veriteľ musí disponovať právnym titulom vykonateľným v členskom štáte, v ktorom bol titul vydaný, schválený, uzavretý alebo vyhotovený.
88.
Výklad, podľa ktorého právny titul nadobudnutý veriteľom musí byť vykonateľný v členskom štáte pôvodu, neznamená, že veriteľ, ktorý dosiahol vydanie titulu, ktorý ešte nie je vykonateľný, nemôže mať z tohto titulu nijaký prospech v rámci konania o vydanie EPZÚ. Pre tohto veriteľa je ľahšie presvedčiť príslušný súd o tom, že bude vo svojom návrhu vo veci samej proti dlžníkovi pravdepodobne úspešný. Navyše nemožno vylúčiť, že tento veriteľ bude v súlade s článkom 12 ods. 1 druhým pododsekom nariadenia č. 655/2014 oslobodený od povinnosti poskytnúť zábezpeku. Okrem toho na rozdiel od opačného výkladu riešenie navrhované v týchto návrhoch nebráni príslušnému súdu v tom, aby požadoval od veriteľa preukázanie fumus boni iuris pohľadávky uvedenej v právnom titule, ktorý ešte nie je vykonateľný, najmä ak bol tento titul vydaný iba na základe jednostranného vyhlásenia veriteľa.
VI. Návrh
89.
So zreteľom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvú prejudiciálnu otázku, ktorú položil Sofijski rajonen săd (Okresný súd Sofia, Bulharsko), takto:
Článok 4 bod 10 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 655/2014 z 15. mája 2014 o zavedení konania týkajúceho sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov s cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávok v občianskych a obchodných veciach sa má vykladať v tom zmysle, že platobný rozkaz, o aký ide v spore vo veci samej, nepredstavuje verejnú listinu v zmysle tohto nariadenia, keďže jeho obsah nezohľadňuje dôvodnosť pohľadávky a tvorí ho len povinnosť dlžníka uspokojiť veriteľa a v dôsledku toho pravosť tejto listiny nesúvisí s jej obsahom v zmysle požadovanom normotvorcom Únie.
V systéme nariadenia č. 655/2014 právny titul musí byť vykonateľný v členskom štáte, v ktorom bol vydaný, schválený, uzavretý alebo vyhotovený, aby bolo možné domnievať sa, že veriteľ dosiahol vydanie právneho titulu (rozsudku, súdneho zmieru alebo verejnej listiny), ktorým sa od dlžníka vyžaduje, aby zaplatil pohľadávku v zmysle článku 5 písm. b) tohto nariadenia.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Rozsudok z 21. mája 1980 (125/79, EU:C:1980:130).
(
3
)	Dohovor z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 3; ďalej len „Bruselský dohovor“).
(
4
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1). Z článku 2 písm. a) tohto nariadenia vyplýva, že pojem „rozsudok“ nezahŕňa predbežné opatrenie vrátane ochranného opatrenia, ktoré nariadil súd alebo tribunál príslušný rozhodovať vo veci samej bez predvolania žalovaného na súd okrem prípadu, že rozsudok obsahujúci toto opatrenie sa žalovanému doručil skôr, ako sa začal výkon. V tomto zmysle pozri tiež CUNIBERTI, G., MIGLIORINI, S.: The European Account Preservation Order Regulation. A Commentary. Cambridge – New York: Cambridge University Press, 2018, s. 5.
(
5
)	Pozri Zelenú knihu Komisie o zlepšení účinnosti výkonu rozsudkov v Európskej únii: zablokovanie bankových účtov, KOM(2006) 618 v konečnom znení. Pozri tiež MONTEIRO, L.V.: The Bank Account Preservation Procedure in the European Union Regulation (EU) No 655/2014 of the European Parliament and of the Council of 15 May 2014. In: EU Law Journal. 2015, zv. 1(1), s. 122.
(
6
)	Rozsudok z 21. mája 1980 (125/79, EU:C:1980:130).
(
7
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 15. mája 2014 o zavedení konania týkajúceho sa európskeho príkazu na zablokovanie účtov s cieľom uľahčiť cezhraničné vymáhanie pohľadávok v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 189, 2014, s. 59).
(
8
)	Pozri, pokiaľ ide o hlavný rozdiel medzi nariadením č. 1215/2012 a nariadením č. 655/2014, LAGUS, J.: Freezing Europe: The European Account Preservation Order and Forum Shopping in the European Judicial Area. In: Tidskrift utgiven av Juridiska Föreningen i Finland. 2018, zv. 3 – 4, s. 246 a 249.
(
9
)	Pozri najmä POPOVA, V.: Order for Payment Proceedings in bulgarian Civil Procedure Law. In: Civil Procedure Review. 2011, zv. 2(3), s. 34.
(
10
)	Je potrebné uviesť, že v inej časti návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd uvádza, že platobný rozkaz môže byť zrušený, ak nie je podaná žaloba na určenie pohľadávky. Zdá sa mi však, že z § 415 ods. 5 GPK vyplýva, že v takom prípade súd nie že „môže zrušiť“, ale „zruší“ platobný rozkaz.
(
11
)	Pozri poznámku pod čiarou 10.
(
12
)	Pozri BEAUMONT, P., FITCHEN, J., HOLLIDAY, J.: Bulgaria. In: The evidentiary effects of authentic acts in the Member States of the European Union, in the context of successions, s. 72 „Bulgaria“, MUSSEVA, B. http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/556935/IPOL_STU%282016%29556935_EN.pdf.
(
13
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 21. apríla 2004, ktorým sa vytvára európsky exekučný titul pre nesporné nároky (Ú. v. EÚ L 143, 2004, s. 15; Mim. vyd. 19/007, s. 38).
(
14
)	Nariadenie Rady z 18. decembra 2008 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a o spolupráci vo veciach vyživovacej povinnosti (Ú. v. EÚ L 7, 2009, s. 1).
(
15
)	Dohovor o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach – uzatvorený v Lugane 16. septembra 1988 v Lugane (Ú. v. ES L 319, 1988, s. 9).
(
16
)	Pozri článok 4 bod 3 nariadenia č. 805/2004, článok 2 ods. 1 bod 3 nariadenia č. 4/2009 a článok 2 písm. c) nariadenia č. 1215/2012.
(
17
)	Pozri článok 25 ods. 1 nariadenia č. 805/2004, článok 48 nariadenia č. 4/2009 a článok 58 nariadenia č. 1215/2012.
(
18
)	Pozri GUINCHARD, E.: De la première saisie conservatoire européenne. Présentation du règlement no 655/2014 instituant une procédure d’ordonnance européenne de saisie conservatoire des comptes bancaires. In: Revue trimestrielle de droit européen, č. 4, 2014, s. 922.
(
19
)	Je pravda, že § 618a GPK na rozdiel od článku 6 ods. 1 nariadenia č. 655/2014 výslovne neuvádza, že veriteľ môže požiadať o vydanie EPZÚ ešte pred vydaním verejnej listiny. Nič však nenaznačuje, že bulharské právo môže brániť tomu, aby veriteľ mohol v takej situácii žiadať o vydanie EPZÚ. Vnútroštátny súd sa v skutočnosti zrejme domnieva, že v prejednávanej veci ide o tento prípad a že je potrebné začať na tento účel samostatné konanie. Navyše ani článok 5 písm. a) nariadenia č. 655/2014 nespomína situáciu, v ktorej veriteľ, ktorý ešte nedosiahol vydanie verejnej listiny, žiada o vydanie EPZÚ pred začatím konania vo veci samej alebo v priebehu tohto konania. Vyplýva to zo skutočnosti, že normotvorca sa pravdepodobne domnieval, že je neobvyklé, aby sa verejné listiny „vydávali“ po skončení konaní vo veci samej.
(
20
)	Pozri najmä články 7 a 12 nariadenia č. 655/2014.
(
21
)	Pozri najmä MONTEIRO, L. V.: c. d., s. 129. Táto autorka uvádza, že podľa nariadenia č. 655/2014 sa všetko stáva jednoduchšie pre veriteľov, ktorí dosiahli vydanie vykonateľných titulov, zatiaľ čo veritelia, ktorí ešte nedosiahli vydanie takéhoto titulu, musia preukázať fumus boni iuris.
(
22
)	Treba uviesť, že podľa výkladov článku 34 ods. 1 písm. b) bodu iii) nariadenia č. 655/2014 v právnej náuke sa toto ustanovenie neuplatňuje, pokiaľ ide o EPZÚ vydaný v súvislosti s pohľadávkou uvedenou v právnom titule vydanom veriteľovi. Pozri CUNIBERTI, G., MIGLIORINI, S.: c. d., s. 291. Z toho vyvodzujem, že aj z pohľadu právnej náuky právny titul musí byť vykonateľný, aby bolo možné domnievať sa, že veriteľ dosiahol vydanie titulu v zmysle viacerých ustanovení nariadenia č. 655/2014.
(
23
)	Návrh nariadenia Európskeho parlamentu a Rady ktorým sa v záujme uľahčenia cezhraničného vymáhania pohľadávok v občianskych a obchodných veciach vytvára európsky príkaz na zablokovanie účtov [KOM(2011) 445 v konečnom znení, ďalej len „návrh nariadenia“].
(
24
)	Pozri návrh nariadenia, s. 6.
(
25
)	Všeobecné usmernenie Rady k návrhu nariadenia ktorým sa v záujme uľahčenia cezhraničného vymáhania pohľadávok v občianskych a obchodných veciach vytvára európsky príkaz na zablokovanie účtov, predložené 28. novembra 2013 (16991/13 ADD 1).