62002TO0235_SV
Parter
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål T-235/02,
Strongline A/S,
Glostrup (Danmark), företrätt av advokaten J. S. Ørndrup,
sökande,
mot
Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller),
företrädd av M.O. Waelbroeck, i egenskap av ombud,
svarande,
intervenienten vid förstainstansrätten är
Scala Inc.,
Exton, Pennsylvania (Amerikas förenta stater), företrätt av R. M. Hiddleston, solicitor,
angående en talan mot den första överklagandenämndens vid Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) beslut av den 27 maj 2002 (ärende R 830/2001-1) att avslå en invändning på grund av att det inte visats att några rättigheter avseende äldre varumärken finns,
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen),
sammansatt av ordförande J. Pirrung och domarna A.W.H. Meij och N.J. Forwood,
justitiesekreterare: H. Jung,
med beaktande av den ansökan som ingavs till förstainstansrättens kansli den 5 augusti 2002,
med beaktande av harmoniseringsbyråns svarsinlaga som ingavs till förstainstansrättens kansli den 19 november 2002, ändrad den 28 november 2002,
med beaktande av intervenientens svarsinlaga som ingavs till förstainstansrättens kansli den 10 december 2002,
följande
Beslut
Domskäl
Bakgrund till tvisten
1. Den 23 mars 1998 publicerades en ansökan om registrering av ett gemenskapsvarumärke från intervenienten, Scala Inc., till Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (nedan kallad harmoniseringsbyrån) i bulletinen för gemenskapsvarumärken, med stöd av rådets förordning (EG) nr 40/94 av den 20 december 1993 om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, 1994, s. 1; svensk specialutgåva, område 17, volym 2, s. 3), i ändrad lydelse. Ansökan avsåg ordmärket SCALA, som skulle peka ut ”datautrustning” som omfattas av klass 9 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg.
2. Ansökan ingavs på engelska. Franska angavs som andra språk i enlighet med artikel 115.3 i förordning nr 40/94.
3. Den 15 juni 1998 framställde sökanden, Strongline Software A/S, även kallad Strongline A/S, en invändning med stöd av artikel 42 i förordning nr 40/94 mot det sökta varumärket avseende samtliga produkter i registreringsansökan, och gjorde gällande att det sökta märket var identiskt med två äldre nationella varumärken, närmare bestämt ordmärket SCALA som registrerats i Danmark år 1989 och i Tyskland år 1994 för vissa varor som omfattas av klasserna 9 och 16 enligt Niceöverenskommelsen. Sökanden baserade särskilt sin invändning på vissa produkter för vilka de äldre varumärkena hade registrerats och beskrivits som ”logiciels informatiques de traitement de données” (”computerprogrammes stored on datacarriers”), som omfattas av varuklass 9.
4. I sin invändning valde sökanden engelska som språk i förfarandet vid harmoniseringsbyrån. Till invändningen fogade den en handling på tyska rörande registreringen i Tyskland och en översättning till engelska av den kompletta förteckningen över de produkter för vilka de äldre varumärkena enligt sökanden var registrerade.
5. Den 17 juni 1998 ingav sökanden ett standardformulär på danska från harmoniseringsbyrån med fullmakt till ett auktoriserat ombud i invändningsförfarandet till harmoniseringsbyrån. Den bifogade dessutom två handlingar på danska, som i följebrevet beskrevs som en kopia av registreringen i Danmark med Strongline ApS som märkesinnehavare och en kopia av en begäran till Patent- og Varemærkestyrelsen (patent- och varumärkesverket) om att dess namnbyte till Strongline Software A/S skulle noteras.
6. Den 19 juni 1998 ingav sökanden en handling på danska, vars rubriker var översatta till engelska, till harmoniseringsbyrån, och angav att det rörde sig om en kopia av registreringen i Danmark, denna gång i Strongline Softwares namn, och en översättning liknande den som tidigare hade ingetts av namnen på de produkter för vilka varumärket hade registrerats.
7. Den 2 september 1998 meddelade harmoniseringsbyrån sökanden att någon fullmakt inte hade ingetts på ett av harmoniseringsbyråns officiella språk, trots regel 76.3 och 76.4 i kommissionens förordning (EG) nr 2868/95 av den 13 december 1995 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 40/94 (EGT L 303, s. 1). Sökanden inkom dagen därpå med standardformuläret på engelska.
8. Den 16 april 1999 meddelade harmoniseringsbyrån sökanden att det kontradiktoriska förfarandet skulle inledas och fastställde en frist om fyra månader, som på parternas begäran förlängdes fram till den 16 april 2000, för att inkomma med alla fakta, bevis eller skäl som var nödvändiga till stöd för invändningsyrkandet. Harmoniseringsbyrån preciserade uttryckligen att samtliga handlingar måste inges på invändingsförfarandets språk.
9. Den 17 februari 2000 begärde intervenienten i enlighet med artikel 43 i förordning nr 40/94 att sökanden skulle lägga fram bevis för att det danska varumärket verkligen hade brukats, och preciserade att bevisen måste vara översatta till engelska.
10. Den 30 augusti 2000 inkom sökanden med ett yttrande och ett flertal handlingar på danska rörande bevisning för att det danska varumärket brukades.
11. Den 15 december 2000 inkom intervenienten med yttrande om skrivelserna av den 30 augusti 2000. Den anmärkte bland annat att viss bevisning inte hade översatts och att översättningar av de handlingar som rörde de åberopade varumärkena fortfarande saknades. Intervenienten anförde att de ingivna handlingarna var otillräckliga och inte gjorde det möjligt att undanröja tvivlen avseende de äldre varumärkenas giltighet. Invändningen måste därför automatiskt avslås. Detta yttrande översändes till sökanden.
12. Den 13 februari 2002 begärde harmoniseringsbyrån uttryckligen, med stöd av regel 22 i förordning nr 2868/95, att sökanden skulle tillhandahålla översättningar av vissa delar av bevisen för att det danska varumärket brukades. Den 22 mars 2001 inkom sökanden med de begärda översättningarna, men besvarade inte intervenientens invändningar och tillhandahöll framför allt inte någon annan kompletterande översättning av de handlingar som avsåg de åberopade varumärkena.
13. Den 14 juli 2001 inkom intervenienten med ett nytt yttrande till följd av de kompletterande översättningarna och vidhöll därvid bland annat sitt yrkande om att invändningen skulle avslås på grund av att det inte visats att de åberopade varumärkena var registrerade.
14. Den 20 juli 2001 avslog invändningsenheten invändningen med motiveringen att sökanden inte på förfarandespråket hade styrkt giltigheten och den rättsliga statusen hos de äldre nationella varumärken som låg till grund för invändningen.
15. Den 11 september 2001 överklagade sökanden invändningsenhetens beslut till harmoniseringsbyrån med stöd av artikel 59 i förordning nr 40/94. Den 16 november 2001 inkom intervenienten med yttrande avseende detta överklagande.
16. Genom beslut av den 27 maj 2002 (nedan kallat det ifrågasatta beslutet), som delgavs sökanden den 6 juni 2002, ogillade första överklagandenämnden överklagandet.
17. Överklagandenämnden konstaterade i sak att sökanden inte på språket för invändningsförfarandet hade inkommit med tillräcklig bevisning om giltigheten och innehavet av de äldre varumärken som åberopats till stöd för invändningen. Nämnden fann vidare att det inte ankom på harmoniseringsbyrån att påpeka dessa brister för sökanden, särskilt inte när bristerna såsom i förevarande fall särskilt hade understrukits i de yttranden från intervenienten som hade delgivits sökanden.
Parternas yrkanden
18. Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
– ogiltigförklara det omtvistade beslutet,
– återförvisa ärendet till den första överklagandenämnden,
– förplikta vardera parten att bära sin rättegångskostnad.
19. Harmoniseringsbyrån har yrkat att förstainstansrätten skall
– avvisa ansökan,
– i andra hand ogilla ansökan,
– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
20. Intervenienten har yrkat att förstainstansrätten skall
– fastställa det omtvistade beslutet,
– avslå invändningen och fastställa att det sökta varumärket kan registreras,
– förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Frågan om talan kan tas upp till sakprövning
21. Harmoniseringsbyrån har gjort gällande att förevarande talan måste avvisas i enlighet med artikel 135.4 i förstainstansrättens rättegångsregler, enligt vilken ”parternas inlagor inte [kan] ändra föremålet för tvisten i överklagandenämnden”. Sökanden har i sin ansökan gjort gällande att artikel 8.1 a eller 8.1 b i förordning nr 40/94 har åsidosatts. Tvisten i överklagandenämnden avsåg emellertid i enlighet med överklagandet dit endast frågan huruvida regel 17.2 i förordning nr 2868/95 hade iakttagits.
22. Förstainstansrätten konstaterar att föremålet för tvisten i överklagandenämnden i förevarande fall, i motsats till vad harmoniseringsbyrån har gjort gällande, direkt avsåg tillämpningen av artikel 8.1 i förordning nr 40/94. Sökandens yrkanden har således inte ändrats. För det första har nämligen förevarande tvist obestridligen inletts genom den invändning som gjorts med stöd av nämnda artikel. För det andra utgör de regler som överklagandenämnden angett i det omtvistade beslutet, närmare bestämt regel 16.2 och regel 17.2 i förordning nr 2868/95, formella eller processuella villkor för tillämpningen av nämnda artikel. För det tredje utgör överklagandenämndens slutsats att överklagandet skulle avslås ”på grund av att sökanden inte har styrkt de rättigheter på vilka den grundar sin invändning” helt klart en tillämpning av artikel 8.
23. Ansökan kan således tas upp till sakprövning.
24. Enligt artikel 63.6 i förordning nr 40/94 är harmoniseringsbyrån slutligen skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att följa gemenskapsdomstolens dom. Av fast rättspraxis framgår i detta avseende att det inte ankommer på förstainstansrätten att rikta förelägganden till harmoniseringsbyrån (se bland annat förstainstansrättens dom av den 12 december 2002 i mål T-247/01, eCopy mot harmoniseringsbyrån (ECOPY), REG 2002, s. II-5301, punkt 13). Intervenientens yrkande om att det skall fastställas att varumärket kan registreras skall därför avvisas ex officio.
Bedömning i sak
Parternas argument
25. Sökanden har i första hand gjort gällande att de handlingar som ingetts till harmoniseringsbyrån till stöd för dess invändning, närmare bestämt registerutdrag från Tyskland och Danmark, uppfyller de krav som anges i regel 16.2 i förordning nr 2868/95. Dessa handlingar måste anses utgöra registreringsintyg i den mening som avses i den bestämmelsen. Sökanden har i detta avseende särskilt anfört att det danska patent- och varumärkesverket inte tillhandahåller någon handling kallad ”registreringsintyg”, utan endast sådana registerutdrag som ingivits i förevarande ärende. I vart fall utgör dessa registerutdrag obestridligen officiella handlingar eller kopior av sådana handlingar, som har upprättats av den myndighet som är behörig att registrera det aktuella varumärket.
26. Sökanden har medgett att den inte har uppfyllt kraven enligt regel 17.2 i förordning nr 2868/95.
27. Sökanden har gjort gällande att registreringen av varumärket SCALA för intervenienten utgör ett åsidosättande av artikel 8 i förordning nr 40/94, eftersom de ifrågavarande märkena är identiska och varorna är identiska, eller åtminstone liknar varandra. Det förhållandet att artikel 17.2 i förordning nr 2868/95 har åsidosatts kan inte motivera att artikel 8 i förordning nr 40/94 åsidosätts på sådant sätt.
28. Harmoniseringsbyrån har anfört att det står klart att talan inte kan bifallas, eftersom tillämpningen av artikel 8.1 a och 8.1 b i förordning nr 40/94 inte kan prövas på grund av att sökanden uttryckligen medgett att den inte har iakttagit regel 17.2 i förordning nr 2868/95. I vart fall skall invändningen i enlighet med regel 20.3 i förordning nr 2868/95 avslås på grund av att några bevis avseende äldre rättigheter inte framlagts.
29. Harmoniseringsbyrån har vidare anfört att sökanden kan väcka talan om ogiltigförklaring i enlighet med artikel 52.1 i förordning nr 40/94 för det fall att förevarande talan skulle ogillas.
30. Intervenienten anser att sökanden inte inom den frist som harmoniseringsbyrån i enlighet med regel 16.3 och regel 20.2 i förordning nr 2868/95 fastställt har inlämnat tillräcklig bevisning fö r de tyska och danska varumärkenas giltighet, för att varumärkena tillhör den, för att de används samt översättningar till förfarandespråket av dessa bevis. De bevis som har inlämnats i samband med ansökan samt översättningen av dem måste anses ha inkommit för sent, eftersom sökanden inte inlämnade dem till harmoniseringsbyrån trots att den helt klart hade möjlighet därtill. Invändningen måste således avslås.
31. Intervenienten har understrukit att det, såväl för harmoniseringsbyrån som för den som ansöker om ett varumärke, är av vikt att översättningar av handlingarna i fråga tillhandahålls för att det skall kunna bedömas om en invändning är befogad, och har i detta avseende erinrat om att sökanden har medgett att den inte har iakttagit regel 17.2 i förordning nr 2868/95.
32. Om förstainstansrätten skulle anse att de ovannämnda argumenten är otillräckliga, skall invändningen i vart fall ändå avslås på grund av att de produkter som avses i ansökan om varumärke till antalet är flera än dem som omfattas av det äldre varumärket, och då varumärkena således inte är identiska i den mening som avses i artikel 8.1 a i förordning nr 40/94.
Förstainstansrättens bedömning
33. Enligt artikel 111 i rättegångsreglerna kan förstainstansrätten, om det är uppenbart att talan helt saknar rättslig grund, fatta ett motiverat beslut utan ytterligare behandling.
34. Förstainstansrätten anser att handlingarna i föreliggande mål innehåller tillräckliga upplysningar och beslutar med tillämpning av denna artikel att avgöra målet utan ytterligare behandling.
35. Enligt artikel 16.2 och 16.3 i förordning nr 2868/95 gäller följande:
”2. Om invändningen grundas på ett äldre märke som inte är ett gemenskapsvarumärke, skall anmälan om invändning om möjligt åtföljas av ett bevis på registreringen av det äldre märket, som t.ex. ett registreringsintyg …
3. De fakta, bevis och skäl och övriga bestyrkande underlag som avses i punkt 1 och de bevis som avses i punkt 2 får, om de inte överlämnas samtidigt med invändningen eller i anslutning därtill, inlämnas inom den period efter det att invändningsförfarandet inletts som Byrån fastställer enligt regel 20.2.”
36. Enligt regel 17.2 i förordning nr 2868/95 gäller att ”[o]m de bevis som styrker invändningen enligt regel 16.1 och 16.2 inte inlämnas på det språk som används vid invändningsförfarandet, skall den invändande parten inlämna en på det språket gjord översättning av bevisen inom en månad från utgången av invändningsperioden eller, där så är tillämpligt, inom den period som fastställs av Byrån i enlighet med regel 16.3”.
37. Såsom överklagandenämnden har konstaterat i det omtvistade beslutet och som sökanden har medgett i sin ansökan, har sökanden i förevarande mål i strid med artikel 17.2 i förordning nr 2868/95 inte inom den fastställda fristen tillhandahållit harmoniseringsbyrån en tillräcklig översättning av bevisen och handlingar som styrker de rättigheter som den har enligt de äldre nationella varumärken på vilka den grundar sin invändning.
38. Det skall erinras om att den bevisbörda som enligt regel 17.2 i förordning nr 2868/95 åvilar en part som inleder ett förfarande inter pares
är motiverad av nödvändigheten av att fullt ut respektera den kontradiktoriska principen och att jämlikhet i medel skall råda mellan parterna i ett sådant förfarande i förstainstansrätten (förstainstansrättens dom av den 13 juni 2002 i mål T-232/00, Chef Revival USA mot harmoniseringsbyrån - Massagué Marín (Chef), REG 2002, s. II-2749, punkt 42).
39. Om den invändande parten inte inkommer med bevis och bestyrkande handlingar till stöd för invändningen, liksom en översättning av dessa till språket för invändningsförfarandet, före utgången av den frist som fastställts av harmoniseringsbyrån för detta ändamål, får harmoniseringsbyrån avslå invändningen, såvitt inte byrån i enlighet med regel 20.3 i förordning nr 2868/95 kan besluta om invändningen på annat sätt på grundval av det bevismaterial som eventuellt redan finns tillgängligt. Att invändningen avslås i ett sådant fall beror inte enbart på att den invändande parten inte har hållit den frist som fastställts av harmoniseringsbyrån, utan även på att ett materiellt villkor för invändningen inte har uppfyllts. Den invändande parten har nämligen inte styrkt de omständigheter och rättigheter som invändningen grundar sig på, eftersom den inte har inkommit med relevanta bevis och bestyrkande dokument inom fristen, vilka för övrigt även skall inlämnas av de skäl som anges i punkten ovan (den i punkt 38 ovan nämnda domen i målet Chef, punkt 44).
40. Sökanden har endast påstått att de bevis som den har inlämnat uppfyller kraven i regel 16 i förordning nr 2868/95 och att invändningen följaktligen bör bifallas.
41. Det skall inledningsvis konstateras att de handlingar och översättningar rörande de äldre varumärken som åberopats till stöd för invändningen, vilka har bilagts ansökan och framlagts för första gången i förstainstansrätten och således inte har kunnat bedömas av överklagandenämnden, inte kan beaktas. Dessa handlingar kan således inte läggas till grund för bedömningen, och det är inte nödvändigt att bedöma deras bevisstyrka (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom i det i punkt 24 ovan nämnda målet ECOPY, punkterna 45–49, och av den 5 mars 2003 i mål T-237/01, Alcon mot harmoniseringsbyrån – Dr. Robert Winzer Pharma (BSS), REG 2003, s. II-0000, punkterna 61 och 62).
42. Det skall därefter konstateras att sökandens argument inte kan innebära att det omtvistade beslutet skall ogiltigförklaras.
43. Även om det skulle antas att de handlingar som inlämnats till harmoniseringsbyrån i motsats till vad som följer av det omtvistade beslutet uppfyller kraven i regel 16 i förordning nr 2868/95, vilket långt ifrån har visats av sökanden, så innebär en sådan fastställelse inte att överklagandenämndens slutsats att de inlämnade bevisen inte gör det möjligt att, i avsaknad av översättning, kontrollera den rättsliga statusen hos och innehavet av de åberopade äldre varumärkena förlorar sin giltighet.
44. Överklagandenämnden har i huvudsak konstaterat att ”[sökanden] inte inom den frist som fastställts av invändningsenheten hade inkommit med en översättning av den handling som ingetts som bevisning på innehavet och existensen av den tyska registreringen, och inte heller med en tillräcklig översättning av det danska registreringsintyget, på vilka handlingar dess invändning grunda[de] sig” (det omtvistade beslutet, punkt 39). I synnerhet denna avsaknad av översättning gjorde att det inte var möjligt att undanröja intervenientens, invändningsenhetens och överklagandenämndens tvivel rörande de ingivna handlingarnas ursprung, den faktiska innehavaren av de åberopade varumärkena och dessa varumärkens exakta omfattning.
45. Följaktligen kunde den brist som sökanden har medgett vad gäller regel 17 i förordning nr 2868/95 motivera att överklagandenämnden avslog det överklagande som ställts till den, eftersom denna brist gjorde att det inte var möjligt för intervenienten att utöva sin rätt till försvar i förfarandet inter pares
och att överklagandenämnden inte med tillräcklig säkerhet kunde förvissa sig om att de åberopade rättigheterna verkligen fanns.
46. Förevarande talan skall således ogillas, eftersom den uppenbarligen saknar grund.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
47. Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Harmoniseringsbyrån och intervenienten har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom sökanden har tappat målet, skall harmoniseringsbyråns och intervenientens yrkanden bifallas.
Domslut
På dessa grunder fattar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
följande beslut:
1) Talan ogillas.
2) Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna.