62005TO0420(01)_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål T-420/05 R II,
Vischim Srl,
Cesano Maderno (Italien), företrätt av advokaterna C. Mereu och K. Van Maldegem,
sökande,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission,
företrädd av B. Doherty och L. Parpala, båda i egenskap av ombud,
svarande,
angående en ansökan om uppskjutande av den frist som löpte ut den 31 augusti 2006 enligt artikel 3 i kommissionens direktiv 2005/53/EG av den 16 september 2005 om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG i syfte att införa klorotalonil, klorotoluron, cypermetrin, daminozid och tiofanatmetyl som verksamma ämnen (EUT L 241, s. 51),
meddelar
FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE
följande
Beslut
Domskäl
Tillämpliga bestämmelser
1. Genom rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden (EGT L 230, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 20, s. 236) upprättades bland annat en gemenskapsordning för beviljande och återkallande av godkännanden för utsläppande på marknaden av växtskyddsmedel.
2. I artikel 4 i direktiv 91/414 föreskrivs att ”[m]edlemsstaterna skall säkerställa att ett växtskyddsmedel endast godkänns om ... dess verksamma ämnen finns upptagna i bilaga 1”.
3. Genom kommissionens direktiv 2005/53/EG av den 16 september 2005 om ändring av rådets direktiv 91/414 i syfte att införa klorotalonil, klorotoluron, cypermetrin, daminozid och tiofanatmetyl som verksamma ämnen (EUT L 241, s. 51) (nedan kallat det omtvistade direktivet) ändrades bilaga I till direktiv 91/414 i syfte att införa klorotalonil med en renhetsgrad för hexaklorbensen på 0,01 g/kg. Det omtvistade direktivet trädde i kraft den 1 mars 2006.
4. I artikel 2 i det omtvistade direktivet föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall senast den 31 augusti 2006 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast överlämna texterna till dessa bestämmelser till kommissionen tillsammans med en jämförelsetabell för dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv.
De skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 september 2006 …”
5. I artikel 3 i det omtvistade direktivet föreskrivs följande:
”1. När så krävs skall medlemsstaterna, i enlighet med direktiv 91/414, ändra eller återkalla befintliga godkännanden för växtskyddsmedel som innehåller klorotalonil … som verksamma ämnen, senast den 31 augusti 2006.
Före detta datum skall medlemsstaterna särskilt ha kontrollerat att de krav i bilaga I till det direktivet som rör klorotalonil … har uppfyllts …
2. … Därefter skall medlemsstaterna … om det rör sig om en produkt som innehåller klorotalonil … som enda verksamma ämne, om så krävs ändra eller återkalla godkännandet senast den 28 februari 2010 …”
Bakgrund till tvisten
6. Den 8 juli 1993 underrättade Vischim Srl, ett italienskt bolag som producerar klorotalonil, kommissionen om att det önskade att detta ämne skulle införas i bilaga I till direktiv 91/414. Med anledning av detta överlämnade bolaget de akter som krävs enligt artikel 6.2 och 6.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 3600/92 av den 11 december 1992 om närmare bestämmelser för genomförandet av den första etappen i det arbetsprogram som avses i artikel 8.2 i direktiv 91/414 (EGT L 366, s. 10; svensk specialutgåva, område 3, volym 46, s. 203) till den rapporterande medlemsstaten.
7. Fastän den version av det verksamma ämnet som hade anmälts av sökanden hade en renhetsgrad för hexaklorbensen på 0,072 g/kg uppgav sökanden under det muntliga förfarandet (se punkt 20 nedan) att bolaget skulle kunna producera klorotalonil med en renhetsgrad för hexaklorbensen som understeg 0,04 g/kg.
8. Den 16 september 2005, vid utgången av det förfarande som föreskrivs i direktiv 91/414, antog kommissionen det omtvistade direktivet, varmed bilaga I till direktiv 91/414 kom att inkludera klorotalonil med en renhetsgrad för hexaklorbensen på 0,01 g/kg. Kommissionen anslöt sig på detta sätt till den norm som hade godkänts av Food and Agriculture Organisation (nedan kallad FAO) (Förenta nationernas fackorgan för livsmedels- och jordbruksfrågor) vid den aktuella tidpunkten.
9. Den 26 april 2006 konstaterade den rapporterande medlemsstat som hade utsetts med stöd av artikel 5.2 b i förordning nr 3600/92 i sin rapport att sökandens produkt, med undantag för renhetsgraden för hexaklorbensen, var likvärdig med den referensprodukt som beskrivs i direktiv 91/414.
10. I december år 2005 antog FAO en ny norm för klorotalonil med en renhetsgrad för hexaklorbensen på 0,04 g/kg.
11. Efter det att FAO hade antagit den nya standarden inledde kommissionen förfaranden för att anta ett nytt direktiv som ändrade det omtvistade direktivet, så att en renhetsgrad för hexaklorbensen på 0,04 g/kg kom att föreskrivas.
12. Den 22 september 2006 antog kommissionen slutligen direktiv 2006/76/EG om ändring av direktiv 91/414 när det gäller specifikationen för det verksamma ämnet klorotalonil (EUT L 263, s. 9). Direktivet trädde i enlighet med dess artikel 3 i kraft den 23 september 2006. I direktivet föreskrivs en renhetsgrad för hexaklorbensen på 0,04 g/kg.
Förfarandet och parternas yrkanden
13. Sökanden har, genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 25 november 2005, med stöd av artikel 230 fjärde stycket EG väckt talan om delvis ogiltigförklaring av det omtvistade direktivet och utvärderingsrapporten avseende klorotalonil samt, i andra hand, passivitetstalan med stöd av artikel 232 EG. Genom ansökan väckte sökanden även skadeståndstalan med stöd av artikel 288 EG.
14. Genom särskild handling som inkom till kansliet den 12 december 2005 ingav sökanden en ansökan om interimistiska åtgärder (nedan kallad den första ansökan om interimistiska åtgärder).
15. Genom beslut av den 4 april 2006 avslog förstainstansrättens ordförande den första ansökan om interimistiska åtgärder efter att ha konstaterat att sökanden inte på ett tillfredsställande sätt hade visat att de begärda interimistiska åtgärderna var nödvändiga för att undvika att bolaget led allvarlig och irreparabel skada (nedan kallat beslutet av den 4 april 2006).
16. Genom särskild handling som inkom till kansliet den 21 augusti 2006 har sökanden ingett förevarande ansökan om interimistiska åtgärder. I denna ansökan har sökandena yrkat att förstainstansrättens ordförande, med stöd av artikel 105.2 i förstainstansrättens rättegångsregler, skall pröva denna innan kommissionen har inkommit med ett yttrande.
17. Den 28 augusti 2006 inkom kommissionen med ett yttrande över bolagets nya ansökan om interimistiska åtgärder.
18. På uppmaning av förstainstansrättens ordförande ingav sökanden den 4 september 2006 ett yttrande över kommissionens yttrande.
19. På uppmaning av förstainstansrättens ordförande inkom kommissionen den 13 september 2006 med en kopia på ett preliminärt förslag till direktiv om ändring av det omtvistade direktivet.
20. Parterna yttrade sig muntligen den 14 september 2006.
21. Genom en skrivelse som inkom till kansliet den 26 september 2006 informerade kommissionen förstainstansrätten om att den hade antagit direktiv 2006/76 den 22 september 2006.
22. Sökanden har yrkat att förstainstansrättens ordförande skall
– fastställa att talan kan tas upp till sakprövning och är välgrundad,
– fastställa att sökanden riskerar att drabbas av allvarlig och irreparabel skada om den i det omtvistade direktivet angivna fristdagen den 31 augusti 2006 skall gälla,
– skjuta upp den i det omtvistade direktivet föreskrivna fristdagen den 31 augusti 2006 för sökandens produkter till dess att tvisten helt har avgjorts i sak eller
– skjuta upp den i det omtvistade direktivet föreskrivna fristdagen den 31 augusti 2006 till dess att kommissionen har lagt fram ett förslag på en ny tidsplan för anpassning till de nya villkoren för införande i bilaga I inför den ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa och till dess att denna tidsplan träder i kraft, och
– förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
23. Kommissionen har yrkat att förstainstansrättens ordförande skall avvisa eller ogilla talan och förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning
Parternas argument
Huruvida talan kan tas upp till sakprövning
24. Enligt kommissionen kan ansökan om interimistiska åtgärder inte tas upp till sakprövning. Ansökan saknar till att börja med samband med talan rörande huvudsaken, vilket strider mot artikel 104.1 i rättegångsreglerna.
25. Vidare innehåller ansökan enligt kommissionen ingen uppgift av vilken man kan sluta sig till att villkoren för fumus boni juris
(de faktiska och rättsliga grunder på vilka de begärda interimistiska åtgärderna omedelbart framstår som befogade) är uppfyllda.
26. Slutligen grundar sig den nya ansökan om interimistiska åtgärder enligt kommissionen inte på nya omständigheter, vilket strider mot föreskrifterna i artikel 109 i rättegångsreglerna.
27. Sökanden anser att ansökan kan tas upp till sakprövning. För det första har en princip fastställts genom gemenskapens rättspraxis, enligt vilken bestämmelserna om upptagande till sakprövning skall ges en vid tolkning för att säkerställa det rättsliga skyddet för enskilda.
28. För det andra har flera nya omständigheter uppkommit efter antagandet av beslutet av den 4 april 2006, vilka rättfärdigar en ny ansökan.
Fumus boni juris
29. Sökanden har upprepat de argument som framfördes i samband med den första ansökan om interimistiska åtgärder vilka avser, för det första, att talan i målet rörande huvudsaken kan tas upp till sakprövning och, för det andra, att det omtvistade direktivet vid en första anblick är rättsstridigt.
30. Sökanden har vidare anfört att kommissionen, med anledning av sökandens ansökningar och den rapporterande medlemsstatens nya utvärdering rörande likvärdigheten, har avsett att ändra det omtvistade direktivet och tillåta en renhetsgrad för hexaklorbensen på 0,04 g/kg, i enlighet med FAO:s nya normer. Denna omständighet bekräftar åtminstone prima facie
att den renhetsgrad som föreskrivs i det omtvistade direktivet inte är korrekt.
31. Enligt kommissionen har sökanden inte visat att förevarande ansökan om interimistiska åtgärder är välgrundad.
Krav på skyndsamhet
32. Sökanden har anfört att den, till följd av artikel 3 i det omtvistade direktivet, kommer att förlora sina befintliga godkännanden från den 31 augusti 2006 och att bolaget, då det inte längre kommer att kunna sälja produkter som innehåller klorotalonil, riskerar att lida allvarlig och irreparabel skada.
33. I syfte att visa att de nationella myndigheterna, i förevarande fall de behöriga myndigheterna i Förenade kungariket, redan har inlett förfarandena för att återkalla nationella godkännanden, har sökanden till ansökan bifogat en skrivelse av den 28 juli 2006, vilken är adresserad till bolaget, och skrivelser av den 2 och den 17 augusti 2006, vilka är adresserade till vissa av bolagets kunder. I dessa skrivelser tillkännager nämnda myndigheter att de avser att återkalla godkännandena eftersom sökanden inte har kunnat ta fram dokumentation med alla de uppgifter och studier som krävs enligt bilaga II till direktiv 91/414.
34. I samma syfte har sökanden även företett en skrivelse av den 13 juli 2006 för att visa att bolagets konkurrent Syngenta inte har efterkommit en begäran om att låta bolaget få tillgång till Syngentas dokumentation. Begäran framställdes med stöd av artikel 13 i direktiv 91/414.
35. Sökanden har dessutom hävdat att den kommer att lida allvarlig och irreparabel skada. Nämnda skada består i första hand i att sökanden kommer att förlora sina marknadsandelar, i andra hand i att bolaget kommer att tvingas stänga sin tillverkningsfabrik och i tredje hand i ett hot mot bolagets själva existens.
36. Till att börja med, vad avser förlusten av marknadsandelar, har sökanden hävdat att det till följd av återkallandet av godkännandena för det första kommer att bli omöjligt för den att fortsätta sälja sina produkter inom Europeiska unionen. För det andra kommer sökanden inte längre att kunna förse sina kunder med produkter. För det tredje kommer sökanden att utsätta sig för talan om avtalsbrott till följd av att det kommer att bli omöjligt för den att uppfylla sina affärsmässiga förpliktelser gentemot kunderna. För det fjärde kommer sökanden att förlora sina marknadsandelar till företaget Syngenta, vilket är ensamt om att ha de tillstånd som krävs för att sälja klorotalonil och produkter som innehåller klorotalonil.
37. Vad avser sökandens tillverkningsfabrik i Italien har bolaget gjort gällande att det inte kommer att kunna behålla den eftersom den enligt sökanden har utformats för att producera enbart klorotalonil. 80 procent av fabrikens kapacitet är avsedd för den europeiska marknaden och det är tekniskt omöjligt att övergå från att producera klorotalonil till att producera en annan produkt såsom fabriken ser ut för närvarande och utan väsentliga investeringar.
38. Slutligen riskerar sökanden att gå under medan den väntar på ett slutligt avgörande i målet rörande huvudsaken, eftersom bolaget bara producerar och säljer produkter med klorotalonil som bas och eftersom 80 procent av bolagets omsättning realiseras inom Europeiska unionen. Med tanke på att bolagets enda tillgångar, enligt sökandens egna uppgifter, utgörs av godkännandena för att sälja dess enda produkt skulle bolaget oundvikligen gå i konkurs om det förlorade sina godkännanden.
39. Enligt kommissionen har sökanden inte på ett tillfredsställande sätt visat att det förekommer omständigheter av vilka man kan sluta sig till att en risk för allvarlig och irreparabel skada föreligger om bolaget inte beviljas de åtgärder som det har begärt.
Intresseavvägningen
40. Enligt sökanden leder intresseavvägningen till slutsatsen att de begärda åtgärderna bör beviljas.
41. För det första innebär det begärda uppskjutandet av fristen endast att status quo behålls med avseende på klorotalonil och sökandens produkter.
42. För det andra har sökanden gjort betydande investeringar på den europeiska marknaden och den förväntar sig att dess produkt förs in i bilaga I till direktiv 91/414. Sökanden har följaktligen ett legitimt intresse av att skyddas.
43. För det tredje skadar det begärda uppskovet varken människor, djur eller miljö. Den rapporterande medlemsstatens utvärdering, vilken har validerats av den ständiga kommittén, visar nämligen att sökandens produkt är säker och att det omtvistade direktivet bör ändras så att hänsyn tas till denna utvärdering.
44. Enligt kommissionen har sökanden inte visat att intresseavvägningen leder till slutsatsen att de begärda åtgärderna bör beviljas.
Förstainstansrättens bedömning
45. Enligt artiklarna 242 EG och 243 EG jämförda med artikel 225.1 EG får förstainstansrätten om den anser att omständigheterna så kräver förordna om uppskov med verkställigheten av den ifrågasatta rättsakten eller föreskriva nödvändiga interimistiska åtgärder.
46. I artikel 104.2 i rättegångsreglerna föreskrivs att en ansökan om interimistiska åtgärder skall innehålla en beskrivning av föremålet för talan, de omständigheter som ställer krav på skyndsamhet och de faktiska och rättsliga grunder på vilka den begärda åtgärden omedelbart framstår som befogad ( fumus boni juris ). Dessa villkor är kumulativa, vilket innebär att det inte kan förordnas om interimistiska åtgärder när ett av villkoren inte är uppfyllt. Förstainstansrätten skall även i förekommande fall göra en avvägning mellan de föreliggande intressena (beslut av domstolens ordförande den 19 juli 1995 i mål C-149/95 P(R), kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl., REG 1995, s. I-2165, punkt 22, och av den 17 december 1998 i mål C-364/98 P(R), Emesa Sugar mot kommissionen, REG 1998, s. I-8815, punkterna 43 och 47).
47. Vid denna helhetsbedömning har förstainstansrätten dessutom ett stort utrymme för skönsmässig bedömning och den är fri att med avseende på de särskilda omständigheterna i fallet i fråga avgöra det sätt på vilket det skall prövas om dessa villkor är uppfyllda liksom i vilken ordning denna prövning skall utföras, då det inte finns någon bestämmelse i gemenskapsrätten i vilken det föreskrivs ett redan upprättat analysschema för bedömningen av om det är nödvändigt att bevilja interimistiska åtgärder (besluten i de ovan i punkt 46 nämnda målen kommissionen mot Atlantic Container Line m.fl., punkt 23, och Emesa Sugar mot kommissionen, punkt 44).
48. Det skall konstateras att förevarande ansökan om interimistiska åtgärder följer på en liknande ansökan som också ingavs inom ramen för mål T-420/05 och som förstainstansrättens ordförande avslog i beslut.
49. I beslutet av den 4 april 2006 konstaterade rätten bland annat att sökanden inte på ett tillfredsställande sätt hade visat att vidtagandet av de begärda interimistiska åtgärderna var brådskande (punkt 91).
50. Vad avser den första av de två skador som hade åberopats av sökanden konstaterade förstainstansrätten att den skada som enligt sökanden följde av återkallandet av bolagets nationella godkännanden inte berodde på den rättsakt med avseende på vilken uppskov hade begärts, utan på ett eventuellt antagande av ett beslut av en medlemsstat (punkterna 70–72). Den skada som enligt sökanden följde av förlusten av bolagets marknadsandelar hade enligt rätten inte heller förorsakats av det omtvistade direktivet och kunde inte heller anses vara irreparabel (punkterna 75 och 76). Slutligen vad avser den skada vilken enligt sökanden bestod i hotet mot bolagets själva existens följde denna inte av det omtvistade direktivet och sökanden hade inte heller lämnat några uppgifter på grundval av vilka skadan kunde anses vara allvarlig, i synnerhet med beaktande av bolagets faktiska situation som bedömdes med beaktande av de utmärkande dragen hos den koncern till vilket bolaget hör genom sina aktieägare (punkterna 77–82).
51. Vad avser den andra av de två skador som hade åberopats av sökanden, vilken följde av det påstådda åsidosättandet av artikel 13 i direktiv 91/414 och särskilt av att det var omöjligt för sökanden att få tillgång till Syngentas dokumentation, konstaterade förstainstansrätten att sökanden hade inskränkt sig till att göra gällande dessa omständigheter, utan att lägga fram någon bevisning, och till att åberopa att Syngenta utgjorde ett konkurrerande företag. Denna enda omständighet räcker emellertid inte för att utesluta att Syngenta hade varit berett att låta sökanden ta del av sin dokumentation (punkterna 83 och 87).
52. Med beaktande av att förstainstansrätten i beslutet av den 4 april 2006 avslog ansökan om interimistiska åtgärder och beslutet inte överklagades till domstolen konstaterar rätten dels att artikel 108 i rättegångsreglerna inte är tillämplig i förevarande fall (se, för ett liknande resonemang, domstolens beslut av den 14 februari 2002 i mål C-440/01 P(R), kommissionen mot Artegodan, REG 2002, s. I-1489, punkterna 62–64, och förstainstansrättens ordförandes beslut den 22 december 2004 i mål T-303/04 R II, European Dynamics mot kommissionen, REG 2004, s. II-4621, punkt 54), dels att förevarande ansökan endast kan tas upp till sakprövning om villkoren i artikel 109 i rättegångsreglerna är uppfyllda (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens ordförandes beslut i det ovannämnda målet European Dynamics mot kommissionen, punkt 56, och av den 17 februari 2006 i mål T-71/05 R II, Nijs mot revisionsrätten, REG 2006, s. II‑0000, punkt 27).
53. Enligt artikel 109 i rättegångsreglerna skall ”avslag på ansökan om en interimistisk åtgärd … inte hindra sökanden att på grund av nya omständigheter ansöka på nytt”.
54. Med ”nya omständigheter” i den mening som avses i denna artikel avses omständigheter som inträffat efter det att det tidigare beslutet om avslag på den första ansökan om interimistiska åtgärder meddelades, eller omständigheter som sökanden inte haft möjlighet att åberopa i sin första ansökan eller under det förfarande som ledde fram till det tidigare beslutet och som är relevanta för att bedöma fallet i fråga (besluten i de ovan i punkt 52 nämnda målen European Dynamics mot kommissionen, punkt 60, och Nijs mot revisionsrätten, punkt 28).
55. Det skall därför undersökas huruvida sökanden i förevarande ansökan har anfört nya omständigheter på grundval av vilka förstainstansrättens bedömning av villkoren (se punkt 46 ovan) för beviljande av uppskov eller interimistiska åtgärder kan ifrågasättas (se, för ett liknande resonemang, beslut av domstolens ordförande den 10 juli 1979 i mål 51/79 R II, Buttner m.fl. mot kommissionen, REG 1979, s. 2387, punkt 4, samt beslut av förstainstansrättens ordförande den 8 oktober 2001 i mål T-236/00 R II, Stauner m.fl. mot parlamentet och kommissionen, REG 2001, s. II-2943, punkt 49, i det ovan i punkt 52 nämnda målet European Dynamics mot kommissionen, punkterna 65, 73 och 75, och av den 22 december 2004 i mål T-201/04 R, Microsoft mot kommissionen, REG 2004, s. II-4463, punkt 325, se även analogt, vad avser uttrycket ”ändrade förhållanden” i den mening som avses i artikel 108 i rättegångsreglerna, beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet kommissionen mot Artegodan, punkterna 63 och 64, samt beslut av förstainstansrättens ordförande den 4 april 2002 i mål T‑198/01 R, Technische Glaswerke Ilmenau mot kommissionen, REG 2002, s. II-2153, punkt 123, och av den 21 januari 2004 i mål T-245/03 R, FNSEA m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II-271, punkt 129).
56. Det skall noteras att förstainstansrätten i beslutet av den 4 april 2006 bedömde att det inte var nödvändigt att pröva villkoret avseende fumus boni juris
eller att göra en avvägning mellan de föreliggande intressena (punkt 91). Det skall därför till att börja med undersökas huruvida sökanden har anfört nya omständigheter på grundval av vilka rättens bedömning av kravet på skyndsamhet kan ifrågasättas.
Omständigheter vilka sökanden uttryckligen gör gällande är nya
57. Det skall inledningsvis noteras att sökanden i sitt yttrande av den 4 september 2006 åberopade tre omständigheter som uttryckligen betecknades som nya. För det första undersöktes sökandens produkter av den rapporterande medlemsstaten den 26 april 2006 och bedömdes då, med avseende på renhetsgraden, vara likvärdiga med den produkt som införts i bilaga I till direktiv 91/414. För det andra har kommissionen antagit ett nytt direktiv i syfte att ändra det omtvistade direktivet. För det andra kommer sökandens enda produkt att återkallas från marknaden när fristen löper ut den 31 augusti 2006.
58. Förstainstansrätten konstaterar till att börja med att rapporten av den 26 april 2006 lades fram efter beslutet av den 4 april 2006 och att den har relevans för prövningen i förevarande mål.
59. Icke desto mindre konstaterar förstainstansrätten att den rapporterande medlemsstaten, i motsats till vad som har gjorts gällande av sökanden, i samband med den nya utvärderingen av sökandens produkt inte kom fram till att produkten var likvärdig med den referensprodukt som beskrivs i bilaga I till direktiv 91/414 med avseende på den i det omtvistade direktivet föreskrivna renhetsgraden för hexaklorbensen.
60. Även om den rapporterande medlemsstaten i samband med den nya utvärderingen antas ha kommit fram till att Vischims produkt är likvärdig med den referensprodukt som beskrivs i bilaga I till direktiv 91/414 saknar denna omständighet betydelse för bedömningen av kravet på skyndsamhet i beslutet av den 4 april 2006. I enlighet med vad som anges i punkt 50 ovan grundades detta nämligen dels på att sökanden inte hade visat att ett orsakssamband förelåg mellan den ifrågasatta rättsakten och den påstådda skadan, dels på att sökanden inte hade presenterat några omständigheter av vilka det gick att sluta sig till att den påstådda skadan var allvarlig och irreparabel, i synnerhet med beaktande av sökandens ekonomiska situation (se, för ett liknande resonemang, beslutet i det ovan i punkt 52 nämnda målet European Dynamics mot kommissionen, punkt 76).
61. Det skall därmed konstateras att trots att rapporten lades fram efter beslutet av den 4 april 2006 och har relevans för prövningen i förevarande mål medför den inte att förstainstansrättens bedömning i fråga om nödvändigheten av de begärda interimistiska åtgärderna kan ifrågasättas.
62. För det andra, vad avser antagandet av ett nytt direktiv om ändring av direktiv 91/414, skall det konstateras att detta antogs först den 22 september 2006, under nummer 2006/76, det vill säga efter det att sökanden hade inkommit med sitt senaste yttrande. Således hänvisade sökanden i detta yttrande enbart till det preliminära förslaget till nämnda rättsakt.
63. Det skall konstateras att kommissionen hela tiden nekade sökanden tillgång till det preliminära förslaget i fråga och att sökanden därför varken kunde åberopa förslaget i den första ansökan om interimistiska åtgärder eller under förfarandet som ledde fram till beslutet av den 4 april 2006. Det var först på uppmaning av förstainstansrättens ordförande som kommissionen den 13 september 2006 tillhandahöll en kopia av nämnda förslag.
64. Av detta följer att det preliminära förslaget, då det har relevans för prövningen i förevarande mål, utgör en ny omständighet i den mening som avses i artikel 109 i rättegångsreglerna.
65. Det skall emellertid konstateras att förstainstansrätten, såsom framgår av punkt 72 i beslutet av den 4 april 2006, redan hade beaktat den möjlighet som noterats av sökanden, nämligen att kommissionen kan ändra det omtvistade direktivet, genom att bedöma att en högre renhetsgrad för hexaklorbensen än den som föreskrivs i det omtvistade direktivet kunde accepteras. Sökanden har emellertid i förevarande ansökan om interimistiska åtgärder inte presenterat några uppgifter på grundval av vilka det preliminära förslaget till direktiv 2006/76 i sig kan anses resultera i att bedömningen av kravet på skyndsamhet i beslutet av den 4 april 2006 kan ifrågasättas.
66. För det tredje, vad avser risken för att sökandens godkännanden återkallas, konstaterar förstainstansrätten att denna risk beaktades redan i beslutet av den 4 april 2006 (se punkterna 70–72). Sökanden har inte presenterat några nya omständigheter i förevarande ansökan om interimistiska åtgärder som motiverar en ändring av bedömningen av denna risk.
67. Förstainstansrätten konstaterar därmed att ingen av de uppgifter som sökanden uttryckligen har betecknat som nya omständigheter medför att förstainstansrättens bedömning av huruvida beviljandet av de begärda interimistiska åtgärderna brådskade kan ifrågasättas.
Andra omständigheter som presenteras för första gången i förevarande ansökan
68. Det skall vidare noteras att sökanden har åberopat fyra omständigheter som inte togs upp i den första ansökan om interimistiska åtgärder utan att uttryckligen göra gällande att de är nya. För det första har sökanden gjort gällande att Syngenta i en skrivelse av den 13 juli 2006, vilken således är av senare datum än beslutet av den 4 april 2006, nekade sökanden tillgång till sin dokumentation. För det andra har sökanden gjort gällande att de behöriga myndigheterna i Förenade kungariket, genom en skrivelse av den 28 juli 2006 som var adresserad till sökanden samt genom skrivelser av den 2 och den 17 augusti 2006 som var adresserade till vissa av bolagets kunder, meddelade att de avsåg att återkalla sökandens nationella godkännanden. För det tredje har sökanden för första gången i förevarande ansökan åberopat att antagandet av det omtvistade direktivet kan leda till att bolaget förlorar sin tillverkningsfabrik i Italien. Slutligen har sökanden, till stöd för uppgiften att bolagets själva existens hotas och för att visa hur den ekonomiska situationen ser ut för den koncern som bolaget tillhör genom sina aktieägare, ingett kvartalsrapporten för en av dess aktieägare avseende det andra kvartalet år 2006.
69. Det skall inledningsvis noteras att förstainstansrätten i beslutet av den 4 april 2006 (punkt 87) anförde följande:
”... Sökanden har inskränkt sig till att göra gällande att den inte kan få tillgång till Syngentas dokumentation, utan att lägga fram någon bevisning, och till att åberopa att Syngenta är ett konkurrerande företag. Denna enda omständighet räcker emellertid inte för att utesluta att Syngenta hade varit berett att låta sökanden ta del av sin dokumentation.”
70. Det skall därmed konstateras att skrivelsen i vilken Syngenta inte efterkommer sökandens begäran, en skrivelse som är daterad den 13 juli 2006, är av senare datum än beslutet av den 4 april 2006 och relevant för bedömningen av den skada som sökanden säger sig ha lidit till följd av att den inte kunde få tillgång till Syngentas dokumentation. Av detta följer att denna skrivelse är en ny omständighet i den mening som avses i artikel 109 i rättegångsreglerna.
71. Förstainstansrätten skall därmed pröva huruvida skrivelsen av den 13 juli 2006, genom vilken Syngenta nekade sökanden tillgång till sin dokumentation, medför att förstainstansrättens bedömning i beslutet av den 4 april 2006 kan ifrågasättas.
72. Sökanden har gjort gällande att Syngenta ”vägrade förhandla om att dela informationen med sökanden till dess att bolaget kunde visa att specifikationen i den omtvistade bestämmelsen hade ändrats” och att sökanden därför inte kunde ”inleda och fullfölja det skiljedomsförfarande som föreskrivs i artikel 16 i Förenade kungarikets förordning från år 2005 om växtskyddsmedel”. Sökanden har dessutom gjort gällande att ”ett sådant skiljeförfarande enligt förordningen skall föregås av en medlingsperiod på 21 dagar, vilket innebär att sökanden helt saknade förutsättningar att iaktta fristdagen den 31 augusti”.
73. Förstainstansrätten nöjer sig med att konstatera att sökanden inte inledde de interna förfaranden som föreskrivs i Förenade kungarikets lagstiftning för att få del av informationen och att bolaget endast uppgav att det inte kunde göra gällande sådana förfaranden, utan att tillhandahålla några uppgifter som styrker att så var fallet.
74. I artikel 16.4 i Plant Protection Products Regulations 2005, vilken bifogats ansökan, föreskrivs följande:
”När en person som önskar begära tillstånd för växtskyddsmedel och innehavarna av befintliga godkännanden för samma produkt inte kan enas om informationsutbyte kan Secretary of State ålägga nämnda person och innehavarna av befintliga godkännanden i England och Wales att dela informationen i syfte att undvika dubbla undersökningar på ryggradsdjur och fastställa såväl förfarandet för användning av sådan information [som] den rimliga intresseavvägningen mellan parterna.”
75. Det finns inget i denna artikel som utesluter att sökanden hade kunnat be Syngenta att dela informationen med bolaget och, för det fall Syngenta inte hade efterkommit en sådan begäran, även på grundval av de skäl som Syngenta framförde i skrivelsen av den 13 juli 2006, att den hade kunnat vända sig till Secretary of State för att och få till stånd ett avtal.
76. Det skall således konstateras att sökanden inte på ett tillfredsställande sätt har visat att den saknade möjlighet att göra gällande Förenade kungarikets förfaranden för informationsutbyte.
77. Det skall därmed k onstateras att Syngentas skrivelse av den 13 juli 2006, trots att den är av senare datum än beslutet av den 4 april 2006 och relevant i förevarande mål, inte medför att förstainstansrättens bedömning i beslutet av den 4 april 2006 kan ifrågasättas.
78. Vad avser skrivelserna från myndigheterna i Förenade kungariket skall det vidare konstateras att det i dessa, även om de är av senare datum än beslutet av den 4 april 2006 och har relevans för prövningen i förevarande mål, dels anges att nämnda myndigheter har för avsikt att återkalla sökandens nationella godkännanden eftersom bolaget inte har visat att det har tillgång till sådan komplett dokumentation som föreskrivs i bilaga II till direktiv 91/414, dels att mottagaren av skrivelserna kan begära omprövning av myndigheternas bedömning.
79. Förstainstansrättens bedömning i beslutet av den 4 april 2006 kan följaktligen inte ifrågasättas på grundval av dessa skrivelser eftersom de enbart bekräftar att den påstådda skadan till följd av återkallandet av de nationella godkännandena inte beror på det omtvistade direktivet utan på ett eventuellt beslut av de nationella myndigheterna, vilka åtnjuter ett visst utrymme för skönsmässig bedömning.
80. Vad avser det faktum att sökanden riskerar att förlora sin tillverkningsfabrik i Italien till följd av antagandet av det omtvistade direktivet, konstaterar förstainstansrätten att sökanden har åberopat denna omständighet för första gången i förevarande ansökan. Det rör sig likväl inte om en omständighet som var oförutsebar eller som inte hade kunnat tas upp i den första ansökan om interimistiska åtgärder.
81. Av detta följer att denna uppgift inte kan anses utgöra en ny omständighet i den mening som avses i artikel 109 i rättegångsreglerna.
82. Slutligen har sökanden, till stöd för uppgifterna att bolagets själva existens hotas och för att visa hur den ekonomiska situationen ser ut för den koncern som bolaget tillhör genom sina aktieägare, ingett kvartalsrapporten för en av dess aktieägare avseende det andra kvartalet år 2006.
83. Även om kvartalsrapporten innehåller uppgifter som åtminstone till viss del är av senare datum än beslutet av den 4 april 2006 och som har relevans för förevarande mål, konstaterar förstainstansrätten att det inte rör sig om ett bestyrkt dokument och att det är omöjligt att utifrån denna handling bedöma den andra aktieinnehavarens ekonomiska situation.
84. Av detta följer att sökandens materiella situation inte kan bedömas på grundval av rapporten med beaktande av de utmärkande dragen för den koncern till vilket bolaget hör genom sina aktieägare. I enlighet med detta medför nämnda rapport inte att förstainstansrättens bedömning i beslutet av den 4 april 2006 kan ifrågasättas.
85. Av det ovan anförda följer att sökanden inte på ett tillfredsställande sätt har visat att nya omständigheter föreligger som medför att förstainstansrättens bedömning av nödvändigheten av att anta de begärda interimistiska åtgärderna i beslutet av den 4 april 2006 kan ifrågasättas.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTENS ORDFÖRANDE
följande:
1) Ansökan om interimistiska åtgärder avslås.
2) Beslut om rättegångskostnader kommer att meddelas senare.
Luxemburg den 13 oktober 2006