62022CJ0337
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 5. februára 2026 (
*1
)
„Odvolanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie APE TEES – Staršie nezapísané obrazové ochranné známky zobrazujúce opicu, chránené v Spojenom kráľovstve Veľkej Británie a Severného Írska – Nariadenie (ES) č. 207/2009 – Článok 8 ods. 4 – Relatívny dôvod zamietnutia – Námietka – Odvolanie podané na odvolací senát – Zamietnutie – Žaloba podaná na Všeobecný súd – Článok 50 ods. 1 a 3 ZEÚ – Vystúpenie Spojeného kráľovstva z Únie – Články 126 a 127 Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu – Prechodné obdobie – Uplynutie – Okolnosti predchádzajúce prijatiu sporného rozhodnutia – Relevantný okamih na posúdenie existencie staršej ochrannej známky – Zásada teritoriality – Územná pôsobnosť ochrannej známky Európskej únie – Existencia konfliktu“
Vo veci C‑337/22 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 23. mája 2022,
Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), v zastúpení: D. Gája, D. Hanf, E. Markakis a V. Ruzek, splnomocnení zástupcovia,
odvolateľ,
ktorého v konaní podporuje:
Spolková republika Nemecko, v zastúpení: J. Möller, J. Heitz a M. Hellmann, splnomocnení zástupcovia,
International Trademark Association (INTA), so sídlom v New Yorku (Spojené štáty), v zastúpení: A. Lubberger, A. Wenninger‑Lenz, Rechtsanwälte, N. Parrotta, avvocata, a M. Perraki, dikigoros,
vedľajší účastníci konania v odvolacom konaní,
ďalšia účastníčka konania:
Nowhere Co. Ltd, so sídlom v Tokiu (Japonsko), v zastúpení: R. Kunze, Rechtsanwalt,
žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, sudcovia J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (spravodajca) a B. Smulders,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 10. apríla 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojím odvolaním sa Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie zo 16. marca 2022, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2022:139), ktorým tento súd jednak zrušil rozhodnutie druhého odvolacieho senátu EUIPO z 10. februára 2021 (vec R 2474/2017 – 2) (ďalej len „sporné rozhodnutie“), týkajúce sa námietkového konania medzi spoločnosťou Nowhere Co. Ltd a pánom Ye, a jednak v zostávajúcej časti žalobu zamietol.
Právny rámec
Dohoda o vystúpení
2
Prvé a štvrté odôvodnenie preambuly Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (Ú. v. EÚ L 29, 2020, s. 7, ďalej len „dohoda o vystúpení“), schválenej v mene Európskej únie a Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (ESAE) rozhodnutím Rady (EÚ) 2020/135 z 30. januára 2020 (Ú. v. EÚ L 29, 2020, s. 1), a ktorá nadobudla platnosť 1. februára 2020, stanovujú:
„Berúc do úvahy, že Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska (ďalej len ‚Spojené kráľovstvo‘) na základe výsledku referenda v Spojenom kráľovstve a svojho zvrchovaného rozhodnutia opustiť Európsku úniu oznámilo 29. marca 2017 svoj úmysel vystúpiť z [Únie] v súlade s článkom 50 [ZEÚ],
…
Pripomínajúc, že podľa článku 50 [ZEÚ] a s výhradou dojednaní stanovených v tejto dohode sa právo Únie… v celom svojom rozsahu prestane uplatňovať na Spojené kráľovstvo od dátumu nadobudnutia platnosti tejto dohody.“
3
Dohoda o vystúpení obsahuje tretiu časť s názvom „Ustanovenia týkajúce sa odlúčenia“. Hlava IV tejto tretej časti s názvom „Duševné vlastníctvo“ obsahuje najmä články 54 až 59 tejto dohody. Tento článok 54, nazvaný „Pokračujúca ochrana zapísaných alebo udelených práv v Spojenom kráľovstve“, stanovuje:
„1.   Majiteľ ktoréhokoľvek z nasledujúcich práv duševného vlastníctva, ktoré boli zapísané alebo udelené pred skončením prechodného obdobia, sa bez akéhokoľvek opätovného preskúmania stane majiteľom porovnateľného zapísaného a vykonateľného práva duševného vlastníctva v Spojenom kráľovstve podľa práva Spojeného kráľovstva:
a)
majiteľ ochrannej známky Európskej únie zapísanej v súlade s [nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1),] sa stane majiteľom ochrannej známky v Spojenom kráľovstve, ktorá pozostáva z toho istého označenia pre ten istý tovar alebo služby;
…
3.   Bez ohľadu na odsek 1, ak je v Únii v dôsledku správneho alebo súdneho konania, ktoré prebiehalo v posledný deň prechodného obdobia, právo duševného vlastníctva uvedené v uvedenom odseku vyhlásené za neplatné alebo je zrušené…, zodpovedajúce právo v Spojenom kráľovstve sa takisto vyhlási za neplatné alebo sa zruší. Dátum nadobudnutia účinnosti vyhlásenia neplatnosti alebo zrušenia v Spojenom kráľovstve je rovnaký ako v Únii.
Odchylne od prvého pododseku nie je Spojené kráľovstvo povinné vyhlásiť za neplatné ani zrušiť zodpovedajúce právo v Spojenom kráľovstve, ak sa dôvody neplatnosti alebo zrušenia ochrannej známky Európskej únie… neuplatňujú v Spojenom kráľovstve.
…“
4
Článok 59 dohody o vystúpení s názvom „Právo prednosti v súvislosti s nerozhodnutými prihláškami ochranných známok Európskej únie, dizajnov Spoločenstva a práv Spoločenstva k odrodám rastlín“ v odseku 1 stanovuje:
„Ak osoba pred skončením prechodného obdobia podala prihlášku ochrannej známky Európskej únie… v súlade s právom Únie a ak bol tejto prihláške priznaný deň podania, táto osoba má právo podať prihlášku tej istej ochrannej známky, pokiaľ ide o tovar alebo služby, ktoré sú zhodné s tovarom alebo so službami alebo sú súčasťou tovaru alebo služieb, pre ktoré bola podaná prihláška v Únii… v Spojenom kráľovstve do deviatich mesiacov od skončenia prechodného obdobia. Prihláška podaná podľa tohto článku sa považuje za prihlášku s tým istým dňom podania a dňom vzniku práva prednosti ako zodpovedajúca prihláška podaná v Únii a v náležitých prípadoch s tou istou senioritou ochrannej známky Spojeného kráľovstva uplatnenou podľa článku 39 alebo 40 nariadenia [2017/1001].“
5
Štvrtá časť tejto dohody o vystúpení s názvom „Prechod“, zahŕňa najmä články 126 a 127. Podľa článku 126:
„Uplatňuje sa prechodné alebo implementačné obdobie, ktoré sa začne dátumom nadobudnutia platnosti tejto dohody a skončí sa 31. decembra 2020.“
6
Článok 127 uvedenej dohody, nazvaný „Rozsah pôsobnosti prechodu“, v odsekoch 1, 3 a 6 stanovuje:
„1.   Pokiaľ sa v tejto dohode nestanovuje inak, právo Únie sa uplatňuje na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve počas prechodného obdobia.
…
3.   Právo Únie uplatniteľné podľa odseku 1 má v prechodnom období vo vzťahu k Spojenému kráľovstvu a v Spojenom kráľovstve rovnaké právne účinky ako tie, ktoré má v rámci Únie a jej členských štátov, a vykladá a uplatňuje sa v súlade s rovnakými metódami a všeobecnými zásadami, aké sa uplatňujú v rámci Únie.
…
6.   Pokiaľ sa v tejto dohode nestanovuje inak, počas prechodného obdobia sa každý odkaz na členské štáty v práve Únie uplatniteľnom podľa odseku 1 vrátane práva Únie vykonávaného a uplatňovaného členskými štátmi chápe ako odkaz zahŕňajúci Spojené kráľovstvo.“
7
Článok 185 štvrtý odsek dohody o vystúpení znie takto:
„Druhá a tretia časť… sa uplatňujú od skončenia prechodného obdobia.“
Nariadenie (ES) č. 40/94
8
Článok 8 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. EÚ L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146), zmeneného nariadením Rady (ES) č. 422/2004 z 19. februára 2004 (Ú. v. EÚ L 70, 2004, s. 1; Mim. vyd. 17/002, s. 3) (ďalej len „nariadenie č. 40/94“), nazvaný „Relatívne dôvody zamietnutia“, v odseku 4 stanovoval:
„Na základe námietky majiteľa nezapísanej ochrannej známky alebo iného označenia používaného v obchodnom styku, ktorý má väčší ako iba miestny dosah, ochranná známka, o ktorú sa žiada, [sa nezapíše], pokiaľ podľa právnych predpisov spoločenstva alebo práva členského štátu, ktorým sa spravuje dané označenie,
a)
práva k takémuto označeniu boli nadobudnuté pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky spoločenstva alebo pred dátumom práva prednosti uplatneného vo vzťahu k prihláške ochrannej známky spoločenstva;
b)
takéto označenie prepožičiava jeho majiteľovi právo zakázať používanie nasledujúcej ochrannej známky.“
Nariadenie (ES) č. 207/2009
9
Odôvodnenia 2 až 4, 7, 8 a 10 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, 2009, s. 1) stanovovali:
„(2)
… V snahe vytvoriť [vnútorný trh] a pretvárať ho čoraz viac a viac na spoločný trh sa musia nielenže odstrániť bariéry voľného pohybu tovarov a služieb a zaviesť opatrenia, ktoré zabezpečia, že nedôjde k deformácii hospodárskej súťaže, ale navyše sa musia vytvoriť právne podmienky, ktoré umožnia podnikom prispôsobiť svoje aktivity rozsahu Spoločenstva, či už pri výrobe alebo distribúcii tovarov, alebo pri poskytovaní služieb. Na tieto účely musia ochranné známky, ktoré umožňujú rozlišovanie výrobkov a služieb podnikov identickým spôsobom v rámci celého Spoločenstva, bez ohľadu na hranice, figurovať medzi právnymi nástrojmi, ktoré budú mať podniky k dispozícii.
(3)
… javí [sa] nevyhnutným prijatie spoločného režimu Spoločenstva pre ochranné známky, na základe ktorého môžu podniky prostredníctvom jedného procesného systému nadobudnúť ochranné známky Spoločenstva, ktorým sa bude poskytovať jednotná ochrana a ktorý bude účinný na celom území Spoločenstva. Zásada jednotného charakteru ochrannej známky Spoločenstva určená takýmto spôsobom by sa mala uplatňovať, pokiaľ nie je v tomto nariadení stanovené inak.
(4)
Prekážka teritoriality práv delegovaných na majiteľov ochranných známok právnymi predpismi členských štátov nemôže byť odstránená aproximáciou právnych predpisov. S cieľom rozvinúť neobmedzenú hospodársku aktivitu v celom priestore vnútorného trhu v prospech podnikov je nutné, aby existovali také ochranné známky, ktoré sa budú riadiť jednotným právom Spoločenstva priamo uplatniteľným vo všetkých členských štátoch.
…
(7)
Práva na ochrannú známku Spoločenstva sa nedajú nadobudnúť inak ako zápisom a zápis sa musí zamietnuť najmä vtedy, ak je v rozpore so skoršími právami.
(8)
… funkciou [ochrany poskytovanej ochrannou známkou Spoločenstva] je najmä zaručiť, aby ochranná známka predstavovala označenie pôvodu…
…
(10)
Neexistuje žiadne opodstatnenie chrániť ochranné známky Spoločenstva alebo voči nim chrániť akúkoľvek ochrannú známku, ktorá bola zapísaná už skôr, s výnimkou prípadov, keď sa ochranné známky skutočne používajú.“
10
Článok 1 tohto nariadenia s názvom „Ochranná známka Spoločenstva“ v odseku 2 stanovoval:
„Ochranná známka Spoločenstva má jednotný charakter. Má rovnaké účinky v celom Spoločenstve…“
11
Článok 6 uvedeného nariadenia, nazvaný „Spôsoby nadobudnutia ochrannej známky Spoločenstva“, stanovoval:
„Ochranná známka Spoločenstva sa nadobúda zápisom.“
12
Článok 8 toho istého nariadenia, nazvaný „Relatívne dôvody zamietnutia“, v odsekoch 1, 2 a 4 stanovoval:
„1.   Na základe námietky majiteľa [staršej] ochrannej známky ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, [sa nezapíše]:
…
2.   Na účely odseku 1 sa pod pojmom ‚[staršie] ochranné známky‘ rozumie:
a)
ochranné známky nasledujúcich druhov s dátumom podania prihlášky, ktorý je skorší ako dátum podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, berúc do úvahy prípadne právo prednosti uplatnené na podporu týchto ochranných známok:
…
…
4.   Na základe námietky majiteľa nezapísanej ochrannej známky alebo iného označenia používaného v obchodnom styku, ktorý má väčší ako iba miestny dosah, ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, [sa nezapíše], pokiaľ podľa právnych predpisov Spoločenstva alebo práva členského štátu, ktorým sa spravuje dané označenie:
a)
práva k takémuto označeniu boli nadobudnuté pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky spoločenstva alebo pred dátumom práva prednosti uplatneného vo vzťahu k prihláške ochrannej známky spoločenstva;
b)
takéto označenie prepožičiava jeho majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky.“
13
Článok 9 nariadenia č. 207/2009 s nadpisom „Práva z ochrannej známky Spoločenstva“ stanovoval:
„1.   K ochrannej známke Spoločenstva vzniká majiteľovi výhradné právo. Majiteľ je oprávnený zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, používať v obchodnom styku:
a)
akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou Spoločenstva, pokiaľ ide o tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je ochranná známka Spoločenstva zapísaná;
b)
akékoľvek označenie, kde vzhľadom na jeho zhodnosť alebo podobnosť s ochrannou známkou Spoločenstva a zhodnosť alebo podobnosť s tovarmi alebo službami, ktoré sú chránené ochrannou známkou Spoločenstva a označením, existuje pravdepodobnosť zámeny verejnosťou; pravdepodobnosť zámeny zahŕňa pravdepodobnosť asociácie označenia s ochrannou známkou;
c)
akékoľvek označenie, ktoré je zhodné alebo podobné ochrannej známke Spoločenstva, pokiaľ ide o tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné tým tovarom alebo službám, pre ktoré je zapísaná ochranná známka Spoločenstva, pokiaľ ide o ochrannú známku, ktorá má v rámci Spoločenstva dobré meno a pokiaľ by používanie tohto označenia bez náležitého dôvodu neprávom ťažilo z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena ochrannej známky Spoločenstva.
…
3.   Práva z ochrannej známky Spoločenstva možno uplatniť voči tretím osobám od dátumu zverejnenia zápisu ochrannej známky. Možno však požadovať primeranú náhradu škody za konania vykonané po dátume zverejnenia prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, ktoré by po zverejnení zápisu ochrannej známky boli na jeho základe zakázané. Súd, ktorý o veci koná, nemôže rozhodnúť vo veci samej až dovtedy, kým nebude zverejnený zápis.“
14
Článok 41 toho istého nariadenia, nazvaný „Námietky“, v odsekoch 1 a 3 uvádzal:
„1.   V lehote troch mesiacov od zverejnenia prihlášky ochrannej známky Spoločenstva môžu podať námietky proti zápisu ochrannej známky z dôvodov, pre ktoré ju nemožno zapísať podľa článku 8:
…
c)
v prípade článku 8 ods. 4 majitelia [starších] ochranných známok alebo označení uvedených v článku 8 ods. 4 a osoby splnomocnené na základe príslušného vnútroštátneho práva uplatňovať tieto práva.
…
3.   Námietky sa musia podať v písomnej podobe a musia sa v nich uviesť dôvody, na základe ktorých sa podávajú. Dovtedy, kým sa neuhradí poplatok za námietky, námietky sa nepovažujú za podané. V lehote určenej [Úradom pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)] môže namietateľ predložiť na jej podporu skutočnosti, dôkazy a pripomienky.“
15
Článok 42 uvedeného nariadenia s názvom „Preskúmanie námietok“ v odsekoch 2 a 3 stanovoval:
„2.   Ak to prihlasovateľ navrhne, majiteľ [staršej] ochrannej známky Spoločenstva, ktorý podal námietku, musí predložiť dôkaz o tom, že v období piatich rokov pred dňom zverejnenia prihlášky ochrannej známky Spoločenstva sa [staršia] ochranná známka Spoločenstva v Spoločenstve používala [riadne používala – neoficiálny preklad] v súvislosti s tovarmi alebo službami, pre ktoré je zapísaná a ktoré uvádza ako dôvod svojej námietky, alebo o tom, že existujú náležité dôvody nepoužívania, za predpokladu, že [staršia] ochranná známka Spoločenstva bola k tomuto dňu už zapísaná najmenej päť rokov. Pokiaľ nie je v tomto zmysle predložený dôkaz, námietka sa zamietne. Ak sa [staršia] ochranná známka Spoločenstva používala iba vzhľadom na časť tovarov alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná, považuje sa na účely preskúmania námietky za zapísanú iba pre túto časť tovarov alebo služieb.
3.   Odsek 2 sa vzťahuje na [staršie] národné ochranné známky uvedené v článku 8 ods. 2 písm. a), pričom používanie v Spoločenstve sa nahrádza používaním v tom členskom štáte, v ktorom je [staršia] ochranná známka chránená.“
16
Článok 46 toho istého nariadenia s názvom „Ochranná lehota“ stanovoval:
„Ochranná známka Spoločenstva sa zapíše na obdobie desiatich rokov odo dňa podania prihlášky. …“
17
Nariadenie č. 207/2009 bolo zmenené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2424 zo 16. decembra 2015 (Ú. v. EÚ L 341, 2015, s. 21), ktoré nadobudlo účinnosť 23. marca 2016. Následne bolo nariadenie č. 207/2009 zrušené a nahradené s účinnosťou od 1. októbra 2017 nariadením 2017/1001.
Nariadenie 2017/1001
18
Odôvodnenie 12 nariadenia 2017/1001 stanovuje:
„V záujme zabezpečenia právnej istoty a úplného súladu so zásadou prednosti, na základe čoho má staršia zapísaná ochranná známka prednosť pred neskoršími zapísanými ochrannými známkami, je potrebné stanoviť, že práva z ochrannej známky EÚ by sa mali presadzovať bez toho, aby boli dotknuté práva majiteľov nadobudnuté pred dňom podania alebo dňom práva prednosti ochrannej známky EÚ. …“
19
Článok 1 ods. 2, článok 8 ods. 1 a 4, článok 9 ods. 1 a článok 46 ods. 1 a 4 tohto nariadenia majú analogické znenie ako článok 1 ods. 2, článok 8 ods. 1 a 4, článok 9 ods. 1 prvá veta, ako aj článok 41 ods. 1 a článok 41 ods. 3 posledná veta nariadenia č. 207/2009. Článok 9 ods. 2 nariadenia 2017/1001, ktorý v podstate zodpovedá článku 9 ods. 1 druhej vete nariadenia č. 207/2009, spresňuje, že „bez toho, aby boli dotknuté práva majiteľov nadobudnuté pred dňom podania prihlášky alebo dňom práva prednosti ochrannej známky EÚ“, má majiteľ uvedenej ochrannej známky Európskej únie právo zabrániť všetkým tretím osobám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali označenia vymenované v tomto článku 9 ods. 2.
20
Článok 47 nariadenia 2017/1001, nazvaný „Preskúmanie námietok“, ktorý má analogické znenie ako článok 42 nariadenia č. 207/2009, v odsekoch 1 a 5 stanovuje:
„1.   Pri preskúmavaní námietok [EUIPO] vyzve účastníkov konania tak často, ako to bude potrebné, aby v lehote stanovenej úradom predložili vyjadrenia k oznámeniam ostatných strán alebo k tým, ktoré vydá samotný úrad.
…
5.   Ak preskúmanie námietok odhalí, že ochranná známka nemôže byť zapísaná pre niektoré alebo všetky tovary alebo služby, pre ktoré sa podala prihláška ochrannej známky EÚ, prihláška sa pre tieto tovary a služby zamietne. V opačnom prípade sa námietky zamietnu.“
21
Článok 51 nariadenia 2017/1001, nazvaný „Zápis“, v odseku 1 stanovuje:
„… ak boli námietky s konečnou platnosťou vzaté späť, zamietnuté alebo sa inak stali bezpredmetnými, ochranná známka a údaje uvedené v článku 111 ods. 2 sa zapíšu do registra. Zápis sa zverejní.“
22
Článok 70 tohto nariadenia s názvom „Preskúmanie odvolaní“ v odseku 2 stanovuje:
„Pri preskúmavaní odvolania odvolací senát vyzve účastníkov konania tak často, ako to bude potrebné, aby predložili vyjadrenie v lehote určenej odvolacím senátom k oznámeniam ostatných účastníkov konania alebo k tým, ktoré vydá samotný odvolací senát.“
23
Článok 71 uvedeného nariadenia s názvom „Rozhodnutia o odvolaní“ v odseku 1 stanovuje:
„Po preskúmaní toho, či odvolaniu možno vyhovieť, odvolací senát rozhodne o odvolaní. Odvolací senát môže buď vykonávať všetky právomoci oddelenia zodpovedného za rozhodnutie, voči ktorému sa podáva odvolanie, alebo vec vrátiť tomuto oddeleniu na ďalšie konanie.“
24
Článok 139 tohto istého nariadenia, nazvaný „Žiadosť o uplatnenie národného postupu“, v odsekoch 1 až 3 stanovuje:
„1.   Prihlasovateľ alebo majiteľ ochrannej známky EÚ môže požiadať o premenu svojej prihlášky ochrannej známky EÚ alebo ochrannej známky EÚ na prihlášku národnej ochrannej známky:
a)
v rozsahu, v akom je prihláška ochrannej známky EÚ zamietnutá, vzatá späť alebo považovaná za vzatú späť;
…
2.   Premena sa neuskutoční:
…
b)
ak sa požaduje ochrana v členskom štáte, v ktorom sa v súlade s rozhodnutím [EUIPO] alebo v súlade s rozhodnutím vnútroštátneho súdu uplatňujú na prihlášku ochrannej známky EÚ alebo na ochrannú známku EÚ dôvody zamietnutia zápisu alebo dôvody zrušenia alebo neplatnosti.
3.   Prihláške národnej ochrannej známky vyplývajúcej z premeny prihlášky ochrannej známky EÚ alebo ochrannej známky EÚ sa v dotknutom členskom štáte prizná deň podania alebo deň vzniku práva prednosti takejto prihlášky alebo ochrannej známky…“
Nariadenie č. 2868/95
25
Pravidlo 19 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 303, 1995, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189), zmeneného nariadením Komisie (ES) č. 1041/2005 z 29. júna 2005 (Ú. v. EÚ L 172, 2005, s. 4) (ďalej len „nariadenie č. 2868/95“), s názvom „Odôvodnenie námietok [Skutočnosti, dôkazy a pripomienky predložené na podporu námietok – neoficiálny preklad]“ v odsekoch 1 a 2 stanovovalo:
„1. [ÚHVT] poskytne namietajúcej strane príležitosť predložiť fakty, dôkazy a argumenty na podporu svojich námietok, alebo doplniť akékoľvek fakty, dôkazy a argumenty, ktoré už boli predložené podľa pravidla 15 ods. 3 v lehote, ktorú určil a ktorá je najmenej 2 mesiace a začína sa dňom začatia námietkového konania v súlade s pravidlom 18 ods. 1.
2. V lehote uvedenej v odseku 1 namietajúca strana predloží aj dôkaz existencie, platnosti a rozsahu ochrany svojej staršej známky, ako aj dôkaz svojej oprávnenosti podať námietky. Namietajúca strana predloží najmä tento dôkaz:
…
d)
ak sa námietky zakladajú na staršom práve podľa článku 8 ods. 4 nariadenia, dôkaz o jeho nadobudnutí, trvaní a rozsahu ochrany tohto práva;
…“
26
Článok 20 nariadenia č. 2868/95 s názvom „Preskúmanie námietok“ v odseku 1 stanovoval:
„Ak až do uplynutia lehoty uvedenej v pravidle 19 ods. 1 namietajúca strana nedokázala existenciu, platnosť a rozsah ochrany svojej staršej ochrannej známky alebo staršieho práva ani svoje oprávnenie podať námietky, námietky sa zamietnu ako neopodstatnené.“
Delegované nariadenie (EÚ) 2018/625
27
Článok 80 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2018/625 z 5. marca 2018, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 o ochrannej známke Európskej únie a ktorým sa zrušuje delegované nariadenie (EÚ) 2017/1430 (Ú. v. EÚ L 104, 2018, s. 1), nazvaný „Prechodné ustanovenia“, znie takto:
„Ustanovenia nariadenia (ES) č. 2868/95… sa budú ďalej uplatňovať na prebiehajúce konania, ak sa neuplatní toto nariadenie podľa svojho článku 82, a to až do ukončenia týchto konaní.“
28
Článok 82 tohto nariadenia, nazvaný „Nadobudnutie účinnosti a uplatňovanie“, v odseku 2 stanovuje:
„[Toto nariadenie sa uplatňuje] odo dňa nadobudnutia účinnosti uvedeného v odseku 1 s týmito výnimkami:
…
b)
články 7 a 8 sa neuplatnia na námietkové konania, ktorých kontradiktórne časti sa začali pred 1. októbrom 2017;
…
j)
hlava V sa neuplatní na odvolania podané pred 1. októbrom 2017;
…“
Okolnosti predchádzajúce sporu
29
Skutkové okolnosti sporu, ktoré sú uvedené v bodoch 1 až 15 a 22 napadnutého rozsudku, možno zhrnúť takto.
30
Pán Ye podal 30. júna 2015 na EUIPO prihlášku ochrannej známky Európskej únie.
31
Prihlasovanou ochrannou známkou bolo toto obrazové označenie:
32
Prihláška bola podaná pre tovary a služby patriace do tried 3, 9, 14, 18, 25 a 35 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení.
33
Prihláška ochrannej známky bola uverejnená vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 234/2015 z 9. decembra 2015.
34
Dňa 8. marca 2016 podala Nowhere, žalobkyňa v prvostupňovom konaní, na základe článku 41 nariadenia č. 207/2009 námietku proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky pre všetky tovary a služby uvedené v bode 32 tohto rozsudku.
35
Námietka sa zakladala okrem iného na týchto troch starších nezapísaných obrazových ochranných známkach, ktoré sa používali v obchodnom styku najmä v Spojenom kráľovstve:
36
Dôvodom uvedeným na podporu námietky v súvislosti s týmito staršími ochrannými známkami bol dôvod podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009.
37
Rozhodnutím z 20. septembra 2017 námietkové oddelenie námietku zamietlo.
38
Dňa 17. novembra 2017 podala odvolateľka proti tomuto rozhodnutiu odvolanie.
39
Prvým rozhodnutím z 8. októbra 2018 druhý odvolací senát EUIPO zamietol toto odvolanie.
40
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 7. januára 2019 podala Nowhere žalobu o neplatnosť tohto prvého rozhodnutia.
41
Rozhodnutím zo 17. júla 2019 [vec R 2474/2017 – 2 (REV)] druhý odvolací senát EUIPO zrušil uvedené prvé rozhodnutie z dôvodu zrejmej chyby pripísateľnej EUIPO.
42
Uznesením z 18. decembra 2019, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑12/19, EU:T:2019:907), Všeobecný súd rozhodol, že konanie o žalobe uvedenej v bode 40 tohto rozsudku sa zastavuje.
43
Druhým rozhodnutím, konkrétne sporným rozhodnutím, druhý odvolací senát EUIPO zamietol odvolanie uvedené v bode 38 tohto rozsudku. Konkrétne, pokiaľ ide o staršie ochranné známky uvedené v bode 35 tohto rozsudku, v podstate usúdil, že po vystúpení Spojeného kráľovstva z Únie a po uplynutí prechodného obdobia k 31. decembru 2020 práva, ktoré by mohli existovať v Spojenom kráľovstve, už nepredstavujú základ na účely námietkového konania opierajúceho sa najmä o článok 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009. Preto dospel k záveru, že Nowhere sa už nemôže na podporu svojej námietky dovolávať režimu žaloby podľa common law týkajúcej sa neoprávneného používania označenia (action for passing off) na základe práva Spojeného kráľovstva podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009. Pokiaľ ide o tieto staršie ochranné známky, druhý odvolací senát EUIPO potvrdil zamietnutie námietky len z tohto jediného dôvodu.
Žaloba na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
44
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 21. mája 2021 podala Nowhere žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia a zmeny sporného rozhodnutia len v rozsahu, v akom týmto rozhodnutím druhý odvolací senát EUIPO zamietol odvolanie uvedené v bode 38 tohto rozsudku z dôvodu uvedeného v bode 43 tohto rozsudku.
45
Na podporu svojej žaloby podanej na Všeobecný súd Nowhere uviedla jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009. V rámci tohto žalobného dôvodu Nowhere v podstate tvrdila, že jediným relevantným dátumom na účely určenia existencie skoršieho práva, na ktorom bola založená námietka proti zápisu ochrannej známky Európskej únie, je dátum podania prihlášky tejto ochrannej známky.
46
EUIPO tvrdil, že takéto skoršie právo musí existovať nielen k tomuto dátumu, ale aj ku dňu, keď vydal svoje konečné rozhodnutie o námietke, teda v prejednávanej veci ku dňu prijatia sporného rozhodnutia.
47
V prvom rade Všeobecný súd v bode 24 napadnutého rozsudku konštatoval, že hoci sa v súlade s článkom 50 ods. 3 ZEÚ právo Únie prestalo uplatňovať na Spojené kráľovstvo od nadobudnutia platnosti dohody o vystúpení uzavretej na základe článku 50 ods. 2 ZEÚ, teda 1. februára 2020, z článku 126 v spojení s článkom 127 odsekom 1 prvou vetou tejto dohody vyplýva, že pokiaľ nie je stanovené inak, právo Únie sa naďalej uplatňuje na tento štát a na jeho území počas prechodného obdobia, ktoré začína dátumom nadobudnutia platnosti uvedenej dohody a končí 31. decembra 2020 (ďalej len „prechodné obdobie“). Okrem toho v bode 25 tohto rozsudku uviedol, že ustanovenia článkov 54 až 61 dohody o vystúpení, ktoré sa nachádzajú v hlave IV tretej časti tejto dohody týkajúcej sa duševného vlastníctva, „sa nevyjadrujú“ k otázke námietky podanej pred nadobudnutím platnosti dohody o vystúpení na základe skoršieho práva chráneného v Spojenom kráľovstve.
48
V druhom rade Všeobecný súd v bodoch 26 a 27 uvedeného rozsudku poznamenal, že v prejednávanej veci jediným dokumentom správneho spisu relevantným pre vec, ktorá mu bola predložená, ktorý vznikol po skončení prechodného obdobia, bolo sporné rozhodnutie, keďže všetky ostatné akty týkajúce sa konania pred EUIPO od podania prihlášky prihlasovanej ochrannej známky boli prijaté pred nadobudnutím platnosti dohody o vystúpení, a teda v každom prípade pred skončením prechodného obdobia.
49
V treťom rade v bode 28 toho istého rozsudku najprv konštatoval, že podobne ako judikatúra Súdneho dvora vyplývajúca z rozsudkov z 8. mája 2014, Bimbo/ÚHVT (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, bod 12), a z 18. júna 2020, Primart/EUIPO (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, bod 2 a citovaná judikatúra), citovaných v bode 18 napadnutého rozsudku, podľa ktorej je na účely určenia uplatniteľného hmotného práva v podstate rozhodujúci dátum podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie, proti ktorej bola podaná námietka, vyplýva z judikatúry Všeobecného súdu, ktorá je „ustálená“, uvedenej najmä v rozsudku z 30. januára 2020, Grupo Textil Brownie/EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18, ďalej len judikatúra vo veci Brownie, EU:T:2020:22, bod 19), že existencia relatívneho dôvodu zamietnutia sa musí posudzovať ku dňu podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie, proti ktorej bola podaná námietka.
50
V bode 29 napadnutého rozsudku Všeobecný súd pripomenul, že podľa judikatúry vo veci Brownie je okolnosť, že staršia ochranná známka by mohla stratiť štatút ochrannej známky zapísanej v členskom štáte k neskoršiemu dátumu, ako je dátum podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie, najmä po prípadnom vystúpení dotknutého členského štátu z Únie, je v zásade irelevantná pre rozhodnutie o námietke.
51
Na základe tejto judikatúry Všeobecný súd v bode 30 uvedeného rozsudku z týchto úvah ďalej vyvodil, že okolnosť, že námietka podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 bola založená na starších nezapísaných ochranných známkach používaných v obchodnom styku v Spojenom kráľovstve a na práve týkajúcom sa neoprávneného používania označenia podľa práva Spojeného kráľovstva, nie je relevantná v prípade námietky proti prihláške ochrannej známky Európskej únie podanej pred nadobudnutím platnosti dohody o vystúpení a pred uplynutím prechodného obdobia.
52
Napokon v bode 31 toho istého rozsudku dospel k záveru, že keďže v prejednávanej veci bola prihláška ochrannej známky podaná pred týmito dátumami, tieto staršie nezapísané ochranné známky boli v rozsahu, v akom sa používali v obchodnom styku v Spojenom kráľovstve, v zásade spôsobilé predstavovať základ pre podanie námietky v prejednávanej veci, čo mal druhý odvolací senát EUIPO zohľadniť pri svojom posúdení.
53
Vo štvrtom rade rozhodol, že tvrdenia, ktoré pred ním uviedol EUIPO, nemôžu spochybniť tento záver.
54
Po prvé v bode 34 napadnutého rozsudku Všeobecný súd odmietol tvrdenie EUIPO založené na použití oznamovacieho spôsobu prítomného času v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, pričom na jednej strane poznamenal, že samotné použitie oznamovacieho spôsobu prítomného času v ustanovení neumožňuje vyvodiť nijaký záver, pokiaľ ide o jeho výklad, a na druhej strane, že vzhľadom na výraz „na základe námietky majiteľa nezapísanej ochrannej známky“, ktorým sa začína tento článok 8 ods. 4, nemožno vylúčiť, že toto použitie odkazuje skôr na okamih podania námietky, a nie na okamih prijatia sporného rozhodnutia.
55
Po druhé, pokiaľ ide o ustanovenia pravidla 19 ods. 2 písm. d) a pravidla 20 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, na ktoré sa odvoláva EUIPO, v bode 36 tohto rozsudku uviedol, že zo znenia tohto posledného uvedeného pravidla vyplýva, že dôkaz o existencii, platnosti a rozsahu ochrany skoršieho práva musí byť predložený pred uplynutím lehoty uvedenej v prvom z týchto pravidiel. Konštatoval však, že v prejednávanej veci táto lehota uplynula pred dátumom nadobudnutia platnosti dohody o vystúpení a uplynutím prechodného obdobia. V bode 37 uvedeného rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že „prinajmenšom v prejednávanej veci“ sú tieto ustanovenia v rozpore s tvrdením EUIPO, že relevantným dátumom na účely určenia existencie dotknutých skorších práv je dátum prijatia sporného rozhodnutia.
56
Po tretie v odpovedi na tvrdenie EUIPO založené na článku 42 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 Všeobecný súd v bodoch 38 a 39 toho istého rozsudku zdôraznil, že preskúmanie námietky systematicky neznamená preskúmanie skutočného používania staršej ochrannej známky, keďže toto preskúmanie sa môže uskutočniť len na návrh prihlasovateľa, a že v každom prípade článok 42 ods. 2 tohto nariadenia odkazuje na obdobie piatich rokov pred dňom uverejnenia prihlášky ochrannej známky Európskej únie, a nie na obdobie končiace sa dňom, kedy EUIPO prijal svoje konečné rozhodnutie o námietke.
57
Po štvrté Všeobecný súd v bode 40 napadnutého rozsudku odmietol odkazy EUIPO na ustanovenia a judikatúru týkajúce sa návrhov na vyhlásenie neplatnosti, pričom uviedol, že tieto ustanovenia nie sú nevyhnutne relevantné v rámci sporu týkajúceho sa námietkového konania.
58
Po piate v odpovedi na tvrdenie EUIPO, podľa ktorého v podstate od skončenia prechodného obdobia nemôže nastať konflikt medzi prihlasovanou ochrannou známkou a staršími nezapísanými ochrannými známkami používanými v obchodnom styku v Spojenom kráľovstve, Všeobecný súd v bode 41 napadnutého rozsudku uviedol, že v súlade s článkom 51 nariadenia 2017/1001 je prihlasovaná ochranná známka zapísaná, keď sa námietkové konanie skončí, najmä zamietnutím námietky, a že z článku 52 tohto nariadenia výslovne vyplýva, že zápis je platný odo dňa podania prihlášky, a nie až od konečného zamietnutia prípadnej námietky.
59
V bode 42 tohto rozsudku z uvedeného vyvodil, že aj keby sa pripustilo, že po uplynutí prechodného obdobia už nemôže nastať konflikt medzi dotknutými ochrannými známkami, nič to nemení na tom, že v prípade prihlášky ochrannej známky by takýto konflikt mohol existovať v období medzi dňom podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie a uplynutím prechodného obdobia. Všeobecný súd však poznamenal, že je ťažké pochopiť, prečo by sa spoločnosti Nowhere mala zamietnuť ochrana jej starších nezapísaných ochranných známok používaných v obchodnom styku v Spojenom kráľovstve aj počas tohto obdobia, a že teda treba uznať, že žalobkyňa mala legitímny záujem na úspechu svojej námietky v súvislosti s uvedeným obdobím.
60
Po šieste v bodoch 44 a 45 uvedeného rozsudku konštatoval, že treba zamietnuť aj tvrdenie EUIPO založené na tom, že podľa článku 139 nariadenia 2017/1001 mohol prihlasovateľ predmetnej ochrannej známky Európskej únie vykonať premenu svojej prihlášky ochrannej známky Európskej únie na prihlášky národných ochranných známok vo všetkých členských štátoch Únie, a tak získať ochranu pre tú istú ochrannú známku na tom istom území náročnou a nákladnou cestou, zatiaľ čo v Únii by už prekážka zápisu neexistovala. Všeobecný súd totiž na jednej strane uviedol, že takéto úvahy platia v zásade pre každé námietkové konanie, a na druhej strane, že podľa článku 139 ods. 3 nariadenia 2017/1001 prihláška národnej ochrannej známky vyplývajúca z premeny prihlášky ochrannej známky Európskej únie sa v dotknutom členskom štáte prizná ku dňu podania tejto prihlášky, v dôsledku čoho by konflikt mohol existovať v období medzi dňom podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie a uplynutím prechodného obdobia.
61
Vzhľadom na vyššie uvedené Všeobecný súd v bode 46 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že žiadny z argumentov, ktoré uvádza EUIPO, nemôže podporiť jeho stanovisko, že dátum prijatia napadnutého rozhodnutia, ktoré bolo „jediným elementom v prejednávanej veci, ktorý nastal po uplynutí prechodného obdobia“, je relevantným dátumom na vyriešenie tohto sporu, a dospel k záveru, že je potrebné vyhovieť jedinému žalobnému dôvodu spoločnosti Nowhere a zrušiť sporné rozhodnutie. Naproti tomu z dôvodov uvedených v bodoch 47 a 48 tohto rozsudku v zostávajúcej časti žalobu zamietol.
Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov odvolacieho konania
62
Podaním doručeným 23. mája 2022 EUIPO na základe článku 170a ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora požiadal o prijatie svojho odvolania v súlade s článkom 58a tretím odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
63
Uznesením zo 16. novembra 2022, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2022:908), bolo odvolanie prijaté.
64
Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 21. marca 2023 bol povolený vstup Spolkovej republiky Nemecko do konania ako vedľajšieho účastníka na podporu návrhov EUIPO.
65
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 27. apríla 2023, EUIPO/Nowhere (C‑337/22 P, EU:C:2023:409), bol povolený vstup spoločnosti International Trademark Association (INTA) do konania ako vedľajšieho účastníka na podporu návrhov EUIPO.
66
Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 3. októbra 2023 bolo konanie v tejto veci prerušené až do vyhlásenia rozsudku z 20. júna 2024, EUIPO/Indo European Foods (C‑801/21 P, EU:C:2024:528). Po vyhlásení tohto rozsudku predseda Súdneho dvora rozhodnutím z 20. júna 2024 rozhodol o pokračovaní v tomto konaní.
67
EUIPO v odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok v celom rozsahu,
–
zamietol žalobu podanú spoločnosťou Nowhere proti spornému rozhodnutiu v celom rozsahu a
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy tohto konania a konania pred Všeobecným súdom.
68
Nowhere navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania.
69
Spolková republika Nemecko podporuje návrhy EUIPO.
70
INTA navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok a
–
rozhodol, že znáša svoje vlastné trovy konania.
O odvolaní
71
Na podporu svojho odvolania EUIPO uvádza jediný odvolací dôvod. Týmto odvolacím dôvodom v podstate tvrdí, že záver Všeobecného súdu, podľa ktorého bol druhý odvolací senát EUIPO povinný v rámci svojho posúdenia predmetnej námietky zohľadniť staršie nezapísané ochranné známky v rozsahu, v akom sa používali v obchodnom styku v Spojenom kráľovstve, je poznačený nedostatkom odôvodnenia a nesprávnym právnym posúdením. Tento odvolací dôvod sa skladá z troch častí, z ktorých prvá je založená na tom, že Všeobecný súd porušil svoju povinnosť odôvodnenia, keďže z právneho hľadiska dostatočne nevysvetlil dôvody, pre ktoré sa týmto záverom odchýlil od svojej ustálenej judikatúry, druhá je založená na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa výkladu článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 a tretia je založená na nezohľadnení právnych dôsledkov článku 50 ods. 3 ZEÚ a článkov 126 a 127 dohody o vystúpení, ako aj na porušení zásady teritoriality uvedenej v článku 1 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.
72
Na podporu návrhov tohto odvolania Spolková republika Nemecko tiež tvrdí, že žaloba spoločnosti Nowhere podaná na Všeobecný súd mala byť zamietnutá pre nedostatok záujmu na konaní z dôvodu zániku týchto starších ochranných známok v priebehu odvolacieho konania pred EUIPO.
O prípustnosti
73
Nowhere spochybňuje prípustnosť odvolania v podstate z dôvodu, že toto odvolanie neotvára dôležitú otázku, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad alebo vývoj práva Únie v zmysle článku 58a Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, keďže v spornom rozhodnutí došlo k porušeniu zásady riadnej správy vecí verejných zakotvenej v článku 41 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), a že za týchto podmienok by malo byť v každom prípade zrušené, pričom výrok napadnutého rozsudku musí byť založený na tomto dôvode.
74
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že Súdny dvor vyhovel odvolaniu v celom rozsahu, keď konštatoval, že žiadosť EUIPO o prijatie odvolania v súlade s článkom 170a ods. 1 rokovacieho poriadku z právneho hľadiska dostatočne preukazuje, že odvolanie vyvoláva dôležitú otázku, pokiaľ ide o jednotu, vnútorný súlad a vývoj práva Únie (uznesenie zo 16. novembra 2022, EUIPO/Nowhere, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, body 41 a 42).
75
Na druhej strane otázka, či výrok napadnutého rozsudku môže byť založený na iných právnych dôvodoch, než sú dôvody uvedené v tomto rozsudku, nemá vplyv na prípustnosť odvolania.
76
Argumentáciu spoločnosti Nowhere tak treba odmietnuť.
O argumentácii Spolkovej republiky Nemecko týkajúcej sa nedostatku záujmu spoločnosti Nowhere na konaní na Všeobecnom súde
77
Treba pripomenúť, že subjekt, ktorému Súdny dvor podľa článku 40 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie povolil vstup do konania v pozícii vedľajšieho účastníka konania, nemôže meniť predmet sporu, tak ako je opísaný v návrhoch a dôvodoch hlavných účastníkov konania. Z toho vyplýva, že prípustné sú len tie tvrdenia vedľajšieho účastníka konania, ktoré patria do rámca vymedzeného týmito návrhmi a dôvodmi (rozsudok z 10. novembra 2016, DTS Distribuidora de Televisión Digital/Komisia, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, bod 114 a citovaná judikatúra).
78
Vedľajší účastník konania však tým, že sa odvoláva na dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý súd Únie môže, či dokonca musí zohľadniť ex offo, neprekračuje rámec sporu, ktorý prejednáva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. decembra 2009, Komisia/Írsko a i., C‑89/08 P, EU:C:2009:742, body 34 a 35, ako aj citovanú judikatúru). V rámci odvolania predstavuje takýto dôvod týkajúci sa verejného poriadku každú okolnosť, ktorá sa týka prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej na Všeobecný súd, a najmä záujmu účastníka konania, ktorý podal túto žalobu, na zrušení napadnutého aktu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2023, Silver a i./Rada, C‑499/21 P, EU:C:2023:479, body 38 a 40, ako aj citovanú judikatúru).
79
V prejednávanej veci Spolková republika Nemecko vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania na podporu návrhov odvolania najmä tvrdí, že žaloba spoločnosti Nowhere podaná na Všeobecný súd mala byť zamietnutá z dôvodu nedostatku záujmu na konaní, keďže z dôvodu „zániku“ staršej ochrannej známky, ktorá sa uplatňovala na podporu námietky v priebehu odvolacieho konania pred odvolacím senátom, táto žaloba už nemohla priniesť spoločnosti Nowhere nijaký prospech.
80
Vzhľadom na to, čo bolo uvedené v bode 78 tohto rozsudku, hoci EUIPO v rámci svojho odvolania nenamietal nedostatok záujmu spoločnosti Nowhere na konaní proti spornému rozhodnutiu, je argumentácia Spolkovej republiky Nemecko týkajúca sa tohto rozhodnutia prípustná.
81
Pokiaľ ide o vec samu, treba pripomenúť, že existencia záujmu na konaní o neplatnosť predpokladá, že výsledok konania o žalobe môže priniesť prospech osobe, ktorá ju podala. Otázka existencie takéhoto prospechu sa musí posúdiť konkrétne z hľadiska všetkých následkov, ktoré môžu vyplývať z konštatovania prípadnej nezákonnosti, ktorou je poznačené rozhodnutie, ktoré je predmetom tejto žaloby, a povahy údajne spôsobenej škody (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. júna 2024, EUIPO/Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, body 80 a 81, ako aj citovanú judikatúru).
82
Sporné rozhodnutie však potvrdzuje rozhodnutie námietkového oddelenia zamietnuť námietku spoločnosti Nowhere z dôvodu, že táto spoločnosť si už od dátumu uplynutia prechodného obdobia nemohla nárokovať prospech zo svojich starších nezapísaných ochranných známok v Spojenom kráľovstve na podporu tejto námietky. Nowhere teda mohla mať prospech z konštatovania nezákonnosti tohto dôvodu a zrušenia sporného rozhodnutia.
83
Argumentáciu Spolkovej republiky Nemecko týkajúcu sa nedostatku záujmu spoločnosti Nowhere na konaní pred Všeobecným súdom treba teda zamietnuť ako nedôvodnú.
O veci samej
84
Na úvod treba uviesť, že keďže prihláška ochrannej známky Európskej únie, o ktorú ide v tomto spore, bola podaná 30. júna 2015, tento spor sa riadi jednak hmotnoprávnymi ustanoveniami nariadenia č. 207/2009, ktoré boli účinné k tomuto dátumu, a jednak procesnými ustanoveniami nariadenia 2017/1001 (pozri analogicky rozsudok z 20. júna 2024, EUIPO/Indo European Foods, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, bod 50 a citovaná judikatúra).
O druhej časti jediného odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa výkladu článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009
– Argumentácia účastníkov konania
85
V druhej časti svojho jediného odvolacieho dôvodu, ktorý treba preskúmať v prvom rade, EUIPO, podporovaný Spolkovou republikou Nemecko a spoločnosťou INTA, tvrdí, že tak v rámci námietkového konania, ako aj v rámci konaní o vyhlásenie neplatnosti, je majiteľ skoršieho práva povinný preukázať existenciu, platnosť a rozsah tohto práva nielen ku dňu podania alebo vzniku práva prednosti prihlášky dotknutej ochrannej známky Európskej únie, aby preukázal skoršie právo vo vzťahu k tejto prihláške, ale aj ku dňu, kedy EUIPO rozhoduje, s cieľom preukázať, že toto právo naďalej trvá. Zánik toho istého práva ex nunc v priebehu konania pred EUIPO, najmä v prípade uplynutia doby platnosti, zrušenia alebo vzdania sa tohto práva, by nevyhnutne viedol k zamietnutiu príslušnej námietky alebo návrhu na vyhlásenie neplatnosti. Takéto všeobecné pravidlá boli uznané Všeobecným súdom v bodoch 30 až 34 rozsudku z 13. septembra 2006, MIP Metro/ÚHVT – Tesco Stores (METRO) (T‑191/04, ďalej len „rozsudok Metro, EU:T:2006:254), a potvrdené jeho neskoršou judikatúrou.
86
Podľa EUIPO tieto pravidlá vyplývajú zo znenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, najmä z použitia oznamovacieho spôsobu prítomného času a gramatickej štruktúry tohto znenia, z jeho kontextu, najmä zo znenia pravidla 19 ods. 2 písm. d) a pravidla 20 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 a z článku 42 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009, ako aj zo všeobecného účelu námietkového konania, ktorým je ochrana záujmov majiteľov skorších práv pri zachovaní základnej funkcie týchto práv pred konfliktmi s ochrannými známkami Európskej únie vyplývajúcimi zo súčasnej existencie dvoch platných a voči tretím osobám uplatniteľných práv.
87
EUIPO pritom na jednej strane vytýka Všeobecnému súdu, že v bodoch 28 až 31 napadnutého rozsudku „vytvoril“ nové všeobecné pravidlo, podľa ktorého udalosti týkajúce sa staršej ochrannej známky, ku ktorým došlo po dni podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie, nie sú relevantné pre výsledok námietky proti tomuto zápisu. V tejto súvislosti Všeobecný súd vychádzal z úvah týkajúcich sa hmotného práva uplatniteľného ratione temporis a z posúdenia existencie relatívneho dôvodu zamietnutia ku dňu podania prihlášky prihlasovanej ochrannej známky Európskej únie, ako aj z judikatúry Všeobecného súdu, ktoré nie sú relevantné. Nesprávne z toho vyvodil záver, že EUIPO je povinný zohľadniť skoršie práva chránené v Spojenom kráľovstve uplatňované proti prihláške ochrannej známky Európskej únie podanej pred skončením prechodného obdobia.
88
Na druhej strane EUIPO tvrdí, že Všeobecný súd v bodoch 34 až 42 tohto rozsudku vyložil článok 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 v rozpore so znením, kontextom a cieľmi tohto ustanovenia, pričom odmietol tvrdenia týkajúce sa týchto ustanovení, ktoré mu predložil na účely preukázania existencie pravidiel uvedených v bode 85 tohto rozsudku.
89
Pokiaľ ide po prvé o znenie článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, Všeobecný súd v bode 34 napadnutého rozsudku vyložil svoju argumentáciu nesprávne a nesprávne pochopil gramatickú štruktúru uvedeného ustanovenia.
90
Po druhé, pokiaľ ide o kontext toho istého ustanovenia, Všeobecný súd v bodoch 36 a 37 tohto rozsudku minimalizoval jeho úlohu, keď sa domnieval, že pravidlo 19 ods. 1 a pravidlo 20 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 neodkazujú na dátum prijatia rozhodnutia o námietke. Okrem toho v bodoch 38 a 39 uvedeného rozsudku nesprávne odmietol argumentáciu EUIPO týkajúcu sa podmienok riadneho používania staršej ochrannej známky, hoci tieto podmienky ilustrujú existenciu mechanizmu, ktorý bráni zamietnutiu prihlášky ochrannej známky Európskej únie v prípade neexistencie konfliktu ku dňu vydania rozhodnutia o námietke. Napokon Všeobecný súd v bode 40 toho istého rozsudku nesprávne odmietol považovať uplatnenie ustanovení práva Únie a judikatúry týkajúcej sa konaní o vyhlásenie neplatnosti za relevantné.
91
Po tretie, pokiaľ ide o ciele námietkového konania, EUIPO tvrdí, že záver Všeobecného súdu v bode 42 napadnutého rozsudku, podľa ktorého mala Nowhere legitímny záujem na úspechu svojej námietky, sa zakladá na nesprávnych úvahách. Na jednej strane sa úvaha Všeobecného súdu týkajúca sa existencie potenciálneho konfliktu v prípade zápisu zakladá na zámene medzi dňom podania alebo dňom práva prednosti prihlášky ochrannej známky Európskej únie, ktorých základnou úlohou je určiť chronologické poradie práv v súlade so zásadou prednosti, a dňom uverejnenia zápisu tejto ochrannej známky, od ktorého možno ochranné známky Európskej únie uplatňovať voči tretím osobám. Na druhej strane najmä z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že žaloby pre porušenie práv a správne konania sa odlišujú svojím predmetom a účinkami. V dôsledku toho na rozdiel od tvrdení Všeobecného súdu stanovisko EUIPO nevedie k zamietnutiu ochrany starších ochranných známok v spoločnosti Nowhere, ktoré neboli zapísané v Spojenom kráľovstve v období medzi dňom podania prihlášky spornej ochrannej známky a dňom uplynutia prechodného obdobia.
92
Nowhere sa domnieva, že argumentácia EUIPO nie je dôvodná.
93
V tejto súvislosti na jednej strane tvrdí, že vystúpenie Spojeného kráľovstva z Únie nemá vplyv na ochranu, ktorú požívajú jej skoršie práva, z dôvodu, že jediným relevantným dátumom na účely preskúmania námietky, ktorú podala, je deň podania prihlášky prihlasovanej ochrannej známky, teda dátum, ku ktorému Spojené kráľovstvo ešte bolo členským štátom Únie.
94
Okrem toho tvrdí, že ku dňu podania jej námietky požívala dotknutá staršia ochranná známka územnú ochranu na základe práva ochranných známok v rámci Únie.
95
Na druhej strane tvrdí, že EUIPO vychádza z predpokladu, ktorý nemá žiadny základ v relevantných ustanoveniach nariadenia č. 207/2009, podľa ktorého akékoľvek skončenie platnosti skoršieho práva, ku ktorému dôjde počas námietkového konania pred konečným rozhodnutím o námietke, musí viesť k zamietnutiu námietky.
96
Po prvé totiž tvrdí, že Všeobecný súd správne rozhodol, že samotné použitie oznamovacieho spôsobu prítomného času v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 nepodporuje tento predpoklad.
97
Po druhé z relevantných ustanovení nariadenia č. 207/2009, najmä z jeho článku 41, nevyplýva, že ku dňu prijatia sporného rozhodnutia by sa dotknuté skoršie práva mali vždy považovať za takéto skoršie práva. Dôležité je len to, či ku dňu podania alebo práva prednosti predmetnej prihlášky ochrannej známky Európskej únie boli dotknuté staršie ochranné známky „skoršími právami“.
98
Po tretie odkaz EUIPO na rozsudok Metro odkazuje na prípad odlišný od tohto sporu, ako to zdôraznil Všeobecný súd v bode 35 napadnutého rozsudku, keďže obnovu ochrannej známky nemožno stotožňovať s politickou udalosťou nezávislou od účastníkov konania.
99
Po štvrté odôvodnenie EUIPO týkajúce sa požiadaviek vyplývajúcich z článku 42 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 porušuje početné prípady, v ktorých vzhľadom na to, že staršia ochranná známka nebola zapísaná už päť rokov, nebude zohľadnené riadne používanie tejto ochrannej známky.
– Posúdenie Súdnym dvorom
100
Keď Všeobecný súd dospel v bode 31 napadnutého rozsudku k záveru, že staršie ochranné známky nezapísané v Spojenom kráľovstve, na ktoré sa odvoláva Nowhere na základe článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, v zásade mohli odôvodniť jej námietku, vychádzal zo svojej judikatúry vo veci Brownie pripomenutej v bodoch 28 až 30 tohto rozsudku.
101
Táto judikatúra vychádza z predpokladu, že vzhľadom na to, že existencia relatívneho dôvodu zamietnutia uvádzaného na podporu námietky proti zápisu ochrannej známky Európskej únie sa musí posudzovať ku dňu podania prihlášky týkajúcej sa tohto zápisu, skutočnosť, že staršia ochranná známka uvedená na podporu tejto námietky stráca po tomto dátume postavenie ochrannej známky zapísanej alebo chránenej v členskom štáte, v zásade nemá vplyv na výsledok uvedenej námietky.
102
Ako však v podstate tvrdí EUIPO v rámci druhej časti svojho jediného odvolacieho dôvodu, takýto predpoklad nemá oporu ani v znení a kontexte článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, ani všeobecnejšie v cieľoch námietkového konania.
103
V tejto súvislosti po prvé podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 „ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, [sa nezapíše]“, „na základe námietky majiteľa nezapísanej ochrannej známky alebo iného označenia používaného v obchodnom styku, ktorý má väčší ako iba miestny dosah“, „pokiaľ“ toto označenie spĺňa v súlade s uplatniteľným právom Únie alebo právom členského štátu dve podmienky, a to na jednej strane podľa tohto článku 8 ods. 4 písm. a), že „práva k takémuto označeniu boli nadobudnuté pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky [Európskej únie] alebo pred dátumom práva prednosti uplatneného na podporu [tejto prihlášky]“, a jednak podľa uvedeného článku 8 ods. 4 písm. b), že „takéto označenie prepožičiava jeho majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky“.
104
Pokiaľ ide o podmienku uvedenú v článku 8 ods. 4 písm. a) tohto nariadenia, ako to zdôrazňuje použitie minulého času a predložky „pred“, táto podmienka sa výslovne vzťahuje na časové kritérium predchádzajúce nadobudnutiu práv k označeniu uvádzanému na podporu námietky vzhľadom na dátum podania prihlášky dotknutej ochrannej známky Európskej únie alebo prípadne na dátum prednosti uvádzaný na jej podporu.
105
Naproti tomu, hoci podmienka stanovená v článku 8 ods. 4 písm. b) uvedeného nariadenia takisto uplatňuje toto kritérium prednosti tým, že vyžaduje, aby označenie uvádzané na podporu námietky priznávalo jeho majiteľovi podľa právnych predpisov, ktoré sa naň vzťahujú, „právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky“, treba uviesť, že je formulovaná za použitia oznamovacieho spôsobu prítomného času a že neodkazuje na žiadny dátum, ku ktorému by mala byť splnená.
106
Rovnako treba zdôrazniť, že v tomto článku 8 ods. 4 sú slová „ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, [sa nezapíše]“, ktoré odkazujú na rozhodnutie EUIPO, ktorým sa vyhovelo námietke a zamieta sa prihláška ochrannej známky Európskej únie, sú takisto formulované za použitia oznamovacieho spôsobu prítomného času.
107
Zo znenia tohto ustanovenia nepochybne vyplýva, že nadobudnutie skoršieho práva uvedeného na podporu námietky založenej na uvedenom ustanovení sa musí posudzovať s ohľadom na deň podania prihlášky dotknutej ochrannej známky Európskej únie alebo prípadne na deň vzniku práva prednosti. Z toho však tiež vyplýva, že na to, aby bolo možné vyhovieť tejto námietke, je potrebné, aby toto skoršie právo priznávalo svojmu majiteľovi „právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky“ podľa právnych predpisov členského štátu alebo Únie nielen k tomuto dátumu, ale aj k neskoršiemu dátumu podania týchto námietok, a to až do dňa, keď sa rozhodne, či „ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, [sa nezapíše]“.
108
V druhom rade je tento výklad posilnený kontextom, do ktorého patrí článok 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009.
109
Na jednej strane treba uviesť, že podobne ako znenie tohto ustanovenia, aj znenie článku 8 ods. 1 a 2 tohto nariadenia, ktorého štruktúra je porovnateľná, naznačuje, pokiaľ ide o námietky založené na starších zapísaných ochranných známkach, na ktoré sa uplatňuje toto posledné uvedené ustanovenie, že hoci je dátum podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie relevantný na účely posúdenia skoršej povahy týchto starších zapísaných ochranných známok, na to, aby sa tejto námietke vyhovelo, je potrebná existencia týchto starších ochranných známok až do dňa rozhodnutia o námietke. Zatiaľ čo tento článok 8 ods. 2 definuje „[staršie] ochranné známky“ na účely uvedeného článku 8 ods. 1 ako „ochranné známky… s dátumom podania prihlášky, ktorý je skorší ako dátum podania prihlášky ochrannej známky [Európskej únie], berúc do úvahy prípadne právo prednosti uplatnené na podporu týchto ochranných známok“, ten istý článok 8 ods. 1 stanovuje, že „na základe námietky majiteľa [staršej] ochrannej známky“, „ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, [sa nezapíše]“, ak sú splnené podmienky uvedené v tomto poslednom uvedenom ustanovení.
110
Na druhej strane z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že odvolacie senáty sú povinné overiť, či skoršie právo uplatnené na základe článku 8 ods. 4 nariadenia č. 40/94 nebolo vyhlásené za neplatné právoplatným súdnym rozhodnutím, proti ktorému nemožno podať odvolanie ku dňu, keď dotknutý odvolací senát rozhoduje o odvolaní proti rozhodnutiu námietkového oddelenia, aby sa ubezpečili, že toto právo stále vyvoláva účinky vyžadované týmto ustanovením (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2011, Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, body 95 až 97 a 205).
111
Okrem toho z tejto judikatúry vyplýva, že v prípade neexistencie takéhoto právoplatného súdneho rozhodnutia a keďže predmetné skoršie právo naďalej existuje ku dňu, keď EUIPO s konečnou platnosťou rozhodne o námietke, prináleží EUIPO, aby preskúmal, či namietateľ preukázal, že predmetné označenie patrí do pôsobnosti práva uvádzaného členského štátu a či umožňuje zakázať používanie neskoršej ochrannej známky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2011, Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, body 95 až 97 a 205 až 207).
112
Z predchádzajúcich úvah teda vyplýva, že otázka, či stále existuje platné skoršie právo, sa musí posúdiť ku dňu, keď EUIPO s konečnou platnosťou rozhodne o námietke, aby sa rozhodlo, či „ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, [sa nezapíše]“, a to aj v štádiu odvolania pred odvolacím senátom. Ide o predbežnú otázku, o ktorej musí tento úrad rozhodnúť pred overením, či namietateľ preukázal, že toto skoršie právo spĺňa okrem iného hmotnoprávne podmienky stanovené v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, a najmä, že priznáva svojmu majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky.
113
V treťom rade tento výklad potvrdzujú ciele námietkového konania.
114
V tejto súvislosti treba uviesť, že kritériá prednosti uvedené v článku 8 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 207/2009, pokiaľ ide o zapísané staršie ochranné známky, a v článku 8 ods. 4 tohto nariadenia, pokiaľ ide o nezapísané ochranné známky, vykonávajú zásadu prednosti pripomenutú v odôvodnení 12 nariadenia 2017/1001.
115
Podľa tejto zásady výlučné právo, ktoré tieto nariadenia priznávajú majiteľovi ochrannej známky Európskej únie, prináleží tomu, kto ako prvý zapísal alebo nadobudol dotknutú ochrannú známku. V tejto súvislosti, ako vyplýva z článku 46 nariadenia č. 207/2009, je rozhodujúci deň podania prihlášky týkajúcej sa tejto ochrannej známky alebo prípadne dátum práva prednosti uplatneného na podporu tejto prihlášky. V prípade konfliktu medzi dvoma ochrannými známkami sa predpokladá, že ochranná známka získaná alebo zapísaná ako prvá spĺňa podmienky ochrany pred ochrannou známkou Európskej únie, ktorá bola zapísaná ako druhá (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. februára 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, body 39 a 40, ako aj citovanú judikatúru).
116
Z tohto hľadiska námietkové konanie, ktoré patrí medzi mechanizmy predchádzajúcej kontroly, ktoré sú k dispozícii v rámci konania o zápise ochranných známok Európskej únie, má preventívny účel, ktorým je zabrániť zápisu ochranných známok Európskej únie, ktoré by mohli kolidovať s inými ochrannými známkami alebo inými označeniami používanými v obchodnom styku tým, že umožňujú majiteľovi staršej ochrannej známky zabrániť tomu, aby označenie, ktoré môže porušiť práva z tejto ochrannej známky, bolo zapísané, bez toho, aby bola dotknutá možnosť tohto majiteľa podľa nariadenia č. 207/2009 podať žalobu pre porušenie práv z dôvodu používania neskoršej ochrannej známky alebo návrh na vyhlásenie neplatnosti neskoršej ochrannej známky po jej zápise (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. februára 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, body 42, 43, 45 a 48).
117
Okrem toho všeobecným cieľom nariadenia č. 207/2009 je vyvážiť na jednej strane záujem majiteľa ochrannej známky na zachovaní jej základnej funkcie, ktorou je zaručiť spotrebiteľovi alebo konečnému užívateľovi totožnosť pôvodu tovaru alebo služby označených touto ochrannou známkou tým, že mu umožní odlíšiť tento tovar alebo túto službu bez možnej zámeny od tovarov alebo služieb iného pôvodu, a na druhej strane záujem ostatných hospodárskych subjektov mať k dispozícii označeniami spôsobilé na označenie ich tovarov a služieb (pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. mája 2018, Tsujimoto/EUIPO, C‑85/16 P a C‑86/16 P, EU:C:2018:349, bod 90 a citovanú judikatúru, a zo 16. júla 2020, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, bod 35, ako aj citovanú judikatúru).
118
Na to, aby táto ochranná známka mohla plniť základnú funkciu ochrannej tejto známky, nariadenie č. 207/2009 priznáva majiteľovi tejto ochrannej známky súbor práv, pričom ich obmedzuje na to, čo je striktne nevyhnutné na zabezpečenie tejto funkcie, najmä prostredníctvom uplatnenia pravidiel týkajúcich sa „riadneho používania“ v zmysle článku 42 ods. 2 prvej vety tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, bod 36 a citovanú judikatúru).
119
V tejto súvislosti článok 42 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 v znení uplatniteľnom na tento spor stanovuje, že prihlasovateľ ochrannej známky Európskej únie môže od majiteľa staršej zapísanej ochrannej známky požadovať dôkaz o tom, že táto staršia ochranná známka sa v Únii „[riadne používala]“ v období piatich rokov pred zverejnením prihlášky ochrannej známky, proti ktorej bola podaná námietka. Ak sa staršia ochranná známka Spoločenstva používala iba pre časť tovarov alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná, „považuje sa na účely preskúmania námietky“ za zapísanú iba pre túto časť tovarov alebo služieb. Tieto ustanovenia tak v osobitnom rámci námietkových konaní odrážajú všeobecný cieľ týchto nariadení spočívajúci v rovnováhe medzi zachovaním výlučných práv priznaných majiteľovi staršej ochrannej známky a ich obmedzením s cieľom zohľadniť záujmy tretích osôb (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2020, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, body 33, 38 a 39).
120
Po tomto konštatovaní, ako bolo uvedené v bode 101 tohto rozsudku, z bodov 28 až 30 napadnutého rozsudku vyplýva, že podľa judikatúry vo veci Brownie, ak staršia ochranná známka prestane byť chránená na relevantnom území k neskoršiemu dátumu, ako je dátum podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie, a teda aj predtým, ako EUIPO rozhodne o námietke proti zápisu tejto poslednej uvedenej ochrannej známky, v štádiu námietkového konania alebo odvolacieho konania, tento úrad nemusí túto okolnosť zohľadniť na účely určenia, či sa tejto námietke má vyhovieť. Tento výklad má nevyhnutne za následok, že EUIPO môže byť povinný zamietnuť zápis ochrannej známky Európskej únie z dôvodu potenciálneho konfliktu so staršou ochrannou známkou, hoci ku dňu tohto rozhodnutia o zamietnutí táto staršia ochranná známka už nie je na tomto území chránená právnymi predpismi alebo zmluvnými ustanoveniami, ktoré sa na ňu vzťahujú.
121
V situácii, keď už staršia ochranná známka nepožíva takúto ochranu, však zápis ochrannej známky Európskej únie už nemôže ohroziť základnú funkciu tejto ochrannej známky, keďže takáto staršia ochranná známka už nie je spôsobilá plniť svoju základnú funkciu. Výklad nariadenia č. 207/2009, na ktorom je založený záver uvedený v bode 31 napadnutého rozsudku, je preto v rozpore so všeobecným cieľom tohto nariadenia vyvážiť záujmy majiteľa staršej ochrannej známky a záujmy tretích osôb mať k dispozícii označenia spôsobilé na označenie ich tovarov a služieb.
122
Z vyššie uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 28 až 30 napadnutého rozsudku vychádzal z predpokladu, že existencia relatívneho dôvodu zamietnutia uvádzaného na podporu námietky proti zápisu ochrannej známky Európskej únie sa musí posudzovať len ku dňu podania prihlášky týkajúcej sa tohto zápisu.
123
Pokiaľ ide o bod 42 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd v odpovedi na tvrdenie EUIPO týkajúce sa neexistencie konfliktu medzi staršími ochrannými známkami spoločnosti Nowhere a prihlasovanou ochrannou známkou po skončení prechodného obdobia konštatoval, že konflikt môže existovať prinajmenšom počas obdobia odo dňa podania prihlášky ochrannej známky Európskej únie do uplynutia prechodného obdobia, v dôsledku čoho má táto spoločnosť legitímny záujem na úspechu svojej námietky, treba po prvé uviesť, že konania o vyhlásenie neplatnosti a námietkové konania sa svojím predmetom a účinkami odlišujú od konaní o porušení práv.
124
Z judikatúry tak vyplýva, že možnosť majiteľa staršej ochrannej známky Európskej únie podať žalobu pre porušenie práv proti majiteľovi neskoršej ochrannej známky Európskej únie nemôže zbaviť zmyslu ani podanie návrhu na vyhlásenie neplatnosti na EUIPO, ani mechanizmy predchádzajúcej kontroly, ktoré sú k dispozícii v rámci konania o zápise ochranných známok Únie, vrátane námietkového konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. februára 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, bod 48).
125
Symetricky podanie námietky, ktorú môže EUIPO zamietnuť bez toho, aby ju preskúmal z vecného hľadiska, nezbavuje žalobu pre porušenie práv z ochrannej známky jej predmetu s cieľom zakázať používanie označení zhodných alebo podobných so staršou ochrannou známkou v obchodnom styku, a to aj vo vzťahu k neskoršej ochrannej známke Európskej únie (pozri analogicky rozsudok z 21. februára 2013, Fédération Cynologique Internationale, C‑561/11, EU:C:2013:91, body 45, 46 a 52), a teda o to viac vo vzťahu k označeniu, ktoré je rovnako ako označenie, o ktoré ide v prejednávanej veci, predmetom stále prebiehajúceho konania o zápis ochrannej známky Európskej únie.
126
Toto odôvodnenie je uplatniteľné mutatis mutandis na staršiu nezapísanú ochrannú známku, akou je ochranná známka uvedená v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, ktorá podľa znenia tohto ustanovenia „prepožičiava [jej] majiteľovi právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky“.
127
V dôsledku toho na rozdiel od predpokladu, z ktorého vychádza odôvodnenie Všeobecného súdu uvedené v bode 42 napadnutého rozsudku, zamietnutie námietky spoločnosti Nowhere z dôvodu, že po dátume uplynutia prechodného obdobia nebude môcť vzniknúť žiadny konflikt medzi predmetnými ochrannými známkami, nemá za následok, že tejto spoločnosti by sa mala zamietnuť ochrana jej starších nezapísaných ochranných známok používaných v obchodnom styku v Spojenom kráľovstve pred týmto dátumom, najmä pokiaľ ide o prípadný konflikt súvisiaci s používaním ochrannej známky Európskej únie.
128
Pokiaľ totiž Nowhere skutočne mala podľa právnej úpravy Spojeného kráľovstva právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky v zmysle článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, táto spoločnosť bola počas tohto obdobia oprávnená podať na súdy Spojeného kráľovstva žalobu pre porušenie svojich práv proti používaniu ochrannej známky Európskej únie, ktorá je predmetom predmetnej prihlášky, bez toho, aby neskorší zápis tejto poslednej uvedenej ochrannej známky mohol v každom prípade brániť tejto žalobe.
129
Po druhé treba uviesť, že na rozdiel od konaní o porušení práv sa námietkové konania netýkajú konfliktu spojeného so skutočným používaním ochranných známok v obchodnom styku, ale potenciálneho konfliktu podmieneného požadovaným zápisom a súvisiaceho s koexistenciou dvoch konkurenčných práv duševného vlastníctva, ktoré sú rovnako platné a uplatniteľné voči tretím osobám.
130
V tomto kontexte, ako pripomenul Všeobecný súd v bode 41 napadnutého rozsudku, v súlade s článkom 46 nariadenia č. 207/2009 sa ochranná známka Európskej únie zapíše na obdobie desiatich rokov odo dňa podania prihlášky.
131
Na rozdiel od toho, čo Všeobecný súd zrejme vyvodil v bode 42 tohto rozsudku, však z uvedeného nevyplýva, že pravdepodobnosť konfliktu medzi touto ochrannou známkou a staršou ochrannou známkou existuje od tohto dátumu. V súlade s článkom 9 ods. 3 prvou vetou nariadenia č. 207/2009 totiž možno práva z ochrannej známky Európskej únie uplatniť voči tretím osobám od dátumu zverejnenia zápisu tejto poslednej uvedenej ochrannej známky. Konkrétne z toho vyplýva, že výlučné právo, ktoré priznáva jej majiteľovi ochranná známka Európskej únie a ktoré mu umožňuje najmä v rámci žaloby pre porušenie práv podľa článku 9 ods. 1 a 2 tohto nariadenia zakázať tretím osobám používanie ochrannej známky, sa môže týkať len konania tretích osôb, ku ktorým došlo po dátume zverejnenia zápisu tejto ochrannej známky Európskej únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. júna 2016, Nikolajeva, C‑280/15, EU:C:2016:467, bod 37).
132
V prípade, na ktorý sa odvoláva EUIPO pred Všeobecným súdom a ktorý je uvedený v bode 42 napadnutého rozsudku, teda keď staršie ochranné známky chránené v Spojenom kráľovstve už nie sú chránené v Únii od skončenia prechodného obdobia, by riziko potenciálneho konfliktu medzi týmito staršími ochrannými známkami a ochrannou známkou Európskej únie určite existovalo v prípade zápisu tejto ochrannej známky pred uplynutím tohto obdobia.
133
Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci k tomuto dátumu prebiehalo konanie o námietke spoločnosti Nowhere a druhý odvolací senát EUIPO ešte neprijal sporné rozhodnutie, táto námietka umožnila spoločnosti Nowhere až do uvedeného dátumu chrániť základnú funkciu predmetných starších ochranných známok tým, že tomuto zápisu zabránila.
134
Naproti tomu, pokiaľ by sa potvrdil prípad uvedený v bode 132 tohto rozsudku, keďže ku dňu uplynutia prechodného obdobia prihlasovaná ochranná známka Európskej únie ešte nebola zapísaná, mohla byť v každom prípade zapísaná až po tom, ako tieto staršie ochranné známky prestali vyvolávať účinky.
135
V dôsledku toho sa v prípade zápisu táto ochranná známka Európskej únie stane platnou a uplatniteľnou voči tretím osobám až v čase, keď nebude existovať žiadny konflikt, ani potenciálny, s uvedenými staršími ochrannými známkami. Preto vzhľadom na cieľ námietkového konania, ako je uvedený v bode 116 tohto rozsudku, ktorým je práve zabrániť vzniku takéhoto potenciálneho konfliktu, nemožno na rozdiel od toho, čo vyplýva z bodu 42 napadnutého rozsudku, konštatovať, že Nowhere si v tomto prípade zachovala „legitímny záujem“ na zamietnutí zápisu prihlasovanej ochrannej známky.
136
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd v tomto bode napadnutého rozsudku odmietol argumentáciu EUIPO týkajúcu sa neexistencie konfliktu medzi staršími ochrannými známkami a prihlasovanou ochrannou známkou po skončení prechodného obdobia, pričom vychádzal z nesprávnych predpokladov.
137
Pokiaľ ide o nesprávne právne posúdenia, ktorých sa údajne dopustil Všeobecný súd v bodoch 34 až 40 napadnutého rozsudku, v ktorých tento súd zamietol tvrdenia EUIPO týkajúce sa po prvé znenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, po druhé relevantnosti pravidla 19 ods. 2 písm. d) a pravidla 20 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, po tretie významu, ktorý sa má priznať podmienkam týkajúcim sa riadneho používania staršej ochrannej známky, a po štvrté judikatúry Všeobecného súdu týkajúcej sa konaní o vyhlásenie neplatnosti, stačí uviesť, že vzhľadom na konštatovania uvedené v bodoch 102 až 136 tohto rozsudku existencia alebo neexistencia týchto nesprávnych právnych posúdení nemôže mať vplyv na výsledok druhej časti jediného odvolacieho dôvodu.
138
Vzhľadom na vyššie uvedené a bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné tvrdenia, ktoré EUIPO uviedol na podporu druhej časti svojho jediného odvolacieho dôvodu, treba dospieť k záveru, že tejto druhej časti treba vyhovieť.
139
Tvrdenia uvádzané spoločnosťou Nowhere založené v podstate na rovnakom predpoklade, ako je predpoklad, z ktorého vychádzal samotný Všeobecný súd v bodoch 28 až 31 napadnutého rozsudku, ktorý bol zamietnutý v bodoch 102 až 122 tohto rozsudku, nemôžu spochybniť tento záver.
140
Okrem toho, pokiaľ ide o relevantnosť odkazu EUIPO na rozsudok Metro, ktorý Nowhere spochybňuje, treba na jednej strane konštatovať, ako uviedol tento úrad v replike, že Všeobecný súd v napadnutom rozsudku uplatnil na skutkové okolnosti tohto sporu všeobecné zásady týkajúce sa dátumu relevantného na účely posúdenia existencie skorších práv bez toho, aby zohľadnil skutočnosť, že vystúpenie Spojeného kráľovstva predstavuje, na rozdiel najmä od neobnovenia platnosti staršej ochrannej známky, okolnosť nezávislú od vôle účastníkov konania. Na druhej strane, ako vyplýva najmä z bodu 121 tohto rozsudku, otázka, či je na účely preskúmania námietky relevantná skutočnosť, že skoršie právo prestalo požívať ochranu, ktorú mu priznáva právo Únie, z dôvodu okolnosti nezávislej od vôle jeho majiteľa, nie je rozhodujúca, keďže v každom prípade v takomto prípade základná funkcia tohto skoršieho práva už nemôže byť ohrozená zápisom prihlasovanej ochrannej známky.
O tretej časti jediného odvolacieho dôvodu založenej na nezohľadnení právnych dôsledkov článku 50 ods. 3 ZEÚ a článkov 126 a 127 dohody o vystúpení, ako aj na porušení zásady teritoriality uvedenej v článku 1 ods. 2 nariadenia č. 207/2009
– Argumentácia účastníkov konania
141
V tretej časti svojho jediného odvolacieho dôvodu, ktorý treba preskúmať v druhom rade, EUIPO na úvod tvrdí, že všeobecné pravidlá uvedené v bode 85 tohto rozsudku sú uplatniteľné v prípade, keď staršia ochranná známka už nie je platná a uplatniteľná voči tretím osobám v Únii z dôvodu skutočného vystúpenia Spojeného kráľovstva z Únie po skončení prechodného obdobia.
142
Na podporu tohto tvrdenia po prvé uvádza, že dohoda o vystúpení neobsahuje výslovné ustanovenie, ktoré by odchylne od týchto všeobecných pravidiel stanovovalo odlišné zaobchádzanie so zánikom účinkov skorších práv a starších ochranných známok chránených v Spojenom kráľovstve, ako je zaobchádzanie uplatniteľné na akékoľvek skoršie právo.
143
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd v bode 25 napadnutého rozsudku márne konštatoval, že dohoda o vystúpení neobsahuje ustanovenia, ktoré by upravovali, ako sa má postupovať v prípade námietky podanej na základe skoršieho práva chráneného v Spojenom kráľovstve pred nadobudnutím platnosti dohody o vystúpení, keďže táto okolnosť nemôže odôvodniť, aby sa Všeobecný súd odchýlil od uvedených všeobecných pravidiel.
144
Okrem toho skutočnosť, ako Všeobecný súd konštatoval v bodoch 26 a 27 tohto rozsudku, že sporné rozhodnutie je jediným relevantným elementom, ktorý má neskorší dátum ako dátum uplynutia prechodného obdobia, je irelevantná.
145
Po druhé podľa názoru EUIPO nemožno požadovať žiadnu primeranú náhradu škody podľa článku 9 ods. 3 druhej vety nariadenia č. 207/2009 na základe prihlasovanej ochrannej známky Európskej únie za konania, ku ktorým došlo v Spojenom kráľovstve, keďže Spojené kráľovstvo ku dňu zverejnenia zápisu tejto ochrannej známky nebolo členským štátom. Táto skutočnosť tiež svedčí v prospech neexistencie potenciálneho konfliktu po uplynutí prechodného obdobia a potvrdzuje, že bod 42 napadnutého rozsudku je v tejto súvislosti poznačený nesprávnym právnym posúdením.
146
Po tretie EUIPO tvrdí, že v prípade zápisu prihlasovanej ochrannej známky Európskej únie bude táto ochranná známka platná a uplatniteľná voči tretím osobám v 27 súčasných členských štátoch Únie s využitím dátumu prednosti prihlášky tejto ochrannej známky. V prípade zamietnutia zápisu a premeny tejto prihlášky na 27 prihlášok národných ochranných známok by prihlasovateľ mohol získať národné ochranné známky vo všetkých týchto členských štátoch vždy s využitím tohto dátumu. Navyše tento prihlasovateľ má neskôr možnosť podať novú prihlášku ochrannej známky Európskej únie, pričom by si na základe článku 139 nariadenia 2017/1001 uplatnil nárok na takto získané národné ochranné známky, a v dôsledku toho získal jednotnú ochrannú známku na úrovni Únie, ktorá je podobná ochrannej známke Európskej únie prihlasovanej v prejednávanej veci. Nowhere teda nemá žiadny záujem na zamietnutí prihlášky dotknutej ochrannej známky Európskej únie, ktorú možno „legálne obísť“ prostredníctvom premeny tejto poslednej uvedenej prihlášky s rovnakými účinkami.
147
Pokiaľ ide o územie Spojeného kráľovstva, Nowhere má vždy v prípade potreby možnosť napadnúť na základe svojich starších ochranných známok nezapísaných v tomto štáte prípadný zápis prihlášky ochrannej známky, ktorú prihlasovateľ ochrannej známky podá v Spojenom kráľovstve v lehote deviatich mesiacov od skončenia prechodného obdobia na základe článku 59 ods. 1 dohody o vystúpení. Táto možnosť však nie je prepojená s námietkovým konaním pred EUIPO.
148
V dôsledku toho EUIPO tvrdí, že na rozdiel od toho, čo sa uvádza v bode 45 napadnutého rozsudku, úvahy, ktoré uviedol pred Všeobecným súdom, týkajúce sa premeny predmetnej prihlášky ochrannej známky Európskej únie na prihlášky národných ochranných známok, sa nevzťahujú na každé námietkové konanie, pretože v „bežnej“ situácii, v ktorej je skoršie právo chránené právom členského štátu Únie, by prihlasovateľ ochrannej známky Európskej únie v prípade premeny nezískal ochranu rovnocennú tej, ktorú by poskytoval zápis prihlasovanej ochrannej známky dotknutej v tomto spore.
149
EUIPO okrem toho tvrdí, že na rozdiel od toho, čo v tomto bode tvrdí Všeobecný súd, z dôvodu zásady teritoriality práv duševného vlastníctva uvedenej v odôvodnení 5 nariadenia 2017/1001 nemôže existovať žiadny konflikt medzi národnou ochrannou známkou vyplývajúcou z takejto premeny a staršou ochrannou známkou nezapísanou v Spojenom kráľovstve počas obdobia pred uplynutím prechodného obdobia. EUIPO napokon tvrdí, že Všeobecný súd nezohľadnil vôľu normotvorcu Únie uvedenú v prvom odôvodnení nariadenia č. 40/94 vytvoriť jednotné právo duševného vlastníctva na úrovni Únie ako alternatívu k národným ochranným známkam.
150
Nowhere sa domnieva, že argumentácia EUIPO nie je dôvodná.
151
Na jednej strane uvádza, že pri skúmaní zásady proporcionality v súlade s článkom 17 ods. 2 a článkom 52 ods. 1 Charty treba zohľadniť chronológiu udalostí v rámci konania začatého pred vystúpením Spojeného kráľovstva z Únie, či dokonca pred konaním referenda o tomto vystúpení, teda v čase, keď nič nepoukazovalo na uvedené vystúpenie.
152
Na druhej strane, aj keď konštatuje, že dohoda o vystúpení neobsahuje žiadne výslovné ustanovenie týkajúce sa zániku účinku práv chránených v Spojenom kráľovstve v rámci Únie, poukazuje na § 6 ods. 3 písm. a) European Union (Withdrawal) Act 2018 [zákon z roku 2018 o vystúpení z Európskej únie (Oznámenie o vystúpení)], podľa ktorého sú súdy pre ochranné známky so sídlom v Spojenom kráľovstve povinné uplatňovať vnútroštátne právo odvodené od práva Únie v súlade s právom Únie tak, ako existovalo na konci prechodného obdobia.
153
Okrem toho sa podľa režimu prechodných ustanovení Trade Marks (Amendment etc.) (EU Exit) Regulations 2019 [nariadenie z roku 2019 o ochranných známkach (novelizácia, atď.) (Vystúpenie z Európskej únie)] uznáva, že zápis ochrannej známky Európskej únie, ktorý slúži ako formálny základ pre námietkové konanie, bude aj naďalej relevantným právom v rámci tohto konania. Úrad Spojeného kráľovstva pre duševné vlastníctvo je tak povinný rozhodnúť o dotknutej námietke na základe práva platného ku dňu podania prihlášky. Nowhere z uvedeného vyvodzuje, že na účely uplatnenia zásady proporcionality a zabezpečenia reciprocity práva treba zohľadniť tieto ustanovenia, ktoré by umožnili zmierniť dôsledky zániku účinku práv chránených v Spojenom kráľovstve v rámci Únie.
– Posúdenie Súdnym dvorom
154
V prvom rade treba pripomenúť, že podľa článku 50 ods. 3 ZEÚ sa Zmluvy prestali vzťahovať na Spojené kráľovstvo ku dňu nadobudnutia platnosti dohody o vystúpení, teda 1. februára 2020, a Spojené kráľovstvo preto už nie je od tohto dátumu členským štátom (rozsudok z 9. júna 2022, Préfet du Gers a Institut national de la statistique et des études économiques, C‑673/20, EU:C:2022:449, bod 55, ako aj citovaná judikatúra). Štvrté odôvodnenie preambuly tejto dohody však uvádza, že právo Únie sa v celom svojom rozsahu prestane uplatňovať na tento štát od dátumu nadobudnutia platnosti tejto dohody „s výhradou dojednaní stanovených“ v tejto dohode.
155
Uvedená dohoda pritom vo svojich článkoch 126 a 127 stanovuje prechodné obdobie, ktoré začína dňom nadobudnutia jej platnosti a končí 31. decembra 2020, počas ktorého sa právo Únie uplatňuje na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve, pokiaľ sa v tejto dohode nestanovuje inak, a každý odkaz na členské štáty v tomto práve sa chápe tak, že zahŕňa tento štát.
156
Naproti tomu, ako Všeobecný súd v podstate konštatoval v bode 25 napadnutého rozsudku, články 54 až 61 dohody o vystúpení, ktoré sa nachádzajú v hlave IV tretej časti tejto dohody, nazvanej „Duševné vlastníctvo“, a ktoré sa uplatňujú od konca prechodného obdobia v súlade s článkom 185 štvrtým odsekom tejto dohody, neuvádzajú, ako treba postupovať v prípade námietky podanej pred dátumom nadobudnutia platnosti uvedenej dohody na základe skoršieho práva chráneného v Spojenom kráľovstve, o ktorej sa rozhoduje na konci tohto obdobia.
157
Všeobecný súd však konštatovaním neexistencie takéhoto uvedenia dospel k záveru, že toto konštatovanie svedčí v prospech možnosti odvolávať sa, a to aj po dátume uplynutia prechodného obdobia, na ochranné známky chránené v Spojenom kráľovstve, na základe ktorých bola námietka podaná pred dátumom nadobudnutia platnosti dohody o vystúpení, ako vyplýva z vloženia uvedeného konštatovania do odôvodnenia uvedeného v bodoch 24 až 31 napadnutého rozsudku. Všeobecný súd sa tým dopustil nesprávneho právneho posúdenia.
158
Na jednej strane totiž, ako bolo uvedené v bode 154 tohto rozsudku, zo štvrtého odôvodnenia preambuly dohody o vystúpení vyplýva, že s výhradou dojednaní stanovených v tejto dohode sa právo Únie prestane uplatňovať na Spojené kráľovstvo od dátumu nadobudnutia platnosti uvedenej dohody. Na druhej strane podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 ochranná známka alebo skoršie právo uvedené v tomto ustanovení musí najmä „podľa… práva členského štátu, ktorým sa spravuje [táto ochranná známka alebo toto právo]“ priznať svojmu majiteľovi „právo zakázať používanie neskoršej ochrannej známky“. Od skončenia prechodného obdobia však právo Spojeného kráľovstva, na ktoré sa Nowhere odvoláva na podporu svojej námietky, už vzhľadom na to, že dohoda o vystúpení nestanovuje inak, nepredstavuje „práv[o] členského štátu“.
159
Všeobecný súd teda v bode 25 napadnutého rozsudku nesprávne konštatoval, že dohoda o vystúpení neobsahuje výslovné ustanovenia týkajúce sa toho, ako sa má postupovať v prípade námietky podanej pred nadobudnutím platnosti tejto dohody, v každom prípade bez toho, aby z uvedeného vyvodil primerané právne dôsledky, pokiaľ ide o možnosť odvolávať sa po skončení prechodného obdobia na staršie ochranné známky chránené v Spojenom kráľovstve, na ktorých sa táto námietka zakladá.
160
V druhom rade na základe zásady teritoriality pripomenutej v odôvodneniach 2 až 4 nariadenia č. 207/2009 a uplatnenej v prípade ochrannej známky Európskej únie v článku 1 ods. 2 druhej vete tohto nariadenia sú právne účinky ochrannej známky obmedzené na územie, na ktorom je ochranná známka chránená (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. júna 1994, IHT Internationale Heiztechnik a Danzinger, C‑9/93, EU:C:1994:261, bod 22, ako aj z 19. decembra 2012, Leno Merken, C‑149/11, EU:C:2012:816, body 38, 40 a 41). V súlade s touto zásadou teda na účely uplatnenia článku 8 ods. 4 uvedeného nariadenia uplatniteľné právo priznáva tomuto označeniu výlučné práva, ktoré môžu byť v konflikte s ochrannou známkou Európskej únie len na území ochrany dotknutého označenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. marca 2011, Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, bod 162).
161
Z článkov 54 až 61 dohody o vystúpení však nevyplýva, že strany tejto dohody stanovili ako výnimku z uvedenej zásady teritoriality, že ochrannej známke Európskej únie zapísanej po dátume uplynutia prechodného obdobia sa prizná účinok na území Spojeného kráľovstva, a to aj pokiaľ ide o obdobie platnosti tejto staršej ochrannej známky k tomuto dátumu. Konkrétne, v týchto článkoch nie je preukázaná žiadna súvislosť medzi rozhodnutím o prihláške ochrannej známky Európskej únie, o ktorej sa rozhoduje v rámci uvedeného obdobia, a výsledkom podobnej prihlášky podanej na orgán Spojeného kráľovstva na základe článku 59 ods. 1 tejto dohody.
162
Z uvedeného vyplýva, ako v podstate uviedol EUIPO v rámci tretej časti svojho jediného odvolacieho dôvodu, že nemôže existovať konflikt medzi staršími ochrannými známkami chránenými v Spojenom kráľovstve a ochrannou známkou Európskej únie v prípade zápisu tejto poslednej uvedenej ochrannej známky po dátume uplynutia prechodného obdobia, keďže táto posledná uvedená ochranná známka bude mať v tomto prípade účinky na území odlišnom od územia, na ktorom sú tieto staršie ochranné známky chránené.
163
Všeobecný súd však tým, že v bodoch 42 a 45 napadnutého rozsudku odkázal na potenciálny konflikt medzi na jednej strane staršími ochrannými známkami chránenými v Spojenom kráľovstve a na druhej strane prihlasovanou ochrannou známkou Európskej únie, alebo prípadne v prípade zamietnutia zápisu tejto ochrannej známky prihláškou národnej ochrannej známky vyplývajúcej z premeny prihlášky ochrannej známky Európskej únie, vychádzal implicitne, ale nevyhnutne z predpokladu, že pokiaľ bola prihláška ochrannej známky Európskej únie podaná pred uplynutím prechodného obdobia, táto posledná uvedená ochranná známka zapísaná po tomto dátume alebo prinajmenšom národná ochranná známka vyplývajúca z premeny tejto poslednej uvedenej prihlášky by mohla vyvolávať účinky na území Spojeného kráľovstva. Takýto predpoklad však predpokladá existenciu výslovných ustanovení v dohode o vystúpení, ktoré odchylne od zásady teritoriality ochranných známok umožňujú predĺženie takýchto účinkov po uvedenom dátume, čo nie je tento prípad.
164
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd sa tým, že v bodoch 42 a 45 napadnutého rozsudku vychádzal z existencie takéhoto potenciálneho konfliktu, dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keďže nesprávne zohľadnil právne dôsledky skončenia prechodného obdobia a zásady teritoriality ochranných známok na námietku, o ktorú ide v tomto spore.
165
Tretej časti jediného odvolacieho dôvodu preto treba vyhovieť bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné tvrdenia, ktoré EUIPO uviedol na jeho podporu.
166
Tento záver nie je spochybnený tvrdeniami spoločnosti Nowhere týkajúcimi sa zásad proporcionality a reciprocity. Keďže totiž Všeobecný súd v napadnutom rozsudku nevychádzal z týchto zásad, nemôžu podporiť odôvodnenie, na ktorom je tento rozsudok založený.
167
Za predpokladu, že Nowhere chce týmito tvrdeniami navrhnúť, aby Súdny dvor nahradil dôvody, na ktorých je založený tento rozsudok, inými dôvodmi, stačí na jednej strane uviesť, že okolnosť, že námietka bola podaná v deň, keď vystúpenie Spojeného kráľovstva nebolo predvídateľné, je irelevantná, keďže, ako vyplýva z bodov 102 až 122 tohto rozsudku, na to, aby bolo možné námietke vyhovieť, musí staršia ochranná známka, ktorá je predmetom ochrany podľa práva Únie, naďalej existovať až do dňa vyhlásenia konečného rozhodnutia o tejto námietke.
168
Na druhej strane, pokiaľ ide o odvolávanie sa spoločnosti Nowhere na ustanovenia práva Spojeného kráľovstva týkajúce sa námietok založených na ochranných známkach Európskej únie, ktoré boli prijaté s ohľadom na vystúpenie tohto štátu z Únie, treba po prvé pripomenúť, že systém ochranných známok Európskej únie je autonómnym systémom, ktorý tvorí súbor pravidiel a sleduje ciele, ktoré sú preň špecifické, pričom jeho uplatnenie je nezávislé od akéhokoľvek vnútroštátneho systému (rozsudok zo 6. júna 2018, Apcoa Parking Holdings/EUIPO, C‑32/17 P, EU:C:2018:396, bod 31 a citovaná judikatúra). Po druhé, ako bolo konštatované v bode 161 tohto rozsudku, z článkov 54 až 61 dohody o vystúpení nevyplýva, že strany tejto dohody ako výnimku zo zásady teritoriality stanovili, že ochrannej známke Európskej únie zapísanej po dátume uplynutia prechodného obdobia sa prizná účinok na území Spojeného kráľovstva. Za týchto podmienok, aj keby sa pripustilo, že zásada reciprocity je v prejednávanej veci relevantná, v žiadnom prípade nemôže viesť EUIPO k tomu, aby pripustil, že na skoršie právo chránené v Spojenom kráľovstve sa možno naďalej odvolávať v rámci námietky proti zápisu takejto ochrannej známky po tomto dátume.
169
Vzhľadom na vyššie uvedené a bez toho, aby bolo potrebné preskúmať prvú časť jediného odvolacieho dôvodu, treba odvolaniu vyhovieť a napadnutý rozsudok zrušiť.
O žalobe na Všeobecnom súde
170
Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ak Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu, môže vydať konečný rozsudok v spore sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Všeobecného súdu.
171
V prejednávanej veci stav konania dovoľuje, aby Súdny dvor sám vydal konečný rozsudok.
172
V tejto súvislosti, ako bolo uvedené v bode 45 tohto rozsudku, Nowhere uviedla na podporu svojej žaloby jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, v rámci ktorého v podstate tvrdí, že jediným relevantným dátumom na účely určenia existencie skoršieho práva, na ktorom je založená námietka proti zápisu ochrannej známky Európskej únie, je deň podania prihlášky tejto ochrannej známky.
173
Z dôvodov uvedených v bodoch 102 až 137 tohto rozsudku sa však tento žalobný dôvod musí zamietnuť, keďže toto skoršie právo musí naďalej existovať až do dňa, keď EUIPO rozhodne o námietke založenej na uvedenom práve, a to aj v štádiu odvolania pred odvolacím senátom, čo nebol prípad ochrannej známky, ktorú Nowhere uviedla na podporu svojej námietky.
174
Nowhere v rámci tohto odvolania tvrdí, že okrem toho uviedla žalobný dôvod založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných zakotvenej v článku 41 Charty.
175
Ako však vyplýva z obsahu jej návrhu na začatie konania, Nowhere síce tvrdila, že z dôvodu nezohľadnenia jej skorších práv chránených v Spojenom kráľovstve v spornom rozhodnutí jej vznikla škoda, za ktorú je výlučne zodpovedný EUIPO, a to najmä vzhľadom na zrušenie prvého rozhodnutia druhého odvolacieho senátu EUIPO z 8. októbra 2018 uvedeného v bode 39 tohto rozsudku, táto argumentácia je uvedená na podporu jej jediného žalobného dôvodu založeného na porušení článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, a nie na odlišnom a samostatnom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady riadnej správy vecí verejných.
176
Z uvedeného vyplýva, že žaloba spoločnosti Nowhere sa musí zamietnuť.
O trovách
177
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci, rozhodne aj o trovách konania.
178
Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
179
Keďže v prejednávanej veci EUIPO navrhol uložiť spoločnosti Nowhere povinnosť nahradiť trovy konania a Nowhere nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli EUIPO v tomto odvolacom konaní a v prvostupňovom konaní.
180
Podľa článku 140 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý je tiež uplatniteľný na konanie o odvolaní podľa článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, Spolková republika Nemecko, ktorá vstúpila do konania ako vedľajšia účastníčka v rámci tohto konania, znáša svoje vlastné trovy konania.
181
Článok 140 ods. 3 tohto rokovacieho poriadku, ktorý je tiež uplatniteľný na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1, stanovuje, že Súdny dvor môže rozhodnúť, že aj iní vedľajší účastníci konania, ako sú členský štát alebo inštitúcia, znášajú svoje vlastné trovy konania.
182
V prejednávanej veci je potrebné rozhodnúť, že INTA znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 16. marca 2022, Nowhere/EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, EU:T:2022:139), sa zrušuje.
2.
Odvolanie spoločnosti Nowhere Co. Ltd sa zamieta.
3.
Nowhere Co. Ltd znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) v tomto odvolacom konaní a v prvostupňovom konaní.
4.
Spolková republika Nemecko a International Trademark Association (INTA) znášajú svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.