62022CJ0088
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. spalio 19 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedas – 4 straipsnio 1 dalies a punkto antra įtrauka – Laikinieji tarnautojai – Darbo užmokestis – Ekspatriacijos išmoka – Skyrimo sąlygos – Pagrindinė veikla – Darbas kitai valstybei“
Byloje C‑88/22 P
dėl 2022 m. vasario 8 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
QB, iš pradžių atstovaujamas radca prawny R. Wardyn, vėliau – avocate K. Staszkiewicz,
apeliantas,
dalyvaujant kitai proceso šaliai:
Europos Komisijai, atstovaujamai T. S. Bohr ir A.‑C. Simon,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininko pareigas einantis J.‑C. Bonichot, teisėjai S. Rodin ir L. S. Rossi (pranešėja),
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2023 m. gegužės 4 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniame skunde Europos Komisijos laikinasis tarnautojas QB prašo panaikinti 2021 m. gruodžio 8 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą QB / Komisija (T‑71/21, EU:T:2021:868, toliau – skundžiamas sprendimas); jame tas teismas atmetė jo ieškinį dėl 2020 m. balandžio 6 d. Komisijos Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro (PMO) sprendimo neskirti jam ekspatriacijos išmokos (toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo.
Teisinis pagrindas
2
Ginčui, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas, taikytinos redakcijos Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) VII priedo 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Ekspatriacijos išmoka, sudaranti 16 % bazinės mėnesinės algos, namų ūkio išmokos ir išlaikomo vaiko išmokos bendros sumos, mokama:
a)
pareigūnams:
–
kurie nėra ir niekada nebuvo valstybės, kurios teritorijoje yra jų darbo vieta, piliečiai
ir
–
kurie penkerių metų laikotarpį, pasibaigusį prieš šešis mėnesius iki įsidarbinimo, nuolat negyveno ir neužsiėmė savo pagrindine veikla tos valstybės europinėje teritorijoje. Taikant šią nuostatą, neatsižvelgiama į aplinkybes, kylančias dėl darbo kitoje valstybėje arba tarptautinėje organizacijoje [kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai];
<…>“
Ginčo aplinkybės
3
Ginčo faktines aplinkybes Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 3–13 punktuose išdėstė taip:
„3
Europos teisėjų mokymo tinklas (toliau – ETMT) yra pagal Belgijos teisę įsteigta tarptautinė ne pelno asociacija, neturinti teisinio subjektiškumo, jos registruota buveinė yra Briuselyje (Belgija). Tinklo tikslas – kurti europinio lygmens tęstinio mokymo programas savo nariams ir jų teisminių institucijų darbuotojams. ETMT narės gali būti valstybių narių institucijos, atsakingos už teisėjų ir prokurorų tęstinį mokymą arba dalyvaujančios teisinio tęstinio mokymo sistemose [Europos] Sąjungos lygmeniu.
4
Nuo 2005 m. [apeliantas] QB, kuris yra Lenkijos pilietis, ėjo teisėjo pareigas apygardos teisme Lenkijoje.
5
2009 m. kovo mėn. Lenkijos teisingumo ministerijos sprendimu [apeliantas] buvo deleguotas į Krajowa Szkola Sadownictwa i Prokuratury (Valstybinė teismų ir prokuratūros mokykla, toliau – KSSiP). Ši įstaiga yra valstybės centrinė organizacija, kurios tikslas – užtikrinti Lenkijos bendrosios kompetencijos teismų ir prokuratūros narių mokymą.
6
2013 m. gruodžio mėn. Lenkijos teisingumo ministerija ir ETMT sudarė susitarimą, pagal kurį [apeliantui], deleguotam į KSSiP, buvo pavestos ETMT Generalinio sekretoriaus užduotys. Dėl veiklos vykdymo vietos buvo numatyta, kad [apeliantas] turės fiziškai būti ne tik KSSiP buveinėje Lenkijoje, bet ir ETMT biure Briuselyje ir bet kurioje kitoje vietoje, kurioje bus vykdoma ETMT veikla arba kurioje [apelianto] buvimas bus laikomas reikalingu dėl ETMT interesų.
7
Be to, nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2019 m. gruodžio 31 d. [apeliantas] ėjo KSSiP Tarptautinio bendradarbiavimo centro vyriausiojo eksperto pareigas. Jam buvo pavesta užtikrinti tinkamą KSSiP bendradarbiavimą ir su jos prisijungimu prie ETMT susijusios veiklos vykdymą.
8
Nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2019 m. birželio 30 d. [apeliantas] su šeima gyveno Briuselyje. Pasibaigus įgaliojimams dirbti ETMT, 2019 m. birželio mėn. [apeliantas] ir jo šeima grįžo į Lenkiją.
9
2020 m. sausio 1 d. [apeliantas] pradėjo dirbti Briuselyje kaip <…> Komisijos laikinasis tarnautojas.
10
Ginčijamu sprendimu Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuras (PMO) skyrė Komisijoje įsidarbinusiam [apeliantui] išmoką už darbą užsienyje, tačiau atsisakė [jam] [skirti] ekspatriacijos išmoką.
<…>
13
2020 m. lapkričio 3 d. sprendimu (toliau – sprendimas atmesti skundą) Komisijos sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba <…> atmetė [apelianto dėl ginčijamo sprendimo pateiktą skundą]. Ji nurodė, kad penkerių metų referencinis laikotarpis iki [apelianto] įdarbinimo Komisijoje [(toliau – referencinis laikotarpis)] tęsėsi nuo 2014 m. liepos 1 d. iki 2019 m. birželio 30 d. Ji teigė, kad visą šį laikotarpį [apeliantas] dirbo Briuselyje kaip ETMT Generalinis sekretorius. Ji pažymėjo, kad [apeliantas] neginčija PMO išvados, jog ETMT negali būti laikomas tarptautine organizacija, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką. Ji manė, kad nors referenciniu laikotarpiu [apeliantas] ir toliau turėjo laikytis KSSiP tiesioginių vadovų nurodymų, su ETMT jį siejo savarankiški teisiniai santykiai. Ji pažymėjo, kad [apeliantas] nepriklausė Lenkijos valstybės nuolatinei atstovybei Belgijoje, o ETMT Generalinio sekretoriaus pareigų vykdymas negali būti laikomas darbu Lenkijos valstybei, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą, todėl referenciniu laikotarpiu jo pagrindinė veikla buvo vykdoma Belgijoje. Jos manymu, kadangi ekspatriacijos išmokos galima neskirti remiantis vien pagrindinės veiklos vykdymo vietos kriterijumi, nebūtina nagrinėti nuolatinės gyvenamosios vietos kriterijaus.“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
4
2021 m. vasario 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo QB ieškinį, juo jis prašė panaikinti ginčijamą sprendimą.
5
Grįsdamas savo ieškinį QB nurodė tris pagrindus. Pirmasis pagrindas buvo grindžiamas pareigos motyvuoti pažeidimu. Antrajame pagrinde buvo teigiama, kad Komisija pažeidė Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą, kiek tai susiję su, pirma, QB nuolatinės gyvenamosios vietos referenciniu laikotarpiu nustatymu, antra, jo pagrindinės veiklos ir jos vykdymo vietos šiuo laikotarpiu nustatymu ir, trečia, šioje nuostatoje numatytos išimties taikymu „darbui kitai valstybei“. Trečiasis pagrindas buvo grindžiamas akivaizdžia vertinimo klaida, padaryta taikant ekspatriacijos išmokos skyrimo sąlygas.
6
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė visą ieškinį.
Apeliacinės bylos šalių reikalavimai
7
Apeliaciniame skunde QB Teisingumo Teismo prašo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
panaikinti ginčijamą sprendimą ir sprendimą atmesti skundą,
–
nepatenkinus šių reikalavimų, grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui ir
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
8
Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš QB bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
9
Grįsdamas apeliacinį skundą apeliantas nurodo du pagrindus, grindžiamus Bendrojo Teismo teisės klaida, padaryta aiškinant ir taikant Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antroje įtraukoje numatytas ekspatriacijos išmokos skyrimo sąlygas.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
10
Pateikdamas pirmąjį pagrindą apeliantas Bendrajam Teismui priekaištauja dėl to, kad jis padarė teisės klaidą, aiškindamas ir taikydamas Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką, kai skundžiamo sprendimo 63–74 punktuose nusprendė, kad apelianto pagrindinė veikla referenciniu laikotarpiu buvo ETMT Generalinio sekretoriaus veikla ir kad tos veiklos vykdymo vieta buvo Briuselyje.
11
Šiuo klausimu apeliantas neginčija, kad referenciniu laikotarpiu ėjo ETMT Generalinio sekretoriaus pareigas, kad eidamas jas vykdė daug administravimo ir reprezentavimo užduočių, susijusių su didele atsakomybe, ir kad jis fiziškai privalėjo būti ne tik KSSiP, bet ir ETMT patalpose Briuselyje.
12
Vis dėlto jis mano, kad per visą šį laikotarpį jo pagrindinė veikla buvo teisėjo, deleguoto į KSSiP, veikla Lenkijoje.
13
Kalbant konkrečiau, jis teigia, pirma, kad užduotis ir funkcijas ETMT jis vykdė KSSiP pavedimu, nes šios mokyklos misija – rengti mokymus Lenkijos teisminės valdžios atstovams, be to, ji yra viena iš pagrindinių ETMT siūlomų mokymo paslaugų gavėja.
14
Antra, apeliantas teigia, kad visa ETMT veikla vykdoma valstybių narių teisminių institucijų naudai ir kad ETMT turi būti laikomas šių nacionalinių institucijų sukurta grupe; tai patvirtina aplinkybė, jog ETMT neturi teisinio subjektiškumo.
15
Trečia, apeliantas pažymi, kad ETMT įstatuose ir darbo tvarkos taisyklėse nenumatyta, kad ETMT ir nacionalinį teisėją, einantį Generalinio sekretoriaus pareigas, gali sieti darbo ar kitokie teisiniai santykiai. Tai taip pat matyti iš ETMT ir Lenkijos Teisingumo ministerijos sudaryto susitarimo protokolo; jame nurodyta, kad apelianto ir ETMT nesieja jokie teisiniai santykiai.
16
Ketvirta, apeliantas pažymi, jog iš 2007 m. birželio 21 d. Sprendime Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 42 punktas) suformuotos jurisprudencijos matyti, kad „tiesioginiai vadovai“ yra svarbus veiksnys nustatant, kam asmuo dirbo, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką. Šiuo klausimu jis mano, kad referenciniu laikotarpiu išsaugojo teisėjo statusą, todėl liko Lenkijos valstybės įdarbintas darbuotojas, kuriam vadovauja KSSiP. Taigi jis vykdė ETMT Generalinio sekretoriaus užduotis ir funkcijas kaip į KSSiP deleguotas teisėjas, vadovaudamasis nepriklausomumo ir nešališkumo principais, pagal kuriuos teisėjams draudžiama lygiagrečiai dirbti arba užmegzti panašaus pobūdžio teisinius santykius.
17
Dublike apeliantas taip pat ginčija, kad ETMT mokėjo jam darbo užmokestį už atliekamą Generalinio sekretoriaus darbą, ir teigia, kad visu referenciniu laikotarpiu darbo užmokestį jam mokėjo tik Lenkijos valstybė, kuri teisiškai yra jo vienintelė darbdavė.
18
Šiuo klausimu apeliantas konkrečiai nurodo, kad, pirma, ETMT Generaliniai sekretoriai toliau gauna savo nacionalinį atlyginimą, kurį ETMT kompensuoja atitinkamoms nacionalinėms valdžios institucijoms, neviršydamas metinės maksimalios ribos, kuri nebūtinai yra tokio dydžio, kokio yra visas minėtas atlyginimas. Antra, jis pabrėžia, kad ETMT padengia tik Generalinių sekretorių apgyvendinimo Briuselyje išlaidas, bet nepadengia kitos ETMT darbuotojų natūra gaunamos naudos, o tai patvirtina, kad Generaliniai sekretoriai neįdarbinami ETMT.
19
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
Teisingumo Teismo vertinimas
20
Pirmasis pagrindas grindžiamas teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė aiškindamas ir taikydamas kriterijus, pagal kuriuos nustatoma atitinkamo asmens pagrindinė veikla ir šios veiklos vykdymo vieta, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką, kai skundžiamo sprendimo 63–74 punktuose nusprendė, jog apelianto pagrindinė veikla referenciniu laikotarpiu buvo ETMT Generalinio sekretoriaus veikla ir kad tos veiklos vykdymo vieta buvo Briuselyje.
21
Pagal šią nuostatą ekspatriacijos išmoka mokama dvi šioje nuostatoje numatytas kumuliacines sąlygas atitinkančiam pareigūnui, būtent, pirma, jis nėra ir niekada nebuvo valstybės, kurios teritorijoje yra jo darbo vieta (toliau – darbo vietos valstybė), pilietis ir, antra, referenciniu penkerių metų laikotarpiu, pasibaigusiu prieš šešis mėnesius iki įsidarbinimo, nuolat negyveno ar neužsiėmė savo pagrindine veikla tos valstybės europinėje teritorijoje (šiuo klausimu žr. 2022 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Brown / Komisija ir Taryba, C‑675/20 P, EU:C:2022:686, 37 ir 38 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją). Vis dėlto toje pačioje nuostatoje numatyta, kad taikant antrąją sąlygą neatsižvelgiama į aplinkybes, kylančias dėl darbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai.
22
Kadangi sąvokos „pagrindinė veikla“ apibrėžties Pareigūnų tarnybos nuostatuose nepateikiama, jos reikšmė ir apimtis turi būti nustatoma remiantis jos įprasta reikšme bendrinėje kalboje, atsižvelgiant į kontekstą, kuriam esant ji vartojama, ir teisės aktų, kuriuose ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. 2023 m. birželio 8 d. Sprendimo Komisija / Slovakija(Teisė nutraukti sutartį nemokant nutraukimo mokesčio), C‑540/21, EU:C:2023:450, 63 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
23
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad sąvoka „pagrindinė veikla“, remiantis jos įprasta reikšme bendrinėje kalboje, reiškia bet kokį apmokamą ir reguliarų darbą, neatsižvelgiant į tai, ar jis yra privataus, ar viešojo pobūdžio, dirbamas pagal darbo sutartį ar savarankiškai, kuris dirbamas daugiausia laiko, palyginti su bet kokia kita atitinkamo asmens vykdoma veikla.
24
Taigi, kaip savo išvados 46 punkte iš esmės nurodė generalinė advokatė, tam, kad veikla patektų į šią sąvoką, būtina, kad asmuo šiai veiklai skirtų didžiąją dalį savo darbo laiko ir gautų iš jos didžiąją dalį darbo pajamų. Atvirkščiai, nebūtina, kad ji būtų vykdoma esant statutiniams arba sutartiniams darbo santykiams, kaip nors siejantiems atitinkamą asmenį ir subjektą, kuriam ši veikla vykdoma.
25
Kalbant apie sąvokos „pagrindinė veikla“ kontekstą, konkrečiai – apie Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką, kurioje yra ši sąvoka, reikia pažymėti, kad, pirma, pagrindinė veikla šiai nuostatai turi reikšmės tik tiek, kiek ji vykdoma „nuolat“ ir darbo vietos valstybės „europinėje teritorijoje“. Iš to matyti, kad faktinės aplinkybės, leidžiančios įrodyti tokios veiklos pastovumą ir tęstinumą, taip pat nustatyti jos vykdymo vietą (pavyzdžiui, aplinkybės, susijusios su atitinkamo asmens darbo laiko paskirstymu referenciniu laikotarpiu ir vieta, kur šis asmuo faktiškai turėjo praleisti darbo laiką), yra ypač svarbios kvalifikuojant tam tikrą darbą kaip „pagrindinę veiklą“, kaip ji suprantama pagal minėtą nuostatą.
26
Antra, tik nustačius atitinkamo asmens pagrindinę veiklą kyla klausimas, ar ši veikla gali būti kvalifikuota kaip „darbas kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai“, kaip tai suprantama pagal tą pačią nuostatą, ir tampa svarbu identifikuoti subjektą, kuriam ji vykdoma. Darytina išvada, kad galutiniai šios veiklos rezultato gavėjai ir subjektai, kuriems ji galėjo būti vykdoma, nėra svarbūs nustatant atitinkamo asmens pagrindinę veiklą ar jos vykdymo vietą.
27
Tokį pažodinį ir sisteminį sąvokos „pagrindinė veikla“ aiškinimą patvirtina Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalyje siekiami tikslai. Iš tiesų Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, kad ekspatriacijos išmokos mokėjimo tikslas – atlyginti konkrečias išlaidas ir nepatogumus, atsirandančius dėl to, kad pradėję dirbti Sąjungos institucijose pareigūnai priversti persikelti iš nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės į darbo vietos valstybę ir integruotis į naują aplinką. Ekspatriacijos samprata taip pat priklauso nuo pareigūno subjektyvios padėties, t. y. jo integravimosi į naują aplinką laipsnio, kuris priklauso nuo jo nuolatinės gyvenamosios vietos ar nuo pagrindinės veiklos vykdymo. Taigi skiriant ekspatriacijos išmoką siekiama pašalinti faktinę nelygybę tarp pareigūnų, kurie yra integravęsi į darbo vietos valstybės visuomenę, ir tų, kurie to nėra padarę (šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 25 d. Sprendimo Alvarez y Bejarano ir kt. / Komisija, C‑517/19 P ir C‑518/19 P, EU:C:2021:240, 69 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Darytina išvada, kad, kaip savo išvados 49 ir 50 punktuose iš esmės pažymėjo generalinė advokatė, siekiant nustatyti, ar referenciniu laikotarpiu atitinkamas asmuo savo pagrindinę veiklą vykdė darbo vietos valstybėje, todėl iš principo turi būti laikomas integruotu į šios valstybės visuomenę, taigi negalinčiu gauti ekspatriacijos išmokos, reikia atsižvelgti į faktines aplinkybes, galinčias turėti įtakos jo integracijai į šią visuomenę, o ne į formalias aplinkybes, susijusias su atitinkamo asmens teisiniu ar sutartiniu statusu. Prie tokių faktinių aplinkybių visų pirma priskirtina pagrindinė tokiai veiklai vykdyti reikalingų užduočių atlikimo vieta, šiai veiklai skirtas darbo laikas ir už ją gaunamo darbo užmokesčio (įskaitant galimą naudą natūra, atitinkančią buvimo darbo vietoje reikalavimą) dydis.
29
Atsižvelgiant į tai, reikia priminti, kad pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas gali būti teikiamas tik teisės klausimais. Tik Bendrasis Teismas turi jurisdikciją konstatuoti ir vertinti reikšmingas faktines aplinkybes ir įrodymus. Taigi apeliacinio skundo Teisingumo Teismui negalima teikti dėl paties šių faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimo, išskyrus tuos atvejus, kai jie buvo iškreipti (šiuo klausimu žr. 2023 m. sausio 12 d. Sprendimo Lietuvos geležinkeliai / Komisija, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, 60 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
30
Nagrinėjamu atveju apeliantas nenurodė, jog iškraipymų yra skundžiamo sprendimo 63–66 punktuose nurodytuose motyvuose, kuriuos dėstydamas Bendrasis Teismas iš esmės konstatavo, kad iš Lenkijos Teisingumo ministerijos ir ETMT sudaryto susitarimo matyti, jog apeliantas turėjo atlikti administravimo ir reprezentavimo išorėje užduotis, o tam reikėjo, kad didelę savo darbo laiko dalį jis dirbtų ETMT sekretoriato patalpose Briuselyje, ir kuriuos pateikdamas Bendrasis Teismas pažymėjo, jog eidamas Generalinio sekretoriaus pareigas apeliantas, pirma, gaudavo didelį darbo užmokestį, kurio dydis leidžia atmesti prielaidą, kad jis galėjo eiti šias pareigas kaip papildomas, o pagrindinės buvo teisėjo pareigos Lenkijoje, ir, antra, jis gaudavo naudos natūra dėl to, kad tenkino buvimo Briuselyje reikalavimą, pavyzdžiui, be kita ko, buvo leista naudotis tarnybiniu butu, kuriame apeliantas gyveno su šeima visą referencinį laikotarpį. Be to, šalys sutaria, kad ETMT Generalinio sekretoriaus pareigos yra pareigos, kurioms būdingos svarbios funkcijos ir didelė atsakomybė.
31
Grįsdamas pirmąjį pagrindą apeliantas, pirma, remiasi tuo, kad jo, kaip Generalinio sekretoriaus, ETMT vykdytos užduotys ir funkcijos buvo atliekamos KSSiP, kuri yra ETMT siūlomų mokymo paslaugų gavėja, pavedimu ir kad visa ETMT veikla buvo vykdoma valstybių narių teisminių institucijų naudai.
32
Šiam argumentui negalima pritarti, nes, kaip pažymėta šio sprendimo 26 punkte, galutiniai atitinkamo asmens veiklos rezultato gavėjai nėra svarbūs nustatant, ar ši veikla yra jo pagrindinė veikla, taip pat nustatant tos veiklos vykdymo vietą.
33
Antra, apeliantas remiasi tuo, kad jo su ETMT nesieja jokie darbo ar kiti teisiniai santykiai. Vis dėlto, kaip nurodyta šio sprendimo 23, 24 ir 28 punktuose, tam, kad veikla būtų laikoma „pagrindine veikla“, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką, nebūtina, kad veikla būtų darbo santykių, siejančių atitinkamą asmenį ir subjektą, kuriam ši veikla vykdoma, dalykas, jeigu, viena vertus, šis asmuo ją vykdo reguliariai ir atlygintinai ir, kita vertus, minėtas asmuo skiria šiai veiklai daugiausia darbo laiko ir iš jos gauna didžiąją dalį savo darbo pajamų.
34
Nagrinėjamu atveju iš Bendrojo Teismo skundžiamame sprendime padarytų išvadų, primintų šio sprendimo 30 punkte, matyti, viena vertus, kad ETMT Generalinio sekretoriaus veikla buvo apelianto reguliariai ir atlygintinai pagal jo darbdavio, t. y. Lenkijos teisingumo ministerijos, ir ETMT susitarimą vykdyta veikla, o kita vertus, kad apeliantas skyrė šiai veiklai didelę dalį savo darbo laiko ir vykdė ją už užmokestį, kurio dydis leidžia atmesti prielaidą, kad ji buvo vykdyta kaip papildoma.
35
Trečia, apeliantas priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad šis, nustatydamas jo pagrindinę veiklą, neatsižvelgė į tiesioginių vadovų kriterijų, įtvirtintą 2007 m. birželio 21 d. Sprendime Komisija / Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 42 punktas) suformuotoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, ir į jo turimą nacionalinio teisėjo statusą.
36
Vis dėlto šis argumentas išplaukia iš klaidingo tos jurisprudencijos aiškinimo. Iš tiesų tik vertindamas klausimą, ar byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nagrinėta veikla galėjo būti kvalifikuota kaip „darbas kitai valstybei“, Teisingumo Teismas atsižvelgė į hierarchijos atitinkamo asmens ir subjekto, kuriam ši veikla buvo vykdyta, santykiuose buvimą. Kaip pažymėta šio sprendimo 26 punkte, toks vertinimas atliekamas tik po to, kai nustatyta, jog tokia veikla yra pagrindinė.
37
Be to, kiek tai susiję su aplinkybe, kad apeliantas išsaugojo turimą nacionalinio teisėjo statusą, todėl ETMT Generalinio sekretoriaus pareigas ėjo kaip į KSSiP deleguotas teisėjas, reikia pažymėti, kad, kaip savo išvados 59 punkte iš esmės nurodė generalinė advokatė, ši aplinkybė gali būti svarbi nebent nustatant, ar tokia veikla buvo vykdoma Lenkijos valstybės pavedimu. Taigi dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos pirmesniame šio sprendimo punkte, ši aplinkybė neturi jokios įtakos nei nustatant, ar ši veikla buvo pagrindinė, nei nustatant jos vykdymo vietą.
38
Galiausiai, ketvirta, argumentas, kuriuo siekiama užginčyti vertinimą, kad ETMT apeliantui mokėjo darbo užmokestį už jo, kaip Generalinio sekretoriaus, darbą, bet kuriuo atveju taip pat grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu. Iš tiesų to sprendimo 66 punkte Bendrasis Teismas nusprendė ne tai, kad ETMT apeliantui mokėjo užmokestį, o tai, kad jo užmokestį, neperžengdamas nemažos maksimalios sumos ribų, in fine mokėjo ETMT.
39
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
40
Pateikdamas antrąjį pagrindą apeliantas Bendrajam Teismui priekaištauja dėl to, kad skundžiamo sprendimo 79–82 punktuose padarė teisės klaidą, kai aiškino sąvoką „darbas kitai valstybei“, kaip ji suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką.
41
Pirma, apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog ši sąvoka apima tik darbą nuolatinėje valstybės atstovybėje. Šiuo klausimu jis visų pirma nurodo, kad taip siaurai aiškinant minėtą sąvoką nukrypstama nuo Bendrojo Teismo jurisprudencijos, pagal kurią, jeigu suinteresuotasis asmuo turėjo tiesioginių teisinių ryšių su atitinkama valstybe ar tarptautine organizacija, šioje nuostatoje numatyta išimtis apima visas aplinkybes, kylančias dėl darbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai.
42
Toliau apeliantas mano, kad šioje byloje netaikytina jurisprudencija, kurią Bendrasis Teismas priminė skundžiamame sprendime, grįsdamas minėtą siaurą aiškinimą. Iš tiesų ta jurisprudencija susijusi su asmenimis, kurie diplomatiniu statusu naudojosi tik dėl savo sutuoktinių valstybių narių diplomatų ir, būdami teisiškai susiję su Belgijos subjektais, neturėjo tiesioginio ryšio su savo kilmės valstybe, arba su asmenimis, kurie dirbo valstybės politiniam vienetui, o ne jos centrinei administracijai.
43
Galiausiai apeliantas nurodo, kad, atsižvelgiant į valdžių padalijimo principą, išplaukiantį, be kita ko, iš valstybių narių bendrų konstitucinių tradicijų, nė vienas teisminės valdžios atstovas negali būti integruotas į valstybės narės nuolatinę atstovybę, nes ji yra vykdomosios valdžios dalis. Taigi aiškindamas Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antroje įtraukoje pavartotą sąvoką „darbas kitai valstybei“ taip, kad ji apima tik darbą nuolatinėje valstybės atstovybėje, Bendrasis Teismas nepagrįstai atsisakė taikyti šią išimtį kiekvienam teisminės valdžios atstovui.
44
Antra, apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė šią nuostatą, kai neatsižvelgė į jo, kaip nacionalinio teisėjo, statusą ir darbą KSSiP. Šiuo klausimu jis daro nuorodą į apeliacinio skundo pirmajame pagrinde išdėstytus argumentus ir tvirtina, kad vykdydamas ETMT Generalinio sekretoriaus užduotis ir funkcijas jis vykdė KSSiP jam pavestas užduotis.
45
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
Teisingumo Teismo vertinimas
46
Pateikdamas antrąjį apeliacinio skundo pagrindą apeliantas ginčija sąvokos „darbas kitai valstybei“, kaip ji suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką, aiškinimą ir teigia, kad Bendrasis Teismas, pirma, klaidingai nusprendė, jog ši sąvoka apima tik darbą nuolatinėje valstybės atstovybėje, ir, antra, neatsižvelgė į jo turimą nacionalinio teisėjo statusą ir darbą KSSiP.
47
Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją sąvokos „darbas kitai valstybei“ turinį reikia vertinti kaip visumą ir aiškinti atsižvelgiant į teisės akto, kurio dalis ji yra, tekstą ir juo siekiamus tikslus (2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Salvador García / Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad, kaip priminta šio sprendimo 27 punkte, ekspatriacijos išmoka siekiama pašalinti faktinę nelygybę tarp pareigūnų, kurie yra integravęsi į šią visuomenę, ir tų, kurie nėra to padarę. Dėl darbo kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai išlieka ypatingi suinteresuotojo asmens ryšiai su šia kita valstybe ar tarptautine organizacija ir taip atsiranda kliūtis užmegzti ilgalaikius ryšius su darbo vietos valstybe, taigi ir pakankamai šio suinteresuotojo asmens integracijai į tos valstybės visuomenę. Šiomis aplinkybėmis pareigūno, kuris referenciniu laikotarpiu gyveno ar vykdė pagrindinę veiklą savo darbo vietos valstybės europinėje teritorijoje, siekdamas dirbti kitai valstybei arba tarptautinei organizacijai, situacija taip pat susijusi su ekspatriacija (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Salvador García / Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 43–46 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
49
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad bet kurio asmens, kuris dėl to, kad darbo vietos valstybėje referenciniu laikotarpiu priklausė kitos valstybės ar tarptautinės organizacijos struktūrai, turi būti laikomas dirbusiu toje kitoje valstybėje arba tarptautinėje organizacijoje, situacija yra susijusi su ekspatriacija, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antrą įtrauką, neatsižvelgiant į vykdytas funkcijas ir tiesioginio teisinio ryšio su minėta kita valstybe ar tarptautine organizacija buvimą (šiuo klausimu žr. 1981 m. sausio 15 d. Sprendimo Vutera / Komisija, 1322/79, EU:C:1981:6, 8 punktą; taip pat 2007 m. birželio 21 d. Sprendimo Komisija / Hosman-Chevalier, C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 41, 44 ir 45 punktus).
50
Be to, Teisingumo Teismas yra paaiškinęs, kad sąvoka „darbas kitai valstybei“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, apima ir darbą trečiajai šaliai, todėl ją aiškinant reikia remtis tarptautine viešąja teise, kuri reglamentuoja valstybių narių ir trečiųjų šalių santykius. Nors kompetencijos valstybės viduje pasidalijimas skiriasi pagal kiekvienos valstybės institucijų sistemą, valstybę reikia laikyti unitariniu tarptautinės viešosios teisės subjektu (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Salvador García / Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 47–49 punktus).
51
Laikantis šio požiūrio reikalaujama, kad atitinkamo asmens darbo vietos valstybėje kitoms valstybėms atstovautų vienintelė diplomatinio atstovavimo sistema, atspindinti šių kitų valstybių unitarinį pobūdį tarptautiniu lygiu ir apimanti ambasadas arba diplomatines misijas, taip pat nuolatines atstovybes prie tarptautinių organizacijų (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 21 d. Sprendimo Komisija / Hosman-Chevalier, C‑424/05 P, EU:C:2007:367, 39 punktą ir 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Salvador García / Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 49 punktą).
52
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas yra nusprendęs: nors tam, kad asmuo, referenciniu laikotarpiu vykdęs pagrindinę veiklą valstybės narės politinio vieneto atstovybėje prie Sąjungos institucijų Briuselyje, galėtų būti laikomas dirbusiu „kitai valstybei“, nėra svarbiausia, kad jį būtų įdarbinusi tos kitos valstybės centrinė administracija, lemiamas veiksnys yra jo funkcinė integracija tuo laikotarpiu į tos kitos valstybės nuolatinę atstovybę Sąjungoje (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Salvador García / Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 50 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
53
Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad ypatingas nuolatinės atstovybės personalo nario statusas, kuris leidžia, be kita ko, naudotis įvairiomis 1961 m. balandžio 18 d. Vienos konvencijoje dėl diplomatinių santykių numatytomis privilegijomis ir imunitetais, lemia specifinį ryšį su atitinkama valstybe nare ir savaime sudaro suinteresuotajam asmeniui kliūtį užmegzti ilgalaikius ryšius su darbo vietos valstybe, taigi ir pakankamai integruotis į šios valstybės visuomenę (2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimo Salvador García / Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, 51 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54
Skundžiamo sprendimo 78–80 punktuose Bendrasis Teismas priminė esminius dabar priimamo sprendimo 50–52 punktuose nurodytos jurisprudencijos aspektus, o 82 punkte nusprendė, kad apelianto dirbtas ETMT Generalinio sekretoriaus darbas nepatenka į sąvoką „darbas kitai valstybei“, nes, be kita ko, ETMT yra pagal Belgijos teisę įsteigta tarptautinė ne pelno asociacija, „kuri nėra valstybės narės nuolatinės atstovybės dalis“.
55
Priėmęs tokį sprendimą, bet nepatikrinęs, ar apeliantas pats vykdė savo pagrindinę – ETMT Generalinio sekretoriaus – veiklą kitos valstybės diplomatinėje atstovybėje darbo vietos valstybėje, taigi ir šios kitos valstybės tarnyboje, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 48–51 punktuose primintą jurisprudenciją, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.
56
Vis dėlto, jei iš Bendrojo Teismo sprendimo motyvų matyti Sąjungos teisės pažeidimas, bet to sprendimo rezoliucinė dalis grindžiama kitais teisiniais motyvais, dėl tokio pažeidimo šis sprendimas neturi būti panaikintas, tik reikia pakeisti jo motyvus (2023 m. sausio 17 d. Sprendimo Ispanija / Komisija, C‑632/20 P, EU:C:2023:28, 48 punktas).
57
Taigi reikia išnagrinėti, ar skundžiamo sprendimo 83 punkte Bendrasis teismas galėjo pagrįstai nuspręsti, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antroje įtraukoje numatyta išimtis dėl „darbo kitai valstybei“ netaikoma apelianto darbui ETMT.
58
Iš skundžiamo sprendimo 3, 64–66 ir 73 punktuose pateiktų teiginių, kurių apeliantas neginčijo, matyti, kad ETMT yra pagal Belgijos teisę įsteigta tarptautinė ne pelno asociacija, kurios nariai – Sąjungos valstybių narių institucijos, atsakingos už teisėjų mokymą, ir kurios tikslas – kurti tęstinio mokymo programas nacionaliniams teismams; kad eidamas ETMT Generalinio sekretoriaus pareigas apeliantas vykdė šios asociacijos administravimo ir reprezentavimo išorėje užduotis; kad apeliantui, kaip ETMT Generaliniam sekretoriui, buvo leista naudotis tarnybiniu butu Briuselyje, tačiau, kaip jis pats pripažįsta, nebuvo suteikta jokių kitų lengvatų, privilegijų ar imunitetų; galiausiai, kad apeliantas, kaip Generalinis sekretorius, buvo kontroliuojamas ETMT valdančiosios tarybos, kuri turėjo teisę sustabdyti jo įgaliojimus ir visuotiniame narių susirinkime siūlyti juos nutraukti.
59
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad savo pagrindinės – ETMT Generalinio sekretoriaus – veiklos apeliantas nevykdė nei kitos valstybės diplomatinėje atstovybėje darbo vietos valstybėje (taigi ir šios kitos valstybės tarnyboje, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 48–51 punktuose primintą jurisprudenciją), nei kitoje institucijoje, atstovaujančioje minėtos kitos valstybės interesams darbo vietos valstybėje.
60
Aplinkybė, kad referenciniu laikotarpiu apeliantas buvo nacionalinis teisėjas, komandiruotas į KSSiP, negali paneigti šios išvados. Kaip pažymėta šio sprendimo 49 punkte, tiesioginio teisinio ryšio su kita – ne darbo vietos – valstybe buvimas kitais nei pirmesniame šio sprendimo punkte nurodytais atvejais savaime nepatvirtina, kad atitinkamo asmens pagrindinė veikla referenciniu laikotarpiu buvo vykdoma tos kitos valstybės tarnyboje.
61
Taigi skundžiamo sprendimo 83 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punkto antroje įtraukoje numatyta išimtis dėl „darbo kitai valstybei“ netaikoma apelianto referenciniu laikotarpiu vykdytai pagrindinei veiklai.
62
Vadinasi, antrąjį pagrindą reikia atmesti.
63
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, apeliacinį skundą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
64
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
65
Pagal šio Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
66
Kadangi apeliantas nagrinėjamu atveju pralaimėjo bylą, jis privalo padengti ne tik savo, bet ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
QB padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.