62022TJ0713_RES
Veci T‑713/22 a T‑720/22
Portumo – Madeira – Montagem e Manutenção de Tubaria, SA (Zona Franca da Madeira) a i.aNova Ship Invest, Unipessoal, Lda (Zona Franca da Madeira)
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) zo 6. novembra 2024
„Štátna pomoc – Slobodné pásmo Madeira – Schéma pomoci vykonaná Portugalskom – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje nesúlad schémy s rozhodnutiami K(2007) 3037 v konečnom znení a C(2013) 4043 final a ktorým sa táto schéma vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom a nariaďuje sa vymáhanie pomoci vyplatenej podľa uvedenej schémy – Pojem ‚existujúca pomoc‘ v zmysle článku 1 písm. b) bodu ii) nariadenia (EÚ) 2015/1589 – Vymáhanie – Legitímna dôvera – Právna istota – Slobodné poskytovanie služieb – Sloboda usadiť sa – Voľný pohyb pracovníkov“
Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Opatrenie, ktoré zavádza zmenu existujúcej schémy pomoci – Vykonávanie schémy v rozpore s podmienkami stanovenými v rozhodnutí Komisie o schválení – Zmena ovplyvňujúca podstatu schémy – Kvalifikovanie novej pomoci
[Článok 108 ZFEÚ; nariadenie Rady 2015/1589, článok 1 písm. c)]
(pozri body 19, 80, 81)
Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, ktorú možno považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom – Pomoc smerujúca k rozvoju určitých regiónov – Regionálna prevádzková pomoc pre najvzdialenejšie regióny – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa schvaľuje schéma pomoci na podporu rozvoja ostrova Madeira – Podmienky poskytovania pomoci v rámci tejto schémy – Reštriktívny výklad – Činnosti vykonávané mimo ostrova Madeira spoločnosťami registrovanými na tomto ostrove – Činnosti, pri ktorých nemožno získať pomoc podľa schválenej schémy
[Článok 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ; oznámenie Komisie 2006/C 54/08]
(pozri body 33 – 60)
Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, ktorú možno považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom – Pomoc smerujúca k rozvoju určitých regiónov – Regionálna prevádzková pomoc pre najvzdialenejšie regióny – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa schvaľuje schéma pomoci na podporu rozvoja ostrova Madeira – Podmienky poskytovania pomoci v rámci tejto schémy – Reštriktívny výklad – Výnimka týkajúca sa vytvorenia alebo zachovania pracovných miest v autonómnom regióne Madeira – Nesplnená podmienka
[Článok 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ; oznámenie Komisie 2006/C 54/08]
(pozri body 66 – 76)
Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Voľná úvaha Komisie – Prijatie usmernení Komisiou vymedzujúcich preskúmanie zlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom – Dôsledky – Obmedzenie vlastnej voľnej úvahy – Povinnosť preskúmať výnimočné okolnosti, na ktoré sa odvoláva členský štát s cieľom požiadať o posúdenie zlučiteľnosti pomoci len na základe článku 107 ods. 3 ZFEÚ
(Článok 107 ods. 3 ZFEÚ; oznámenie Komisie 2006/C 54/08)
(pozri body 85 – 90)
Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, ktorú možno považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom – Pomoc smerujúca k rozvoju určitých regiónov – Regionálna prevádzková pomoc pre najvzdialenejšie regióny – Zlučiteľnosť s vnútorným trhom – Podmienka – Dodržiavanie zásady proporcionality
[Článok 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ; oznámenie Komisie 2006/C 54/08]
(pozri body 91 – 97)
Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, ktorú možno považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom – Posúdenie s ohľadom na článok 107 ods. 3 ZFEÚ – Obmedzujúce účinky prípadného rozhodnutia o nezlučiteľnosti na základné slobody – Chýbajúca relevantnosť
(Článok 107 ods. 3 ZFEÚ)
(pozri body 98 – 103)
Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej pomoci – Pomoc poskytnutá v rozpore s procesnými pravidlami článku 108 ZFEÚ – Prípadná legitímna dôvera príjemcov – Neexistencia okrem výnimočných okolností
(Článok 108 ZFEÚ)
(pozri body 112 – 119)
Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej pomoci – Porušenie zásady právnej istoty – Neexistencia
(Článok 108 ZFEÚ)
(pozri body 122 – 134)
Zhrnutie
Všeobecný súd zamietol žaloby o neplatnosť podané viacerými spoločnosťami proti rozhodnutiu Európskej komisie, ktorým sa určité pomoci poskytnuté podnikom so sídlom na ostrove Madeira na základe predtým schválenej schémy vyhlásili za nezlučiteľné s vnútorným trhom a nariadilo sa ich vymáhanie. V tomto rámci Všeobecný súd spresnil vzťah medzi základnými slobodami zakotvenými v Zmluve o FEÚ a pravidlami tejto Zmluvy v oblasti štátnej pomoci.
Na podporu regionálneho rozvoja a diverzifikácie ekonomickej štruktúry ostrova Madeira Portugalská republika zaviedla schému pomoci pre oblasť vymedzenú na tomto ostrove, nazývanú Slobodné pásmo Madeira (ZFM).
Táto schéma, pôvodne schválená Európskou komisiou v roku 1987 ako zlučiteľná regionálna pomoc, bola zmenená v roku 2002. V roku 2007 Komisia schválila tretiu schému, ktorá bola opätovne zmenená v roku 2013 (
1
) (ďalej len „režim III“).
Režim III, ako ho schválila Komisia, mal formu zníženia dane z príjmov právnických osôb zo zisku pochádzajúceho z činností, ktoré boli fakticky a fyzicky vykonávané na Madeire, oslobodenia od obecných a miestnych daní, ako aj oslobodenia od dane z prevodu nehnuteľností na účely vytvorenia podniku v ZFM, a to do výšky maximálnych súm pomoci založených na horných hraniciach stanovených v závislosti od počtu pracovných miest, ktoré príjemca zachoval.
Po výkone dohľadu nad uvedenou schémou za roky 2012 a 2013 sa Komisia rozhodla začať formálne vyšetrovacie konanie podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ. Na konci tohto konania Komisia rozhodnutím zo 4. decembra 2020 (
2
) konštatovala, že režim III, ako bol vykonaný Portugalskom, bol podstatne odlišný od režimu schváleného rozhodnutiami z rokov 2007 a 2013. Komisia kvalifikovala túto schému ako „novú pomoc“ vykonanú protiprávne a nezlučiteľnú s vnútorným trhom, pričom nariadila jej vymáhanie od príjemcov.
Štyri spoločnosti, ktoré boli príjemcami pomoci poskytnutej na základe režimu III, ako bol vykonaný, sa svojimi žalobami domáhali zrušenia tohto rozhodnutia Všeobecným súdom.
Posúdenie Všeobecným súdom
Na podporu svojich žalôb žalobkyne najmä tvrdili, že výklad podmienok prístupu k režimu III, ktorý Komisia zvolila v napadnutom rozhodnutí, porušoval zásady voľného pohybu občanov a pracovníkov, slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb tým, že mal za následok sťaženie alebo nákladnejší výkon uvedených slobôd pre podniky, ktoré využívali režim III, alebo pre ich zamestnancov.
V tejto súvislosti treba uviesť, že Všeobecný súd rovnako ako v rozsudkoch T‑95/21 (
3
) a T‑131/21 (
4
) konštatoval, že Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď vyložila podmienky prístupu k režimu III a usúdila, že tento režim, ako bol vykonaný Portugalskom, sa podstatne líšil od režimu povoleného rozhodnutiami z rokov 2007 a 2013, a preto predstavoval novú schému pomoci.
Všeobecný súd ďalej poukazuje na to, že cieľom tvrdení žalobkýň založených na porušení zásad voľného pohybu občanov a pracovníkov, slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb je v podstate spochybniť konštatovanie uvedené v odôvodnení 198 napadnutého rozhodnutia, ktoré Komisia formulovala na základe článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ v súvislosti s nezlučiteľnosťou režimu III, ako bol vykonaný, s vnútorným trhom.
V rozsahu, v akom táto argumentácia smeruje k spochybneniu konštatovania o nezlučiteľnosti režimu III, ako bol vykonaný, Všeobecný súd poukazuje na to, že z tejto judikatúry nepochybne vyplýva, že ak má Komisia v úmysle vyhlásiť pomoc za zlučiteľnú s vnútorným trhom, musí sa ubezpečiť, že toto vyhlásenie o zlučiteľnosti, ktoré oprávňuje členský štát na poskytnutie dotknutej pomoci, nespôsobí porušenie iných ustanovení práva Únie, najmä zásad voľného pohybu.
Na druhej strane táto judikatúra nemôže prinútiť Komisiu, ktorá má v úmysle vyhlásiť pomoc za nezlučiteľnú, aby vyhlásila túto pomoc za zlučiteľnú, a teda schválila jej vyplatenie, z dôvodu, že prípadné rozhodnutie o nezlučiteľnosti by malo obmedzujúce účinky na podniky, ktoré túto pomoc dostávajú, tým, že by zabránilo jej vyplateniu, alebo tým, že by požadovalo jej vymáhanie.
V opačnom prípade by bol zákaz nezlučiteľnej štátnej pomoci znemožnený zásadami voľného pohybu občanov a pracovníkov, slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb, a to aj napriek tomu, že ustanovenia Zmluvy o FEÚ v oblasti hospodárskej súťaže, a osobitne ustanovenia týkajúce sa štátnej pomoci, majú zásadnú povahu a sú vyjadrením jednej zo základných úloh zverených Únii.
Všeobecný súd preto konštatoval, že žalobkyne sa nemôžu účinne odvolávať na zásady voľného pohybu občanov a pracovníkov, slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb proti napadnutému rozhodnutiu, ktoré na základe článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ konštatuje nezlučiteľnosť režimu III, ako bol vykonaný, a nariaďuje vymáhanie pomoci.
Všeobecný súd dodal, že aj za predpokladu, že by sa žalobkyne mohli dovolávať týchto zásad a že napadnuté rozhodnutie – v rozsahu, v akom vykladá podmienky prístupu k režimu III tak, že režim, ako bol vykonaný, sa javí ako nezlučiteľný a nariaďuje vymáhanie pomoci poskytnutej na základe tohto režimu –, by malo obmedzujúce účinky na uvádzané slobody, tieto účinky sú v každom prípade odôvodnené legitímnym cieľom sledovaným režimom III, ktorým je podpora regionálneho rozvoja a diverzifikácie ekonomickej štruktúry Madeiry ako najvzdialenejšieho regiónu, a sú tomuto cieľu primerané. V tejto súvislosti Všeobecný súd zdôraznil, že konštatovanie nezlučiteľnosti režimu III, ako bol vykonaný, s vnútorným trhom, rovnako ako vymáhanie protiprávne poskytnutej pomoci na základe tohto režimu nebránia spoločnostiam registrovaným v ZFM usadiť sa alebo poskytovať služby mimo autonómneho regiónu Madeira, či dokonca zamestnávať pracovníkov, ktorí majú bydlisko alebo vykonávajú svoju činnosť mimo tohto regiónu. Napokon Všeobecný súd konštatoval, že Komisia nebola povinná vyjadriť sa k alternatívnej schéme pomoci navrhnutej žalobkyňami. V tejto súvislosti Všeobecný súd pripomenul, že podľa judikatúry Komisia nie je povinná sa abstraktne vysloviť ku všetkým možným zamýšľaným alternatívnym opatreniam, pretože hoci dotknutý členský štát musí podrobne uviesť dôvody, ktoré viedli k prijatiu dotknutej schémy pomoci, najmä pokiaľ ide o stanovené podmienky oprávnenosti, nie je povinný pozitívne preukázať, že žiadne iné opatrenie, ktoré by bolo možné si predstaviť a ktoré je v podstate hypotetické, by nemohlo umožniť zabezpečiť sledovaný cieľ lepšie. Ak uvedený členský štát takúto povinnosť nemá, žalobkyne nemôžu dôvodne požadovať, aby Všeobecný súd uložil Komisii povinnosť, aby nahradila vnútroštátne orgány pri tejto úlohe normatívneho prieskumu s cieľom preskúmať akékoľvek alternatívne opatrenie, ktoré prichádza do úvahy.
Vzhľadom na tieto úvahy Všeobecný súd zamietol argumentáciu žalobkýň ako nedôvodnú. Rovnako zamietol všetky ostatné uvádzané žalobné dôvody a z tohto dôvodu zamietol žaloby v celom rozsahu.
(
1
)	Rozhodnutia Komisie z 27. júna 2007 vo veci N 421/2006 a z 2. júla 2013 vo veci SA.34160 (2011/N) (ďalej len „rozhodnutia o schválení z rokov 2007 a 2013“).
(
2
)	Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2022/1414 zo 4. decembra 2020 o schéme pomoci SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) uplatňovanej Portugalskom v prospech Zona Franca da Madeira (ZFM) – režim III (Ú. v. EÚ L 217, 2022, s. 49, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
(
3
)	Rozsudok z 21. septembra 2022, Portugalsko/Komisia (Slobodné pásmo Madeira), (T‑95/21, EU:T:2022:567).
(
4
)	Rozsudok z 21. júna 2023, Região Autónoma da Madeira/Komisia (T‑131/21, EU:T:2023:348).