62002CC0249_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Portugalská republika sa domáha zrušenia listu generálneho riaditeľa Komisie Európskych spoločenstiev pre poľnohospodárstvo z 18. apríla 2002(2), ktorým boli v súlade s článkom 39 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1750/1999(3) znížené dva preddavky poskytnuté v roku 2002 na financovanie plánu rozvoja vidieka o sumu 4 583 055,83 eur.
I – Právny rámec
2. Väčšina otázok, ktoré nastoľuje predmetná žaloba o neplatnosť, si vyžaduje podrobné vysvetlenie právneho rámca Spoločenstva, v ktorom musia byť tieto otázky skúmané.
A – Plány rozvoja vidieka: účel, vypracovanie a finančné aspekty
1. Nariadenie (ES) č. 1257/1999(4)
3. Toto nariadenie stanovuje rámec podpory Spoločenstva pre udržateľný rozvoj vidieka. Opatrenia, ktoré toto nariadenie upravuje, budú sprevádzať a dopĺňať ďalšie nástroje spoločnej poľnohospodárskej politiky (článok 1). V hlave II sú uvedené rozličné opatrenia(5) a v hlave III kapitole II s podtitulom „Programovanie“ sa uvádza, že plány rozvoja vidieka budú navrhnuté na geografickej úrovni považovanej za najvhodnejšiu (článok 41 ods. 1).
4. Nariadenie bližšie vymedzuje ich obsah (článok 43) a okrem toho stanovuje, že:
– „Plány rozvoja vidieka... pripravia... zodpovedné orgány, ktoré určí členský štát, a tento ich predloží Komisii po konzultácii so zodpovednými orgánmi a organizáciami na príslušnej územnej úrovni“ (článok 41 ods. 1).
– „Plány rozvoja vidieka musia byť vypracované na sedemročné obdobie od 1. januára 2000“ (článok 42).
– „Plány rozvoja vidieka musia byť predložené najneskôr do šiestich mesiacov od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia. Komisia zhodnotí navrhované plány, aby určila, či sú v súlade s týmto nariadením. Na základe plánov schváli programovacie dokumenty pre rozvoj vidieka v súlade s postupom uvedeným v článku 50(2) nariadenia (ES) č. 1260/1999(6) do šiestich mesiacov po predložení týchto plánov“ (článok 44).
5. Ďalej článok 46 stanovuje, že podpora Spoločenstva pre rozvoj vidieka zo Záručnej sekcie EPUZF „musí podliehať každoročnému finančnému plánovaniu a zúčtovaniu...“ (ods. 1), a že „Komisia ustanoví počiatočné alokácie členským štátom, rozpísané na každý rok s použitím objektívnych kritérií, ktoré berú do úvahy osobitné situácie a potreby, a úsilia zameraného hlavne na životné prostredie, tvorbu pracovných miest a zachovanie krajiny“ (ods. 2) a nakoniec, že
„počiatočné alokácie budú upravené podľa skutočných výdavkov a upravených predpokladaných [odhadov – neoficiálny preklad ] výdavkov, ktoré predložia členské štáty, so zreteľom na ciele programu a budú podliehať dostupným finančným prostriedkom“ (ods. 3).
Ďalej treba zdôrazniť, že „platby finančnej pomoci zo Záručnej sekcie EPUZF môžu mať formu preddavkov na realizáciu programu a platieb s prihliadnutím na vzniknuté výdavky“ (článok 47 ods. 3).
Článok 50 obsahuje vykonávacie pravidlá(7), ktoré vymedzujú predkladanie plánov rozvoja vidieka, úpravu programovacích dokumentov pre rozvoj vidieka, finančné plánovanie, najmä zaistenie rozpočtovej disciplíny, spoluúčasť na financovaní, monitorovanie a hodnotenie, ako aj zaistenie súladu medzi opatreniami rozvoja vidieka a podpornými opatreniami, ktoré zaviedli trhové organizácie.
2. Nariadenie č. 1750/1999(8)
6. Nariadenie č. 1257/1999 bolo zmenené a doplnené nariadením č. 1750/1999(9), ktoré bolo niekoľkokrát zmenené(10) a výslovne zrušené nariadením (ES) č. 445/2002(11), ktorým sa budem zaoberať neskôr(12) .
7. Toto vykonávacie nariadenie upravuje plány rozvoja vidieka a stanovuje, že tieto plány musia byť predložené podľa článku 43 nariadenia č. 1257/1999 „v súlade s presnejšími ustanoveniami zakotvenými v prílohe tohto nariadenia“ [ neoficiálny preklad ]. Ďalej stanovuje, že schválenie programovacích dokumentov „stanoví celkovú výšku podpory Spoločenstva“ [ neoficiálny preklad ](13) (článok 33 ods. 1 a 2).
8. Z finančného hľadiska je potrebné zohľadniť článok 37 ods. 1, ktorý znie:
„Najneskôr do 30. septembra každého roka členský štát predloží v prípade opatrení rozvoja vidieka financovaných zo záručnej sekcie EPUZF nasledujúce informácie komisii pre každý programovací dokument rozvoja vidieka a každý jednotný programovací dokument pre cieľ 2:
a) vyhlásenie o výdavkoch vynaložených v súčasnom rozpočtovom roku a výdavkoch, ktoré zostáva vyplatiť do konca tohto roku a zahrnutých do podpory Spoločenstva na základe článku 33 ods. 2 tohto nariadenia,
b) zrevidované odhady takýchto výdavkov na ďalšie rozpočtové roky až do konca príslušného programovacieho obdobia zahrnuté do rozvrhu pre každý členský štát.
Tieto informácie sa doručia v tabuľkovom formáte s využitím počítačového modelu poskytnutého Komisiou.“ [ neoficiálny preklad ](14)
9. Podľa článku 39 ods. 1: „V každom členskom štáte sa výdavky, vyhlásené v ktoromkoľvek danom rozpočtovom roku, financujú až do výšky čiastok oznámených Komisii podľa článku 37 ods. 1 písm. b), ktoré sú zahrnuté do výdavkov zaúčtovaných v rozpočte na príslušný rozpočtový rok“ [ neoficiálny preklad ].
Môže však nastať situácia, že medzi vynaloženými výdavkami a odhadmi výdavkov budú rozdiely. Tieto nezrovnalosti sú predmetom zvyšných odsekov článku 39.(15) Relevantný je tu odsek 3:
„3. Ak výdavky skutočne vynaložené členským štátom v danom rozpočtovom roku sú nižšie než 75 % z čiastok uvedených v odseku 1, výdavky, ktoré sa majú uznať pre nasledujúci rozpočtový rok, sa znížia o tretinu rozdielu medzi touto hranicou alebo čiastkami vyplývajúcimi z uplatňovania odseku 3, ak sú pod ňou, a skutočnými výdavkami vynaloženými počas príslušného rozpočtového roka.
Toto zníženie sa nevezme do úvahy pri stanovení skutočných výdavkov v rozpočtovom roku, ktorý nasleduje po roku, v ktorom došlo k zníženiu.“ [ neoficiálny preklad ](16)
Článok 39 ods. 4 uvádza: „Odsek 3 sa nevzťahuje na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených na základe programovacieho dokumentu pre rozvoj vidieka alebo jednotného programovacieho dokumentu pre cieľ 2 v prípade opatrení rozvoja vidieka financovaných zo záručnej sekcie EPUZF.“ [ neoficiálny preklad ](17)
10. Podľa článku 50 nariadenia č. 1750/1999 sa toto nariadenie bude uplatňovať „v súvislosti s pomocou Spoločenstva“ [ neoficiálny preklad ] od 1. januára 2000.
3. Nariadenie č. 445/2002(18)
11. Ako už bolo uvedené(19), toto nariadenie, ktoré nadobudlo účinnosť 22. marca 2002(20), výslovne zrušilo nariadenie č. 1750/1999, pričom stanovilo, že odkazy na zrušené nariadenie „sa ponímajú ako odkazy na toto nariadenie a znejú v súlade s korelačnou tabuľkou v prílohe III“ (článok 65).
12. Viaceré ustanovenia nariadenia č. 445/2002 doslovne prebrali ustanovenia nariadenia č. 1750/1999, v dôsledku čoho má toto nariadenie povahu konsolidovaného znenia.(21) To platí pre články 40 a 41 ods. 1 – ktoré sa prekrývajú s článkom 33 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1750/1999 –, článok 47 – ktorý sa zhoduje s článkom 37 nariadenia č. 1750/1999 – a článok 49 – ktorý zodpovedá článku 39 nariadenia č. 1750/1999.
13. Okrem prirodzených rozdielov, ktoré vyplývajú z odkazu na rozličné ustanovenia(22), možno v nariadení č. 445/2002 spozorovať niekoľko rozdielov(23) v porovnaní s predchádzajúcim právnym stavom. Bez toho, aby boli dotknuté iné zmeny, je potrebné poukázať na ustanovenie článku 49 ods. 5, v ktorom je uvedené: „Odsek 4 sa nevzťahuje na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených počas rozpočtového roka 2000 na základe programovacieho dokumentu rozvoja vidieka alebo jednotného programovacieho dokumentu pre cieľ 2 v prípade opatrení rozvoja vidieka financovaných zo záručnej sekcie EPUZF“. Slovné spojenie „počas rozpočtového roka 2000“ článok 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999(24) neobsahoval.
B – Financovanie spoločnej poľnohospodárskej politiky
14. Nariadenie (ES) č. 1258/1999(25) upravuje podmienky financovania z o záručnej a usmerňovacej sekcie EPUZF a v článku 6 ods. 1 ukladá členským štátom povinnosť oznamovať Komisii v pravidelných intervaloch „nasledujúce informácie týkajúce sa akreditovaných platobných agentúr, koordinačných orgánov a transakcií financovaných záručnou sekciou fondu:
a) výkazy výdavkov a odhady finančných potrieb;
b) výročné správy sprevádzané informáciami potrebnými na zúčtovanie a osvedčenie celistvosti, presnosti a pravdivosti zasielaného účtovníctva“.
15. Okrem toho nariadenie stanovuje, že Komisia po konzultácii s výborom pre fond(26) rozhodne o „mesačných zálohových platbách pre rezervu na platby výdavkov uskutočnené akreditovanými platobnými agentúrami“ (článok 7 ods. 2 prvá veta) a „do 30. apríla roka nasledujúceho po príslušnom rozpočtovom roku zúčtuje na základe informácií uvedených v článku 6(1)(b) pohľadávky a záväzky platobných agentúr“. Rozhodnutie o zúčtovaní sa vzťahuje na celistvosť, presnosť a pravdivosť odovzdaného účtovníctva. Rozhodnutie sa nevzťahuje na prijatie následného rozhodnutia podľa odseku 4(27) (článok 7 ods. 3).
16. Nariadenie č. 1258/1999 sa uplatňuje „na platby výdavkov uskutočňované od 1. januára 2000“ (článok 20 ods. 2).
17. Nariadenie č. 729/70(28), ktoré predchádzalo nariadeniu č. 1258/1999, bolo vykonané nariadením (ES) č. 1663/95(29), ktoré je rovnako uplatniteľné pod podmienkou, že odkazy na nariadenie č. 729/70 sa ponímajú ako odkazy na nariadenie, ktoré ho nahradilo.(30)
C – Prijímanie rozhodnutí Komisiou
18. Podľa článku 211 ES má Komisia „vlastnú právomoc prijímať rozhodnutia“ a článok 4 jej rokovacieho poriadku(31) vymenováva štyri spôsoby výkonu tohto oprávnenia:
a) na zasadnutiach;
b) na základe písomného postupu v súlade s článkom 12;
c) na základe splnomocnenia podľa článku 13;
d) na základe delegovania v súlade s článkom 14.
19. Právomoci jedného alebo viacerých členov Komisie možno „ďalej delegovať na generálnych riaditeľov a vedúcich služieb“, pokiaľ to nie je výslovne zakázané (článok 13). Komisia môže ďalej „delegovať na generálnych riaditeľov alebo vedúcich služieb“ prijatie riadiacich alebo správnych opatrení (článok 14). K tomu sa ďalej uvádza: „Rozhodnutia prijaté na základe postupu splnomocnenia alebo postupu delegácie sú zaznamenané v dennom zázname, ktorý sa prenesie do zápisnice z nasledujúceho zasadnutia Komisie“ (článok 15).
II – Skutkový stav
A – Schválenie plánov rozvoja vidieka Portugalskej republiky
20. Portugalská republika predložila Komisii pre obdobie rokov 2000 až 2006 tri plány rozvoja vidieka:
– plán zo 6. januára 2000 pre portugalskú pevninu(32),
– plán zo 4. februára 2000 pre autonómny región Azory(33) a
– plán z 22. februára 2000 pre autonómny región Madeira(34) .
21. Komisia schválila tieto plány rozhodnutiami z 22. novembra 2000, 1. marca 2001 a 30. apríla 2001(35) . Podľa článku 2 ods. 1 týchto rozhodnutí sa stanoví príspevok z garančnej sekcie EPUZF na pokrytie výdavkov na opatrenia spojené s uskutočnením tohto plánu. Článok 2 ods. 2 stanovuje, že podľa článku 7 nariadenia (ES) č. 296/96(36) sa platby realizované platobnými agentúrami od 16. októbra 1999 pripisujú na ťarchu rozpočtového roku 2000. V článku 3 ods. 1 sa uvádza, že uplatniť možno výdavky od 6. januára, 4. februára a 22. februára 2000.(37)
B – Uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 Komisiou
22. Oznámením z 30. septembra 2000 predložila Portugalská republika Komisii v súlade s článkom 37 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1750/1999(38) svoje odhady výdavkov na ďalšie rozpočtové roky programovacieho obdobia ku každému programovaciemu dokumentu rozvoja vidieka. Odhady výdavkov na rozpočtový rok 2001 predstavovali sumu 281 430 000 eur.
23. Komisia na základe údajov mesačne oznamovaných portugalskými úradmi zistila, že skutočné výdavky, ktoré Portugalská republika vynaložila v rozpočtovom roku 2001, predstavovali iba 197 323 332,52 eur, čo zodpovedá 70,11 % výdavkov odhadnutých na tento rozpočtový rok.
24. Otázkou uplatnenia článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 sa výbor EPUZF pre fond zaoberal pri rozličných príležitostiach:
a) Protokol zo zasadania z 22. januára 2002 obsahuje informácie týkajúce sa sankcií za nedodržanie rozpočtu na rozpočtový rok EPUZF-u 2001 v súvislosti s rozvojom vidieka, ktoré boli s výslovným odkazom na článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 uložené viacerým členským štátom (bod 6.1). Tento bod bol však z dôvodu vedenia vnútorného konania z programu zasadania stiahnutý, pretože pred stanovením sankcií bolo potrebné vyčísliť výšku výdavkov vynaložených členskými štátmi v tomto rozpočtovom roku, ktoré však mali byť záručnej sekcii EPUZF známe až od 31. januára 2002, čo je deň zúčtovania rozpočtového roku 2001.
V tom istom protokole zo zasadania s názvom „Údaje o zrevidovaných odhadoch pre rozvoj vidieka podľa článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 na rozpočtový rok EPUZF-u 2002“ [ neoficiálny preklad ] sa uvádza, že zástupca Komisie odôvodnil metódu výpočtu týchto výdavkov (bod 6.2).
b) V protokole zo zasadania z 19. februára 2002 sa nachádza podobná informácia a rovnako sa výslovne odkazuje na uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 (bod 6).
Ďalej sa tam uvádza, že zástupca Komisie spomenul sankcie, ktoré boli uložené proti šiestim členským štátom, ktorých skutočné výdavky na plány rozvoja vidieka sú nižšie ako 75 % odhadov výdavkov a členským štátom oznámil, že im bude písomne oznámený dátum, kedy dôjde k odpočítaniu tejto sumy od mesačných preddavkov.
25. V predmetnom napadnutom liste adresovanom Instituto Nacional Garantia Agrícola (ďalej len „INGA“)(39) sa uvádza, že skutočné výdavky v rozpočtovom roku EPUZF 2001 predstavujú sumu 197 323 332,52 eur, teda čiastku, ktorá je nižšia ako 75 % z odhadovaných 281 430 000,00 eur, v dôsledku čoho je potrebné uplatniť článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999. Ako príloha k listu je pripojený dokument AGRI/46059/2001-Rev. 2, ktorý bol 19. februára 2002 prerokovaný vo výbore EPUZF pre fond a ktorý obsahuje podrobnosti výpočtu.(40) V tomto liste bolo s poukazom na uvedený článok oznámené, že dva preddavky na rok 2002 budú v rámci kapitoly B01-41 (zúčtovanie a zníženie/opravy preddavkov) znížené o čiastku 4 583 055,83 eur bez toho, aby bolo dotknuté vyplácanie príspevkov, ktoré boli členským štátom priznané rozhodnutím 2000/426/ES.(41)
26. Na zasadaní z 19. apríla 2002 sa výbor pre fond opätovne zaoberal znížením výdavkov, ktoré predpokladá článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999. Na návrh dánskej delegácie predsedajúci poveril právny servis Komisie vypracovaním správy potvrdzujúcej, že uvedené krátenie preddavkov má charakter štandardnej finančnej sankcie, ktorá sa vykoná vo forme odpočítania z preddavkov, ktoré majú byť vyplatené dotknutým členským štátom za mesiace jún a august 2002.
27. Na zasadaniach z 22.mája a 19. júna 2002 boli výboru EPUZF pre fond položené otázky o preddavkoch vynaložených členskými štátmi v apríli a máji 2002, ktoré im boli vyplatené v júni a júli 2002. Na týchto zasadaniach bolo oznámené, že výška preddavkov zohľadňuje pozitívne a negatívne opravy výdavkov, ktoré oznámili členské štáty.
28. Komisia, rozhodnutiami z 27. mája a 24. júna 2002, podpísanými komisárom zodpovedným za oblasť poľnohospodárstva, stanovila výšku preddavkov, ktoré mali byť členským štátom vyplatené za mesiace apríl a máj 2002. Tieto uvádzali iba celkovú výšku preddavkov bez bližších podrobností.
29. Komisia rozhodnutím 2002/461/ES z 12. júna 2002(42) vykonala podľa článku 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999 zúčtovanie týkajúce sa výdavkov členských štátov financovaných zo záručnej sekcie EPUZF pre rozpočtový rok 2001.
III – Konanie pred Súdnym dvorom
30. Portugalská republika návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 1. júla 2002 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
31. Komisia Európskych spoločenstiev vo svojom vyjadrení k žalobe navrhla, aby Súdny dvor žalobu ako neprípustnú alebo prinajmenšom ako nedôvodnú zamietol a žalobkyňu zaviazal na náhradu trov konania.
32. Písomná časť konania po podaní repliky a dupliky skončila.
33. Dňa 1. júla 2004 sa, na návrh žalobkyne, uskutočnilo pojednávanie, na ktorom sa zúčastnila aj žalovaná. Na ňom bolo oznámené, že generálny advokát prednesie svoje návrhy 7. septembra 2004.
IV – Právne posúdenie
34. Na úvod sa budem zaoberať otázkou prípustnosti žaloby, pretože Komisia sa domnieva, že táto žaloba smeruje proti listu s výlučne informatívnym obsahom. V ďalšej časti je potrebné skúmať žalobu z hľadiska dôvodov neplatnosti prednesených Portugalskou republikou.
35. Tieto body pravdaže navzájom súvisia, pretože právna povaha sporného listu môže mať veľký význam pre posudzovanie nepríslušnosti, ktorú žalobkyňa prednostne vytýka.
A – O prípustnosti žaloby o neplatnosť
1. Tvrdenia účastníkov konania
36. Komisia považuje žalobu za neprípustnú predovšetkým z dôvodu, že žalobou o neplatnosť možno napadnúť iba právne akty, ktoré majú záväzný právny účinok. To nemožno povedať o napadnutom liste, ktorý navyše nevyvoláva zmenu právneho stavu, ale iba realizuje to, čo bolo oznámené na zasadaní výboru EPUZF pre fond z 19. februára 2002, a teda má výlučne informatívny obsah. Predstavuje iba oznámenie pracovísk Komisie adresované úradom Portugalskej republiky, v ktorom boli potvrdené skutočnosti, ktoré boli už známe zo zasadaní výboru pre fond a patrí skôr medzi formy spolupráce medzi Spoločenstvom a členskými štátmi.
Komisia ďalej uvádza, že jedinými právne záväznými rozhodnutiami, ktoré sa dotýkali záujmov žalobkyne, sú rozhodnutia z 27. mája a 24. júna 2002 týkajúce sa preddavkov na apríl a máj 2002, ktorými komisár zodpovedný za oblasť poľnohospodárstva vydal opatrenie o znížení preddavkov.
37. Portugalská republika uvádza, že na zasadaní výboru EPUZF pre fond z 22. januára 2002 sa v žiadnom prípade nediskutovalo o uložení sankcie, keďže výška výdavkov vynaložených jednotlivými členskými štátmi ešte nebola známa. Komisia na zasadaní z 19. februára 2002 vyjadrila iba zámer uložiť sankcie. Portugalská vláda zastáva názor, že list mení jej právne postavenie, pretože je právnym aktom, na základe ktorého boli znížené jej preddavky v určitej výške, a jeho obsah je teda individuálny a konkrétny.
Portugalská republika tvrdí, že pri prijatí listu nevedela o tom, že Komisia rozhodla o znížení preddavkov v tejto výške, ako ani to, či toto zníženie je rozložené na mesačné preddavky na rozpočtový rok 2002, alebo či sa má uskutočniť formou jedinej mesačnej zrážky.
Rozhodnutia z 27. mája a 24. júna 2002 sú iba vykonávacími opatreniami, ktoré nemožno napadnúť žalobou, pretože z nich nevyplýva, že skutočné výdavky Portugalskej republiky sú nižšie ako 75 % odhadov výdavkov, a pretože neukladajú sankcie a ani nestanovujú ich výšku.
38. V rámci rozhodovania o prípustnosti tejto žaloby o neplatnosť je potrebné vychádzať z výkladu článku 230 ES(43) Súdnym dvorom.
39. Žaloba o neplatnosť sleduje dvojaký cieľ: kontrolu uplatňovania práva Spoločenstva jeho orgánmi a ochranu práv žalobcu (iných orgánov Spoločenstva, členských štátov alebo súkromných osôb) proti aktom týchto orgánov.(44) Súdny dvor v tejto súvislosti konštatoval, že reštriktívny výklad podmienok prípustnosti by bol v rozpore s cieľom, ktorý sleduje takáto žaloba.(45)
40. V tomto zmysle Súdny dvor zdôraznil, že Európske spoločenstvo je spoločenstvom založeným na práve, v ktorom rovnako ako členské štáty ani orgány Spoločenstva nemôžu byť vyňaté spod kontroly dodržiavania súladu ich aktov s ústavnou listinou Spoločenstva, ktorou je Zmluva, zavádzajúca rozsiahly systém právnej ochrany, v rámci ktorého je Súdny dvor poverený vykonávať kontrolu zákonnosti aktov orgánov.(46) Tento systém spočíva v zabezpečení práva podať priamu žalobu proti „akémukoľvek aktu orgánu..., ktorý má právne účinky“(47) .
41. Sporné je presné určenie, kedy má akt Spoločenstva právne účinky.
2. Pojem aktu s právnymi účinkami
42. Tento pojem som skúmal pri inej príležitosti.(48) Som presvedčený, že tam uvedené úvahy sa rovnako vzťahujú na prípady, akým je predmetný prípad týkajúci sa rozsahu účinkov voči členskému štátu.
43. Podľa názoru Súdneho dvora sú označenie alebo forma aktu v zásade irelevantné, pretože rozhodujúcim je jeho obsah a rozsah pôsobnosti.(49) Súdny dvor rozhodol, že prípustná je aj žaloba proti listu(50), resp. proti ústnemu rozhodnutiu.(51) V tejto súvislosti bola z hľadiska obsahu skúmaná žaloba o neplatnosť podaná proti uzneseniu Rady, ktorá uložila členským štátom povinnosť uzatvoriť medzinárodnú dohodu v mene Spoločenstva(52), alebo takisto proti oznámeniu Komisie, ktoré pod zámienkou výkladu ustanovení smernice uložilo členským štátom nové povinnosti.(53)
44. Naproti tomu za neprípustnú treba považovať žalobu proti aktom, ktoré nie sú spôsobilé zakladať práva a povinnosti s právnym účinkom navonok, pretože smerujú proti vnútorným opatreniam alebo služobným pokynom, ktoré mimo orgánu, ktorý ich vydal, nevyvolávajú žiadne právne účinky.(54) Za neprípustnú treba považovať tiež žalobu voči určitej praxi Spoločenstva.(55) Rovnako boli vyhlásené za neprípustné žaloby proti aktom, ktoré v rámci komplexného konania nasledujú alebo predchádzajú konečnému rozhodnutiu. Vady aktov, ktoré slúžia na prípravu neskoršieho právneho aktu, v ktorom je vyjadrená vôľa orgánu, musia byť napadnuté žalobou proti posledne uvedenému aktu.(56) Napriek tomu však prípravné akty môžu byť predmetom samostatnej žaloby, ak majú právne účinky a s konečnou platnosťou riešia určitý aspekt v rámci hlavného konania. Z tohto dôvodu nie je možné podať žalobu proti právnym aktom, ktoré iba reprodukujú alebo potvrdzujú iné, predchádzajúce, právne akty(57), ani proti výlučne vykonávacím aktom.(58)
3. Uplatnenie tohto pojmu v tejto veci
45. S prihliadnutím na uvedené skutočnosti treba napadnutý list považovať za akt, ktorý má právne účinky.
46. Článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999(59) predpokladá zníženie výdavkov, ktoré sa majú uznať pre nasledujúci rozpočtový rok v prípade, že sú splnené presne stanovené podmienky.(60) Z toho vyplýva požiadavka, aby príslušný orgán vydal rozhodnutie, v ktorom konkretizuje zníženie výdavku príslušnými údajmi. To znamená, že musí stanoviť „skutočne vynaložené výdavky“, „čiastky uvedené v odseku 1“, rozdiel medzi obidvoma čiastkami vyjadrený v percentách a nakoniec ako dôsledok tretinu „zisteného rozdielu“, o ktorú sa výdavky majú znížiť.
47. Iba ak členský štát má vedomosť, že sa má uskutočniť zníženie na základe všetkých týchto údajov, môže príslušné rozhodnutie úspešne napadnúť a spochybniť pojmy a údaje, z ktorých sa vychádzalo. To možno len ťažko urobiť, ak sa tieto nachádzajú v oznámeniach nasledujúcich po sebe a nebolo vydané žiadne konkrétne rozhodnutie zhrňujúce všetky predchádzajúce oznámenia, ktoré by mohol napadnúť a spochybniť súdnou cestou, ak by to považoval za vhodné.
48. V tomto prípade sa v liste jasne uvádza, že na Portugalskú republiku sa uplatní článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999, a tiež sú v ňom uvedené výška zníženia, dátum zrážky a zohľadnené údaje:
– skutočné výdavky predstavujú čiastku 197 323 332,52 eur,
– odhadovaná suma oznámená pracoviskám Komisie 30. septembra 2000 predstavuje 281 430 000,00 eur,
– skutočné výdavky sú teda nižšie než 75 % odhadov výdavkov a
– zníženie predstavuje čiastku 4 583 055,83 eur a vzťahuje sa na dva preddavky na rok 2002.
49. Z týchto dôvodov je podľa môjho názoru, ktorý sa odlišuje od názoru Komisie, žaloba o neplatnosť podaná proti uvedenému listu prípustná.
50. Uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 bolo z informatívneho hľadiska(61) prediskutované na dvoch predchádzajúcich zasadaniach výboru EPUZF pre fond.(62) Diskusia na zasadaní z 22. januára 2000 nebola pre prejednávanú vec právne relevantná, pretože všetky odkazy o uplatnení uvedeného ustanovenia boli z programu zasadania stiahnuté práve preto, že výbor nemal k dispozícii jeden z nevyhnutných údajov. K závažnejším pochybnostiam naproti tomu dochádza pri posúdení diskusie na zasadaní z 19. februára 2002.
51. Ako to vyplýva z príslušného protokolu, zástupca Komisie sa vyjadril k sankciám, ktoré mali byť uložené niektorým členským štátom, ktoré zrejme(63) boli vymenované v dokumente v prílohe, ktorý bol neskôr pripojený k napadnutému listu. Z toho možno vyvodiť, že Komisia už na zasadaní z 19. februára 2002 prijala rozhodnutie o znížení výdavkov, o základe pre jeho výpočet a o jeho výške a že list z 18. apríla 2002 obsahoval iba oznámenie o tomto rozhodnutí. Portugalská republika mala teda napadnúť uvedené rozhodnutie, ak s ním nesúhlasila, nie však tento list.
52. Čo ale vlastne potom mala napadnúť? Prílohu, ktorá obsahovala výpočet? Oznámenie o sankciách? Informácie poskytnuté zástupcom Komisie? Krátko a stručne: Kde je akt, ktorým sa zníženie uskutočnilo?(64)
53. Vzhľadom na tieto otázky, v súlade so zásadou právnej istoty, podľa ktorej „každý akt orgánov, ktorý má právne účinky, musí byť najmä s ohľadom na jeho pôvodcu a obsah určitý“,(65) a v súlade s požiadavkou účinnej súdnej kontroly zlučiteľnosti akýchkoľvek aktov orgánov s právom Spoločenstva(66), sa zdá byť vhodné vyhlásiť za prípustnú žalobu o neplatnosť proti listu, ktorý možno považovať za hmotné zachytenie rozhodnutia o znížení výdavkov a ktorý Portugalsku oznamuje všetky relevantné údaje.
54. Žaloba mala v skutočnosti smerovať proti rozhodnutiu, ktorým bolo stanovené zníženie. Vzhľadom na to, že neexistuje žiadny iný formálny spôsob jeho prijatia, je tento list jeho hmotným záznamom, umožňujúcim žalobkyni napadnúť ho a domáhať sa, aby Súdny dvor preskúmal jeho zlučiteľnosť s právom Spoločenstva. Z tohto dôvodu je skutočným predmetom žaloby o neplatnosť rozhodnutie, na ktoré poukazuje, napriek tomu, že formálne smeruje proti listu. S prihliadnutím na túto skutočnosť sa v ďalšej časti, v rámci skúmania dôvodov neplatnosti uvedených Portugalskou republikou, musíme zamerať skôr na konanie, ktorým bolo zníženie vykonané, a spôsob, akým bolo vykonané, ako na list, ktorý ho reprodukuje.
55. Rovnako nezdieľam ani názor Komisie, že akty, ktoré možno napadnúť, sú rozhodnutia z mája a júna 2002, v ktorých Komisia stanovila výšku preddavkov, ktoré majú byť členským štátom vyplatené za apríl a máj 2000, pretože tieto rozhodnutia iba vykonávajú už vydané rozhodnutie. Ako zdôraznila žalobkyňa, ide o rozhodnutia, ktoré sú podobné iným predchádzajúcim rozhodnutiam a od ktorých sa odlišujú iba priznanou výškou a mesačnou čiastkou, avšak neprinášajú nič nové.
B – O dôvodoch na zrušenie
56. Ak Súdny dvor bude považovať žalobu za prípustnú, musí preskúmať dôvody na zrušenie.
1. Prvý dôvod na zrušenie: nepríslušnosť
57. Žalobkyňa poukazuje na nepríslušnosť spočívajúcu jednak v porušení Rokovacieho poriadku Komisie a jednak v porušení článku 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999.
a) Porušenie Rokovacieho poriadku Komisie(67)
58. Portugalská republika sa dovoláva neplatnosti listu z dôvodu, že tento bol podpísaný generálnym riaditeľom, ktorý nemal na to právomoc a neodvolal sa ani na plnú moc alebo delegovanie, pričom existenciu oprávnenia na zastupovanie ani nemožno predpokladať.
59. Súhlasím s tvrdením žalobkyne, že generálny riaditeľ nebol oprávnený nariadiť zníženie výdavkov stanovené v článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999. Okrem toho v predmetnej veci nebola udelená žiadna plná moc a nebola delegovaná ani právomoc.(68) Navyše žiadnu z týchto dvoch skutočností Komisia nespochybnila.(69)
60. Neprikláňam sa však k záveru, ktorý bol vyvodený z týchto skutočností, pretože list nemožno skúmať izolovane(70) bez kontextu, v ktorom sa nachádza. Týmto veľmi zjednodušeným riešením by sa listu priradil charakter, ktorý v skutočnosti nemá. Pripomínam, že k otázke prípustnosti žaloby som zaujal kladné stanovisko na základe skutočnosti, že rozhodnutie Komisie o znížení preddavkov vyplácaných Portugalskej republike nemá osobitný hmotný základ a že jeho funkciu plní list, ktorého napadnutie umožní Súdnemu dvoru skúmať protitvrdenia žalobkyne voči uvedenému opatreniu.(71) Z toho však nemožno vyvodiť, že rozhodnutie o znížení preddavkov bolo prijaté generálnym riaditeľom v liste, ako to uvádza žalobkyňa.
b) Porušenie článku 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999(72)
61. Žalobkyňa poukazuje na to, že list pochádza z 18. apríla 2002, zatiaľ čo zúčtovanie pohľadávok a záväzkov platobných agentúr za rozpočtový rok 2001 b olo vykonané až 12. júna 2002. Preto až do tohto dátumu nebolo možné vypočítať výšku zníženia na rok 2002, v dôsledku čoho generálny riaditeľ, ktorý uskutočnil výpočet na podklade nevykonaného zúčtovania, prekročil svoju právomoc a porušil článok 7 ods. 3 nariadenia č. 1258/1999.
62. S týmto tvrdením nemôžem súhlasiť. Uvedený článok stanovuje, že Komisia zúčtuje pohľadávky a záväzky platobných agentúr. To generálny riaditeľ neurobil. Iným problémom je však skutočnosť, že zníženie preddavkov bolo vykonané bez toho, aby sa vyčkalo na ročné zúčtovanie. To znamená, že Portugalská republika, ako to Komisia uviedla vo svojej duplike, v skutočnosti spochybňuje metódu výpočtu. To môže byť za určitých okolností dôvodom pre namietanie obsahovej vady, nie však dôvodom pre namietanie nepríslušnosti alebo formálnej vady. Podľa môjho názoru si je samotná žalobkyňa vedomá tejto situácie, ak prihliadneme na spôsob, akým formuluje štvrtý žalobný dôvod, ktorým sa budem zaoberať neskôr. Námietka nepríslušnosti je preto nedôvodná.
2. Druhý dôvod na zrušenie
63. Portugalská republika uvádza, že rozhodnutiu chýba právny základ, pretože bolo vydané v čase, kedy nariadenie č. 1750/1999, o ktoré sa opiera, už bolo výslovne zrušené nariadením č. 445/2002.(73)
64. Komisia uvádza, že podľa článku 65 ods. 1 nariadenia č. 445/2002 sa odkazy na zrušené nariadenie ponímajú ako odkazy na toto nariadenie.
65. S týmto názorom Komisie nemôžem súhlasiť. Právna úprava obsiahnutá v tomto ustanovení sa vzťahuje na opatrenia a akty prijaté v čase platnosti nariadenia č. 1750/1999 a nie na neskoršie opatrenia a akty, ktoré sa nemôžu opierať o zrušené nariadenie, ale musia sa opierať o nové nariadenie. Taktiež nesúhlasím s tvrdením žalobkyne. Ako som už uviedol(74), článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 sa prekrýva s článkom 49 ods. 4 nariadenia č. 445/2002, čím rozhodnutie o znížení preddavkov vychádza z rovnakého právneho základu a odkaz na nesprávne ustanovenie alebo dokonca na nesprávne nariadenie nemôže mať za následok, ako sa žalobkyňa domnieva, zrušenie rozhodnutia, pretože rozhodnutie má právny základ a účinky sú rovnaké bez ohľadu na to, či sa uplatní prvé alebo druhé ustanovenie. To platí o to viac, ak sa vychádza z toho, ako som uviedol, že uvedený list iba hmotne zachytáva vopred prijaté rozhodnutie.(75)
3. Tretí dôvod na zrušenie
66. Tento dôvod na zrušenie poukazuje na zjavne nesprávne uplatnenie článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999, ktorý uvádza, že odsek 3 sa nevzťahuje na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených na základe programovacieho dokumentu pre rozvoj vidieka, pričom je sporné, či toto prvé vyhlásenie sa vzťahuje na rozpočtový rok 2000, ako to tvrdí Komisia, alebo na rozpočtový rok 2001, ako to uvádza žalobkyňa.
67. Na objasnenie tohto názorového rozdielu treba pripomenúť, že v rozhodnutiach o plánoch rozvoja vidieka predložených Portugalskom sa jednak uvádza, že platby realizované platobnými agentúrami od 16. októbra 1999 sa pripisujú na ťarchu rozpočtového obdobia pre rok 2000 (článok 2 ods. 2), a jednak že uplatniť možno výdavky od 6. januára, 4. februára a 22. februára 2000 (článok 3 ods. 1).(76)
68. Preto bola stanovená spätná účinnosť k rozpočtovému obdobiu pre rok 2000, hoci plány rozvoja vidieka boli schválené do šiestich mesiacov od ich predloženia.(77) Relevantným v tomto prípade nie je ani tak okamih predloženia alebo schválenia týchto plánov alebo okamih vynaloženia výdavkov, ako skôr obdobie, kedy tieto plány vznikli.
69. Ak by som aj akceptoval zdôvodnenie Komisie, že v článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999 zakotvený odklad ukladania sankcií predpokladaných v predchádzajúcom odseku má členským štátom poskytnúť čas na prispôsobenie sa novej právnej úprave, aby mohli na základe skúseností získaných v rozpočtovom roku prehĺbiť svoje poznatky v danej oblasti, z uvedených dôvodov vyvodzujem, že tento odklad súčasne spočíva na úvahe, že prvé vyhlásenie by mohlo byť negatívne ovplyvnené omeškaním pri schvaľovaní plánov rozvoja vidieka, a teda toto dočasné neuplatňovanie bolo stanovené s cieľom vyhnúť sa týmto nepriaznivým účinkom.
70. V tejto súvislosti treba tvrdenie Komisie o tom, že ustanovenie článku 49 ods. 5 nariadenia č. 445/2002 sa musí chápať tak, že sankcie sa nevzťahujú na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených „počas rozpočtového roka 2000“, považovať iba za objasnenie toho, čo je stanovené v článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999.(78)
71. Z toho dôvodu sa odklad ukladania sankcií nevzťahoval na rozpočtový rok 2001, ale na rok 2000.
72. Toto zistenie nie je v rozpore s tvrdením Portugalskej republiky – ale práve naopak –, že Komisia v listoch z 2. októbra a 20. novembra 2000, ako aj v liste z 12. januára 2001 uviedla, že niektoré čiastky nebolo možné nahradiť v rámci preddavkov na rozpočtový rok 2000, pretože plány rozvoja vidieka ešte neboli schválené, keďže išlo o oznámenia vydané pred uvedenými rozhodnutiami, v ktorých Komisia, zjavne vedomá si tohto problému, uznala spomenutú spätnú účinnosť.
4. Štvrtý a šiesty dôvod na zrušenie
73. Portugalská republika ďalej vytýka zjavne nesprávne uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 (štvrtý dôvod na zrušenie) a článku 49 ods. 4 nariadenia č. 445/2002 (šiesty dôvod na zrušenie), pričom v obidvoch prípadoch uvádza podobné argumenty.(79) Toto nesprávne uplatnenie spočíva v tom, že Komisia stanovila skutočné výdavky (197 323 332,52 eur) na základe údajov, ktoré jej poskytla INGA, čo žalobkyňa nenamieta, bez toho, aby – ako by to bolo potrebné – zohľadnila údaje, ktoré boli obsiahnuté v rozhodnutí o zúčtovaní za rok 2001 (197 757 664,51 eur).
74. Komisia zastáva názor, že nebolo potrebné vyčkať si na rozhodnutie o zúčtovaní, a poukazuje na to, že článok 49 ods. 4 nariadenia č. 445/2002 – článok 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 – neodkazuje na vykonanie zúčtovania, ale na výdavky vynaložené v danom rozpočtovom období. Komisia dodáva, že podľa článku 4 ods. 1 nariadenia č. 296/96(80) sa na základe údajov zasielaných mesačne a týždenne v súlade s článkom 3 rozhodne o mesačných zálohách.
75. Túto otázku treba preskúmať prostredníctvom nasledujúcich úvah. Po prvé hlavným cieľom sankcií stanovených v článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999 je zabezpečiť, aby sa odhady výdavkov čo možno najviac zhodovali s vynaloženými výdavkami, a aby tak členský štát, zodpovedný za návrh, ktorý ani zďaleka nezodpovedá skutočnému stavu, bol nútený akceptovať zníženie preddavkov na nasledujúci rozpočtový rok.(81) Po druhé, je potrebné rozlišovať medzi vyhlásením o výdavkoch a odhadovanou potrebou na jednej strane a ročným zúčtovaním na strane druhej, pretože tieto sledujú rozdielny cieľ a vychádzajú z rozdielnych údajov.(82) V tomto ohľade sa mesačné preddavky riadia výdavkami vynaloženými v tom istom období, zatiaľ čo zúčtovanie sa vykonáva ročne, do 30. apríla roka nasledujúceho po príslušnom rozpočtovom období, bez ohľadu napríklad na osobitné konanie o vylúčení výdavkov, ktoré neboli vynaložené v súlade s právnymi predpismi Spoločenstva.(83)
76. Nedošlo teda k porušeniu uvedenej zásady alebo článku 39 ods. 3 nariadenia č. 1750/1999, ak sa vychádza z čiastok vyplývajúcich z oznámení platobných agentúr členských štátov, hoci by bol zabezpečený vyšší stupeň právnej istoty, ak by sa pred prípadným uložením sankcie vyčkalo na vykonanie ročného zúčtovania. Odhliadnuc od skutočnosti, že Komisia používala údaje oznámené samotným štátom, a že medzi mesačne oznamovanými údajmi a ročným zúčtovaním nemohol byť veľmi veľký rozdiel(84), ak by sme ukladanie sankcií podmienili konečným zúčtovaním, viedlo by to k situácii, ktorú by bolo možné ťažko akceptovať. Mohlo by sa stať, že členský štát nebude súhlasiť s vylúčením niektorých výdavkov, čím k rozhodnutiu o zúčtovaní bude možné dospieť iba na základe stanoveného kontradiktórneho konania.(85) Len čo Komisia na základe informácií poskytnutých vnútroštátnymi platobnými agentúrami získa presné údaje, môže ich určite použiť na uvedené účely.(86) Túto úvahu potvrdzuje ďalej skutočnosť, že financovanie spoločnej poľnohospodárskej politiky sa uskutočňuje v rámci systému založeného na zásade legitímnej dôvery pričom správa fondu prináleží v prvom rade príslušným vnútroštátnym orgánom.(87)
77. Inou vecou je skutočnosť, že Komisia prispôsobí uložené sankcie na základe výsledku ročného zúčtovania. To znamená, že ani v prípade, ak neexistuje nevyhnutnosť alebo právna povinnosť vyčkať na ročné zúčtovanie, a tak presne stanoviť výšku sankcie, nemožno poprieť že medzi čiastkou stanovenou na základe údajov oznámených v priebehu roka a konečnou sumou môže existovať rozdiel. Je dôležité skúmať, či je potrebné uložiť sankciu, ale rovnako je aj dôležité presne stanoviť jej výšku, aby v prípade ako v prejednávanej veci, ak vznikne rozdiel v prospech štátu, bola sankcia zmiernená tým, že bude na schválené výdavky stanovená v obmedzenom rozsahu, čo by malo vplyv na mesačné preddavky, ktoré sa majú vyplatiť do konca rozpočtového roka.
78. Na podporu tejto úvahy by som rád poukázal na rozsudok Nemecko/Komisia(88), v ktorom sa Súdny dvor kladne vyjadril k oprávneniu Komisie znížiť mesačné preddavky v súlade s účtovným stavom členského štátu vo vzťahu k EPUZF‑u, ak zistí, že štátna inštitúcia nevyberala niektoré príspevky v prospech EPUZF‑u, alebo že uhradila niektoré výdavky na ťarchu EPUZF‑u. Pritom však Súdny dvor zdôraznil, že je to možné „až do konečného rozhodnutia o ročnom zúčtovaní“ (bod 16), čím „takéto rozhodnutie Komisie až do vykonania ročného zúčtovania podlieha kontrole, a z toho dôvodu nakoniec nemôže poškodiť finančné záujmy dotknutého členského štátu“ (bod 19).
5. Námietka protiprávnosti
79. Podľa názoru Portugalskej republiky v prípade, že nariadenie č. 445/2002 bude považované za uplatniteľné, je článok 49 ods. 5 neplatný z dôvodu porušenia zákazu spätnej účinnosti v časti, v ktorej stanovuje, že odsek 4 sa nevzťahuje „na prvé vyhlásenie o výdavkoch vynaložených počas rozpočtového obdobia na rok 2000“.
80. Tento dôvod na zrušenie zjavne úzko súvisí s tretím dôvodom na zrušenie, čím doteraz uvedené tiež potvrdzuje, že obmedzenie na rozpočtový rok 2000 neprináša nič nové vo vzťahu k skôr prijatej všeobecnej právnej úprave článku 39 ods. 4 nariadenia č. 1750/1999.(89)
81. Okrem toho s cieľom zabezpečiť rešpektovanie zásad právnej istoty a legitímnej dôvery sa podľa ustálenej judikatúry majú hmotnoprávne predpisy práva Spoločenstva vykladať v tom zmysle, že sa vzťahujú na skutkové stavy pred nadobudnutím ich účinnosti iba vtedy, ak z ich obsahu, cieľa alebo ich štruktúry jednoznačne vyplýva, že im bol tento účinok priznaný.(90) Uvedené ustanovenie možno len ťažko uplatniť spätne, pretože aj keď je v jednom článku predchodcom staršieho nariadenia, platí do budúcnosti. Žalobkyňa nenamieta spätný účinok, ale upresnenie, ktoré bolo novým ustanovením pridané do predchádzajúceho ustanovenia. Na toto tvrdenie je potrebné odpovedať uvedeným spôsobom.
6. Siedmy dôvod na zrušenie
82. Nakoniec sa Portugalská republika odvoláva na porušenie povinnosti odôvodnenia zakotvenej v článku 253 ES z dôvodu, že nie je jasné, z čoho vyplýva čiastka 197 323 332,52 eur, na ktorú boli v napadnutom liste vyčíslené skutočné výdavky, a že nevie, akou metódou bola táto čiastka vypočítaná.
83. Povinnosť odôvodnenia je „podstatnou náležitosťou právneho aktu“(91) a cieľom povinnosti uviesť dôvody rozhodnutia je nielen ochrana jednotlivcov, ale navyše aj umožnenie následného súdneho preskúmania tohto rozhodnutia v celom rozsahu Súdnym dvorom.(92) Súdny dvor ďalej konštatoval, že odôvodnenie, ktoré vyžaduje Zmluva, musí jasne a jednoznačne odrážať úvahy orgánov Spoločenstva, ktoré napadnutý právny akt vydali, aby tak dotknuté subjekty mohli na účely výkonu svojich práv rozpoznať rozhodujúce dôvody prijatého opatrenia, a aby Súdny dvor mohol vykonávať kontrolu. Súdny dvor však nevyžaduje uvedenie všetkých relevantných skutkových alebo právnych aspektov. Okrem znenia je potrebné zohľadniť tiež širšie súvislosti rozhodnutia, ako aj všetky právne predpisy dotknutej oblasti.(93)
84. S prihliadnutím na tieto úvahy tento žalobný dôvod nie je dôvodným, pretože samotná žalobkyňa priznáva, že vie, odkiaľ Komisia čerpala údaje, čo potvrdzuje skutočnosť, že ročné zúčtovanie v tomto okamihu ešte nebolo vykonané.(94) Z protokolu zo zasadania výboru EPUZF pre fond navyše vyplýva, že uloženie sankcií nevyplynulo len tak z ničoho, keďže v protokole zo zasadania z 22. januára 2002 sa okrem iného uvádza, že zástupca Komisie vysvetlil metódu výpočtu.(95)
85. Podľa môjho názoru boli preto Portugalskej republike známe všetky skutkové a právne okolnosti zohľadnené v rozhodnutí o znížení preddavkov, ako aj výška zníženia, pretože ich sama potvrdila, keď napadla body, s ktorými nesúhlasila. Z toho vyplýva, že napadnutému opatreniu nechýbalo odôvodnenie.
V – Trovy
86. Keďže žalobkyňa nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s článkom 69 ods. 2 rokovacieho poriadku.
VI – Návrh
87. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor:
1. zamietol námietku Komisie týkajúcu sa neprípustnosti;
2. zamietol žalobu o neplatnosť, ktorú podala Portugalská republika proti listu generálneho riaditeľa Komisie Európskych spoločenstiev pre poľnohospodárstvo, a
3. zaviazal Portugalskú republiku na náhradu trov konania.
(1) .
(2)
–	Odkaz: AGRI/G/4-D11703 s názvom „Portugalsko – EPUZF – Záruka – Rozpočtový rok 2002 – Uplatnenie článku 39 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1750/1999 – Oprava v rámci preddavkov“.
(3)
–	Nariadenie Komisie z 23. júla 1999 o spôsoboch uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1257/1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 214, s. 31).
(4)
–	Nariadenie Rady zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia (Ú. v. ES L 160, s. 80).
(5)
–	Investovanie do poľnohospodárskych podnikov, usadenie sa mladých poľnohospodárov, odborné vzdelávanie, predčasný dôchodok, znevýhodnené oblasti a oblasti s environmentálnymi obmedzeniami, poľnohospodárske environmentálne opatrenia, zlepšenie spracovania a uvádzania poľnohospodárskych výrobkov na trh, lesníctvo a podpora prispôsobovania a rozvoja vidieka.
(6)
–	Nariadenie Rady z 21. júna 1999 o všeobecných ustanoveniach o štrukturálnych fondoch (Ú. v. ES L 161, s. 1).
(7) – Tieto pravidlá „budú prijaté v súlade s postupom článku 50 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1260/1999“.
(8)
–	Už citované v poznámke pod čiarou 3 týchto návrhov.
(9)
–	V článku 1 tohto nariadenia sa výslovne zdôrazňuje, že nariadenie je vykonávacím predpisom k nariadeniu č. 1257/1999.
(10)
–	Nariadením Komisie (ES) č. 2075/2000 z 29. septembra 2000 (Ú. v. ES L 246, s. 46) boli zmenené články 2, 5, 31 ods. 3, články 33, 35, 37 ods. 1, články 38, 39 ods. 4, článok 46 ods. 2, článok 47 ods. 4, článok 48 ods. 1 a článok 49 ods. 2, ako aj viaceré body prílohy doplnené o články 32a a 39a. Nariadenie Komisie (ES) č. 672/2001 z 2. apríla 2001 (Ú. v. ES L 93, s. 28) sa týkalo jedného bodu prílohy. Nakoniec nariadenie Komisie (ES) č. 1763/2001 zo 6. septembra 2001 (Ú. v. ES L 239, s. 10) zmenilo články 5, 39 – doplnený tiež o odsek 1a –, 46 a 48, ako aj jeden bod prílohy. Zároveň zaviedlo článok 11a.
(11)
–	Nariadenie Komisie z 26. februára 2002 stanovujúce podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia Rady (ES) č. 1257/1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) (Ú. v. ES L 74, s. 1).
(12)
–	Body 11 až 13 týchto návrhov.
(13)
–	Článok 1 bod 5 nariadenia č. 2075/2000, už citovaného v poznámke pod čiarou 10, doplnil článok 33 ods. 2 o početné pododseky, v ktorých sú stanovené výdavky zahrnuté v celkovej čiastke podpory Spoločenstva.
(14)
– V znení článku 1 bodu 12 nariadenia č. 2075/2000, už citovaného v poznámke pod čiarou 10.
(15)
– Odsek 1a bol doplnený článkom 1 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 1763/2001, už citovaného v poznámke pod čiarou 10.
(16)
– V znení článku 1 ods. 3 písm. c) nariadenia č. 1763/2001, už citovaného v poznámke pod čiarou 10.
(17)
– V znení článku 1 ods. 13 nariadenia č. 2075/2000, už citovaného v poznámke pod čiarou 10.
(18)
–	Pozri poznámku pod čiarou 11 týchto návrhov.
(19)
–	Bod 6 týchto návrhov.
(20)
–	Siedmy deň po jeho uverejnení (článok 66), ku ktorému došlo 15. marca 2002.
(21)
–	To navyše vyplýva aj z jeho prvého odôvodnenia.
(22)
–	V tomto zmysle odkazuje článok 47 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 445/2002 na článok 41 ods. 1 tohto nariadenia, zatiaľ čo článok 37 ods. 1 nariadenia č. 1750/1999 v znení nariadenia č. 2075/2000 odkazuje na článok 33 ods. 2.
(23)
–	Článok 47 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 445/2002 vložil spojenie „zahrnutý do rozvrhu pre každý členský štát“ do zodpovedajúceho ustanovenia nariadenia č. 1750/1999 (v znení nariadenia č. 2057/2000).
(24)
–	V znení nariadenia č. 2075/2000, už citovaného v poznámke pod čiarou 10.
(25)
–	Nariadenie Rady zo 17. mája 1999 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. ES L 160, s. 103). Toto nariadenie výslovne zrušuje (článok 16) viackrát zmenené a doplnené nariadenie Rady (EHS) č. 729/70 z 21. apríla 1970 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. ES L 94, s. 13), ktorým sa zaoberám v bode 17 týchto návrhov.
(26)
–	Tento výbor sa v zmysle článku 12 skladá zo zástupcov členských štátov a Komisie.
(27)
–	Článok 7 ods. 4 upravuje konanie, v rámci ktorého Komisia rozhoduje, ktoré výdavky sú vylúčené z financovania Spoločenstvom a v jeho priebehu sa musí pokúsiť o dosiahnutie zhody s dotknutým členským štátom tým, že navzájom zosúladí príslušné stanoviská.
(28)
–	Už citované v poznámke pod čiarou 25.
(29)
–	Nariadenie Komisie zo 7. júla 1995 stanovujúce podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (EHS) č. 729/70 týkajúceho sa postupu pri zúčtovaní výkazov záručnej sekcie EPUZF (Ú. v. ES L 158, s. 6).
(30)
–	Za pomoci korelačnej tabuľky v prílohe nariadenia č. 1258/1999.
(31)
–	Ú. v. ES L 308 z 8. decembra 2000, s. 26.
(32)
–	Konečné znenie bolo predložené 22. októbra 2000.
(33)
–	Konečné znenie bolo predložené 24. januára 2001.
(34)
–	Konečné znenie bolo predložené 13. marca 2001.
(35)
–	Obsah týchto troch rozhodnutí je prevažne totožný, odlišujú sa iba údaje a čísla, ako aj tabuľky obsiahnuté v prílohách.
(36)
–	Nariadenie Komisie zo 16. februára 1996 o údajoch, ktoré musia členské štáty zasielať, a o mesačnom zaúčtovávaní výdavkov financovaných Záručnou sekciou Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), ktorým sa ruší nariadenie (EHS) č. 2776/88 (Ú. v. ES L 39, s. 5).
(37)
–	Ako som v predchádzajúcom bode uviedol, ide o dátumy predložených plánov.
(38)
–	Pozri bod 8 týchto návrhov.
(39)
–	INGA je portugalský úrad zodpovedný za koordináciu výdavkov financovaných záručnou sekciou EPUZF.
(40)
–	Musím však poukázať na to, že som si nie celkom istý, či tento list, hoci bol k nemu ako príloha pripojený podrobný výpočet sankcií, bol predmetom zasadania výboru EPUZF pre fond z 19. februára 2002. Protokol tohto zasadania je pripojený k žalobe ako dokument A 11, avšak bez príloh. Komisia tento dokument nepredložila ani v rámci svojho vyjadrenia k žalobe, ani v rámci dupliky.
(41)
–	Rozhodnutie Komisie z 26. júna 2000, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 1999/659/ES stanovujúce orientačne rozdelenie finančných prostriedkov pre jednotlivé členské štáty v rámci Záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu pre opatrenia na rozvoj vidieka v období 2000 až 2006 (Ú. v. ES L 165, s. 33).
(42)
–	Rozhodnutie o zúčtovaní výdavkov členských štátov financovaných Záručnou sekciou Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) na rozpočtový rok 2001 [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 160, s. 28).
(43)
–	Prvý a druhý pododsek tohto článku stanovujú: „Súdny dvor preskúmava zákonnosť aktov prijatých spoločne Európskym parlamentom a Radou, aktov Rady, Komisie a ECB okrem odporúčaní a stanovísk a preskúmava aj zákonnosť aktov Európskeho parlamentu, ktoré majú právne účinky vo vzťahu k tretím stranám. Na tento účel má právomoc rozhodovať o žalobách podaných členskými štátmi, Radou alebo Komisiou z dôvodov nepríslušnosti, porušenia podstatných formálnych náležitostí, porušenia tejto zmluvy alebo právneho pravidla týkajúceho sa jej uplatňovania alebo na základe zneužitia právomoci.“ Štvrtý pododsek stanovuje: „Každá fyzická alebo právnická osoba môže, za rovnakých podmienok, podať žalobu proti rozhodnutiu, ktoré je jej určené, alebo proti rozhodnutiu, ktoré sa jej priamo a osobne týka, hoci je vydané formou nariadenia alebo rozhodnutia určeného inej osobe.“
(44)
–	V súlade s formuláciou v mojich návrhoch k rozsudku z 10. júla 2001, Ismeri Europa/Dvor audítorov, C‑315/99 P, Zb. s. I‑5281.
(45)
–	Rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia, 60/81, Zb. s. 2639, bod 8.
(46)
–	Rozsudok z 23. apríla 1986, Les Verts/Parlament, 294/83, Zb. s. 1339; analogicky pozri aj rozsudok z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada, C‑50/00, Zb. s. I‑6677.
(47)
–	V tomto zmysle rozsudok z 31. marca 1971, Komisia/Rada, 22/70, Zb. s. 263.
(48)
–	Bod 45 a nasl. návrhov, ktoré predchádzali rozsudku Ismeri, už citovanému v poznámke pod čiarou 44.
(49)
–	V rozsudku Komisia/Rada, už citovanom v poznámke pod čiarou 47, Súdny dvor konštatoval, že žaloba o neplatnosť musí byť prípustná proti akémukoľvek aktu orgánu, ktorý vyvoláva právne účinky, bez ohľadu na jeho právnu povahu alebo formu (bod 42). V rozsudku z 22. júna 2000, Holandsko/Komisia, C‑147/96, Zb. s. I‑4723, zopakoval, že „pre určenie, či napadnutý akt má takéto účinky_… je rozhodujúca jeho podstata“ (bod 27). Rovnako rozsudok z 13. júna 1991, Sunzest/Komisia, C‑50/90, Zb. s. I‑2917.
(50)
–	Rozsudok z 10. decembra 1957, Société des usines à tubes de la Sarre/Vysoký úrad, spojené veci 1/57 a 14/57, Zb. s. 201.
(51)
–	Rozsudok z 9. februára 1984, Kohler/Dvor audítorov, spojené veci 316/82 a 40/83, Zb. s. 641.
(52)
–	Rozsudok Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 47.
(53)
–	Rozsudok zo 16. júna 1993, Francúzsko/Komisia, C‑325/91, Zb. s. I‑3283.
(54)
–	Rozsudky zo 17. júla 1959, Phoenix-Rheinrohr/Vysoký úrad, 20/58, Zb. s. 163, a zo 6. apríla 2000, Španielsko/Komisia, C‑443/97, Zb. s. I‑2415.
(55)
–	Rozsudok z 19. novembra 1998, Portugalsko/Komisia, C‑159/96, Zb. s. I‑7379.
(56)
–	Rozsudok Phoenix-Rheinrohr/Vysoký úrad, už citovaný v poznámke pod čiarou 53, analogicky pozri aj rozsudok IBM/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 45.
(57)
–	Rozsudky z 22. marca 1961, SNUPAT/Vysoký úrad, spojené veci 42/59 a 49/59, Zb. s. 111; z 15. decembra 1988, Irish Cement/Komisia, spojené veci 166/86 a 220/86, Zb. s. 6473; z 25. októbra 1977, Metro/Komisia, 26/76, Zb. s. 1875, a z 25. mája 1993, Foyer culturel du Sart-Tilman/Komisia, C‑199/91, Zb. s. I‑2667. Pozri tiež uznesenie z 21. novembra 1990, Infortec/Komisia, C‑12/90, Zb. s. I‑4265.
(58)
–	Rozsudok z 25. februára 1988, Les Verts/Parlament, 190/84, Zb. s. 1017.
(59)
–	Pozri bod 9 týchto návrhov.
(60)
–	Treba zdôrazniť, že zníženie je obligatórne, keďže ustanovenie obsahuje formuláciu: „... výdavky... sa znížia...“ a nie: „výdavky možno znížiť“ alebo podobnú formuláciu.
(61)
–	Pozri bod 24 týchto návrhov.
(62)
–	Zdôrazňujem informatívny charakter vyhlásení na tomto zasadaní, pretože je rozdiel v tom, či je niekto o pripravovanom uložení sankcií informovaný, alebo či mu tieto boli skutočne uložené. Napadnutý akt nebol tým vyhlásením, ktoré tieto sankcie oznamuje.
(63)
–	Pozri poznámku pod čiarou 40 týchto návrhov.
(64)
–	Rád by som pripomenul, že v zmysle rozsudku z 15. júla 1994, Komisia/BASF a i., C‑137/92 P, Zb. s. I‑2555, „je spísanie aktu ako prejav vôle orgánu, ktorý ho vydáva, nevyhnutné, keďže duševný a formálny aspekt tvoria neoddeliteľný celok“ (bod 70).
(65)
–	Rozsudok zo 6. apríla 2000, Komisia/Solvay, spojené veci C‑287/95 P a C‑288/95 P, Zb. s. I‑2391, bod 49.
(66)
–	Požiadavka súdnej kontroly vyplýva, ako to uviedol Súdny dvor v rozsudkoch z 3. decembra 1992, Oleificio Borelli/Komisia, C‑97/91, Zb. s. I‑6313_; z 11. januára 2001, Kofisa Italia, C‑1/99, Zb. s. I‑207, a zo 6. decembra 2001, Carl Kühne a i., C‑269/99, Zb. s. I‑9517, zo spoločných ústavných tradícií členských štátov a je zakotvená v článkoch 6 a 13 Európskeho dohovoru na ochranu ľudských práv a základných slobôd.
(67)
–	Pozri právny rámec vymedzený v bodoch 18 a 19 týchto návrhov.
(68)
–	Ak by aj išlo o plnú moc alebo delegovanie právomoci, možno vyžadovať jej preukázanie, a to nielen z dôvodu, že, ako to uvádza žalobkyňa, jej udelenie nemožno predpokladať, ale aj preto, že to prikazuje článok 15 Rokovacieho poriadku Komisie. Pozri v tejto súvislosti bod 19 týchto návrhov.
(69)
–	Takisto v tomto konaní nebola spochybnená ani príslušnosť Komisie znížiť preddavky vyplácané členským štátom. K tejto príslušnosti sa Súdny dvor v rozsudku zo 17. októbra 1991, Nemecko/Komisia, C‑342/89, Zb. s. I‑5031, vyjadril kladne.
(70)
–	To je spoločným znakom námietky neprípustnosti žaloby Komisie a neplatnosti, ktorej sa domáha Portugalská republika, na ktorý bolo poukázané v bode 35 týchto návrhov.
(71)
–	Body 52 a nasl. týchto návrhov.
(72)
–	Pozri právny rámec vymedzený v bodoch 14 až 17 týchto návrhov.
(73)
–	Pozri bod 11 týchto návrhov.
(74)
–	Pozri bod 12 týchto návrhov.
(75)
–	V čase, kedy zástupca Komisie na zasadaní výboru EPUZF pre fond z 19. februára 2002 oznámil sankcie proti šiestim členským štátom, ktorých výdavky na plány rozvoja vidieka boli nižšie ako 75 % predpokladaných výdavkov, bolo nariadenie č. 1750/1999 ešte účinné.
(76)
–	Ide o údaje troch predložených plánov. Pozri body 20 a 21 týchto návrhov.
(77)
–	Článok 44 nariadenia č. 1257/1999. Pozri bod 4 týchto návrhov.
(78)
–	Pozri bod 13 a body 79 až 81 týchto návrhov.
(79)
–	Obidve ustanovenia sa prekrývajú, a preto nie je právne relevantné, ktoré z nich bude citované. Z toho dôvodu ich skúmam spoločne. Pozri tiež bod 65 týchto návrhov.
(80)
–	Už citovaného v poznámke pod čiarou 36 týchto návrhov.
(81)
–	V treťom odôvodnení nariadenia č. 296/96 sa uvádza, „že oznámenie údajov týkajúcich sa množstiev môže profitovať z určitého rozpätia nepresnosti, ktoré je možné vysvetliť – okrem iného – administratívnymi ťažkosťami spojenými s ich zisťovaním; keďže toto sa týka aj odhadov výdavkov, ktoré – zatiaľ čo musia byť spoľahlivé – sú už svojou podstatou iba aproximatívneho charakteru.“
(82)
–	V súvislosti s cieľom Súdny dvor v rozsudku z 22. apríla 1999, Holandsko/Komisia, C‑28/94, Zb. s. I‑1973, uviedol, „že cieľom zúčtovania je zabezpečiť, aby prostriedky poskytnuté členským štátom boli použité v súlade s právnymi predpismi Spoločenstva, ktoré sa uplatňujú v rámci spoločnej organizácie trhu (bod 38); analogicky pozri aj rozsudok z 27. januára 1988, Dánsko/Komisia, 349/85, Zb. s. 169, bod 19. K historickému vývoju právnych mechanizmov financovania z EPUZF-u a poskytovania preddavkov pozri bod 3 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Darmon vo veci, Nemecko/Komisia, už citovanej v poznámke pod čiarou 69. K rozdielnym údajom pozri článok 6 ods. 1 nariadenia č. 1258/1999, ktorý je citovaný v bode 14 týchto návrhov.
(83)
–	Článok 7, najmä ods. 2, 3 a 4 nariadenia č. 1258/1999. Pozri body 15 až 18 týchto návrhov.
(84)
–	Tak je tomu aj v predmetnom spore, kde Komisia vyčíslila skutočné výdavky na 197 323 331,52 eur, zatiaľ čo čiastka zistená zúčtovaním predstavuje 197 757 664,51 eur. Rozdiel podľa vyjadrení Portugalskej republiky (body 94 a 118 žaloby) vyplýva z úrokov z oneskorene uhradených a vyplatených čiastok.
(85)
–	Článok 7 ods. 4 nariadenia č. 1258/1999. Pozri poznámku pod čiarou 27 týchto návrhov.
(86)
–	V tejto súvislosti poukazujem na to, že podľa protokolu zo zasadania výboru EPUZF pre fond z 22. januára 2000 bol z rokovacieho programu stiahnutý bod týkajúci sa informácií o sankciách, ktoré mali byť uložené niektorým členským štátom, ktoré nedodržali predpokladané výdavky, a síce preto, že ich uloženie si vyžaduje poznať výšku predpokladaných výdavkov na daný rozpočtový rok, ktorá bola známa až 31. januára 2002. Pozri v tejto súvislosti bod 24 písm. a) týchto návrhov.
(87)
–	Rozsudok Dánsko/Komisia, už citovaný v poznámke pod čiarou 82, bod 19.
(88)
–	Už citovaný v poznámke pod čiarou 69.
(89)
–	Body 66 až 72 týchto návrhov.
(90)
–	Rozsudky z 10. februára 1982, Bout, 21/81, Zb. s. 381, a z 15. júla 1993, Grusa Fleisch, C‑34/92, Zb. s. I‑4147.
(91)
–	Rozsudok z 23. februára 1988, Spojené kráľovstvo/Rada, 131/86, Zb. s. 905, bod 37.
(92)
–	Rozsudok z 20. marca 1959, Nold KG/Vysoký úrad, 18/57, Zb. s. 91, a nasledujúce rozsudky.
(93)
–	Rozsudky zo 14. februára 1990, Delarce a i./Komisia, C‑350/88, Zb. s. I‑395, a z 15. apríla 1997, Irish Farmers Association a i., C‑22/94, Zb. s. I‑1809.
(94)
–	V bodoch 98 a 121 žaloby sa zdôrazňuje, že ak sa zohľadnia čiastky uvedené v „položke 104“ vyhlásenia EPUZF (záručná sekcia) na mesiac október 2001 prílohy A 12, ktoré zahŕňajú všetky čiastky rozpočtu roku 2001, dôjdeme k „sume uvedenej v rozhodnutí“.
(95)
–	Osobitne k tomu pozri bod 24 týchto návrhov.