62022TJ0448_RES
Vec T‑448/22
PW
proti
Európskej službe pre vonkajšiu činnosť
Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 2. októbra 2024
„Verejná služba – Zmluvný zamestnanec – Odmietnutie náhrady ročných cestovných výdavkov pre nezaopatrené deti – Článok 8 ods. 1 prílohy VII k služobnému poriadku – Žaloba o neplatnosť – Akt spôsobujúci ujmu – Rozhodnutie, ktorým sa s konečnou platnosťou stanovuje stanovisko administratívy – Prípustnosť – Zásada riadnej správy vecí verejných – Povinnosť starostlivosti“
Postavenie úradníka – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem – Odpoveď administratívy, ktorú nemožno považovať za odpoveď stanovujúcu konečné stanovisko inštitúcie z dôvodu neexistencie relevantných informácií – Vylúčenie
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
(pozri body 31, 33, 34, 41, 42)
Úradníci – Náhrada výdavkov – Ročné cestovné výdavky – Podmienky – Voľná úvaha normotvorcu Únie – Prijatie všeobecných vykonávacích ustanovení stanovujúcich platbu počas určitého mesiaca na základe rodinných okolností príjemcu – Stanovenie primeranej lehoty administratívou, ktorá umožňuje príjemcovi oznámiť tieto informácie – Prípustnosť
(Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 8 ods. 1)
(pozri body 57 – 62, 65, 66)
Akty inštitúcií – Interné usmernenia – Pojem – Pravidlo uverejnené na intranetovej stránke inštitúcie – Zahrnutie – Právne účinky
(pozri body 64, 68, 72)
Postavenie úradníka – Dôvody – Žalobný dôvod založený na nesplnení povinnosti starostlivosti – Spochybnenie uplatnenia lehoty administratívou voči žalobcovi – Neobjasnenie pochybení, ku ktorým malo dôjsť v rámci zváženia záujmov – Všeobecný odkaz na účinky pandémie COVID‑19 – Zamietnutie
(Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 8)
(pozri body 78 – 80)
Súdne konanie – Trovy konania – Úmyselne spôsobené trovy konania – Konanie inštitúcie, ktoré viedlo k vzniku sporu
(Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 135 ods. 2)
(pozri bod 85)
Zhrnutie
V tomto rozsudku Všeobecný súd zamietol žalobu, ktorú podal PW, zmluvný zamestnanec Európskej služby pre vonkajšiu činnosť (ESVČ), proti implicitnému rozhodnutiu ESVČ, ktorým bola zamietnutá jeho žiadosť o úhradu ročných cestovných výdavkov pre jeho nezaopatrené deti za celý rok 2020.
Pri tejto príležitosti Všeobecný súd doplnil existujúcu judikatúru, pokiaľ ide o pojem „akt spôsobujúci ujmu“. Spresnil tiež povahu ročných cestovných výdavkov a výklad článku 8 prílohy VII k Služobnému poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“), ktorý upravuje úhradu týchto výdavkov, ako aj právny význam pravidiel dostupných na Intranete inštitúcií.
Vo februári 2020 nastúpil žalobca do funkcie na delegácii Európskej únie vo Washingtone, DC (Spojené štáty). Manželka žalobcu bola v službe Európskeho parlamentu v Bruseli (Belgicko). Keďže jeho manželka bola zaradená do vyššej platovej triedy, boli jej vyplácané rodinné prídavky a z tohto dôvodu ročné cestovné výdavky.
V júni žalobca kontaktoval ESVČ a požiadal o úhradu ročných cestovných výdavkov pre jeho štyri nezaopatrené deti a následne podnikol viacero krokov v súlade s pokynmi ESVČ a Úradu pre správu a úhradu individuálnych nárokov (PMO), aby mu boli tieto výdavky vyplácané.
Keďže žalobca nedodržal dátum stanovený na zmenu príjemcu úhrady ročných cestovných výdavkov za prebiehajúci rok, a to 2. máj, Parlament v júli 2020 vyplatil manželke žalobcu ročné cestovné výdavky pre deti manželského páru vypočítané na základe vzdialenosti medzi Bruselom a Madridom (Španielsko).
Žalobca požiadal o úpravu úhrady týchto nákladov. E‑mailom z 18. januára 2021 ESVČ informovala žalobcu, že úhrada „2/12“ pre jeho nezaopatrené deti bude vyplatená spolu s jeho mzdou za február.
Keďže žalobca nedostal očakávanú platbu spolu s vyplatením jeho mzdy za február ani marec, viackrát zopakoval svoju žiadosť. E‑mailom z 29. marca 2021 ho PMO informoval, že z podrobnej analýzy spisu vyplýva, že náhrada ročných cestovných výdavkov pre jeho nezaopatrené deti už bola vyplatená pri vyplácaní jeho miezd za august 2020, december 2020 a február 2021.
Žalobca, ktorý sa domnieval, že má nárok na vyplatenie všetkých cestovných výdavkov pre svoje nezaopatrené deti za rok 2020, e‑mailom z 30. marca 2021 spochybnil sumu, ktorú uviedol PMO. ESVČ na tieto e‑maily nereagovala.
Žalobca podal sťažnosť proti uvedenému implicitnému rozhodnutiu zamietajúcemu jeho žiadosť o opravu výpočtu náhrady predmetných výdavkov, ktorú ESVČ považovala za neprípustnú, pretože bola podaná oneskorene, pričom dospela k záveru, že aktom spôsobujúcim žalobcovi ujmu bol e‑mail z 18. januára 2021.
Za týchto okolností sa žalobca obrátil na Všeobecný súd s návrhom na zrušenie implicitného rozhodnutia.
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd v prvom rade pripomenul, že aktmi spôsobujúcimi ujmu sú iba opatrenia prijaté príslušným orgánom, ktoré vyvolávajú záväzné právne účinky, ktoré môžu priamo a bezprostredne ovplyvniť záujmy dotknutej osoby tým, že podstatne menia jeho právne postavenie, a ktoré stanovujú konečné stanovisko inštitúcie. Kvalifikácia aktu spôsobujúceho ujmu nezávisí od formy alebo názvu tohto aktu, ale je určená jeho podstatou.
Všeobecný súd v tejto súvislosti konštatuje, že informácie poskytnuté ESVČ v e‑maile z 18. januára 2021 neboli dostatočné na to, aby umožnili žalobcovi pochopiť, že mu bola odmietnutá úhrada celkovej sumy. E‑mail z 18. januára 2021 preto nemožno považovať za vyjadrujúci konečné stanovisko ESVČ, pokiaľ ide o úhradu ročných cestovných výdavkov pre jeho nezaopatrené deti. Tento e‑mail teda nemôže predstavovať začiatok plynutia lehoty troch mesiacov stanovenej v článku 90 ods. 2 služobného poriadku.
Z toho vyplýva, že žalobca bol oprávnený 30. marca 2021 predložiť administratíve žiadosť, aby v jeho veci prijala rozhodnutie. Skutočnosť, že na túto žiadosť nebolo odpovedané v lehote štyroch mesiacov odo dňa podania žiadosti, sa v súlade s článkom 90 ods. 2 služobného poriadku považuje za implicitné rozhodnutie o zamietnutí a z právneho hľadiska správne žalobca podal 28. októbra 2021 sťažnosť, ktorou sa domáhal zrušenia tohto rozhodnutia, pričom dodržal lehotu troch mesiacov stanovenú v článku 90 ods. 2 služobného poriadku
V druhom rade, pokiaľ ide o článok 8 ods. 8 prílohy VII k služobnému poriadku, Všeobecný súd uviedol, že tento článok má za cieľ umožniť úradníkovi a jeho nezaopatreným osobám odísť aspoň raz ročne do miesta pôvodu úradníka, aby si tam zachovali rodinné, sociálne a kultúrne väzby. Normotvorca však v rámci svojej diskrečnej právomoci rozhodol, že členom verejnej služby Európskej únie budú nahradené ročné cestovné výdavky, ktoré im vznikli počas ich dovolenky za kalendárny rok, hoci žiadne pravidlo práva Únie alebo medzinárodného poriadku vyššej právnej sily ho nezaväzuje priznať takéto práva úradníkom a ich rodinným príslušníkom. Preto má o to širšiu mieru voľnej úvahy pri určovaní podmienok a spôsobov takejto náhrady.
Na to, aby PMO mohol spravovať úhradu ročných cestovných výdavkov pre nezaopatrené deti v lehote stanovenej všeobecnými vykonávacími ustanoveniami k článku 8 prílohy VII k služobnému poriadku (ďalej len „VVU“), prijatými Komisiou a uplatniteľnými ESVČ, stanovil lehotu na 2. mája na podanie žiadosti upravenej týmto článkom, ktorý určuje, ktoré miesta pôvodu rodičov sa zohľadnia ako základ pre platbu. Stanovenie takejto lehoty je totiž tak primerané, ako aj nevyhnutné na to, aby administratíva zabezpečovala vedenie početných spisov a úhradu ročných cestovných nákladov v lehote stanovenej vo VVU.
V tejto súvislosti pravidlo stanovené na intranetovej stránke, ktoré obsahuje lehotu do 2. mája, odráža implicitné rozhodnutie ESVČ zosúladiť režim uplatniteľný na obe kategórie zamestnancov, a to na zamestnancov pôsobiacich v Únii a zamestnancov pôsobiacich mimo Únie. Predstavuje teda interné usmernenie, ktorého cieľom je zabezpečiť dotknutým úradníkom rovnaké zaobchádzanie, pokiaľ ide o úhradu ročných cestovných výdavkov. Rozhodnutie inštitúcie oznámené všetkým zamestnancom, ktoré spresňuje postup uplatniteľný v rámci výkonu jej voľnej úvahy, totiž predstavuje interný predpis, ktorý sa musí ako taký považovať za pravidlo postupu, ku ktorému sa administratíva sama zaväzuje a od ktorého sa nemôže odchýliť bez spresnenia dôvodov, ktoré ju k tomu viedli, pretože inak by porušila zásadu rovnosti zaobchádzania.
Okrem toho vzhľadom na povahu paušálnej platby a lehotu stanovenú vo VVU na jej vykonanie PMO nešiel nad rámec svojej voľnej úvahy, keď stanovil, že žiadosť stanovená v článku 8 ods. 1 služobného poriadku nemôže mať retroaktívny účinok. Dodržanie tejto lehoty totiž nepodmieňuje úhradu ročných cestovných výdavkov, ktorá je nárokom vyplývajúcim zo služobného poriadku a ktorá sa vypláca jednému alebo druhému rodičovi, ale jeho cieľom je len umožniť administratíve včas disponovať informáciami o geografickej vzdialenosti, na základe ktorej sa suma úhrady vypočíta.
Okrem toho žalobca nemôže platne tvrdiť, že nevedel o lehote stanovenej na podanie spoločnej žiadosti manželov stanovenej v článku 8 ods. 1 prílohy VII k služobnému poriadku. Táto je pre zamestnancov ESVČ dostupná na intranetovej stránke tejto inštitúcie, čo postačuje na preukázanie toho, že úradníci a zamestnanci, ktorí k nej majú prístup, sa s ňou oboznámili.
Z toho dôvodu vzhľadom na oneskorené podanie spoločnej žiadosti žalobcu a jeho manželky ESVČ neporušila článok 8 ods. 1 prílohy VII k služobnému poriadku, keď v celom rozsahu nevyplatila ročné cestovné výdavky pre nezaopatrené deti žalobcu na základe vzdialenosti medzi Madridom a Washingtonom, DC.