62007CJ0055
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
z 24. apríla 2008 (
*1
)
„Smernica 97/81/ES — Rovnosť zaobchádzania s pracovníkmi na kratší pracovný čas a na pracovný čas v rozsahu ustanoveného pracovného času — Diskriminácia — Administratívna prekážka obmedzujúca možnosti práce na kratší pracovný čas“
V spojených veciach C-55/07 a C-56/07,
ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podané rozhodnutiami Landesgericht Bozen (Taliansko) z 22. novembra 2006 a doručené Súdnemu dvoru 1. februára 2007, ktoré súvisia s konaniami:
Othmar Michaeler (C-55/07 a C-56/07),
Subito GmbH (C-55/07 a C-56/07),
Ruth Volgger (C-56/07)
proti
Amt für sozialen Arbeitsschutz, predtým Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen,
Autonome Provinz Bozen,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh, P. Lindh (spravodajkyňa) a A. Arabadjiev,
generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
—
talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Fiengo, avvocato dello Stato,
—
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. van Beek a I. Kaufmann-Bühler, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. januára 2008,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu smernice Rady 97/81/ES z 15. decembra 1997 týkajúcej sa rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC (Ú. v. ES L 14, 1998, s. 9; Mim. vyd. 05/003, s. 267), ako aj zásady rovnosti zaobchádzania s mužmi a ženami.
2
Tieto návrhy boli predložené v rámci sporu medzi spoločnosťou Subito GmbH (ďalej len „Subito“), ako aj jej právnymi zástupcami, pánom Michaelerom a pani Volgger, a Amt für sozialen Arbeitsschutz, predtým Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, a Autonome Provinz Bozen z dôvodu porušenia vnútroštátnej právnej úpravy stanovujúcej povinnosť oznamovať pracovné zmluvy na kratší pracovný čas.
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
3
Smernica 97/81 si kladie za cieľ vykonať rámcovú dohodu o práci na kratší pracovný čas uzavretú 6. júna 1997 medzi všeobecnými prierezovými priemyselnými organizáciami, a to Úniou priemyselných a zamestnávateľských konfederácií Európy (UNICE), Európskym strediskom podnikov s verejnou účasťou (CEEP) a Európskou odborovou konfederáciou (ETUC), uvedenú v prílohe tejto smernice (ďalej len „rámcová dohoda“).
4
Prvé a druhé odôvodnenie preambuly rámcovej dohody stanovuje:
„Táto rámcová dohoda je príspevkom k celkovej európskej stratégii pre zamestnanie. Práca na kratší pracovný čas mala v nedávnych rokoch významný vplyv na zamestnanie. Z toho dôvodu venovali zmluvné strany prioritnú pozornosť tejto forme práce. Zámerom strán je zvážiť potrebu podobných dohôd vzťahujúcich sa na iné formy pružnej práce.
Uznávajúc rozdielnosť situácií v členských štátoch a potvrdzujúc, že práca na kratší pracovný čas je veľmi dôležitá v určitých sektoroch a činnostiach, ustanovuje táto dohoda všeobecné zásady a minimálne požiadavky pre prácu na kratší pracovný čas. Ilustruje ochotu sociálnych partnerov stanoviť všeobecný rámec na odstraňovanie diskriminácie pracovníkov na kratší pracovný čas a pomôcť rozvoju príležitostí pre prácu na kratší pracovný čas na základe prijateľnom pre zamestnávateľov a pracovníkov.“
5
Ustanovenia rámcovej dohody, ktoré sú na účely prejednávanej veci relevantné, znejú:
„Všeobecné dôvody
…
5.
keďže zmluvné strany pripisujú význam opatreniam, ktoré by umožňovali prácu na kratší pracovný čas pre mužov a ženy na účely prípravy na dôchodok, zosúladenia pracovného a rodinného života a využívania príležitostí vzdelávania a školenia na zdokonaľovanie svojich schopností a pracovných príležitostí v spoločný prospech zamestnávateľov a pracovníkov a spôsobom, ktorý by napomáhal rozvoju podnikov;
…
Doložka 1: Účel
Účelom tejto rámcovej dohody je:
a)
zabezpečiť odstránenie diskriminácie pracovníkov na kratší pracovný čas a zlepšiť kvalitu práce na kratší pracovný čas;
b)
umožniť rozvoj práce na kratší pracovný čas na základe dobrovoľnosti a prispieť k pružnej organizácii pracovného času spôsobom, ktorý zohľadní potreby zamestnávateľov a pracovníkov.
…
Doložka 4: Zásada nediskriminácie
1.
Pokiaľ ide o podmienky zamestnania, s pracovníkmi na kratší pracovný čas sa nebude zaobchádzať nevýhodnejším spôsobom ako s porovnateľnými pracovníkmi na plný úväzok len preto, že pracujú na kratší pracovný čas, pokiaľ nebude odlišné zaobchádzanie odôvodnené objektívnymi dôvodmi.
2.
Tam, kde to bude možné, bude platiť zásada časového pomeru (pro rata temporis).
3.
Úpravy na uplatňovanie tejto doložky budú definovať členské štáty a/alebo sociálni partneri so zreteľom na európske právne predpisy, vnútroštátne právne predpisy, kolektívne zmluvy a prax.
4.
Tam, kde to bude odôvodnené objektívnymi dôvodmi, členské štáty po porade so sociálnymi partnermi, v súlade s vnútroštátnym právom, kolektívnymi zmluvami a praxou, a/alebo sociálni partneri môžu, podľa potreby, umožniť prístup k zvláštnym podmienkam zamestnania podľa služobnej doby, odpracovaného času alebo pracovnej kvalifikácie. Kvalifikácie, vzťahujúce sa na prístup pracovníkov na kratší pracovný čas k určitým podmienkam zamestnania, je potrebné pravidelne kontrolovať so zreteľom na zásadu nediskriminácie vyjadrenú v doložke 4.1.
Doložka 5: Príležitosti pre prácu na kratší pracovný čas
1.
V súvislosti s doložkou 1 tejto dohody a zásadou nediskriminácie medzi pracovníkmi na kratší pracovný čas a plný úväzok:
a)
členské štáty, po porade so sociálnymi partnermi, v súlade s vnútroštátnym právom alebo praxou, by mali identifikovať a analyzovať prekážky právnej alebo správnej povahy, ktoré môžu obmedzovať príležitosti na prácu na kratší pracovný čas, a podľa možnosti ich odstraňovať;
b)
sociálni partneri, konajúc v rámci svojej právomoci a prostredníctvom postupov ustanovených v kolektívnych zmluvách, by mali identifikovať a analyzovať prekážky, ktoré môžu obmedzovať príležitosti na prácu na kratší pracovný čas, a podľa možnosti ich odstraňovať.
…“
Vnútroštátna právna úprava
6
Článok 2 legislatívneho dekrétu č. 61 týkajúceho sa vykonania smernice 97/81/ES o rámcovej dohode o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC (decreto legislativo n. 61, attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’accordo-quadro sul lavoro a tempo parziale concluso dall’UNICE, dal CEEP e dalla CES) z 25. februára 2000 (GURI č. 66 z 20. marca 2000, s. 4, ďalej len „legislatívny dekrét č. 61/2000“) stanovuje povinnosť zamestnávateľa zaslať v priebehu 30 dní po uzavretí zmluvy na kratší pracovný čas kópiu tejto zmluvy na príslušné riaditeľstvá inšpektorátu práce a sociálneho zabezpečenia.
7
Článok 8 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 ukladá za nedodržanie tejto povinnosti správnu pokutu vo výške 15 eur za každého dotknutého zamestnanca a každý deň omeškania.
8
Oznamovacia povinnosť stanovená v článku 2 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 bola zrušená legislatívnym dekrétom č. 276 z 10. septembra 2003 (riadna príloha GURI č. 159 z 9. októbra 2003).
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
9
Rozhodnutiami z 25. marca a 29. apríla 2003 uložil Amt für sozialen Arbeitsschutz, predtým Arbeitsinspektorat der Autonomen Provinz Bozen, pokutu v celkovej výške 233550 eur spoločnosti Subito, ako aj jej právnym zástupcom, pánovi Michaelerovi a pani Volgger, ktorí porušili článok 2 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 tým, že mu neoznámili niekoľko pracovných zmlúv na kratší pracovný čas.
10
Spoločnosť Subito a jej právni zástupcovia podali proti týmto rozhodnutiam odvolanie na Landesgericht Bozen.
11
Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania pochybuje o zlučiteľnosti povinnosti oznamovať zmluvy na kratší pracovný čas so smernicou 97/81. Hoci je cieľom tejto smernice podpora práce na kratší pracovný čas, predmetné vnútroštátne predpisy sledujú opačný cieľ, keďže povinné oznamovanie pracovných zmlúv na kratší pracovný čas predstavuje byrokratickú prekážku tohto spôsobu organizácie práce. Zvýšením ceny práce na kratší pracovný čas by tieto ustanovenia mohli viesť k nerovnosti zaobchádzania a k obmedzeniu hospodárskej súťaže v prospech podnikov zamestnávajúcich pracovníkov na pracovný čas v rozsahu ustanoveného pracovného času.
12
Vnútroštátny súd tiež uvádza, že dotknutá právna úprava vo veci samej poškodzuje nepriamo rovnosť medzi mužmi a ženami, pretože na kratší pracovný čas pracujú častejšie ženy (rozsudky z 13. mája 1986, Bilka-Kaufhaus, 170/84, Zb. s. 1607; zo 7. marca 1996, Freers a Speckmann, C-278/93, Zb. s. I-1165; zo 17. júna 1998, Hill a Stapleton, C-243/95, Zb. s. I-3739, ako aj z 15. septembra 1998, Ansaldo Energia a i., C-279/96 až C-281/96, Zb. s. I-5025).
13
Za týchto podmienok rozhodol Landesgericht Bozen prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Sú alebo nie sú vnútroštátne ustanovenia (článok 2 a článok 8 legislatívneho dekrétu č. 61/2000), ktoré stanovujú povinnosť zamestnávateľa, aby zaslal v priebehu 30 dní po uzatvorení zmluvy na prácu na kratší pracovný čas kópiu tejto zmluvy na príslušné riaditeľstvo inšpektorátu práce provincie a v prípade opomenutia zaslania ukladajú pokutu vo výške 15 eur za každého zamestnanca a každý deň omeškania bez stanovenia maximálnej výšky správnej pokuty…, v súlade s ustanoveniami práva Spoločenstva a smernicou Rady 97/81…?“
14
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 18. apríla 2007 boli veci C-55/07 a C-56/07 spojené na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania, ako aj rozsudku.
O prejudiciálnej otázke
Vyjadrenia predložené Súdnemu dvoru
15
Talianska vláda tvrdí, že legislatívny dekrét č. 61/2000 sleduje rovnaký cieľ ako smernica 97/81, ktorej prebratie do vnútroštátneho právneho poriadku zaručuje, a to ochranu a podporu práce na kratší pracovný čas. Z tohto pohľadu predstavuje oznamovanie pracovných zmlúv na kratší pracovný čas nástroj umožňujúci zaručiť koordináciu činnosti všetkých zložiek poverených inšpekciou práce v Taliansku. Ide o opatrenie podporujúce boj proti práci načierno a umožňujúce, aby boli rôzne služby inšpekcie práce informované o trhovej praxi za pomoci databázy údajov.
16
Nejde zďaleka o byrokratickú prekážku, pretože toto opatrenie predstavuje pre zamestnávateľov záruku transparentnosti a pomáha bojovať proti nelegálnej práci. Táto formalita nevedie k žiadnej nerovnosti a ani k narušeniu hospodárskej súťaže medzi podnikmi.
17
Komisia Európskych spoločenstiev sa domnieva, že povinnosť oznamovať dotknuté zmluvy pracovnému inšpektorátu je v rozpore s cieľom smernice 97/81.
18
Táto smernica má za cieľ jednak odstrániť diskrimináciu pracovníkov na kratší pracovný čas a jednak umožniť rozvoj práce na kratší pracovný čas, najmä odstránením prekážok, ktoré môžu podniky odrádzať od tejto formy práce. Podľa smernice 97/81 musí byť k práci na kratší pracovný čas pristupované rovnako ako k práci na pracovný čas v rozsahu ustanoveného pracovného času, a to pokiaľ ide o pracovné podmienky alebo o prístup k zamestnaniu. Doložka 5 rámcovej dohody tak bráni vytváraniu prekážok, ktoré nie sú opodstatnené objektívnymi dôvodmi. Smernica vo svojich odôvodneniach odkazuje na vytvorenie všeobecného rámca na odstránenie diskriminácie, pokiaľ ide o pracovníkov na kratší pracovný čas a na rozvoj práce na kratší pracovný čas. Bod 5 všeobecných dôvodov rámcovej dohody stanovuje, že práca na kratší pracovný čas musí byť umožnená mužom aj ženám.
19
Hoci overenie, či takéto opatrenie objektívne odôvodnené prináleží vnútroštátnemu súdu, Komisia pochybuje, že v prejednávanej veci takéto dôvody existujú. Odkazuje na rozsudky z 12. decembra 1989, Messner (C-265/88, Zb. s. 4209, bod 14), a z 29. februára 1996, Skanavi a Chryssanthakopoulos (C-193/94, Zb. s. I-929, bod 36) a v tejto súvislosti pripomína, že treba zohľadniť sankčný režim spojený s dotknutým vnútroštátnym opatrením a najmä jeho primeranú povahu. V prejednávanej veci je však sankčný režim veľmi prísny, pretože pre pokuty nie je stanovená horná hranica.
20
Napokon sa Komisia domnieva, že nie je potrebné skúmať, či má predmetné vnútroštátne opatrenie diskriminačný účinok vo vzťahu k ženám, pretože táto otázka nemá dostatočne úzky vzťah k sporu vo veci samej.
Odpoveď Súdneho dvora
21
Smernica 97/81 a rámcová dohoda sa týkajú jednak podpory práce na kratší pracovný čas a jednak odstránenia diskriminácie medzi pracovníkmi na kratší pracovný čas a pracovníkmi na pracovný čas v rozsahu ustanoveného pracovného času.
22
Tento dvojitý účel vyplýva z pojmov doložky 1 rámcovej dohody (pozri bod 5 tohto rozsudku), ako aj z odôvodnení smernice 97/81. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že odôvodnenie č. 5 tejto smernice uvádza, že „závery essenskej Európskej rady zdôraznili potrebu prijať opatrenia na propagáciu zamestnania a rovnakých príležitostí pre mužov a ženy a vyzývali k opatreniam zameraným na zvýšenie intenzity rastu zamestnaní, predovšetkým pomocou pružnejšej organizácie práce, spôsobom, ktorý by spĺňal želania zamestnancov a požiadavky hospodárskej súťaže“. Z odôvodnenia č. 11 tejto smernice ďalej vyplýva, že zmluvné strany rámcovej dohody „preukázali svoju túžbu stanoviť všeobecný rámec na odstraňovanie diskriminácie pracujúcich na kratší pracovný čas a prispieť k rozvoju potenciálu práce na kratší pracovný čas, ktorý bude prijateľný rovnako pre zamestnávateľov, ako aj pracovníkov“. Napokon podľa odôvodnenia č. 18 uvedenej smernice „Komisia vypracovala svoj návrh smernice v súlade s článkom 2 ods. 2 dohody o sociálnej politike [uzavretej medzi členskými štátmi a Európskym spoločenstvom s výnimkou Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska (Ú. v. ES C 191, 1992, s. 91), pripojenej k protokolu (č. 14) o sociálnej politike pripojenému k Zmluve o založení Európskeho spoločenstva], ktorý ustanovuje, že smernice v oblasti sociálnej politiky ‚sa budú vyhýbať ukladaniu správnych, finančných a právnych obmedzení spôsobom, ktorý by zdržiaval vytváranie a rozvoj malých a stredných podnikov‘“.
23
V súlade s cieľom podporovať prácu na kratší pracovný čas ukladá doložka 5 ods. 1 písm. a) rámcovej dohody členským štátom povinnosť „identifikovať a analyzovať prekážky právnej alebo správnej povahy, ktoré môžu obmedzovať príležitosti na prácu na kratší pracovný čas, a podľa možnosti ich odstraňovať“.
24
Treba teda konštatovať, že článok 2 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 tým, že ukladá podnikom povinnosť zasielať príslušným orgánom kópiu každej zmluvy na kratší pracovný čas, vytvára administratívnu prekážku, ktorá môže obmedziť možnosti práce na kratší pracovný čas v zmysle doložky 5 ods. 1 písm. a) rámcovej dohody.
25
V tejto súvislosti treba upozorniť, že žiaden prvok zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vnútroštátnym súdom nenaznačuje, že uzavretie pracovnej zmluvy na pracovný čas v rozsahu ustanoveného pracovného času podlieha podobnej oznamovacej povinnosti.
26
Tvrdenie talianskej vlády, podľa ktorého je oznámenie odôvodnené potrebou bojovať proti práci načierno a umožniť, aby boli príslušné orgány informované o praxi zamestnávateľov, nie je presvedčivé. Aby mohli takéto obavy odôvodňovať opatrenie vo veci samej, musí byť toto opatrenie primerané sledovanému cieľu. Ako však uviedol generálny advokát v bodoch 46 až 48 svojich návrhov, existujú iné menej prísne opatrenia umožňujúce talianskej vláde dosiahnuť uvedené ciele v oblasti boja proti podvodom a práci načierno, teda v oblasti, v ktorej vnútroštátne orgány disponujú dozornými, inšpekčnými a policajnými nástrojmi.
27
Okrem ekonomickej záťaže, ktorou táto administratívna oznamovacia formalita priamo zaťažuje podniky, treba tiež uviesť, že článok 2 legislatívneho dekrétu č. 61/2000 je doplnený sankčným režimom stanovujúcim pokutu vo výške 15 eur za každú predmetnú pracovnú zmluvu a za každý deň omeškania v súvislosti s jej oznámením bez toho, aby bola stanovená horná hranica pre celkovú výšku správnej pokuty.
28
Spojenie tejto administratívnej formality a uvedeného sankčného režimu prispieva k odrádzaniu zamestnávateľov od využívania práce na kratší pracovný čas.
29
Okrem iného hrozí, že povinnosť oznamovať zmluvy na kratší pracovný čas správnemu orgánu bude z dôvodu nákladov a sankcií, ktoré sú s ňou spojené, výraznejšie ovplyvňovať malé a stredné podniky, ktoré, keďže nedisponujú takými významnými zdrojmi ako veľké podniky, tak môžu byť vedené k tomu, aby sa vyhýbali spôsobu organizácie práce na kratší pracovný čas, ktorého podpora je cieľom smernice 97/81.
30
Bez toho, aby bolo potrebné vyjadrovať sa k výkladu zásady rovnosti zaobchádzania s mužmi a ženami, treba na otázku položenú Landesgericht Bozen odpovedať tak, že doložka 5 ods. 1 písm. a) rámcovej dohody sa má vykladať tak, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava vo veci samej, ktorá vyžaduje, aby bola v priebehu 30 dní po uzavretí pracovných zmlúv na kratší pracovný čas zaslaná správnemu orgánu ich kópia.
O trovách
31
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Doložku 5 ods. 1 písm. a) rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC a ktorá je pripojená k smernici Rady 97/81/ES z 15. decembra 1997 týkajúcej sa rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC, treba vykladať tak, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava vo veci samej, ktorá vyžaduje, aby bola v priebehu 30 dní po uzavretí pracovných zmlúv na kratší pracovný čas zaslaná správnemu orgánu ich kópia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.