Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2026 m. balandžio 23 d.(1)
Byla C‑321/25 (Gidzhinov)(i)
Baudžiamoji byla
prieš
А,
B,
V,
G,
D,
dalyvaujant
Sofiyska gradska prokuratura
(Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Kova su organizuotu nusikalstamumu – Sąjungos finansinių interesų apsauga – SESV 325 straipsnio 1 dalis – FIA konvencija – Pamatinis sprendimas 2008/841/TVR – Pareiga kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu, taikant veiksmingas atgrasomąsias priemones – Pareiga numatyti baudžiamąsias sankcijas – Stambus sukčiavimas PVM srityje – Didžiausios bausmės – Proporcingumo principas – Senaties terminas “
1.        Baudžiamojoje byloje, iškeltoje asmenims, kurie kaltinami vadovavimu nusikalstamai organizacijai, sukčiaujančiai pridėtinės vertės mokesčio (PVM) srityje, arba dalyvavimu joje, Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) Teisingumo Teismui pateikė du labai skirtingus prejudicinius klausimus, susijusius su absoliučiu patraukimo baudžiamojon atsakomybėn senaties terminu (pirmasis klausimas) ir bausmių, skirtų už susitarimus padaryti nusikaltimą, bei bausmių už patį nusikaltimą, santykiu (antrasis klausimas).
2.        Sąjungos teisės normos, dėl kurių išaiškinimo pateikti prejudiciniai klausimai, yra SESV 325 straipsnio 1 dalis, Konvencija dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos(2) ir Pamatinis sprendimas 2008/841/TVR(3).
I.      Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
1.      FIA konvencija
3.        1 straipsnyje („Bendrosios nuostatos“) numatyta:
„1.      Šioje Konvencijoje [Sąjungos] finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas – tai:
<…>
b)      pajamų srityje – bet koks tyčinis veikimas ar neveikimas, susijęs su:
–        suklastotų, neteisingų ar neišsamių pareiškimų ar dokumentų naudojimu ar pateikimu, kurio padariniai yra neteisėtas [Sąjungos] bendrojo biudžeto arba [Sąjungos] valdomų ar jų vardu valdomų biudžetų išteklių mažinimas,
–        tuos pačius padarinius sukeliančiu informacijos neatskleidimu pažeidžiant konkretų įsipareigojimą,
–        tuos pačius padarinius sukeliančiu netinkamu teisėtai gautos išmokos naudojimu.
<...>“
4.        2 straipsnyje („Bausmės“) nustatyta:
„1.      Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 1 straipsnyje nurodytą veiką ir dalyvavimą 1 straipsnio 1 dalyje nurodytoje veikoje, jos kurstymą ar kėsinimąsi ją padaryti būtų baudžiama veiksmingomis, proporcingomis ir atgrasančiomis baudžiamosiomis sankcijomis, įskaitant bent stambaus sukčiavimo atvejais laisvės atėmimą apimančias bausmes, dėl kurių gali būti taikoma ekstradicija, suprantant, kad stambiu sukčiavimu yra laikomas toks sukčiavimas, kuris yra susijęs su tam tikra mažiausia suma, kurią turi nustatyti kiekviena valstybė narė. Ši mažiausia suma negali būti nustatyta didesnė kaip 50 000 [EUR].
<...>“
2.      Pamatinis sprendimas 2008/841
5.        1 straipsnyje („Sąvokų apibrėžimai“) nurodyta:
„Šiame pamatiniame sprendime:
1.      nusikalstama organizacija – struktūrą turintis susivienijimas, įkurtas per tam tikrą laikotarpį, susidedantis iš daugiau nei dviejų asmenų, sutartinai veikiančių siekiant vykdyti nusikalstamas veikas, už kurias baudžiama laisvės apribojimo arba laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė yra bent ketveri metai, arba griežtesne bausme, ir kuriomis siekiama tiesiogiai arba netiesiogiai gauti finansinės ar kitokios materialinės naudos;
2.      struktūrą turintis susivienijimas – susivienijimas, kuris sudarytas neatsitiktinai, siekiant nedelsiant įvykdyti nusikalstamą veiką, kurio narių pareigos nebūtinai turi būti formaliai nustatytos, ir kuriame nebūtinas narystės tęstinumas ar išvystyta struktūra.“
6.        2 straipsnyje („Nusikalstamos veikos, susijusios su dalyvavimu nusikalstamos organizacijos veikloje“) numatyta:
„Kiekviena valstybė narė imasi reikalingų priemonių užtikrinti, kad vienas ar abu toliau išvardyti veiksmai, susiję su nusikalstama organizacija, būtų laikomi nusikalstamomis veikomis:
a)      asmens, kuris tyčia bei žinodamas nusikalstamos organizacijos tikslą ir apie bendrą jos organizacijos veiklą arba jos ketinimą vykdyti konkrečias nusikalstamas veikas, aktyviai dalyvauja organizacijos nusikalstamoje veikloje, įskaitant informacijos teikimą ar materialių išteklių tiekimą, naujų narių verbavimą ir bet kokią jos veiklos finansavimo formą, žinodamas, kad dalyvaudamas prisidės prie organizacijos nusikalstamos veiklos, veiksmai;
b)      asmens veiksmai, kuriuos sudaro susitarimas su vienu ar daugiau asmenų, siekiant įvykdyti veiklą, jei įvykdžius tą veiklą ji prilygtų 1 straipsnyje minimų nusikalstamų veikų įvykdymui, net jei tas asmuo realiai nedalyvauja tos veiklos vykdyme.“
7.        3 straipsnyje („Bausmės“) nustatyta:
„1.      Kiekviena valstybė narė imasi reikalingų priemonių užtikrinti, kad:
a)      už 2 straipsnio a punkte nurodytą nusikalstamą veiką būtų baudžiama laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė būtų bent nuo dvejų iki penkerių metų; arba
b)      už 2 straipsnio b punkte nurodytą nusikalstamą veiką būtų baudžiama tokios pačios ilgiausios trukmės laisvės atėmimo bausme kaip ir už nusikalstamą veiką, kurios siekiama tokiu nusikalstamu susitarimu(4), arba laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė būtų bent nuo dvejų iki penkerių metų.
2.      Kiekviena valstybė narė imasi reikalingų priemonių užtikrinti, kad faktas, jog 2 straipsnyje nurodytos nusikalstamos veikos, kurias nustatė ta valstybė narė, buvo įvykdytos veikiant nusikalstamoje organizacijoje, galėtų būti laikomas sunkinančia aplinkybe.“
B.      Bulgarijos teisė
1.      Nakazatelen kodeks (Baudžiamasis kodeksas)
8.        23 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Jeigu tuo pačiu veiksmu padaryta keletas nusikalstamų veikų arba jeigu asmuo padarė keletą skirtingų nusikalstamų veikų, prieš tai galutiniu teismo sprendimu nuteistas už vieną iš jų, teismas, atskirai nustatęs bausmę už kiekvieną iš tų veikų, skiria griežčiausią už jas numatytą bausmę.“
9.        80 straipsnyje nurodyta:
„1.      Baudžiamojo persekiojimo senaties terminas sueina, kai persekiojimas nebuvo pradėtas per:
<...>
2)      penkiolika metų, kai už veikas baudžiama ilgesne nei dešimties metų laisvės atėmimo bausme;
3)      dešimt metų, kai už veikas baudžiama ilgesne nei trejų metų laisvės atėmimo bausme;
<...>
3.      Baudžiamojo persekiojimo senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo nusikalstamos veikos padarymo dienos; bandymo ar pasirengimo ją padaryti atveju jis skaičiuojamas nuo paskutinės veikos padarymo dienos, o nepertraukiamų ir tęstinių nusikalstamų veikų atveju – nuo jų nutraukimo dienos.“
10.      81 straipsnyje nustatyta:
„1.      Senaties terminas sustabdomas, kai baudžiamojo persekiojimo pradėjimas ar tęsimas priklauso nuo to, kaip galutiniu teismo sprendimu bus išspręstas preliminarus klausimas.
2.      Senaties terminas nutraukiamas, kompetentingoms institucijoms baudžiamojo persekiojimo tikslais atlikus bet kokį veiksmą, susijusį tik su asmeniu, kurio baudžiamasis persekiojimas yra vykdomas. Užbaigus veiksmą, dėl kurio senaties terminas buvo nutrauktas, pradedamas skaičiuoti naujas senaties terminas.
3.      Nepaisant senaties termino sustabdymo ar nutraukimo, baudžiamojo persekiojimo senaties terminas sueina, jeigu praėjo laikotarpis, dvigubai ilgesnis už ankstesniame straipsnyje nustatytą laikotarpį.“
11.      93 straipsnyje numatyta:
„Šiame kodekse vartojami terminai ir sąvokos reiškia:
<...>
20.      organizuota nusikalstama grupė – ilgalaikis ir struktūrą turintis trijų ar daugiau asmenų susivienijimas, kurio tikslas yra, suderinus veiksmus, nacionalinėje teritorijoje ar užsienyje daryti nusikaltimus, už kuriuos baudžiama ilgesne nei trejų metų laisvės atėmimo bausme. Susivienijimas laikomas turinčiu struktūrą net ir tuo atveju, jei dalyviai oficialiai nėra pasiskirstę funkcijų, nedalyvauja jo veikloje ilgą laiką arba nėra išvystytos struktūros.
<...>“
12.      255 straipsnyje nurodyta:
„1.      Tas, kas vengia nustatyti ar sumokėti dideles mokesčių skolas:
<...>
7)      neteisėtai atskaitydamas sumokėtą mokestį,
<...> baudžiamas laisvės atėmimu nuo vienų iki šešerių metų ir bauda iki 2 000 [Bulgarijos levų (BGN)].
<...>
3.      Jeigu mokesčių skola yra itin didelė, skiriama laisvės atėmimo bausmė nuo trejų iki aštuonerių metų ir viso ar dalies kaltu pripažinto asmens turto konfiskavimas.
<...>“
13.      321 straipsnyje nustatyta:
„1.      Už organizuotos nusikalstamos grupės sukūrimą ar vadovavimą jai skiriama laisvės atėmimo bausmė nuo trejų iki dešimties metų.
2.      Už dalyvavimą tokioje grupėje skiriama laisvės atėmimo bausmė nuo vienų iki šešerių metų.
3.      Jeigu grupė sukurta <...> siekiant pelno, <...> skiriama tokia bausmė:
1)      už 1 dalyje nurodytus nusikaltimus – laisvės atėmimas nuo penkerių iki penkiolikos metų;
2)      už 2 dalyje numatytus nusikaltimus – laisvės atėmimas nuo trejų iki dešimties metų.
<...>“
2.      Nakazatelno protsesualen kodeks (Baudžiamojo proceso kodeksas)
14.      24 straipsnyje nurodyta:
„1.      Baudžiamasis procesas nepradedamas arba nutraukiamas, jeigu:
<...>
3)      yra suėjusi baudžiamosios atsakomybės senatis, pasibaigus įstatyme numatytam terminui;
<...>
2.      1 dalies 2, 3 ir 9 punktuose nurodytais atvejais baudžiamasis procesas nenutraukiamas, jeigu to prašo kaltinamasis arba asmuo, kurio byla perduota baudžiamajam teismui. Amnestija ar senatis nėra kliūtis atnaujinti baudžiamąją bylą, jeigu to prašo nuteistas asmuo arba jeigu prokuroras pateikia pasiūlymą išteisinti.
<...>“
15.      258 straipsnyje nustatyta:
„1.      Bylą nuo teismo posėdžio pradžios iki pabaigos nagrinėja ta pati teisėjų kolegija.
2.      Jeigu teismo narys negali toliau dalyvauti nagrinėjant bylą ir turi būti pakeistas, byla pradedama nagrinėti nuo pradžios.“
16.      289 straipsnyje nurodyta:
„1.      Teismas baudžiamąjį procesą nutraukia 24 straipsnio 1 dalies 2–10 punktuose ir 5 punkte numatytais atvejais.
(2)      Jeigu teismo posėdyje paaiškėja 24 straipsnio 1 dalies 2 ir 3 punktuose nustatyti pagrindai ir teisiamasis prašo tęsti procesą, teismas šį klausimą išsprendžia priimdamas nuosprendį.
<...>“
II.    Faktinės aplinkybės, byla ir prejudiciniai klausimai
17.      2015 m. Bulgarijoje penkiems asmenims buvo iškelta baudžiamoji byla dėl įvairių nusikaltimų, susijusių su PVM. Toje byloje:
–        A. ir B. buvo kaltinami tuo, kad 2011 m. kovo mėn. – 2012 m. lapkričio mėn. vadovavo organizuotai nusikalstamai grupei, kaip ji suprantama pagal Baudžiamojo kodekso 321 straipsnio 3 dalį. Už šį nusikaltimą baudžiama laisvės atėmimu nuo penkerių iki penkiolikos metų,
–        V., G. ir D. buvo kaltinami tuo, kad tuo pačiu laikotarpiu dalyvavo
A. ir B. vadovaujamos organizuotos nusikalstamos grupės veikloje. Už tokį dalyvavimą baudžiama laisvės atėmimu nuo trejų iki dešimties metų.
18.      Be šių kaltinimų, buvo pateikti kaltinimai dėl Baudžiamojo kodekso 255 straipsnio 3 dalyje numatytų nusikaltimų, už kuriuos baudžiama laisvės atėmimu nuo trejų iki aštuonerių metų ir skiriamas viso arba dalies turto konfiskavimas:
–        trijų nusikaltimų, susijusių su neteisingai deklaruotu PVM, kurio suma siekia 633 525 EUR,
–        keturiolikos nusikaltimų, susijusių su neteisingomis sąskaitomis faktūromis, kurių suma – 1 130 568 EUR,
–        sukčiavimu mokesčiais, kurio suma – 1 022 583 EUR,
–        neteisėtai atskaitytomis sumomis, kurių bendra suma – 1 244 274 EUR.
19.      Byla iš pradžių buvo perduota teismui, kurį sudarė teisėjas ir du prisiekusieji ir kuris 2015–2021 m. surengė 48 posėdžius. 2021 m. procesas turėjo būti pradėtas nuo pradžios, nes buvo paskirtas naujas teisėjas, pakeitęs savo pareigas nustojusį eiti pirmąjį teisėją.
20.      Naujos sudėties teismas, sudarytas iš antrojo teisėjo ir dviejų kitų prisiekusiųjų, 2022–2025 m. surengė 18 posėdžių, kurių dauguma buvo atidėti, ir nesiėmė jokios įrodymų rinkimo priemonės.
21.      Kadangi antrasis teisėjas išėjo į pensiją, byla trečią kartą turėjo būti paskirta kitam teisėjui. Ji buvo perduota trečiajam teisėjui ir dviem naujiems prisiekusiesiems, kurie sudaro prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą.
22.      Tokiomis aplinkybėmis šis teismas pateikė toliau išdėstytus argumentus:
–        „<...> iki datų, kai sueis absoliutus patraukimo baudžiamojon atsakomybėn senaties terminas už daugumą nusikaltimų (išskyrus nusikaltimus, susijusius su vadovavimu nusikalstamai organizacijai), objektyviai neįmanoma užbaigti baudžiamojo proceso trijose instancijose. Net jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iki to laiko spėtų priimti sprendimą dėl bylos esmės, absoliutus senaties terminas neabejotinai baigtųsi anksčiau, nei antrosios ir trečiosios instancijos teismai nuspręstų dėl pateiktų apeliacinio ir kasacinio skundų“(5).
–        dviem iš baudžiamąja tvarka persekiojamų kaltinamųjų, kaip nusikalstamos organizacijos vadovams, gresia didžiausia penkiolikos metų laisvės atėmimo bausmė. Taigi absoliutus senaties terminas yra 22,5 metų ir baigiasi 2035 m. gegužės 14 d. Šis asmenų, kurie buvo nurodyti kaip nusikalstamos organizacijos vadovai, baudžiamojo persekiojimo terminas būtų pakankamas baudžiamajam procesui baigti, net jei byla būtų nagrinėjama trijų instancijų teismuose,
–        kalbant apie bausmes, numatytas už veikas, dėl kurių vykdomas baudžiamasis persekiojimas, pažymėtina, kad taisyklė, pagal kurią „<...> už susitarimą įvykdyti nusikalstamą veiką baudžiama griežčiau nei už pačią nusikalstamą veiką[,] <...> prieštarau[ja] proporcingumo principui, nes <...> baudžiamąjį susitarimo pobūdį lemia tik baudžiamasis nusikalstamos veikos, dėl kurios susitarimas ir buvo sudarytas ir kuri gali būti padaryta ateityje, pobūdis“(6).
23.      Tokiomis aplinkybėmis Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) nusprendė kreiptis į Teisingumo Teismą su šiais prejudiciniais klausimais:
„1.      Ar pagal [SESV] 325 straipsnį ir [FIA konvencijos] 2 straipsnio 1 dalį draudžiamas nacionalinis įstatymas, numatantis patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius nusikaltimus senaties terminą, kai senaties terminas pagal šį įstatymą nustatomas atsižvelgiant tik į ilgiausios trukmės bausmę, numatytą už nusikalstamą veiką, ir nepaisoma bylos faktinio ir teisinio sudėtingumo, neatsižvelgiama į atsitiktinio įvykio, dėl kurio baudžiamasis procesas turi būti pradedamas iš naujo, galimybę, todėl nacionalinio įstatymo taikymas gali lemti nebaudžiamumą?
2.      Ar pagal Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalies b punktą draudžiamas nacionalinis įstatymas, pagal kurį už 2 straipsnio b punkte nurodytą nusikaltimą baudžiama laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė yra ilgesnė nei numatytoji už nusikaltimą, susijusį su susitarimu pagal 2 straipsnio b punktą?“
III. Procesas Teisingumo Teisme
24.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2025 m. gegužės 8 d.
25.      Rašytines pastabas pateikė V., Austrijos vyriausybė ir Europos Komisija.
26.      Teisingumo Teismas nusprendė, kad teismo posėdžio rengti nereikia.
IV.    Analizė
27.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikė du savarankiškus klausimus:
–        pirmasis susijęs su Bulgarijos teisės aktų leidėjo nustatyta baudžiamojo persekiojimo senaties taikymo tvarka ir jos tinkamumu siekiant užtikrinti, kad būtų veiksmingai nubausta už sukčiavimą PVM srityje,
–        antrasis klausimas susijęs su nacionalinės teisės aktų, pagal kuriuos tam tikromis aplinkybėmis asmenims, susitarusiems padaryti nusikaltimą, skiriamos griežtesnės bausmės nei tiems, kurie jį faktiškai padaro, pateisinimu atsižvelgiant į proporcingumo principą.
A.      Pirmasis prejudicinis klausimas
28.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori išsiaiškinti, ar pagal SESV 325 straipsnį ir FIA konvencijos 2 straipsnio 1 dalį draudžiamas nacionalinės teisės aktas, pagal kurį „senaties terminas <...> nustatomas atsižvelgiant tik į ilgiausios trukmės bausmę, numatytą už nusikalstamą veiką, ir nepaisoma bylos faktinio ir teisinio sudėtingumo, neatsižvelgiama į atsitiktinio įvykio, dėl kurio baudžiamasis procesas turi būti pradedamas iš naujo, galimybę“. Jis priduria, kad toks nacionalinis įstatymas gali „lemti nebaudžiamumą“.
29.      Kaip nurodė Komisija(7), Sąjungos finansinių interesų apsauga taikant baudžiamąsias sankcijas patenka į Sąjungos ir valstybių narių pasidalijamosios kompetencijos taikymo sritį, kaip tai suprantama pagal SESV 4 straipsnio 2 dalį. Kadangi senaties terminai ir jų nutraukimo bei sustabdymo taisyklės nėra išsamiai suderinti Sąjungos lygmeniu, iš esmės juos turi nustatyti valstybės narės(8).
30.      Pagal SESV 325 straipsnio 1 dalį valstybės narės su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu ir kitomis neteisėtomis veikomis turi kovoti taikydamos atgrasomas ir veiksmingas priemones(9).
31.      Visų pirma valstybės narės privalo imtis būtinų priemonių, kad būtų užtikrintas veiksmingas ir visiškas nuosavų išteklių surinkimas, įskaitant pajamas, gaunamas suderintoms PVM apmokestinimo bazėms taikant vienodą tarifą(10).
32.      Valstybės narės, siekdamos užtikrinti visų pajamų iš PVM surinkimą ir kartu Sąjungos finansinių interesų apsaugą, turi laisvę pasirinkti taikytinas sankcijas, kurios gali būti administracinės, baudžiamosios arba jų dviejų derinys. Baudžiamosios sankcijos gali būti būtinos tam, kad būtų veiksmingai ir atgrasančiu būdu kovojama su tam tikrais stambaus sukčiavimo PVM srityje atvejais(11).
33.      Pagrindinėje byloje nagrinėjamos veikos galėtų būti laikomos nusikaltimais, susijusiais su sukčiavimu mokesčiais ir PVM srityje veikiančia nusikalstama organizacija. Byloje nurodytos PVM sumos iš viso siekia maždaug 4 000 000 EUR, o tai gerokai viršija FIA konvencijos 2 straipsnio 1 dalyje nustatytą mažiausią sumą, kad Sąjungos finansiniams interesams kenkiantis sukčiavimas būtų laikomas „stambiu“.
34.      Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjamos veikos patenka į SESV 325 straipsnio 1 dalies ir FIA konvencijos 2 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
35.      Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad valstybių narių priemonių, skirtų Sąjungos finansiniams interesams apsaugoti, veiksmingumas ir atgrasomasis pobūdis priklauso ne tik nuo baudžiamųjų sankcijų, taikomų už šiems interesams kenkiančias veikas, pobūdžio, bet ir nuo tų veikų senaties taikymo tvarkos.
36.      Dėl nacionalinės teisės aktų leidėjo jis pažymėjo, jog šis leidėjas „turi užtikrinti, kad nacionalinė senaties taikymo tvarka baudžiamosios teisės srityje nelemtų nebaudžiamumo daugeliu sukčiavimo stambiu mastu PVM srityje atvejų“(12).
37.      Nagrinėjamoje byloje reikia pabrėžti, kad:
–        neginčijama, jog Bulgarijos teisėje yra numatytos veiksmingos ir atgrasomos baudžiamosios sankcijos už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančias nusikalstamas veikas (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui šiuo klausimu nekyla jokių abejonių),
–        taip pat neginčijama, kad apskritai Bulgarijos teisės aktuose nustatyti baudžiamojo persekiojimo senaties terminai yra tinkami, t. y. jais nepažeidžiamas atitinkamų sankcijų veiksmingumas ir atgrasomasis pobūdis. Šie terminai yra ilgesni už Direktyvos (ES) 2017/1371(13) 12 straipsnyje nustatytus minimalius terminus, nors direktyva ratione temporis netaikoma 2011 ir 2012 m. padarytoms veikoms.
38.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui abejonių kyla dėl baudžiamojo persekiojimo senaties skaičiavimo tvarkos, neišvengiamai taikomos praėjus tam tikram laikui nuo veikų, dėl kurių vykdomas baudžiamasis persekiojimas, padarymo. Šis absoliutus senaties terminas nustatomas atsižvelgiant į didžiausią bausmę, numatytą už tokią veiką, ir jokiomis aplinkybėmis negali būti pratęstas.
39.      Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nacionalinės institucijos nustato protingus bausmių skyrimo senaties terminus tose srityse, kuriose taikoma Sąjungos teisė(14). Šiuo tikslu jis konstatavo, kad:
–        „<…> nacionalinės taisyklės, kuriomis nustatomi senaties terminai, turi būti parengtos taip, kad būtų užtikrinta pusiausvyra tarp, pirma, tikslų garantuoti teisinį saugumą ir užtikrinti bylų išnagrinėjimą per protingą terminą, kaip Sąjungos teisės bendrųjų principų, ir, antra, [Sąjungos teisės] realaus ir veiksmingo įgyvendinimo“(15),
–        „[s]iekiant nustatyti, ar nacionalinė senaties terminų skaičiavimo tvarka nustato tokią pusiausvyrą, reikia atsižvelgti į visus šios senaties terminų skaičiavimo tvarkos elementus <...>, tarp kurių, be kita ko, gali būti data, kurią senaties terminas prasideda, šio termino trukmė ir jo sustabdymo ar nutraukimo taisyklės“(16),
–        svarbus elementas taip pat gali būti sudėtinga analizė, kurią reikia atlikti byloje(17).
40.      Remiantis šiomis prielaidomis, visų pirma reikia išsklaidyti abejones dėl paties absoliutaus senaties termino galiojimo. Šis terminas numatytas, pavyzdžiui, Reglamente (EB, Euratomas) Nr. 2988/95(18), susijusiame su Sąjungos finansinių interesų apsauga.
41.      Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje yra nustatytas „absoliutus senaties terminas[, kuris] padeda užtikrinti didesnį ekonominės veiklos vykdytojų teisinį saugumą, nes užkerta kelią galimybei <...> su pažeidimu susijusį patraukimo atsakomybėn senaties terminą pratęsti neribotam laikui <...>“(19).
42.      Sutinku su Komisija, kad, nesant išsamesnio suderinimo, Sąjungos teisė nėra pažeidžiama vien dėl to, jog nacionalinės teisės normoje nenustatyta taisyklė, pagal kurią absoliutaus baudžiamojo persekiojimo senaties termino taikymas priklausytų nuo teismo proceso sudėtingumo.
43.      Logiška, jog šis terminas turi būti pakankamai ilgas, kad teismas galėtų išnagrinėti veiką, visų pirma turint omenyje vidutinę teismo procesų trukmę(20).
44.      Mano nuomone, Bulgarijos teisėje nustatytas 15 metų absoliutus senaties terminas yra protingas ir pakankamas. Jis toks yra net ir tuo atveju, jei skaičiuojamas nuo baudžiamojo proceso pradžios iki galutinio sprendimo priėmimo, t. y. apima visas instancijas(21). Per penkiolika metų baudžiamasis procesas dėl tokių nusikaltimų, kaip nagrinėjamieji šioje byloje, gali būti užbaigtas. Kaip nurodo Komisija, šis terminas gerokai viršija atitinkamą senaties terminą, numatytą
Direktyvoje 2017/1371(22).
45.      Vis dėlto, nors apskritai terminas gali būti protingas, reikia užtikrinti, kad jį taikant nebūtų skatinamas nebaudžiamumas ir dėl to nesumažėtų Sąjungos finansiniams interesams apsaugoti skirtų priemonių veiksmingumas bei atgrasomasis poveikis.
46.      Teisingumo Teismas taip pat įvertino, ar, taikant nacionalines nuostatas dėl baudžiamosios atsakomybės senaties termino, už stambaus sukčiavimo veikas daugeliu atvejų lieka nenubausta. Taip gali būti tuo atveju, jeigu apskritai veikų senatis sueina prieš tai, kai galutiniu nuosprendžiu paskiriama įstatyme numatyta baudžiamoji sankcija. Tokiu atveju nacionalinėje teisėje nustatytos priemonės, skirtos kovai su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu ir neteisėta veikla, negali būti veiksmingos ir atgrasomos(23).
47.      Vis dėlto nėra jokių įrodymų, kad šioje byloje nagrinėjamas senaties terminas apskritai daugeliu atvejų lemia faktinį nebaudžiamumą, Bulgarijos teismams nagrinėjant baudžiamąsias bylas dėl Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių nusikalstamų veikų.
48.      Veikiau atrodo, kad šiuo atveju baudžiamojo persekiojimo senaties terminas turi poveikį tik tam tikroms prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėtoms veikoms(24) ir kad už (dalį) tų veikų gali būti nenubausta dėl pavienių veiksnių, susijusių su aplinkybių nulemtomis problemomis ir sunkumais, kurių patiria pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
49.      Iš tiesų atsižvelgiant į nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aprašytą įvykių seką, kurią nurodžiau pirma(25), matyti, kad, kaip teigia Komisija, šios baudžiamosios bylos nagrinėjimas užsitęsė dėl tam tikro paties teismo „sisteminio neveiksmingumo“(26).
50.      Byloje nėra įrodymų, leidžiančių manyti, kad, jeigu ir ne dauguma panašias baudžiamąsias bylas nagrinėjančių Bulgarijos teismų, tai bent nemažai jų baudžiamojo persekiojimo senaties terminų skaičiavimo tvarką laiko sistemine kliūtimi siekiant priimti galutinį sprendimą dėl Sąjungos finansiniams interesams kenkiančių veikų.
51.      Mano nuomone, tokiomis aplinkybėmis nėra įvykdytos Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatytos sąlygos siekiant konstatuoti, kad egzistuoja sisteminė nebaudžiamumo už Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį stambų sukčiavimą rizika. Taigi į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti neigiamai.
B.      Antrasis prejudicinis klausimas
52.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar pagal Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalies b punktą už „susitarimą“ padaryti nusikaltimą, kaip tai suprantama pagal to paties pamatinio sprendimo 2 straipsnio b punktą, gali būti baudžiama griežčiau (iki penkiolikos metų laisvės atėmimu) nei už nusikaltimą, dėl kurio sudarytas tas susitarimas (iki aštuonerių metų laisvės atėmimu).
53.      Norėčiau priminti, kad pagrindinėje baudžiamojoje byloje nagrinėjama šių asmenų baudžiamoji atsakomybė:
–        A. ir B., kurie kaltinami vadovavimu nusikalstamai organizacijai, sukurtai siekiant sukčiauti PVM srityje; už šią veiką numatyta bausmė – laisvės atėmimas nuo penkerių iki penkiolikos metų;
–        V., G. ir D., kurie kaltinami dalyvavimu toje nusikalstamoje organizacijoje; už šią veiką baudžiama laisvės atėmimu nuo trejų iki dešimties metų.
54.      Penkiems kaltinamiesiems taip pat pareikšti kaltinimai dėl sukčiavimo mokesčiais; už šį nusikaltimą baudžiama laisvės atėmimu nuo trejų iki aštuonerių metų.
55.      Pagal Pamatinio sprendimo 2008/841 2 straipsnį valstybės narės nusikalstamomis veikomis privalo laikyti vieną ar abi toliau nurodytas veikas, susijusias su nusikalstama organizacija:
–        aktyvų dalyvavimą neteisėtoje organizacijos veikloje,
–        susitarimą „su vienu ar daugiau asmenų, siekiant įvykdyti veiklą, jei įvykdžius tą veiklą ji prilygtų [to paties pamatinio sprendimo] 1 straipsnyje minimų nusikalstamų veikų įvykdymui <...>“. Už tokius nusikaltimus yra „baudžiama <...> laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė yra bent ketveri metai, arba griežtesne bausme <...>“(27).
56.      Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės imtųsi reikalingų priemonių užtikrinti, kad:
–        už 2 straipsnio a punkte nurodytą nusikaltimą būtų baudžiama laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė – „bent nuo dvejų iki penkerių metų“,
–        už 2 straipsnio b punkte nurodytą nusikaltimą būtų baudžiama „tokios pačios ilgiausios trukmės laisvės atėmimo bausme kaip ir už nusikalstamą veiką, kurios siekiama tokiu nusikalstamu susitarimu, arba laisvės atėmimo bausme, kurios ilgiausia trukmė būtų bent nuo dvejų iki penkerių metų“.
57.      Bulgarijos teisės aktų leidėjas pasirinko antrąją iš 3 straipsnio 1 dalies b punkte siūlomų galimybių: Baudžiamajame kodekse numatyta didžiausia laisvės atėmimo bausmė už sukčiavimą PVM srityje yra aštuoneri metai, o už nusikalstamos grupės, sukurtos siekiant vykdyti tokį sukčiavimą, sukūrimą ar vadovavimą jai – iki penkiolikos metų.
58.      Atsižvelgiant į tai, kyla du klausimai:
–        pirma, ar pagal Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalies b punktą galima už susitarimą sukčiauti PVM srityje bausti didesne bausme (penkiolika metų) nei numatytoji už tokio mokestinio nusikaltimo padarymą (aštuoneri metai),
–        antra, ar pagal nacionalinės teisės aktus už tą susitarimą skiriama didžiausia bausmė bet kuriuo atveju gali būti didesnė nei penkeri metai laisvės atėmimo, atsižvelgiant į tai, kad pagal 3 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytą antrąją alternatyvą didžiausia bausmė – „bent nuo dvejų iki penkerių metų“ laisvės atėmimo.
1.      Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta „laisvės atėmimo bausm[ė], kurios ilgiausia trukmė [yra] bent nuo dvejų iki penkerių metų“
59.      Pamatinis sprendimas 2008/841 yra vienas iš teisės aktų, priimtų remiantis ESS 31 straipsnio 1 dalimi, kurios nuostatos buvo pakartotos SESV 83 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje. Šiame pamatiniame sprendime įtvirtintos būtiniausios nuostatos dėl bausmių, taikomų už nusikalstamas veikas, kurias apima organizuotas nusikalstamumas(28).
60.      Pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę bendros derinimo priemonės netaikomos valstybių narių baudžiamajai teisei. Konkrečiai kalbant, nusikaltimo sunkumo laipsnis „<...> turi būti vertinamas atsižvelg[iant] į atitinkamos valstybės narės baudžiamosios teisės sistemoje padarytą pasirinkimą dėl nusikaltimų, kuriais labiausiai pažeidžiama visuomenės teisinė tvarka, nustatymo“(29).
61.      Austrijos vyriausybė atkreipė dėmesį į tai, kad Taryboje vykstant diskusijoms dėl daugelio Sąjungos teisės aktų, susijusių su materialinės baudžiamosios teisės sritimi, kilo sunkumų dėl skirtingų nacionalinės teisės tradicijų ir baudžiamųjų sistemų(30). Atsižvelgdama į šiuos sunkumus Taryba priėmė principinę poziciją savo „Išvadose dėl požiūrio, kurio turi būti laikomasi siekiant suderinti bausmes“(31).
62.      Šiame dokumente, kuriame įtvirtintas įvairiuose iki Lisabonos sutarties priimtuose pamatiniuose sprendimuose išdėstytas Tarybos požiūris, nurodyta, kad:
–        bausmių derinimas neturėtų trukdyti valstybėms narėms išlaikyti savo nacionalinių sistemų nuoseklumo(32),
–        jeigu pasiūlymuose dėl (būsimų) teisės aktų būtų nuostatų, kuriose apibrėžti būtiniausi nusikalstamos veikos sudėties požymiai, reikėtų apsvarstyti galimybę nustatyti minimalų pagal nacionalinę teisę už nusikalstamas veikas taikomų didžiausių bausmių lygį(33).
63.      Šiuo tikslu Taryba parengė bausmių lygių sistemą(34) ir nurodė, kad šie lygiai yra minimalūs ir kad valstybėms narėms nedraudžiama nacionalinės teisės aktuose nustatyti didesnių už juos(35).
64.      Šią didžiausių bausmių ir trumpiausio jų laiko sistemą, kuri, kaip teigia Komisija, pagal SESV 83 straipsnio 1 dalį atitinka minimalaus suderinimo principą(36), Taryba nuolat taikė daugelyje pamatinių sprendimų(37). Iš šių sprendimų esmės ir taikymo praktikos matyti, kad atitinkamose nacionalinėse sistemose valstybių narių nustatytos didžiausios bausmės gali būti didesnės nei numatytosios Pamatiniame sprendime 2008/841.
65.      Vis dėlto negaliu susilaikyti nepažymėjęs, kad teisės aktų leidėjo vartojama kalbinė formuluotė nėra itin taikli.
66.      Iš tiesų frazė „laisvės atėmimo bausm[ė], kurios ilgiausia trukmė būtų bent nuo dvejų iki penkerių metų“(38), vartojama Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalyje, vargu ar atitinka griežtus logikos dėsnius, kaip matyti ir iš paties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejonių(39).
67.      „Didžiausios bausmės“, kuri ribojama žodžiu „bent“, trukmė ultra limen yra neapibrėžta, todėl ši bausmė negali būti laikoma didžiausia. Vadinasi, valstybės narės gali ją padidinti.
68.      Jeigu sąlyga „bent“ patikslinama iš karto susiejant ją ne su konkrečiu terminu, o su laiko intervalu, į kurį turi tilpti bausmės trukmė, ši bausmė negali būti padidinta viršijant intervalo viršutinę ribą, kuri tokiu atveju yra maksimalus leidžiamas (bausmės) lygis. Taigi valstybės narės bausmės trukmę gali nustatyti tik laikydamosi intervalo ribų ir neviršydamos viršutinės ribos.
69.      Vis dėlto, kaip nurodė Austrijos vyriausybė(40), galima manyti, kad trumpiausia didžiausios bausmės trukmė nustatoma atsižvelgiant į intervalą („nuo dvejų iki penkerių metų“) ir kad dėl to bausmė gali būti ilgesnė už šį laikotarpį. Valstybės narės gali pailginti didžiausią bausmę pridėdamos didesnius intervalus.
70.      Šis neabejotinai sudėtingas aiškinimas labiausiai atitinka minimalaus Sąjungos baudžiamosios teisės suderinimo principą. Be to, tam tikra prasme jis taip pat labiausiai atitinka valstybėms narėms suteiktą teisę galutinai nuspręsti dėl didžiausios bausmių ribos, kurią jos nori nustatyti.
71.      Pagal Sąjungos teisę valstybės narės savo pareigą nustatyti didžiausią bausmę gali įvykdyti pasinaudojusios joms suteikta galimybe numatyti, kad didžiausia bausmė tokiu atveju kaip nagrinėjamasis būtų tik dveji metai arba bet koks kitas terminas iki penkerių metų. Žinoma, tai neriboja jų galimybės nuspręsti dėl bet kokio kito termino, viršijančio intervalo „nuo dvejų iki penkerių metų“ ribas.
72.      Taigi manau, kad pagal Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalies b punktą nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos už to paties pamatinio sprendimo 2 straipsnio b punkte nurodytą susitarimą baudžiama didžiausia laisvės atėmimo bausme, viršijančia numatytąją už nusikaltimą, dėl kurio sudarytas atitinkamas susitarimas.
73.      Bet kuriuo atveju turi būti atsižvelgiama į Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją: nacionalinis teismas neprivalo netaikyti nacionalinės teisės nuostatos, nesuderinamos su pamatinio sprendimo nuostatomis, kurios neveikia tiesiogiai(41).
2.      Bausmių, skirtų už susitarimą padaryti nusikaltimą ir už sutarto nusikaltimo padarymą, skirtumas. Proporcingumas
74.      Galiausiai lieka nuspręsti, ar taikant Bulgarijos teisę pagal Pamatinio sprendimo 2008/841 3 straipsnio 1 dalies b punktą už susitarimą sukčiauti PVM srityje galima skirti didesnę bausmę (15 metų) nei numatytoji už tokio mokestinio nusikaltimo padarymą (8 metai).
75.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad teigiamas atsakymas prieštarautų proporcingumo principui(42).
76.      Nepritariu tokiam požiūriui.
77.      Iš tiesų iš pirmo žvilgsnio gali atrodyti neproporcinga, kad už susitarimą padaryti nusikaltimą (suprantamą kaip pasirengimas vėlesniam nusikaltimui) baudžiama griežčiau nei už faktinį tokio nusikaltimo padarymą(43).
78.      Vis dėlto Pamatinio sprendimo 2008/841, susijusio su organizuotu nusikalstamumu, 2 straipsnio b punkte yra nurodytas „susitarimas <...> siekiant įvykdyti veiklą, jei įvykdžius tą veiklą ji prilygtų <...> nusikalstamų veikų įvykdymui“(44).
79.      Kovojant su organizuotu nusikalstamumu, kuris, kartoju, reglamentuojamas 2008 m. Pamatiniame sprendime 2008/841, už organizacinių struktūrų, skirtų nusikalstamai veikai sistemingai vykdyti, kūrimą pagrįstai baudžiama griežčiausiai.
80.      Atsitiktinis susitarimas padaryti vieną nusikaltimą nėra tas pats kaip susitarimas nusikalstamą veiką vykdyti nuolat ir organizuotai, kai tam tikrą laikotarpį veikia struktūrą turintis susivienijimas, susidedantis iš kelių asmenų.
81.      Asmuo, kuris su kitais asmenimis susitaria sukurti nusikalstamą organizaciją, neturi „realiai [dalyvauti] [nusikalstamos] veiklos vykdyme“, kaip numatyta Pamatinio sprendimo 2008/841 2 straipsnio b punkte:
–        už nusikaltimus, kuriuos padedant šiai organizacijai padarė kiti asmenys, jis gali būti atsakingas arba netiesiogiai, arba kaip tų nusikaltimų kurstytojas,
–        bet kuriuo atveju jis yra tiesiogiai iš esmės atsakingas už tai, kad sukurta struktūra siekiant palengvinti veiksmingą nusikalstamų veikų, kurių nebūtų įmanoma įvykdyti, jeigu tikriesiems jų vykdytojams nebūtų padėjusi nusikalstama organizacija, įgyvendinimą.
82.      Taigi apskritai manau, kad už susitarimą sukurti nusikalstamą organizaciją gali būti numatyta didesnė baudžiamoji atsakomybė nei už konkrečių nusikaltimų padarymą veikiant toje organizacijoje.
83.      Nuspręsti dėl šios baudžiamosios atsakomybės apimties turi nacionalinės teisės aktų leidėjas, neviršydamas jau išnagrinėtų ribų. Jo sprendimas dėl nusikaltimo ir bausmės proporcingumo turi būti viršesnis, nebent akivaizdžiai būtų peržengtos racionalumo ribos.
84.      Bet kuriuo atveju sutinku su Komisija, kad konkrečios bausmės proporcingumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes(45).
85.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar, atsižvelgiant, pirma, į pagal
A. ir B. susitarimą sukurtos nusikalstamos organizacijos ypatumus ir, antra, į tai, kiek šios organizacijos egzistavimas buvo būtina sąlyga V., G.
ir D.
inkriminuojamų nusikaltimų padarymui,
A. ir B. veika pateisina griežtesnę baudžiamąją sankciją nei numatytoji kitiems trims kaltinamiesiems. Be to, atliekant šį vertinimą negalima neatsižvelgti į tai, kad
A. ir B. taip pat kaltinami vadovavimu nusikalstamai organizacijai, sukurtai remiantis jų abiejų sudarytu susitarimu.
V.      Išvada
86.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti į Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) klausimus:
1.      SESV 325 straipsnis ir Konvencijos dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 2 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinami taip:
pagal juos nedraudžiamas nacionalinis įstatymas, kuriame absoliutus patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius nusikaltimus senaties terminas nustatytas atsižvelgiant tik į didžiausią bausmę, numatytą už atitinkamą nusikaltimą, t. y. jo trukmė penkiolika metų, kai už veikas baudžiama ilgesne nei dešimties metų laisvės atėmimo bausme, ir dešimt metų, kai už veikas baudžiama ilgesne nei trejų metų laisvės atėmimo bausme.
2.      2008 m. spalio 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/841/TVR dėl kovos su organizuotu nusikalstamumu 3 straipsnio 1 dalies b punktas
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiamas nacionalinis įstatymas, kuriuo remiantis už asmens veiką, t. y. susitarimą įvykdyti veiklą, kuri, jeigu būtų įvykdyta, prilygtų minėto pamatinio sprendimo 1 straipsnyje nurodytų nusikaltimų įvykdymui, yra baudžiama didžiausia laisvės atėmimo bausme, ilgesne už numatytąją už bet kurio iš tų nusikaltimų padarymą.
1      Originalo kalba: ispanų.
i      Šios bylos pavadinimas yra išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
2      Konvencija priimta 1995 m. liepos 26 d. Tarybos aktu, vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu (OL C 316, 1995, p. 48; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 1 t., p. 9). Toliau – FIA konvencija.
3      2008 m. spalio 24 d. Tarybos pamatinis sprendimas dėl kovos su organizuotu nusikalstamumu (OL L 300, 2008, p. 42).
4      Versijoje ispanų kalba terminas „conspiración“ neatitinka termino versijose kitomis kalbomis, su kuriomis susipažinau. Jose vartojami terminai „accord“ (prancūzų kalba), „agreement“ (anglų kalba), „intesa“ (italų kalba), „acordo“ (portugalų kalba), „acordul“ (rumunų kalba), „Vereinbarung“ (vokiečių kalba) ir „overeengekomen“ (olandų kalba). Taigi terminas „conspiración“ versijoje ispanų kalba turėtų būti suprantamas kaip „susitarimas“, t. y. sąvoka, vartojama Pamatinio sprendimo 2008/841 2 straipsnio b punkte.
5      Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 29 punktas.
6      Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 52 punktas.
7      Komisijos rašytinių pastabų 9 punktas.
8      Naudodamosi šia kompetencija, valstybės narės privalo laikytis įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę. Šiuo klausimu žr. 2019 m. vasario 26 d. Sprendimo Rimšēvičs ir ECB / Latvija (C‑202/18 ir C‑238/18; EU:C:2019:139) 57 punktą.
9      2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Euro Box Promotion ir kt. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ir C‑840/19, EU:C:2021:1034) 181 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
10      2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimo M. A. S. ir M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936) 31 ir 32 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija.
11      2015 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Taricco ir kt. (C‑105/14, EU:C:2015:555) 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
12      2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimo M. A. S. ir M. B.
41 punktas.
13      2017 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl kovos su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu baudžiamosios teisės priemonėmis (OL L 198, 2017, p. 29).
14      2021 m. sausio 21 d. Sprendimo Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47; toliau – Sprendimas Whiteland Import Export) 48 punktas. Ta byla buvo susijusi su konkurencijos taisyklių pažeidimu.
15      Sprendimo Whiteland Import Export
49 punktas.
16      Sprendimo Whiteland Import Export 50 punktas.
17      Sprendimo Whiteland Import Export 51 punktas.
18      1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentas dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (OL L 312, 1995, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340).
19      2025 m. vasario 6 d. Sprendimo Emporiki Serron — Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton (C‑42/24, EU:C:2025:56) 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
20      Komisijos rašytinių pastabų 17 punktas.
21      Komisijos rašytinių pastabų 18 punktas.
22      Komisijos rašytinių pastabų 19 punktas.
23      2015 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Taricco ir kt.
47 punktas.
24      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, likusio termino (iki 2035 m.) pakanka, kad kaltinamiesiems, kaip nusikalstamos organizacijos vadovams, iškelta byla būtų išnagrinėta trijų instancijų teismuose.
25      Šios išvados 19–21 punktai.
26      Komisijos rašytinių pastabų 20 punktas.
27      Priešingai nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 47 ir 48 punktai), Komisija mano, kad Pamatinio sprendimo 2008/841 2 straipsnio b punkte nurodyto „susitarimo“ tikslas yra daryti nusikaltimus ir nebūtinai sukurti nusikalstamą organizaciją (Komisijos rašytinių pastabų 30 punktas). Jeigu taip būtų, A. ir B. veika veikiau būtų nurodyta Pamatinio sprendimo 2008/841 2 straipsnio a punkte, todėl nereikėtų taikyti šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalies b punkto, kurį išaiškinti prašoma antruoju prejudiciniu klausimu. Mano nuomone, neatsižvelgiant į aplinkybę, kad, kaip pripažįsta Komisija, „susitarimo“ tikslas taip pat gali būti sukurti nusikalstamą organizaciją, svarbiausia yra tai, kad arba pagal Pamatinio sprendimo 2008/841 2 straipsnio a punktą, arba pagal šio straipsnio b punktą, taikant 3 straipsnio 1 dalies a ir b punktus, griežčiau gali būti baudžiama už susitarimą sukurti nusikalstamą organizaciją arba padaryti nusikaltimą negu už sutarto nusikaltimo padarymą.
28      2024 m. lapkričio 28 d. Sprendimo PT (Prokuroro ir nusikalstamą veiką padariusio asmens susitarimas) (C‑432/22, EU:C:2024:987) 38 punktas.
29      Šiuo klausimu 2023 m. liepos 6 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Itin sunkus nusikaltimas) (C‑402/22, EU:C:2023:543) 38 punktas.
30      Austrijos vyriausybės rašytinių pastabų 24 punktas.
31      2002 m. gegužės 27 d. Tarybos dokumentas Nr. 9141/02; toliau – Tarybos išvados.
32      Tarybos išvadų 3 punkto ketvirtoje pastraipoje numatyta: „Svarstant, kaip suderinti baudžiamąsias sankcijas tam tikrose srityse, būtina nepamiršti, kad valstybių narių teisinės tradicijos skiriasi. Siekiant, kad valstybės narės galėtų išlaikyti savo nacionalinių baudžiamųjų sankcijų sistemų nuoseklumą, suderinant baudžiamąsias sankcijas reikalingas tam tikras lankstumas.“
33      Tarybos išvadų 3 punkto penktoje pastraipoje nurodyta: „Jeigu pasiūlymuose dėl teisinių aktų, kuriuos numatoma priimti pagal ESS VI antraštinę dalį, yra nuostatų, nustatančių minimalius nusikalstamų veikų sudėties požymius, svarstoma, ar nacionalinėje teisėje nebūtų reikalinga nustatyti minimalią atitinkamų nusikalstamų veikų maksimalių bausmių ribą“.
34      Ši sistema, pateikta Tarybos išvadų 3 punkto aštuntoje pastraipoje, yra suskirstyta į keturis lygius:
1 lygis: didžiausios bausmės, kurių trumpiausias laikas – nuo vienų iki trejų metų laisvės atėmimo;
2 lygis: didžiausios bausmės, kurių trumpiausias laikas – nuo dvejų iki penkerių metų laisvės atėmimo;
3 lygis: didžiausios bausmės, kurių trumpiausias laikas – nuo penkerių iki dešimties metų laisvės atėmimo;
4 lygis: didžiausios bausmės, kurių trumpiausias laikas – dešimt metų laisvės atėmimo (atvejai, kai reikalingos labai griežtos bausmės).
35      Tarybos išvadų 3 punkto devintoje pastraipoje numatyta: „<...> Pažymėtina, kad minėti lygiai yra minimalūs, ir niekas nedraudžia valstybėms narėms savo nacionalinės teisės aktuose nustatyti aukštesnius lygius“.
36      Komisijos rašytinių pastabų 34 punktas.
37      Be daugelio sprendimų, kuriuos Austrijos vyriausybė nurodė savo rašytinių pastabų 37 išnašoje, galima paminėti 2003 m. liepos 22 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2003/568/TVR dėl kovos su korupcija privačiame sektoriuje (OL L 192, 2003, p. 54; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 182) 4 straipsnio 2 dalį ir 2008 m. lapkričio 28 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2008/913/TVR dėl kovos su tam tikromis rasizmo ir ksenofobijos formomis bei apraiškomis baudžiamosios teisės priemonėmis (OL L 328, 2008, p. 55) 3 straipsnio 2 dalį.
38      Nors ši formuluotė visiškai tinkama siekiant nustatyti mažiausias bausmes, mano nuomone, ji nėra tinkamiausia nustatant didžiausias bausmes.
39      Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 56–74 punktai.
40      Austrijos vyriausybės rašytinių pastabų 32 punktas.
41      2019 m. birželio 24 d. Sprendimo Poplawski (C‑573/17, EU:C:2019:530) rezoliucinės dalies 2 punktas.
42      Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 52 punktas, pateiktas šios išvados 22 punkte.
43      Apskritai už susitarimą padaryti nusikaltimą paprastai baudžiama švelnesne bausme nei už patį nusikaltimą. Vis dėlto reikia atskirti susitarimą padaryti konkretų nusikaltimą ir tokį nusikaltimą kaip nusikalstamo susivienijimo, turinčio tam tikrą nuoseklią ir stabilią struktūrą, sukūrimas ar vadovavimas jam.
44      Kursyvu išskirta mano.
45      Komisijos rašytinių pastabų 39 punktas.