62022CJ0512
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 19. septembra 2024 (
*1
)
„Odvolanie – Hospodárska a menová politika – Prudenciálny dohľad nad úverovými inštitúciami – Smernica 2013/36/EÚ – Nariadenie (EÚ) č. 1024/2013 – Osobitné úlohy v oblasti dohľadu zverené Európskej centrálnej banke (ECB) – Posúdenie nadobudnutia kvalifikovaných účastí – Nesúhlas s nadobudnutím kvalifikovanej účasti“
V spojených veciach C‑512/22 P a C‑513/22 P,
ktorých predmetom sú dve odvolania podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 26. a 27. júla 2022,
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), so sídlom v Ríme (Taliansko), v zastúpení: A. Baldaccini, M. Carpinelli, A. Saccucci a R. Vaccarella, avvocati,
odvolateľka vo veci C‑512/22 P,
ďalší účastníci konania:
Silvio Berlusconi,
žalobca v prvostupňovom konaní,
Európska centrálna banka (ECB), v zastúpení: G. Buono a C. Hernández Saseta, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci M. Lamandini, avvocato,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
Európska komisia, v zastúpení: pôvodne V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė a D. Triantafyllou, neskôr P. A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė a D. Triantafyllou, a napokon P. A. Messina, A. Steiblytė a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia,
vedľajší účastník konania v prvostupňovom konaní,
a
Marina Elvira Berlusconi,
Pier Silvio Berlusconi,
Barbara Berlusconi,
Eleonora Berlusconi,
Luigi Berlusconi,
ako právni nástupcovia Silvia Berlusconiho, v zastúpení: pôvodne A. Di Porto, N. Ghedini, B. Nascimbene a G. Perroni, avvocati, neskôr A. Di Porto, B. Nascimbene a G. Perroni, avvocati,
odvolatelia vo veci C‑513/22 P,
ďalší účastníci konania:
Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), so sídlom v Ríme,
žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
Európska centrálna banka (ECB), v zastúpení: G. Buono a C. Hernández Saseta, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci M. Lamandini, avvocato,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
Európska komisia, v zastúpení: pôvodne V. Di Bucci, A. Nijenhuis, A. Steiblytė a D. Triantafyllou, neskôr P. A. Messina, A. Nijenhuis, A. Steiblytė a D. Triantafyllou, a napokon P. A. Messina, A. Steiblytė a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia,
vedľajší účastník konania v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory C. Lycourgos, sudcovia O. Spineanu‑Matei, J.‑C. Bonichot (spravodajca), S. Rodin a L. S. Rossi,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 16. mája 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojimi odvolaniami sa jednak Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest) a jednak Marina Elvira Berlusconiová, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconiová, Eleonora Berlusconiová a Luigi Berlusconi, ako právni nástupcovia Silvia Berlusconiho, domáhajú toho, aby Súdny dvor zrušil rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 11. mája 2022, Fininvest a Berlusconi/ECB (T‑913/16, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2022:279), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu spoločnosti Fininvest a S. Berlusconiho, pričom v tejto žalobe sa navrhovalo zrušenie rozhodnutia Európskej centrálnej banky (ECB) ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 z 25. októbra 2016, ktorým ECB rozhodla vyjadriť nesúhlas s tým, aby Fininvest a S. Berlusconi nadobudli kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum SpA (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
I. Právny rámec
A. Smernica CRD IV
2
V článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/36/EÚ z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 338, ďalej len „smernica CRD IV“), nazvanom „Vymedzenie pojmov“, sa uvádza:
„1.   Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
(33)
‚kvalifikovaná účasť‘ je kvalifikovaná účasť vymedzená v článku 4 ods. 1 bode 36 nariadenia [Európskeho parlamentu a Rady] (EÚ) č. 575/2013 [z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1)]“.
3
Podľa článku 22 tejto smernice, nazvaného „Oznámenie a posúdenie navrhovaných nadobudnutí“:
„1.   Členské štáty požadujú, aby každá fyzická alebo právnická osoba, alebo takéto osoby konajúce v zhode (ďalej len ‚navrhovaný nadobúdateľ‘), ktoré sa rozhodli nadobudnúť priamo alebo nepriamo kvalifikovanú účasť v úverovej inštitúcii alebo v nej takúto kvalifikovanú účasť priamo alebo nepriamo ďalej zvýšiť, čo by malo za následok, že by ich podiel na hlasovacích právach alebo kapitáli dosiahol alebo prekročil 20 %, 30 % alebo 50 % alebo že by sa úverová inštitúcia stala ich dcérskou spoločnosťou (ďalej len ‚navrhované nadobudnutie‘), písomne pred nadobudnutím oznámili príslušným orgánom úverovej inštitúcie, v ktorej chcú kvalifikovanú účasť nadobudnúť alebo zvýšiť, a uviedli veľkosť zamýšľanej účasti a príslušné informácie uvedené v článku 23 ods. 4 …
…
6.   Ak príslušné orgány nevyjadria písomne nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím v lehote na posúdenie, navrhované nadobudnutie sa považuje za schválené.
…
8.   Členské štáty nesmú na oznamovanie priameho alebo nepriameho nadobudnutia hlasovacích práv alebo kapitálu príslušným orgánom a na schvaľovanie takéhoto nadobudnutia príslušnými orgánmi stanoviť požiadavky, ktoré sú prísnejšie ako požiadavky ustanovené touto smernicou.
…“
4
Článok 23 smernice CRD IV, nazvaný „Kritériá posudzovania“, stanovuje:
„1.   Príslušné orgány pri posudzovaní oznámenia uvedeného v článku 22 ods. 1 a informácií uvedených v článku 22 ods. 3 v záujme zaručenia zdravého a obozretného riadenia úverovej inštitúcie, v prípade ktorej sa nadobudnutie navrhuje, a so zreteľom na možný vplyv navrhovaného nadobúdateľa na uvedenú úverovú inštitúciu posúdia vhodnosť navrhovaného nadobúdateľa a finančné zdravie navrhovaného nadobudnutia v súlade s týmito kritériami:
a)
dobrá povesť navrhovaného nadobúdateľa;
b)
dobrá povesť, vedomosti, zručnosti a skúsenosti ako sa uvádza v článku 91 ods. 1 každého člena riadiaceho orgánu a každého člena vrcholového manažmentu, ktorý bude riadiť činnosť úverovej inštitúcie v dôsledku navrhovaného nadobudnutia;
c)
finančné zdravie navrhovaného nadobúdateľa, najmä v súvislosti s druhom činnosti vykonávanej a plánovanej v úverovej inštitúcii, v prípade ktorej sa nadobudnutie navrhuje;
…
2.   Príslušné orgány môžu nesúhlasiť s navrhovaným nadobudnutím len vtedy, ak na to existujú dostatočné dôvody na základe kritérií uvedených odseku 1, alebo ak informácie poskytnuté navrhovaným nadobúdateľom nie sú úplné.
…“
B. Nariadenie č. 575/2013
5
Podľa odôvodnenia 5 nariadenia č. 575/2013:
„Toto nariadenie a smernica 2013/36/EÚ by mali spoločne tvoriť právny rámec upravujúci prístup k činnosti, rámec dohľadu a prudenciálne pravidlá pre úverové inštitúcie a investičné spoločnosti… Preto by sa toto nariadenie malo vykladať spoločne s uvedenou smernicou.“
6
Článok 4 tohto nariadenia, nazvaný „Vymedzenia pojmov“, stanovuje:
„1.   Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
36)
‚kvalifikovaná účasť‘ je priamy alebo nepriamy podiel v podniku, ktorý predstavuje aspoň 10 % základného imania alebo hlasovacích práv, alebo ktorý umožňuje vykonávať významný vplyv na riadenie tohto podniku;
…“
C. Nariadenie o JMD
7
Podľa odôvodnenia 11 nariadenia Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63, ďalej len „nariadenie o JMD“):
„V [Európskej ú]nii by sa… mala vytvoriť banková únia, ktorá by sa opierala o komplexný a podrobný jednotný súbor pravidiel pre vnútorný trh s finančnými službami ako celok a ktorá by zahŕňala jednotný mechanizmus dohľadu a nové rámce pre ochranu vkladov a riešenie krízových situácií. …“
8
Podľa odôvodnenia 22 tohto nariadenia:
„Posúdenie vhodnosti akéhokoľvek nového vlastníka pred kúpou významného podielu v úverovej inštitúcii predstavuje nenahraditeľný nástroj na zabezpečenie trvalej vhodnosti a finančného zdravia vlastníkov úverových inštitúcií. ECB ako inštitúcia Únie má dobré postavenie na to, aby takéto posúdenie vykonávala, a to bez toho, aby sa vnútorný trh nenáležite obmedzoval. ECB by mala prináležať úloha posudzovať nadobúdanie a likvidáciu významných podielov v úverových inštitúciách s výnimkou prípadov riešenia krízových situácií bánk.“
9
Článok 1 uvedeného nariadenia, nazvaný „Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti“, stanovuje:
„Týmto nariadením sa ECB poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami, s cieľom prispieť k bezpečnosti a zdraviu úverových inštitúcií a stabilite finančného systému v rámci Únie a jednotlivých členských štátov s plným zreteľom a ohľadom na jednotu a integritu vnútorného trhu na základe rovnakého zaobchádzania s úverovými inštitúciami s cieľom predchádzať regulačnej arbitráži.
…“
10
Článok 4 tohto nariadenia znie:
„1.   V rámci článku 6 má ECB v súlade s odsekom 3 tohto článku výhradnú právomoc vykonávať na účely prudenciálneho dohľadu v súvislosti so všetkými úverovými inštitúciami usadenými v zúčastnených členských štátoch tieto úlohy:
…
c)
posudzovať oznámenia o nadobudnutí a prevode kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách s výnimkou prípadu riešenia krízových situácií bánk a s výhradou článku 15;
…
3.   ECB na účely vykonávania úloh, ktorými bola poverená podľa tohto nariadenia, a s cieľom zabezpečiť vysokú úroveň dohľadu uplatňuje celé príslušné právo Únie a v prípade, keď sa toto právo Únie skladá zo smerníc, vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto smernice transponujú. Keď sú príslušným právom Únie nariadenia a keď tieto nariadenia v súčasnosti explicitne ponúkajú členským štátom rôzne možnosti, ECB uplatňuje aj vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto možnosti vykonávajú.
…“
11
Článok 15 nariadenia o JMD, nazvaný „Posúdenie nadobudnutia kvalifikovaných účastí“, stanovuje:
„1.   Bez toho, aby boli dotknuté výnimky stanovené v článku 4 ods. 1 písm. c), každé oznámenie o nadobudnutí kvalifikovanej účasti v úverovej inštitúcii usadenej v zúčastnenom členskom štáte alebo akékoľvek súvisiace informácie sa poskytujú príslušným vnútroštátnym orgánom členského štátu, v ktorom je úverová inštitúcia usadená, v súlade s požiadavkami stanovenými v príslušnom vnútroštátnom práve na základe aktov uvedených v článku 4 ods. 3 prvom pododseku.
2.   Príslušný vnútroštátny orgán posudzuje navrhované nadobudnutie a oznámenie a návrh rozhodnutia o nesúhlase alebo súhlase s nadobudnutím na základe kritérií stanovených v aktoch uvedených v článku 4 ods. 3 prvom pododseku postupuje ECB… a poskytuje ECB pomoc v súlade s článkom 6.
3.   ECB rozhodne o súhlase alebo nesúhlase s nadobudnutím na základe kritérií posudzovania stanovených v príslušnom práve Únie a v súlade s postupom a v lehotách na posúdenie, ktoré sa v ňom stanovujú.“
II. Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
12
Fininvest je holdingová spoločnosť založená podľa talianskeho práva, v ktorej mal S. Berlusconi obchodný podiel vo výške 61,21 %. Fininvest vlastnila 30,1 % základného imania spoločnosti Mediolanum, zmiešanej finančnej holdingovej spoločnosti kótovanej na burze, v ktorej Fin. Prog. Italia vlastnila 26,5 % základného imania. Do 30. decembra 2015 vlastnila Mediolanum 100 % základného imania spoločnosti Banca Mediolanum, úverovej inštitúcie.
13
V nadväznosti na rozsudok Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) č. 35729/13, ktorý nadobudol právoplatnosť 1. augusta 2013 a ktorým bol S. Berlusconi uznaný za vinného z daňového podvodu, Banca d’Italia (Talianska centrálna banka) rozhodnutím zo 7. októbra 2014 (ďalej len „rozhodnutie Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014“) konštatovala, že S. Berlusconi prestal spĺňať podmienku dobrej povesti stanovenú právnou úpravou, ktorou sa preberá článok 23 ods. 1 písm. a) smernice CRD IV. V dôsledku uvedeného Talianska centrálna banka týmto rozhodnutím nariadila prevod účasti spoločnosti Fininvest v spoločnosti Mediolanum vo výške presahujúcej 9,99 %, a to v lehote 30 mesiacov od zriadenia správy poverenej predajom, a pozastavila výkon hlasovacích práv spoločnosti Fininvest zodpovedajúcich podielom, ktoré sa mali previesť, v priebehu plynutia lehoty potrebnej na uskutočnenie tohto prevodu.
14
Na základe návrhu S. Berlusconiho a spoločnosti Fininvest došlo k tomu, že Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) 4. decembra 2015 rozhodla o odklade výkonu uvedeného rozhodnutia a následne ho zrušila rozsudkom z 3. marca 2016 [ďalej len „rozsudok Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016“].
15
Medzitým došlo 30. decembra 2015 k zlúčeniu spoločnosti Mediolanum s jej dcérskou spoločnosťou Banca Mediolanum, ktorá sa stala nástupníckou spoločnosťou.
16
Talianska centrálna banka a ECB sa domnievali, že v nadväznosti na toto zlúčenie a rozsudok Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 Fininvest a S. Berlusconi nadobudli kvalifikovanú účasť na základnom imaní spoločnosti Banca Mediolanum, a vyzvali ich, aby toto nadobudnutie oznámili v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou, ktorou sa preberá článok 22 a nasl. smernice CRD IV.
17
Keďže táto výzva ostala bez reakcie, Talianska centrálna banka 3. augusta 2016 rozhodla z úradnej moci o začatí postupu posudzovania uvedeného nadobudnutia.
18
Dňa 15. októbra 2016 Talianska centrálna banka predložila ECB podľa článku 15 ods. 2 nariadenia o JMD návrh rozhodnutia, ktorý obsahoval nepriaznivé stanovisko, pokiaľ ide o dobrú povesť nadobúdateľov predmetnej kvalifikovanej účasti, a ktorým vyzvala ECB, aby s nadobudnutím nesúhlasila.
19
Sporným rozhodnutím vyjadrila ECB svoj nesúhlas s tým, aby Fininvest a S. Berlusconi nadobudli túto kvalifikovanú účasť na základnom imaní spoločnosti Banca Mediolanum.
III. Žaloba na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
20
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 23. decembra 2016 podali Fininvest a S. Berlusconi žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia.
21
Všeobecný súd napadnutým rozsudkom túto žalobu zamietol.
IV. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov odvolacieho konania
22
Vo svojich odvolaniach predložených v takmer rovnakom znení Fininvest (vec C‑512/22 P) a S. Berlusconi (vec C‑513/22 P) navrhli, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
v dôsledku toho zrušil sporné rozhodnutie,
–
subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok a vrátil vec inej komore Všeobecného súdu na ďalšie konanie,
–
uložil ECB povinnosť nahradiť trovy konania vrátane trov prvostupňového konania,
–
v prípade, že to Súdny dvor považuje za potrebné, na účely dokazovania nariadil, aby sa do spisu vložila zápisnica z pojednávania, ktoré sa konalo 16. septembra 2021 pred Všeobecným súdom, a zvuková nahrávka z pojednávania, a to v súlade s vykonávacími pravidlami, ktoré bude Súdny dvor považovať za vhodné.
23
Rozhodnutím z 29. augusta 2022 boli veci C‑512/22 P a C‑513/22 P spojené na účely písomnej a ústnej časti konania a rozsudku.
24
Po smrti pána S. Berlusconiho došlo k tomu, že M. E. Berlusconiová, P. S. Berlusconi, B. Berlusconiová, E. Berlusconiová a L. Berlusconi listom zo 6. novembra 2023 vyhlásili, že v konaní vo veci C‑513/22 P pokračujú ako právni nástupcovia zosnulého.
V. O návrhoch na opätovné začatie ústnej časti konania
25
Listom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 13. júna 2024 ECB požiadala o opätovné začatie ústnej časti konania v zmysle článku 83 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
26
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor môže kedykoľvek po vypočutí generálneho advokáta nariadiť opätovné začatie ústnej časti konania v súlade s článkom 83 svojho rokovacieho poriadku, najmä pokiaľ sa domnieva, že nemá dostatok informácií alebo že vec je potrebné rozhodnúť na základe tvrdenia, ku ktorému sa účastníci konania nemali možnosť vyjadriť (rozsudok zo 6. marca 2018, Achmea, C‑284/16, EU:C:2018:158, bod 28 a citovaná judikatúra).
27
ECB na podporu svojej žiadosti tvrdí, že generálny advokát vo svojich návrhoch vychádzal z novej skutočnosti, ku ktorej účastníci konania nemali možnosť sa vyjadriť, a ktorou je konkrétne to, že nepriama kvalifikovaná účasť je autonómnym pojmom práva Únie.
28
V predmetnom prípade platí, že vo veci sa nemá rozhodnúť na základe takého tvrdenia, ku ktorému by sa účastníci konania nemali možnosť vyjadriť. Tak v prvostupňovom konaní pred Všeobecným súdom, ako aj v rámci prvých odvolacích dôvodov sa totiž účastníci konania mohli vyjadriť k pojmu „kvalifikovaná účasť“ v zmysle práva Únie a k priamej alebo nepriamej povahe účasti spoločnosti Fininvest a S. Berlusconiho v spoločnosti Banca Mediolanum.
29
Preto po vypočutí generálneho advokáta treba návrh na opätovné začatie ústnej časti konania zamietnuť.
30
Listom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 15. júla 2024 právni nástupcovia S. Berlusconiho a Fininvest taktiež požiadali o opätovné začatie ústnej časti konania, aby mohli zaujať stanovisko k návrhu na opätovné začatie ústnej časti konania, ktorý podala ECB, ako aj k novým tvrdeniam, ktoré táto inštitúcia uviedla v tomto návrhu.
31
Vzhľadom na to, že návrh na opätovné začatie ústnej časti konania, ktorý podala ECB, bola zamietnutý, je po vypočutí generálneho advokáta potrebné zamietnuť aj návrh na opätovné začatie ústnej časti konania, ktorý podali právni nástupcovia S. Berlusconiho a Fininvest.
VI. O odvolaniach
A. O prípustnosti odvolaní
1.
Argumentácia účastníkov konania
32
ECB v prvom rade tvrdí, že rehabilitácia S. Berlusconiho, ku ktorej došlo v roku 2018, umožnila S. Berlusconimu požiadať o opätovné posúdenie jeho dobrej povesti v rámci novej žiadosti o povolenie vlastniť kvalifikovanú účasť na základnom imaní spoločnosti Banca Mediolanum. V dôsledku tejto rehabilitácie preto došlo k zániku záujmu odvolateľov na zrušení sporného rozhodnutia, ako aj zrušení napadnutého rozsudku, a na základe toho sú ich odvolania neprípustné.
33
V druhom rade sa ECB domnieva, že odvolania, v ktorých sa odvolatelia obmedzujú len na zopakovanie tvrdení, ktoré už Všeobecný súd zamietol, sú z tohto dôvodu tiež neprípustné.
34
Odvolatelia navrhujú tieto námietky neprípustnosti zamietnuť.
2.
Posúdenie Súdnym dvorom
35
V prvom rade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musí záujem žalobcu na konaní vzhľadom na predmet žaloby existovať v okamihu podania žaloby, inak je takáto žaloba neprípustná. Tento predmet sporu, ako aj záujem na konaní musí pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, v opačnom prípade musí byť konanie zastavené, čo predpokladá, že žaloba, prípadne odvolanie môže z hľadiska svojho výsledku priniesť prospech účastníkovi konania, ktorý konanie inicioval (rozsudok zo 7. septembra 2023, Versobank/ECB, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, bod 159 a citovaná judikatúra).
36
V tejto súvislosti ECB tvrdí, že rehabilitácia S. Berlusconiho, ku ktorej došlo v roku 2018, umožňuje odvolateľom požiadať o opätovné posúdenie jeho dobrej povesti v rámci novej žiadosti o povolenie vlastniť kvalifikovanú účasť na základnom imaní Banca Mediolanum a že v dôsledku toho došlo k zániku ich záujmu na zrušení sporného rozhodnutia. Vzhľadom na to, že k tejto rehabilitácii došlo pred podaním odvolaní, sú tak údajne tieto odvolania na základe judikatúry citovanej v predchádzajúcom bode neprípustné.
37
V rozpore s tým, čo tvrdí ECB, však rehabilitácia S. Berlusconiho neprináša odvolateľom rovnaký prospech ako zrušenie sporného rozhodnutia.
38
Po prvé totiž platí, že aj za predpokladu, že by rehabilitácia S. Berlusconiho spôsobila zánik dôvodu, pre ktorý ECB sporným rozhodnutím vyjadrila nesúhlas s tým, aby odvolatelia nadobudli kvalifikovanú účasť na základnom imaní spoločnosti Banca Mediolanum, táto rehabilitácia na rozdiel od účinku, ktorý by malo zrušenie uvedeného rozhodnutia Súdnym dvorom, predsa len nespôsobuje zánik tohto rozhodnutia.
39
Po druhé, zatiaľ čo v prípade zrušenia sporného rozhodnutia by sa na toto rozhodnutie hľadelo tak, ako keby nikdy neexistovalo, rehabilitácia S. Berlusconiho vyvoláva účinky až odo dňa, keď k nej došlo, t. j. v priebehu roka 2018.
40
Z vyššie uvedeného vyplýva, že námietka neprípustnosti založená na tom, že rehabilitácia S. Berlusconiho spôsobila zánik záujmu odvolateľov na konaní, pokiaľ ide o napadnutie sporného rozhodnutia, musí byť zamietnutá.
41
V druhom rade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry odvolanie, ktoré v skutočnosti predstavuje iba návrh na opätovné preskúmanie žaloby podanej na Všeobecný súd, nepatrí do právomoci Súdneho dvora na základe článku 56 Štatútu Súdneho dvora (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2024, Komisia/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, bod 27 a citovanú judikatúru).
42
Pokiaľ však odvolateľ spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Únie zo strany Všeobecného súdu, právne otázky skúmané na prvom stupni sa môžu nanovo prejednať v rámci odvolania. Ak by totiž odvolateľ nemohol takto založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už použitých pred Všeobecným súdom, odvolacie konanie by bolo zbavené časti svojho významu. Okrem toho pritom platí, že odvolateľ má právo podať odvolanie, v rámci ktorého uvedie odvolacie dôvody vyplývajúce z napadnutého rozsudku, ktoré majú z právneho hľadiska spochybniť jeho dôvodnosť (rozsudok z 11. júna 2024, Komisia/Deutsche Telekom, C‑221/22 P, EU:C:2024:488, body 28 a 29, ako aj citovaná judikatúra).
43
V prejednávanej veci v rozpore s tým, čo – napokon bez vysvetlenia – tvrdí ECB, odvolatelia presne uvádzajú tie časti napadnutého rozsudku, proti ktorým majú výhrady, ako aj dôvody, pre ktoré tento rozsudok podľa ich názoru obsahuje nesprávne právne posúdenie, a neobmedzujú sa tak len na zopakovanie tvrdení, ktoré uviedli pred Všeobecným súdom.
44
Druhú námietku neprípustnosti, ktorú vzniesla ECB, tak tiež treba zamietnuť.
B. O veci samej
45
Na podporu svojich odvolaní, ktoré majú takmer rovnaké znenie, uvádzajú odvolatelia jedenásť odvolacích dôvodov, pričom prvý až šiesty odvolací dôvod sú založené na nesprávnych právnych posúdeniach, ktorých sa údajne dopustil Všeobecný súd pri posudzovaní sporného rozhodnutia, siedmy a ôsmy odvolací dôvod sú založené na nesprávnych právnych posúdeniach, ku ktorým údajne došlo v rámci toho, ako Všeobecný súd posudzoval zákonnosť postupu prijímania tohto rozhodnutia, a deviaty, desiaty a jedenásty odvolací dôvod sú založené na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa údajne dopustil Všeobecný súd tým, že určité žalobné dôvody a časť dokumentov, ktoré mu boli predložené, vyhlásil za neprípustné.
1.
O prvých odvolacích dôvodoch
a)
O prípustnosti
46
ECB tvrdí, že prvé odvolacie dôvody, ktoré sú v podstate založené na tom, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že odvolatelia v roku 2016 nadobudli kvalifikovanú účasť na základnom imaní spoločnosti Banca Mediolanum, nie sú prípustné, pretože sa nimi spochybňuje posúdenie určitej skutkovej okolnosti Všeobecným súdom, ako aj kvalifikácia tejto skutkovej okolnosti z hľadiska uplatniteľného vnútroštátneho práva.
47
Je pravda, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že posúdenie skutkových okolností a dôkazov – s výnimkou prípadu ich skreslenia – nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania (rozsudok z 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisia, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, bod 121 a citovaná judikatúra). Je tiež nesporné, že – a platí pritom tá istá výnimka – ani kvalifikácia skutkového stavu z hľadiska vnútroštátneho práva, v rámci ktorej dochádza k výkladu tohto práva, nepatrí do právomoci Súdneho dvora (rozsudok z 18. januára 2024, Jenkinson/Rada a i., C‑46/22 P, EU:C:2024:50, bod 107 a citovaná judikatúra).
48
Ako však Všeobecný súd správne uviedol v bode 49 napadnutého rozsudku, pojem nadobudnutie kvalifikovanej účasti v úverovej inštitúcii je autonómnym pojmom práva Únie. Vyplýva to z tej skutočnosti, že ani definícia „kvalifikovanej účasti“, ktorá je uvedená v článku 4 ods. 1 bode 36 nariadenia č. 575/2013, ani článok 15 nariadenia o JMD, ani článok 22 smernice CRD IV, ktorým sa stanovuje spôsob dohľadu nad nadobúdaním takejto účasti, neobsahujú odkaz na vnútroštátne právo. Taktiež to vyplýva aj z cieľa sledovaného normotvorcom Únie, vyplývajúceho najmä z odôvodnenia 11 a článku 1 nariadenia o JMD, ktorým je zavedenie harmonizovaného prudenciálneho dohľadu nad finančným systémom, predovšetkým, tak ako sa uvádza v odôvodnení 22 tohto nariadenia, nad nadobúdaním významných, tzv. „kvalifikovaných“ podielov v úverových inštitúciách.
49
V dôsledku toho konštatovanie Všeobecného súdu, podľa ktorého odvolatelia nadobudli v roku 2016 kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum, nepredstavuje kvalifikáciu tejto skutkovej okolnosti z hľadiska uplatniteľného vnútroštátneho práva, a tiež ani skutkové posúdenie, ale predstavuje kvalifikáciu uvedenej skutkovej okolnosti z hľadiska pojmu práva Únie, tak ako ho vykladá Všeobecný súd.
50
Súdny dvor má pritom v rámci odvolania právomoc nielen preskúmať výklad, aký Všeobecný súd zvolil vo vzťahu k takému pojmu práva Únie, akým je pojem „kvalifikovaná účasť“ v zmysle smernice CRD IV, ako aj to, ako Všeobecný súd kvalifikoval určitú transakciu z hľadiska tohto pojmu, ale tiež má vzhľadom na judikatúru uvedenú v bode 47 tohto rozsudku právomoc overiť, či sa Všeobecný súd dopustil skreslenia skutkových okolností alebo dôkazov, na ktorých je táto kvalifikácia založená, tak ako to napokon odvolatelia viackrát tvrdia v rámci prvých odvolacích dôvodov.
51
Námietku neprípustnosti vznesenú ECB preto treba zamietnuť.
b)
O veci samej
1) Argumentácia účastníkov konania
52
V prvej časti svojich prvých odvolacích dôvodov odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd mal dospieť k záveru, že postup povoľovania nemohol byť začatý, keďže v bode 81 napadnutého rozsudku konštatoval, že Fininvest a prostredníctvom tejto spoločnosti S. Berlusconi vykonávali spoločnú kontrolu nad spoločnosťou Banca Mediolanum prostredníctvom dohody akcionárov uzavretej so spoločnosťou Fin. Prog. Italia.
53
V druhej časti svojich prvých odvolacích dôvodov odvolatelia tvrdia, že keď Všeobecný súd konštatoval, že účasť spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum vo výške 30,16 % bola rozhodnutím Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 znížená na 9,99 % a kvalifikovanou účasťou sa opätovne stala v nadväznosti na rozsudok Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016, dopustil sa v napadnutom rozsudku skreslenia skutkových okolností a viacerých nesprávnych právnych posúdení.
54
Po prvé Všeobecný súd v bode 72 napadnutého rozsudku nesprávne uviedol, že rozhodnutím Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 došlo k zníženiu kvalifikovanej účasti spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum z 30,16 % na 9,99 %. Táto kvalifikovaná účasť vo výške 30,16 % napriek tomu, že sa na ňu dočasne vzťahoval príkaz na prevod a súčasne zákaz výkonu hlasovacích práv, zostala kvalifikovanou účasťou.
55
Pokiaľ ide o príkaz na prevod, je zrejmé, že kým k prevodu nedošlo, týmto príkazom sa nezmenil rozsah kvalifikovanej účasti vo vlastníctve spoločnosti Fininvest. K tomuto prevodu pritom nikdy nedošlo.
56
Pokiaľ ide o hlasovacie práva, ani ich obmedzenie nemalo dopad na to, že odvolatelia mali v spoločnosti Banca Mediolanum kvalifikovanú účasť.
57
Po druhé toto prvé pochybenie priviedlo Všeobecný súd k tomu, že sa v bode 73 napadnutého rozsudku dopustil druhého pochybenia. Hoci totiž po rozhodnutí Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 a až do okamihu zlúčenia spoločnosti Mediolanum so spoločnosťou Banca Mediolanum ako nástupníckou spoločnosťou mala Fininvest v spoločnosti Mediolanum kvalifikovanú účasť vo výške 30,16 %, Fininvest sa podľa odvolateľov nemohla stať priamym vlastníkom len 9,99 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum v nadväznosti na toto zlúčenie. Fininvest naopak zostala vlastníkom tej istej kvalifikovanej účasti vo výške 30,16 %, ktorú vlastnila predtým, a nikdy nepreviedla.
58
Po tretie, keďže rozhodnutím Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 nedošlo k zmene kvalifikovanej účasti spoločnosti Fininvest vo výške 30,16 % na nekvalifikovanú účasť 9,99 % a keďže po uvedenom zlúčení ostala táto účasť nezmenená, Všeobecný súd sa v bode 76 napadnutého rozsudku tiež dopustil pochybenia, keď konštatoval, že v dôsledku rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 Fininvest znovunadobudla kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum vo výške 30,16 %. Tento posledný uvedený rozsudok nemal dopad na rozsah účasti. V každom prípade rozsudok, ktorým sa zrušuje nezákonné rozhodnutie, nemôže zahŕňať akt privlastnenia. Rozsudok Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 teda nevytvoril žiadne právo, ale len zrušil príkaz na prevod.
59
V tretej časti svojich prvých odvolacích dôvodov odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd protiprávne nahradil odôvodnenie autora sporného rozhodnutia svojím vlastným odôvodnením, tak ako to vyplýva z nižšie uvedených tvrdení.
60
Vo štvrtej časti svojich prvých odvolacích dôvodov odvolatelia uvádzajú, že keď Všeobecný súd vylúčil existenciu „výslovného odkazu“ na vnútroštátne právne predpisy a v dôsledku toho vylúčil uplatnenie talianskeho práva na účely výkladu pojmu „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“, porušil tým článok 4 ods. 3 nariadenia o JMD, článok 19 decreto legislativo n. 385 – Testo unico delle leggi in materia bancaria e creditizia (legislatívny dekrét č. 385, ktorým sa zavádza kodifikované znenie zákonov o bankovníctve a úveroch) z 1. septembra 1993 (riadna príloha GURI č. 230 z 30. septembra 1993), v znení decreto legislativo n. 72 (legislatívny dekrét č. 72) z 12. mája 2015 (ďalej len „TUB“), ako aj všeobecnú zásadu lojálnej spolupráce zakotvenú v článku 4 ods. 3 ZEÚ.
61
Toto nesprávne právne posúdenie spôsobilo vadu napadnutého rozsudku, pretože ak by Všeobecný súd uplatnil talianske právo, nemohol by „zmenu právnej štruktúry“ účasti považovať za akt privlastnenia.
62
Okrem toho, keďže ECB v spornom rozhodnutí výslovne uviedla, že talianske právo predstavuje právny základ na účely vymedzenia pojmu „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“, Všeobecný súd nahradil odôvodnenie autora sporného rozhodnutia svojím vlastným odôvodnením a v tejto súvislosti porušil zásadu kontradiktórnosti.
63
Podľa piatej časti prvých odvolacích dôvodov uvádzaných odvolateľmi platí, že výklad pojmu „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“ v tom zmysle, že zahŕňa „zmenu právnej štruktúry účasti“, nemá oporu ani v znení smernice CRD IV, ani v znení nariadenia o JMD, a ani v bežnom jazyku či v cieľoch sledovaných predmetnou právnou úpravou. Smernica CRD IV a nariadenie o JMD totiž zaviedli predchádzajúce posúdenie postavenia každej osoby, ktorá má v úmysle nadobudnúť účasť v úverovej inštitúcii. Prípadné „zmeny právnej štruktúry“ už vlastnenej účasti pritom – tak ako v prejednávanej veci – neznamenajú žiadnu zmenu vlastníka tejto účasti.
64
Okrem toho nový, Všeobecným súdom vytvorený pojem „zmena právnej štruktúry“ účasti, je v rozpore so zásadou právnej istoty, keďže tento pojem nemá nijaký význam, ktorý by bol vymedzený v práve Únie, a podľa Všeobecného súdu ho nemožno vykladať na základe uplatnenia práva členských štátov.
65
Napokon, keďže pojem „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“, ktorý použil Všeobecný súd, nie je rovnaký ako pojem uvedený v spornom rozhodnutí, účastníci konania nemali možnosť sa k nemu vyjadriť.
66
V šiestej časti svojich prvých odvolacích dôvodov odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd porušil článok 22 smernice CRD IV a článok 22 TUB, keď konštatoval, že Fininvest nadobudla kvalifikovanú účasť podliehajúcu povoleniu z dôvodu, že jej nepriama kvalifikovaná účasť v spoločnosti Banca Mediolanum sa stala priamou.
67
Právna úprava upravujúca prudenciálny bankový dohľad tak v práve Únie, v súlade s článkom 22 ods. 1 smernice CRD IV, ako aj vo vnútroštátnom práve, v súlade s článkom 22 TUB, totiž nepriznáva žiadnu dôležitosť rozlišovaniu – stanovenému v napadnutom rozsudku – medzi priamou kvalifikovanou účasťou a nepriamou kvalifikovanou účasťou, keďže cieľom tejto právnej úpravy je dostať sa až ku konečnému vlastníkovi kvalifikovanej účasti, a to bez ohľadu na prítomnosť medzičlánkov.
68
Okrem toho rozlišovanie Všeobecného súdu medzi priamou účasťou a nepriamou účasťou je úplne irelevantné, pokiaľ ide o S. Berlusconiho. Tento si totiž tak pred zlúčením a vydaním rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016, ako aj po nich naďalej zachoval nepriamu účasť v spoločnosti Banca Mediolanum.
69
ECB sa domnieva, že prvá časť prvých odvolacích dôvodov je nedôvodná. Všeobecný súd v bode 81 napadnutého rozsudku len pripomenul súčasť kontextu.
70
V reakcii na druhú časť prvých odvolacích dôvodov ECB tvrdí, že odvolatelia v každom prípade nevlastnili kvalifikovanú účasť v nadväznosti na rozhodnutie Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 a že túto kvalifikovanú účasť nadobudli na základe zlúčenia a rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016. Navyše na základe uplatniteľného vnútroštátneho práva účasť odvolateľov v spoločnosti Mediolanum nepredstavovala nepriamu kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum, pretože Mediolanum nepodliehala výlučnej kontrole odvolateľov.
71
Pokiaľ ide o tretiu časť prvých odvolacích dôvodov, Všeobecný súd nenahradil odôvodnenie autora sporného rozhodnutia svojím vlastným odôvodnením. Jediný rozdiel medzi stanoviskom ECB a stanoviskom Všeobecného súdu spočíva v opise kontextu, ktorý pritom nemá vplyv na ratio decidendi.
72
Štvrtá časť prvých odvolacích dôvodov je tiež nedôvodná. Na základe tak doslovného, ako aj kontextuálneho výkladu má totiž pojem „nadobudnutie“ v práve Únie nevyhnutne autonómny význam, a to z rovnakého dôvodu ako zložený pojem „nadobudnutie kvalifikovaných účastí“. Ak by aj Všeobecný súd uplatnil taliansku právnu úpravu, v každom prípade by tiež konštatoval, že odvolatelia nadobudli kvalifikovanú účasť.
73
V reakcii na piatu časť prvých odvolacích dôvodov ECB tvrdí, že Všeobecný súd vysvetlil, že po zlúčení už Mediolanum nebola medzičlánkom medzi odvolateľmi a spoločnosťou Banca Mediolanum a že tak došlo ku zmene „stupňa nepriamej kontroly tejto účasti“. V dôsledku uvedeného Všeobecný súd tým, že zmienil zmenu „právnej štruktúry“ účasti, mal na mysli odlíšenie vzťahu medzi odvolateľmi a spoločnosťou Banca Mediolanum s medzičlánkom v podobe spoločnosti Mediolanum na jednej strane, a ich vzťah po zlúčení spoločnosti Mediolanum s Banca Mediolanum, ktorá sa stala nástupníckou spoločnosťou, na druhej strane.
74
Šiestu časť prvých odvolacích dôvodov treba tiež zamietnuť, pretože vychádza z nesprávneho predpokladu, že S. Berlusconi naďalej zostal vlastníkom nepriamej kvalifikovanej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum.
75
Európska komisia sa domnieva, že prvú časť prvých odvolacích dôvodov, v ktorej odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd správne rozhodol, že S. Berlusconi a Fininvest už pred zlúčením vykonávali spoločnú kontrolu nad spoločnosťou Banca Mediolanum vďaka dohode akcionárov, treba zamietnuť, pretože nejde o výhradu voči napadnutému rozsudku. V každom prípade táto okolnosť nie je relevantná pre vyriešenie otázky, či zlúčenie viedlo k novej účasti podliehajúcej oznamovaniu. Dôležitou skutočnosťou je to, že účasť spoločnosti Fininvest a S. Berlusconiho v spoločnosti Banca Mediolanum nikdy predtým nebola predmetom posúdenia orgánom dohľadu, tak ako sa uvádza v prílohe 5 k spornému rozhodnutiu.
76
Výhrady uvedené v druhej časti prvých odvolacích dôvodov sú neúčinné, pretože sa týkajú dôvodov, na ktorých nie je založený výrok napadnutého rozsudku. Okrem toho sú irelevantné. Subsidiárne, ak by Súdny dvor konštatoval skreslenie skutkových okolností, mohol by rozhodnúť tak, že zruší napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom Všeobecný súd uviedol, že v dôsledku rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 už nepriama účasť odvolateľov v spoločnosti Banca Mediolanum nebola kvalifikovanou účasťou, a v rámci rozhodovania o žalobe by mohol prvý žalobný dôvod tejto žaloby zamietnuť na základe toho, že po zlúčení a vydaní rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 sa Fininvest a S. Berlusconi po prvýkrát stali vlastníkmi priamej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum.
77
Tretia časť prvých odvolacích dôvodov, ktorá je založená na tom, že Všeobecný súd nahradil odôvodnenie sporného rozhodnutia svojím odôvodnením, pokiaľ ide o výklad pojmu „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“, je skutkovo nepodložená.
78
V štvrtej časti prvých odvolacích dôvodov sa zamieňajú dve úplne odlišné otázky: prvou je otázka práva, ktoré bola ECB povinná uplatňovať, t. j. podľa článku 4 ods. 3 nariadenia o JMD „celé príslušné právo Únie a v prípade, keď sa toto právo Únie skladá zo smerníc, vnútroštátne právne predpisy, ktorými sa tieto smernice transponujú“, a druhou je výklad pojmu „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“ v zmysle článku 15 nariadenia o JMD.
79
V súlade s ustálenou judikatúrou pripomenutou v bode 44 napadnutého rozsudku by sa znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje žiadny výslovný odkaz na právo členských štátov, malo vykladať autonómne a jednotne v celej Únii. Samotné znenie vyššie uvedených ustanovení nariadenia o JMD a smernice CRD IV potvrdzuje to, čo bolo správne poznamenané v bode 45 napadnutého rozsudku, t. j. že tieto ustanovenia neobsahujú žiadny odkaz na právo členských štátov. Z toho vyplýva, že pojem „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“ predstavuje autonómny pojem práva Únie, ktorý treba vykladať jednotne vo všetkých členských štátoch.
80
Pokiaľ ide o nesprávny výklad pojmu „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“, ktorého sa údajne dopustil Všeobecný súd, výhrady odvolateľov sa klamlivo sústreďujú na to, že Všeobecný súd použil výraz „zmena právnej štruktúry“. Odôvodnenie Všeobecného súdu, ktoré je pritom štruktúrovanejšie a presnejšie, sa týka konkrétne premeny nepriamej kvalifikovanej účasti na priamu kvalifikovanú účasť, tak ako to vyplýva z objektívneho výkladu bodov 78 až 81 napadnutého rozsudku. Výhrada, podľa ktorej je výklad Všeobecného súdu v rozpore so zásadou právnej istoty, tak nie je dôvodná.
81
Nanajvýš by sa dalo pripustiť, že pri dodržaní zásady proporcionality sú transakcie v rámci skupiny existujúceho akcionára, ktoré nevedú k skutočnej alebo podstatnej zmene v zložení priamych alebo konečných akcionárov finančnej inštitúcie, oslobodené od oznamovacej povinnosti a kontroly zo strany orgánu dohľadu, ale to len pod podmienkou, že už predtým bolo vykonané aspoň jedno posúdenie. Spoločné usmernenia európskych orgánov dohľadu z roku 2008 (CEBS/2008/214; CEIOPS 3L 3 19/08; CESR/08 543b) boli vypracované v tomto zmysle. V prejednávanej veci účasť spoločnosti Fininvest a S. Berlusconiho v spoločnosti Banca Mediolanum nebola nikdy predmetom posúdenia.
82
Šiestou časťou prvých odvolacích dôvodov sa odvolatelia kriticky vyjadrujú k rozlišovaniu medzi priamou účasťou a nepriamou účasťou, pričom tvrdia, že toto nemá vplyv na existenciu kvalifikovanej účasti.
83
Je pravda, že právna úprava Únie a talianska právna úprava upravujú dohľad nad nadobúdaním tak priamych, ako aj nepriamych kvalifikovaných účastí. To však neznamená, že by povaha a podmienky účasti boli irelevantné. V súlade s článkom 23 ods. 1 smernice CRD IV by sa totiž pri posudzovaní mal zohľadniť najmä možný vplyv navrhovaného nadobúdateľa a finančné zdravie navrhovaného nadobudnutia, pričom na tieto kritériá môže mať vplyv povaha a právna štruktúra účasti.
84
Skutočnosť, že účasť S. Berlusconiho zostala nepriamou, tiež nie je relevantná. Táto účasť tiež zmenila povahu a právnu štruktúru z dôvodu, že účasť spoločnosti Fininvest sa stala priamou účasťou.
2) Posúdenie Súdnym dvorom
85
Na úvod treba pripomenúť, že smernica CRD IV, ktorá upravuje prudenciálny dohľad nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, stanovuje predovšetkým dohľad nad nadobúdaním kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách.
86
V článku 4 ods. 1 bode 36 nariadenia č. 575/2013, na ktorý odkazuje článok 3 ods. 1 bod 33 smernice CRD IV, sa kvalifikovaná účasť vymedzuje ako „priamy alebo nepriamy podiel v podniku, ktorý predstavuje aspoň 10 % základného imania alebo hlasovacích práv, alebo ktorý umožňuje vykonávať významný vplyv na riadenie tohto podniku“.
87
Článok 22 ods. 1 smernice CRD IV ukladá členským štátom povinnosť vyžadovať, aby „každá fyzická alebo právnická osoba…, ktoré sa rozhodli nadobudnúť priamo alebo nepriamo kvalifikovanú účasť v úverovej inštitúcii alebo v nej takúto kvalifikovanú účasť priamo alebo nepriamo ďalej zvýšiť…, písomne [toto rozhodnutie] pred nadobudnutím oznámili príslušným orgánom“.
88
V článku 15 ods. 2 nariadenia o JMD sa stanovuje, že žiadosť o nadobudnutie kvalifikovanej účasti posudzuje príslušný vnútroštátny orgán, ktorý ECB predloží návrh rozhodnutia. Právomoc vyjadriť súhlas alebo nesúhlas s nadobudnutím kvalifikovanej účasti prináleží ECB na základe článku 15 ods. 3 tohto nariadenia.
89
Podľa článku 23 ods. 1 smernice CRD IV sa pri posudzovaní vhodnosti navrhovaného nadobúdateľa a finančného zdravia navrhovaného nadobudnutia musí v záujme zabezpečenia zdravého a obozretného riadenia dotknutej úverovej inštitúcie zohľadniť viacero kritérií, medzi ktoré patrí aj „dobrá povesť navrhovaného nadobúdateľa“.
90
ECB, na ktorú sa obrátila Talianska centrálna banka, vyjadrila v spornom rozhodnutí nesúhlas s tým, aby Fininvest a S. Berlusconi nadobudli kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum, a to z dôvodu, že S. Berlusconi nespĺňal kritérium dobrej povesti.
91
Odvolatelia vo svojom prvom žalobnom dôvode spochybnili, že by v roku 2016 nadobudli kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum. Všeobecný súd tento žalobný dôvod zamietol z dôvodov, proti ktorým odvolatelia vyjadrujú výhrady vo svojich prvých odvolacích dôvodoch.
92
Vo svojich prvých odvolacích dôvodoch odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil pochybenia, keď rozhodol, že v roku 2016 nadobudli kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum.
93
V druhej časti týchto prvých odvolacích dôvodov, ktorú treba preskúmať ako prvú, odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd tým, že v bodoch 72, 73 a 76 napadnutého rozsudku rozhodol, že ich účasť v spoločnosti Banca Mediolanum sa v roku 2016 zvýšila, skreslil skutkové okolnosti sporu a dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia.
94
Tak ako bolo uvedené v bode 47 tohto rozsudku, len Všeobecný súd má právomoc zistiť a posúdiť skutkový stav. Toto posúdenie tak s výnimkou prípadu skreslenia týchto skutkových okolností nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdnym dvorom v rámci odvolacieho konania. Skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie skutkových okolností (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. júna 2020, SATCEN/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, body 104 a 105, ako aj citovanú judikatúru).
95
Všeobecný súd v bode 72 napadnutého rozsudku konštatoval, že v nadväznosti na rozhodnutie Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014, ktorým táto nariadila odvolateľom previesť svoje podiely v spoločnosti Mediolanum presahujúce 9,99 % a pozastavila ich hlasovacie práva spojené s týmito podielmi, bola nepriama účasť odvolateľov v spoločnosti Banca Mediolanum znížená na 9,99 % a že v dôsledku toho odvolatelia stratili kvalifikovanú účasť, ktorú predtým vlastnili v tejto úverovej inštitúcii. V bode 73 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v dôsledku toho konštatoval, že po zlúčení spoločnosti Mediolanum so spoločnosťou Banca Mediolanum ako nástupníckou spoločnosťou, ku ktorému došlo 30. decembra 2015, sa Fininvest stala priamym vlastníkom len 9,99 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum. Všeobecný súd z toho v bode 76 napadnutého rozsudku vyvodil, že v dôsledku zrušenia rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 sa Fininvest stala priamym vlastníkom 30,16 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum, a teda nadobudla kvalifikovanú účasť.
96
Treba však poznamenať, že rozhodnutie Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014, ktorým táto nariadila prevod účasti odvolateľov v spoločnosti Mediolanum presahujúcej 9,99 %, samo osebe neviedlo k zníženiu tejto účasti. V tomto rozhodnutí sa totiž stanovilo, že prevod sa má uskutočniť v lehote 30 mesiacov prostredníctvom správy poverenej predajom. Ako pritom uviedol generálny advokát v bode 43 svojich návrhov, ku dňu, keď rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 došlo k zrušeniu rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014, boli akcie predstavujúce účasť spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum vo výške 30,16 % stále v rukách prvej uvedenej spoločnosti a neboli ešte prevedené na žiadneho nadobúdateľa. Ako uviedol generálny advokát v bode 44 svojich návrhov, jediným účinkom rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 až do jeho zrušenia bolo pozastavenie hlasovacích práv spojených s akciami, na ktoré sa vzťahovala povinnosť prevodu.
97
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd skreslil rozsah rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014.
98
Všeobecný súd totiž zjavne nesprávne pochopil rozsah rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014, keď považoval za rovnakú vec ňou vydaný príkaz na to, aby odvolatelia previedli svoje podiely v spoločnosti Mediolanum presahujúce 9,99 %, a samotný prevod týchto podielov, ktorý ako jediný mohol viesť k zníženiu ich účasti, pričom však ku dňu zrušenia tohto príkazu zo strany Consiglio di Stato (Štátna rada) neboli na základe tohto príkazu ešte stále uskutočnené potrebné úkony.
99
Z toho vyplýva, tak ako tvrdia odvolatelia, že Všeobecný súd sa dopustil skreslenia, pokiaľ ide o posúdenie skutkových okolností uvedených v bode 72 napadnutého rozsudku, podľa ktorého rozhodnutie Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 znížilo účasť odvolateľov v spoločnosti Mediolanum na 9,99 %.
100
V dôsledku uvedeného došlo aj k skresleniu dôsledkov, ktoré Všeobecný súd vyvodil z tohto posúdenia v bodoch 73, 76 a 77 napadnutého rozsudku, a to po prvé to, že Fininvest sa stala priamym vlastníkom iba 9,99 % akcií spoločnosti Banca Mediolanum v nadväznosti na zlúčenie spoločnosti Mediolanum so spoločnosťou Banca Mediolanum ako nástupníckou spoločnosťou, a po druhé to, že na základe zrušenia rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 došlo k tomu, že Fininvest znovunadobudla v spoločnosti Banca Mediolanum kvalifikovanú účasť vo výške 30,16 %.
101
Posúdenie Všeobecného súdu týkajúce sa rozsahu rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016, ktoré sa nachádza v bode 76 napadnutého rozsudku, navyše obsahuje nesprávne právne posúdenie. Bez ohľadu na rozsah rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 totiž zrušenie tohto rozhodnutia rozsudkom Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 malo za dôsledok – tak ako to tvrdia odvolatelia – to, že odvolatelia sa navrátili do situácie, v akej sa nachádzali pred uvedeným rozhodnutím, to znamená – tak ako pripustil samotný Všeobecný súd v bode 71 napadnutého rozsudku – do situácie vlastníkov kvalifikovanej účasti v spoločnosti Banca Mediolanum, a nie to, že na základe uvedeného zrušenia došlo k tomu, že takúto účasť nadobudli.
102
Z vyššie uvedeného vyplýva, že odvolatelia opodstatnene tvrdia, že Všeobecný súd skreslil skutkové okolnosti sporu a dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že ich účasť v spoločnosti Banca Mediolanum sa v nadväznosti na rozsudok Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016 zvýšila.
103
Druhej časti prvých odvolacích dôvodov je preto potrebné vyhovieť.
104
V piatej a šiestej časti prvých odvolacích dôvodov, ktoré treba následne preskúmať spoločne, odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 75 až 81 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil pojem „nadobudnutie kvalifikovanej účasti“, keď konštatoval, že takéto nadobudnutie môže vyplývať už len zo zmeny právnej štruktúry kvalifikovanej účasti, a predovšetkým zo zmeny nepriamej kvalifikovanej účasti na priamu kvalifikovanú účasť.
105
Na úvod treba uviesť, tak ako uviedol generálny advokát v bode 61 svojich návrhov, že výklad Všeobecného súdu uvedený v predchádzajúcom bode nemá žiadnu oporu v znení smernice CRD IV ani v znení nariadenia o JMD.
106
Pokiaľ ide konkrétne o priamu alebo nepriamu povahu kvalifikovanej účasti, ktorá je predmetom nadobudnutia, v článku 22 ods. 1 smernice CRD IV sa výslovne uvádza, že je irelevantné, či sa táto účasť nadobúda „priamo alebo nepriamo“.
107
Irelevantnosť právnej štruktúry kvalifikovanej účasti vyplýva všeobecnejšie z článku 4 ods. 1 bodu 36 nariadenia č. 575/2013, ktorý kvalifikovanú účasť vymedzuje alternatívne ako „priamy alebo nepriamy podiel v podniku, ktorý predstavuje aspoň 10 % základného imania alebo hlasovacích práv, alebo ktorý umožňuje vykonávať významný vplyv na riadenie tohto podniku“.
108
Pre existenciu kvalifikovanej účasti teda nie je rozhodujúca právna štruktúra účasti, najmä jej priama alebo nepriama povaha, ale, tak ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 73 svojich návrhov, skutočnosť, že táto účasť umožňuje dosiahnuť určitú úroveň kontroly alebo vplyvu nad úverovou inštitúciou.
109
Tento výklad potvrdzuje cieľ, ktorý normotvorca Únie sledoval zavedením dohľadu nad nadobúdaním kvalifikovaných účastí v úverových inštitúciách, ktorým je podľa článku 23 ods. 1 smernice CRD IV „zaručeni[e] zdravého a obozretného riadenia úverovej inštitúcie… so zreteľom na možný vplyv navrhovaného nadobúdateľa na uvedenú úverovú inštitúciu“.
110
V dôsledku toho platí, že keď Všeobecný súd v bode 80 napadnutého rozsudku rozhodol, že zmenu právnej štruktúry kvalifikovanej účasti možno kvalifikovať ako nadobudnutie takejto účasti, hoci rozsah uvedenej účasti nebol zmenený, dopustil sa tým nesprávneho právneho posúdenia.
111
Následne sa Všeobecný súd dopustil pochybenia aj vtedy, keď v bodoch 75 až 81 napadnutého rozsudku konštatoval, že po prvé na základe skutočnosti, že v nadväznosti na zlúčenie spoločnosti Mediolanum so spoločnosťou Banca Mediolanum ako nástupníckou spoločnosťou sa účasť spoločnosti Fininvest v spoločnosti Banca Mediolanum, ktorá bola predtým nepriama, stala priamou, a po druhé na základe skutočnosti, že nepriama účasť S. Berlusconiho v spoločnosti Banca Mediolanum, predtým prostredníctvom medzičlánku v podobe spoločností Fininvest a Mediolanum, sa stala nepriamou prostredníctvom len jedného medzičlánku v podobe spoločnosti Fininvest, je možné charakterizovať nadobudnutie, ktoré uskutočnili odvolatelia, ako kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum.
112
Piatej a šiestej časti prvých odvolacích dôvodov preto treba vyhovieť.
113
Z vyššie uvedeného vyplýva, že bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o ostatných častiach prvých odvolacích dôvodov, treba týmto prvým odvolacím dôvodom vyhovieť.
2.
O druhých odvolacích dôvodoch
a)
Argumentácia účastníkov konania
114
Napriek tomu, že Všeobecný súd v bodoch 95 až 99 napadnutého rozsudku pripustil, že smernica CRD IV sa neuplatňuje retroaktívne, podľa odvolateľov predsa len túto smernicu v bode 100 uvedeného rozsudku uplatnil retroaktívne, pretože ju uplatnil na kvalifikovanú účasť vo vlastníctve spoločnosti Fininvest a S. Berlusconiho od roku 1996.
115
ECB a Komisia sa domnievajú, že Všeobecný súd neuskutočnil retroaktívne uplatnenie smernice CRD IV, pretože konštatoval, že S. Berlusconi už na základe rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 nebol vlastníkom nepriamej kvalifikovanej účasti v čase, keď bol zavedený jednotný mechanizmus dohľadu na základe nariadenia o JMD, a že vlastníkom takejto účasti sa stal až v nadväznosti na zlúčenie spoločnosti Mediolanum so spoločnosťou Banca Mediolanum ako nástupníckou spoločnosťou v roku 2015 a vyhlásenie rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016.
b)
Posúdenie Súdnym dvorom
116
Treba pripomenúť, že článok 22 smernice CRD IV stanovuje, že členské štáty vyžadujú, aby každá osoba, ktorá sa rozhodla nadobudnúť priamo alebo nepriamo kvalifikovanú účasť v úverovej inštitúcii, písomne pred nadobudnutím oznámila toto rozhodnutie príslušným orgánom, a že v súlade s článkom 23 tejto smernice sa takéto nadobudnutie povolí len vtedy, ak táto osoba spĺňa kritériá stanovené v tomto poslednom uvedenom ustanovení.
117
Z vyššie uvedeného vyplýva, tak ako v podstate uviedol Všeobecný súd v bode 98 napadnutého rozsudku, že články 22 a 23 smernice CRD IV sa uplatňujú len na tie nadobudnutia kvalifikovaných účastí, ku ktorým došlo v čase po nadobudnutí účinnosti ustanovení, ktoré majú členské štáty povinnosť prijať na základe týchto článkov, pričom tento dátum je v článku 162 tejto smernice stanovený najneskôr na 31. decembra 2013.
118
V prejednávanej veci odvolatelia tvrdia, pričom proti tomu nie je namietané, že v roku 1996 nadobudli účasť v spoločnosti Banca Mediolanum vo výške 30,16 %, t. j. kvalifikovaný podiel v zmysle smernice CRD IV. Ako vyplýva z bodov 71 a 72 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd napokon pripustil, že k dátumu rozhodnutia Talianskej centrálnej banky zo 7. októbra 2014 boli odvolatelia stále vlastníkmi takejto účasti.
119
Na jednej strane pritom z bodu 102 tohto rozsudku vyplýva, že v rozpore s tým, ako rozhodol Všeobecný súd, toto posledné uvedené rozhodnutie nezmenilo rozsah účasti odvolateľov v spoločnosti Banca Mediolanum.
120
Na druhej strane z bodov 108 a 110 tohto rozsudku vyplýva, že zmena právnej štruktúry tejto účasti, ku ktorej došlo v nadväznosti na zlúčenie spoločnosti Mediolanum s Banca Mediolanum ako nástupníckou spoločnosťou, nemala žiadny vplyv na vlastníctvo kvalifikovanej účasti odvolateľov v spoločnosti Banca Mediolanum.
121
Z toho vyplýva, že odvolatelia nenadobudli kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum v čase po nadobudnutí účinnosti ustanovení, ktorými sa preberá smernica CRD IV, ale že si iba zachovali takúto účasť, ktorá už bola nadobudnutá skôr.
122
Z bodu 117 tohto rozsudku pritom vyplýva, že články 22 a 23 tejto smernice, ktoré nemajú retroaktívny účinok, sa neuplatňujú na kvalifikované účasti nadobudnuté pred týmto dátumom. Odvolatelia teda opodstatnene tvrdia, že ECB tým, že vyjadrila nesúhlas s vlastníctvom kvalifikovanej účasti odvolateľov v spoločnosti Banca Mediolanum, protiprávne uskutočnila retroaktívne uplatnenie týchto článkov.
123
Všeobecný súd sa preto dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že ECB neuskutočnila retroaktívne uplatnenie uvedených článkov, keď v spornom rozhodnutí vyjadrila nesúhlas s vlastníctvom kvalifikovanej účasti odvolateľov v spoločnosti Banca Mediolanum.
124
Z vyššie uvedeného vyplýva, že okrem prvých odvolacích dôvodov treba vyhovieť aj druhým odvolacím dôvodom.
125
Napadnutý rozsudok preto treba zrušiť, a to bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné odvolacie dôvody.
VII. O žalobe na Všeobecnom súde
126
V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie Súdny dvor môže v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu vec buď vrátiť na rozhodnutie Všeobecnému súdu, alebo vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.
127
V prejednávanej veci je namieste, aby Súdny dvor vydal konečný rozsudok, keďže to stav konania dovoľuje.
128
Prvým žalobným dôvodom, ktorý odvolatelia uvádzajú vo svojej žalobe v rámci prvostupňového konania, odvolatelia namietajú proti tomu, že by v roku 2016 nadobudli kvalifikovanú účasť v spoločnosti Banca Mediolanum.
129
Z bodu 121 tohto rozsudku pritom vyplýva, že odvolatelia v roku 2016 nenadobudli takúto účasť v spoločnosti Banca Mediolanum.
130
ECB teda nemohla v spornom rozhodnutí oprávnene namietať proti údajnému nadobudnutiu kvalifikovanej účasti odvolateľmi v spoločnosti Banca Mediolanum v roku 2016.
131
Preto treba tomuto prvému žalobnému dôvodu vyhovieť a sporné rozhodnutie zrušiť, pričom nie je potrebné preskúmať ostatné žalobné dôvody.
VIII. O trovách
132
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
133
Článok 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, ktorý sa uplatňuje na odvolacie konanie na základe jeho článku 184 ods. 1, stanovuje, že účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
134
Keďže odvolatelia navrhli uložiť ECB povinnosť nahradiť trovy konania a ECB nemala úspech v konaní, je potrebné rozhodnúť, že ECB znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložili odvolatelia v súvislosti s konaním na prvom stupni, ako aj s konaním o odvolaní.
135
Na základe článku 184 ods. 4 rokovacieho poriadku ak vedľajší účastník prvostupňového konania nepodal odvolanie, možno mu uložiť povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania len vtedy, pokiaľ sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania pred Súdnym dvorom. Ak sa vedľajší účastník na konaní zúčastnil, Súdny dvor môže rozhodnúť, že tento účastník bude znášať svoje vlastné trovy konania.
136
Keďže Komisia ako vedľajší účastník prvostupňového konania sa zúčastnila konania pred Súdnym dvorom na podporu návrhov ECB, pričom však sama nepodala odvolanie, je opodstatnené rozhodnúť tak, že znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 11. mája 2022, Fininvest a Berlusconi/ECB (T‑913/16, EU:T:2022:279), sa zrušuje.
2.
Rozhodnutie Európskej centrálnej banky (ECB) ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4 z 25. októbra 2016 sa zrušuje.
3.
Európska centrálna banka (ECB) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložili Finanziaria d’investimento Fininvest SpA (Fininvest), Silvio Berlusconi, ako aj Marina Elvira Berlusconi, Pier Silvio Berlusconi, Barbara Berlusconi, Eleonora Berlusconi a Luigi Berlusconi, ako právni nástupcovia S. Berlusconiho, vzťahujúce sa tak na prvostupňové, ako aj na odvolacie konanie.
4.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.