62002CC0417_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadas
1. Šis ieškinys dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo pareikštas dėl Graikijos Respublikos 1985 m. birželio 10 d. Tarybos direktyvos 85/384/EEB dėl architektūros diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, palengvinančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas(2) (toliau – Architektų direktyva) perkėlimo bei taikymo.
2. Atsisakydama vieno dublike nurodyto ieškinio teisinio pagrindo, Komisija Teisingumo Teismo prašo:
a) pripažinti, kad Graikijos Respublika:
– priimdama ir palikdama galioti Prezidento dekreto Nr. 107/1993 3 straipsnio 1 dalies c punktą;
– leisdama, kad Techniko Epimelitirio Elladas
(Graikijos technikos rūmai), kuriuose privaloma registruotis siekiant vykdyti architekto veiklą Graikijoje, sistemingai atsisakytų įregistruoti Europos Bendrijos piliečius, turinčius pagal Direktyvą 85/384/EEB pripažinti ne Graikijoje išduotus diplomus;
neįvykdė įsipareigojimų pagal Architektų direktyvą;
b) priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
3. Graikijos Respublika triplike prašo ieškinį atmesti.
II – Dėl pirmo ieškinio teisinio pagrindo: Prezidento dekreto Nr. 107/1993 3 straipsnio 1 dalies c punktas
4. Šis ieškinio teisinis pagrindas grindžiamas Graikijos teisės aktų nuostatomis, kurių tikslas nustatyti, ar architektas, siekiantis įsisteigti Graikijoje, privalo turėti Architektų direktyvoje nurodytus diplomus atitinkantį diplomą.
A – Teisinis pagrindas
5. Architektų direktyvos 2 straipsnis numato, kad valstybės narės pripažįsta oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus, gautus baigus 3 straipsnio reikalavimus atitinkantį ugdymą ir mokymąsi. Pagal 7 straipsnio 1 dalį valstybė narė, kurios teritorijoje išduotas oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas, pateikia Komisijai oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus, kurie atitinka šiuos reikalavimus. Komisija pagal 7 straipsnio 2 dalį paprastai šiuos oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus paskelbia Oficialiajame leidinyje. Galiausiai, 8 ir 9 straipsniai reglamentuoja procedūrą, kaip nagrinėjamos skirtingos nuomonės dėl oficialias kvalifikacijas patvirtinančių dokumentų kokybės.
6. Graikijos Prezidento dekreto Nr. 107/1993 3 straipsnio 1 dalis iki 2002 m. spalio 17 d. numatė, kad architektai, įgiję išsilavinimą kitose valstybėse narėse, ir norintys jose įsisteigti, privalo pateikti nustatytos formos valstybės narės išduotą pažymėjimą, įrodantį, kad jų oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas atitinka Architektų direktyvos reikalavimus.
7. Ši nuostata buvo pakeista 2002 m. spalio 17 d. Dekretu Nr. 272/2002. Nuo
tos dienos į Graikijos Prezidento dekreto Nr. 107/1993 13 straipsnio priedus
buvo įtraukti kitose valstybėse narėse išduotų oficialias kvalifikacijas patvirtinančių dokumentų, atitinkančių Architektų direktyvos reikalavimus, sąrašai. Jei architektai, norintys įsisteigti Graikijoje, teikdami prašymą dėl pripažinimo pagal Prezidento dekreto Nr. 107/1993 3 straipsnio 1 dalies c punktą turi vieną iš šių oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų nėra reikalaujam pateikti kitų dokumentų, patvirtinančių, kad šis dokumentas atitinka Architektų direktyvos reikalavimus. Tačiau jei architektas remėsi kitu oficialią kvalifikaciją patvirtinančiu dokumentu, jis taip pat privalo pateikti valstybės narės išduotą pažymėjimą, patvirtinantį, kad šis oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas atitinka Architektų direktyvos reikalavimus.
8. Prieš pat 2004 m. kovo 4 d. teismo posėdį Graikijos vyriausybė pranešė, kad ši nuostata buvo dar kartą pakeista. Remiantis šiuo pakeitimu prašymą pateikęs asmuo gali tiesiogiai remtis Komisijos parengtu direktyvą atitinkančių diplomų sąrašu neprivalėdamas tokiu atveju pateikti pažymėjimo.
B – Ikiteisminė procedūra ir šalių argumentai
9. Ikiteisminėje procedūroje Komisija tvirtino, kad neproporcinga sistemingai reikalauti pažymėjimų, įrodančių atitiktį oficialias kvalifikacijas patvirtinantiems dokumentams, kurie nėra pripažįstami remiantis nustatytomis teisėmis (neabejotinai turimas minty Architektų direktyvos 11 straipsnis, nurodantis pažymėjimus apie nustatytas teises). Ieškinyje ji pabrėžia, kad Graikijos sudarytame sąraše nėra išvardyti visi oficialias kvalifikacijas patvirtinantys dokumentai, kurie minimi pagal Architektų direktyvos 6 ir 9 straipsnius paskelbtame Komisijos sąraše. Komisija dublike atkreipia dėmesį į tai, kad į Graikijos sudarytą sąrašą nebuvo įtraukti du Komisijos sąrašo atnaujinimai, padaryti po Prezidento dekreto Nr. 272/2002 priėmimo. Ji teigia, jog tai, kad pateikiant Graikijos sudarytame sąraše nenumatytus oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus vis dar taikomas reikalavimas pateikti ir pažymėjimą dėl atitikties Architektų direktyvai, nesuderinama su šia direktyva. Ji pažymėjo, kad iškilus abejonėms dėl oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų kokybės, turėtų būti taikoma Architektų direktyvos 8 ir 9 straipsniuose numatyta procedūra. Architektų direktyvos 27 straipsnis numato, kad tik kilus pagrįstoms abejonėms dėl dokumento autentiškumo priimančioji valstybė galėtų reikalauti tokio patvirtinimo.
10. Teismo posėdyje Komisija nurodė, kad po paskutiniųjų Graikijos teisės aktų pakeitimų, remdamasi šiuo ieškinio teisiniu pagrindu ji kitų kaltinimų nereiškia. Tačiau pažymėjo, kad negalima priimti sprendimo dėl atsisakymo nuo
šio ieškinio teisinio pagrindo.
11. Graikijos vyriausybė pareiškė, kad priimančiosios valstybės pažymėjimo reikalaujama siekiant palengvinti kompetentingų institucijų tikrinimą, ar toks oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas egzistuoja pagal Architektų direktyvą. Jos manymu, tai yra būtina iki atitinkamas oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas bus įtrauktas į Graikijos sudarytą pripažįstamų oficialias kvalifikacijas patvirtinančių dokumentų sąrašą. Ji remiasi Architektų direktyvos 15 konstatuojamąją dalimi, pagal kurią „siekdamos palengvinti nacionalinėms valdžios institucijoms šios direktyvos taikymą, valstybės narės gali numatyti, kad be oficialių mokslo pažymėjimų asmuo, kuris tenkina tų institucijų numatytus mokymosi reikalavimus, turėtų kilmės valstybės narės arba valstybės narės, iš kurios jis yra atvykęs, kompetentingų institucijų išduotą pažymėjimą, nurodantį, kad šiems dokumentams taikoma ši direktyva“.
C – Dėl šio ieškinio teisinio pagrindo priimtinumo
12. Šį teisinį pagrindą reikia aiškinti taip, kad jis grindžiamas Prezidento dekreto Nr. 107/1993, kuris pakeistas Prezidento dekretu Nr. 272/2002, 3 straipsnio 1 dalies c punktu. Kadangi Komisija teismo posėdyje šio teisinio pagrindo neatsisakė, neturi reikšmės tai, kad, atsižvelgdama į šios nuostatos paskutinius pakeitimus, ji pripažįsta, jog kitų kaltinimų nepareikš.
13. Vis dėlto šis ieškinio teisinis pagrindas galėtų būti nepriimtinas, nes Prezidento dekreto Nr. 107/1993, kuris pakeistas Prezidento dekretu Nr. 272/2002, 3 straipsnio 1 dalies c punktas nebuvo įvardintas nei oficialiame įspėjime, nei argumentuotoje nuomonėje.
14. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką ikiteisminės procedūros paskirtis suteikti suinteresuotajai valstybei narei galimybę įvykdyti įsispareigojimus pagal Bendrijos teisę ir veiksmingai apsiginti nuo Komisijos pareikštų kaltinimų. Iš to išplaukia, kad pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dalykas apibrėžiamas per šioje nuostatoje numatytą ikiteisminę procedūrą. Todėl ieškinys turi būti grindžiamas tais pačiais motyvais ir tais pačiais pagrindais, kaip ir argumentuota nuomonė. Todėl šioje nuomonėje nepareikštas kaltinimas pripažintinas nepriimtinu proceso Teisingumo Teisme metu.(3)
15. Pirmas ieškinio teisinis pagrindas tokia forma argumentuotoje nuomonėje nurodytas nebuvo, nes pagal Prezidento dekreto Nr. 107/1993, kuris pakeistas Prezidento dekretu Nr. 272/2002, 3 straipsnio 1 dalies c punktą pažymėjimą pateikti reikalaujama ne visais atvejais, o tik jei oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas nėra įtrauktas į Graikijos sudarytą pripažįstamų diplomų sąrašą. Todėl nurodyto pažeidimo apimtis labiau apribota, nei tai buvo nurodyta argumentuotoje nuomonėje.
16. Tačiau tai nereiškia, kad šis teisinis pagrindas nepriimtinas. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas sumažino reikalavimus nustatyti bylos dalyką ikiteisminėje
procedūroje tiek, kiek nėra reikalaujama, kad visiškai sutaptų nacionalinės teisės nuostatos, nurodytos argumentuotoje nuomonėje ir ieškinyje. Kai tarp šių dviejų procedūros stadijų teisės aktas yra keičiamas, pakanka to, kad visa ikiteisminėje procedūroje ginčytuose teisės aktuose įtvirtinta sistema lieka galioti ir valstybei narei po argumentuotos nuomonės priėmus naujus teisės aktus, kurie ginčijami pareiškus ieškinį(4) .
17. Bent jau tiek, kiek pagal Prezidento dekreto Nr. 107/1993, kuris pakeistas Prezidento dekretu Nr. 272/2002, 3 straipsnio 1 dalies c punktą vis dar reikalaujama pateikti išduodančiosios valstybės narės pažymėjimą, jog oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas atitinka Architektų direktyvą, tokį kaltinimą Komisija buvo pareiškusi argumentuotoje nuomonėje. Todėl šiuo klausimu šis ieškinio teisinis pagrindas yra priimtinas.
D – Dėl ieškinio teisinio pagrindo pagrįstumo
18. Komisijos kaltinimą reikia aiškinti taip, kad šiuo atveju pažymėjimas, įrodantis oficialią kvalifikaciją patvirtinančio dokumento atitiktį Architektų direktyvai būtų nereikalingas ir dėl to neproporcingas, jeigu šis oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas yra nurodytas Komisijos pranešime dėl pripažįstamų dokumentų.
19. Tokia valstybių narių pareiga aiškiai iš Architektų direktyvos neišplaukia. Priešingai, iš 11 ir 27 straipsnių, kurie numato pažymėjimus remiantis nustatytomis teisėmis ir, priešingai, kilus pagrįstoms abejonėms dėl dokumento autentiškumo, galima daryti išvadą, kad negalima reikalauti pateikti kitus pažymėjimus. Tačiau tam prieštarauja direktyvos 15 konstatuojamoji dalis, pagal kurią leidžiama pateikti pažymėjimus dėl oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų atitikties direktyvai. Todėl Architektų direktyvos tekstas šiuo požiūriu yra dviprasmiškas.
20. Žinoma, visi nustatyti reikalavimai, kurie apsunkina prašymo dėl oficialią kvalifikaciją patvirtinančio dokumento pripažinimą, sudaro kliūtį pasinaudoti EB 43 straipsnyje įtvirtinta įsisteigimo teise. Aiškinant Architektų direktyvą reikia atsižvelgti į šią pagrindinę laisvę. Apribojimai turi būti pateisinti bendrojo intereso pagrindu(5) .
21. Papildomas formalus reikalavimas pateikti valstybės narės išduotą pažymėjimą apsunkina pateikti prašymą dėl oficialią kvalifikaciją patvirtinančio dokumento pripažinimo. Tačiau tai, kad priimančioji valstybė narė gali pripažinti, kad šis oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas atitinka Architektų direktyvos reikalavimus iš esmės yra įtvirtinti siekiant apsaugos tikslų. Visgi nėra reikalaujama pateikti valstybės narės išduotą individualų pažymėjimą, jeigu oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas yra įtrauktas į Komisijos sudarytą pripažįstamų dokumentų sąrašą. Kadangi Graikijoje vienintelė institucija – Technikos rūmai – turi teisę pripažinti architektų oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus, leidžiama nustatyti reikalavimą, kad ši institucija susipažintų su Oficialiajame leidinyje paskelbtu Komisijos sąrašu ir jį naudotų pripažindama oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus. Bet kuriuo atveju, neužtenka pateikti nuorodą į Graikijos sudarytą sąrašą, nes jis nevisada gali būti atnaujintas tuo pačiu metu, kaip ir Komisijos sąrašas, išskyrus teorinę galimybę, ir, kaip teisingai pabrėžė Komisija, praktiškai šis sąrašas nėra greitai atnaujinamas.
22. Todėl Prezidento dekreto Nr. 107/1993, kuris pakeistas Prezidento dekretu Nr. 272/2002, 3 straipsnio 1 dalies c punktas neatitinka Architektų direktyvos ir EB 43 straipsnio nuostatų tiek, kiek pagal šią nuostatą pateikiant Komisijos sudarytame sąraše dėl pripažįstamų dokumentų įvardintus oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus nustatomas reikalavimas pridėti išduodančiosios valstybės narės išduotą pažymėjimą, įrodantį, kad šis dokumentas atitinka Architektų direktyvos reikalavimus. Todėl pirmas ieškinio teisinis pagrindas yra priimtinas.
III – Antras ieškinio teisinis pagrindas: Graikijos technikos rūmų praktika
A – Ikiteisminė procedūra ir šalių argumentai
23. 1999 m. liepos 9 d. Komisija procese dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo į papildomą oficialų įspėjimą įtraukė antrą ieškinio teisinį pagrindą. Ji Graikijos Respubliką kaltino tuo, kad Technikos rūmai(6) sistemingai atsisako įregistruoti asmenis, turinčius ne Graikijoje išduotus oficialias kvalifikacijas patvirtinančius dokumentus, kurie turėjo būti pripažinti pagal Architektų direktyvą. Šiuo požiūriu ji rėmėsi trimis atvejais, kai prašymą pateikęs asmuo daugiau kaip metus nesėkmingai siekia, kad jo dokumentai būtų pripažinti. 2000 m. vasario 24 d. argumentuotoje nuomonėje Komisija šį kaltinimą paliko.
24. Kitą šį kaltinimą pagrindžiantį įrodymą Komisija ieškinyje nurodė 2001 m. liepos 16 d. Graikijos aplinkos ir apgyvendinimo bei žemėtvarkos sistemos planavimo ministro raštą, kuriame ministras Technikos rūmus ragino pagreitinti architektų, turinčių pripažintinus oficialią kvalifikaciją patvirtinančius dokumentus, registravimo procedūrą.
25. Graikijos vyriausybė pirmą kartą į šį kaltinimą reagavo 2000 m. gegužės 8 d. pateikdama atsakymą į pareikštą argumentuotą nuomonę. Ji nurodė keturių asmenų, kurie jau buvo įregistruoti, pavardes. Komisijos aiškiai nurodyti atvejai aptarti nebuvo.
26. 2003 m. sausio 23 d. Graikijos vyriau sybė atsiliepime į ieškinį nurodė, kad iki šio datos buvo pateikti 37 prašymai įregistruoti ir Technikos rūmai jau yra įregistravę devynis architektus. Ji papildomai nurodė, kad kiti septyni architektai buvo pakviesti įregistruoti, iš kurių būti įregistruotais du asmenys jau nebenorėjo. 2003 m. gegužės 19 d. triplike Graikijos vyriausybė pažymi, kad baigiama kitų penkių architektų įregistravimo procedūra.
27. Iš likusių 21 prašymus pateikusių asmenų keturi asmenys nepateikė jokių dokumentų, o 17 asmenų pateikė neišsamius prašymus. Visų buvo paprašyta savo prašymus papildyti. Iki tripliko parengimo dienos tik dešimt prašymus pateikusių asmenų savo prašymus papildė.
28. Siekdamas patikslinti faktines bylos aplinkybes Teisingumo Teismas
paprašė dėl visų prašymus pateikusių asmenų pateikti informaciją:
1)	kada jie pateikė prašymą įregistruoti,
2)	kada Technikos rūmai juos įregistravo; ir
3)	esant reikalui, kada Technikos rūmai paragino prašymus pateikusius asmenis savo prašymus papildyti.
29. Atsakydama, 2004 m. sausio 21 d. Graikijos vyriausybė nurodė, kad iki šios datos Technikos rūmams buvo pateiktas 41 prašymas įregistruoti ir devyni architektai buvo įregistruoti. Šių devynių prašymų pateikimo datos Graikijos vyriausybė nenurodė.
30.
Du prašymus pateikę asmenys atsiėmė savo prašymus dėl įregistravimo. Ir šiuo atveju datos nebuvo nurodytos.
31. 14 architektų papildė savo prašymus ir 2004 m. sausio 8 d. Sprendimu buvo įregistruoti. Prašymai buvo pateikti 1988–2002 m. laikotarpiu.(7) Graikijos vyriausybė nenurodė, ar prašymus pateikę asmenys buvo raginami papildyti savo prašymus ir, kada buvo raginami.
32. Kiti dvylika prašymus pateikusių asmenų, kurie 2002 m. gruodžio 30 d. buvo paraginti papildyti savo prašymus, dar nėra to padarę. Šiuo atveju kalbama apie 1992–2002 m. laikotarpiu pateiktus prašymus(8) .
33. Galiausiai, 2003 m. gegužės 22 d. vienas prašymą pateikęs asmuo ir 2003 m. spalio 7 d. kiti trys prašymus pateikę asmenys prašymus pateikė be patvirtinančių dokumentų.
34. Teismo posėdyje Graikijos vyriausybė pripažino, kad visi neišsamius prašymus pateikę asmenys 2002 m. gruodžio 30 d. buvo pirmą kartą paraginti pateikti pagal Prezidento dekretą Nr. 107/1993, kuris pakeistas Prezidento dekretu Nr. 272/2002, reikalaujamus dokumentus. Ji pažymėjo, kad šie raginimo laiškai yra standartiniai laiškai, kuriems taikomos teisės aktų nuostatos. Tačiau ji nenurodė, kokių dokumentų trūko kiekvienu konkrečiu atveju. Ji pabrėžė, kad iki 2002 m. gruodžio 30 d. su prašymus pateikusiais asmenimis buvo kalbėta tik telefonu, kurių dokumentais įrodyti negalima.
35. Be to, Graikijos vyriausybė teigia, kad dėl žemės drebėjimų rizikos Graikijoje, pateiktus prašymus įregistruoti reikia nagrinėti ypač atidžiai.
B – Analizė
36. Pirmiausia primintina, kad Komisijos kaltinimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į argumentuotoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje, t. y. 2000 m. balandžio 24 d., esančią padėtį(9) .
37. Komisija Graikiją kaltina tuo, kad Technikos rūmai sistemingai atsisakė įregistruoti architektus, turinčius pripažintinus oficialią kvalifikaciją patvirtinančius dokumentus. Komisija netvirtina, kad visais atvejais sistemingai atsisakoma pripažinti, bet, kaip matyti iš ieškinio, daugeliu atveju Technikos rūmai prašymus dėl pripažinimo atmetė nepagrįstai visiškai į juos neatsakydami. Nors toks patikslinimas nėra aiškiai minimas nei papildomame oficialiame įspėjime, nei argumentuotoje nuomonėje, tačiau akivaizdu, kad vadovaujantis konkrečiu aiškinimu Komisijos kaltinimą reikėtų suprasti taip.
38. Kaltinimo pagrįstumas vertintinas atsižvelgiant į Architektų direktyvos 20 straipsnio 1 dalį. Pagal šią dalį procedūra, kuria remiantis suinteresuotajam asmeniui leidžiama pradėti architekto veiklą, turi būti kuo greičiau baigta ir tęstis ne ilgiau kaip tris mėnesius nuo visų dokumentų pateikimo.
39. Iš Graikijos vyriausybės atsakymo į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus matyti, kad 2000 m. balandžio 24 d. ne mažiau kaip 16 prašymų, t. y. 80 % visų gautų prašymų, buvo nagrinėjami ilgiau nei tris mėnesius.
40. Tačiau iš Graikijos vyriausybės atsakymo negalima daryti išvados, kad šie prašymai buvo neišsamūs. Pažymėtina, kad pripažinimui nustatytas trijų mėnesių terminas pradedamas skaičiuoti tik tada, kai pateikiamas išsamus prašymas. Kadangi nėra aišku, ar šie prašymai buvo išsamūs ir, šiuo atveju, kada jie buvo atitinkamai papildyti, negalima nustatyti, ar buvo pažeistas trijų mėnesių terminas.
41. Visgi kompetentingos institucijos pripažinimo procedūrą yra įpareigotos vykdyti kuo greičiau iki bus papildytas neišsamus prašymas. Tai išplaukia iš
Architektų direktyvos 20 straipsnio 1 dalies formuluotės, kuri detaliai reglamentuoja gero administravimo principą(10) . Todėl darytina išvada, kad institucijos privalo neatidėliojamai nustatyti, ar prašymas yra neišsamus, ir
apie tai nedelsiant informuoti prašymą pateikusį asmenį. Ši procedūros stadija negali trukti ilgiau nei išsamaus prašymo nagrinėjimas. Todėl Technikos rūmai privalo vėliausiai per tris mėnesius nuo prašymo įregistruoti gavimo dienos arba prašymą pateikusį asmenį įregistruoti arba jam pranešti, kokių patvirtinančių dokumentų vis dar trūksta(11) .
42. Kaip Graikijos vyriausybė pripažino teismo posėdyje, Technikos rūmai iki 2002 m. gruodžio 30 d. nereikalavo papildyti prašymus, arba bent jau to nereikalavo raštu. Todėl tokia praktika egzistavo ir nagrinėjamu metu, t. y. 2000 m. balandžio 24 d., pasibaigus Komisijos pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui. Graikijos vyriausybė, remdamasi pokalbiais telefonu, šio kaltinimo paneigti negali, nes ji nepateikė nei šių pokalbių pagrindo, nei jų turinio, ir taip pat nepateikė tokių pokalbių įrodymų.
43. Todėl Graikijos vyriausybės rėmimasis ypatingų žemės drebėjimų rizika Graikijoje negali pateisinti, kad nebuvo laikomasi aiškių Architektų direktyvos nuostatų. Jeigu Graikijoje egzistuoja ypatingos problemos, į kurias Architektų direktyvoje nėra pakankamai atsižvelgta, Graikijos vyriausybė turėtų siekti šią direktyvą pakeisti. Šioje byloje Graikijos vyriausybė tokių problemų nenurodė.
44. Todėl pripažintina, kad Graikijos Respublika pažeidė Architektų direktyvos 20 straipsnio 1 dalį, nes daugeliu atveju Technikos rūmai nevykdė architektų pripažinimo procedūros per trumpiausią laiką.
IV – Dėl bylinėjimosi išlaidų
45. Pagal Teisingumo Teismo darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Pagal Teisingumo Teismo darbo reglamento 69 straipsnio 5 dalį ieškinio atsisakiusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei kita šalis to reikalavo savo pastabose dėl ieškinio atsisakymo. Tačiau ieškinio atsisakiusios šalies prašymu išlaidas padengti gali būti nurodyta kitai šaliai, jeigu tai atrodo pateisinama, atsižvelgiant į pastarosios elgesį.
46. Komisija yra pateikusi prašymą padengti bylinėjimosi išlaidas ir laimėjo bylą. Tačiau dublike ji atsisakė trečio ieškinio pagrindo, prieš tai Graikijai nesiėmus priemonių kaltinimą pašalinti. Todėl nėra pagrindo atskirti Graikijos elgesį, kuriuo būtų grindžiamas atsisakymas nuo šio ieškinio pagrindo, ir kuriuo būtų pateisinta tai, kad iš Graikijos būtų priteistos bylinėjimosi išlaidos. Todėl Komisijai priteisiama tik du trečdaliai iki dubliko atsiradusių bylinėjimosi išlaidų ir visos išlaidos, atsiradusios po dubliko pateikimo.
47. Nors Graikijos vyriausybė atsiliepime į ieškinį prašė padengti išlaidas, tačiau toks prašymas nei aiškiai, nei pateikiant nuorodą į ankstesnius prašymus triplike pateiktas nebuvo. Todėl Graikijos vyriausybė padengia visas savo išlaidas.
V – Išvada
48. Todėl Teisingumo Teismui siūlau nuspręsti, kad:
1. Graikijos Respublika
a) priimdama Prezidento dekreto Nr. 107/1993, pakeisto Prezidento dekretu Nr. 272/2002, 3 straipsnio 1 dalies c punktą ir palikdama jį galioti ir
b) dėl to, kad Techniko Epimelitirio Elladas
daugeliu atvejų nevykdė architektų pripažinimo procedūros per trumpiausią laiką,
neįvykdė savo įsipareigojimų pagal 1985 m. birželio 10 d. Tarybos direktyvą 85/384/EEB dėl architektūros diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, palengvinančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas ir EB 43 straipsnį.
2. Graikijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas, visas Komisijos išlaidas, atsiradusias pateikus dubliką, taip pat du trečdalius Komisijos išlaidų, atsiradusių iki dubliko pateikimo. Komisija padengia likusias savo bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)
–	(OL L 223, 1985, p. 15), iš dalies pakeista 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyva 85/614/EEB dėl Ispanijos ir Portugalijos įstojimo, iš dalies keičiančia Direktyvą 85/384/EEB dėl architektūros diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, padedančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas (OL L 376, 1985, p. 1) ir 1986 m. sausio 27 d. Tarybos direktyva 86/17/EEB dėl Portugalijos įstojimo, iš dalies keičiančia Direktyvą 85/384/EEB dėl architektūros diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, padedančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas (OL L 27, 1986, p. 71).
(3)
–	2002 m. sausio 15 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją
(C‑439/99, Rink. I–305, 10 ir 11 punktai).
(4)
–	1992 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją
(C‑105/91, Rink. I–5871, 13 punktas).
(5)
–	Žr. 2002 m. kovo 21 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją
(C‑298/99, Rink. I–3129, 25 ir kt. punktai).
(6)
–	Teisingumo Teismas ne pirmą kartą nagrinėja registraciją šiuose rūmuose. 1988 m. liepos 14 d. Sprendime Komisija prieš Graikiją
(38/87, Rink. 4415) ir 1992 m. sausio 30 d. Sprendime Komisija prieš Graikiją
(Rink. I‑425) buvo nagrinėjami užsieniečių sunkumai būti įregistruotais.
(7)
–	1988 m.: vienas prašymas; 1989 m.: vienas prašymas; 1995 m.: vienas prašymas; 1996 m.: du prašymai; 1997 m.: du prašymai; 1998 m.: du prašymais 1999 m.: vienas prašymas; 2000 m.: vienas prašymas; 2001 m.: du prašymai; 2002 m.: vienas prašymas.
(8)
–	1992 m.: vienas prašymas; 1995 m.: vienas prašymas; 1997 m.: vienas prašymas; 1998 m.: vienas prašymas; 1999 m.: vienas prašymas; 2000 m.: vienas prašymas; 2001 m.: du prašymai; 2002 m.: du prašymai.
(9)
–	Žr. 2003 m. sausio 16 d. Sprendimą Komisija prieš Jungtinę Karalystę
(C‑63/02, Rink. I–821, 11 punktas).
(10)
–	Dėl įpareigojimo reikalus tvarkyti per per kiek įmanomai trumpesnį laiką, taip pat žr. Nicoje paskelbtos 2000 m. gruodžio 7 d. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalį, 1997 m. kovo 18 d. Sprendimą Guérin automobiles prieš Komisiją
(C‑282/95 P, Rink. I–1503, 37 punktas) ir 2001 m. kovo 22 d. generalinio advokato F. G. Jacobs išvadą, pateiktą byloje Z prieš Parlamentą
(2001 m. lapkričio 27 d. Sprendimas C‑270/99 P, Rink. I–9197, I‑9199, 40 ir kt. punktai).
(11)
–	Pastebėtina, kad paprastai standartinio raginimo pateikti teisės aktuose nustatytus dokumentus neturėtų pakakti nuogąstauti, jog prašymas gali būti neišnagrinėtas dėl to, kad nėra išsamus.