62023CJ0423
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
22. ledna 2026 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Vnitřní trh s elektřinou – Směrnice (EU) 2019/944 – Článek 5 – Tržní ceny za dodávky – Směrnice (EU) 2018/2001 – Podpora využívání energie z obnovitelných zdrojů – Nařízení (EU) 2022/1854 – Intervence v mimořádné situaci s cílem řešit vysoké ceny energie – Články 6 a 7 – Strop pro tržní příjmy výrobců elektřiny využívajících určité zdroje energie – Článek 8 – Vnitrostátní opatření, která dále omezují tržní příjmy – Podmínky – Vnitrostátní právní úprava nezaručující výrobcům ponechání 10 % příjmů přesahujících strop – Zachování investic do odvětví obnovitelné energie – Neexistence stropu pro příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené z černého uhlí – Neexistence diferencované právní úpravy pro různé zdroje energie“
Ve věci C‑423/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Regionální správní soud pro Lombardii, Itálie) ze dne 7. července 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 10. července 2023, v řízení
Secab Soc. coop.
proti
Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA),
Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA,
za účasti:
Presidenza del Consiglio dei Ministri,
Ministero della Transizione ecologica,
Ministero dello Sviluppo economico,
Associazione Italia Solare ETS,
Assoidroelettrica,
Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení: I. Jarukaitis (zpravodaj), předseda senátu, M. Condinanzi a N. Jääskinen, soudci,
generální advokát: A. Rantos,
za soudní kancelář: G. Chiapponi, rada,
s přihlédnutím k písemné části řízení a po jednání konaném dne 6. listopadu 2024,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Secab Soc. coop.: C. Mainardis, M. Nussi a A. Travi, avvocati,
–
za Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA: D. Gallo, G. Pellegrino, G. Vercillo a A. Zoppini, avvocati,
–
za Associazione Italia Solare ETS: G. Cassar, avvocata,
–
za Assoidroelettrica: G. B. Conte a G. Giordano, avvocati,
–
za Elettricità Futura – Unione delle imprese elettriche italiane: C. Martorana, avvocata,
–
za italskou vládu: S. Fiorentino a G. Palmieri, jako zmocněnci, ve spolupráci s: L. Delbono a R. Guizzi, avvocati dello Stato,
–
za belgickou vládu: P. Cottin a M. Jacobs, jako zmocněnci, ve spolupráci s: K. Decroix a B. Martel, advocaten,
–
za řeckou vládu: K. Boskovits a C. Kokkosi, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: O. Beynet, B. De Meester, T. Scharf a A. Spina, jako zmocněnci,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 6. února 2025,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/944 ze dne 5. června 2019 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o změně směrnice 2012/27/EU (Úř. věst. 2019, L 158, s. 125), bodů 2, 3 a 12 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/2001 ze dne 11. prosince 2018 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů (Úř. věst. 2018, L 328, s. 82), jakož i bodů 27 až 29, 39 a 41 odůvodnění, čl. 6 odst. 1, čl. 7 odst. 1 písm. h) až j) a čl. 8 odst. 1 písm. a) a d) a odst. 2 nařízení Rady (EU) 2022/1854 ze dne 6. října 2022 o intervenci v mimořádné situaci s cílem řešit vysoké ceny energie (Úř. věst. 2022, L 261 I, s. 1).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Secab Soc. coop., družstevní společností působící v odvětví výroby elektřiny, na jedné straně a Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) (Regulační úřad pro energetiku, sítě a životní prostředí, Itálie) a Gestore dei servizi energetici (GSE) SpA, společností založenou podle italského práva, která je zcela ve vlastnictví italského státu prostřednictvím Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ministerstvo hospodářství a financí, Itálie) a má prosazovat a podporovat rozvoj obnovitelných zdrojů energie a energetické účinnosti v rámci vnitrostátní energetické politiky, na straně druhé ve věci legality vnitrostátní právní úpravy, která stanoví strop pro tržní příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené z některých obnovitelných zdrojů energie.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2018/2001
3
Body 2, 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001 uvádějí:
„(2)
V souladu s čl. 194 odst. 1 [SFEU] je podpora obnovitelných zdrojů energie jedním z cílů politiky [Evropské unie] v oblasti energetiky. Uvedený cíl sleduje i tato směrnice. Důležitou součástí balíčku opatření, která jsou zapotřebí ke snižování emisí skleníkových plynů a ke splnění závazku Unie podle Pařížské dohody o změně klimatu přijatého v návaznosti na 21. konferenci smluvních stran Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu z roku 2015 [...] a rámce Unie v oblasti energetiky a klimatu pro rok 2030, včetně závazného cíle Unie snížit do roku 2030 emise nejméně o 40 % pod úroveň roku 1990, je větší využívání energie z obnovitelných zdrojů. Závazný cíl Unie v oblasti energie z obnovitelných zdrojů pro rok 2030 a příspěvky členských států k tomuto cíli, včetně jejich základních podílů ve vztahu k jejich celkovým národním cílům pro rok 2020, patří mezi prvky s ústředním významem pro energetickou politiku Unie a politiku Unie v oblasti životního prostředí. Další takové prvky s ústředním významem jsou obsaženy v rámci stanoveném touto směrnicí, například pro rozvoj vytápění a chlazení z obnovitelných zdrojů a pro rozvoj paliv z obnovitelných zdrojů používaných v odvětví dopravy.
(3)
Větší využívání energie z obnovitelných zdrojů má rovněž zásadní význam při podpoře zabezpečení dodávek energie, udržitelné energie za dostupné ceny, technického vývoje a inovací a také při zajišťování vedoucí úlohy v oblasti technologií a průmyslu a současně při zajišťování environmentálních, sociálních a zdravotních přínosů a při poskytování významných příležitostí k zaměstnání a regionálnímu rozvoji, zejména ve venkovských a izolovaných oblastech, v regionech nebo v oblastech s nízkou hustotou obyvatelstva nebo tam, kde dochází k částečné deindustrializaci.
[...]
(12)
Za účelem podpory ambiciózních příspěvků členských států ke splnění unijního cíle by měl být vytvořen finanční rámec usnadňující investice do projektů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů v uvedených členských státech, a to včetně využití finančních nástrojů.“
Směrnice 2019/944
4
Článek 5 směrnice 2019/944, nadepsaný „Tržní ceny za dodávky“, stanoví:
„1.   Dodavatelé mohou volně stanovit cenu, za niž dodávají elektřinu zákazníkům. Členské státy přijmou vhodná opatření k zajištění účinné hospodářské soutěže mezi dodavateli.
[...]
3.   Odchylně od odstavců 1 a 2 mohou členské státy uplatňovat veřejné zásahy do stanovování cen za dodávky elektřiny zákazníkům v domácnostech, kteří trpí energetickou chudobou nebo jsou zranitelní. Na tyto veřejné zásahy se vztahují podmínky stanovené v odstavcích 4 a 5.
4.   Veřejné zásahy do stanovování cen za dodávky elektřiny:
a)
musí sledovat cíl obecného hospodářského zájmu a nesmějí překračovat rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle;
b)
musí být jasně vymezené, transparentní, nediskriminační a ověřitelné;
c)
musí zaručovat rovnost přístupu elektroenergetických podniků Unie k zákazníkům;
d)
musí být časově omezené a přiměřené, pokud jde o osoby, které z nich mají prospěch;
e)
nesmí vést k dodatečným nákladům pro účastníky trhu diskriminačním způsobem.
[...]“
Nařízení 2022/1854
5
Body 1, 27 až 29 a 39 až 41 odůvodnění nařízení 2022/1854 uváděly:
„(1)
Od září 2021 jsou na trzích s elektřinou pozorovány velmi vysoké ceny. [...]
[...]
(27)
Úroveň, na níž jsou tržní příjmy zastropovány, by neměla ohrozit schopnost výrobců, na něž se vztahuje, včetně výrobců energie z obnovitelných zdrojů, získat zpět své investiční a provozní náklady, a měla by zachovat a stimulovat budoucí investice do kapacity potřebné pro dekarbonizovanou a spolehlivou elektroenergetickou soustavu. Strop pro tržní příjmy, který je jednotný po celé Unii, je nejvhodnější pro zachování fungování vnitřního trhu s elektřinou, neboť udržuje cenovou soutěž mezi výrobci elektřiny založenou na různých technologiích, zejména pokud jde o obnovitelné zdroje energie.
(28)
Zatímco příležitostná a krátkodobá maxima cen lze považovat za běžný rys trhu s elektřinou a mohou být užitečná pro některé investory k navrácení jejich výrobních investic, extrémní a trvalý nárůst cen pozorovaný od února 2022 se od běžné tržní situace s občasnými maximy cen výrazně liší. Strop pro tržní příjmy by proto neměl být stanoven pod přiměřenými očekáváními účastníků trhu, pokud jde o průměrnou úroveň cen elektřiny v hodinách, během nichž byla poptávka po elektřině nejvyšší, před útočnou válkou [Ruské federace] proti Ukrajině. V posledních desetiletích se až do února 2022 výrazně a soustavně počítalo s průměrnými nejvyššími cenami na velkoobchodním trhu s elektřinou pod 180 [eur] za [megawatthodinu (MWh)] v celé Unii, navzdory rozdílům v cenách elektřiny mezi regiony v Unii. Vzhledem k tomu, že počáteční investiční rozhodnutí účastníků trhu bylo přijato na základě očekávání, že ceny budou v průměru nižší než tato úroveň v době špičky, představuje zastropování tržních příjmů na úrovni 180 [eur]/MWh úroveň výrazně vyšší, než byla tato původní očekávání trhu. Ponecháním takové marže u ceny, jakou by investoři mohli rozumně očekávat, je nezbytné zajistit, aby strop pro tržní příjmy neodporoval počátečnímu posouzení ziskovosti investic.
(29)
Strop pro tržní příjmy ve výši 180 [eur] na MWh je navíc, včetně přiměřené marže, stále vyšší než stávající celkové měrné náklady na výrobu energie (LCOE [levelised cost of electricity]) u příslušných výrobních technologií, takže výrobcům, na něž se vztahuje, dovoluje pokrýt investice i provozní náklady. Vzhledem k tomu, že toto zastropování tržních příjmů ponechává mezi přiměřenými celkovými měrnými náklady na výrobu energie a stropem pro tržní příjmy značnou rezervu, nelze očekávat, že by narušilo investice do nových infrastrukturních kapacit.
[...]
(39)
V zájmu zohlednění obav týkajících se bezpečnosti dodávek by měly mít členské státy možnost stanovit strop pro tržní příjmy způsobem, který výrobcům elektřiny umožní ponechat si 10 % nadměrných příjmů přesahujícím [přesahujících] tento strop.
(40)
Vzhledem k tomu, že skladba výrobních zdrojů a nákladová struktura výroben elektřiny se v jednotlivých členských státech značně liší, měly by mít členské státy možnost, aby za určitých podmínek zachovaly nebo zavedly vnitrostátní krizová opatření.
(41)
Členské státy by si zejména měly ponechat možnost dále omezit příjmy výrobců, na něž se vztahuje [...] strop pro tržní příjmy, a stanovit zvláštní strop pro tržní příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené z černého uhlí, jejíž cena může být v některých členských státech výrazně nižší než cena marginálních technologií. V zájmu zajištění právní jistoty by členské státy měly mít rovněž možnost zachovat nebo zavést vnitrostátní krizová opatření, která omezují tržní příjmy jiných výrobců, než na které se vztahuje celounijní strop pro tržní příjmy.“
6
Článek 6 tohoto nařízení, nadepsaný „Povinný strop pro tržní příjmy“, v odstavcích 1 a 2 stanovil:
„1.   Tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny ze zdrojů uvedených v čl. 7 odst. 1 jsou omezeny na nejvýše 180 [eur] na MWh vyrobené elektřiny.
2.   Členské státy zajistí, aby byl strop pro tržní příjmy zaměřen na veškeré tržní příjmy výrobců a případných zprostředkovatelů účastnících se velkoobchodních trhů s elektřinou jménem výrobců, bez ohledu na tržní časový rámec, v němž se transakce uskutečňuje, i na to, zda se s elektřinou obchoduje dvoustranně nebo na centralizovaném trhu.“
7
Článek 7 uvedeného nařízení, nadepsaný „Uplatnění stropu pro tržní příjmy na výrobce elektřiny“, v odstavcích 1 a 5 stanovil:
„1.   Strop pro tržní příjmy stanovený v článku 6 se vztahuje na tržní příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené z těchto zdrojů:
a)
větrná energie;
b)
solární energie (termální a fotovoltaická);
c)
geotermální energie;
d)
vodní energie bez využití přehradní nádrže;
e)
paliva z biomasy (paliva z pevné nebo plynné biomasy), s výjimkou biomethanu;
f)
odpady;
g)
jaderná energie;
h)
hnědé uhlí;
i)
produkty ze surové ropy;
j)
rašelina.
[...]
5.   Členské státy mohou rozhodnout, že se strop pro tržní příjmy vztahuje pouze na 90 % tržních příjmů přesahujících strop pro tržní příjmy stanovený v čl. 6 odst. 1.“
8
Článek 8 téhož nařízení, nadepsaný „Vnitrostátní krizová opatření“, stanovil:
„1.   Členské státy mohou:
a)
zachovat nebo zavést opatření, která dále omezují tržní příjmy výrobců vyrábějících elektřinu ze zdrojů uvedených v čl. 7 odst. 1, včetně možnosti rozlišovat mezi technologiemi, jakož i tržní příjmy dalších účastníků trhu, včetně těch, kteří se zabývají obchodováním s elektřinou;
[...]
c)
zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření k omezení tržních příjmů výrobců vyrábějících elektřinu ze zdrojů, které nejsou uvedeny v čl. 7 odst. 1;
d)
stanovit zvláštní strop pro tržní příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené z černého uhlí;
[...]
2.   Opatření uvedená v odstavci 1 v souladu s tímto nařízením:
a)
musí být přiměřená a nediskriminační;
b)
nesmějí ohrožovat investiční signály;
c)
musí zajistit pokrytí investic a provozních nákladů;
d)
nesmějí narušovat fungování velkoobchodních trhů s elektřinou, a zejména ovlivňovat žebříček nabídkových cen a tvorbu cen na velkoobchodním trhu;
e)
musí být v souladu s právem Unie.“
9
Článek 10 nařízení 2022/1854, nadepsaný „Rozdělení nadměrných příjmů“, v odstavci 1 stanovil:
„Členské státy zajistí, aby veškeré nadměrné příjmy plynoucí z uplatnění stropu pro tržní příjmy byly použity na financování opatření na podporu konečných odběratelů elektřiny, která cíleně zmírňují dopad vysokých cen elektřiny na tyto odběratele.“
10
Článek 22 tohoto nařízení, nadepsaný „Vstup v platnost a použitelnost“, stanovil:
„1.   Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2.   Aniž jsou dotčeny povinnost zajistit rozdělení nadměrných příjmů v souladu s článkem 10, povinnost použít výnosy z dočasného solidárního příspěvku v souladu s článkem 17 a povinnost podat zprávu podle čl. 20 odst. 2, použije se toto nařízení do dne 31. prosince 2023; avšak:
[...]
c) články 6, 7 a 8 se použijí od 1. prosince 2022 do 30. června 2023;
[...]“
Italské právo
Nařízení s mocí zákona č. 4/2022
11
Nařízení s mocí zákona č. 4/2022, které bylo přeměněno se změnami na zákon prostřednictvím legge n. 25 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 27 gennaio 2022, n. 4, recante misure urgenti in materia di sostegno alle imprese e agli operatori economici, di lavoro, salute e servizi territoriali, connesse all’emergenza da COVID-19, nonché per il contenimento degli effetti degli aumenti dei prezzi nel settore elettrico (zákon č. 25, kterým se se změnami přeměňuje na zákon nařízení s mocí zákona č. 4 ze dne 27. ledna 2022 o naléhavých opatřeních v oblasti podpory podniků a hospodářských subjektů, práce, zdraví a územních služeb v souvislosti s mimořádnou situací způsobenou covidem-19, jakož i naléhavých opatřeních pro omezení dopadů zvýšení cen v odvětví elektroenergetiky) ze dne 28. března 2022 (GURI č. 73 ze dne 28. března 2022, běžný doplněk č. 13) (dále jen „nařízení s mocí zákona č. 4/2022“), obsahuje článek 15a, nadepsaný „Dodatečná opatření týkající se elektřiny vyrobené v zařízeních využívajících obnovitelné zdroje“. Tento článek 15a stanovil:
„1.   Od 1. února 2022 do 31. prosince 2022 se bude uplatňovat obousměrný mechanismus kompenzace ceny energie, a to pokud jde o elektřinu dodanou do sítě prostřednictvím:
a)
fotovoltaických zařízení s výkonem nad 20 kW, na něž se vztahují pevné prémie vyplývající z mechanismu výkupních cen (Conto Energia), které nejsou závislé na tržních cenách;
b)
zařízení s výkonem nad 20 kW, která využívají solární, vodní, geotermální a větrné zdroje a nevyužívají pobídkové mechanismy a která byla uvedena do provozu před 1. lednem 2010.
[...]
3.   Pro účely odstavce 1 vypočítá GSE rozdíl mezi hodnotami uvedenými v písmenech a) a b):
a)
referenční cena, která se rovná ceně uvedené v tabulce [nacházející se v příloze tohoto] nařízení s mocí zákona, pro každou tržní oblast[, ve výši 56 až 58 eur za MWh (s výjimkou ostrovů Sardinie, pro kterou je stanovena na 61 eur za MWh, a Sicílie, pro kterou je stanovena na 75 eur za MWh)];
b)
tržní cena rovnající se:
1)
u zařízení uvedených v odst. 1 písm. a) a u zařízení uvedených v odst. 1 písm. b), která využívají solární, větrné, geotermální a průtočné vodní zdroje, hodinové ceně elektřiny v dané tržní oblasti nebo, v případě smluv o dodávkách uzavřených před 27. lednem 2022, které nesplňují podmínky uvedené v odstavci 7, ceně uvedené v těchto smlouvách;
2)
u zařízení uvedených v odst. 1 písm. b), jiných než uvedených v bodě 1, měsíčnímu aritmetickému průměru hodinových cen elektřiny v daných tržních oblastech nebo, v případě smluv o dodávkách uzavřených před 27. lednem 2022, které nesplňují podmínky uvedené v odstavci 7, ceně uvedené v těchto smlouvách.
4.   Je-li rozdíl uvedený v odstavci 3 kladný, GSE uhradí odpovídající částku výrobci. Je-li tento rozdíl záporný, GSE provede vyrovnání nebo požádá výrobce o odpovídající částku.
[...]“
12
Článek 11 odst. 1 nařízení s mocí zákona č. 115/2022, které bylo přeměněno se změnami na zákon prostřednictvím legge n. 142 – Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 9 agosto 2022, n. 115, recante misure urgenti in materia di energia, emergenza idrica, politiche sociali e industriali (zákon č. 142, kterým se se změnami přeměňuje na zákon nařízení s mocí zákona č. 115 ze dne 9. srpna 2022 o naléhavých opatřeních v oblasti energetiky, vodní krize, sociální a průmyslové politiky) ze dne 21. září 2022 (GURI č. 221 ze dne 21. září 2022, s. 1), prodloužil až do 30. června 2023 platnost kompenzačního mechanismu stanoveného v tomto článku 15a.
Zákon č. 197/22
13
Legge n. 197 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2023 e bilancio pluriennale per il triennio 2023-2025 (zákon č. 197 o předběžném státním rozpočtu na rozpočtový rok 2023 a o víceletém rozpočtu na tříleté období 2023-2025) ze dne 29. prosince 2022 (GURI č. 303 ze dne 29. prosince 2022, běžný doplněk č. 43) (dále jen „zákon č. 197/22“) v čl. 1 odst. 30 až 33 stanoví:
„30.   Podle nařízení [2022/1854] se od 1. prosince 2022 do 30. června 2023 uplatňuje strop pro tržní příjmy výrobců elektřiny prostřednictvím jednosměrného kompenzačního mechanismu, a to pokud jde o elektřinu dodanou do sítě prostřednictvím:
a)
zařízení využívajících obnovitelné zdroje, která nespadají do oblasti působnosti článku 15a [nařízení s mocí zákona č. 4/2022];
b)
zařízení využívajících neobnovitelné zdroje, které jsou uvedeny v čl. 7 odst. 1 nařízení [2022/1854].
31.   Strop pro tržní příjmy se vztahuje na všechny tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny ve výše uvedených zařízeních a případně zprostředkovatelů účastnících se velkoobchodních trhů s elektřinou jménem těchto výrobců, a to bez ohledu na tržní časový rámec, v němž se uskutečňuje transakce, která generuje příjem, a na to, zda se s elektřinou obchoduje dvoustranně, nebo na centralizovaném trhu.
32.   Pro účely odstavce 30 vypočítá [GSE] rozdíl mezi hodnotami uvedenými v písmenech a) a b):
a)
referenční cena ve výši 180 [eur] za MWh, nebo v případě zdrojů, jejichž výrobní náklady jsou vyšší než uvedená cena, hodnota pro danou technologii stanovená podle kritérií definovaných ARERA [...], s přihlédnutím k investičním a provozním nákladům a spravedlivé návratnosti investic. Za tímto účelem se v případě zařízení podporovaných jednosměrnými mechanismy, které nejsou náhradou za zelené certifikáty, referenční cena rovná maximální hodnotě mezi částkou 180 [eur] za MWh a příslušnou sazbou;
b)
tržní cena rovnající se měsíčnímu průměru hodinové ceny v dané tržní oblasti, vypočítaná jako vážený průměr pro zařízení využívající nestálé zdroje energie na základě výrobního profilu každého zařízení a jako aritmetický průměr pro zařízení využívající stálé zdroje energie, nebo v případě smluv o dodávkách uzavřených přede dnem nabytí účinnosti tohoto zákona č. 197/22[, tj. před 1. lednem 2023], které nespadají pod případy uvedené v odstavci 37, ceně uvedené v daných smlouvách.
33.   Je-li rozdíl uvedený v odstavci 32 záporný, GSE provede vyrovnání nebo vyzve výrobce k zaplacení odpovídající částky.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
14
Společnost Secab provozuje průtočné vodní elektrárny. Vzhledem k tomu, že tato společnost spadá do působnosti článku 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022, bylo na ni uplatněno opatření spočívající v zastropování příjmů podle tohoto ustanovení. Poté, co v této souvislosti obdržela od GSE několik faktur, podala k Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Regionální správní soud pro Lombardii, Itálie), který je předkládajícím soudem, žalobu znějící na zrušení zejména rozhodnutí ARERA, kterým se provádí toto ustanovení, technických pravidel pro uplatňování uvedeného ustanovení přijatých GSE, jakož i faktur, které jí GSE vystavila ve dnech 18. října a 15. listopadu 2022 na základě téhož ustanovení. Na podporu své žaloby společnost Secab tvrdí, že článek 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022 je v rozporu s unijním právem.
15
Předkládající soud uvádí, že použití tohoto článku 15a, původně stanovené na období od 1. února 2022 do 31. prosince 2022, bylo nařízením s mocí zákona č. 115/2022 prodlouženo do 30. června 2023. Rovněž poznamenává, že nařízení 2022/1854 vstoupilo v platnost až dne 8. října 2022, že toto nařízení stanovilo vyšší strop pro příjmy a širší oblast působnosti, než jaké stanoví uvedený článek 15a, a odstavce 30 až 38 článku 1 zákona č. 197/22 provedly pro období od 1. prosince 2022 do 30. června 2023 články 6 až 8 tohoto nařízení, přitom ale vyloučily zařízení využívající obnovitelné zdroje energie, která již spadala do působnosti tohoto článku 15a. Předkládající soud uvádí, že ačkoli byl článek 15a přijat před nařízením 2022/1854, představoval v podstatě ustanovení vnitrostátního práva provádějící toto nařízení, pokud jde o energii vyrobenou z obnovitelných zdrojů uvedených v tomto článku 15a.
16
Předkládající soud dodává, že uvedený článek 15a byl stejně jako nařízení 2022/1854 přijat s cílem dočasně omezit mimořádné tržní příjmy výrobců energie, jejichž náklady nejsou ovlivněny kolísáním cen zemního plynu, a to uplatněním stropu na tyto mimořádné příjmy a rozdělením odpovídajících částek mezi konečné odběratele. Má však pochybnosti o konkrétních způsobech, které italský zákonodárce zvolil k zavedení takového stropu pro příjmy.
17
Zaprvé si uvedený soud klade otázku ohledně výše stropu stanoveného v článku 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022. V této souvislosti uvádí, že i když je referenční cena, která je uvedena v odst. 3 písm. a) tohoto článku 15a a pohybuje se mezi 56 eury za MWh vyrobené elektřiny a 75 eury za MWh vyrobené elektřiny, výrazně nižší než cena stanovená Unií a této ceně, která činí 180 eur za MWh vyrobené elektřiny, se ani zdaleka nepřibližuje, je podle ARERA spravedlivá. Italský zákonodárce totiž tuto cenu stanovil na základě aritmetického průměru cen, které byly zjištěny v každé tržní oblasti mezi 1. lednem 2010 a 31. prosincem 2020 a přepočítány s ohledem na inflaci. Má však za to, že podle bodu 28 odůvodnění nařízení 2022/1854 bylo pro účely stanovení stropu pro tržní příjmy třeba vycházet z hodin, během nichž byla poptávka nejvyšší před útočnou válkou Ruské federace proti Ukrajině. Mimoto během roku 2020, který byl poznamenán narušeními souvisejícími s epidemií covidu-19, dosáhla jednotná vnitrostátní cena rekordně nízké úrovně, a to až 38,92 eura za Mwh vyrobené elektřiny, zatímco v roce 2021, který nebyl v tomto průměru zohledněn, došlo k výraznému zvýšení této ceny až na 125 eur za MWh vyrobené elektřiny, a ke zvýšení ceny došlo i v prvním čtvrtletí roku 2022, kdy dosáhla 308 eur za MWh vyrobené elektřiny. Za těchto podmínek má předkládající soud pochybnosti o tom, zda je strop stanovený v uvedeném článku 15a přiměřený a rozumný, jelikož tento článek nezaručuje, že si výrobci mohou ponechat 10 % příjmů přesahujících tento strop, jak to vyžaduje bod 39 odůvodnění tohoto nařízení.
18
Předkládající soud dále uvádí, že článek 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022 není podle všeho způsobilý k ochraně investic v odvětví energie z obnovitelných zdrojů, zejména pokud jde o schopnost uskutečnit takové investice v budoucnu s cílem zvýšit využívání obnovitelných zdrojů energie. V této souvislosti odkazuje zejména na bod 2 odůvodnění směrnice 2018/2001, který podle jeho názoru zdůrazňuje význam nahrazení fosilních zdrojů energie a podpory využívání obnovitelných zdrojů, jakož i na body 28 a 29 odůvodnění nařízení 2022/1854, z nichž podle jeho názoru vyplývá, že je nezbytné stanovit strop tak, aby neměl vliv na počáteční posouzení návratnosti investic. Italský zákonodárce přitom podle všeho tyto požadavky nezohlednil při stanovení stropu podle tohoto článku 15a.
19
Zadruhé předkládající soud poznamenává, že nařízení 2022/1854 stanoví, že na výrobce energie využívající hnědé uhlí, ropu a rašelinu se vztahuje strop stanovený v jeho článku 6, a v bodě 41 odůvodnění a v čl. 8 odst. 1 písm. d) stanoví, že členské státy by měly stanovit zvláštní strop pro výrobce využívající černé uhlí. Článek 15a nařízení s mocí zákona č. 4/0022 přitom podle jeho názoru nestanoví žádná pravidla platná pro tyto výrobce, kteří tak získali neoprávněnou výhodu. Dále uvádí, že i když čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení 2022/1854 umožňuje členským státům diferencovat použitelný režim podle jednotlivých zdrojů energie, uvedený článek 15a zavedl jediný strop pro všechny kategorie výrobců, na které se tento článek vztahuje, i když se výrobní náklady u jednotlivých kategoriích zařízení liší.
20
Za těchto podmínek se Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Regionální správní soud pro Lombardii) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Brání čl. 5 odst. 4 směrnice [2019/944], body 3 a 12 odůvodnění směrnice [2018/2001], jakož i body 27[ až 29 a] 39 odůvodnění, čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 nařízení [2022/1854] vnitrostátní právní úpravě, která stanoví strop pro tržní příjmy z prodeje elektřiny způsobem stanoveným v článku 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022 [...], který nezaručuje výrobcům možnost ponechat si 10 % jejich příjmů přesahujících tento strop?
2)
Brání čl. 5 odst. 4 směrnice [2019/944], body 2, 3 a 12 odůvodnění směrnice [2018/2001], jakož i body 27[ až 29 a] 39 odůvodnění, čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 písm. b) a c) nařízení [2022/1854] vnitrostátní právní úpravě, která stanoví strop pro tržní příjmy z prodeje elektřiny způsobem stanoveným v článku 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022 [...], který nezachovává ani nepodporuje investice do odvětví energie z obnovitelných zdrojů?
3)
Brání bod 3 odůvodnění směrnice [2018/2001], jakož i body 27 a 41 odůvodnění, čl. 7 odst. 1 písm. h)[ až] j), čl. 8 odst. 1 písm. a) a d) a čl. 8 odst. 2 nařízení [2022/1854] vnitrostátní právní úpravě, která stanoví strop pro tržní příjmy z prodeje elektřiny způsobem stanoveným v článku 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022 [...], který nestanoví žádný zvláštní strop pro příjmy získané z prodeje energie vyrobené z černého uhlí ani diferencovanou právní úpravu pro různé zdroje výroby?“
K přípustnosti
21
GSE a italská vláda tvrdí, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná, neboť neobsahuje všechny skutkové a právní poznatky nezbytné k tomu, aby Soudní dvůr mohl poskytnout užitečnou odpověď, takže nesplňuje požadavky uvedené v článku 94 jednacího řádu Soudního dvora. GSE zejména tvrdí, že předkládající soud opomenul u každé z položených otázek uvést určité skutkové nebo právní okolnosti, které jsou však rozhodující pro správné posouzení pochybností vyjádřených předkládajícím soudem, které se ostatně do značné míry opírají o úvahy uvedené společností Secab v žalobě, kterou podala k posledně uvedenému soudu.
22
Podle ustálené judikatury, která se odráží v čl. 94 písm. a) a b) jednacího řádu, nezbytnost dospět k takovému výkladu unijního práva, jenž bude užitečný pro vnitrostátní soud, vyžaduje, aby tento soud vymezil skutkový a právní rámec, do něhož spadají jím položené otázky, nebo alespoň vysvětlil skutkové předpoklady, na nichž jsou tyto otázky založeny. Kromě toho je nezbytné, jak uvádí čl. 94 písm. c) jednacího řádu, aby sama žádost o rozhodnutí o předběžné otázce obsahovala důvody, které vedly předkládající soud k otázce týkající se výkladu či platnosti určitých ustanovení unijního práva, jakož i souvislosti, které uvedený soud spatřuje mezi uvedenými ustanoveními a vnitrostátní právní úpravou použitelnou ve sporu v původním řízení (rozsudek ze dne 21. prosince 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, bod 59 a citovaná judikatura).
23
V projednávaném případě předkládací rozhodnutí tyto požadavky splňuje. Obsahuje totiž podrobný popis relevantního skutkového a právního rámce a u každé z položených otázek předkládající soud uvedl důvody, proč se domnívá, že vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení může být v rozporu s ustanoveními unijního práva, která uvádí.
24
Vnitrostátní soudy mají mimoto tu nejširší možnost obrátit se na Soudní dvůr s otázkou ohledně výkladu příslušných ustanovení unijního práva. Je totiž pouze na vnitrostátním soudu, kterému byl spor v původním řízení předložen a který musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, aby s ohledem na konkrétní okolnosti věci posoudil jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, jež klade Soudnímu dvoru. Z toho plyne, že se na otázky položené vnitrostátními soudy vztahuje domněnka relevance a odmítnutí Soudního dvora rozhodnout o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na uvedené otázky (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 16. prosince 1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, body 15 a 18, a rozsudek ze dne 1. srpna 2025, Voore Mets a Lemeks Põlva, C‑784/23, EU:C:2025:609, bod 31).
25
Z toho vyplývá, že skutečnost, že úvahy předkládajícího soudu vycházejí do značné míry z úvah, které před ním uvedla společnost Secab, i kdyby byla prokázána, nemůže být důvodem pro nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, jelikož podmínky uvedené v článku 94 jednacího řádu jsou splněny a v projednávaném případě nenastala žádná ze situací, za kterých může Soudní dvůr odmítnout rozhodnout o předběžné otázce a které jsou uvedeny v předchozím bodě tohoto rozsudku.
26
Dále vzhledem k tomu, že belgická vláda zpochybňuje přípustnost části položených otázek v rozsahu, v němž je jejich cílem získat výklad bodů odůvodnění unijních aktů, ačkoli nejsou právně závazné, postačuje uvést, že tato okolnost sama o sobě nemůže být důvodem pro tvrzenou nepřípustnost (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. prosince 1989, Grimaldi, C‑322/88, EU:C:1989:646, body 7 a 8, a rozsudek ze dne 15. července 2021, FBF, C‑911/19, EU:C:2021:599, body 53 a 54).
27
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je tedy přípustná.
K předběžným otázkám
K první otázce
28
Na úvod je třeba připomenout, že v rámci postupu spolupráce mezi vnitrostátními soudy a Soudním dvorem zavedeného článkem 267 SFEU přísluší Soudnímu dvoru poskytnout předkládajícímu soudu užitečnou odpověď, která mu umožní rozhodnout spor, který mu byl předložen. Z tohoto hlediska je na Soudním dvoru, aby případně přeformuloval otázky, které jsou mu položeny. Soudní dvůr dále může zohlednit i normy unijního práva, na které vnitrostátní soud ve své otázce neodkázal (viz rozsudek ze dne 28. listopadu 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, bod 18, a rozsudek ze dne 1. srpna 2025, Alace a Canpelli, C‑758/24 a C‑759/24, EU:C:2025:591, bod 44).
29
Okolnost, že předkládající soud ve svých otázkách formálně odkázal na určitá konkrétní ustanovení unijního práva, totiž nebrání tomu, aby Soudní dvůr předkládajícímu soudu poskytl všechny prvky výkladu, které mohou být pro rozhodnutí věci v původním řízení užitečné, přičemž ze všech poznatků předložených tímto soudem, zejména z odůvodnění předkládacího rozhodnutí, vytěží ty prvky unijního práva, které je s přihlédnutím k předmětu sporu třeba vyložit (viz rozsudek ze dne 29. listopadu 1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, bod 26, a rozsudek ze dne 1. srpna 2025, Alace a Canpelli, C‑758/24 a C‑759/24, EU:C:2025:591, bod 45).
30
V projednávaném případě přitom z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že se předkládající soud snaží získat informace, které mu umožní posoudit, zda je s unijním právem slučitelná vnitrostátní právní úprava přijatá před nařízením 2022/1854, která byla platná od 1. února 2022 do 30. června 2023 a stanovila strop pro tržní příjmy z prodeje elektřiny. Mimoto se jeví, že za účelem odpovědi na první položenou otázku je třeba zohlednit rovněž čl. 7 odst. 5 a čl. 8 odst. 1 nařízení 2022/1854, na které předkládající soud ve znění této otázky neodkázal.
31
Je tedy třeba mít za to, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 5 odst. 4 směrnice 2019/944, body 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 6 odst. 1 a článek 8 nařízení 2022/1854 ve spojení s čl. 7 odst. 5 a body 27 až 29 a 39 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, aniž zaručovala, že si tito výrobci ponechají 10 % svých příjmů přesahujících tento strop.
32
V této souvislosti je třeba na prvním místě připomenout, že článek 5 směrnice 2019/944 v odstavci 1 stanoví, že dodavatelé mohou volně stanovit cenu, za niž dodávají elektřinu zákazníkům, a členské státy přijmou vhodná opatření k zajištění účinné hospodářské soutěže mezi dodavateli. Odstavec 3 tohoto článku 5 však stanoví, že odchylně mimo jiné od tohoto odstavce 1 mohou členské státy uplatňovat veřejné zásahy do stanovování cen za dodávky elektřiny zákazníkům v domácnostech, kteří trpí energetickou chudobou nebo jsou zranitelní, přičemž na tyto veřejné zásahy se vztahují podmínky stanovené v odstavcích 4 a 5 uvedeného článku 5.
33
Cílem čl. 5 odst. 4 směrnice 2019/944 je tedy upravit zásahy členských států do stanovování cen, za které dodavatelé elektřiny prodávají elektřinu určitým kategoriím zákazníků. Toto ustanovení proto nijak nesouvisí se stanovením stropu pro tržní příjmy z prodeje elektřiny určitými výrobci.
34
Z toho plyne, že uvedené ustanovení musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 31 tohoto rozsudku.
35
Na druhém místě je třeba připomenout, že preambule unijního aktu není právně závazná (rozsudek ze dne 19. listopadu 1998, Nilsson a další, C‑162/97, EU:C:1998:554, bod 54, a rozsudek ze dne 19. prosince 2024, Caisse d’allocations familiales des Hauts-de-Seine, C‑664/23, EU:C:2024:1046, bod 39). Body 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001 tedy nemohou jako takové ukládat povinnosti, a to zejména členským státům. Nemohou proto bránit takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 31 tohoto rozsudku.
36
Každopádně i za předpokladu, že odkazem na body 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001 předkládající soud žádá o výklad ustanovení této směrnice, je třeba konstatovat, že tyto body 3 a 12 odůvodnění se omezují na obecné úvahy týkající se zaprvé úlohy, kterou může větší využívání energie z obnovitelných zdrojů hrát zejména při podpoře bezpečnosti dodávek energie, udržitelné energie za dostupné ceny a technologického rozvoje, a zadruhé cíle, aby byl za účelem podpory ambiciózního zapojení členských států do plnění cíle Unie zaveden v těchto členských státech finanční rámec pro usnadnění investic do projektů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů. Tyto obecné úvahy se však nepojí k žádnému konkrétnímu ustanovení směrnice 2018/2001, které by členským státům ukládalo konkrétní povinnost.
37
Z výše uvedeného vyplývá, že body 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 31 tohoto rozsudku.
38
Na třetím místě je třeba uvést, že podle čl. 22 odst. 2 písm. c) nařízení 2022/1854 byly články 6 až 8 tohoto nařízení použitelné od 1. prosince 2022 do 30. června 2023. Z toho plyne, že tyto články nelze v žádném případě vykládat tak, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 31 tohoto rozsudku, pokud jde o období, v němž nebyly použitelné, tedy v projednávaném případě v období od 1. února 2022 do 30. listopadu 2022.
39
Pokud jde dále o období dotčené v původním řízení, během kterého byly tyto články použitelné, je třeba připomenout, že čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení stanoví, že tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny ze zdrojů uvedených v čl. 7 odst. 1 uvedeného nařízení jsou omezeny na nejvýše 180 eur na MWh vyrobené elektřiny. Tento čl. 7 odst. 1 písm. d) mezi tyto zdroje řadí vodní energii bez využití přehradní nádrže.
40
Uvedený článek 7 v odstavci 5 mimoto upřesňuje, že členské státy mohou rozhodnout, že se strop pro tržní příjmy vztahuje pouze na 90 % tržních příjmů přesahujících strop pro tržní příjmy stanovený v čl. 6 odst. 1 nařízení 2022/1854.
41
Z toho plyne, že členské státy musí na základě čl. 6 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. d) a odst. 5 nařízení 2022/1854 mimo jiné omezit tržní příjmy výrobců, kteří vyrábějí elektřinu v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, na nejvýše 180 eur na MWh vyrobené elektřiny a nemají povinnost, ale pouze možnost uplatnit tento strop pouze na 90 % tržních příjmů přesahujících strop stanovený v uvedeném čl. 6 odst. 1.
42
V projednávaném případě je však nesporné, že strop dotčený v původním řízení nečiní 180 eur na MWh vyrobené elektřiny, ale je nižší, než je strop stanovený v témže čl. 6 odst. 1. V této souvislosti článek 8 nařízení 2022/1854 v odstavci 1 vyjmenovává různá vnitrostátní opatření, která mohou členské státy přijmout v případě krize a která musí splňovat podmínky uvedené v odstavci 2 tohoto článku 8.
43
Konkrétně čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení 2022/1854 mimo jiné stanoví, že členské státy mohou zachovat nebo zavést opatření, která dále omezují tržní příjmy výrobců vyrábějících elektřinu ze zdrojů uvedených v čl. 7 odst. 1 tohoto nařízení. Pokud jde o odstavec 2 tohoto článku 8, v písm. a) se uvádí, že opatření uvedená v odstavci 1 uvedeného článku 8 musí být přiměřená a nediskriminační, v písm. b) se uvádí, že tato opatření nesmějí ohrožovat investiční signály, v písm. c) se uvádí, že musí zajistit pokrytí investic a provozních nákladů, v písm. d) se uvádí, že nesmějí narušovat fungování velkoobchodních trhů s elektřinou, a zejména ovlivňovat žebříček nabídkových cen a tvorbu cen na velkoobchodním trhu, a v písm. e) se uvádí, že musí být v souladu s právem Unie.
44
Článek 8 nařízení 2022/1854 tedy neobsahuje povinnost členských států uplatnit strop, který by zachovaly nebo zavedly podle odstavce 1 tohoto článku 8, pouze na 90 % příjmů přesahujících tento strop. Z toho plyne, že nařízení 2022/1854 nemůže bránit vnitrostátní právní úpravě, která stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních, která využívají energii z přirozeného průtoku vody, a to z toho důvodu, že taková právní úprava nezaručuje, že si tito výrobci ponechají 10 % svých příjmů přesahujících tento strop.
45
V této souvislosti je třeba s ohledem na pochybnosti předkládajícího soudu ještě dodat, že nelze mít za to, že taková právní úprava je nepřiměřená ve smyslu čl. 8 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení, ledaže by se mělo za to, že sám unijní normotvůrce tím, že se omezil pouze na to, že členským státům poskytl možnost uvedenou v čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení, porušil zásadu proporcionality. Podle obecné výkladové zásady musí být přitom ustanovení vykládáno v co největším možném rozsahu způsobem, který nezpochybní jeho platnost (rozsudek ze dne 4. října 2001, Itálie v. Komise, C‑403/99, EU:C:2001:507, bod 37, a rozsudek ze dne 8. května 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, bod 66).
46
Výklad uvedený v bodě 44 tohoto rozsudku je mimoto podpořen body odůvodnění nařízení 2022/1854. Bod 39 odůvodnění tohoto nařízení totiž uvádí, že v zájmu zohlednění obav týkajících se bezpečnosti dodávek „by měly mít členské státy možnost“ stanovit strop pro tržní příjmy způsobem, který výrobcům elektřiny umožní ponechat si 10 % nadměrných příjmů přesahujících tento strop. Tento bod 39 odůvodnění tedy potvrzuje, že ani v rámci stropu stanoveného v čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení nemají členské státy povinnost umožnit dotyčným výrobcům, aby si ponechali 10 % nadměrných příjmů přesahujících tento strop.
47
Kromě toho bod 40 odůvodnění uvedeného nařízení uvádí, že jelikož skladba výrobních zdrojů a nákladová struktura výroben elektřiny se v jednotlivých členských státech značně liší, měly by mít členské státy možnost, aby za určitých podmínek zachovaly nebo zavedly vnitrostátní krizová opatření. Bod 41 odůvodnění nařízení 2022/1854 v této souvislosti mimo jiné uvádí, že členské státy by si měly ponechat možnost dále omezit příjmy výrobců, na něž se vztahuje strop pro tržní příjmy. Tyto body odůvodnění tedy neobsahují žádný údaj v tom smyslu, že by členské státy byly v rámci stropu, který by zachovaly nebo zavedly na základě čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení, povinny stanovit, že si dotyční výrobci mohou ponechat 10 % svých příjmů přesahujících tento strop.
48
Totéž platí pro body 27 až 29 odůvodnění nařízení 2022/1854, které předkládající soud zmiňuje ve své první otázce a které rovněž neobsahují žádné údaje nasvědčující existenci povinnosti, kterou předkládající soud předpokládá v rámci své první otázky.
49
Z toho plyne, že čl. 6 odst. 1 a článek 8 nařízení 2022/1854 ve spojení s čl. 7 odst. 5, jakož i body 27 až 29 a 39 odůvodnění tohoto nařízení, musí být – pakliže jsou použitelné ratione temporis – vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 31 tohoto rozsudku.
50
S ohledem na výše uvedené je třeba na první otázku odpovědět, že čl. 5 odst. 4 směrnice 2019/944, body 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 6 odst. 1 a článek 8 nařízení 2022/1854 ve spojení s čl. 7 odst. 5, jakož i body 27 až 29 a 39 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, aniž zaručovala, že si tito výrobci ponechají 10 % svých příjmů přesahujících tento strop.
K druhé otázce
51
S ohledem na to, co již bylo uvedeno v bodech 28 až 30 tohoto rozsudku, je třeba mít za to, že podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 5 odst. 4 směrnice 2019/944, body 2, 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 písm. b) a c) nařízení 2022/1854 ve spojení s body 27 až 29 a 39 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, přičemž tento strop byl stanoven na základě aritmetického průměru cen, které byly zjištěny v příslušné tržní oblasti v období od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2020 a přepočítány s ohledem na inflaci.
52
V této souvislosti je třeba na prvním místě připomenout, že ze stejných důvodů, jako jsou důvody již uvedené v bodech 32 a 33 tohoto rozsudku, musí být čl. 5 odst. 4 směrnice 2019/944 vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v předchozím bodě tohoto rozsudku.
53
Na druhém místě je třeba uvést, že ze stejných důvodů, jako jsou důvody již uvedené v bodech 35 a 36 tohoto rozsudku, musí být body 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001 vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 51 tohoto rozsudku. Totéž platí pro bod 2 odůvodnění této směrnice. Posledně uvedený bod odůvodnění totiž kromě toho, že není právně závazný, pouze zdůrazňuje, že cíl podpory obnovitelných zdrojů energie je jedním z cílů politiky Unie v oblasti energetiky, které sleduje uvedená směrnice, a větší využívání energie z obnovitelných zdrojů je důležitou součástí balíčku opatření, která jsou zapotřebí mimo jiné ke snižování emisí skleníkových plynů, aniž je konkrétně vyjádřen ve specifickém ustanovení téže směrnice.
54
Na třetím místě je třeba uvést, že ze stejného důvodu, jako je důvod uvedený v bodě 38 tohoto rozsudku, nemohou čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 písm. b) a c) nařízení 2022/1854 bránit takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 51 tohoto rozsudku, pokud jde o období, v němž nebyly použitelné, tedy v projednávaném případě v období od 1. února do 30. listopadu 2022.
55
Pokud jde dále o období dotčené v původním řízení, během kterého byla tato ustanovení použitelná, je třeba konstatovat, že z čl. 6 odst. 1 a z článku 8 nařízení 2022/1854, jejichž znění je připomenuto v bodech 39, 42 a 43 tohoto rozsudku, vyplývá, že jak rovněž uvedl generální advokát v bodě 44 svého stanoviska, pouhá skutečnost, že strop stanovený členským státem podle čl. 8 odst. 1 je nižší než strop stanovený v čl. 6 odst. 1 nařízení 2022/1854, nemůže sama o sobě založit neslučitelnost tohoto prvního stropu s tímto nařízením, jelikož tato ustanovení ponechávají členským státům určitý prostor pro uvážení, který jim umožňuje stanovit strop s přihlédnutím k charakteristikám jejich vnitrostátního trhu. Nařízení 2022/1854 totiž kromě dodržení podmínek uvedených v odstavci 2 tohoto článku 8 neobsahuje žádný přesný údaj o tom, jak má být strop stanoven členskými státy, které využívají možnost uvedenou v čl. 8 odst. 1 tohoto nařízení, zejména v jeho písmenu a).
56
V této souvislosti nelze body 27 až 29 a 39 odůvodnění nařízení 2022/1854 vykládat tak, že členským státům ukládají povinnost postupovat podle konkrétní metodiky. Jak již bylo připomenuto v bodě 35 tohoto rozsudku, preambule unijního aktu není právně závazná. Tyto body odůvodnění tedy nemohou jako takové ukládat povinnosti, a to zejména členským státům.
57
Ostatně i když tento bod 27 odůvodnění uvádí, že úroveň, na níž jsou tržní příjmy zastropovány, by neměla ohrozit schopnost výrobců, na něž se vztahuje, získat zpět své investiční a provozní náklady, a měla by zachovat a stimulovat budoucí investice do kapacity potřebné pro dekarbonizovanou a spolehlivou elektroenergetickou soustavu, tato upřesnění se svou podstatou neliší od toho, co stanoví čl. 8 odst. 2 písm. b) tohoto nařízení, tedy že investiční signály nesmějí být ohroženy.
58
Body 28 a 29 odůvodnění uvedeného nařízení sice uvádějí důvody, proč Rada Evropské unie v čl. 6 odst. 1 téhož nařízení stanovila strop 180 eur na MWh vyrobené elektřiny, avšak neobsahují povinnost pro členské státy týkající se metodiky, podle které je třeba postupovat při určení stropu, který by stanovily na základě čl. 8 odst. 1 nařízení 2022/1854.
59
Pokud jde o bod 39 odůvodnění tohoto nařízení, a jak již bylo konstatováno v bodě 46 tohoto rozsudku, tento bod odůvodnění pouze uvádí, že v zájmu zohlednění obav týkajících se bezpečnosti dodávek by měly mít členské státy možnost stanovit strop pro tržní příjmy způsobem, který výrobcům elektřiny umožní ponechat si 10 % nadměrných příjmů přesahujícím tento strop.
60
Vzhledem k tomu, že nařízení 2022/1854 neobsahuje žádné závazné pokyny ohledně metodiky, podle které mají členské státy postupovat při stanovení stropu podle čl. 8 odst. 1 nařízení 2022/1854, musí být splněny podmínky stanovené v odstavci 2 tohoto článku 8. V této souvislosti je třeba s ohledem na pochybnosti předkládajícího soudu připomenout, že v souladu s ustanoveními odst. 2 písm. b) a c) uvedeného článku 8 nesmí strop stanovený podle odstavce 1 tohoto článku ohrožovat investiční signály a musí zajistit pokrytí investic a provozních nákladů.
61
Posouzení slučitelnosti stropu zvoleného vnitrostátními orgány ve vztahu ke kritériím uvedeným v písm. b) a c) tohoto odstavce 2 je přitom skutkové povahy a závisí na charakteristických rysech vnitrostátního trhu, jakož i na všech právních a skutkových okolnostech, kterými se vyznačuje zejména situace dotyčných výrobců elektřiny. Toto posouzení tedy spadá do pravomoci vnitrostátních orgánů a v projednávaném případě do pravomoci předkládajícího soudu. Podle ustálené judikatury mu však Soudní dvůr může při rozhodování o předběžné otázce podat upřesňující vysvětlení, a poskytnout mu tak vodítko při jeho posuzování (obdobně viz rozsudek ze dne 21. února 2006, Halifax a další, C‑255/02, EU:C:2006:121, bod 77, a rozsudek ze dne 11. ledna 2024, Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, bod 42).
62
Pro účely tohoto posouzení je tedy zejména relevantní zaprvé skutečnost, že pro účely stanovení stropu bylo odkázáno na objektivní kritérium založené na průměrných podmínkách, které panovaly na trhu před energetickou krizí během relativně dlouhého období, a byla navíc zohledněna inflace. Použití takového objektivního kritéria totiž podle všeho může splňovat požadavky stanovené v čl. 8 odst. 2 písm. b) a c) nařízení 2022/1854, jelikož umožňuje zajistit, aby byl strop stanoven na úrovni ceny, kterou běžně obezřetní investoři mohli rozumně předvídat v okamžiku, kdy uskutečnili investice.
63
Zejména vzhledem k tomu, že v souladu s tímto čl. 8 odst. 2 písm. c) musí být strop pro tržní příjmy stanoven tak, aby zachytil nadměrné příjmy a zároveň byly zohledněny investiční a provozní náklady, které musí být pokryty, strop stanovený na základě takového kritéria se jeví jako vhodný k tomu, aby byly zachyceny pouze příjmy přesahující takovou cenovou úroveň, tedy příjmy, které tito investoři nemohli rozumně očekávat v okamžiku, kdy učinili své investiční rozhodnutí.
64
Skutečnost, že v projednávaném případě byl zohledněn rok 2020, ale nikoli rok 2021, nemůže prokázat, že taková metoda nesplňuje podmínky uvedené v těchto ustanoveních. Je totiž nesporné, že ceny energií začaly od roku 2021 výrazně růst; bod 1 odůvodnění nařízení 2022/1854 ostatně zdůrazňuje, že již od září 2021 byly na trzích s elektřinou pozorovány velmi vysoké ceny. Konstatování, že rok 2021 by měl být nutně zohledněn pro účely stanovení stropu, který mohou členské státy zavést podle článku 8 tohoto nařízení, by tedy bylo v rozporu s cílem sledovaným tímto stropem. S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, se dále jeví, že skutečnost, že byl v projednávaném případě použit průměr cen za období deseti let bezprostředně předcházejících abnormálnímu zvýšení cen, které má strop kompenzovat ve prospěch spotřebitelů, a tento průměr byl navíc upraven s ohledem na inflaci, umožňuje neutralizovat jakoukoli případnou anomálii, která by se týkala jednoho ze zohledňovaných deseti let.
65
Zadruhé v rámci posouzení, které má provést předkládající soud, jsou rovněž relevantní výjimečná povaha a omezená časová působnost dotčeného stropu, a to zejména jsou-li dány do spojitosti s průměrnou dobou provozu zařízení vyrábějících elektřinu z obnovitelných zdrojů, na která se tento strop vztahuje, a se skutečností, že investice v odvětví energie z obnovitelných zdrojů jsou ze své podstaty dlouhodobými investicemi. V projednávaném případě a s výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, se tedy s ohledem na výjimečnou povahu stropu dotčeného v původním řízení a na omezenou dobu jeho použitelnosti ve srovnání s dobou provozu průtočné vodní elektrárny nejeví, že by stanovení stropu podle takové metodiky, jako je metodika dotčená v původním řízení, mohlo ohrozit investice v tomto odvětví.
66
Zatřetí jsou pro posouzení účinků, které může mít strop pro příjmy na investice, rovněž relevantní struktura nákladů dotyčných zařízení a aktualizované náklady na energii pro danou technologii. Ze spisu, který má Soudní dvůr k dispozici, vyplývá, že s výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, zůstala struktura nákladů takových výrobců energie z obnovitelných zdrojů, jako je společnost Secab, do značné míry nezměněna navzdory nepředvídatelnému zvýšení cen fosilních paliv, jelikož toto zvýšení nemělo u takových hospodářských subjektů vliv na náklady na výrobu energie.
67
Začtvrté okolnost, že stejně jako v projednávaném případě je stanovený strop doprovázen mechanismem, který vytváří zákonnou povinnost poskytnout dotčeným výrobcům náhradu v případě nadměrného poklesu tržních cen, takže tento strop představuje rovněž minimální cenu zaručenou těmto výrobcům, naznačuje, že uvedený strop je stanoven na úrovni, která je dostatečná ke splnění podmínek uvedených v čl. 8 odst. 2 písm. b) a c) nařízení 2022/1854, ledaže by se mělo za to, že byl zaveden mechanismus postrádající ekonomickou logiku.
68
Zapáté bude muset předkládající soud rovněž zohlednit skutečnost, že nařízení 2022/1854 – jakožto intervence v mimořádné situaci s cílem zajistit ochranu veřejného zájmu – i prostřednictvím takových možností, které poskytuje členským státům, jako jsou možnosti vyplývající z jeho čl. 8 odst. 1, a sice možnost stanovit při dodržení podmínek uvedených v odstavci 2 tohoto článku 8 strop nižší, než je strop stanovený v čl. 6 odst. 1 tohoto nařízení, vyvažuje zájmy výrobců energie z obnovitelných zdrojů se zájmy spotřebitelů a v čl. 10 odst. 1 usiluje o to, aby nadměrné příjmy plynoucí z uplatnění stropu pro tržní příjmy byly členskými státy použity na financování opatření na podporu konečných odběratelů elektřiny, která zmírňují dopad vysokých cen elektřiny na tyto odběratele.
69
Z výše uvedeného vyplývá, že na druhou otázku je třeba odpovědět, že čl. 5 odst. 4 směrnice 2019/944, body 2, 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 písm. b) a c) nařízení 2022/1854 ve spojení s body 27 až 29 a 39 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, přičemž tento strop byl stanoven na základě aritmetického průměru cen, které byly zjištěny v příslušné tržní oblasti v období od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2020 a přepočítány s ohledem na inflaci, pokud taková právní úprava neohrožuje investice do odvětví energie z obnovitelných zdrojů ve smyslu tohoto čl. 8 odst. 2 písm. b) a c), což je třeba posoudit s ohledem na všechny relevantní okolnosti.
K třetí otázce
70
Na úvod je třeba poznamenat, že z žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že svou třetí otázkou se předkládající soud zamýšlí nad tím, zda je nutné zaprvé stanovit strop pro příjmy výrobců elektřiny z černého uhlí a zadruhé stanovit diferencované stropy pro různé kategorie výrobců elektřiny, na které se vztahuje strop stanovený v článku 15a nařízení s mocí zákona č. 4/2022. Toto nařízení s mocí zákona se přitom vztahuje pouze na určitá zařízení využívající „solární, vodní, geotermální a větrné zdroje“.
71
S ohledem na to, co již bylo uvedeno v bodech 28 až 30 tohoto rozsudku, je tudíž třeba mít za to, že podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda bod 3 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 7 odst. 1 písm. h) až j), čl. 8 odst. 1 písm. a) a d) a čl. 8 odst. 2 nařízení 2022/1854 ve spojení s body 27 a 41 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, aniž stanovila strop pro příjmy z prodeje energie vyrobené z černého uhlí nebo diferencovaný strop pro výrobce elektřiny ze solárních, geotermálních nebo větrných zdrojů.
72
V této souvislosti je třeba zaprvé připomenout, že jak již bylo uvedeno v bodech 35 a 36 tohoto rozsudku, bod 3 odůvodnění směrnice 2018/2001 není právně závazný a není nijak konkrétně vyjádřen v konkrétním ustanovení této směrnice. Tento bod 3 odůvodnění ostatně nijak nesouvisí se stanovením takového stropu pro příjmy určitých výrobců elektřiny, jako je strop dotčený v původním řízení. Uvedený bod 3 odůvodnění tudíž nemůže bránit takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v předchozím bodě tohoto rozsudku.
73
Zadruhé čl. 7 odst. 1 písm. h) až j), čl. 8 odst. 1 písm. a) a d) a čl. 8 odst. 2 nařízení 2022/1854 nemohou být ze stejného důvodu, jako je důvod již uvedený v bodě 38 tohoto rozsudku, vykládány tak, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava popsaná v bodě 71 tohoto rozsudku, v období od 1. února 2022 do 30. listopadu 2022, neboť tato ustanovení nebyla v daném období použitelná ratione temporis.
74
Pokud jde o období od 1. prosince 2022 do 30. června 2023, z čl. 7 odst. 1 nařízení 2022/1854 ve spojení s jeho čl. 6 odst. 1 vyplývá, že strop pro tržní příjmy stanovený v tomto článku 6 se vztahuje na tržní příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené ze zdrojů uvedených v tomto čl. 7 odst. 1. Mezi tyto zdroje patří zejména: větrná energie [písm. a)], termální a fotovoltaická solární energie [písm. b)], geotermální energie [písm. c)], vodní energie bez využití přehradní nádrže [písm. d)], hnědé uhlí [písm. h)], produkty ze surové ropy [písm. i)] a rašelina [písm. j)]. Černé uhlí nepatří mezi zdroje energie vyjmenované v uvedeném čl. 7 odst. 1.
75
Naproti tomu čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení v písmenu c) upřesňuje, že členské státy mohou zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření k omezení tržních příjmů výrobců vyrábějících elektřinu ze zdrojů, které nejsou uvedeny v čl. 7 odst. 1 téhož nařízení, a v písmenu d) upřesňuje, že členské státy mohou stanovit zvláštní strop pro tržní příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené z černého uhlí. Jak vyplývá z jednoznačného znění těchto ustanovení, jedná se o pouhé možnosti přiznané členským státům. Členské státy tedy nejsou povinny stanovit strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny z černého uhlí.
76
Mimoto podle čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení 2022/1854 mají členské státy pouze možnost rozlišovat mezi technologiemi. Pouhou skutečnost, že taková právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, stanovila stejný strop pro příjmy v případě výrobců elektřiny ze zdrojů vyjmenovaných v čl. 7 odst. 1 písm. d) a h) až j) nebo že zákon č. 197/22 stanovil odlišný strop pro výrobce elektřiny z jiných zdrojů vyjmenovaných v tomto odstavci 1, tudíž nelze považovat za porušení ustanovení tohoto nařízení.
77
Body 27 a 41 odůvodnění tohoto nařízení, na něž odkazuje předkládající soud, neumožňují přijmout jiný výklad, než jaký je uveden v bodech 75 a 76 tohoto rozsudku. Vzhledem k tomu, že preambule unijního aktu není právně závazná, nemohou být body odůvodnění takového aktu uplatňovány jako důvod pro odchýlení se od vlastních ustanovení dotyčného aktu ani pro výklad těchto ustanovení ve smyslu odporujícím jejich znění (rozsudek ze dne 21. března 2024, LEA, C‑10/22, EU:C:2024:254, bod 51 a citovaná judikatura). V projednávaném případě je přitom znění článků 6 až 8 nařízení 2022/1854 jednoznačné, pokud jde o neexistenci povinnosti členských států stanovit strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny z černého uhlí nebo stanovit diferencované stropy v závislosti na použitých technologiích.
78
Ostatně, jak již bylo konstatováno v bodě 57 tohoto rozsudku, bod 27 odůvodnění nařízení 2022/1854 se ve své podstatě neliší od toho, co stanoví čl. 8 odst. 2 písm. b) tohoto nařízení, a pouze uvádí, že strop pro příjmy nesmí ohrozit investice do obnovitelných zdrojů energie. Pokud jde o bod 41 odůvodnění uvedeného nařízení, ten pouze potvrzuje, že členské státy mají pouze možnost stanovit zvláštní strop pro tržní příjmy získané z prodeje elektřiny vyrobené z černého uhlí.
79
S ohledem na výše uvedené je třeba na třetí otázku odpovědět, že bod 3 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 7 odst. 1 písm. h) až j), čl. 8 odst. 1 písm. a) a d) a čl. 8 odst. 2 nařízení 2022/1854 ve spojení s body 27 a 41 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, aniž stanovila strop pro příjmy z prodeje energie vyrobené z černého uhlí nebo diferencovaný strop pro výrobce elektřiny ze solárních, geotermálních nebo větrných zdrojů.
K nákladům řízení
80
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 5 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/944 ze dne 5. června 2019 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o změně směrnice 2012/27/EU, body 3 a 12 odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/2001 ze dne 11. prosince 2018 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů, jakož i čl. 6 odst. 1 a článek 8 nařízení Rady (EU) 2022/1854 ze dne 6. října 2022 o intervenci v mimořádné situaci s cílem řešit vysoké ceny energie ve spojení s čl. 7 odst. 5 a body 27 až 29 a 39 odůvodnění tohoto nařízení
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, aniž zaručovala, že si tito výrobci ponechají 10 % svých příjmů přesahujících tento strop.
2)
Článek 5 odst. 4 směrnice 2019/944, body 2, 3 a 12 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 6 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 písm. b) a c) nařízení 2022/1854 ve spojení s body 27 až 29 a 39 odůvodnění tohoto nařízení
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, přičemž tento strop byl stanoven na základě aritmetického průměru cen, které byly zjištěny v příslušné tržní oblasti v období od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2020 a přepočítány s ohledem na inflaci, pokud taková právní úprava neohrožuje investice do odvětví energie z obnovitelných zdrojů ve smyslu tohoto čl. 8 odst. 2 písm. b) a c), což je třeba posoudit s ohledem na všechny relevantní okolnosti.
3)
Bod 3 odůvodnění směrnice 2018/2001, jakož i čl. 7 odst. 1 písm. h) až j), čl. 8 odst. 1 písm. a) a d) a čl. 8 odst. 2 nařízení 2022/1854 ve spojení s body 27 a 41 odůvodnění tohoto nařízení
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před nařízením 2022/1854 a pro období od 1. února 2022 do 30. června 2023 stanovila strop pro tržní příjmy výrobců získané z výroby elektřiny v zařízeních využívajících energii z přirozeného průtoku vody, aniž stanovila strop pro příjmy z prodeje energie vyrobené z černého uhlí nebo diferencovaný strop pro výrobce elektřiny ze solárních, geotermálních nebo větrných zdrojů.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.