62022TJ0484
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (desiata komora)
z 22. novembra 2023 (
*1
)
„Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Nové zaradenie – Nové zaraďovanie v roku 2021 – Rozhodnutie o tom, že k novému zaradeniu nedôjde – Referenčné multiplikačné sadzby – Všeobecné vykonávacie ustanovenia k článku 54 PZOZ – Námietka nezákonnosti – Rovnosť zaobchádzania – Zodpovednosť“
Vo veci T‑484/22,
QN, v zastúpení: H. Tagaras, advokát,
žalobca,
proti
Agentúre Európskej únie na prevádzkové riadenie rozsiahlych informačných systémov v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti (eu‑LISA), v zastúpení: M. Chiodi, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci A. Duron a D. Waelbroeck, advokáti,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (desiata komora),
v zložení: predsedníčka komory O. Porchia, sudcovia L. Madise a P. Nihoul (spravodajca),
tajomník: H. Eriksson, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní zo 14. júna 2023,
vyhlásil tento
Rozsudok (
1
)
1
Žalobca QN sa svojou žalobou založenou na článku 270 ZFEÚ domáha jednak zrušenia rozhodnutia Agentúry Európskej únie na prevádzkové riadenie rozsiahlych informačných systémov v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti (eu‑LISA) z 22. decembra 2021 o tom, že na konci nového zaraďovania v roku 2021 nedôjde k jeho novému zaradeniu (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), a jednak náhrady škody, ktorá mu údajne vznikla v dôsledku toho, že nedošlo k jeho novému zaradeniu.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Žalobca bol 1. marca 2019 prijatý agentúrou eu‑LISA ako dočasný zamestnanec podľa článku 2 písm. f) Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „PZOZ“) a zaradený do platovej triedy AD 9, aby vykonával funkciu vedúceho oddelenia „Všeobecné služby“ tejto agentúry.
3
Žalobca 28. februára 2021 nadobudol nárok na nové zaradenie.
4
Agentúra eu‑LISA 29. októbra 2021 uverejnila administratívne oznámenie (ďalej len „administratívne oznámenie“) týkajúce sa začatia nového zaraďovania dočasných zamestnancov na rok 2021 (ďalej len „nové zaraďovanie v roku 2021“).
5
Meno žalobcu nebolo uvedené v zozname pracovníkov navrhnutých na nové zaradenie, ktorý bol uverejnený 3. decembra 2021.
6
Žalobca 14. decembra 2021 podal spoločnému výboru pre nové zaraďovanie (ďalej len „spoločný výbor“) sťažnosť na to, že mu nebolo ponúknuté nové zaradenie. Spoločný výbor mu 22. decembra 2021 oznámil, že jeho nové zaradenie neodporúča.
7
V ten istý deň výkonný riaditeľ agentúry eu‑LISA (ďalej len „výkonný riaditeľ“) ako orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy (ďalej len „OOUPZ“) zverejnil zoznam pracovníkov s novým zaradením v rámci nového zaraďovania v roku 2021, v ktorom sa meno žalobcu nenachádzalo.
8
Žalobca 1. marca 2022 podal proti napadnutému rozhodnutiu sťažnosť na základe článku 90 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“), ktorý je na dočasných zamestnancov analogicky uplatniteľný na základe článku 46 PZOZ. Táto sťažnosť bola zamietnutá rozhodnutím predsedu správnej rady agentúry eu‑LISA 25. júna 2022 (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí“).
Návrhy účastníkov konania
9
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie a rozhodnutie o zamietnutí,
–
uložil agentúre eu‑LISA povinnosť uhradiť náhradu škody vo výške 3000 eur,
–
uložil agentúre eu‑LISA povinnosť nahradiť trovy konania.
10
Agentúra eu‑LISA navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako nedôvodnú,
–
uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
[omissis]
O návrhu na zrušenie
[omissis]
O prvom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení pri výklade a uplatňovaní doložky o multiplikačných sadzbách uvedenej v článku 5 ods. 8 VVU
[omissis]
– O zohľadnení oddielu B prílohy I k služobnému poriadku a prílohy II k VVU
28
Žalobca v tejto výhrade uvádza, že napriek zneniu prílohy II k VVU možno doložku o multiplikačných sadzbách vykladať len ako mechanizmus na určenie počtu pracovných miest, ktoré sú k dispozícii na nové zaradenie zamestnancov.
29
V podstate vychádza z kontextuálneho výkladu uvedenej doložky a zohľadňuje aj jej ciele.
30
Agentúra eu‑LISA spochybňuje argumentáciu žalobcu.
31
V tejto súvislosti platí, že podľa ustálenej judikatúry si výklad ustanovenia práva Únie vyžaduje, aby sa zohľadnilo nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext, ako aj ciele a účel sledované aktom, ktorého je súčasťou (rozsudok z 15. marca 2022, Autorité des marchés financiers, C‑302/20, EU:C:2022:190, bod 63; pozri aj rozsudky z 9. marca 2023, Les Mousquetaires a ITM Entreprises/Komisia, C‑682/20 P, EU:C:2023:170, bod 86 a citovanú judikatúru, a zo 16. marca 2023, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, bod 31).
32
Pokiaľ ide po prvé o znenie článku 5 ods. 8 VVU, vyplýva z neho, že rozhodnutie o novom zaradení je podmienené v prvom rade porovnaním zásluh a v druhom rade tým, že správny orgán jednak zohľadní rozpočtové zdroje dostupné na príslušný rozpočtový rok a jednak dodrží „referenčné multiplikačné sadzby pre riadenie rovnocennosti priemernej kariéry, ako sú zavedené v prílohe II [k VVU]“.
33
Analogicky podľa článku 5 ods. 5 a 7 VVU nesmie ani zoznam zamestnancov navrhnutých na nové zaradenie a odporúčanie spoločného výboru prekročiť tieto sadzby, ako sú stanovené v prílohe II k VVU.
34
Na jednej strane sa v prílohe II k VVU vyžaduje, aby sa neprekročili referenčné multiplikačné sadzby pre riadenie rovnocennosti priemernej kariéry stanovené v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku, a pripomína, že tieto sadzby sa uplatňujú na päťročnom základe od 1. januára 2014. Na strane druhej sa v ňom tieto sadzby prepočítavajú na priemerný počet odpracovaných rokov v každej triede pred preradením do nasledujúcej vyššej triedy. V prípade triedy AD 9, kde je sadzba 25 %, je tento priemerný počet odpracovaných rokov štyri roky.
35
V prílohe II k VVU, na ktorú sa odkazuje v článku 5 VVU, sa jednoznačne stanovuje spôsob, akým sa na účely nového zaradenia uplatňujú multiplikačné sadzby uvedené v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku.
36
Jasné znenie prílohy II je preto v rozpore s tvrdením žalobcu.
37
Po druhé, pokiaľ ide o kontext doložky o multiplikačných sadzbách, žalobca sa domnieva, že táto doložka sa má vykladať výlučne vo svetle viacerých ustanovení služobného poriadku. V tomto smere tvrdí, že:
–
v prílohe II k VVU sa odkazuje na oddiel B prílohy I k služobnému poriadku, v ktorom sú stanovené multiplikačné sadzby pre jednotlivé platové triedy,
–
keďže oddielom B prílohy I sa vykonáva článok 6 ods. 2 služobného poriadku, tieto sadzby možno použiť len na výpočet počtu voľných pracovných miest v každej platovej triede,
–
článok 5 ods. 8 a príloha II k VVU sa preto majú vykladať takto, a to tým skôr, že aj v článku 54 PZOZ, ktorý je hierarchicky nadradený VVU, sa odkazuje na oddiel B prílohy I k služobnému poriadku, pokiaľ ide o multiplikačné sadzby; v dôsledku toho má výklad týchto sadzieb vo svetle služobného poriadku prednosť pred výkladom, ktorý možno uskutočniť vo svetle prílohy II k VVU.
38
V tejto súvislosti si kontextuálny výklad doložky o multiplikačných sadzbách vyžaduje objasnenie vzťahu medzi VVU, článkom 54 PZOZ a príslušnými ustanoveniami služobného poriadku, konkrétne oddielom B prílohy I a článkom 6 služobného poriadku.
39
Po prvé doložka o multiplikačných sadzbách je súčasťou VVU a v tých sa špecifikuje, ako sa má článok 54 PZOZ vykonávať v rámci agentúry eu‑LISA.
40
VVU sú v tomto ohľade vyjadrením širokej diskrečnej právomoci, ktorú má agentúra eu‑LISA, pokiaľ ide o nové zaradenie dočasných zamestnancov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. februára 2020, WD/EFSA, T‑320/18, neuverejnený, EU:T:2020:45, bod 38 a citovanú judikatúru, a z 28. apríla 2021, Correia/EHVS, T‑843/19, EU:T:2021:221, bod 54).
41
Podľa judikatúry totiž platí, že ak takáto agentúra prijala vnútornou smernicou osobitný režim, ktorého cieľom je zaručiť transparentnosť procesu nového zaraďovania určením spôsobov a postupov, možno tento režim analyzovať ako vlastné obmedzenie jej diskrečnej právomoci, od ktorého sa môže odchýliť len tak, že uvedie dôvody, ktoré môžu túto zmenu odôvodniť, inak by došlo k porušeniu zásady rovnosti zaobchádzania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. februára 2020, WD/EFSA, T‑320/18, neuverejnený, EU:T:2020:45, bod 38 a citovanú judikatúru; pozri aj analogicky rozsudok z 9. novembra 2022, QM/Europol, T‑164/21, EU:T:2022:695, bod 87 a citovanú judikatúru).
42
Takouto internou smernicou sa však nesmie v žiadnom prípade zúžiť pôsobnosť služobného poriadku alebo PZOZ ani stanoviť pravidlá, ktoré sa odchyľujú od hierarchicky nadradených ustanovení, ako sú ustanovenia služobného poriadku a PZOZ alebo všeobecné právne zásady (pozri rozsudky z 20. marca 2018, Argyraki/Komisia, T‑734/16, neuverejnený, EU:T:2018:160, bod 66 a citovanú judikatúru, a z 15. februára 2023, Freixas Montplet a i./Výbor regiónov, T‑260/22, neuverejnený, EU:T:2023:71, bod 39 a citovanú judikatúru).
43
Prvý pododsek článku 54 PZOZ totiž podmieňuje nové zaradenie dočasných zamestnancov porovnaním zásluh a dodržaním multiplikačných sadzieb, pričom sa jednoducho uvádza, že sa „nesmú… prekročiť multiplikačné sadzby… stanovené pre úradníkov v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku“.
44
Toto ustanovenie, v ktorom sa ako v jedinom v PZOZ odkazuje na multiplikačné sadzby a na oddiel B prílohy I k služobnému poriadku, teda nešpecifikuje, ako sa majú tieto sadzby uplatňovať.
45
Naopak v druhom pododseku článku 54 PZOZ sa odkazuje na všeobecné vykonávacie ustanovenia k tomuto článku, ktoré musí každá agentúra prijať v súlade s článkom 110 služobného poriadku.
46
V tejto súvislosti sa v článku 110 ods. 2 služobného poriadku stanovujú postupy prijímania všeobecných vykonávacích ustanovení uplatniteľných na agentúry, pričom ich prijatím sa poveruje Európska komisia, a stanovuje sa, že sa analogicky uplatňujú na uvedené agentúry.
47
Okrem toho sa v článku 28 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1726 zo 14. novembra 2018 o agentúre eu‑LISA, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 1987/2006 a rozhodnutie Rady 2007/533/SVV a zrušuje nariadenie (EÚ) č. 1077/2011 (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 99), stanovuje, že sa na personál agentúry eu‑LISA uplatňuje služobný poriadok a pravidlá prijaté na základe dohody medzi inštitúciami Únie na účely jeho uplatňovania.
48
VVU pritom boli prijaté práve na základe článku 110 ods. 2 služobného poriadku a článku 54 PZOZ, ako aj na základe článku 20 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1077/2011 z 25. októbra 2011, ktorým sa zriaďuje Európska agentúra na prevádzkové riadenie rozsiahlych informačných systémov v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti (Ú. v. EÚ L 286, 2011, s. 1), ktorý bol od 11. decembra 2018 zrušený a nahradený článkom 28 nariadenia 2018/1726, uvedeného vyššie v bode 47, na jednej strane a predchádzajúceho súhlasu Komisie zo 16. decembra 2015 udeleného agentúram v súlade s článkom 110 ods. 2 služobného poriadku, ktorý sa týka vykonávacích pravidiel k článku 54 PZOZ, na strane druhej.
49
Ustanovenia uvedené vyššie v bodoch 46 a 47 teda obmedzujú priestor agentúry eu‑LISA na voľnú úvahu pri určovaní jej pravidiel nového zaraďovania jej zamestnancov.
50
Agentúra eu‑LISA okrem toho uvádza, a žalobca to nevyvracia, že VVU boli Komisiou schválené a že vychádzajú z ustanovení vzorového rozhodnutia pre decentralizované agentúry a spoločné podniky, ktorým sa stanovujú všeobecné vykonávacie ustanovenia k článku 54 PZOZ (ďalej len „vzorové rozhodnutie“), ktoré prijala Komisia a ktoré je uvedené v prílohe I k rozhodnutiu Komisie C(2015) 9563 final zo 16. decembra 2015 o udelení predchádzajúceho súhlasu decentralizovaným agentúram a spoločným podnikom, pokiaľ ide o všeobecné vykonávacie ustanovenia k článku 45 služobného poriadku.
51
V tejto súvislosti treba poznamenať, že ustanovenia VVU v podstate kopírujú ustanovenia vzorového rozhodnutia. Konkrétne v článku 5 VVU a prílohe II k nim sa preberajú príslušné ustanovenia uvedeného rozhodnutia, ktoré tiež podmieňujú nové zaradenie zamestnancov platovej triedy AD 9 minimálnym priemerným počtom štyroch odpracovaných rokov v tejto platovej triede.
52
Z uvedeného vyplýva, že prepočet multiplikačných sadzieb stanovených v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku na minimálny priemerný počet odpracovaných rokov v platovej triede v prílohe II k VVU preberá ustanovenia prijaté Komisiou, ktoré sa majú na základe článku 110 služobného poriadku a článku 28 ods. 1 nariadenia 2018/1726 v zásade uplatňovať na všetky agentúry.
53
Po druhé, pokiaľ ide o ustanovenia služobného poriadku, treba pripomenúť, že v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku sa stanovujú „referenčné multiplikačné sadzby pre riadenie rovnocennosti priemernej kariéry“ v troch funkčných skupinách (AD, AST a AST/SC), pričom pre každú triedu v týchto skupinách sa stanovuje konkrétna sadzba. V prípade triedy AD 9 je táto sadzba 25 %.
54
V oddiele B prílohy I k služobnému poriadku sa naopak presne neuvádza, v akom rámci sa tieto sadzby uplatňujú ani ako sa majú používať.
55
Jediným ustanovením služobného poriadku, ktoré sa vzťahuje na uvedené sadzby stanovené v tejto prílohe, je článok 6 ods. 2 služobného poriadku. V tomto smere sa podľa článku 6 ods. 1 uvedeného služobného poriadku počet pracovných miest v každej platovej triede a v každej funkčnej skupine uvádza v pláne pracovných miest pripojenom ku kapitole rozpočtu týkajúcej sa jednotlivých inštitúcií. V súlade s článkom 6 ods. 2 služobného poriadku platí, že bez toho, aby bola dotknutá zásada povyšovania podľa zásluh stanovená v článku 45 služobného poriadku, tento plán zabezpečí, aby počet voľných pracovných miest v každej platovej triede plánu pracovných miest k 1. januáru každého roka zodpovedal pre každú inštitúciu počtu úradníkov v nižšej platovej triede, ktorí boli v aktívnom pracovnom pomere k 1. januáru predchádzajúceho roka, vynásobenému sadzbami stanovenými pre túto platovú triedu v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku, pričom tieto sadzby sa uplatňujú na základe päťročného priemeru od 1. januára 2014.
56
V článku 6 ods. 2 služobného poriadku sa teda stanovuje, že multiplikačné sadzby sa používajú na výpočet počtu voľných pracovných miest pre každú platovú triedu a na každý rok v pláne pracovných miest, ktorý je prílohou ku kapitole rozpočtu týkajúcej sa príslušnej inštitúcie, a že tento počet sa zohľadňuje v rámci povyšovania úradníkov.
57
V tejto súvislosti sa síce v prvej vete článku 45 ods. 1 služobného poriadku odkazuje na článok 6 ods. 2 služobného poriadku a stanovuje sa, že úradníci sú povyšovaní rozhodnutím menovacieho orgánu s ohľadom na posledné uvedené ustanovenie, takýto odkaz sa však nenachádza v článku 54 PZOZ, ktorý upravuje zmenu zaradenia zamestnancov, ani žiadneho ustanovenia VVU.
58
Okrem toho sa v článku 5 VVU odkazuje výlučne na spôsob, akým sa multiplikačné sadzby uplatňujú v prílohe II k VVU, t. j. na priemerný počet odpracovaných rokov v platovej triede pred novým zaradením vypočítaný na základe týchto sadzieb, bez toho, aby sa odkazovalo na článok 6 služobného poriadku alebo na počet pracovných miest v platovej triede uvedený v pláne pracovných miest. V tomto rámci nemožno dospieť k záveru, že článok 5 VVU sa odchyľuje od príslušných nadradených ustanovení služobného poriadku alebo PZOZ.
59
Z uvedenej kontextuálnej analýzy je zrejmé, že multiplikačné sadzby vyjadrené v percentách v oddiele B prílohy I k služobnému poriadku sa používajú na dva rôzne účely. Na jednej strane sa na základe článku 6 ods. 2 služobného poriadku používajú na výpočet ročného počtu voľných pracovných miest v jednotlivých platových triedach, a tým aj na výpočet možností povýšenia. Na strane druhej sa podľa článku 5 ods. 8 VVU a prílohy II k nim používajú na určenie minimálneho priemerného počtu odpracovaných rokov v každej platovej triede, od ktorého závisí nové zaradenie zamestnancov.
60
V súvislosti s povyšovaním úradníkov pritom Všeobecný súd tento dvojaký účel multiplikačných sadzieb potvrdil tým, že rozhodol, že sa môžu nezávisle od článku 6 ods. 2 služobného poriadku použiť aj na určenie priemernej dĺžky trvania kariéry v platovej triede (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. februára 2017, Schönberger/Dvor audítorov, T‑688/15 P, neuverejnený, EU:T:2017:76, body 121, 122 a 124).
61
Všeobecný súd v tejto súvislosti na jednej strane uviedol, že podľa článku 6 ods. 2 služobného poriadku tieto sadzby umožňujú vypočítať počet pracovných miest, v prípade ktorých je možné povýšenie, a že sa v tomto rámci uplatňujú na základe päťročného priemeru (rozsudok zo 14. februára 2017, Schönberger/Dvor audítorov, T‑688/15 P, neuverejnený, EU:T:2017:76, bod 121).
62
Na strane druhej sa podľa Všeobecného súdu tieto sadzby prepočítané na roky používajú na určenie priemernej dĺžky kariéry v platovej triede (rozsudok zo 14. februára 2017, Schönberger/Dvor audítorov, T‑688/15 P, neuverejnený, EU:T:2017:76, body 121, 122 a 124). Pri tejto otázke treba zohľadniť multiplikačné sadzby, ktoré boli uplatniteľné počas rokov, v ktorých bol zamestnanec zaradený do predmetnej platovej triedy, a obmedzenie päťročného základu stanovené v článku 6 ods. 2 služobného poriadku sa preto neuplatní (rozsudok zo 14. februára 2017, Schönberger/Dvor audítorov, T‑688/15 P, neuverejnený, EU:T:2017:76, bod 121).
63
Z uvedeného vyplýva, že ustanovenia služobného poriadku a PZOZ týkajúce sa multiplikačných sadzieb neumožňujú dospieť k záveru, že v súvislosti s novým zaradením zamestnancov by sa tieto multiplikačné sadzby mali použiť len na výpočet počtu pracovných miest, v prípade ktorých je možné nové zaradenie, a nemôžu sa použiť na stanovenie minimálneho priemerného počtu odpracovaných rokov v každej platovej triede pred novým zaradením.
64
Tvrdenie žalobcu tak nepodporuje ani kontext, v ktorom sa doložka o multiplikačných sadzbách uplatňuje.
65
Po tretie, pokiaľ ide o ciele sledované doložkou o multiplikačných sadzbách, žalobca sa domnieva, že jej cieľom je stanoviť limit počtu pracovných miest, ktoré sú k dispozícii na nové zaradenie, a zabezpečiť tak určitý paralelný vývoj s úradníkmi, pokiaľ ide o kariérny postup. Domnieva sa, že tento výklad nie je spochybnený skutočnosťou, že neprekročenie dostupných rozpočtových prostriedkov uložených najmä prostredníctvom VVU a plánu pracovných miest má rovnakú funkciu, keďže limit vyplývajúci z uvedených prostriedkov a uvedeného plánu slúži záujmom odlišnej povahy.
66
V tejto súvislosti treba v prvom rade uviesť, že z článku 6 ods. 2 služobného poriadku vyplýva, že bez toho, aby bola dotknutá zásada povyšovania na základe zásluh, multiplikačné sadzby vyjadrujú vývoj priemernej kariéry (rozsudok z 13. marca 2013, AK/Komisia, F‑91/10, EU:F:2013:34, bod 71).
67
Prepočet týchto sadzieb na minimálny priemerný počet odpracovaných rokov v platovej triede je však iný spôsob regulácie priemernej rýchlosti, akou môžu byť zamestnanci novo zaradení (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. februára 2017, Schönberger/Dvor audítorov, T‑688/15 P, neuverejnený, EU:T:2017:76, body 122 a 124), a preto sleduje rovnaký cieľ ako článok 6 ods. 2 služobného poriadku.
68
Druhé odôvodnenie VVU a vzorového rozhodnutia sa v tomto bode týka potreby vymedziť osobitné a jednotné pravidlá nového zaraďovania dočasných zamestnancov s cieľom uľahčiť ich mobilitu medzi agentúrami.
69
Okrem toho pravidlá uplatniteľné na nové zaradenie dočasných zamestnancov nemôžu byť rovnaké ako pravidlá uplatniteľné na úradníkov, pretože dočasní zamestnanci nemajú rovnaké právo na služobný postup v rámci svojej inštitúcie ako úradníci (rozsudky z 28. apríla 2021, Correia/EHSV, T‑843/19, EU:T:2021:221, bod 55, a z 27. apríla 2022, Correia/EHSV, T‑750/20, neuverejnený, EU:T:2022:246, bod 80).
70
Na rozdiel od úradníkov, ktorých stabilita zamestnania je zaručená služobným poriadkom, totiž dočasní zamestnanci podliehajú osobitnému režimu, a to na základe pracovnej zmluvy uzavretej s príslušnou inštitúciou (rozsudok z 28. januára 1992, Speybrouck/Parlament, T‑45/90, EU:T:1992:7, bod 90).
71
Navyše uznanie kariérnych vyhliadok úradníkov v služobnom poriadku im nezakladá subjektívne právo na povýšenie, aj keď spĺňajú všetky požadované podmienky, keďže rozhodnutie o povýšení nezávisí len od kvalifikácie a schopností kandidáta, ale aj od jeho posúdenia v porovnaní s inými kandidátmi, ktorí prichádzajú do úvahy na povýšenie (pozri rozsudok z 27. apríla 2022, Correia/EHSV, T‑750/20, neuverejnený, EU:T:2022:246, bod 85 a citovanú judikatúru).
72
To isté nevyhnutne platí aj pre dočasných zamestnancov, a to z dôvodov uvedených v judikatúre citovanej v bodoch 69 a 70 vyššie.
73
S tým nie je v rozpore podmienenie nového zaradenia zamestnancov tým, že strávia v priemere určitý počet rokov vo svojej platovej triede, a to najmä preto, že aj v prípade povýšenia úradníkov, ktorí majú právo postúpiť v kariére v rámci svojej inštitúcie, zohľadnenie počtu pracovných miest, pri ktorých je možné povýšenie, nebráni súčasnému uplatneniu podmienky minimálneho počtu odpracovaných rokov v platovej triede (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. februára 2017, Schönberger/Dvor audítorov, T‑688/15 P, neuverejnený, EU:T:2017:76, body 121, 122 a 124).
74
V druhom rade tým, že sa v článku 6 ods. 1 a 2 služobného poriadku stanovuje, že sa multiplikačné sadzby majú použiť na výpočet počtu voľných pracovných miest pre každú triedu uvedenú v pláne pracovných miest priloženom ku kapitole rozpočtu týkajúcej sa príslušnej inštitúcie, vytvára toto ustanovenie priame prepojenie medzi multiplikačnými sadzbami a rozpočtom príslušnej inštitúcie. Z tohto textu vyplýva, že tieto sadzby predstavujú mechanizmus používaný súčasne na reguláciu rýchlosti kariérneho postupu, ako aj na prideľovanie rozpočtových zdrojov, pritom z toho však nemožno vyvodiť, že v rámci nového zaraďovania zamestnancov možno túto rýchlosť regulovať len uplatňovaním kvót, hoci aj orientačných, na nové zaradenie bez toho, aby bolo možné stanoviť minimálny priemerný počet odpracovaných rokov v platovej triede.
75
Z uvedeného vyplýva, že tvrdenie žalobcu nepotvrdzuje ani cieľ doložky o multiplikačných sadzbách, a to regulovať priemernú rýchlosť, ktorou môžu byť zamestnanci preraďovaní, čo možno dosiahnuť uplatnením minimálneho priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede.
76
Prvú výhradu treba preto zamietnuť.
[omissis]
O druhom žalobnom dôvode založenom subsidiárne na nezákonnosti doložky o multiplikačných sadzbách
91
Subsidiárne žalobca vznáša námietku nezákonnosti ustanovení VVU, v ktorých sa stanovuje uplatnenie podmienky minimálneho priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede. Tento žalobný dôvod sa delí na dve výhrady.
– O porušení článku 45 služobného poriadku, článku 54 PZOZ, článku 4 VVU a zásady nového zaradenia na základe zásluh
92
V tejto výhrade žalobca uvádza, že podmienka minimálneho priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede je v rozpore so zásadou nového zaraďovania na základe zásluh, ktorá je stanovená v článku 45 služobného poriadku, článku 54 PZOZ a článku 4 VVU. Domnieva sa jednak, že zásluhy sú tejto podmienke podriadené a že jej splnenie nezávisí len od dotknutej osoby, a jednak, že táto podmienka týmto vylučuje z nového zaradenia celé platové triedy bez ohľadu na zásluhy zamestnancov, ktorí majú byť novo zaradení.
93
Agentúra eu‑LISA spochybňuje argumentáciu žalobcu.
94
V tejto súvislosti sa článkom 54 PZOZ rozširuje uplatňovanie zásady povyšovania na základe zásluh stanovenej v článku 45 služobného poriadku aj na nové zaradenie a zároveň sa vyžaduje, aby administratíva neprekročila multiplikačné sadzby. Tieto dve požiadavky sú v uvedenom poradí zakotvené v článkoch 4 a 5 VVU, v ktorých sa doslovne preberajú príslušné ustanovenia vzorového rozhodnutia.
95
Dva parametre, ktoré nové zaradenie podmieňujú, teda porovnanie zásluh a minimálny priemerný počet odpracovaných rokov v platovej triede, nie sú čisto individuálne kritériá, pretože závisia od zásluh, respektíve odpracovaných rokov ostatných oprávnených kandidátov v príslušnej platovej triede.
96
Okrem toho z rozhodnutia o zamietnutí vyplýva, že zásluhy kandidátov určujú na jednej strane výpočet počtu odpracovaných rokov v platovej triede, keďže pri tomto výpočte sa zohľadňujú len kandidáti s najlepšími výsledkami, a to až do počtu miest, ktoré sú k dispozícii v pláne pracovných miest (ďalej len „kandidáti s najvyššími zásluhami“), a na druhej strane možnosť nového zaradenia kandidátov s najvyššími zásluhami, ktorí prípadne môžu mať individuálny počet odpracovaných rokov v platovej triede vyšší než príslušný priemerný počet odpracovaných rokov.
97
V tomto smere agentúra eu‑LISA v rozhodnutí o zamietnutí pomocou príkladu uviedla metódu uplatňovanú v rozpočtovom roku 2021. Pri tejto metóde sa na zoradenie kandidátov najprv použije porovnanie zásluh a agentúra eu‑LISA vo výbere ponechá len kandidátov s najvyššími zásluhami. Následne vypočíta priemerný počet odpracovaných rokov v platovej triede kandidátov s najvyššími zásluhami. Ak je tento priemerný počet odpracovaných rokov nedostatočný, ale jeden z kandidátov s najvyššími zásluhami má vyšší individuálny počet odpracovaných rokov v platovej triede, než je príslušný priemerný počet odpracovaných rokov, nebude môcť byť novo zaradený, ak kandidát s lepšími výsledkami má nižší individuálny počet odpracovaných rokov, než je tento priemerný počet odpracovaných rokov. V takomto prípade nie je novo zaradený žiaden z kandidátov s najvyššími zásluhami.
98
Pri tejto metóde by teda uplatnenie podmienky priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede mohlo viesť k vylúčeniu z nového zaradenia celej skupiny kandidátov patriacich do tej istej platovej triedy, ak by na jednej strane kandidáti s najvyššími zásluhami mali spoločne priemerný počet odpracovaných rokov v ich platovej triede nižší než uplatniteľný priemerný počet odpracovaných rokov, a ak by na druhej strane medzi týmito kandidátmi tí s najlepšími výsledkami mali individuálny počet odpracovaných rokov v platovej triede nižší, než je tento priemerný počet odpracovaných rokov. V takomto prípade by kandidáti so slabšími výsledkami s vyšším individuálnym počtom odpracovaných rokov, než je uplatniteľný minimálny priemerný počet odpracovaných rokov, nemohli byť novo zaradení.
99
Táto metóda v každom prípade ukazuje, že hlavným kritériom nového zaradenia zostáva porovnanie zásluh. Používa sa totiž na zoradenie kandidátov podľa ich zásluh a toto poradie potom určuje, či priemerný počet odpracovaných rokov v platovej triede bráni v novom zaradení celej skupiny alebo jej časti. Inými slovami, ak zamestnanec patrí medzi kandidátov s najvyššími zásluhami, ale nie je na najvyššom mieste, a ak má individuálny počet odpracovaných rokov v platovej triede vyšší než priemerný počet odpracovaných rokov, nemôže byť novo zaradený, ak na jednej strane tento priemerný počet odpracovaných rokov nedosahujú kolektívne všetci kandidáti s najvyššími zásluhami a ak na druhej strane členovia tejto skupiny s najlepšími výsledkami majú nižší počet odpracovaných rokov než je priemerný počet odpracovaných rokov. V tomto prípade práve zásluhy, a nie len odpracované roky bránia tomu, aby bol v danej triede skúsenejší zamestnanec novo zaradený.
100
Agentúra eu‑LISA preto v rozhodnutí o zamietnutí správne poukázala na to, že priemerný počet odpracovaných rokov v príslušnej platovej triede nijako neohrozil nové zaradenie kandidátov s najvyššími zásluhami.
101
Pokiaľ ide o platovú triedu žalobcu, uviedla k nej toto:
–
vykonala porovnávacie preskúmanie zásluh oprávnených zamestnancov v každej platovej triede; po tomto preskúmaní overila stav priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede,
–
táto podmienka nebola splnená v platovej triede AD 9, keďže každý zo siedmich oprávnených zamestnancov vrátane žalobcu, strávil v tejto platovej triede v priemere len dva roky pričom priemerný počet odpracovaných rokov v nej mal dosiahnuť štyri roky,
–
podľa článku 5 ods. 5 VVU jej nesplnenie tejto podmienky bránilo v novom zaradení zamestnancov v tejto platovej triede,
–
rozhodla sa preto nenavrhnúť žiadneho zamestnanca triedy AD 9 na nové zaradenie.
102
Z toho vyplýva, že zásluhy oprávnených zamestnancov v platovej triede AD 9 boli preskúmané v prvej fáze postupu nového zaradenia, pred vypracovaním zoznamu navrhovaných zamestnancov. Zásluhy však nie sú dôvodom toho, že nedošlo k novému zaradeniu. Dôvodom bol nedostatočný priemerný počet odpracovaných rokov všetkých oprávnených zamestnancov v tejto platovej triede, keďže počet odpracovaných rokov každého z nich vrátane žalobcu bol približne dvakrát nižší než uplatniteľný minimálny priemerný počet odpracovaných rokov.
103
Treba však po prvé pripomenúť, že podmienka minimálneho priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede stanovená vo VVU je rovnaká ako vo vzorovom rozhodnutí a jej cieľom je zachovať rovnocennosť priemerných kariér tým, že poskytuje rámec pre rýchlosť, s akou môže agentúra meniť zaradenie svojich zamestnancov s najvyššími zásluhami. Po druhé podľa článku 6 ods. 2 služobného poriadku skutočnosť, že rýchlosť možného povýšenia úradníkov sa reguluje podmienkou priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede založenou na multiplikačných sadzbách, nemá dosah na zásadu povyšovania na základe zásluh (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. marca 2013, AK/Komisia, F‑91/10, EU:F:2013:34, bod 71), a to isté platí a fortiori pre zamestnancov, ktorí nemajú rovnaké kariérne vyhliadky ako úradníci. Po tretie požiadavka minimálneho priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede má tiež uľahčiť mobilitu medzi agentúrami (pozri bod 68 vyššie), čo je v záujme zamestnancov s najvyššími zásluhami.
104
Vzhľadom na uvedené skutočnosti žalobca nemôže tvrdiť, že podmienka priemerného počtu odpracovaných rokov v platovej triede porušuje zásadu nového zaraďovania na základe zásluh.
[omissis]
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (desiata komora)
rozhodol takto:
1.
Rozhodnutie Agentúry Európskej únie na prevádzkové riadenie rozsiahlych informačných systémov v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti (eu‑LISA) z 22. decembra 2021 nezmeniť zaradenie QN v rámci nového zaraďovania v roku 2021 sa zrušuje.
2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3.
Agentúra eu‑LISA je povinná nahradiť trovy konania.
Porchia
Madise
Nihoul
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 22. novembra 2023.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.
(
1
)	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné. Pokiaľ ide o vynechané body, odkazuje sa na rozsudok Všeobecného súdu z 22. novembra 2023, QN/eu‑LISA (T‑484/22, EU:...).