62019TO0627(01)_RES
Byla T‑627/19
(Ištraukų skelbimas)
Harry Shindler ir kt.
prieš
Europos Komisiją
2020 m. liepos 14 d. Bendrojo Teismo (dešimtoji kolegija) nutartis
„Ieškinys dėl neveikimo ir dėl panaikinimo – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Jungtinės Karalystės išstojimas iš Sąjungos – Prašymai priimti sprendimą išlaikyti tam tikrų Jungtinės Karalystės piliečių Sąjungos pilietybę ir sprendimą dėl įvairių priemonių, susijusių su Jungtinės Karalystės piliečių teisėmis – Komisijos pozicija – Raginimo imtis veiksmų nebuvimas – Atsisakymas priimti sprendimą išlaikyti tam tikrų Jungtinės Karalystės piliečių Sąjungos pilietybę – Suinteresuotumo kreiptis į teismą nebuvimas – Akivaizdžiai nepriimtinas ieškinys“
Ieškinys dėl neveikimo – Neveikimas – Sąvoka – Veiksmų nesiėmimas – Aktas, nesuteikiantis naudos – Neįtraukimas
(SESV 265 straipsnis)
(žr. 28 punktą)
Ieškinys dėl neveikimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Priimtinumo sąlygos – Prieš tai pateiktas raginimas imtis veiksmų – Institucijos pozicijos nepateikimas – „Locus standi“ – Kumuliacinės sąlygos – Ieškinio nepriimtinumas vienos iš šių sąlygų netenkinimo atveju
(SESV 265 straipsnis)
(žr. 32 punktą)
Ieškinys dėl neveikimo – Institucijos raginimas imtis veiksmų – Nebuvimas – Nepriimtinumas
(SESV 265 straipsnio antra pastraipa)
(žr. 35 punktą)
Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Atsiradusio ir esamo suinteresuotumo būtinybė – Ieškinys, dėl kurio ieškovas gali gauti naudos – Nebuvimas – Nepriimtinumas
(SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa)
(žr. 47 punktą)
Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Panaikinimas, galintis lemti tik naujo sprendimo, iš esmės tapataus panaikintajam, priėmimą – Suinteresuotumo nebuvimas
(SESV 263 straipsnis)
(žr. 48, 49 punktus)
Santrauka
2016 m. birželio 23 d. referendume Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės piliečiai nubalsavo už savo šalies išstojimą iš Europos Sąjungos. 2017 m. kovo 29 d. pagal ESS 50 straipsnio 2 dalį Jungtinė Karalystė pranešė Europos Vadovų Tarybai apie savo ketinimą išstoti iš Sąjungos. Vėliau Europos Vadovų Taryba, susitarusi su Jungtine Karalyste, priėmė kelis sprendimus (
1
), kuriais pratęsė ESS 50 straipsnio 3 dalyje numatytą terminą, kuriam pasibaigus Sutartys nebūtų taikomos Jungtinei Karalystei, jeigu nebūtų sudarytas susitarimas dėl jos išstojimo sąlygų. Remiantis Sprendimo 2019/584 1 straipsniu šis terminas iš principo turėjo baigtis 2019 m. spalio 31 d.
2019 m. liepos 31 d. keli Jungtinės Karalystės piliečiai, gyvenantys Italijoje ar Prancūzijoje (toliau – ieškovai), nusiuntė laišką Europos Vadovų Tarybai ir Europos Sąjungos Tarybai. 2019 m. rugpjūčio 1 d. iš esmės identišką laišką jie nusiuntė Europos Komisijai. Šiuose laiškuose ieškovai atkreipė trijų nurodytų institucijų dėmesį į Jungtinės Karalystės piliečių, gyvenančių kitose valstybėse narėse nei Jungtinė Karalystė ir ten sukūrusių privatų ir šeimos gyvenimą, padėtį ir prašė jų „konstatuoti neveikimą“ dėl „šių [piliečių] Sąjungos pilietybės neteisėto neišsaugojimo“. Be to, šias tris institucijas jie paragino prieš Jungtinei Karalystei 2019 m. spalio 31 d., kaip buvo numatyta, išstojant iš Sąjungos priimti sprendimą išlaikyti jų Sąjungos pilietybę po šio išstojimo, neatsižvelgiant į tai, ar bus sudarytas susitarimas dėl išstojimo sąlygų. 2019 m. rugsėjo 11 d. pasirašytu raštu Komisija atsakė į 2019 m. rugpjūčio 1 d. laišką (toliau – 2019 m. rugsėjo 11 d. raštas). Šiame rašte ji atmetė nurodytame laiške esantį raginimą imtis veiksmų, pažymėdama, kad Sutartys jai neleidžia priimti ieškovų prašomo sprendimo.
Tada ieškovai pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme. Pirma, jame pateiktas SESV 265 straipsniu grindžiamas reikalavimas dėl neveikimo. Antra, jame pateiktas reikalavimas panaikinti „2019 m. rugsėjo [11 d.] aiškų Komisijos <...> atsisakymą pripažinti neveikimą“, kurį ieškovai, Bendrojo Teismo paprašyti, kvalifikavo kaip SESV 263 straipsniu grindžiamą reikalavimą dėl panaikinimo.
2020 m. liepos 14 d. nutartimi Bendrasis Teismas, pripažinęs, kad tiek reikalavimas dėl neveikimo, tiek reikalavimas dėl panaikinimo yra nepriimtini, atmetė ieškovų ieškinį.
Kiek tai susiję su reikalavimu panaikinti, reikia nurodyti, kad ieškovai Bendrojo Teismo prašė panaikinti 2019 m. rugsėjo 11 d. rašte esantį sprendimą, kuriuo Komisija iš esmės atsisakė priimti sprendimą Jungtinei Karalystei išstojus iš Sąjungos ir neatsižvelgiant į tai, ar bus sudarytas susitarimas dėl išstojimo sąlygų, išlaikyti tam tikrų Jungtinės Karalystės piliečių, kurie tuo metu neturės Sąjungos valstybės narės pilietybės, Sąjungos pilietybę. Grįsdami šį reikalavimą ieškovai nurodė tris pagrindus, kuriais buvo siekiama užginčyti tai, kad šie piliečiai netenka Sąjungos pilietybės.
Pirmiausia Bendrasis Teismas ex officio patikrino, ar ieškovai buvo suinteresuoti remtis šiais trimis pagrindais. Šiuo klausimu jis priminė, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, pirma, ieškovas negali turėti teisinio suinteresuotumo dėl sprendimo, dėl kurio jau dabar aišku, jog jis vėl būtų patvirtintas jo atžvilgiu, panaikinimo ir, antra, ieškinio panaikinimo pagrindas yra nepriimtinas dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo, kai net darant prielaidą, kad šis pagrindas pagrįstas, skundžiamo akto panaikinimas remiantis šiuo pagrindu nesuteiktų naudos ieškovui. Taigi ieškovas negali pagrįsti suinteresuotumo prašyti panaikinti sprendimą, kuriuo atsisakoma imtis veiksmų tam tikroje srityje, remdamasis konkrečiu pagrindu tuomet, kai atitinkama institucija bet kuriuo atveju neturi jokių įgaliojimų imtis veiksmų tam tikroje srityje.
Toliau Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, nagrinėjamu atveju panaikinus 2019 m. rugsėjo 11 d. rašte esantį sprendimą remiantis ieškovų nurodytais pagrindais, ieškovai gautų naudos, tik jeigu Komisija pati paskui priimtų privalomą aktą, kuriuo Jungtinei Karalystei išstojus iš Sąjungos būtų išlaikyta tam tikrų Jungtinės Karalystės piliečių Sąjungos pilietybė.
Šiuo klausimu, iš pradžių priminęs, kad pagal ESS 13 straipsnio 2 dalį kiekviena Sąjungos institucija veikia neviršydama Sutartyse jai suteiktų įgaliojimų, Bendrasis Teismas konstatavo, kad jokia Sutarčių ar antrinės teisės nuostata neleidžia Komisijai priimti privalomų aktų, kuriais Sąjungos pilietybė būtų suteikiama tam tikroms asmenų kategorijoms. Šią išvadą patvirtina aplinkybė, kad pagal ESS 17 straipsnio 2 dalį ši institucija iš principo turi tik įgaliojimus teikti pasiūlymus.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad neatsižvelgiant į tai, kad dėl Jungtinės Karalystės išstojimo iš Sąjungos visi Jungtinės Karalystės piliečiai, kurie išstojimo momentu neturėtų kurios nors valstybės narės pilietybės, galėtų netekti Sąjungos pilietybės, Komisija šiuo atveju neturėjo jokių įgaliojimų priimti privalomo akto, kuriuo po šio išstojimo būtų išlaikyta tam tikrų kategorijų asmenų Sąjungos pilietybė, ir privalėjo atsisakyti priimti aktą, kurio prašė ieškovai. Todėl, panaikinus 2019 m. rugsėjo 11 d. rašte esantį sprendimą remiantis ieškovų nurodytais pagrindais, Komisija akivaizdžiai neturėtų kompetencijos ir nebent galėtų priimti naują sprendimą atsisakyti priimti ieškovų prašomą aktą. Bendrasis Teismas patikslino, kad toks panaikinimas negalėtų suteikti naudos ieškovams, todėl jie neturi teisėto suinteresuotumo pateikti nurodytus pagrindus.
Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad šiuos ieškinio pagrindus reikia atmesti kaip nepriimtinus, o kadangi reikalavimas dėl panaikinimo nėra grindžiamas jokiu priimtinu pagrindu, jis pats yra akivaizdžiai nepriimtinas.
(
1
)	2019 m. kovo 22 d. Sprendimas (ES) 2019/476 (OL L 80 I, 2019, p. 1) ir 2019 m. balandžio 11 d. Sprendimas (ES) 2019/584 (OL L 101, 2019, p. 1).