62015CC0177
GENERALINIO ADVOKATO
MICHAL BOBEK IŠVADA,
pateikta 2016 m. birželio 22 d. (
1
)
Byla C‑177/15
Nelsons GmbH
prieš
Ayonnax Nutripharm GmbH,
Bachblütentreff Ltd
(Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Visuomenės sveikata — Teiginiai apie maisto produktų sveikatingumą — Sąvoka „gėrimai, kurių alkoholio koncentracija yra daugiau nei 1,2 tūrio proc. alkoholio“ — Skysčių purškalo arba skysčių lašų pavidalu, kurių alkoholio koncentracija yra daugiau kaip 27 tūrio proc. alkoholio, įtraukimas — Reikalavimas pateikti mokslinių įrodymų — Pereinamojo laikotarpio režimas esamiems prekių ženklams“
I – Įžanga
1.
Nelsons GmbH (toliau – Nelsons arba apeliantė) prekiauja Bacho žiedų produktais Vokietijoje. Tarp jų yra RESCUE produktai, parduodami 10 ml ir 20 ml talpos buteliukais su pipete ir kaip purškalas (toliau – RESCUE produktai). RESCUE produktų alkoholio koncentracija yra 27 tūrio proc.
2.
Reglamente (EB) Nr. 1924/2006 (
2
) nustatytos tam tikros taisyklės dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą. Tose taisyklėse yra bendrasis draudimas vartoti teiginius apie gėrimų, kurių alkoholio koncentracija yra daugiau kaip 1,2 tūrio proc. alkoholio, sveikatingumą.
3.
Ar Nelsons RESCUE produktai yra „gėrimai“, kaip apibrėžta Reglamente Nr. 1924/2006? Jeigu taip, dėl didelės RESCUE produktų alkoholio koncentracijos iš esmės negalima vartoti jokių teiginių apie jų sveikatingumą. Jeigu ne, kokių įrodymų (jei yra) būtina pateikti tokiems teiginiams apie sveikatingumą pagrįsti? Galiausiai ar RESCUE produktams gali būti taikoma įprastų taisyklių, taikomų pagal Reglamentą Nr. 1924/2006, išimtis, nes Vokietijoje jais prekiaujama ilgą laiką? Šiuos klausimus šioje byloje kelia nacionalinis teismas.
II – Teisinis pagrindas
A – ES teisės aktai
1. Reglamentas Nr. 1924/2006
4.
Reglamente Nr. 1924/2006 nustatytos sąlygos, kuriomis ES parduodamam „maistui“ (
3
) apibūdinti gali būti vartojami teiginiai apie maistingumą ir sveikatingumą.
5.
Reglamente Nr. 1924/2006 nustatyta, jog vartojami teiginiai apie sveikatingumą turi būti įrodyti moksliškai (23 konstatuojamoji dalis).
6.
Reglamento Nr. 1924/2006 1 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Prekių ženklas, prekių pavadinimas ar išgalvotas pavadinimas, figūruojantis maisto produkto etiketėje, pristatyme ar reklamoje, kurį galima suprasti kaip teiginį apie maistingumą arba sveikatingumą, gali būti vartojami netaikant šiame reglamente numatytų leidimų suteikimo procedūrų, su sąlyga, kad toje etiketėje, pristatyme ar reklamoje taip pat pateikiamas šio reglamento nuostatas atitinkantis susijęs teiginys apie maistingumą ar sveikatingumą.“
7.
Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 2 dalyje pateiktos sąvokų „teiginys“ ir „teiginys apie sveikatingumą“ apibrėžtys:
„1)   „teiginys“ – bet koks pranešimas arba išraiška, kurie nėra privalomi pagal Bendrijos arba nacionalinės teisės aktus, taip pat vaizdinė, grafinė arba simbolinė bet kokia forma pateikiama išraiška, kuria tiesiogiai ar netiesiogiai teigiama arba užsimenama, kad maisto produktas turi tam tikrų savybių;
<…>
5)   „teiginys apie sveikatingumą“ – teiginys, kuriuo tiesiogiai ar netiesiogiai teigiama ar užsimenama, kad esama ryšio tarp maisto produkto kategorijos, maisto produkto ar vienos jo sudėtinių dalių ir sveikatos“.
8.
Šio reglamento 4 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Daugiau kaip 1,2 tūrio proc. alkoholio turintiems gėrimams, negali būti pateikiami teiginiai apie sveikatingumą“.
9.
Reglamente Nr. 1924/2006 neapibrėžta sąvoka „gėrimas“. Tačiau 13 konstatuojamojoje dalyje numatyta, jog „maisto papildai“, kaip apibrėžta Direktyvoje 2002/46/EB (
4
), neturėtų būti laikomi „gėrimais“, jeigu yra skysti ir turi daugiau kaip 1,2 tūrio proc. alkoholio.
10.
5 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad vartoti teiginius apie sveikatingumą leidžiama tik tokiu atveju, jei:
„įrodyta, kad maistinės ar kitos medžiagos, apie kurią pateikiamas teiginys, buvimas, nebuvimas arba mažesnis kiekis maisto produkte ar maisto produktų kategorijai priklausančiuose produktuose pasižymi naudingu mitybiniu arba fiziologiniu poveikiu, įrodytu visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais“.
11.
5 straipsnio 1 dalies b–d punktuose taip pat numatyta, kad „maistinės ar kitos medžiagos“, apie kurią pateikiamas teiginys, produkte yra pakankamas kiekis ir ji yra tokios formos, kad ją galėtų įsisavinti organizmas.
12.
6 straipsnio 1 dalyje taip pat numatyta:
„Teiginiai apie maistingumą ir sveikatingumą pagrindžiami ir įrodomi visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais.“
13.
10 straipsnyje nustatytos konkrečios sąlygos, kurias taip pat turi atitikti teiginiai apie sveikatingumą:
„1.   Teiginiai apie sveikatingumą yra draudžiami, išskyrus atvejus, kai jie atitinka II skyriaus bendruosius ir šio skyriaus konkrečius reikalavimus bei yra leidžiami pagal šį reglamentą ir yra įtraukti į leidžiamų teiginių sąrašus, numatytus 13 ir 14 straipsniuose.
<…>
3.   Nuorodą į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, kurią ta maistinė medžiaga ar maisto produktas apskritai teikia sveikatai ar su sveikata susijusiai gerai savijautai, galima daryti tik tuo atveju, jei kartu pateikiamas konkretus teiginys apie sveikatingumą, įtrauktas į sąrašus, numatytus 13 ir 14 straipsniuose.“
14.
13 straipsnyje numatyta, kad Komisija patvirtina leistinų teiginių apie sveikatingumą sąrašą (
5
). Toks leistinų teiginių sąrašas pagal 13 straipsnį pirmą kartą patvirtintas kaip Reglamento Nr. 432/2012/ES (
6
) priedas ir per tą laiką kelis kartus atnaujintas.
15.
14 straipsnis taikomas tam tikriems konkretiems teiginiams (
7
). Jame numatoma sudaryti teiginių sąrašą pagal 15–17 ir 19 straipsniuose nustatyta tvarka suteiktą leidimą. Toks leistinų teiginių sąrašas pagal 14 straipsnį pirmą kartą patvirtintas kaip Reglamento (EB) Nr. 983/2009 (
8
) priedas ir per tą laiką kelis kartus atnaujintas.
16.
28 straipsnio 2 dalyje numatytos šios pereinamojo laikotarpio priemonės:
„Neatitinkantys šio reglamento produktai, kurie turi prekių ženklus ar prekių pavadinimus, egzistavusius iki 2005 m. sausio 1 d., gali būti toliau parduodami iki 2022 m. sausio 19 d., po šio laikotarpio taikant šio reglamento nuostatas.“
2. Reglamentas (EB) Nr. 110/2008 (
9
)
17.
Reglamento Nr. 110/2008 2 straipsnio 1 dalyje „spiritinis gėrimas“ apibrėžtas kaip tam tikrų savybių turintis „alkoholinis gėrimas“. 9 straipsnyje numatyta, kad konkretaus prekinio pavadinimo (brendis, viskis ir kt.) neturintys spiritiniai gėrimai turi būti vadinami „spiritiniais gėrimais“.
III – Faktinės aplinkybės, procesas ir pateikti klausimai
A – Apeliantės RESCUE produktai
18.
Vokietijos vaistinėse Nelsons prekiauja Bacho žiedų produktais. Tarp jų yra RESCUE produktų, parduodamų 10 ml arba 20 ml talpos buteliukais su pipete ar kaip purškalas. Nurodoma, kad tai – „Spirituose“ („spiritinis gėrimas“), kurio alkoholio koncentracija yra 27 tūrio procentai. Dozavimo instrukcijose rekomenduojama vartoti po keturis lašus arba dvi purškalo dozes per dieną.
19.
RESCUE produktais Vokietijoje Nelsons pradėjo prekiauti dar iki 2005 m. sausio 1 d. (
10
) Per tą laikotarpį produktų sudėtis nepasikeitė ir jais anksčiau nei nuo 2005 m. sausio 1 d. parduodami naudojant Bendrijos prekių ženklą RESCUE.
20.
Iš pradžių Nelsons RESCUE produktai buvo parduodami kaip vaistai, o RESCUE prekių ženklas buvo įregistruotas kaip vaistų (ne maisto produktų) prekių ženklas. 2007 m. Nelsons taip pat įregistravo RESCUE kaip Bendrijos maisto produktų prekių ženklą. 2008 m. vasario mėn., išnagrinėjęs bylą, kurioje Nelsons nedalyvavo, Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) padarė išvadą, jog panašūs Bacho žiedų produktai, kuriais prekiavo Nelsons konkurentai, yra ne vaistai, o maisto produktai (
11
). Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) priėmus tokį sprendimą, Nelsons pradėjo prekiauti RESCUE produktais Vokietijoje kaip maisto produktais.
B – Byla, dėl kurios teikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą
21.
Atsakovės pagrindinėje byloje – Ayonnax Nutripharma GmbH ir Bachblütentreff Ltd (toliau – atsakovės) – Vokietijoje parduoda savo Bacho žiedų produktus, kuriais konkuruoja su Nelsons RESCUE produktais.
22.
Atsakovės pareiškė Nelsons ieškinį Vokietijos teismuose. Kiek tai svarbu šioje byloje, jos apkaltino Nelsons nesąžininga konkurencija, iš esmės dėl alkoholinių gėrimų, kuriems teikiami teiginiai apie sveikatingumą, pardavimo. Tariamas teiginys apie sveikatingumą yra žodis RESCUE, kuris, kaip teigiama, suponuoja, jog Nelsons produktų vartotojas bus kažkaip „išgelbėtas“ nuo prastos sveikatos būklės.
23.
Ieškinyje atsakovės prašė teismo uždrausti Nelsons parduoti produktus pavadinimu RESCUE.
24.
Pirmosios instancijos teismas atsakovių ieškinį beveik visą atmetė. Tačiau pateikus apeliaciją parduoti produktus pavadinimu RESCUE buvo uždrausta remiantis tuo, kad RESCUE produktai yra „gėrimai“, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1924/2006 4 straipsnio 3 dalyje. Taigi jiems negalima teikti jokių teiginių apie sveikatingumą.
25.
Sprendimas apeliaciniame procese, kuriuo buvo uždrausta, savo ruožtu buvo apskųstas Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas). Bundesgerichtshof pirmiausia rėmėsi prielaida, kad terminas „RESCUE“, vartojamas RESCUE produktams pavadinti, yra teiginys apie sveikatingumą. Tačiau jis suabejojo dėl RESCUE produktų laikymo „gėrimais“. Jeigu tie produktai nebūtų laikomi „gėrimais“, Bundesgerichtshof taip pat kėlė klausimą, kaip tokiu atveju turėtų būti taikomi įvairūs reikalavimai dėl mokslinių teiginių apie sveikatingumą įrodymų, nustatyti Reglamento Nr. 1924/2006 5 ir 6 straipsniuose. Galiausiai Bundesgerichtshof suabejojo dėl Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnyje išdėstytų pereinamojo laikotarpio nuostatų ir jų taikymo prekių ženklui, kuris galiojo iki 2005 m. sausio 1 d., kai tas produktas tuomet buvo parduodamas kaip vaistas.
26.
Atsižvelgdamas į tai, nacionalinis teismas sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1.
Ar 10 ml arba 20 ml buteliukais su pipete ir kaip purškalas vaistinėse parduodamas spiritiniu gėrimu vadinamas skystis, kurio alkoholio koncentracija yra 27 tūrio proc., yra daugiau kaip 1,2 tūrio proc. alkoholio turintis gėrimas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento (EB) Nr. 1924/2006 4 straipsnio 3 dalį, jei šio produkto pakuotės dozavimo instrukcijoje nurodyta:
a)
įlašinti į stiklinę vandens keturis šio skysčio lašus ir išgerti dalimis per dieną arba, jei reikia, išgerti keturis lašus neskiestus,
b)
užpurkšti ant liežuvio dvi purškalo dozes?
2.
Jei į pirmojo klausimo a ir b dalis būtų atsakyta neigiamai:
ar darant nuorodą į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalį, atitinkami teiginiai turi būti įrodyti, kaip tai apibrėžta šio reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punkte ir 6 straipsnio 1 dalyje?
3.
Ar taikoma Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 2 dalies pirmosios sakinio dalies nuostata, jei nurodytas produktas su tokiu prekių ženklu iki 2005 m. sausio 1 d. buvo pardavinėjamas ne kaip maisto produktas, o kaip vaistas?“
27.
Rašytines pastabas pateikė pagrindinės bylos šalys, Graikija ir Komisija. Visos jos, išskyrus Graikiją, savo argumentus išdėstė 2016 m. balandžio 6 d. teismo posėdyje.
IV – Vertinimas
A – Ar RESCUE produktai yra
„gėrimai
“?
28.
Pirmuoju klausimu nacionalinis teismas nori išsiaiškinti, ar į RESCUE produktus panašių savybių turintys produktai laikytini „gėrimais“ pagal Reglamentą Nr. 1924/2006.
29.
Manau, kad ne.
30.
Reglamente Nr. 1924/2006 konkrečiai neapibrėžta sąvoka „gėrimas“. Tačiau to reglamento 13 konstatuojamojoje dalyje paaiškinama, jog skysti maisto papildai, turintys daugiau kaip 1,2 tūrio proc. alkoholio, nėra laikomi „gėrimais“ (
12
).
31.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką (
13
) sąvokų, kurių apibrėžtis nepateikiama Sąjungos teisėje (
14
), reikšmė ir apimtis turi būti nustatoma remiantis jų įprasta reikšme bendrinėje kalboje, kartu atsižvelgiant į kontekstą, kuriame jos pavartotos, ir teisės aktų, kuriuose įtvirtintos, tikslus.
32.
Žodynuose „gėrimas“ paprastai apibrėžiamas labai bendrai kaip bet kas, ką teoriškai galima suvartoti, bet techniniu požiūriu ne kietoji medžiaga arba ne dujos (
15
). Tačiau „gėrimas“ kasdienėje kalboje tikrai nėra vartojamas taip bendrai: pavyzdžiui, actas yra skystis, kurį galima vartoti, bet kasdienėje kalboje, ko gero, jis nebus vadinamas „gėrimu“. Gerklės purškalas taip pat gali kondensuotis skysčio lašeliais ant liežuvio arba gomurio ir gali būti vartojamas, bet vėlgi įprastai nebus sakoma, kad kas nors jį „geria“.
33.
Be to, iš konteksto ir tikslo matyti, jog žodis „gėrimas“ 4 straipsnio 3 dalyje yra ne visi skysčiai, o tik tie skysčiai, kurie skirti vartoti didesniais kiekiais (t. y. daugiau nei keli lašai ar pora purškalo dozių).
34.
Pirma, Reglamento Nr. 1924/2006 4 straipsnio 3 dalyje nustatyto draudimo tikslas – užkirsti kelią labai neigiamam alkoholio poveikiui sveikatai (
16
). Tačiau kad toks poveikis pasireikštų, alkoholį reikia vartoti nemažais kiekiais. Šioje byloje labai maži vartojami skysčio kiekiai, kartu atsižvelgiant į vartojimo būdą (lašinimas į burną, maišymas su kitais skysčiais ar purškimas), mano nuomone, paprastai reiškia, jog dėl Nelsons RESCUE produktų nekiltų Reglamento Nr. 1924/2006 4 straipsnio 3 dalyje minimų sveikatos problemų (
17
).
35.
Antra, Reglamento Nr. 1924/2006 13 konstatuojamojoje dalyje paaiškinama, kad skysti maisto papildai, turintys daugiau kaip 1,2 tūrio proc. alkoholio, nelaikomi „gėrimais“. Komisijos komunikate, kuriuo atsakoma į Tarybos bendrąją poziciją ir sutariama įtraukti paaiškinimą į 13 konstatuojamąją dalį, aiškiai nustatyta, jog 13 konstatuojamoji dalis grindžiama tuo, kad „suvartojus tokius maisto produktus alkoholio kiekis yra nedidelis“ (
18
). Tai galima suprasti taip: vartojant skysčius itin mažais kiekiais Reglamento Nr. 1924/2006 4 straipsnio 3 dalyje minimų sveikatos problemų dėl alkoholio nekyla, tad tokiais atvejais galima toleruoti teiginius apie sveikatingumą.
36.
Trečia, Reglamento (ES) Nr. 1169/2011 (
19
) (bendrasis ženklinimo reglamentas) XIII priede nustatyta, kad gėrimuose priimtina mažesnė vitaminų ir mineralinių medžiagų koncentracija nei ne gėrimuose. Kaip savo rašytinėse pastabose pažymėjo Komisija, būtų galima daryti išvadą, jog paprastai „gėrimai“ vartojami didesniais kiekiais nei kitas maistas (
20
).
37.
Dėl pirmiau minėtų priežasčių manau, jog terminas „gėrimai“neapima nacionalinio teismo klausime pabrėžtų savybių turinčių produktų. Atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1924/2006 4 straipsnio 3 dalies tikslą, kontekstinį ir sisteminį aiškinimą, reikia teleologiniu požiūriu sukonkretinti bendrąją žodyne pateikiamą gėrimo reikšmę. Šis žodis turėtų apimti tik skysčius, turinčius daugiau kaip 1,2 tūrio proc. alkoholio, kuriuos vartojant įprastu ir standartiniu būdu gali kilti neigiamas poveikis žmonių sveikatai.
38.
Derėtų pabrėžti, jog, kaip matyti iš pirmiau išdėstytų argumentų, tas pats atsakymas turėtų būti pateiktas į abi pirmojo nacionalinio teismo klausimo dalis (a ir b), susijusias su tuo pačiu skysčiu, parduodamu buteliukais su pipete arba kaip purškalas. Iš tiesų, kaip matyti jau iš nacionalinio teismo teikiamo klausimo, produkto esmė lieka ta pati (skystis), keičiasi tik pateikimo forma.
39.
Galiausiai, kalbant apie žodžio „gėrimas“ reikšmę, kelios šalys minėjo, kad RESCUE produktai ženklinami kaip „spiritiniai gėrimai“.
40.
Gali būti, kad tokiu ženklinimu siekiama įgyvendinti Reglamentą Nr. 110/2008 (pagal kurį „alkoholiniai gėrimai“ turi būti ženklinami kaip „spiritiniai gėrimai“).
41.
Tačiau dėl to mano išvada nesikeičia. Net jeigu RESCUE produktai techniniu požiūriu būtų laikomi „alkoholiniu gėrimu“, kaip apibrėžta Reglamente Nr. 110/2008, tai tikrai nereikštų, kad jie savaime būtų laikomi „gėrimais“ pagal Reglamentą Nr. 1924/2006. Iš tiesų nėra jokių konkrečių bendrų dviejų reglamentų apibrėžčių derinimo ar vartojimo taisyklių (
21
).
42.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta pirmiau, siūlau Teisingumo Teismui į pirmąjį nacionalinio teismo klausimą atsakyti taip: skysčiai, turintys į pagrindinėje byloje nagrinėjamus skysčius panašių savybių ir 27 tūrio proc. alkoholio, apibūdinami kaip spiritiniai gėrimai ir parduodami vaistinėse 10 ml ar 20 ml buteliukais su pipete arba kaip purškalas, pagal dozavimo instrukciją skirti vartoti labai mažais kelių lašų ar purškalo dozių kiekiais, nėra „gėrimai“, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1924/2006 4 straipsnio 3 dalyje.
B – Ar nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą turi būti pagrįstos moksliniais įrodymais?
1. Įžanga
43.
Antruoju klausimu nacionalinis teismas teiraujasi, ar nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalyje, turi būti pagrįstos moksliniais įrodymais, kaip nurodyta to reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punkte ir 6 straipsnio 1 dalyje.
44.
Dėl nurodytų priežasčių, mano nuomone, tokioms nuorodoms pagrįsti nereikia teikti tiesioginių mokslinių įrodymų. Tačiau, remiantis aiškia 10 straipsnio 3 dalies formuluote, tokios nuorodos turi būti teikiamos kartu su „konkrečiais“ teiginiais apie sveikatingumą. Tie konkretūs teiginiai apie sveikatingumą patys turi būti grindžiami moksliniais įrodymais, kaip apibrėžta 5 straipsnio 1 dalies a punkte ir 6 straipsnio 1 dalyje. Tad nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą visada bent netiesiogiai turi būti pagrįstos moksliniais įrodymais.
2. Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalies taikymo sritis
45.
Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalyje minimos dvi teiginių rūšys: a) „nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą“ ir b) „konkretūs teiginiai apie sveikatingumą“. Prieš atsakant į nacionalinio teismo klausimą dėl įrodymų pateikimo reikalavimų reikia apsvarstyti šių dviejų sąvokų, iš kurių nė viena neapibrėžta Reglamente Nr. 1924/2006, reikšmę ir taikymo sritį.
46.
Atsižvelgiant į tikslinamąjį žodį „konkretūs“, įprasta žodžių junginio „konkretūs teiginiai apie sveikatingumą“ reikšmė yra siauresnė nei sąvokos „teiginys apie sveikatingumą“ (apibrėžtos reglamente). Kalbama apie konkretesnius teiginius apie tam tikro produkto poveikį sveikatai. Kitaip tariant, „konkretūs teiginiai apie sveikatingumą“ yra loginis „teiginių apie sveikatingumą“ pogrupis.
47.
„Nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą“ yra bendresni teiginiai apie teigiamą produkto poveikį „sveikatai“ arba „su sveikata susijusiai gerai savijautai“. Prielaida, jog tokios „nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą“ yra „teiginių apie sveikatingumą“, kaip apibrėžta reglamento 2 straipsnio 2 dalies 5 punkte, rūšis, nėra visiškai akivaizdi.
48.
Vis dėlto vienas galimas 10 straipsnio 3 dalies aiškinimas yra kad ta nuostata nustatomos su „teiginiais apie sveikatingumą“ susijusios taisyklės ir jos taikymo sritis – tokia pat kaip Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 2 dalies 5 punkto. Tačiau, priešingai nei 2 straipsnio 2 dalies 5 punkte, 10 straipsnio 3 dalyje atskiriamos dvi skirtingos „teiginių apie sveikatingumą“ rūšys, t. y. „bendrieji teiginiai apie sveikatingumą“ (kurie reglamente vadinami „nuorodomis į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą“) ir „konkretūs teiginiai apie sveikatingumą“.
49.
Taigi tiksli 10 straipsnio 3 dalyje vartojamų sąvokų reikšmė lieka nevienareikšmiška. Todėl būtina nagrinėti tos nuostatos kontekstą ir tikslą.
50.
Naudinga ištirti Reglamento Nr. 1924/2006 rengimo ir priėmimo istoriją. Pirminio Komisijos pasiūlymo (
22
) 10 straipsnyje nustatytos konkrečios sąlygos, kuriomis leidžiami teiginiai apie sveikatingumą. 11 straipsnyje pateiktas draudžiamų teiginių apie sveikatingumą sąrašas. Pirmiausia 11 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta: „[d]raudžiami šie numanomi teiginiai apie sveikatingumą: a) teiginiai, kuriais daromos nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, kurią maistinė medžiaga ar maisto produktas apskritai teikia sveikatai, gerovei“.
51.
Po pirmojo svarstymo Europos Parlamentas atmetė tokį visišką draudimą, numatytą 11 straipsnio 1 dalies a punkte, ir jį išbraukė (
23
). Tarybos bendrojoje pozicijoje šiam išbraukimui pritarta (
24
). Įtraukta naujoji 10 straipsnio 3 dalis, kuri dabar yra galutinėje redakcijoje. Aiškinamajame memorandume (
25
) Taryba pažymėjo, jog pritaria Komisijos pasiūlytam tam tikrų teiginių draudimui, bet nusprendė leisti teikti kitus teiginius tam tikromis sąlygomis, aiškiai tai nurodydama dabar galiojančiame 10 straipsnio 3 dalies tekste.
52.
Komisija pritarė šiam pakeitimui (
26
), kaip ir Europos Parlamentas per antrąjį svarstymą (
27
).
53.
Mano nuomone, šie teisėkūros istorijos aspektai pagrindžia pirmiau pateiktą aiškinimą. Taigi, nors aiškiai nenustatyta, 10 straipsnio 3 dalyje, atrodo, minimi teiginiai apie sveikatingumą, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 2 dalies 5 punkte. Tad 10 straipsnio 3 dalį reikėtų suprasti taip, kad joje daromas skirtumas tarp a) „bendrųjų teiginių apie sveikatingumą“ (kurie reglamente vadinami „nuoroda (-omis) į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą“) ir b) „konkrečių teiginių apie sveikatingumą“.
54.
Atsižvelgiant į kontekstą ir aiškinant 10 straipsnio 3 dalį sistemiškiau, taip pat, atrodo, patvirtinamas toks pat aiškinimas (bent jau jam neprieštaraujama).
55.
Šiuo požiūriu reglamento 10 straipsnio 3 dalį ir 1 straipsnio 3 dalį galima aiškiai palyginti. 1 straipsnio 3 dalyje aiškiai nustatyta, jog prekių ženklas, kurį galima suprasti kaip teiginį apie sveikatingumą (kuriam nereikia leidimo), turi būti teikiamas kartu su susijusiu teiginiu apie sveikatingumą (kuris turi atitikti Reglamentą Nr. 1924/2006).
56.
Atrodo, ir 10 straipsnio 3 dalyje, ir 1 straipsnio 3 dalyje minimos galimos problemos, t. y. kad dėl tam tikrų teiginių apie sveikatingumą Reglamentą Nr. 1924/2006 gali būti sunku įgyvendinti, tad turi būti numatyta (kai kurių) reglamento reikalavimų išimtis. 10 straipsnio 3 dalimi ir 1 straipsnio 3 dalimi, mano nuomone, siekiama ne sukurti dar vieną naują produktams teikiamų teiginių kategoriją, o išskirti dvi konkrečias (bendrųjų ir konkrečių) teiginių apie sveikatingumą rūšis, kurias reikia vertinti skirtingai.
57.
Taigi 10 straipsnio 3 dalį aiškinčiau taip: „nuoroda (-os) į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą“ reiškia „bendruosius teiginius apie sveikatingumą“, kurie skiriasi nuo „konkrečių teiginių apie sveikatingumą“. Todėl paskesnėje analizėje, susijusioje su pareiga pateikti įrodymų, vartosiu šiuos terminus vietoj griozdiško žodžių junginio „nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą“.
3. Pareiga pateikti įrodymų, susijusių su nuorodomis į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą pagal 10 straipsnio 3 dalį
58.
Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalyje nustatytas reikalavimas, kad bendrieji teiginiai apie sveikatingumą turi būti teikiami kartu su konkrečiais teiginiais apie sveikatingumą, įtrauktais į reglamento 13 ar 14 straipsnyje nurodytus sąrašus.
59.
Akivaizdu, kad bendriesiems teiginiams apie sveikatingumą netaikomas tas reikalavimas dėl įtraukimo į 13 ar 14 straipsnyje nurodytus sąrašus. Tačiau negalima automatiškai daryti ir išvados, jog bendriesiems teiginiams apie sveikatingumą netaikomi kiti reglamento reikalavimai (įskaitant reikalavimus pagal 5 straipsnio 1 dalies a punktą ar 6 straipsnio 1 dalį). Iš tikrųjų yra pagrįstų argumentų, remiantis tuo pačiu 10 straipsniu, kad yra priešingai.
60.
Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta taisyklė, kad teiginiai apie sveikatingumą turi atitikti II skyriaus (į kurį įeina 5 ir 6 straipsniai) bendruosius reikalavimus. 10 straipsnio 3 dalyje numatyta 10 straipsnio 1 dalyje įtvirtintos taisyklės išimtis, todėl tą 10 straipsnio 3 dalį reikėtų aiškinti griežtai. Norint išplėsti 10 straipsnio 3 dalies taikymo sritį labiau, nei numatyta pagal 13 ir 14 straipsniuose įtvirtinto įtraukimo į sąrašus reikalavimų išimtį, reikėtų rimto pagrindimo (
28
).
61.
Siekiant suprasti tikslią reikalavimų pateikti įrodymų, nustatytų 5 straipsnio 1 dalies a punkte ir 6 straipsnio 1 dalyje, taikymo sritį, reikia šias nuostatas išnagrinėti išsamiau.
62.
Kiek įprasta 5 straipsnio 1 dalies a punkto ir 6 straipsnio 1 dalies reikšmė lemia jų taikytinumą bendriesiems teiginiams apie sveikatingumą?
63.
Nei 5 straipsnio 1 dalies a punkte, nei 6 straipsnio 1 dalyje aiškiai nedaromas skirtumas tarp mokslinių įrodymų dėl bendrųjų teiginių apie sveikatingumą ir dėl konkrečių teiginių apie sveikatingumą.
64.
Pagal Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalies a punktą apskritai reikalaujama, kad „maistinės ar kitos medžiagos, apie kurią pateikiamas teiginys“, naudingas poveikis būtų įrodytas visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais (
29
) . Mano nuomone, šie žodžiai savaime reiškia, kad mokslinius įrodymus reikia pateikti bent jau dėl teiginių, susijusių su „maistinėmis ar kitomis medžiagomis“. Tačiau neaišku, ar toks reikalavimas taikomas (arba gali būti taikomas) visiškai vienodai teiginiams apie sveikatingumą, susijusiems apskritai su produktu, kurių nebeįmanoma susieti su konkrečiomis „maistinėmis ar kitomis medžiagomis“.
65.
Pagal reglamento 6 straipsnio 1 dalį apskritai reikalaujama, kad teiginiai apie sveikatingumą būtų „pagrindžiami ir įrodomi“ visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais. Remiantis įprasta šios nuostatos reikšme, ji taikoma ir bendriesiems, ir konkretiems teiginiams apie sveikatingumą. Vis dėlto nėra visiškai aišku, ar reikalavimas pateikti įrodymų turi (arba net gali) būti įvykdytas visiškai vienodai, kai teikiami bendrieji ir konkretūs teiginiai apie sveikatingumą.
66.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, iš Reglamento Nr. 1924/2006 5 straipsnio 1 dalies a punkto, 6 straipsnio 1 dalies ir 10 straipsnio 3 dalies negalima daryti tvirtos išvados dėl bendriesiems teiginiams apie sveikatingumą taikomo reikalavimo pateikti įrodymų taikymo srities. Tačiau, mano nuomone, tomis nuostatomis nenustatoma visiška ir bendrai taikytina pareigos pateikti kokių nors mokslinių įrodymų bendriesiems teiginiams apie sveikatingumą pagrįsti išimtis.
67.
Šį klausimą galima išspręsti atlikus sistemingą ir tikslingą analizę. Pirma, iš daugelio Reglamento Nr. 1924/2006 nuostatų galima suprasti, jog dėl teiginių apie sveikatingumą kyla pavojus suklaidinti vartotojus, todėl jie turi būti grindžiami moksliniais įrodymais (žr., pavyzdžiui, 9, 14, 16, 17 ir 23 konstatuojamąsias dalis). Vėlgi nėra skirtumo tarp bendrųjų ir konkrečių teiginių apie sveikatingumą. Tačiau dėl šio principinio dalyko neužkertamas kelias įvairiais būdais įvykdyti reikalavimą pateikti mokslinių įrodymų dėl bendrųjų ir dėl konkrečių teiginių apie sveikatingumą.
68.
Antra, ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ir Nelsons bei Komisija savo rašytinėse pastabose teigia, jog yra bendrųjų teiginių apie sveikatingumą, kurie praktiškai yra pernelyg bendro pobūdžio, kad juos būtų galima įvertinti, tad jų iš esmės negalima pagrįsti moksliniais įrodymais (
30
). Todėl galima teigti, jog, nustačius reikalavimą tam tikrus bendruosius teiginius apie sveikatingumą pagrįsti visuotinai pripažintais moksliniais įrodymais, tokie teiginiai būtų de facto draudžiami. Tai būtų nesuderinama su Europos Parlamento ir Tarybos aiškiu atsisakymu pritarti visiškam bendrųjų teiginių apie sveikatingumą draudimui (žr. šios išvados 51 punktą).
69.
Vis dėlto tokių pat problemų kyla dėl išsamios ir bendrai taikytinos pareigos pateikti mokslinių įrodymų išimties, kalbant apie bendruosius teiginius apie sveikatingumą. Tai būtų nesuderinama ne tik su įprasta teksto reikšme, bet ir reglamento tikslu apsaugoti vartotojus, būtent – klaidinančių teiginių, įskaitant tuos, kurie nėra pagrįsti moksliniais įrodymais, draudimu.
70.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, jog 10 straipsnio 3 dalies tiesiog negalima aiškinti taip, kad ja numatoma bendroji reikalavimo pateikti įrodymų pagal reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punktą ir 6 straipsnio 1 dalį išimtis.
71.
Tačiau pritariu Komisijai, kad dėl bendrųjų teiginių apie sveikatingumą nebūtina teikti tiesioginių mokslinių įrodymų. Iš tiesų tokie teiginiai turi būti teikiami kartu su konkrečiais teiginiais apie sveikatingumą, kurie yra pagrįsti tokiais įrodymais. Vadinasi, teikiama netiesioginių bendrojo teiginio įrodymų.
72.
Toks aiškinimas atitinka sistemišką reglamento aiškinimą, kartu atsižvelgiant į teisės aktų leidėjo ketinimą nenustatyti visiško bendrųjų teiginių apie sveikatingumą draudimo, bet vis dėlto reikalauti mokslinio pagrindimo, kad ir netiesioginio.
73.
Galiausiai dera pažymėti, jog pagal pirmiau išdėstytą 10 straipsnio 3 dalies aiškinimą reikalaujama, kad bendrasis teiginys būtų susijęs su kartu su juo teikiamu konkrečiu teiginiu. Išsamus tikslaus tokio ryšio pobūdžio aptarimas būtų nesusijęs su nacionalinio teismo klausimais, tad čia jo nebus. Tačiau, atsižvelgiant į nurodytus argumentus, bendrųjų ir konkrečių teiginių ryšys turi būti toks, kad įrodymai, kuriais grindžiamas konkretus teiginys, būtų svarbūs bendrajam teiginiui ir galėtų netiesiogiai jį pagrįsti (
31
).
4. Išvada
74.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, į nacionalinio teismo antrąjį klausimą siūlau atsakyti taip: nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalyje, neturi būti pagrįstos tiesioginiais moksliniais įrodymais, kaip apibrėžta to reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punkte ir 6 straipsnio 1 dalyje. Tačiau reikalaujama pateikti netiesioginių visuotinai pripažintų mokslinių įrodymų konkrečiam teiginiui, kuris turi būti teikiamas kartu su nuorodomis į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, pagrįsti.
75.
Galiausiai, nors nacionalinio teismo klausimais to konkrečiai neklausiama, pažymėsiu, jog prašyme priimti prejudicinį sprendimą laikomasi požiūrio, kad reikalavimas bendruosius teiginius apie sveikatingumą teikti kartu su konkrečiais teiginiais apie sveikatingumą įsigalios tik baigus sudaryti 13 ar 14 straipsniuose numatytus sąrašus.
76.
Mano nuomone, tai netinkamas 10 straipsnio 3 dalies aiškinimas. Toks nuostatos apribojimas laiko požiūriu nenumatytas. Tokios išvados negalima daryti ir remiantis sistemingesniu ar tikslingesniu aiškinimu. Pirmiausia Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnyje aiškiai numatytos kelios pereinamojo laikotarpio priemonės (
32
). Jomis neatidedamas 10 straipsnio 3 dalies reikalavimų įgyvendinimas. Apskritai dėl savo pobūdžio 13 ir 14 straipsniuose minimi sąrašai gali būti nuolat keičiami ir niekada nebus užbaigti (
33
). Taigi, mano nuomone, 10 straipsnio 3 dalies reikalavimai jau visiškai taikytini.
C – Ar svarbi 28 straipsnio 2 dalies išimtis, jeigu produktas buvo parduodamas kaip vaistas?
1. Įžanga
77.
Trečiuoju klausimu nacionalinis teismas iš esmės teiraujasi, ar pagal 28 straipsnio 2 dalyje nustatytą išimtį reikalaujama, kad iki 2005 m. sausio 1 d. tam tikras produktas būtų parduodamas kaip maistas.
78.
Pirmiausia, mano nuomone, būtų naudinga priminti tam tikrus labai ypatingus šios bylos aspektus.
79.
RESCUE produktai buvo parduodami tokio pat fizinio pavidalo ir naudojant tokį pat prekių ženklą iki 2005 m. sausio 1 d. Pasikeitė RESCUE produktų pardavimo būdas ir produkto kategorijos, kurioms įregistruotas prekių ženklas.
80.
Iki 2007 m. RESCUE buvo parduodami kaip vaistai ir buvo įregistruotas vaistų prekių ženklas (be kita ko). Nuo 2007–2008 m. RESCUE produktai parduodami kaip maisto produktai ir įregistruotas maisto produktų prekių ženklas. Tačiau pardavimo būdas pasikeitė ne dėl vienašališko apeliantės sprendimo. Ji vadovavosi Oberlandersgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimu, pagal kurį apeliantės anksčiau taikytas pardavimo būdas buvo netinkamas. Nagrinėjami produktai turėjo būti parduodami ne kaip vaistai, o kaip maisto produktai.
81.
Tokiomis faktinėmis aplinkybėmis pabrėžiama trečiuoju nacionalinio teismo klausimu keliama problema: kokie su laikotarpiu iki 2005 m. susiję veiksniai lemia 28 straipsnio 2 dalyje numatytos išimties taikytinumą (fizinės produkto savybės; jo teisinis statusas (kurį jam suteikia pardavėjas arba kompetentingos institucijos); pardavimas ir kt.).
2. Analizė
82.
Remiantis 28 straipsnio 2 dalies formuluote, ji taikoma „produktams“, pažymėtiems prekių ženklais (ar prekių pavadinimais) (
34
), „egzistavusiais“ iki 2005 m. sausio 1 d., ir kurie neatitinka Reglamento Nr. 1924/2006.
83.
Iš 28 straipsnio 2 dalies teksto neaišku, kas turėjo „egzistuoti“ iki 2005 m. sausio 1 d. (produktas, atitinkamas prekių ženklas ar atitinkamą prekių ženklą turintys produktai). Pats žodis „egzistuoti“ taip pat neaiškus. Atrodo, juo nesuponuojamas joks konkretus produkto pardavimo būdas (arba apskritai pardavimas).
84.
Tačiau tiesiog aiškinant tekstą aišku, jog sąvoka „produktai, kurie turi prekių ženklus ar prekių pavadinimus, egzistavusius iki 2005 m. sausio 1 d.“ apima ir vaistus, kurie buvo parduodami iki 2005 m. ir turėjo iki 2005 m. galiojusį prekių ženklą.
85.
Toliau 28 straipsnio 2 dalyje reikalaujama, kad produktai, turintys prekių ženklus, turi „neatitikti šio reglamento“. Veiksmažodis „atitikti“ vartojamas esamuoju laiku. Tad remiantis tekstu nereikalaujama, kad „produktai, kurie turi prekių ženklus“, neatitiktų reglamento 2005 m. sausio 1 d., bet reikalaujama, kad jie jo neatitiktų dabar, kai taikoma pereinamojo laikotarpio išimtis. Tad vėlgi 28 straipsnio 2 dalis gali būti taikoma nacionalinio teismo klausime apibūdintose situacijose, kai produktai buvo parduodami kaip vaistai, o dabar parduodami kaip maisto produktai ir teisiškai tokiais laikomi.
86.
Savo pastabose atsakovės ir Komisija pažymi, jog 28 straipsnio 2 dalis negali būti taikoma. Jų pagrindinis argumentas – kad 28 straipsnio 2 dalis iš esmės susijusi su maisto produktais. Tik dėl maisto produktų gali būti teikiami teiginiai apie sveikatingumą ir dėl to jie gali neatitikti reglamento. Taigi 28 straipsnio 2 dalis negali būti taikoma vaistams.
87.
Toks argumentas kelia problemų, nes juo neatsižvelgiama į konkrečią šioje byloje minimą problemą, t. y. kad pasikeitė tam tikrų produktų teisinė kategorija. Jeigu RESCUE produktai ir toliau būtų parduodami kaip vaistai ir teisiškai būtų tokiais laikomi, 28 straipsnio 2 dalyje numatyta išimtis negalėtų būti taikoma. Tačiau šiuo atveju būtų iš esmės nesvarbus ir visas reglamentas.
88.
Dėl pirmiau išdėstytų priežasčių, mano nuomone, 28 straipsnio 2 dalis aiškiai gali apimti tokias (labai ypatingas) situacijas. Vis dėlto žodis „produktai“, vartojamas 28 straipsnio 2 dalyje, Teisingumo Teismo sprendime Green-Swan (
35
), kurį nurodo visos šalys, vertinamas kitaip.
a) Sprendimas Green-Swan ir žodžio „produktai“ reikšmė pagal 28 straipsnio 2 dalį
89.
Byloje Green-Swan Teisingumo Teismas nusprendė, jog Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 2 dalis „turi būti aiškinama taip, kad ji taikoma tik prekių ženklu ar komerciniu pavadinimu, kurie turi būti laikomi teiginiu apie maistingumą arba sveikatingumą, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, pažymėtiems maisto produktams, kurie tokia forma jau egzistavo iki 2005 m. sausio 1 d.“ (
36
)
90.
Tad galima suprasti, jog byloje Green-Swan Teisingumo Teismas 28 straipsnio 2 dalyje minimus „produktus“ laikė „maisto produktais“. Remdamosi tuo sprendimu, atsakovės ir Komisija iš esmės tvirtina, jog produktui, kuris anksčiau buvo parduodamas kaip vaistas, niekada negali būti taikoma 28 straipsnio 2 dalies išimtis.
91.
Nepritariu. Išvada, kad „produktus“ reikia suprasti kaip „maisto produktus“, nėra labai akivaizdi, ir Teisingumo Teismas, mano nuomone, aiškiai to nenusprendė byloje Green-Swan.
92.
Atskirus Teisingumo Teismo teiginius atsakyme į prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikėtų aiškinti atsižvelgiant į jų kontekstą ir faktines bylos aplinkybes. Iš Sprendimo Green-Swan paimtas teiginys, kuriuo remiasi atsakovės ir Komisija, tėra neesminis teiginys, konkrečiai suformuluotas atsakant į konkretų nacionalinio teismo pateiktą klausimą. Juo tiksliai pakartojama nacionalinio teismo klausimo formuluotė minint maisto produktus, o ne produktus. Tačiau klausimas, ar „produktai“ turėtų būti aiškinami kaip „maisto produktai“, nebuvo svarbus byloje Green-Swan. Jis nebuvo išsamiai aptartas.
93.
Todėl Sprendimas Green-Swan gali būti tik šiek tiek naudingas šioje byloje.
94.
Apskritai įprasta žodžio „produktai“ reikšmė akivaizdžiai skiriasi nuo žodžių „maisto produktai“ reikšmės ir yra bendresnė. Sisteminiu požiūriu žodis „maisto produktai“ reglamente vartojamas daugiau kaip 70 kartų, taip pat pačiame 28 straipsnyje. Žodis „produktai“ vartojamas du kartus: 1 konstatuojamojoje dalyje ir 28 straipsnio 2 dalyje. Taigi galima daryti prielaidą, jog formuluodamas nuostatą teisės aktų leidėjas sąmoningai suteikė vartojamiems terminams skirtingas reikšmes ir jos skirtingos visomis oficialiosiomis kalbomis. Iš tikrųjų tokiomis aplinkybėmis būtų reikėję gerokai išsamesnių ir tikslesnių teisminių argumentų, kad žodį „produktai“ būtų galima pakeisti žodžiu „maisto produktai“.
95.
Tačiau, mano nuomone, net jeigu žodis „produktai“ būtų suprantamas kaip „maisto produktai“ 28 straipsnio 2 dalyje, ta nuostata vis tiek būtų taikytina tokiais atvejais, kaip nagrinėjamasis.
96.
Šiuo požiūriu pabrėžiu, jog šioje byloje susiklosčiusi labai ypatinga situacija. Nagrinėjami produktai faktiškai yra maisto produktai, bet jie buvo parduodami kaip vaistai, kol nacionalinio teismo sprendimu buvo nustatytas tinkamas teisinis statusas. Tai įvyko netrukus po 2005 m. sausio 1 d. termino, susijusio su 28 straipsnio 2 dalyje nustatyta išimtimi.
97.
Tokios faktinės aplinkybės lemia ypatingas taikytinos reguliavimo tvarkos savybes. Pagal ES teisę produkto laikymas vaistu ar maisto produktu turi labai svarbių reguliavimo pasekmių. Tačiau praktiškai vaistus ir maisto produktus skirianti riba nebūtinai visada aiški – ji gali skirtis skirtingais laikotarpiais arba valstybėse narėse (
37
). Todėl šioje byloje paprasta pastaba, kad 28 straipsnio 2 dalyje „produktai“ turėtų būti laikomi „maisto produktais“, nėra visavertis sprendimas. Neišvengiamai kyla klausimas: kada ir kieno nuomone yra maisto produktai?
98.
Ši problema kyla tik dėl itin ypatingų aplinkybių. Produktai gali būti priskiriami prie skirtingų teisinių vaistų ir maisto produktų kategorijų, bet tai turėtų būti išimtis, o ne taisyklė. Kitaip tariant, klausimas „kada ir kieno nuomone yra maisto produktai“ turėtų kilti tik kraštutiniais atvejais.
99.
Turėčiau grįžti prie šio klausimo. Baigiant analizę šiame skirsnyje pakaktų pasakyti, jog net jeigu „produktai“ būtų aiškinami kaip „maisto produktai“, tai nereiškia, kad 28 straipsnio 2 dalis ipso facto nebūtų taikoma produktams, kurie iki 2005 m. buvo parduodami kaip vaistai, o dabar laikomi maisto produktais ir parduodami kaip maisto produktai (ir yra tokio pat fizinio pavidalo ir pažymėti tokiu pat prekių ženklu kaip anksčiau).
b) Bendresnis konteksto, sisteminis ir tikslo aiškinimas
100.
Reglamento Nr. 1924/2006 4 konstatuojamojoje dalyje patvirtinama, kad reglamentas taikomas prekių ženklams, kurie gali būti suprasti kaip teiginiai apie sveikatingumą (
38
). Reglamente yra dar dvi nuostatos dėl prekių ženklų. Pirma, 1 straipsnio 3 dalis, pagal kurią reglamento leidimo reikalavimai iš esmės netaikomi prekių ženklams, kuriuos galima suprasti kaip teiginį apie sveikatingumą, su sąlyga, kad taip pat pateikiamas susijęs teiginys apie sveikatingumą. Antra, 28 straipsnio 2 dalyje nustatyta išimtis.
101.
Kartu taikant 1 straipsnio 3 dalį ir 28 straipsnio 2 dalį, paaiškėja, kaip Reglamentas Nr. 1924/2006 turi būti taikomas prekių ženklams. Šių nuostatų nebuvo pirminiame Komisijos pasiūlyme dėl reglamento, kuriame nebuvo numatyta ypatinga prekių ženklams taikytina tvarka (
39
). Per pirmąjį ir antrąjį svarstymus Europos Parlamentas siūlė apskritai išbraukti prekių ženklus iš reglamento. Jo nuomone, taikant reglamentą prekių ženklams atsirastų teisinis nesaugumas ir „nepatogumų esamiems gamintojo ženklų savininkams, kurie priklausomi nuo etiketės atpažinimo“ (
40
). Tokiam visiškam išbraukimui galiausiai nepritarta, o rastas kompromisas įtrauktas į galutinio teksto 1 straipsnio 3 dalį ir 28 straipsnio 2 dalį.
102.
Remdamasis šiomis pastabomis, daryčiau tokias bendrąsias išvadas dėl 28 straipsnio 2 dalies aiškinimo.
103.
Pirma, prekių ženklai, kurie gali būti suprantami kaip teiginiai apie sveikatingumą, aiškiai pripažįstami keliančiais konkrečių problemų pagal Reglamentą Nr. 1924/2006, pavyzdžiui, todėl, kad įprastos tvarkos negalima taikyti visiškai taip pat.
104.
Antra, mano nuomone, iš pirmiau pateiktų pastabų matyti, jog pagal 28 straipsnio 2 dalį reikalaujama, kad iki 2005 m. sausio 1 d. egzistuotų ir produktas, ir prekių ženklas (o ne tik produktas arba ne tik prekių ženklas).
105.
Iš teisėkūros istorijos matyti, kad 28 straipsnio 2 dalies tikslas – užtikrinti pereinamojo laikotarpio priemones galiojantiems prekių ženklams apsaugoti. Į prekių ženklą investavusios įmonės, kurios brangina tą sukauptą investiciją ir su ja susijusį prekių ženklo pripažinimą, kad galėtų parduoti savo produktus, sulauktų neproporcingų pasekmių, jeigu reglamentu būtų visiškai uždraustas tam tikras prekių ženklas.
106.
Tad, mano nuomone, visiškai aišku, jog 28 straipsnio 2 dalies negalima aiškinti kaip bendrosios išimties prekių ženklams, kurie gali būti suprantami kaip teiginys apie sveikatingumą ir egzistavo iki 2005 m. sausio 1 d., neatsižvelgiant į tai, kuriems produktams jie naudojami. 28 straipsnio 2 dalimi užtikrinama apsauga, jeigu tam tikras produktas ir su juos susijęs prekių ženklas (toliau – atitinkamo produkto ir prekių ženklo derinys) egzistavo iki 2005 m. sausio 1 d. Antraip iki 2005 m. sausio 1 d. egzistavusį prekių ženklą būtų galima naudoti žymint visiškai naujus produktus po tos datos ir vis tiek pasinaudoti išimtimi, nors tokiais atvejais nekiltų neproporcingų ir nesąžiningų nepalankių sąlygų.
107.
Toks požiūris taip pat atitinka Sprendimą Green-Swan, kuriame teigiama, jog tokie maisto produktai, pažymėti atitinkamais prekių ženklais, turėjo egzistuoti „tokia forma“ iki 2005 m. sausio 1 d. Iš nacionalinio teismo klausimo ir Teisingumo Teismo atsakymo byloje Green-Swan aišku, jog žodžiai „tokia forma“ susiję su atitinkamais prekių ženklais pažymėtais maisto produktais (o ne tik su maisto produktais (
41
) ar tik su prekių ženklu).
108.
Trečia, pagal 28 straipsnio 2 dalį reikalaujama, kad atitinkamo produkto ir prekių ženklo derinys „egzistuotų“ iki 2005 m. sausio 1 d. Mano nuomone, tokiomis aplinkybėmis įprasta žodžio „egzistuoti“ reikšmė tokia, kad atitinkamo produkto ir prekių ženklo derinys turėjo tuomet egzistuoti tokio pat fizinio pavidalo. Kalbant apie Reglamento Nr. 1924/2006 kontekstą, sistemą ar tikslą, neįžvelgiu jokio pagrindo aiškinti jį kitaip.
109.
Pirmiausia nematau pagrindo keisti 28 straipsnio 2 dalies taikymo būdo atsižvelgiant į tai, kaip produktas buvo parduodamas anksčiau, arba į akivaizdžiai netinkamą pardavėjo numatytą priskyrimą prie teisinės kategorijos.
110.
Ketvirta, 28 straipsnio 2 dalyje nustatyta sąlyga, kad atitinkamo produkto ir prekių ženklo derinys turi „neatitikti“ reglamento. Vėlgi, kalbant apie tos nuostatos tikslą, ja siekiama užkirsti kelią neproporcingam poveikiui prekių ženklo turėtojui dėl staigaus teisės naudoti tą prekių ženklą panaikinimo dėl to, kad jis neatitinka reglamento. Šioje byloje iš tikrųjų susiklosčiusi situacija, susijusi su tariamu reglamento neatitikimu (kaip suprantu, tai pagrindas, kuriuo remiasi apeliantė). Ar tą neatitikimą lėmė pasikeitęs pardavimas, ar produkto priskyrimas prie kitos teisinės kategorijos, mano nuomone, nesvarbu. Šiuo atveju nėra taip, kad rinkai būtų teikiamas naujas reglamento neatitinkantis produkto ir prekių ženklo derinys. Atitinkamo produkto ir prekių ženklo derinys buvo rinkoje kelerius metus iki 2005 m. sausio 1 d. visiškai tokio pat fizinio pavidalo. Man atrodo, kad 28 straipsnio 2 dalyje numatyta pereinamojo laikotarpio išimtis taikytina būtent tokiems produktams.
111.
Galiausiai apskritai aiškinant 28 straipsnio 2 dalyje numatytos pereinamojo laikotarpio išimties taikymo sritį reikia atsižvelgti ne tik į tai, kad išimtis reikia aiškinti griežtai, bet ir į tai, kad prekių ženklai yra nuosavybės rūšis (
42
). Kaip jau paaiškėjo iš teisėkūros proceso analizės šios išvados 101 punkte, jeigu nenumatytos pagrįstos pereinamojo laikotarpio nuostatos, kraštutiniais atvejais tai gali būti laikoma nusavinimo forma.
3. Išvada
112.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį nacionalinio teismo klausimą siūlau atsakyti taip: Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 2 dalies pirmosios sakinio dalies nuostata gali būti taikoma, jei nurodytas produktas, pažymėtas tokiu prekių ženklu, iki 2005 m. sausio 1 d. buvo parduodamas ne kaip maisto produktas, o kaip vaistas. Tokiais atvejais pagal 28 straipsnio 2 dalį reikalaujama, kad atitinkamas produktas tuomet būtų egzistavęs a) tokio pat fizinio pavidalo ir b) pažymėtas tokiu pat prekių ženklu.
V – Išvada
113.
Teisingumo Teismui siūlau į Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) pateiktus klausimus atsakyti taip:
Pirmasis klausimas
Skysčiai, turintys į pagrindinėje byloje nagrinėjamus skysčius panašių savybių ir 27 tūrio proc. alkoholio, apibūdinami kaip spiritiniai gėrimai ir parduodami vaistinėse 10 ml ar 20 ml buteliukais su pipete arba kaip purškalas, pagal dozavimo instrukciją skirti vartoti labai mažais kelių lašų ar purškalo dozių kiekiais, nėra „gėrimai“, kaip apibrėžta 2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1924/2006 dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą 4 straipsnio 3 dalyje.
Antrasis klausimas
Nuorodos į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnio 3 dalyje, neturi būti tiesiogiai pagrįstos moksliniais įrodymais, kaip apibrėžta to reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punkte ir 6 straipsnio 1 dalyje. Tačiau reikalaujama pateikti netiesioginių visuotinai pripažintų mokslinių įrodymų konkrečiam teiginiui, kuris turi būti teikiamas kartu su nuorodomis į bendro pobūdžio, nekonkrečią naudą, pagrįsti.
Trečiasis klausimas
Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 2 dalies pirmosios sakinio dalies nuostata gali būti taikoma, jei nurodytas produktas, pažymėtas tokiu prekių ženklu, iki 2005 m. sausio 1 d. buvo parduodamas ne kaip maisto produktas, o kaip vaistas. Tokiais atvejais pagal 28 straipsnio 2 dalį reikalaujama, kad atitinkamas produktas tuomet būtų egzistavęs a) tokio pat fizinio pavidalo ir b) pažymėtas tokiu pat prekių ženklu.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą (OL L 404, 2006, p. 9, ir klaidų ištaisymas OL L 12, 2007 1 18, p. 3).
(
3
)	Kaip apibrėžta 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 463), 2 straipsnyje.
(
4
)	2002 m. birželio 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/46 dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su maisto papildais, suderinimo (OL L 183, 2002, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 490) 2 straipsnio a punktas.
(
5
)	13 straipsnis taikomas teiginiams apie sveikatingumą, išskyrus susirgimo rizikos mažinimo teiginius ir teiginius dėl vaiko vystymosi ir sveikatos. Jiems skirtas 14 straipsnis.
(
6
)	2012 m. gegužės 16 d. Komisijos reglamentas dėl tam tikrų leidžiamų vartoti teiginių apie maisto produktų sveikatingumą, išskyrus teiginius apie susirgimo rizikos mažinimą, vaikų vystymąsi ir sveikatą, sąrašo sudarymo (OL L 136, 2012, p. 1).
(
7
)	Susirgimo rizikos mažinimo teiginiai ir teiginiai dėl vaiko vystymosi ir sveikatos.
(
8
)	2009 m. spalio 21 d. Komisijos reglamentas dėl leidimo vartoti ir nesutikimo leisti vartoti teiginius apie maisto produktų sveikatingumą – susirgimo rizikos mažinimą ir apie vaikų vystymąsi bei sveikatą (OL L 277, 2009, p. 3).
(
9
)	2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl spiritinių gėrimų apibrėžimo, apibūdinimo, pateikimo, ženklinimo ir geografinių nuorodų apsaugos bei panaikinantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 1576/89 (OL L 39, 2008, p. 16, ir klaidų ištaisymas OL L 298, 2010 11 16, p. 87).
(
10
)	Gali būti svarbi data, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 2 dalį (žr. šios išvados 16 punktą).
(
11
)	Oberlandesgericht Hamburg (Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimas (2008 m. vasario 21 d., 3 U 235/06).
(
12
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Bacho žiedų produktai nėra maisto papildai, kaip apibrėžta Direktyvos 2002/46 2 straipsnio a punkte.
(
13
)	Žr., pavyzdžiui, 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Deckmyn ir Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 19 punktą.
(
14
)	2008 m. balandžio 3 d. Sprendimo Endendijk, C‑187/07, EU:C:2008:197, 15 punktas; 2000 m. sausio 27 d. Sprendimo DIR International Film ir kt. / Komisija, C‑164/98 P, EU:C:2000:48, 26 punktas ir 1988 m. sausio 27 d. Sprendimo Danija / Komisija, C‑349/85, EU:C:1988:34, 9 punktas.
(
15
)	Anglų kalba: „a drink of any type“ (Kembridžo žodynas); vokiečių kalba: „zum Trinken zubereitete Flüssigkeit“ (Duden); prancūzų kalba: „tout liquid qui peut être bu“ (Académie française); čekų kalba: „tekutina určená k pití, k ukojení žízně“ (Slovník spisovného jazyka českého).
(
16
)	Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, 48 ir paskesnius punktus.
(
17
)	Šią išvadą taip pat patvirtina tai, kad produktai parduodami vaistinėse.
(
18
)	KOM(2006) 2 galutinis.
(
19
)	2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB, Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos reglamentas (EB) Nr. 608/2004 (OL L 304, 2011, p. 18).
(
20
)	Be to, XIII priede aiškiai minimi kiti milimetrais matuojami produktai, ne gėrimai, tad akivaizdu, jog ne visi skysčiai yra „gėrimai“.
(
21
)	Žr. Direktyvą 2002/46; Reglamentas Nr. 1924/2006 taikomas „nepažeidžiant tos direktyvos (Reglamento Nr. 1924/2006 1 straipsnio 5 dalies d punktas); taip pat žr. Reglamentą Nr. 178/2002, pirmiausia sąvokos „maistas“ apibrėžtį, perkeltą į Reglamentą Nr. 1924/2006 (Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 1 dalies a punktas).
(
22
)	Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą, KOM(2003) 424 galutinis (OL C 96, 2004, p. 8), 42 pakeitimas.
(
23
)	Pranešimas dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą, A6-0128/2005.
(
24
)	Tarybos bendroji pozicija (EB) 3/2006, priimta 2005 m. gruodžio 8 d. (OL C 80, 2006 E/43), pirmiausia žr. 3 ir 7 punktus.
(
25
)	Exposé des motifs du Conseil, 2005 m. gruodžio 8 d., 2003/0165 (COD), p. 7.
(
26
)	Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, KOM(2006) 2 galutinis, p. 4.
(
27
)	Rekomendacija antrajam Tarybos bendrosios pozicijos dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą svarstymui, A6-0122/2006.
(
28
)	Tai ypač akivaizdu atsižvelgiant į gana esminį kai kurių II skyriaus reikalavimų, kurių prašoma netaikyti, pobūdį (pavyzdžiui, teiginiai neturi būti melagingi, dviprasmiški ar klaidinantys arba skatinti perdėto maisto produkto vartojimo). Žr. Reglamento Nr. 1924/2006 3 straipsnio a ir c punktus.
(
29
)	Išskirta mano. Ši formuluotė taip pat vartojama 5 straipsnio 1 dalies b, c ir d punktuose.
(
30
)	Taip pat žr. 2013 m. sausio 24 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimo 2013/63/ES, kuriuo priimamos teiginių apie sveikatingumą konkrečių sąlygų, nustatytų Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1924/2006 10 straipsnyje, įgyvendinimo gairės (OL L 22, 2013, p. 25), paskutinę pastraipą, p. 28.
(
31
)	Taip pat žr. Komisijos įgyvendinimo sprendimą 2013/63, kuriuo reikalaujama, kad konkretus teiginys apie sveikatingumą „turi turėti tam tikrą ryšį“ su bendruoju teiginiu; Reglamento Nr. 1924/2006 1 straipsnio 3 dalyje, panašioje į 10 straipsnio 3 dalį (žr. šios išvados 55 punktą), nustatyta, jog leistinas teiginys apie sveikatingumą turi būti „susijęs“ su į prekių ženklą įtrauktu teiginiu.
(
32
)	Įskaitant 28 straipsnio 5 dalį, pagal kurią numatomos pereinamojo laikotarpio priemonės, taikytinos sudarius 13 straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą.
(
33
)	Šiuo klausimu taip pat žr. generalinio advokato M. Wathelet išvados byloje Ehrmann, C‑609/12, EU:C:2013:746, 97 punktą.
(
34
)	Kad būtų paprasčiau, minėsiu tik prekių ženklus.
(
35
)	2013 m. liepos 18 d. Sprendimas Green-Swan Pharmaceuticals CR, C‑299/12, EU:C:2013:501.
(
36
)	37 punktas.
(
37
)	Ši byla – tokios situacijos pavyzdys. Žr., pavyzdžiui, 1991 m. kovo 21 d. Sprendimo Delattre, C‑369/88, EU:C:1991:137, 27 ir 29 punktus; 2005 m. birželio 9 d. Sprendimo HLH Warenvertrieb ir Orthica, C‑211/03, C‑299/03 ir C‑316/03–C‑318/03, EU:C:2005:370, 56 punktą; 2009 m. kovo 5 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑88/07, EU:C:2009:123, 69 punktą.
(
38
)	4 konstatuojamoji dalis: „Šis reglamentas taip pat turėtų būti taikomas prekių ženklams ir kitiems prekių pavadinimams, kurie gali būti suprasti kaip teiginiai apie maistingumą ar sveikatingumą.“
(
39
)	KOM(2003) 424 galutinis (OL C 96, 2004, p. 8).
(
40
)	Pranešimas dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl teiginių apie maisto produktų maistingumą ir sveikatingumą, A6-0128/2005, 19 pakeitimas.
(
41
)	Byloje Green-Swan nacionalinis teismas iš esmės klausė, ar 28 straipsnio 2 dalies išimtis taikoma a) maisto produktams „tokia forma“ arba b) prekių ženklu „tokia forma“ pažymėtiems maisto produktams.
(
42
)	Pagrindinių teisių chartijos 17 straipsnio 2 dalis; apskritai žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Coty Germany, C‑580/13, EU:C:2015:485, 29 punktą; taip pat žr. 2007 m. sausio 11 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Anheuser-Busch Inc. / Portugalija (ECLI:CE:ECHR:2007:0111JUD007304901) 66–78 punktus (kuriais Protokolo Nr. 1 1 straipsnyje įtvirtinta apsauga išplėsta taip, kad aprėptų net paraiškas dėl prekių ženklo registracijos).