62007CC0466
GENERALINIO ADVOKATO
PAOLO MENGOZZI IŠVADA,
pateikta 2008 m. lapkričio 26 d. (
1
)
Byla C-466/07
Dietmar Klarenberg
prieš
Ferrotron Technologies GmbH
„Socialinė politika — Direktyva 2001/23/EB — Įmonių perdavimas — Darbuotojų teisių apsauga — „Perdavimo“ sąvoka — Verslo dalies perdavimas pagal sutartį kitai įmonei — Organizacinis savarankiškumas po perdavimo“
1.
Prašymu priimti prejudicinį sprendimą Landesarbeitsgericht Düsseldorf (Vokietija) pateikia Teisingumo Teismui klausimą dėl 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (
2
) 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktų išaiškinimo.
2.
Šis klausimas iškilo nagrinėjant ginčą tarp Dietmar Klarenberg ir bendrovės Ferrotron Technologies GmbH (toliau – Ferrotron) dėl darbo sutarties, ieškovo sudarytos su bendrove Electrotechnology GmbH (toliau – bendrovė ET), su atsakove pratęsimo.
I — Teisinės aplinkybės
A — Bendrijos teisė
3.
Pirmosios trys Direktyvos 2001/23 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„1977 m. vasario 14 d. Tarybos direktyva 77/187/EEB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (
3
) buvo iš esmės pakeista. Dėl to, siekiant aiškumo ir racionalumo, ją reikėtų susisteminti.
Ekonominės tendencijos nacionaliniu ir Bendrijos lygiu skatina įmonių struktūros pokyčius, teisinių perdavimų ar susijungimų būdu įmones, verslą arba įmonių ar verslo dalis perduodant kitiems darbdaviams.
Būtina garantuoti darbuotojų apsaugą pasikeitus darbdaviui, pirmiausia užtikrinant, kad būtų apsaugotos jų teisės.“
4.
Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose numatyta:
„a)
ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui;
b)
atsižvelgiant į a punktą ir kitas šio straipsnio nuostatas, šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to, ar ta veikla yra pagrindinė, ar pagalbinė;“
5.
Pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį:
„Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodamos perėmėjui.“
B — Nacionalinė teisė
6.
Direktyva 2001/23 ir anksčiau priimtos direktyvos (
4
) į Vokietijos teisę buvo perkeltos Vokietijos civilinio kodekso (Bürgerliches Gesetzbuch, toliau – BGB) 613a straipsniu. Šio straipsnio 1 dalis išdėstyta taip:
„Jei teisės aktu verslas ar dalis verslo perduodama kitam savininkui, pastarasis perima teises ir pareigas, susijusias su perdavimo momentu egzistuojančiais darbo santykiais.“
II — Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
7.
1989 m. sausio 1 d. D. Klarenberg, ieškovas pagrindinėje byloje, įsidarbino bendrovėje ET, kuri vykdo veiklą industrinės automatikos ir matavimų bei kontrolės srityse. jis buvo paskirtas bendrovės ET departamento F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS (Tyrimai ir inovacijos/Elektroninės sistemos/Tinklai/Sąsajos) direktoriumi. Šis departamentas sudarytas iš trijų skyrių: skyrius F+E/ET-Systeme (Tyrimai ir inovacijos/Elektroninės sistemos), už kurį tiesiogiai buvo atsakingas D. Klarenberg; skyrius EDV/Netzwerk/Serversysteme/Datensicherung (Duomenų apdorojimas/Tinklas/ Tarnybinių stočių sistemos/Duomenų apsauga) ir skyrius Produktion/Schaltschränke/Platinen (Gamyba/Kontrolinės spintos/Spausdintos schemos), už kuriuos buvo atsakingas viso departamento direktoriaus pavaduotojas Neumann.
8.
Ferrotron yra atsakovė pagrindinėje byloje, kurianti ir gaminanti plieno pramonei skirtus matavimo ir kontrolės prietaisus.
9.
2005 m. lapkričio 22 d. bendrovė ET su Ferrotron ir ją patronuojančia bendrove, kurios buveinė yra Jungtinėse Amerikos Valstijose, sudarė „Asset and business sale and purchase agreement“ (Turto ir verslo pirkimo pardavimo sutartį) dėl šių bendrovės ET sukurtų produktų: ET-DecNT (skaitmeniniai elektros lanko krosnių elektrodų kontroleriai), FT7000, ET-TempNet ir ET-OxyNet (metalurgijai skirtos matavimo sistemos). Visi aptariami produktai priklausė skyriui F+E/ET-Systeme. Pagal šią sutartį atsakovę patronuojanti bendrovė įgijo visas teises į programinę įrangą, patentus, patentų paraiškas ir išradimus, susijusius su tais produktais, taip pat į produktų pavadinimus ir technines žinias. Atsakovė įgijo inovacijoms naudojamą įrangą, produktų žaliavų inventorių, tiekėjų bei klientų sąrašus. Atsakovė taip pat perėmė tam tikrą bendrovės ET darbuotojų skaičių: departamento F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS direktoriaus pavaduotoją Neumann ir tris skyriaus F+E/ET-Systeme inžinierius Heck, Thiessen ir Pavlina.
10.
Sutartyje nurodyti produktai buvo įtraukti į Ferrotron jau siūlomų produktų gamą, o buvę bendrovės ET darbuotojai integruoti į jau veikiančią atsakovės struktūrą. Jie taip pat dirba ir su kitais bendrovei ET nepriklausiusiais produktais.
11.
2006 m. liepos 17 d. bendrovei ET iškelta bankroto byla.
12.
Vėzelio Arbeitsgericht pateiktu ieškiniu D. Klarenberg reikalauja, kad atsakovei būtų nurodyta toliau laikytis jo ir bendrovės ET sudarytos darbo sutarties ir grąžinti jį į darbą. Kadangi Arbeitsgericht jo prašymą atmetė, D. Klarenberg pateikė apeliacinį skundą Diuseldorfo Landesarbeitsgericht ir visų pirma prašė įpareigoti atsakovę grąžinti jį į darbą kaip skyriaus vadovą tokiomis sąlygomis, kokios buvo numatytos 1989 m. sausio 1 d. sudarytoje darbo sutartyje su bendrove ET, antra, pripažinti, kad nuo tarp šalių egzistuoja darbo santykiai.
13.
Manydamas, kad ginčo sprendimas priklauso nuo Direktyvos 2001/23 išaiškinimo, Diuseldorfo Landesarbeitsgericht Teisingumo Teismui pateikė tokį prejudicinį klausimą:
„Ar įmonė arba verslo dalis perduodama kitam savininkui pagal Direktyvos 2001/23/EB 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktus tik tuomet, kai naujasis savininkas perduotą įmonės ar verslo dalį toliau valdo kaip organizaciniu aspektu savarankišką įmonės ar verslo dalį?“
III — Vertinimas
A — Preliminarios pastabos apie prejudicinio klausimo priimtinumą ir dalyką
14.
Ferrotron ginčija prejudicinio klausimo tinkamumą ginčui pagrindinėje byloje išspręsti ir nurodo tris pagrindus.
15.
Visų pirma ji teigia, kad perdavimo pagal Direktyvą 2001/23 nėra, nes nebuvo įrodyta, kad Ferrotron įsigytos priemonės yra verslas, kuris gali būti perdavimo objektas. Antra, ji pastebi, net jei būtų daroma prielaida, kad įvyko įmonės perdavimas pagal minėtą direktyvą, dėl to ieškovo darbo sutartis neprivalo būti perkelta, nes pastarojo funkcijos bendrovėje ET didžiąja dalimi buvo vykdomos kituose skyriuose, o ne F+E/ET-Systeme ir dėl to negalėjo būti su juo susijusios (
5
). Trečia, atsakovė teigia, kad ieškovas neteko teisės prašyti perkelti jo sutartį, nes, nors ir žinojo apie Ferrotron ir bendrovės ET sudarytą sutartį, jis vis dėlto laukė, kol bus paskelbtas pastarosios bankrotas ir tik tada pareiškė pretenzijas atsakovei.
16.
Kaip matyti iš pirmiau išdėstytų argumentų, atsakovė prašo Teisingumo Teismo patikrinti, ar prejudicinis klausimas yra priimtinas dėl jo būtinumo išspręsti pagrindinę bylą. Šiuo atveju primenu, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, tik nacionaliniai teismai, atsižvelgdami į kiekvienos bylos ypatybes, gali vertinti prejudicinio sprendimo reikalingumą priimti sprendimą ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų tinkamumą (
6
). Todėl darytina išvada, kad nacionalinio teismo pateiktiems klausimams, atsižvelgiant į jo paties atsakomybe nurodytą faktinį ir teisinį pagrindą, kurio Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija (
7
). Nacionalinio teismo pateiktą prašymą Teisingumo Teismas gali atmesti tik tuo atveju, jei yra akivaizdu, kad prašomas Bendrijos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar dalyku (
8
).
17.
Taigi atsakovės argumentais neįmanoma paneigti svarbos prezumpcijos, kuri, remiantis Teisingumo Teismo praktika, taikoma šiame ginče iškilusiam klausimui.
18.
Visų pirma, kalbant apie Ferrotron argumentą, kad neįrodyta, jog egzistuoja subjektas, kuris galėjo būti perdavimo objektas, reikia atkreipti dėmesį, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi priešinga prielaida ir teigia, kad skyrius F+E/ET-Systeme, apie kurį kalbama bendrovės ET ir Ferrotron sudarytoje sutartyje, yra „verslo dalis pagal BGB 613a straipsnio 1 dalies pirmąjį sakinį, kuri buvo perduota atsakovei, nes ji įsigijo pagrindines gamybos priemones ir susijusius klientų bei tiekėjų sąrašus, perėmė dalį reikalingų žinių turinčių darbuotojų, taip pat patronuojanti bendrovė įsigijo teises į pagrindinius produktus ir technologijas“ (
9
). Beje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškė abejonių dėl galimybės aptariamą operaciją kvalifikuoti kaip perdavimą pagal nacionalinės teisės nuostatas, į kurias perkelta Direktyva 2001/23, dėl to, kad perėmėjui atitekęs perduotasis subjektas neišsaugojo organizacinio savarankiškumo.
19.
Taigi klausimas, ar perdavimo momentu egzistavo subjektas, kuris galėjo būti perduotas, yra nesusijęs su prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalyku.
B — Dėl perdavimo sąvokos pagal Direktyvą 2001/23
20.
Direktyvoje 77/187 (
10
) iš pradžių nebuvo perdavimo sąvokos apibrėžties. Tik Direktyva 98/50 (
11
) tokia apibrėžtis buvo įtraukta į Direktyvą 77/187 iš dalies pakeitus jos 1 straipsnį. Kalbant apie šį pakeitimą, Direktyvos 98/50 ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje paaiškinta, kad siekiant užtikrinti apsaugą ir skaidrumą „perdavimo sąvoką reikia aiškinti atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką“, ir pabrėžta, kad tas aiškinimas nekeičia Teisingumo Teismo išaiškintos Direktyvos 77/187/EEB taikymo srities.
21.
Direktyvoje 98/50 pateikta perdavimo sąvokos apibrėžtis taip pat pateikta ir Direktyvos 2001/23, kuria buvo panaikinta Direktyva 77/187, 1 straipsnio 1 dalies b punkte. Į Direktyvos 2001/23 aštuntą konstatuojamąją dalį buvo perkeltas Direktyvos 98/50 ketvirtos konstatuojamosios dalies turinys, ir taip patvirtintas ne tik normatyvinis, bet ir aiškinamasis Direktyvos 77/187, kuri buvo kodifikuota Direktyva 2001/23, tęstinumas (
12
).
22.
Siekiant tinkamai suprasti perdavimo sąvoką pagal Direktyvą 2001/23, reikia remtis Teisingumo Teismo praktika, nusistovėjusia aiškinant Direktyvą 77/187.
23.
Materialinė direktyvos taikymo sritis nuo pat pradžių buvo apibrėžta labai plačiai: ji taikoma visais atvejais, kai „dėl perdavimo pagal sutartį ar susijungimo keičiasi už įmonės valdymą atsakingas fizinis ar juridinis asmuo, kuris dėl tos priežasties prisiima darbdavio pareigas įmonėje dirbančių darbuotojų atžvilgiu“ (
13
).
24.
1986 m. Sprendime Spijkers (
14
) Teisingumo Teismas, gavęs Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) klausimą, į ką reikia atsižvelgti nustatant, ar yra perdavimas pagal Direktyvą 77/187, pateikė perdavimo sąvokos apibrėžtį pasitelkęs formuluotes, kurios bus nuolat kartojamos visoje vėlesnėje teismų praktikoje.
25.
Tame sprendime Teisingumo Teismas visų pirma tvirtina, kad atsižvelgiant į Direktyvos 77/187 tikslą, kuris yra „užtikrinti ūkio subjekto darbo santykių tęstinumą, neatsižvelgiant į savininko pasikeitimą“, lemiamas kriterijus nustatant, ar egzistuoja perdavimas pagal šią direktyvą, o ne paprasčiausias turto perleidimas, yra tai, ar nagrinėjamas subjektas išlaiko savo tapatybę (
15
). Toliau jis teigia, kad tokiu, kaip ir pateiktasis nagrinėti Hoge Raad der Nederlanden, atveju, kai perdavimo momentu perdavėjas nebevykdo jokios ekonominės veiklos, reikia patikrinti, ar tai „yra dar egzistuojantis ūkio subjektas, (kuris buvo) prijungtas, o tai būtų aišku dėl to, kad jo veiklą faktiškai tęsia arba perima naujas įmonės vadovas, vykdantis tokią pačią arba analogišką ekonominę veiklą“ (
16
). Be to, Teisingumo Teismas pabrėžė, kad siekiant nustatyti, ar šios sąlygos yra tenkinamos, reikia „įvertinti visas atitinkamai operacijai būdingas faktines aplinkybes, tarp kurių yra įmonės ar verslo rūšis, apie kurią kalbama, ar perduodamas materialus turtas, kaip antai statiniai ir kilnojamasis turtas, kokia yra nematerialaus turto vertė perdavimo momentu, ar naujasis įmonės vadovas perima didžiąją dalį darbuotojų, ar perduodami klientai, taip pat prieš ir po perdavimo vykdomos veiklos panašumo lygį bei galimo tos veiklos sustabdymo trukmę“. (
17
) Visa ši informacija, kaip paaiškino Teisingumo Teismas, „yra tik daliniai viso privalomo atlikti vertinimo aspektai, kurie dėl tos priežasties negali būti vertinami atskirai“ (
18
). Galiausiai jis nurodė, kad faktinių aplinkybių, reikalingų nustatant, ar yra perdavimas pagal direktyvą, vertinimas priklauso nacionalinio teismo kompetencijai pagal Teisingumo Teismo priimtus aiškinimo kriterijus.
26.
Sprendime Spijkers, kaip ir didžiojoje vėlesnės teismų praktikos dalyje (
19
), bent jau iki devintojo dešimtmečio pabaigos Teisingumo Teismas ypatingą dėmesį skyrė tam, kad perėmėjas turi tęsti ar perimti perdavėjo profesinę arba analogišką veiklą. Atrodė, kad perleisto ūkio subjekto gebėjimas neprarasti tapatybės iš esmės sutampa su jo gebėjimu„išlikti veikliu ir gyvybingu“ (
20
) po perdavimo. Toks aiškinimas gali būti grindžiamas faktu, kad, Teisingumo Teismo nuomone, bet koks perdavimas negalėjo egzistuoti tik įmonės bankroto arba likvidavimo atvejais (
21
). Be to, taip pat ir minėtoje teismų praktikoje Teisingumo Teismas atskyrė bankroto procedūras, kuriomis buvo siekiama likviduoti turtą, nuo procedūrų, kuriomis buvo siekiama tęsti ekonominę veiklą: pastaruoju atveju direktyva buvo taikoma (
22
).
27.
Tačiau sprendime Süzen (
23
) buvo pateiktas kitoks požiūris nei anksčiau priimtuose sprendimuose.
28.
Toje byloje Teisingumo Teismo buvo prašyta išaiškinti, ar Direktyva 77/187 taip pat taikoma tais atvejais, kai darbų užsakovas, kuris savo patalpų valymo darbus patikėjo pirmajai įmonei, su ja sudarytą sutartį nutraukė ir panašiems darbams atlikti sudarė sutartį su antrąja įmone, nors materialusis ar nematerialusis turtas nebuvo jai perduotas, o naujoji įmonė neperėmė didžiosios dalies darbuotojų, kuriuos jos pirmtakė jau buvo paskyrusi vykdyti tą sutartį. Ūkio subjekto sąvoką apibrėžęs kaip „asmenų ir išteklių, leidžiančių vykdyti ekonominę veiklą, ir savarankiško tikslo siekiančią organizuotą grupę“ (
24
), Teisingumo Teismas tvirtino, kad „vienintelė aplinkybė, jog senosios ir naujosios sutarties šalies atliekama paslauga yra panaši, nesuteikia galimybės daryti išvadą, kad įvyko ūkio subjekto perdavimas“. Teisingumo Teismas toliau teigia, kad „subjektas negali būti apibūdinamas remiantis tik jo vykdoma veikla“, nes „jo tapatybę taip pat lemia kiti aspektai, kaip antai jį sudarantys darbuotojai, vadovai, jo darbo organizavimas, valdymo metodai ir prireikus jo turimos eksploatavimo priemonės“ (
25
).
29.
Toks požiūris buvo taikytas ir vėlesniuose sprendimuose (
26
), kuriuose sumažėjo kriterijaus, susijusio su perėmėjo vykdomu veiklos tęstinumu, reikšmė ir padidėjo visų aplinkybių, būdingų perdavimo operacijai, vertinimo reikšmė. Tačiau atliekant tokį vertinimą atskirų priemonių, į kurias atsižvelgiama, tinkamumas kinta, nelygu konkrečios kiekvieno atvejo aplinkybės (
27
), tačiau negalima išskirti vienos priemonės, kuri apskritai gali būti svarbesnė už kitas. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas, atvirkščiai, yra pareiškęs, kad „darbuotojų teisių išsaugojimas <…>, kurio siekiama direktyva, negali priklausyti tik nuo vieno įvertinto kriterijaus“ (
28
), net jei jis yra vienas iš tų, į kuriuos atsižvelgiant turi būti atliekamas vertinimas.
30.
Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, jog faktas, kad perdavimo momentu įmonė yra laikinai uždaryta ir tuo metu nėra dirbančių darbuotojų, yra svarbi, bet ne lemiama aplinkybė, visų pirma jei kalbama apie tam tikrais sezonais veikiančias įmones (
29
). Taip pat, nors turto perdavimas yra vienas iš kriterijų, į kuriuos atsižvelgiant turi būti atliekamas bendras operacijos vertinimas, tokio perdavimo nebuvimas nesuteikia galimybės, pasak Teisingumo Teismo, tokioms operacijoms netaikyti direktyvos (
30
), nebent būtų kalbama apie įmones, veikiančias sektoriuose, „kuriuose materialus turtas yra esminė sąlyga vykdyti veiklą“ (
31
). Be to, nors didžiosios dalies ankstesnėje įmonėje dirbusių darbuotojų, turint omenyje skaičių ir kompetenciją, perėmimo ir veiklos tęsimo gali pakakti, kad būtų perdavimas pagal direktyvą tuose sektoriuose, kuriuose veikla iš esmės grindžiama darbo jėga (
32
), kitais atvejais ši aplinkybė gali nebūti lemiama (
33
). Galiausiai sprendime Mayeur (
34
) Teisingumo Teismas tvirtina, kad negalima atmesti prielaidos, „jog esant tam tikroms aplinkybėms aspektai, kaip antai organizavimas, veikla, finansavimas, valdymas ir taikomi teisės aktai, yra ypač būdingi ūkio subjektui, todėl pakeitus vieną tokių priemonių dėl šio ūkio subjekto perdavimo pasikeistų ir jo tapatybė“ (
35
). Tačiau jis taip pat teigia, kad aptariamoje byloje tokia prielaida nėra galima, nes joje kalbama apie „reklamos ir informavimo apie visuomenei teikiamas komunos paslaugas veiklos, iki tol komunos interesais vykdytos pelno nesiekiančios asociacijos, kuri yra privatus juridinis asmuo, perdavimą komunai, kuri yra viešasis juridinis asmuo, veikiantis pagal specifines administracinės teisės normas“ (
36
). Vis dėlto reikia atkreipti dėmesį, kad tame sprendime iš visų vertintų aspektų Teisingumo Teismas didžiausią dėmesį skyrė tam, kad komuna tęsia anksčiau asociacijos vykdytą veiklą ir ypač tą veiklos dalį, su kuria susijusios ieškovo pagrindinėje byloje pareigos (
37
).
31.
Iš pateiktos trumpos analizės matyti, kad vertindamas perdavimo egzistavimą pagal Direktyvą 77/187 Teisingumo Teismas kiekvieną atvejį nagrinėjo ir vertino atskirai.
32.
Pirmenybę teikdamas tokiam požiūriui Teisingumo Teismas, be abejonės, išsaugojo, kaip anksčiau yra minėjęs generalinis advokatas A. M. La Pergola, „sveikintiną lankstumą taikant kriterijus atskirose situacijose, kurios gali susidaryti Bendrijos ekonomikoje“ (
38
), tačiau tuo pačiu metu neapibrėžė įmonės perdavimo sąvokos pagrindinės esmės, t. y. minimalaus turinio, kuris padėtų konkrečiai atskirti įmonės perdavimą nuo paprasto įmonės turto perdavimo, todėl direktyvoje nustatytos apsaugos ribos tapo platesnės, tačiau ne tokios aiškios.
33.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta pirmiau, pereisiu prie prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimo nagrinėjimo.
C — Dėl prejudicinio klausimo
34.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės klausia, ar pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktus egzistuoja įmonės arba verslo perdavimas, jei naujas valdytojas neišlaiko įsigytos struktūros organizacinio savarankiškumo, bet ją integruoja į anksčiau sukurtą savo struktūrą. Remiantis sprendimu pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, pagal naujausią Bundesarbeitsgericht praktiką tokios aplinkybės yra paprasčiausias turto perleidimas, o perdavimo pagal nacionalinės teisės aktus, į kuriuos perkelta direktyva, nėra.
35.
Remdamasi Bundesarbeitsgericht praktika, atsakovė pagrindinėje byloje teigia, kad perleistas subjektas neišsaugo savo tapatybės tuo atveju, jei po perleidimo jis netenka organizacinio savarankiškumo, o įsigytus išteklius perėmėjas integruoja į visiškai naują struktūrą. Šiuo atveju Ferrotron darbo organizavimas grindžiamas suskirstymu į veiklos sektorius, o ne pagal produktus, kaip buvo bendrovėje ET. Taigi pastarosios darbuotojai, kaip ir kitas Ferrotron perimtas turtas, buvo integruoti į perimančios bendrovės struktūrą pagal naują darbo organizavimo tvarką.
36.
Tačiau Vokietijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija yra kitokios nuomonės. Remdamosi Teisingumo Teismo praktika, jos teigia, kad nustatant, ar yra perdavimas pagal Direktyvą 2001/23, visuma turi būti vertinama atsižvelgiant į visus reikšmingus aspektus. Perleisto subjekto organizacinio savarankiškumo išsaugojimas yra tik vienas iš kriterijų, kuriais remiantis turi būti vertinama.
37.
Pritariu šiam požiūriui.
38.
Visų pirma toks požiūris dera su iki šiol Teisingumo Teismo taikytu metodu kiekvieną atvejį nagrinėti atskirai ir su jo požiūriu, kad kiekvieną operaciją labai svarbu vertinti atskirai atsižvelgiant į visas jį apibūdinančias aplinkybes. Panašu, kad šis požiūris metodiškai nesuderinamas su įmonės perdavimo pagal Direktyvą 2001/23 nebuvimu, jei remtumėmės vieno aspekto analize neatsižvelgdami į bendro tyrimo kontekstą (
39
).
39.
Iš tiesų organizavimo aspektas apskritai skatina apibrėžti perleisto ūkio subjekto „tapatybę“ (
40
) ir, kaip Teisingumo Teismas pripažino sprendime Mayeur (
41
), tam tikrais konkrečiais atvejais jis, kaip ir kiti aspektai, pavyzdžiui, veikimas, finansavimas, valdymas ir taikomos teisės normos, gali apibūdinti ūkio subjektą taip, kad perduodant šį subjektą pakeitus vieną iš jų pasikeistų subjekto tapatybė (
42
).
40.
Nepaisant to, teismų praktikoje galima rasti pavyzdžių, kai Teisingumo Teismas nusprendė, kad perleisto subjekto organizacinės sandaros pakeitimu (
43
) arba darbo organizavimo pakeitimu (
44
) nebuvo galima paneigti, kad yra perleidimas pagal direktyvą, įskaitant ir tuos atvejus, kai dėl tokių pakeitimų reikėjo iš esmės keisti perleisto subjekto valdymo metodus, kurie atsiliepė net galimybei pratęsti perkeltų darbuotojų darbo sutartis su perėmėju (
45
).
41.
Grįsdama savo poziciją atsakovė remiasi teismų praktikoje pateikta ir Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta ūkio subjekto sąvokos apibrėžtimi, kuria remiantis perduotas subjektas išsaugo tapatybę tik tais atvejais, kai jį sudarančių asmeninių ir materialinių elementų visumą jungiantis organizacinis ryšys išsaugomas perėmėjo įmonėje.
42.
Pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies b punktą perdavimu pagal šią direktyvą laikomas ūkio subjekto, apibrėžiamo kaip „organizuota išteklių grupė, kurios tikslas yra ūkinė veikla, neatsižvelgiant į tai, ar ta veikla yra pagrindinė, ar pagalbinė“, ir kuris, nepaisant perdavimo, išsaugo tapatybę, perdavimas. Šioje nuostatoje iš tikrųjų daroma nuoroda į organizavimo aspektą, kuris yra „ūkio subjekto“ sąvoką apibrėžiantis ir jo tapatybę apibūdinantis aspektas. Mano nuomone, tokia nuoroda turi būti suprantama kaip taikoma ne tiek įmonės valdytojo nustatytam konkrečiam įvairių gamybos priemonių organizavimui, kiek tarpusavio priklausomybės ir papildomumo ryšiui, kuris sieja tuos aspektus ir lemia, kad jie visi kartu prisideda prie nustatytos ekonominės veiklos vykdymo.
43.
Taigi, priešingai nei teigia atsakovė, šis ryšys nebūtinai išnyksta perduotą subjektą integravus į perėmėjo struktūrą, kuri nuo perdavėjo struktūros, tarkim, skiriasi savo dydžiu ir (arba) organizaciniais metodais.
44.
Kitaip tariant, siekiant išsaugoti perduotą tapatybę, būtina išsaugoti ne „organizacinį savarankiškumą“, kurį atsakovė suvokia kaip struktūrinį savarankiškumą, bet tarp perduotų įvairių dalykų egzistuojantį funkcinį ir tikslinį ryšį, kuris naujam valdytojui sudaro galimybę juos naudoti konkrečiai ekonominei veiklai vykdyti net ir tuo atveju, kai jie yra integruoti į kitą organizacinę struktūrą.
45.
Kaip nurodyta pagrindinėje byloje, Ferrotron įsigijo tarpusavyje jau organizuotų elementų visumą, kurie skirti gaminti ir parduoti tam tikrus produktus, ir, priešingai nei per teismo posėdį teigė atsakovės atstovas, šia operacija ne tik buvo išplėstas Ferrotron personalas, bet ją įgyvendinus prie jau įmonės siūlomų produktų buvo pridėta naujų produktų gama. Be to, yra žinoma, kad Ferrotron tęsė bendrovės ET iki tol vykdytą veiklą naudodama iš pastarosios įsigytą asmeninių, turtinių ir neturtinių elementų visumą, net jei perkelti darbuotojai buvo integruoti į atsakovės struktūrą ir vykdė savo pareigas pagal visiškai skirtingą organizacinį modelį.
46.
Tokiomis aplinkybėmis galima pagrįstai teigti, kad, nepaisant padarytų darbo organizavimo pakeitimų, po perdavimo nedingo ryšys, siejantis Ferrotron įsigytas priemones, dėl kurio jos tapo „organizuotų priemonių visuma tęsti ekonominę veiklą“. Be to, viena sutarties nuostatų, kurioje aiškiai pasakyta, kad dvejus metus nuo perleidimo bendrovė ET suteiks Ferrotron papildomų kvalifikuotų darbuotojų, jei nepakaks jau perduotų darbuotojų, arba kitu atveju vykdys Ferrotron darbuotojų mokymus, aiškiai liudija, kad perimanti bendrovė pripažįsta tarpusavio priklausomybės ryšį tarp įsigytų skirtingų gamybos priemonių ir būtinybę išsaugoti tą ryšį, kad būtų galima tęsti aptariamą veiklą.
47.
Tačiau, kaip reikalaujama Teisingumo Teismo praktikoje, tik nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visas aptariamai operacijai būdingas aplinkybes bei įvairius reikšmingus aspektus, tarp kurių taip pat yra organizacinis aspektas, suprantamas taip, kaip nurodžiau anksčiau (
46
), gali atlikti reikalingą vertinimą ir nustatyti, ar šiuo atveju perduotas subjektas išsaugojo tapatybę po perdavimo.
48.
Galiausiai atsakovė teigia, kad jei po perdavimo ūkio subjektas netenka organizacinio savarankiškumo, Direktyva 2001/23 siekiamo tikslo, t. y. išsaugoti su perdavimu susijusių darbuotojų darbo sutartis, bet kuriuo atveju neįmanoma pasiekti. Šiuo atveju ji pažymi, kad pagal Ferrotron nustatytą naują darbo organizavimo tvarką pareigos, kurios atitiktų bendrovėje ET D. Klarenberg užimtas pareigas, neegzistuoja.
49.
Ferrotron pateiktam argumentui tam tikrais atžvilgiais analogišką argumentą pateikė Prancūzijos Respublika byloje, kurioje priimtas sprendimas Mayeur (
47
). Toje byloje siekdama paneigti perdavimą pagal direktyvą Prancūzijos Respublika atkreipė dėmesį, kad, remiantis nacionaline teise, viešosios valdžios įstaiga, perimanti anksčiau privataus juridinio asmens vykdytą veiklą, turi nutraukti su pastaruoju sudarytas darbo sutartis. Teisingumo Teismas nusprendė, kad galimybės pratęsti darbo sutartis su perėmėju nebuvimas nedaro įtakos vertinant, ar perdavimas egzistuoja. Jis teigia, kad pagal Direktyvos 77/187 4 straipsnio 2 dalį pareiga nutraukti darbo sutartis reiškia, jog darbo sąlygos keičiamos darbuotojo nenaudai dėl to, kad įvyksta perdavimas, todėl už darbo sutarčių nutraukimą atsakingu laikomas darbdavys (
48
).
50.
Baigdamas analizę norėčiau pateikti paskutinį samprotavimą. Galimybė perduoti ne visą, o tik dalį įmonės yra aiškiai numatyta Direktyvoje 2001/23, pagal kurią su tokiomis operacijomis susijusiems darbuotojams išplečiama joje numatyta specifinė apsauga. Būtent tokiais atvejais skiriamoji riba tarp perdavimo ir paprasto gamybos priemonių perleidimo gali sumažėti, o tada gali būti sudėtingiau nustatyti kriterijus, pagal kuriuos šie du atvejai gali būti atskirti, ir padidėti pavojus Direktyvos 2001/23 netaikyti tokioms situacijoms, kurioms paprastai ji turi būti taikoma. Taigi jei vien tik fakto, jog perduotos priemonės yra integruotos į perėmėjos organizacinę struktūrą, pakaktų, kad būtų galima teigti, jog perdavimo pagal direktyvą nėra, ją būtų ypač sudėtinga taikyti tuo atveju, kai perduodama dalis įmonės ar verslo ir kai aptariama operacija siekiama, kaip ir šiuo atveju, perkelti veiklos šaką iš vienos į kitą toje pačioje rinkoje veikiančią įmonę, kai jos abi turi savo organizacines struktūras.
51.
Remiantis išdėstytais argumentais darytina išvada, kad jei naujasis valdytojas nebenaudoja perduotos dalies įmonės ar verslo kaip organizaciniu požiūriu savarankiškos įmonės ar verslo, iš esmės negalima teigti, kad nėra perdavimo pagal Direktyvą 2001/23.
IV — Išvada
52.
Remdamasis pirmiau išdėstytais pagrindais, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Landesarbeitsgericht Düsseldorf pateiktą prejudicinį klausimą:
„2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktai turi būti aiškinami taip, kad nors naujasis valdytojas nebenaudoja perduotos dalies įmonės ar verslo kaip organizaciniu požiūriu savarankiškos įmonės ar verslo, vis dėlto galima pripažinti, jog įvyko įmonės perdavimas, jei perduotas subjektas išsaugo tapatybę.“
(
1
)	Originalo kalba: italų.
(
2
)	OL L 82; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 98-103.
(
3
)	OL L 61, p. 26.
(
4
)	Direktyva 77/187 ir 1998 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 98/50/EB, iš dalies keičianti Direktyvą 77/187 (OL L 201, p. 88).
(
5
)	Reikia atkreipti dėmesį, kad 1985 m. vasario 7 d. Sprendime Botzen ir kt. (186/83, Rink. p. 519) Teisingumo Teismas jau buvo priėmęs sprendimą dėl prejudicinio klausimo, kuriame keltas Ferrotron argumentų antroje dalyje pateiktam klausimui analogiškas klausimas. Tame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad tuo atveju, kai perleidimas yra susijęs tik su verslo ar verslo dalies, t. y. su įmonės dalies perleidimu, direktyva suteikiama apsauga taikoma darbuotojams, kurie dirbo toje įmonės dalyje, nes „darbo santykius iš esmės apibūdina ryšys, esantis tarp darbuotojo ir tos įmonės ar verslo dalies, kurioje jis paskirtas atlikti pareigas“ (15 punktas). Be to, Sprendime Temco (C-51/00, Rink. p. I-969) Teisingumo Teismas pareiškė, kad tuo atveju, kai perduodama dalis verslo, „aplinkybė, kad perduodanti įmonė toliau veikia po veiklos perdavimo kitai įmonei ir kad ji išlaiko dalį tai veiklai vykdyti anksčiau skirtų darbuotojų, direktyvos atžvilgiu neturi įtakos kvalifikuojant perdavimą, jei veikla, kurią ji perdavė, gali būti laikoma atskiru ūkio subjektu“ (29 punktas).
(
6
)	Žr. 2000 m. gruodžio 5 d. Sprendimą Guimont (C-448/98, Rink. p. I-10663, 22 punktas) ir Sprendimą Reisch ir kt. (C-515/99, C-519/99–C-524/99 ir C-526/99–C-540/99, Rink. p. I-2157, 25 punktas).
(
7
)	2005 m. gruodžio 1 d. Sprendimas Burtscher (C-213/04, Rink. p. I-10309, 35 punktas).
(
8
)	2000 m. birželio 6 d. Sprendimas Angonese (C-281/98, Rink. p. I-4139, 18 punktas).
(
9
)	Žr. sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą II dalies 3 punktą.
(
10
)	Žr. šios išvados 3 punktą.
(
11
)	Žr. šios išvados 4 išnašą.
(
12
)	Žr. Direktyvos 2001/23 pirmą konstatuojamąją dalį.
(
13
)	1987 m. gruodžio 17 d. Sprendimas Ny Mølle Kro (287/86, Rink. p. 5465, 12 punktas); Sprendimas Berg ir Busschers (144/87 ir 145/87, Rink. p. 2559, 17 punktas) ir Sprendimas Bork International ir kt. (101/87, Rink. p. 3057, 13 punktas).
(
14
)	1986 m. kovo 18 d. Sprendimas (24/85, Rink. p. 1119).
(
15
)	11 punktas, paryškinta mano.
(
16
)	12 ir 15 punktai.
(
17
)	13 punktas.
(
18
)	13 punktas.
(
19
)	Žr., be kita ko, 1988 m. vasario 10 d. Sprendimą Daddy’s Dance Hall (324/86, Rink. p. 739, 10 punktas); 13 išnašoje minėto sprendimo Bork International ir kt. 14 punktą; Sprendimą Redmond Stichting (C-29/91, Rink. p. I-3189, 31 punktas); Sprendimą Watson Rask ir Christensen (C-209/91, Rink. p. I-5755, 19 punktas) ir Sprendimą Merckx ir Neuhuys (C-171/94 ir C-172/94, Rink. p. I-1253, 16 punktas).
(
20
)	Pasakymas paimtas iš generalinio advokato G. F. Mancini išvados šios išvados 13 išnašoje minėtoje byloje Berg ir Busschers (Rink. p. 2573).
(
21
)	1985 m. vasario 7 d. Sprendimas Abels (135/83, Rink. p. 469), ir Sprendimas Danmols Inventar (105/84, Rink. 2639).
(
22
)	Žr. 1991 m. liepos 25 d. Sprendimą d'Urso ir kt. (C-362/89, Rink. p. I-4105); Sprendimą Spano ir kt. (C-472/93, Rink. p. I-4321, 24–29 punktai) ir Sprendimą Dethier Équipement (C-319/94, Rink. p. I-1061, 31 ir 32 punktai).
(
23
)	1997 m. kovo 11 d. Sprendimas (C-13/95, Rink. p. I-1259).
(
24
)	13 punktas. Dar sprendime Rygaard (1995 m. rugsėjo 19 d. Sprendimas C-48/94, Rink. p. I-2745, 20 punktas) Teisingumo Teismas pabrėžė, jog tam, kad būtų galima taikyti Direktyvą 77/187, reikia, „kad būtų perduotas stabilią organizaciją turintis ūkio subjektas, kurio veikla neapsiriboja vienos konkrečios užduoties vykdymu“.
(
25
)	15 punktas, paryškinta mano. Išvadoje generalinis advokatas A. M. La Pergola pasiūlė Teisingumo Teismui nebenagrinėti veiklos tęstinumo kriterijaus, o vietoje jo nagrinėti perdavėjo atliekamą turto perdavimo perėmėjui kriterijų.
(
26
)	Žr. 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Hernández Vidal ir kt. (C-127/96, C-229/96 ir C-74/97, Rink. p. I-8179, 30 punktas); Sprendimą Hidalgo ir kt. (C-173/96 ir C-247/96, Rink. p. I-8237, 30 punktas); Sprendimą Liikenne (C-172/99, Rink. p. I-745, 34 punktas) ir Sprendimą Abler ir kt. (C-340/01, Rink. p. I-14023, 35 punktas).
(
27
)	Šiuo klausimu žr. 23 išnašoje minėto sprendimo Süzen 18 punktą ir ankstesnėje išnašoje minėto sprendimo Hernández Vidal ir kt. 31 punktą; 5 išnašoje minėto sprendimo Temco 25 punktą; 2004 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-460/02, Rink. p. I-11547, 41 punktas); Sprendimą Güney-Görres ir Demir (C-232/04 ir C-233/04, Rink. p. I-11237, 35 punktas) ir ankstesnėje išnašoje minėto sprendimo Liikenne 35 punktą.
(
28
)	Žr. 1994 m. balandžio 14 d. Sprendimą Schmidt (C-392/92, Rink. p. I-1311, 16 punktas). Paryškinta mano.
(
29
)	Žr. 13 išnašoje minėto sprendimo Ny Mølle Kro 9 ir 20 punktus.
(
30
)	28 išnašoje minėto sprendimo Schmidt 16 punktas; 19 išnašoje minėto sprendimo Merckx ir Neuhuys 21 punktas; 23 išnašoje minėto sprendimo Süzen 17 punktas ir 5 išnašoje minėto sprendimo Temco 25 punktas.
(
31
)	26 išnašoje minėto sprendimo Liikenne 39–42 punktai. Šiame sprendime Teisingumo Teismas netaikė direktyvos naujajam viešojo paslaugų visuomeninio autobusų transporto sektoriuje pirkimo konkurso laimėtojui, nepaisant to, kad naujasis operatorius perėmė didžiąją ankstesnio konkurso laimėtojo darbuotojų dalį ir įvyko klientų perdavimas.
(
32
)	Žr. 23 išnašoje minėto sprendimo Süzen 21 punktą; 26 išnašoje minėto sprendimo Hernández Vidal ir kt. 32 punktą; 26 išnašoje minėto sprendimo Hidalgo ir kt. 32 punktą ir 5 išnašoje minėto sprendimo Temco 26 punktą.
(
33
)	Žr., pavyzdžiui, 26 išnašoje minėtą sprendimą Liikenne ir sprendimo Abler i kt. 37 punktą.
(
34
)	2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimas (C-175/99, Rink. p. I-7755, 49 punktas).
(
35
)	53 punktas.
(
36
)	Sprendimo rezoliucinė dalis.
(
37
)	54 punktas.
(
38
)	Išvada, pateikta 23 išnašoje minėtoje byloje Süzen.
(
39
)	Šiuo klausimu žr. 28 išnašoje minėtą sprendimą Schmidt.
(
40
)	Žr. 23 išnašoje minėtą sprendimą Süzen ir 26 išnašoje nurodytą teismų praktiką.
(
41
)	Minėta 34 išnašoje.
(
42
)	53 punktas.
(
43
)	Žr., pavyzdžiui, 19 išnašoje minėtą sprendimą Merckx ir Neuhuys ir 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą Jouini ir kt. (Rink. p. I-7301).
(
44
)	Taigi sprendimas pačiam valyti patalpas naudojant savus darbuotojus yra darbo organizavimo pakeitimas, tačiau perdavimas dėl to neišnyksta; žr., be kita ko, 26 išnašoje minėtą sprendimą Hernández Vidal ir kt.
(
45
)	Žr. 34 išnašoje minėtą sprendimą Mayeur.
(
46
)	Žr. 42–44 punktus.
(
47
)	Minėta 34 išnašoje.
(
48
)	56 punktas.