62023TJ1103
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma rozšírená komora)
z 2. júla 2025 (
*1
)
„Ochranná známka Európskej únie – Konanie vo veci zrušenia – Medzinárodný zápis, v ktorom je vyznačená Európska únia – Slovná ochranná známka TESTAROSSA – Riadne používanie ochrannej známky – Článok 51 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 58 ods. 1 písm. a) nariadenia (EÚ) 2017/1001] – Používanie treťou osobou – Povaha používania – Implicitný súhlas majiteľa ochrannej známky – Dôkaz o riadnom používaní – Ojazdené osobné automobily – Náhradné diely a príslušenstvo“
Vo veci T‑1103/23,
Ferrari SpA, so sídlom v Modene (Taliansko), v zastúpení: K. Muraro, G. Russo a C. Comolli Acquaviva, advokáti,
žalobkyňa,
proti
Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), v zastúpení: E. Markakis, splnomocnený zástupca,
žalovanému,
ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom:
Kurt Hesse, bydliskom v Norimbergu (Nemecko), v zastúpení: M. Krogmann, advokát,
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma rozšírená komora),
v zložení: predseda komory A. Kornezov (spravodajca), sudcovia G. De Baere, D. Petrlík, K. Kecsmár a S. Kingston,
tajomník: G. Mitrev, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 12. decembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobkyňa, spoločnosť Ferrari SpA, domáha zrušenia rozhodnutia piateho odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 29. augusta 2023 (spojené veci R 334/2017‑5 a R 343/2017‑5), v opravenom znení z 28. septembra 2023 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Medzinárodným zápisom zo 17. októbra 2006, v ktorom je vyznačená Európska únia, a podaným na EUIPO 8. februára 2007 žalobkyňa Ferrari SpA požiadala o ochranu slovnej ochrannej známky TESTAROSSA v Únii.
3
Výrobky, na ktoré sa vzťahuje napadnutá ochranná známka, patria najmä do triedy 12 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957, v revidovanom a doplnenom znení, a zodpovedajú tomuto opisu: „Vozidlá; zariadenia na pohyb po zemi, vode alebo vo vzduchu; pozemné motorové vozidlá; osobné automobily; konštrukčné a náhradné diely, ich časti a príslušenstvo, ktoré všetky patria do tejto triedy; brzdy, motory, pneumatiky pre pozemné motorové vozidlá patriace do tejto triedy; bicykle, motocykle, dodávky a nákladné autá“.
4
Medzinárodný zápis bol uverejnený vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva8. februára 2007 a zapísaný do registra ochranných známok Spoločenstva 12. decembra 2007.
5
Dňa 7. septembra 2015 vedľajší účastník konania, pán Kurt Hesse, podal návrh na vyhlásenie neplatnosti účinkov medzinárodného zápisu uvedeného v bode 3 vyššie na základe článku 158 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1), v znení zmien [teraz článok 198 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1)], v spojení s článkom 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 [teraz článok 58 ods. 1 písm. a) nariadenia 2017/1001].
6
Rozhodnutím zo 16. decembra 2016 zrušovacie oddelenie čiastočne vyhovelo tomuto návrhu a rozhodlo o zrušení napadnutej ochrannej známky, pokiaľ ide o „vozidlá; zariadenia na pohyb po zemi, vode alebo vo vzduchu; pozemné motorové vozidlá; osobné automobily; konštrukčné a náhradné diely, ich časti a príslušenstvo, ktoré všetky patria do tejto triedy; brzdy, motory, pneumatiky pre pozemné motorové vozidlá patriace do tejto triedy; bicykle, motocykle, dodávky a nákladné autá“, s účinnosťou od 16. decembra 2016. Zamietlo však návrh na zrušenie pre „osobné automobily“.
7
Dňa 13. februára 2017 vedľajší účastník konania podal odvolanie proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia, v ktorom navrhoval čiastočné zrušenie tohto rozhodnutia v rozsahu, v akom uvedené oddelenie zamietlo návrh na zrušenie napadnutej ochrannej známky pre „osobné automobily“.
8
Dňa 14. februára 2017 žalobkyňa tiež podala odvolanie proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia s návrhom na čiastočné zrušenie tohto rozhodnutia v rozsahu, v akom uvedené oddelenie rozhodlo o zrušení napadnutej ochrannej známky, pokiaľ ide o „konštrukčné a náhradné diely, ich časti a príslušenstvo (pre vozidlá), ktoré všetky patria do tejto triedy; motory“ (ďalej len „náhradné diely a príslušenstvo“).
9
Napadnutým rozhodnutím odvolací senát vyhovel odvolaniu vedľajšieho účastníka konania a odvolanie žalobkyne zamietol. Žalobkyňa tak stratila práva k napadnutej ochrannej známke pre všetky výrobky uvedené v bode 3 vyššie.
Návrhy účastníkov konania
10
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
zmenil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom bolo preukázané riadne používanie napadnutej ochrannej známky pre „osobné automobily“ a náhradné diely a príslušenstvo patriace do triedy 12,
–
uložil EUIPO a vedľajšiemu účastníkovi konania povinnosť nahradiť trovy konania vzniknuté pred odvolacím senátom a v tomto konaní.
11
Žalobkyňa na pojednávaní vyhlásila, že berie svoj druhý žalobný návrh späť, čo bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania.
12
EUIPO navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania, ak bude nariadené pojednávanie.
13
Vedľajší účastník konania navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
O určení hmotného a procesného práva uplatniteľného ratione temporis
14
Vzhľadom na dátum podania predmetného návrhu na zrušenie, teda 7. septembra 2015, ktorý je rozhodujúci na účely určenia uplatniteľného hmotného práva, sa skutkové okolnosti prejednávanej veci riadia hmotnoprávnymi ustanoveniami nariadenia č. 207/2009 a nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 303, 1995, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189) (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. júna 2019, Deichmann/EUIPO, C‑223/18 P, neuverejnený, EU:C:2019:471, bod 2, a z 3. júla 2019, Viridis Pharmaceutical/EUIPO, C‑668/17 P, EU:C:2019:557, bod 3).
15
V tejto súvislosti z ustanovení článku 55 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 vyplýva, že účinok prípadného zrušenia má retroaktívny účinok odo dňa podania návrhu na zrušenie. Okrem toho, keďže podľa ustálenej judikatúry sa procesné pravidlá spravidla považujú za uplatniteľné odo dňa nadobudnutia ich účinnosti (pozri rozsudok z 11. decembra 2012, Komisia/Španielsko, C‑610/10, EU:C:2012:781, bod 45 a citovanú judikatúru), sa spor riadi procesnými ustanoveniami nariadenia 2017/1001. Treba však uviesť, že pokiaľ ide o dôkaz o riadnom používaní napadnutej ochrannej známky, najmä podľa článku 82 ods. 2 písm. d), f) a i) delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2018/625 z 5. marca 2018, ktorým sa dopĺňa nariadenie 2017/1001 a ktorým sa zrušuje delegované nariadenie (EÚ) 2017/1430 (Ú. v. EÚ L 104, 2018, s. 1), spor sa riadi ustanoveniami nariadenia č. 2868/95 [rozsudok z 24. marca 2021, Novomatic/EUIPO – adp Gauselmann (Power Stars), T‑588/19, neuverejnený, EU:T:2021:157, bod 20].
16
Pokiaľ ide o hmotnoprávne pravidlá, odkazy odvolacieho senátu v napadnutom rozhodnutí a účastníkov konania v ich písomných podaniach na ustanovenia nariadenia 2017/1001 preto treba v prejednávanej veci chápať tak, že sa týkajú ustanovení s rovnakým obsahom nariadenia č. 207/2009.
O veci samej
17
Žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody, z ktorých prvý sa v podstate zakladá na nedostatku odôvodnenia, keďže pri posúdení riadneho používania napadnutej ochrannej známky neboli zohľadnené všetky relevantné skutočnosti, druhý na porušení článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, tretí na porušení článku 15 ods. 2 tohto nariadenia (teraz článok 18 ods. 2 nariadenia 2017/1001) a štvrtý na nesprávnom posúdení, pokiaľ ide o používanie napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo.
18
Podľa článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 práva majiteľa ochrannej známky Európskej únie sa vyhlásia za zrušené na základe návrhu podaného na EUIPO, ak sa ochranná známka Európskej únie v súvislosti s tovarmi alebo so službami, pre ktoré bola zapísaná, v Únii riadne nepoužívala počas obdobia piatich rokov nepretržite, ktoré sa v prejednávanej veci vzťahuje na obdobie od 7. septembra 2010 do 6. septembra 2015 vrátane (ďalej len „príslušné obdobie“), a pre jej nepoužívanie neexistujú nijaké náležité dôvody.
19
V súlade s pravidlom 22 ods. 3 nariadenia č. 2868/95, ktoré sa podľa pravidla 40 ods. 5 toho istého nariadenia uplatňuje mutatis mutandis na konania vo veci zrušenia, sa dôkaz o používaní musí týkať miesta, času, rozsahu a charakteru používania staršej ochrannej známky. Podľa odseku 4 tohto pravidla sa dôkazy v zásade obmedzujú na predloženie podporných dokumentov a dôkazov, ako sú obaly, štítky, cenníky, katalógy, faktúry, fotografie, inzercia a písomné vyjadrenia v súlade s článkom 78 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 207/2009.
20
Ochranná známka je tak predmetom riadneho používania, ak sa používa v súlade s jej základnou funkciou, ktorou je zaručiť označenie pôvodu výrobkov a služieb, pre ktoré je zapísaná, aby vytvárala alebo zachovávala odbyt pre tieto výrobky a služby, pričom riadnym používaním nie je symbolické používanie, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky (pozri analogicky rozsudok z 11. marca 2003, Ansul, C‑40/01, EU:C:2003:145, bod 43). Navyše podmienka týkajúca sa riadneho používania ochrannej známky vyžaduje, aby sa táto ochranná známka chránená na príslušnom území navonok verejne používala [pozri rozsudky z 18. marca 2015, Naazneen Investments/ÚHVT – Energy Brands (SMART WATER), T‑250/13, neuverejnený, EU:T:2015:160, bod 25 a citovanú judikatúru, a z 11. januára 2023, Hecht Pharma/EUIPO – Gufic BioSciences (Gufic), neuverejnený, T‑346/21, EU:T:2023:2, bod 22 a citovanú judikatúru].
21
Okrem toho riadne používanie ochrannej známky nie je možné preukázať pravdepodobnosťou alebo domnienkami, ale musí byť založené na konkrétnych a objektívnych skutočnostiach a cieľoch, ktoré preukazujú skutočné a postačujúce používanie uvedenej ochrannej známky na predmetnom trhu [pozri rozsudok z 23. septembra 2009, Cohausz/ÚHVT – Izquierdo Faces (acopat), T‑409/07, neuverejnený, EU:T:2009:354, bod 36 a citovanú judikatúru].
22
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že posúdenie riadneho používania ochrannej známky musí spočívať na všetkých skutočnostiach a okolnostiach, ktoré preukazujú jej skutočné obchodné využívanie, používanie na osobné účely, ktoré sa považuje za odôvodnené v dotknutom hospodárskom odvetví na účely udržania alebo vytvorenia podielu na trhu v prospech tovarov alebo služieb chránených ochrannou známkou, na povahe týchto výrobkov alebo služieb, vlastnostiach trhu, rozsahu a častosti používania ochrannej známky (pozri rozsudok z 18. marca 2015, SMART WATER, T‑250/13, neuverejnený, EU:T:2015:160, bod 26 a citovanú judikatúru).
23
S prihliadnutím na tieto zásady treba preskúmať tvrdenia žalobkyne, ktorými v podstate spochybňuje posúdenia odvolacieho senátu týkajúce sa neexistencie riadneho používania napadnutej ochrannej známky jednak pre „osobné automobily“ patriace do triedy 12 a jednak pre náhradné diely a príslušenstvo patriace do tej istej triedy. Treba teda najprv a spoločne preskúmať druhý a tretí žalobný dôvod, potom štvrtý žalobný dôvod a napokon prípadne prvý žalobný dôvod.
O druhom a treťom žalobnom dôvode, ktoré sa týkajú dôkazu o riadnom používaní napadnutej ochrannej známky pre osobné automobily
24
V napadnutom rozhodnutí odvolací senát najprv uviedol, že žalobkyňa počas príslušného obdobia nevyrábala ani neuvádzala na trh nijaké nové automobily pod napadnutou ochrannou známkou a sama ani nepredávala ojazdené vozidlá ochrannej známky TESTAROSSA. Pokiaľ ide ďalej o predaj ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA tretími osobami, odvolací senát v podstate dospel k záveru, že na účely preukázania riadneho používania tejto ochrannej známky mal majiteľ preukázať, že takéto predaje sa uskutočnili s jeho súhlasom. Podľa neho neexistuje automatický postup, podľa ktorého by sa každý predaj použitého tovaru, o ktorom má majiteľ ochrannej známky vedomosť, mal považovať za riadne používanie ochrannej známky s jeho súhlasom, pretože súhlas majiteľa ochrannej známky sa nevyžaduje na ďalší predaj takéhoto použitého tovaru. V tejto súvislosti odvolací senát konštatoval, že žalobkyňa nepreukázala, že súhlasila s predajom ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA tretími osobami v zmysle článku 15 nariadenia č. 207/2009. Napokon uviedol, že skutočnosť, že žalobkyňa poskytuje službu spočívajúcu v osvedčení, že dané ojazdené vozidlo je autentickým vozidlom Testarossa (ďalej len „certifikačná služba“), nie je relevantná, keďže táto služba sa poskytuje pod ochrannou známkou Ferrari, a nie pod napadnutou ochrannou známkou, takže nepreukazuje riadne používanie tejto ochrannej známky.
25
Žalobkyňa spochybňuje tieto posúdenia, pričom po prvé tvrdí, že predaj ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA autorizovanými koncesionármi, ktorý podkladá faktúrami, sa uskutočnil s jeho súhlasom. Podľa nej skutočnosť, že títo koncesionári jej vystavili faktúry potvrdzujúce predaj ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA, implicitne potvrdzuje, že napadnutú ochrannú známku používali s jej súhlasom. Po druhé žalobkyňa uvádza, že svojim predajcom poskytuje certifikačnú službu za odplatu. Táto služba jej tak vytvára príjmy a je priamo spojená s predajom ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA autorizovanými koncesionármi, keďže osvedčenia vydané v tomto rámci zvyšujú hodnotu uvedených vozidiel a uľahčujú ich ďalší predaj.
26
Po prvé EUIPO a vedľajší účastník konania tvrdia, že súhlas žalobkyne nemožno predpokladať len na základe skutočnosti, že žalobkyňa nenamietala proti používaniu napadnutej ochrannej známky tretími osobami. Neexistencia licencie týkajúcej sa výslovne napadnutej ochrannej známky alebo inej formy súhlasu žalobkyne s jej používaním tretími osobami ilustruje jej pasivitu. Po druhé podľa EUIPO žalobkyňa nepreukázala, že bola aktívna na trhu s ojazdenými vozidlami, čo by jej umožnilo zachovať si možnosť kontrolovať kvalitu predmetných výrobkov. Vedľajší účastník konania dodáva, že odvolací senát správne konštatoval, že certifikačná služba nie je relevantná, keďže sa poskytuje pod ochrannou známkou Ferrari.
27
Na úvod treba pripomenúť, ako bolo uvedené v bode 19 vyššie, že dôkaz o používaní sa musí týkať miesta, času, rozsahu a povahy používania staršej ochrannej známky. V danej veci, ako to navyše potvrdil EUIPO na pojednávaní, sa odvolací senát v napadnutom rozhodnutí obmedzil na posúdenie povahy používania napadnutej ochrannej známky. Za týchto okolností je toto kritérium jediným kritériom, ktoré v prejednávanej veci podlieha preskúmaniu Všeobecným súdom.
28
Treba tiež spresniť, že medzi účastníkmi konania je nesporné, že k výrobe osobných vozidiel modelu Testarossa dochádzalo v rokoch 1984 až 1996 a že v dôsledku toho počas príslušného obdobia nebolo pod napadnutou ochrannou známkou vyrobené ani uvedené na trh nijaké nové motorové vozidlo.
29
Rovnako je nesporné, ako to potvrdila žalobkyňa a EUIPO na pojednávaní, že počas príslušného obdobia ojazdené vozidlá značky TESTAROSSA neboli uvádzané na trh samotnou žalobkyňou, ale tretími osobami, a to najmä koncesionármi alebo distribútormi autorizovanými žalobkyňou, so sídlom v Taliansku, Nemecku, Belgicku, Francúzsku a Španielsku.
30
Podľa judikatúry samotný ďalší predaj použitého tovaru označeného ochrannou známkou neznamená, že táto ochranná známka bola predmetom „používania“ v zmysle článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009. Uvedená ochranná známka sa totiž používala, keď bola jej majiteľom umiestnená na nový výrobok pri prvom uvedení tohto výrobku na trh. Ak však majiteľ dotknutej ochrannej známky skutočne používa napadnutú ochrannú známku v súlade s jej základnou funkciou, ktorou je zaručiť totožnosť pôvodu výrobkov, pre ktoré bola zapísaná, pri ďalšom predaji použitého tovaru, takéto používanie môže predstavovať „riadne používanie“ uvedenej ochrannej známky v zmysle článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, body 55 a 56).
31
Článok 13 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 týkajúci sa vyčerpania práv z ochrannej známky potvrdzuje tento výklad. Z tohto ustanovenia totiž vyplýva, že ochranná známka neoprávňuje majiteľa, aby zakázal jej používanie pre tovar, ktorý bol pod touto ochrannou známkou uvedený majiteľom alebo s jeho súhlasom na trh v Únii. Z toho vyplýva, že ochranná známka môže byť predmetom používania pre tovar už uvedený na trh pod touto ochrannou známkou. Skutočnosť, že majiteľ ochrannej známky nemôže zakázať tretím osobám používanie svojej ochrannej známky pre tovar, ktorý už bol uvedený na trh pod touto ochrannou známkou, neznamená, že ju sám nemôže používať pre takýto tovar (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, body 58 a 59).
32
Okrem toho podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 sa používanie ochrannej známky so súhlasom majiteľa považuje za používanie majiteľom. Preto, ako správne uviedol odvolací senát v bode 76 napadnutého rozhodnutia, záver uvedený v bode 31 vyššie sa uplatňuje aj na používanie ochrannej známky tretími osobami so súhlasom majiteľa, čo navyše účastníci konania nespochybňujú. V dôsledku toho majiteľ ochrannej známky môže preukázať, že ochranná známka bola riadne používaná pre použitý tovar predávaný pod touto ochrannou známkou tretími osobami s jeho súhlasom.
33
Majiteľovi ochrannej známky navyše prináleží, aby predložil dôkaz, že súhlasil s používaním tejto ochrannej známky treťou osobou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. mája 2006, Sunrider/ÚHVT, C‑416/04 P, EU:C:2006:310, bod 44).
34
V prejednávanej veci je nesporné, že žalobkyňa nepredložila dôkazy, ako je licencia, ktoré by preukazovali jej výslovný súhlas s používaním napadnutej ochrannej známky tretími osobami počas príslušného obdobia. Naopak tvrdí, že dôkazy, ktoré predložila, môžu preukázať, že k takémuto používaniu došlo s jej implicitným súhlasom.
35
V tejto súvislosti podľa judikatúry môže byť súhlas majiteľa ochrannej známky vyjadrený explicitne alebo implicitne. Súhlas majiteľa musí byť totiž vyjadrený spôsobom, ktorý určitým spôsobom odráža vôľu vzdať sa svojho výlučného práva k ochrannej známke. Takáto vôľa v zásade vyplýva z výslovného vyjadrenia súhlasu. Nemožno však vylúčiť, že v určitých prípadoch môže implicitne vyplývať zo skorších okolností a skutočností, ktoré nastali súčasne s používaním predmetnej ochrannej známky treťou osobou alebo po ňom, ktoré tiež s určitosťou vyjadrujú vzdanie sa majiteľa jeho práva [pozri rozsudky z 13. januára 2011, Park/ÚHVT – Bae (PINE TREE), T‑28/09, neuverejnený EU:T:2011:7, bod 61 a citovanú judikatúru, a z 8. júna 2022, Muschaweck/EUIPO – Conze (UM), T‑293/21, neuverejnený, EU:T:2022:345, bod 71 a citovanú judikatúru].
36
Treba teda preskúmať, či takýto implicitný súhlas majiteľa vyplýva z okolností a skutočností, ktoré predchádzali používaniu napadnutej ochrannej známky treťou osobou alebo nastali po ňom.
37
V tejto súvislosti podľa judikatúry ak sa majiteľ ochrannej známky, ktorá je predmetom konania vo veci zrušenia, odvoláva na používanie tejto ochrannej známky treťou osobou s cieľom preukázať riadne používanie v zmysle článku 15 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, tento majiteľ implicitne tvrdí, že k tomuto používaniu došlo s jeho súhlasom [rozsudok z 8. júla 2004, Sunrider/ÚHVT – Espadafor Caba (VITAFRUIT), T‑203/02, EU:T:2004:225, bod 24].
38
Podobne ako EUIPO však treba spresniť, že v osobitnom rámci používania ochrannej známky pre použité tovary nemožno takýto implicitný súhlas vyvodiť zo samotnej skutočnosti, že majiteľ vedel o používaní ochrannej známky treťou osobou a nenamietal proti tomu. Súhlas majiteľa ochrannej známky totiž nie je z právneho hľadiska nevyhnutný na to, aby tretia osoba používala ochrannú známku pre použitý tovar. Na to, aby bolo možné konštatovať existenciu takéhoto implicitného súhlasu v tomto osobitnom kontexte, je ešte potrebné, aby sa majiteľ podieľal na používaní ochrannej známky tretími osobami.
39
Relevantné okolnosti a skutočnosti, ktoré môžu odrážať existenciu takéhoto implicitného súhlasu, treba preskúmať – ako to navyše uviedol EUIPO na pojednávaní – najmä s prihliadnutím na používanie považované v dotknutom hospodárskom odvetví za postačujúce na udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre výrobky chránené ochrannou známkou a na vlastnosti trhu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. marca 2015, SMART WATER, T‑250/13, neuverejnený, EU:T:2015:160, bod 26 a citovanú judikatúru).
40
V prvom rade žalobkyňa v prejednávanej veci predložila faktúry za predaj ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA, ktoré vystavili autorizovaní predajcovia a ktoré obsahovali tieto údaje: „Ferrari Vertragshändler“ (predajca Ferrari), „Ferrari und Ferrari Classiche Vetragspartner“ (zmluvný partner Ferrari a Ferrari Classiche), „Offizieller Ferrari und Maserati Vetragshändler“ (oficiálny predajca Ferrari a Maserati), či dokonca „distributeur‑réparateur agréé“ (autorizovaný distribútor a opravár).
41
Z toho vyplýva, že používanie napadnutej ochrannej známky, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, nie je používaním vykonávaným akoukoľvek treťou osobou, ktorá s ňou nijako nemá vzťah, ale používaním autorizovanými predajcami a distribútormi, s ktorými má žalobkyňa ekonomické a zmluvné väzby, čo v prejednávanej veci nie je spochybnené.
42
V tejto súvislosti Všeobecný súd mal príležitosť rozhodnúť, že používanie ochrannej známky výrobnej spoločnosti distribučnou spoločnosťou, ktorá je s ňou ekonomicky prepojená, môže byť uznané ako používanie tejto ochrannej známky so súhlasom majiteľa, a teda môže byť považované za používanie majiteľom ochrannej známky v súlade s článkom 15 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. februára 2011, J & F Participações/ÚHVT – Plusfood Wrexham (Friboi), T‑324/09, neuverejnený, EU:T:2011:47, bod 32; z 5. marca 2019, Meblo Trade/EUIPO – Meblo Int (MEBLO), T‑263/18, neuverejnený, EU:T:2019:134, bod 80 a citovanú judikatúru, a zo 16. októbra 2024, Fractal Analytics/EUIPO – Fractalia Remote Systems (FRACTALIA), T‑194/23, neuverejnený, EU:T:2024:696, bod 102 a citovanú judikatúru].
43
Tieto úvahy sa uplatňujú mutatis mutandis, ak ochrannú známku výrobnej spoločnosti, akou je sporná ochranná známka, používa distribučná spoločnosť schválená majiteľom tejto ochrannej známky, keďže takéto povolenie vytvára spojitosť medzi týmito dvoma spoločnosťami, ktorá v prípade, že nie je uvedené inak, predpokladá, že majiteľ ochrannej známky povolil uvedenému predajcovi alebo autorizovanému distribútorovi, hoci len implicitne, používať svoje ochranné známky v rámci jeho ekonomických činností na trhu.
44
Toto posúdenie je v prejednávanej veci podporené zvyklosťami považovanými za odôvodnené v dotknutom hospodárskom odvetví a vlastnosťami relevantného trhu. Na trhu s automobilmi je totiž praxou, že osobné automobily sa bežne uvádzajú na trh pod ochrannou známkou označujúcou ich výrobcu, akou je v prejednávanej veci slovná ochranná známka Ferrari alebo obrazová ochranná známka žalobkyne zobrazujúca vzpínajúceho sa koňa, a zároveň pod druhou ochrannou známkou označujúcou ich model, akou je napadnutá ochranná známka, pričom obe ochranné známky sú vnútorne prepojené. Podľa používania, ktoré sa v tomto odvetví považuje za odôvodnené, sa teda distribútor alebo koncesionár autorizovaný spoločnosťou Ferrari považuje za oprávneného uvádzať na trh všetky modely vozidiel tohto výrobcu. Okrem toho v súlade s používaním považovaným za odôvodnené v odvetví ojazdených motorových vozidiel je potrebné rozlišovať medzi predajom ojazdených vozidiel uskutočneným nezávislou treťou osobou, ktorá nemá žiadne spojenie s výrobcom týchto osobných automobilov, a predajom uskutočneným predajcom alebo distribútorom autorizovaným uvedeným výrobcom. Platí to o to viac v prípade, keď tak ako v prejednávanej veci ide o staré ojazdené zberateľské, luxusné a vysokokvalitné vozidlá, ktoré sú obzvlášť obľúbené a cenené medzi zberateľmi. Je totiž všeobecne známe, že na tomto osobitnom trhu môže skutočnosť, že takýto osobný automobil je predaný predajcom alebo distribútorom autorizovaným majiteľom ochrannej známky, označovať obchodný pôvod tohto vozidla a uistiť zákazníkov o tom, že jeho údržba, ako aj prípadne výmena náhradných dielov a príslušenstva tohto vozidla boli vykonané bez toho, aby bol dotknutý obchodný pôvod osobného automobilu.
45
Preto na rozdiel od odvolacieho senátu treba dospieť k záveru, že predaj ojazdeného vozidla značky TESTAROSSA predajcom alebo distribútorom autorizovaným majiteľom napadnutej ochrannej známky predstavuje nepriamy dôkaz o tom, že tento predaj sa uskutočňuje s hoci aj implicitným súhlasom majiteľa napadnutej ochrannej známky.
46
V druhom rade žalobkyňa tiež predložila faktúry, ktoré sama vystavila a ktoré boli zaslané zákazníkom v Taliansku, Švajčiarsku, Holandsku a Spojenom kráľovstve v rámci certifikačnej služby uvedenej v bodoch 24 a 25 vyššie.
47
Podľa judikatúry skutočné používanie ochrannej známky zapísanej pre určité tovary jej majiteľom pre služby, ktoré sa priamo týkajú výrobkov už uvedených na trh a ktorých cieľom je uspokojiť potreby zákazníkov, ktoré sa priamo vzťahujú na výrobky, ktoré už boli uvedené na trh a ktorých cieľom je uspokojiť potreby klientely týchto výrobkov, môže predstavovať „riadne používanie“ tejto ochrannej známky v zmysle článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, bod 62).
48
Takéto používanie však predpokladá skutočné používanie napadnutej ochrannej známky pri poskytovaní predmetných služieb. V prípade neexistencie používania tejto ochrannej známky totiž zjavne nejde o jej „riadne používanie“ v zmysle článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, bod 63).
49
V prejednávanej veci zo spisu, a najmä z obsahu faktúr vyplýva, že certifikačná služba má za cieľ potvrdiť pravosť ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA („certificazione autenticita vettura Testarossa“ v taliančine). Ako žalobkyňa vysvetlila na pojednávaní, takéto „osvedčenie o pravosti“, ktoré udeľuje najmä svojim autorizovaným predajcom v rámci predaja ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA, preukazuje za odplatu a po nevyhnutných overeniach, že predmetné vozidlo je pôvodným modelom Testarossa.
50
Žalobkyňa tiež predložila dokument nazvaný „technický list“, ktorý predstavuje príklad žiadosti o osvedčenie ojazdeného vozidla značky TESTAROSSA. Z toho vyplýva, že na získanie osvedčenia o pravosti musí žiadateľ poskytnúť presné informácie o pôvode každého z hlavných dielov vozidla, ako sú motor, prevodová skriňa, nádrž alebo palivové čerpadlá, ako aj o histórii ich prípadnej výmeny, pričom všetko sa opiera o fotografie vozidla a jeho dielov.
51
Žalobkyňa okrem toho vo svojej odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu, ako aj na pojednávaní vysvetlila, že takéto osvedčenia hrali významnú úlohu pri predaji ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA, keďže ubezpečujú kupujúcich o obchodnom pôvode takéhoto vozidla, a zvyšujú jeho hodnotu v porovnaní s ojazdeným vozidlom, ktoré takéto osvedčenie nemá.
52
Z toho vyplýva, že certifikačná služba sa priamo vzťahuje na predaj ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA autorizovanými koncesionármi a jej cieľom je uspokojiť potreby klientely týchto osobných automobilov, takže takéto používanie môže v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 47 vyššie predstavovať „riadne používanie“ tejto ochrannej známky v zmysle článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009.
53
Pokiaľ ide o skutočnosť uvedenú odvolacím senátom, že uvedená certifikácia nebola poskytnutá pod napadnutou ochrannou známkou, ale pod ochrannou známkou Ferrari, stačí konštatovať, že napadnutá ochranná známka je tiež jasne viditeľným a identifikovateľným spôsobom uvedená na týchto samotných faktúrach.
54
Z ustálenej judikatúry pritom vyplýva, že neexistuje žiadne pravidlo v oblasti ochranných známok Únie, ktoré by jej majiteľovi ukladalo povinnosť preukázať používanie jeho ochrannej známky oddelene, nezávisle od akejkoľvek inej ochrannej známky alebo akéhokoľvek iného označenia. Je teda možné, že dve alebo viaceré ochranné známky sú predmetom spoločného a samostatného používania s menom spoločnosti výrobcu alebo bez neho. Použitie inej ochrannej známky spolu s napadnutou ochrannou známkou teda nemôže samo osebe zasahovať do identifikačnej funkcie, ktorú táto iná ochranná známka plní vo vzťahu k dotknutým výrobkom [pozri rozsudok z 8. júna 2022, Apple/EUIPO – Swatch (THINK DIFFERENT), T‑26/21 až T‑28/21, neuverejnený, EU:T:2022:350, bod 87 a citovanú judikatúru]. Okrem toho podmienka riadneho používania ochrannej známky môže byť splnená, ak sa ochranná známka používa v spojení s inou ochrannou známkou, pokiaľ je ochranná známka naďalej vnímaná ako označenie pôvodu predmetného výrobku [pozri rozsudok z 23. septembra 2020, CEDC International/EUIPO – Underberg (Tvar stebla trávy vo fľaši), T‑796/16, EU:T:2020:439, bod 142 a citovanú judikatúru].
55
V prejednávanej veci, ako je uvedené v bode 44 vyššie, je všeobecne známe, že osobné automobily sa bežne predávajú pod ochrannou známkou označujúcou ich výrobcu a zároveň pod druhou ochrannou známkou označujúcou ich model, takže súbežné používanie ochrannej známky Ferrari a napadnutej ochrannej známky, ktorá označuje špecifický model osobných automobilov Ferrari, na faktúrach týkajúcich sa certifikačnej služby, je v súlade so zvyklosťami na dotknutom trhu.
56
Odvolací senát preto nesprávne odmietol dôkazy týkajúce sa certifikácie ojazdených osobných automobilov značky TESTAROSSA ako irelevantné.
57
Tento záver nie je spochybnený tvrdením EUIPO, podľa ktorého žalobkyňa zostala pasívna počas príslušného obdobia, pretože z predchádzajúcich úvah, a najmä z úvah týkajúcich sa certifikačnej služby, vyplýva, že žalobkyňa sa podieľala na niektorých predajoch ojazdených vozidiel značky TESTAROSSA uskutočnených jej autorizovanými koncesionármi a distribútormi, pričom dosiahla hospodársky prospech vyplývajúci z príjmov dosiahnutých prostredníctvom tejto služby.
58
Okrem toho v rozsahu, v akom sa žalobkyňa odvoláva na dobré meno dotknutej ochrannej známky v Únii počas príslušného obdobia, treba pripomenúť, že dôkaz o používaní, ktorý prináleží majiteľovi napadnutej ochrannej známky, nemožno vyvrátiť alebo zmierniť z dôvodu, že táto ochranná známka mala počas príslušného obdobia dobré meno v rámci Únie [rozsudok z 8. apríla 2016, Frinsa del Noroeste/EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA), T‑638/14, neuverejnený, EU:T:2016:199, bod 35], keďže tento dôkaz treba preukázať nezávisle od dobrého mena.
59
Nemožno však vylúčiť, že podľa okolností, ako je to v prejednávanej veci, môže dobré meno napadnutej ochrannej známky predstavovať jeden z viacerých dôkazov, ktoré môžu poskytnúť informácie o používaní, ktoré sa v dotknutom hospodárskom odvetví považujú za postačujúce na udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre tovary chránené ochrannou známkou v zmysle judikatúry citovanej v bode 22 vyššie. Ako bolo uvedené v bode 44 vyššie, konkrétne skutočnosť, že osobný automobil, ktorý sa považuje za predaný predajcom alebo distribútorom autorizovaným majiteľom ochrannej známky, môže uistiť klientelu v súvislosti s tým, že jeho údržba, ako aj prípadne výmena jeho náhradných dielov a príslušenstva boli vykonané bez narušenia obchodného pôvodu osobného automobilu.
60
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba uviesť, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď dospel k záveru, že žalobkyňa nepreukázala, že implicitne súhlasila s používaním napadnutej ochrannej známky tretími osobami pre „osobné automobily“ patriace do triedy 12.
61
Druhý a tretí žalobný dôvod preto treba zamietnuť.
O štvrtom žalobnom dôvode týkajúcom sa dôkazu o riadnom používaní napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo
62
V napadnutom rozhodnutí odvolací senát v rámci odvolania podaného žalobkyňou zamietol ako neprípustné dôkazy týkajúce sa používania napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo patriace do triedy 12, ktoré žalobkyňa predložila po prvýkrát pred ním, a následne ich zamietol z vecného hľadiska. Naopak, v rámci žaloby podanej vedľajším účastníkom konania preskúmal z vecného hľadiska tie isté dôkazy bez toho, aby sa vyjadril k ich prípustnosti. Na záver tohto preskúmania dospel k záveru, že uvedené dôkazy neumožňujú preukázať riadne používanie napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo.
63
Je potrebné preskúmať odôvodnenie napadnutého rozhodnutia týkajúce sa prípustnosti dôkazov predložených po prvýkrát pred odvolacím senátom a potom tvrdenia žalobkyne vo veci samej.
– O odôvodnení napadnutého rozhodnutia
64
Podľa ustálenej judikatúry chýbajúce či nedostatočné odôvodnenie spadá pod porušenie podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 263 ZFEÚ a predstavuje dôvod verejného poriadku, ktorý súd Únie môže, či dokonca musí zohľadniť ex offo (rozsudky z 2. decembra 2009, Komisia/Írsko a i., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, bod 34, a z 9. marca 2023, Les Mousquetaires a ITM Entreprises/Komisia, C‑682/20 P, EU:C:2023:170, bod 39). V tejto súvislosti treba dodať, že zásada kontradiktórnosti je súčasťou práva na obranu a uplatňuje sa na akékoľvek konanie, ktoré môže viesť k vydaniu rozhodnutia inštitúcie Únie, čím môžu byť citeľne dotknuté niečie záujmy (rozsudok z 2. decembra 2009, Komisia/Írsko a i., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, bod 50). Samotný súd musí preto dodržiavať zásadu kontradiktórnosti, najmä keď rozhoduje spor na základe dôvodu uplatneného ex offo (rozsudok z 2. decembra 2009, Komisia/Írsko a i., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, bod 54).
65
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 stanovuje, že EUIPO nemusí vziať do úvahy skutočnosti ani dôkazy, ktoré účastníci konania nepredložili včas.
66
Zo znenia článku 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 vyplýva, že spravidla – a pokiaľ nie je uvedené inak – predloženie skutočností a dôkazov účastníkmi konania je naďalej možné aj po uplynutí lehôt, ktorými je podmienené takéto predloženie v súlade s ustanoveniami nariadenia č. 207/2009, a že nič EUIPO nebráni v tom, aby zohľadnil takto oneskorene označené alebo predložené skutočnosti a dôkazy (rozsudky z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, bod 42, a z 24. januára 2018, EUIPO/European Food, C‑634/16 P, EU:C:2018:30, bod 55).
67
Vzhľadom na to, že EUIPO sa „môže“ v podobných prípadoch rozhodnúť nebrať takéto skutočnosti alebo dôkazy do úvahy, článok 76 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 v skutočnosti poskytuje EUIPO širokú mieru voľnej úvahy na rozhodovanie, či je alebo nie je potrebné zobrať tieto skutočnosti a dôkazy do úvahy, pričom svoje rozhodnutie musí vždy odôvodniť (rozsudky z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, bod 43, a z 28. februára 2018, mobile.de/EUIPO, C‑418/16 P, EU:C:2018:128, bod 49).
68
Pokiaľ ide o výkon tejto voľnej úvahy, treba pripomenúť, že podľa judikatúry takéto zohľadnenie môže byť odôvodnené najmä vtedy, ak EUIPO dospeje k záveru, že na jednej strane tieto oneskorene uvedené skutočnosti môžu byť skutočne relevantné a na druhej strane štádium konania, v ktorom došlo k tomuto oneskorenému predloženiu, a okolnosti, ktoré ho sprevádzajú, nebránia ich zohľadneniu [rozsudky z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, C‑29/05 P, EU:C:2007:162, bod 44; z 28. februára 2018, mobile.de/EUIPO, C‑418/16 P, EU:C:2018:128, bod 63, a zo 4. októbra 2018, Blackmore/EUIPO – Paice (DEEP PURPLE), T‑344/16, neuverejnený, EU:T:2018:648, bod 54].
69
Po prvé, ako bolo pripomenuté v bode 62 vyššie, odvolací senát v prejednávanej veci v rámci preskúmania odvolania podaného žalobkyňou dospel k záveru o neexistencii dôkazov predložených žalobkyňou po prvýkrát v konaní pred ním, ktoré sa týkajú náhradných dielov a príslušenstva, pretože boli predložené oneskorene. Na tento účel sa v bodoch 168 a 169 napadnutého rozhodnutia uspokojil s tým, že uviedol, že dôkazy predložené zrušovaciemu oddeleniu neboli „dostatočné“ a že „vzhľadom na [ich] slabosť… [nemožno] uplatniť diskrečnú právomoc v prospech [žalobkyne]“.
70
Toto odôvodnenie neumožňuje uistiť sa, že odvolací senát preskúmal prípustnosť týchto dôkazov z hľadiska kritérií judikatúry pripomenutých v bode 68 vyššie. Predovšetkým neumožňuje overiť, či odvolací senát preskúmal, či tieto dôkazy mohli byť na prvý pohľad skutočne relevantné pre rozhodnutie o odvolaní, ktoré mu bolo predložené, a či štádium konania, v ktorom došlo k tomuto oneskorenému predloženiu, a okolnosti, ktoré sprevádzali uvedené predloženie, bránili ich zohľadneniu. V tejto súvislosti samotné tvrdenie, podľa ktorého dôkazy predložené pred zrušovacím oddelením neboli „dostatočné“, nepredstavuje dostatočné odôvodnenie, keďže nepredkladá nijaký dôkaz, ktorý by umožňoval pochopiť, v čom kritériá stanovené judikatúrou, ktoré umožňujú, aby odvolacie senáty zohľadnili oneskorene predložené dôkazy, nie sú v prejednávanej veci splnené.
71
EUIPO, ktorému bola na pojednávaní položená otázka, či je napadnuté rozhodnutie dostatočne odôvodnené, pokiaľ ide o prípustnosť dôkazov predložených po prvýkrát pred odvolacím senátom, v podstate uviedol, že analýza týchto kritérií nie je potrebná, keďže tieto dôkazy boli v každom prípade následne meritórne preskúmané v napadnutom rozhodnutí.
72
Skutočnosť, že tieto dôkazy boli v každom prípade z vecného hľadiska preskúmané, však nenapráva nedostatok odôvodnenia napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o ich neprípustnosť, ale týka sa skôr dôsledkov tohto nedostatku na zákonnosť napadnutého rozhodnutia, ktoré budú preskúmané nižšie.
73
Za týchto okolností treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie je nedostatočne odôvodnené, čo musí Všeobecný súd zohľadniť ex offo.
74
Po druhé a ako bolo uvedené v bode 62 vyššie, treba konštatovať, že odvolací senát na jednej strane zamietol uvedené dôkazy ako neprípustné v rámci odvolania podaného žalobkyňou, zatiaľ čo na druhej strane v rámci odvolania podaného vedľajším účastníkom konania nepoukázal na údajnú neprípustnosť týchto dôkazov, keď ich priamo preskúmal z vecného hľadiska.
75
Písomnou otázkou Všeobecný súd vyzval účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky, pokiaľ ide o prípadnú nekoherentnosť odôvodnenia napadnutého rozhodnutia v tejto súvislosti za predpokladu, že by Všeobecný súd považoval za relevantné zaoberať sa touto otázkou ex offo. V odpovedi na túto otázku žalobkyňa uviedla, že napadnuté rozhodnutie obsahuje rozpor v odôvodnení v tejto súvislosti, čo musí viesť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia. EUIPO uviedol, že prístup odvolacieho senátu nebol kontradiktórny, pretože predmetné dôkazy boli v každom prípade v rámci oboch odvolaní preskúmané a zamietnuté z vecného hľadiska, takže predmetný rozpor v odôvodnení nemá vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia. Vedľajší účastník konania uviedol podobnú argumentáciu.
76
V tejto súvislosti treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie obsahuje rozpor v odôvodnení, na ktorý sa Všeobecný súd musí odvolať ex offo, keďže tie isté dôkazy boli v prvom rade zamietnuté ako neprípustné v rámci žaloby podanej žalobkyňou, zatiaľ čo v rámci žaloby podanej vedľajším účastníkom konania boli implicitne, ale nevyhnutne považované za prípustné.
77
Pokiaľ ide o tvrdenie EUIPO uvedené v bode 75 vyššie, treba konštatovať, podobne ako bolo konštatované v bode 72 vyššie, že nemá nijaký vplyv na skutočnosť, že napadnuté rozhodnutie obsahuje rozpor v odôvodnení, pokiaľ ide o prípustnosť dôkazov predložených po prvýkrát pred odvolacím senátom, ale týka sa skôr dôsledkov tohto rozporu na zákonnosť napadnutého rozhodnutia, ktoré budú preskúmané nižšie.
78
Vzhľadom na vyššie uvedené Všeobecný súd nemôže určiť, či odvolací senát mohol bez toho, aby sa dopustil nesprávneho posúdenia, odmietnuť predmetné dôkazy ako neprípustné. Ako bolo totiž konštatované v bodoch 72 a 76 vyššie, napadnuté rozhodnutie je postihnuté jednak nedostatočným odôvodnením a jednak rozporným odôvodnením.
79
Za týchto okolností treba preskúmať tvrdenie EUIPO, podľa ktorého vyššie uvedené vady odôvodnenia nemajú vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia, keďže odvolací senát v každom prípade zamietol uvedené dôkazy z vecného hľadiska.
– O veci samej
80
V napadnutom rozhodnutí odvolací senát po prvé konštatoval, že napadnutá ochranná známka nebola nepoužívaná pre náhradné diely a príslušenstvo žalobkyňou, ale nezávislými obchodníkmi, a že z dôkazov nevyplýva, že k tomuto používaniu došlo so súhlasom žalobkyne. Po druhé uviedol, že napadnutá ochranná známka bola pre uvedené výrobky používaná na „opisné“ účely a nie na označenie ich obchodného pôvodu. Podľa odvolacieho senátu dôkazy predložené žalobkyňou nerozlišovali medzi náhradnými dielmi a príslušenstvom predávanými pod napadnutou ochrannou známkou na jednej strane a náhradnými dielmi a generickým príslušenstvom kompatibilnými s vozidlami modelu Testarossa na druhej strane. Po tretie, pokiaľ ide o dôkazy preukazujúce náhradné diely a príslušenstvo označené napadnutou ochrannou známkou, odvolací senát uviedol, že išlo o izolované prípady, ktoré neboli dostatočné na preukázanie riadneho používania napadnutej ochrannej známky pre takéto diely a príslušenstvo.
81
Na jednej strane žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát nesprávne odmietol uznať riadne používanie napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo. V tejto súvislosti uvedenému senátu vytýka, že nesprávne tvrdil, že tretie osoby podieľajúce sa na predaji týchto dielov a príslušenstva boli „nezávislí obchodníci“ a že používanie napadnutej ochrannej známky pre takéto výrobky nemožno považovať za preukazujúce riadne používanie pre automobily „z dôvodu neprimeranosti [ich] hodnoty“. Zdôrazňuje tiež, že odvolací senát v rámci svojho preskúmania nezohľadnil relevantné kritériá na posúdenie riadneho používania, a to povahu predmetného tovaru, vlastnosti trhu a častosť používania. Odvolací senát sa navyše údajne dopustil nesprávneho posúdenia pri výklade pojmu „riadne používanie“ a pri posúdení takéhoto používania tretími osobami, keď nesprávne usúdil, že predložené dôkazy nestačili na preukázanie toho, že základná funkcia ochrannej známky bola splnená.
82
Na druhej strane žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát nezohľadnil judikatúru, podľa ktorej používanie ochrannej známky zapísanej pre náhradné diely, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou výrobkov, na ktoré sa vzťahuje táto ochranná známka, môže predstavovať riadne používanie nielen pre samotné náhradné diely, ale aj pre výrobky, na ktoré sa uvedená ochranná známka vzťahuje.
83
EUIPO a vedľajší účastník konania spochybňujú tvrdenia žalobkyne a tvrdia, že riadne používanie napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo nebolo preukázané a v žiadnom prípade nemôže preukázať používanie pre „osobné automobily“. Domnievajú sa, že rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari (C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854), neumožňuje automaticky dospieť k záveru, že používanie náhradných dielov predstavuje riadne používanie pre osobné automobily. Vedľajší účastník konania trvá na tom, že náhradné diely a príslušenstvo sú druhotnými výrobkami, ktoré vo všeobecnosti predávajú nezávislí predajcovia, ktorí používajú ochrannú známku ako „opisnú“ bez toho, aby preukázali priamu súvislosť s jej majiteľom. Tvrdí tiež, že žalobkyňa nepredložila licenčné zmluvy týkajúce sa používania dotknutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo.
84
V prejednávanej veci žalobkyňa nespochybňuje konštatovanie odvolacieho senátu, podľa ktorého náhradné diely a príslušenstvo označené napadnutou ochrannou známkou a uvádzané na trh počas príslušného obdobia boli „hlavne“ použitými dielmi.
85
Okrem toho je medzi účastníkmi konania nesporné, že napadnutú ochrannú známku pre náhradné diely a príslušenstvo, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, nepoužívala ona sama, ale tretie osoby.
86
V tejto súvislosti žalobkyňa netvrdí, že výslovne súhlasila s takýmto používaním. Naopak tvrdí, že dôkazy, ktoré predložila EUIPO, môžu ako celok preukázať, že implicitne súhlasila s takýmto používaním.
87
Na pojednávaní žalobkyňa tiež tvrdila, že jeden z jej predajcov, ktorý počas príslušného obdobia predával náhradné diely a príslušenstvo označené napadnutou ochrannou známkou, a to Maranello, v skutočnosti patril do tej istej skupiny spoločností ako ona. Keďže však táto okolnosť nevyplýva zo spisu a nebola podložená nijakým dôkazom, Všeobecný súd ju nemôže zohľadniť.
88
Po prvé treba konštatovať, podobne ako to urobila žalobkyňa a na rozdiel od toho, čo uviedol odvolací senát, že napadnutá ochranná známka pre náhradné diely a príslušenstvo sa používala počas príslušného obdobia, a to – ako vyplýva z predložených dôkazov žalobkyňou – nie nezávislými obchodníkmi, ktorí nemali nijakú väzbu so žalobkyňou, ale autorizovanými predajcami a distribútormi, s ktorými žalobkyňa udržiavala hospodárske a zmluvné väzby.
89
Medzi dôkazmi predloženými žalobkyňou sa totiž nachádzajú viaceré snímky obrazovky a výňatky z internetovej stránky Maranello, z ktorých vyplýva, že tento podnik má „výlučné práva na celosvetovú distribúciu všetkých dielov vyrobených v továrni pre osobné automobily Ferrari pred rokom 1995“ a že predáva náhradné diely a príslušenstvo „Ferrari“, ktoré sú opísané ako „pôvodné diely“ („genuine parts“) a sú v súlade so schválenými štandardmi, ktorých kvalita, bezpečnosť a spoľahlivosť boli overené. Žalobkyňa tiež predložila faktúry vystavené spoločnosťou Maranello, ako aj ďalšími autorizovanými koncesionármi, v ktorých sa uvádza predaj takýchto súčiastok a príslušenstva jednotlivcom v Nemecku, vo Švajčiarsku a v Českej republike, alebo tiež služby spočívajúce v oprave vozidiel značky TESTAROSSA.
90
Okrem toho, ako bolo konštatované v bodoch 49 a 50 vyššie, žalobkyňa ponúka najmä autorizovaným predajcom a distribútorom certifikačnú službu, ktorej cieľom je osvedčiť pravosť ojazdeného vozidla značky TESTAROSSA a zahŕňa overenie obchodného pôvodu hlavných dielov vozidla.
91
Z analogických dôvodov, ako sú tie uvedené v bodoch 34 až 56 vyššie, preto treba uviesť, že žalobkyňa preukázala, že implicitne súhlasila s používaním napadnutej ochrannej známky tretími osobami pre náhradné diely a príslušenstvo.
92
Po druhé odvolací senát konštatoval, že dôkazy predložené žalobkyňou poukazujú na „opisné“ používanie napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo len na účely určenia, že takéto výrobky sú kompatibilné s osobným automobilom značky TESTAROSSA.
93
V tejto súvislosti treba konštatovať, že odvolací senát dostatočne nezohľadnil skutočnosť, že predaje náhradných dielov a príslušenstva uskutočnené autorizovanými koncesionármi, najmä spoločnosťou Maranello, sa týkali najmä pôvodných dielov („genuine parts“) ochrannej známky TESTAROSSA, ako to už žalobkyňa uviedla pred odvolacím senátom a pred zrušovacím oddelením a ako to vyplýva z bodu 89 vyššie. V tejto súvislosti treba tiež uviesť, že niektoré dôkazy, ako sú faktúry vystavené spoločnosťou Maranello, obsahujú početné odkazy na náhradné diely a príslušenstvo osobitne označené napadnutou ochrannou známkou.
94
V každom prípade samotný odvolací senát v bode 197 napadnutého rozhodnutia uznal, že niektoré náhradné diely a niektoré príslušenstvo sú označené napadnutou ochrannou známkou, pričom sa domnieval, že ide o „izolované prípady“. Otázka, či ide alebo nejde o „izolované prípady“, však patrí do rozsahu používania ochrannej známky pre takéto časti a príslušenstvo, a nie do jeho povahy, ktorá, ako bolo pripomenuté v bode 27 vyššie, je jediným predmetom tohto sporu.
95
Z toho vyplýva, že posúdenia odvolacieho senátu týkajúce sa používania napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo sú nesprávne.
96
Navyše treba uviesť, ako to urobila žalobkyňa, že používanie napadnutej ochrannej známky pre náhradné diely a príslušenstvo môže tiež predstavovať jej používanie pre „osobné automobily“, čo odvolací senát nesprávne poprel.
97
Z tejto judikatúry vyplýva, že používanie zapísanej ochrannej známky jej majiteľom pre náhradné diely, ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť výrobkov, na ktoré sa vzťahuje táto ochranná známka, môže predstavovať „riadne používanie“ v zmysle článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 nielen pre samotné náhradné diely, ale aj pre výrobky, na ktoré sa vzťahuje uvedená ochranná známka. V tejto súvislosti je irelevantné, či sa zápis uvedenej ochrannej známky vzťahuje nielen na celé výrobky, ale aj na ich náhradné diely (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, bod 35).
98
Ochranná známka zapísaná pre kategóriu výrobkov a náhradných dielov, ktoré ich tvoria, sa preto musí považovať za ochrannú známku, ktorá bola predmetom „riadneho používania“ v zmysle článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 pre všetky výrobky patriace do tejto kategórie a náhradné diely, ktoré ich tvoria, ak bola predmetom takéhoto používania len pre niektoré z týchto výrobkov, ako sú drahé luxusné športové osobné automobily, alebo len v prípade náhradných dielov alebo príslušenstva, ktoré tvoria niektoré z uvedených výrobkov, pokiaľ z relevantných skutkových okolností a dôkazov nevyplývala, že spotrebiteľ, ktorý chce nadobudnúť rovnaké výrobky, ich vníma ako samostatnú podkategóriu kategórie výrobkov, pre ktorú bola dotknutá ochranná známka zapísaná (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, bod 53).
99
Odvolaciemu senátu preto prislúcha konkrétne posúdiť, najmä s ohľadom na výrobky alebo služby, vo vzťahu ku ktorým majiteľ ochrannej známky predložil dôkaz o používaní svojej ochrannej známky, či tieto výrobky predstavujú samostatnú podkategóriu vo vzťahu k výrobkom a službám patriacim do dotknutej triedy tovaru alebo služieb tak, aby sa vytvorila súvislosť medzi tovarmi alebo službami, pri ktorých bolo preukázané riadne používanie ochrannej známky pre kategóriou výrobkov alebo služieb, na ktoré sa vzťahuje zápis tejto ochrannej známky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. októbra 2020, Ferrari, C‑720/18 a C‑721/18, EU:C:2020:854, bod 41 a citovanú judikatúru).
100
Odvolací senát však takéto preskúmanie v napadnutom rozhodnutí nevykonal. Nekonštatoval totiž, že tieto náhradné diely a príslušenstvo predstavujú samostatnú podkategóriu vo vzťahu k osobným automobilom, takže dôkaz o používaní týchto náhradných dielov je pre tieto automobily irelevantný.
101
Odvolací senát sa obmedzil na jednej strane na konštatovanie existencie neprimeranosti hospodárskej hodnoty medzi náhradnými dielmi a príslušenstvom a osobnými automobilmi. Treba však uviesť, podobne žalobkyňa, že odvolací senát tým, že vychádzal z hospodárskej hodnoty náhradných dielov a príslušenstva, nezohľadnil ustálenú judikatúru, podľa ktorej v rozsahu, v akom spotrebiteľ hľadá predovšetkým výrobok alebo službu, ktoré môžu zodpovedať jeho špecifickým potrebám, má účel alebo určenie predmetného výrobku alebo služby zásadný význam v orientácii jeho výberu. Preto, keďže je kritérium účelu alebo určenia uplatňované spotrebiteľmi pred akýmkoľvek nákupom, je základným kritériom v definovaní podkategórie výrobkov alebo služieb [rozsudky z 13. februára 2007, Mundipharma/ÚHVT – Altana Pharma (RESPICUR), T‑256/04, EU:T:2007:46, bod 29; zo 16. mája 2013, Aleris/ÚHVT – Carefusion 303 (ALARIS), T‑353/12, neuverejnený, EU:T:2013:257, bod 22, a z 24. januára 2024, Agus/EUIPO – Alpen Food Group (ROYAL MILK), T‑603/22, neuverejnený, EU:T:2024:29, bod 32].
102
Na druhej strane odvolací senát konštatoval, že príslušná verejnosť by nepovažovala výrobcu náhradných dielov a príslušenstva za subjekt, ktorý má technické kapacity na výrobu osobných automobilov, keďže je všeobecne známe, že výrobcovia automobilov nevyrábajú všetky náhradné diely a príslušenstvo pre svoje osobné automobily. Hoci je pravda, že všetky náhradné diely a príslušenstvo obvykle nevyrábajú samotní výrobcovia automobilov a že naopak výrobcovia takýchto dielov a príslušenstva nevyhnutne nevyrábajú motorové vozidlá, je rovnako všeobecne známe, že určitý počet náhradných dielov a príslušenstva skutočne vyrábajú samotní výrobcovia automobilov alebo tretie osoby s licenciou. Neexistuje teda všeobecné pravidlo, podľa ktorého sa príslušná skupina verejnosti nevyhnutne domnieva, že motorové vozidlá pochádzajú od výrobcov odlišných od výrobcov náhradných dielov a príslušenstva týchto automobilov.
103
Vzhľadom na vyššie uvedené napadnuté rozhodnutie tiež obsahuje nesprávne posúdenie, pokiaľ ide o relevantnosť dôkazov týkajúcich sa náhradných dielov a príslušenstva na preukázanie používania napadnutej ochrannej známky pre automobily. Tieto nesprávne posúdenia sa pripájajú k nesprávnym posúdeniam uvedeným v bode 60 vyššie.
104
Z vyššie uvedeného vyplýva, že štvrtému žalobnému dôvodu treba vyhovieť.
105
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy a na rozdiel od toho, čo tvrdí EUIPO, vady odôvodnenia uvedené v bodoch 72 a 78 vyššie majú vplyv na riešenie sporu. Z toho tak vyplýva, že napadnuté rozhodnutie je postihnuté vadou z dôvodu nedostatku odôvodnenia, pokiaľ ide o prípustnosť dôkazov týkajúcich sa náhradných dielov a príslušenstva, ako aj z dôvodu nesprávneho posúdenia, pokiaľ ide o ich vecné preskúmanie, takže ho možno len v tomto bode zrušiť.
106
Napadnuté rozhodnutie preto treba zrušiť v celom jeho rozsahu bez toho, aby bolo potrebné preskúmať prvý žalobný dôvod.
O trovách
107
Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže EUIPO a vedľajší účastník konania nemali vo veci úspech, je opodstatnené uložiť im povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhmi žalobkyne.
108
Okrem toho žalobkyňa navrhla uložiť EUIPO a vedľajšiemu účastníkovi konania povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré jej vznikli v konaní pred odvolacím senátom. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že na základe článku 190 ods. 2 rokovacieho poriadku sa len nutné výdavky vynaložené účastníkmi konania v súvislosti s konaním pred odvolacím senátom považujú za nahraditeľné trovy konania. EUIPO a vedľajšiemu účastníkovi konania preto treba tiež uložiť povinnosť nahradiť nevyhnutné náklady vynaložené žalobkyňou v konaní pred odvolacím senátom.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.
Rozhodnutie piateho odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 29. augusta 2023 (spojené veci R 334/2017‑5 a R 343/2017‑5) sa zrušuje.
2.
EUIPO a pán Kurt Hesse znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Ferrari SpA, vrátane nevyhnutných trov konania vynaložených v konaní pred odvolacím senátom EUIPO.
Kornezov
De Baere
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 2. júla 2025.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.