62023TJ1180_RES
Vec T‑1180/23
BW
proti
Agentúre Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania právaaAgentúre Európskej únie pre justičnú spoluprácu v trestných veciach
Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 25. februára 2026
„Spolupráca policajných orgánov a iných orgánov členských štátov na presadzovanie práva – Šifrovaná komunikačná služba Sky ECC – Údajne nezákonné spracúvanie osobných údajov – Žaloba o neplatnosť – Akt, ktorý nie je možné napadnúť žalobou – Prípravný akt – Prípustnosť – Spracúvanie osobných údajov členskými štátmi a ich prenos do Europolu – Prenos osobných údajov Europolom do členského štátu – Prenos osobných údajov z Eurojustu do tretích krajín – Mimozmluvná zodpovednosť – Článok 50 nariadenia (EÚ) 2016/794 – Solidárna zodpovednosť Europolu a členských štátov za nezákonné spracúvanie údajov – Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom – Existencia ujmy – Nariadenie (EÚ) 2018/1727 – Nedostatočná koordinácia zo strany Eurojustu týkajúca sa trestného stíhania medzi členským štátom a treťou krajinou – Články 71, 72, 89, 91 a 92 nariadenia (EÚ) 2018/1725“
Žaloba o neplatnosť – Právomoc súdu Únie – Návrh na vyhlásenie neplatnosti úkonov spracúvania osobných údajov vnútroštátnymi orgánmi v trestných konaniach, ako aj na vyhlásenie neplatnosti úkonov zaslania dokumentov a informácií týmito orgánmi Europolu alebo Eurojustu – Vylúčenie
(Článok 263 ZFEÚ)
(pozri body 23 – 25)
Žaloba o neplatnosť – Právomoc súdu Únie – Návrh na zrušenie dohody o zriadení spoločného vyšetrovacieho tímu (SVT) – Vylúčenie
(Článok 34 ZEÚ; článok 263 ZFEÚ)
(pozri body 26 – 31)
Žaloba o náhradu škody – Predmet – Náhrada škody vyplývajúcej z nezákonného spracúvania osobných údajov – Žaloba podaná proti Eurojustu z dôvodu konania členských štátov alebo Europolu – Nedostatok právomoci súdu Únie
(Články 268 a 340 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2018/1727)
(pozri body 33 – 35, 41)
Žaloba o náhradu škody – Predmet – Náhrada škody vyplývajúcej z nezákonného spracúvania osobných údajov – Žaloba podaná proti Europolu z dôvodu konania členských štátov – Právomoc súdu Únie – Hranica – Nedostatok právomoci v prípade škody spôsobenej operáciami polície alebo iných orgánov presadzovania práva členských štátov
(Články 268, 276 a 340 ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/794, odôvodnenie 57, článok 49 ods. 3 a 4 a článok 50)
(pozri body 37, 38, 42 – 46)
Mimozmluvná zodpovednosť – Solidárna zodpovednosť Únie a členských štátov – Nariadenie 2016/794 – Zodpovednosť z dôvodu nezákonného spracúvania osobných údajov – Solidárna zodpovednosť Europolu a dotknutého členského štátu – Kritériá – Dôkaz o pripísateľnosti nezákonného spracúvania Europolu alebo dotknutému členskému štátu
(Článok 340 druhý odsek ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/794, článok 50 ods. 1)
(pozri body 93, 136)
Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Pojem – Akty so záväznými právnymi účinkami – Prípravné akty – Vylúčenie – Účasť Europolu alebo Eurojustu na stretnutiach alebo v pracovných skupinách – Vylúčenie
(Článok 263 ZFEÚ)
(pozri body 108 – 110)
Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Pojem – Akty so záväznými právnymi účinkami – Zaslanie osobných údajov zo šifrovanej komunikačnej služby Sky ECC agentúrou Únie – Zaslanie členskému štátu – Vylúčenie – Zaslanie tretej krajine – Zahrnutie – Podmienka
(Článok 263 ZFEÚ)
(pozri body 111 – 123)
Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Nariadenie 2016/794 – Zodpovednosť z dôvodu nezákonného spracúvania osobných údajov – Povaha uvedenej zodpovednosti – Solidárna zodpovednosť Europolu a dotknutého členského štátu – Rozsah – Posúdenie zákonnosti aktov alebo konania členských štátov, ktoré nie sú zberom údajov počas operácií vykonávaných políciou alebo inými orgánmi členského štátu na presadzovanie práva – Posúdenie na základe príslušného práva Únie alebo príslušného vnútroštátneho práva
(Články 268, 276 a článok 340 druhý odsek ZFEÚ; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady 2016/794, článok 50 ods. 1)
(pozri body 141, 142, 162 – 164)
Zhrnutie
Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť a náhradu škody, ktorú BW podal proti Agentúre Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol) a Agentúre Európskej únie pre justičnú spoluprácu v trestných veciach (Eurojust) v kontexte policajnej a justičnej spolupráce medzi viacerými členskými štátmi, a po prvýkrát od vyhlásenia rozsudku Kočner/Europol (
1
) spresnil rozsah režimu solidárnej zodpovednosti, najmä vzhľadom na obmedzenia vyplývajúce z článku 276 ZFEÚ. Okrem toho Všeobecný súd rozhodol, že zaslanie osobných údajov Eurojustom do členského štátu nepredstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ, pričom naopak uznal napadnuteľnosť zaslania takýchto údajov do tretej krajiny v prípade neexistencie akéhokoľvek iného účinného súdneho preskúmania.
BW, žalobca, je srbský štátny príslušník, ktorý je od mája 2023 trestne stíhaný a väznený v Holandsku za dovoz kokaínu, a od jesene 2023 je tiež trestne stíhaný v Srbsku, najmä za obchodovanie s omamnými látkami.
Trestné stíhania vedené holandskými a srbskými orgánmi vychádzajú z vyšetrovacích opatrení, ktoré koncom roka 2010 prijali belgické, holandské a francúzske orgány proti „organizácii Sky ECC“, pričom „ECC“ znamená „Elliptic Curve Cryptography“ (kryptografia prostredníctvom eliptických kriviek), teda organizácii, ktorá bola podozrivá z toho, že obchodovala s výrobkami a službami šifrovanej komunikácie určenými špecificky na uľahčenie páchania trestných činov.
Belgicko a Holandsko prijali koncom roka 2018 v nadväznosti na tieto vnútroštátne vyšetrovacie opatrenia spoločné vyšetrovacie rozhodnutia, ktorými požiadali Francúzsko, aby vytvorilo bitovú kópiu serverov používaných službou Sky ECC, ktoré sa nachádzali v tomto štáte. Francúzsko tejto žiadosti vyhovelo a zachytilo, zaznamenalo a prepísalo šifrované komunikácie prichádzajúce a odchádzajúce z týchto serverov vrátane údajov týkajúcich sa BW.
Belgické, francúzske a holandské orgány zriadili v roku 2019 prostredníctvom dohody o spoločnom vyšetrovacom tíme (ďalej len „dohoda o SVT“) (
2
) spoločný vyšetrovací tím (ďalej len „SVT“). Zriadenie SVT viedlo k zdieľaniu zachytených nespracovaných údajov, ktoré mali byť následne analyzované, ako aj výsledkov tejto analýzy, medzi Europolom a tromi dotknutými členskými štátmi.
V rámci tejto spolupráce Europol uložil údaje do svojho informačného systému, vykonal krížovú kontrolu, vypracoval informačné správy, vytvoril grafy na vizualizáciu údajov a interpretoval viacjazyčné súbory údajov. Eurojust zas poskytol podporu a poradenstvo v súvislosti s možnosťami justičnej spolupráce, zorganizoval niekoľko koordinačných stretnutí medzi dotknutými vnútroštátnymi orgánmi, ako aj Europolom, a uľahčil justičnú spoluprácu medzi Srbskom na jednej strane a Holandskom a Francúzskom na strane druhej.
V tejto súvislosti BW navrhol, aby Všeobecný súd vyhlásil za neplatné dohodu o SVT, akty Europolu a Eurojustu prijaté na jej základe, ako aj akty spracovania, analýzy a zdieľania údajov zo servera Sky ECC, ktoré sa ho týkali, zo strany týchto agentúr a príslušných členských štátov. Okrem toho žiadal, aby bola Europolu a Eurojustu uložená povinnosť zaplatiť mu náhradu nemajetkovej a majetkovej ujmy, ktorú údajne utrpel.
Posúdenie Všeobecným súdom
Pokiaľ ide po prvé o otázku jeho právomoci, Všeobecný súd v prvom rade vyhlásil, že nemá právomoc rozhodovať na základe článku 263 ZFEÚ o tom, že francúzsky súd povolil operácie zachytávania údajov vykonávané francúzskymi orgánmi, o priebehu týchto operácií, o tom, že francúzske orgány zaslali dokumenty a informácie získané pri príležitosti týchto operácií Europolu, o tom, že francúzske orgány zaslali Eurojustu a srbským orgánom dokumenty a informácie požadované srbskými orgánmi v rámci ich žiadostí o vzájomnú právnu pomoc, o zákonnosti trestného konania vedeného pred srbskými súdmi a ani o dohode o SVT.
Pokiaľ ide konkrétne o túto dohodu, Všeobecný súd konštatoval, že súd Únie nemá právomoc rozhodovať priamo na základe článku 263 ZFEÚ o jej zákonnosti, keďže táto dohoda nie je aktom Únie. Dohodu o SVT totiž podpísali, a teda uzavreli, len tri členské štáty. Toto konštatovanie nie je spochybnené ani základom tejto dohody spočívajúcom v dohovore uzavretom týmito členskými štátmi podľa článku 34 ZEÚ, ako aj v rámcovom rozhodnutí Rady Európskej únie, ani vytvorením dotknutého SVT na podnet Europolu alebo Eurojustu, a napokon ani rozhodnutím Belgicka, Francúzska a Holandska prijatým na základe dohody o SVT o pridružení Europolu a Eurojustu ako „účastníkov“ SVT. V tejto súvislosti Všeobecný súd spresnil, že možnosť priznaná Europolu alebo Eurojustu navrhovať vytvorenie SVT, alebo pri takomto vytvorení pomáhať, ako aj možnosť ich zamestnancov zúčastňovať sa na SVT (
3
), nedáva týmto agentúram postavenie „zmluvnej strany“ dohody, ktorou uvedené tri členské štáty zriadili dotknutý SVT.
V druhom rade Všeobecný súd vyhlásil, že nemá právomoc rozhodnúť o návrhu žalobcu o určení zodpovednosti Eurojustu za konanie Belgicka, Francúzska a Holandska, resp. Srbska, či dokonca Europolu. Tento záver odvodil najmä zo skutočnosti, že zodpovednosť Únie na základe článkov 268 a 340 ZFEÚ nemožno hľadať u inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry Únie, ktoré nie sú inštitúciou, orgánom, úradom alebo agentúrou Únie, ktorým sa vytýka skutočnosť zakladajúca zodpovednosť, pokiaľ normotvorca Únie výslovne nestanovil buď odchylný režim solidárnej zodpovednosti jednej alebo jedného z týchto inštitúcií, orgánov, úradov alebo agentúr Únie a jedného alebo viacerých členských štátov, či dokonca jednej alebo viacerých tretích krajín, alebo odchylný režim solidárnej zodpovednosti viacerých inštitúcií, orgánov, úradov alebo agentúr Únie. Všeobecný súd konštatoval, že v tomto prípade nijaký akt nestanovuje odchylný režim solidárnej zodpovednosti Eurojustu a členských štátov alebo Eurojustu a Srbska.
Všeobecný súd však uznal, že má právomoc rozhodnúť o návrhu na určenie zodpovednosti Eurojustu za jeho vlastné konanie, ako aj zodpovednosti Europolu za konanie, ktoré možno pripísať tak jemu samotnému, ako aj členským štátom, ktoré sa zúčastnili na spolupráci týkajúcej sa služby Sky ECC.
Napriek svojej právomoci rozhodovať o návrhu na určenie solidárnej zodpovednosti Europolu za konanie, ktoré možno pripísať najmä francúzskym orgánom, však Všeobecný súd nemá právomoc rozhodovať o tvrdeniach žalobcu založených na ujme, ktorá mu bola spôsobená z dôvodu zachytávania jeho osobných údajov, ku ktorému došlo v rámci policajných operácií vykonávaných týmito orgánmi. Napriek režimu solidárnej zodpovednosti stanovenému v nariadení o Europole táto agentúra nemôže byť solidárne zodpovedná za prípadnú škodu vyplývajúcu z nezákonného spracúvania osobných údajov fyzickej osoby, ku ktorému došlo v súvislosti s operáciami polície alebo iných orgánov členského štátu na presadzovanie práva, aj keď k tomuto spracúvaniu došlo v rámci spolupráce založenej na tomto nariadení. Z článku 276 ZFEÚ totiž vyplýva, že súd Únie pri výkone svojich právomocí týkajúcich sa justičnej spolupráce v trestných veciach a policajnej spolupráce nemá právomoc overovať platnosť alebo primeranosť operácií vykonávaných políciou alebo inými orgánmi členského štátu na presadzovanie práva.
Pokiaľ ide po druhé o návrhy na vyhlásenie neplatnosti, Všeobecný súd tým, že rozhodol o ich prípustnosti, konštatoval, že akty alebo konania, ktoré žalobca kritizuje, nie sú napadnuteľné, s výnimkou úkonu, ktorým Eurojust zaslal srbským orgánom 24. júna 2022 e‑mail francúzskych orgánov s odkazom na zabezpečenú stránku na stiahnutie, obsahujúcu najmä niektoré z konverzácií žalobcu zo služby Sky ECC.
Pokiaľ ide o toto zaslanie, Všeobecný súd zdôraznil, že hoci z judikatúry týkajúcej sa zaslania záverečných správ a informácií Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF) členským štátom, ktorá sa analogicky uplatňuje v prejednávanej veci, vyplýva, že takéto zaslanie nepredstavuje napadnuteľný akt, Súdny dvor, ako aj samotný Všeobecný súd mali možnosť zohľadniť na účely vylúčenia napadnuteľnosti zaslania dokumentom OLAF‑om skutočnosť, že žalobca mal k dispozícii iné prostriedky na zabezpečenie preskúmania zákonnosti týchto rozhodnutí o zaslaní vrátane prejudiciálneho konania. Všeobecný súd však poznamenal, že zaslanie z 24. júna 2022 sa uskutočnilo medzi agentúrou Únie a orgánmi tretej krajiny, v tomto prípade Srbska. Ak teda zákonnosť zaslania z 24. júna 2022 nemožno spochybniť v rámci tejto žaloby, nebude ju viac možné z hľadiska práva Únie spochybňovať a osobné údaje, ktoré obsahuje, možno považovať za zákonne zaslané srbským orgánom, pričom žalobca sa nemôže následne na súdoch tejto tretej krajiny dožadovať ani posúdenia platnosti uvedeného zaslania z hľadiska práva Únie, ani predloženia prejudiciálnej otázky Súdnemu dvoru na posúdenie jeho platnosti. V tomto zmysle je uvedené zaslanie úplným záverom osobitného postupu, v rámci ktorého Eurojust na požiadanie zaslal orgánom tretej krajiny osobné údaje identifikovanej osoby.
Všeobecnú súd doplnil, že len uznanie napadnuteľnosti zaslania z 24. júna 2022 môže zaručiť účinnú kontrolu zo strany súdneho orgánu alebo iného nezávislého orgánu nad prenosom zachytených osobných údajov a ich použitím na iné účely, než sú účely trestného konania, pre ktorého potreby boli pôvodne získané. Skutočnosť, že žalobca by sa mohol obrátiť na francúzske súdy so žalobou alebo že sa môže obrátiť na Európsky súd pre ľudské práva po prípadnom odsúdení srbskými trestnými súdmi, je v tejto súvislosti irelevantná. Na jednej strane na francúzske súdy nemožno podať žalobu o neplatnosť smerujúcu proti aktu agentúry Únie. Na druhej strane, keďže Únia nie je zmluvnou stranou Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, nemôže uvedený súd konštatovať porušenie tohto Dohovoru z jej strany, a to najmä v rámci žaloby podanej proti tretej krajine.
Všeobecný súd však zamietol ako nedôvodné návrhy na vyhlásenie neplatnosti zaslania z 24. júna 2022, keďže žalobca nepreukázal, v čom toto zaslanie viedlo k nezákonnému spracúvaniu jeho osobných údajov.
Pokiaľ ide po tretie o návrhy žalobcu na náhradu škody, Všeobecný súd konštatoval, že prvé tvrdenie o ujme sa týka údajne nesprávneho spracúvania údajov tak Europolom, ako aj tromi dotknutými členskými štátmi, na ktoré sa vzťahuje odchylný režim solidárnej zodpovednosti stanovený nariadením o Europole, (
4
) a zohľadnil tak nielen akty alebo konania Europolu v rámci režimu všeobecnej zodpovednosti, ktorý preň platí podľa tohto nariadenia, (
5
) ale aj akty alebo konanie troch dotknutých členských štátov na základe uvedeného odchylného režimu výnimky solidárnej zodpovednosti.
Všeobecný súd dodal, že Europol nesprávne uviedol, že nemôže byť zodpovedný za akty alebo konanie členských štátov a že Všeobecný súd nemôže posúdiť ich zákonnosť. Hoci je pravda, že podľa článku 276 ZFEÚ súd Únie nemá právomoc skúmať platnosť alebo primeranosť operácií vykonaných políciou alebo inými orgánmi členského štátu na presadzovanie práva, a to ani v rámci žalôb založených na článkoch 268 a 340 ZFEÚ, nič to nemení na tom, že okrem týchto osobitných operácií odchylný režim solidárnej zodpovednosti stanovený v nariadení o Europole implicitne, ale nevyhnutne znamená, že Europol môže byť zodpovedný za akty alebo konanie členských štátov. Z uvedeného tiež nevyhnutne vyplýva, že v rámci žalôb o náhradu škody založených na tomto odchylnom režime je Všeobecný súd oprávnený posúdiť zákonnosť iných aktov alebo konaní členských štátov, ako sú tie, na základe ktorých policajné orgány alebo iné orgány týchto štátov na presadzovanie práva zhromažďovali dotknuté údaje, či už v zmysle práva Únie, alebo v zmysle vnútroštátneho práva dotknutého štátu.
Pokiaľ ide o druhé tvrdenie o ujme, ktoré sa v podstate týka len porušenia práva na spravodlivý proces z dôvodu nemožnosti overiť „využiteľnosť“ údajov pochádzajúcich zo služby Sky ECC vo vnútroštátnych trestných konaniach, ktoré nasledovali po vyšetrovaniach, na ktorých sa Europol zúčastnil, Všeobecný súd konštatoval, že žalobca nespochybňuje zákonnosť spracúvania jeho osobných údajov v zmysle článku 28 nariadenia o Europole – čo je jediné tvrdenie, na základe ktorého by táto výhrada mohla spadať do odchylného režimu solidárnej zodpovednosti vyplývajúceho z tohto nariadenia. Na účely preskúmania tohto tvrdenia o ujme preto zohľadnil len akty alebo konanie Europolu podľa režimu všeobecnej zodpovednosti vyplývajúceho z tohto nariadenia.
Pokiaľ ide o tretie tvrdenie o ujme týkajúce sa údajnej existencie dvojitého trestného stíhania žalobcu za tie isté skutky, ktoré voči nemu začali holandské a srbské trestné orgány, Všeobecný súd spresnil, že týmto tvrdením o ujme žalobca vytýka Europolu len to, že si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z dohody o SVT. Zohľadnil preto len akty alebo konanie Europolu v rámci režimu všeobecnej zodpovednosti vyplývajúceho z nariadenia o Europole.
Všeobecný súd pritom uvedené tri tvrdenia o ujme zamietol ako nedôvodné.
(
1
)	Rozsudok z 5. marca 2024, Kočner/Europol (C‑755/21 P, EU:C:2024:202).
(
2
)	Táto dohoda bola uzavretá na základe článku 13 dohovoru o vzájomnej pomoci v trestných veciach medzi členskými štátmi Európskej únie, vypracovaného Radou v súlade s článkom 34 ZEÚ (Ú. v. ES C 197, 2000, s. 3; Mim. vyd. 19/008, s. 205), a na základe rámcového rozhodnutia Rady z 13. júna 2002 o spoločných vyšetrovacích tímoch (Ú. v. ES L 162, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 15).
(
3
)	Priznané v uvedenom poradí článkom 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/794 z 11. mája 2016 o Agentúre Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol), ktorým sa nahrádzajú a zrušujú rozhodnutia Rady 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV (Ú. v. EÚ L 135, 2016, s. 53; ďalej len „nariadenie o Europole“), a článkom 8 ods. 1 písm. d) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1727 zo 14. novembra 2018 o Eurojuste a o nahradení a zrušení rozhodnutia Rady 2002/187/SVV (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 138).
(
4
)	Článok 50 ods. 1 nariadenia o Europole.
(
5
)	Všeobecná zodpovednosť Europolu podľa článku 49 nariadenia o Europole.