62021CO0260(01)
UZNESENIE SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
z 15. novembra 2022 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 53 ods. 2, ako aj články 94 a 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora – Konkurzné konania – Vzájomné započítanie s úverovou inštitúciou v konkurze – Retroaktívna zmena podmienok výkonu týchto započítaní – Vnútroštátna právna úprava vyhlásená za protiústavnú – Výlučne vnútorná situácia – Zjavná neprípustnosť“
Vo veci C‑260/21,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Okrăžen săd Vidin (Krajský súd Vidin, Bulharsko) z 21. apríla 2021 a doručený Súdnemu dvoru 23. apríla 2021, ktorý súvisí s konaním:
Corporate Commercial Bank, v likvidácii,
proti
Elit Petrol AD,
SÚDNY DVOR (deviata komora),
v zložení: predsedníčka deviatej komory L. S. Rossi, sudcovia J.‑C. Bonichot (spravodajca) a S. Rodin,
generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Corporate Commercial Bank, v likvidácii, v zastúpení: A. N. Donov, K. H. Marinova, splnomocnení zástupcovia, a V. Matev, advokat,
–
Elit Petrol AD, v zastúpení: A. Kolarov a G. Stojčev, advokati,
–
Európska komisia, v zastúpení: M. Mataija, G. von Rintelen a I. Zaloguin, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta rozhodnúť odôvodneným uznesením v súlade s článkom 53 ods. 2 a článkom 99 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora,
vydal toto
Uznesenie
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ZEÚ v spojení s článkom 19 ods. 1 ZEÚ a článkom 47 ods. 1 a 2 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), článku 4 ods. 2 písm. a) a článkov 26, 27, 63, 114 a 115 ZFEÚ, ako aj zásady právnej istoty.
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Corporate Commercial Bank, v likvidácii (ďalej len „KTB“), a spoločnosťou Elit Petrol AD vo veci platby započítaním záväzkov, ktoré je táto spoločnosť povinná uhradiť spoločnosti KTB.
Právny rámec
3
Článok 59 zakon za bankovata nesăstojatelnost (zákon o konkurze bánk, DV č. 92 z 27. septembra 2002, ďalej len „ZBN“), ktorý stanovuje spôsob započítania záväzkov a pohľadávok banky v prípade konkurzu, bol zmenený zakon za izmenenie i dopălnenie na zakona za bankovata nesăstojatelnost (zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o konkurze bánk, DV č. 98 z 28. novembra 2014).
4
Odseky 5, 7 a 8 prechodných a záverečných ustanovení zakon za izmenenie i dopălnenie na zakona za bankovata nesăstojatelnost (zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o konkurze bánk, DV č. 22 z 13. marca 2018, ďalej len „ZIDZBN“), stanovujú:
„5. Všetky výmazy záložných práv poskytnutých v prospech [KTB] v konkurze dlžníkmi alebo tretími osobami, uskutočnené finančnými kontrolórmi, ako aj predbežnými a stálymi správcami konkurznej podstaty banky v období odo dňa, keď bola banka podrobená osobitnému dohľadu do dňa začatia konania o speňažení majetku banky, sú neplatné. Poskytnuté záložné práva sa považujú za platné a zachovávajú si svoje poradie.
…
7. Tento zákon sa vzťahuje aj na konkurzné konania začaté pred nadobudnutím jeho účinnosti.
8. Článok 59 ods. 5, 6 a 7 sa uplatňuje od 20. júna 2014.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
5
KTB, žalobkyňa vo veci samej, je bulharská banková inštitúcia, voči ktorej je na základe ZBN vyhlásený konkurz.
6
Spoločnosť Elit Petrol, žalovaná vo veci samej, je bulharským podnikom, ktorý je predmetom konkurzného konania podľa pravidiel Tărgovski zakon (bulharský Obchodný zákonník) na Okrăžen săd Vidin (Krajský súd Vidin, Bulharsko).
7
V októbri a novembri 2014 Elit Petrol započítala časť záväzkov, ktoré mala voči spoločnosti KTB na základe dvoch zmlúv o úvere v súlade s ustanoveniami ZBN účinnými k týmto dátumom (ďalej len „sporné započítania“).
8
V novembri 2014 bulharský zákonodarca zmenil podmienky vyhlásenia neplatnosti takýchto transakcií stanovené v ZBN.
9
V marci 2018 bulharský zákonodarca priznal týmto zmenám retroaktívny účinok prostredníctvom prechodných a záverečných ustanovení ZIDZBN.
10
Dňa 8. júna 2018 správcovia konkurznej podstaty KTB uplatnili pohľadávky voči spoločnosti Elit Petrol na základe dvoch zmlúv o úvere, ktoré posledná uvedená spoločnosť uzavrela s touto bankou.
11
V rámci konkurzného konania spoločnosti Elit Petrol sa správcovia konkurznej podstaty KTB odvolali na prechodné a záverečné ustanovenia ZIDZBN, aby tvrdili, že tieto pohľadávky, ktoré boli predmetom sporných započítaní, boli účinkom týchto ustanovení „obnovené“.
12
Správca konkurznej podstaty spoločnosti Elit Petrol sa naopak domnieva, že uvedené pohľadávky boli definitívne uspokojené spornými započítaniami a že právna úprava, na ktorú sa KTB odvoláva na podporu svojho návrhu, je v rozpore s právom Únie.
13
Vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti, pokiaľ ide o súlad tejto právnej úpravy, s právom Únie.
14
V tomto kontexte Okrăžen săd Vidin (Krajský súd Vidin) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 63 ZFEÚ, ktorý upravuje voľný pohyb kapitálu a platieb, vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na vykonanie započítania vo vzťahu k bankovej inštitúcii, ak obchodná spoločnosť, ktorá je dlžníkom tejto banky, splní svoje záväzky započítaním so vzájomnými pohľadávkami voči tej istej banke, ktoré sú určené z hľadiska výšky, vyčíslené a splatné?
2.
Má sa článok 63 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že zmena podmienok týkajúcich sa účinnosti započítaní, ktoré už boli vykonané v súlade so zákonom vo vzťahu medzi obchodnou spoločnosťou a bankovou inštitúciou, z ktorej vyplýva, že vykonané započítania sú na základe nových podmienok, ktoré majú spätnú účinnosť vo vzťahu k už vykonaným započítaniam, neúčinné, predstavuje obmedzenie v zmysle článku 63 ods. 1 ZFEÚ, ak vedie k obmedzeniu možnosti splniť si záväzky voči iným spoločnostiam, pokiaľ akcie alebo podiely, ktoré tvoria základné imanie týchto spoločností, vlastnia osoby z iných členských štátov [Európskej únie] alebo tieto osoby vlastnia dlhopisy vydané uvedenými spoločnosťami?
3.
Má sa článok 63 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že pripúšťa vnútroštátnu právnu úpravu, ktorou sa so spätnou účinnosťou menia podmienky týkajúce sa účinnosti započítaní, ktoré už boli vykonané v súlade so zákonom vo vzťahu medzi obchodnou spoločnosťou a bankovou inštitúciou, a z ktorej vyplýva, že vykonané započítania sú na základe nových podmienok, ktoré sa so spätnou účinnosťou uplatňujú na započítania, ktoré už boli vykonané, neúčinné?
4.
Majú sa článok 4 ods. 2 [písm.] a), ako aj články 26, 27, 114 a 115 ZFEÚ, ktoré upravujú vnútorný trh Európskej únie, vykladať v tom zmysle, že aj v prípadoch, v ktorých existujú právne vzťahy len medzi právnymi subjektmi tej istej štátnej príslušnosti, ktoré teda možno klasifikovať ako vnútroštátne právne vzťahy bez priamej cezhraničnej súvislosti s vnútorným trhom Európskej únie, pripúšťajú vnútroštátnu právnu úpravu, ktorou sa so spätnou účinnosťou menia podmienky týkajúce sa účinnosti započítaní, ktoré už boli vykonané v súlade so zákonom vo vzťahu medzi obchodnou spoločnosťou a bankovou inštitúciou v jednom z členských štátov, pričom z tejto právnej úpravy vyplýva, že vykonané započítania sú na základe nových podmienok, ktoré sa so spätnou účinnosťou uplatňujú na započítania, ktoré už boli vykonané, neúčinné?
5.
Majú sa článok 2 v spojení s článkom 19 ods. 1 [ZEÚ], ako aj článok 47 ods. 1 a 2 Charty základných práv Európskej únie vykladať v tom zmysle, že pripúšťajú prijatie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa menia podmienky týkajúce sa účinného vykonania započítaní vo vzťahu k bankovej inštitúcii, pričom táto právna úprava výslovne priznáva týmto novým podmienkam spätnú účinnosť a stanovuje, že započítania vykonané v súlade so zákonom v skoršom období sú neúčinné, zatiaľ čo sa v dotknutom členskom štáte vedie konkurzné konanie týkajúce sa tejto bankovej inštitúcie a prebiehajú súdne konania, v ktorých sa navrhuje, aby súd určil, že započítania vykonané voči tejto banke, pre ktoré v čase ich vykonania platili iné právne podmienky, sú neúčinné?
6.
Má sa zásada právnej istoty ako všeobecná zásada práva Únie vykladať v tom zmysle, že pripúšťa vnútroštátnu právnu úpravu, ktorou sa menia podmienky týkajúce sa účinného vykonania započítaní vo vzťahu k bankovej inštitúcii, pričom táto právna úprava výslovne priznáva týmto novým podmienkam spätnú účinnosť a stanovuje, že započítania vykonané v súlade so zákonom v skoršom období sú neúčinné, zatiaľ čo sa v dotknutom členskom štáte vedie konkurzné konanie týkajúce sa tejto bankovej inštitúcie a prebiehajú súdne konania, v ktorých sa navrhuje, aby súd určil, že započítania vykonané voči tejto banke, pre ktoré v čase ich vykonania platili iné právne podmienky, sú neúčinné?“
O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania
15
Svojimi otázkami sa vnútroštátny súd v podstate na jednej strane pýta, či právna úprava členského štátu upravujúca započítanie, na základe ktorej podnik uhrádza svoje záväzky voči bankovej inštitúcii započítaním svojho záväzku voči tejto inštitúcii proti svojim pohľadávkam voči nej, patrí do pôsobnosti článku 63 ZFEÚ a či sa tento článok uplatňuje na prípad spoločnosti, ktorá nie je bankou, a či na druhej strane tento článok 63, článok 2 ZEÚ v spojení s článkom 19 ods. 1 ZEÚ a článkom 47 ods. 1 a 2 Charty, článkom 4 ods. 2 písm. a) a článkami 26, 27, 114 a 115 ZFEÚ, ako aj zásada právnej istoty bránia retroaktívnej zmene podmienok vykonania takéhoto započítania.
16
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi ním a vnútroštátnymi súdmi stanovenej v článku 267 ZFEÚ prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý vec prejednáva a ktorý musí prevziať zodpovednosť za rozhodnutie sporu, aby s prihliadnutím na osobitosti konkrétneho prípadu posúdil potrebu prejudiciálneho rozhodnutia na vydanie svojho rozhodnutia, ako aj relevantnosť otázok položených Súdnemu dvoru. Preto v prípade, že sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (pozri najmä uznesenie z 26. marca 2021, Fedasil, C‑92/21, EU:C:2021:258, bod 47 a citovanú judikatúru).
17
Z toho vyplýva, že pri otázkach týkajúcich sa práva Únie platí domnienka relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré mu boli položené (pozri najmä uznesenie z 26. marca 2021, Fedasil, C‑92/21, EU:C:2021:258, bod 48 a citovanú judikatúru).
18
V prejednávanej veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že ustanovenia bulharského práva uplatniteľné na spor vo veci samej, konkrétne odseky 5 až 8 prechodných a záverečných ustanovení ZIDZBN, boli rozhodnutím Konstitucionen săd (Ústavný súd, Bulharsko) z 27. mája 2021 vyhlásené aspoň v časti za protiústavné.
19
Vo svojej odpovedi na žiadosť Súdneho dvora o vysvetlenie podľa článku 101 rokovacieho poriadku vnútroštátny súd uvádza, že jeho otázky sú napriek tomu relevantné na rozhodnutie vo veci samej, najmä preto, lebo rozhodnutie uvedené v predchádzajúcom bode má účinky len do budúcnosti.
20
Za týchto okolností dôkazy predložené Súdnemu dvoru neumožňujú považovať návrh na začatie prejudiciálneho konania za zjavne neprípustný z dôvodu irelevantnosti.
O prejudiciálnych otázkach
21
Podľa článku 53 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je návrh zjavne neprípustný, môže Súdny dvor po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť odôvodneným uznesením bez ďalšieho konania.
22
Okrem toho podľa článku 99 tohto nariadenia, ak je položená prejudiciálna otázka zhodná s otázkou, o ktorej už Súdny dvor rozhodol, ak možno odpoveď na takúto otázku jednoznačne vyvodiť z judikatúry alebo ak odpoveď na položenú prejudiciálnu otázku nevyvoláva nijaké dôvodné pochybnosti, Súdny dvor môže na návrh sudcu spravodajcu po vypočutí generálneho advokáta kedykoľvek rozhodnúť formou odôvodneného uznesenia.
23
V prejednávanej veci je potrebné uplatniť tieto ustanovenia.
O prvej, druhej a tretej otázke
24
Pokiaľ ide o prvú až tretiu otázku, ktoré sa týkajú článku 63 ZFEÚ, treba pripomenúť, že ustanovenia Zmluvy o FEÚ v oblasti voľného pohybu kapitálu sa neuplatnia na situáciu, ktorá sa vo všetkých ohľadoch obmedzuje len na jeden členský štát (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2016, Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, bod 47 a citovanú judikatúru). Vnútroštátnemu súdu teda prináleží, aby pred akýmkoľvek uplatnením článku 63 ZFEÚ overil, či vo veci, o ktorej rozhoduje, existuje cezhraničná situácia, ktorá zahŕňa výkon slobody pohybu kapitálu medzi členskými štátmi alebo medzi členskými štátmi a tretími krajinami (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. septembra 2020, Romenergo a Aris Capital, C‑339/19, EU:C:2020:709, bod 27 a citovanú judikatúru).
25
V prejednávanej veci z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že všetky prvky sporu vo veci samej sa obmedzujú na dotknutý členský štát.
26
KTB a Elit Petrol majú sídlo v Bulharsku a sporné započítania sa týkajú záväzkov a pohľadávok, ktoré majú priamo voči sebe, pričom samotná skutočnosť, že ich aktíva pozostávajú z cenných papierov spoločností so sídlom v iných členských štátoch, nemôže v tomto smere zmeniť analýzu.
27
Pokiaľ ide o tvrdenia spoločnosti Elit Petrol, že retroaktívna legislatívna zmena účinkov sporných započítaní s KTB by viedla k obnoveniu jej záväzkov, čo by ovplyvnilo jej finančné vzťahy a finančné vzťahy jej materskej spoločnosti s veriteľmi usadenými v iných členských štátoch alebo v tretích krajinách, alebo ktorých kapitál je v držbe osôb s bydliskom v iných členských štátoch, je dôležité poznamenať, že takýto vplyv, aj keby sa preukázal, by bol príliš náhodný a príliš nepriamy na to, aby súvisel s voľným pohybom kapitálu uvedeným v článku 63 ZFEÚ.
28
Okrem toho, hoci je pravda, že v prípadoch uvedených v bodoch 50 až 53 rozsudku z 15. novembra 2016, Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874), Súdny dvor považoval za prípustné aj také návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré sa týkali výkladu ustanovení Zmluvy o FEÚ týkajúcich sa základných slobôd, aj napriek tomu, že všetky okolnosti sporu vo veci samej sa obmedzovali na vnútroštátnu sféru jedného členského štátu, treba konštatovať, že vnútroštátny súd neposkytol Súdnemu dvoru nijakú informáciu, ktorá by mu umožnila domnievať sa, že otázky týkajúce sa výkladu článku 63 ZFEÚ patria medzi jeden z týchto prípadov.
29
Z toho vyplýva, že prvá až tretia otázka sú zjavne neprípustné.
O štvrtej otázke
30
Pokiaľ ide o štvrtú otázku týkajúcu sa článku 4 ods. 2 písm. a), článkov 26, 27, 114 a 115 ZFEÚ, je potrebné pripomenúť, že vnútroštátny súd je povinný v uznesení o návrhu na začatie prejudiciálneho konania vysvetliť skutkový a právny kontext sporu vo veci samej a poskytnúť potrebné vysvetlenia týkajúce sa dôvodov výberu ustanovení práva Únie, ktorých výklad požaduje, a súvislosti, ktoré vidí medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na spor, ktorý mu bol predložený [pozri v tomto zmysle najmä rozsudok zo 4. júna 2020, C.F. (Daňová kontrola), C‑430/19, EU:C:2020:429, bod 23 a citovanú judikatúru].
31
Tieto požiadavky týkajúce sa obsahu vnútroštátneho rozhodnutia sú explicitne stanovené v článku 94 rokovacieho poriadku, o ktorých má vnútroštátny súd vedieť v rámci spolupráce ustanovenej v článku 267 ZFEÚ a ktoré je povinný dôsledne dodržiavať (pozri v tomto zmysle uznesenie z 3. júla 2014, Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, bod 21). Okrem toho sú pripomenuté v bodoch 13, 15 a 16 odporúčaní Súdneho dvora Európskej únie pre vnútroštátne súdy pri podávaní návrhov na začatie prejudiciálneho konania (Ú. v. EÚ C 380, 2019, s. 1).
32
V prejednávanej veci návrh na začatie prejudiciálneho konania zjavne nespĺňa požiadavky uvedené v článku 94 písm. c) rokovacieho poriadku.
33
Toto rozhodnutie totiž neobsahuje uvedenie dôvodov, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade článku 4 ods. 2 písm. a) a článkov 26, 27, 114 a 115 ZFEÚ, ani neuvádza súvislosť, ktorá existuje medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na spor vo veci samej, a tak Súdny dvor nemôže posúdiť, v akom rozsahu je odpoveď na štvrtú otázku nevyhnutná na vyriešenie sporu vo veci samej.
34
V dôsledku toho je štvrtá otázka zjavne neprípustná.
O piatej otázke
35
Pokiaľ ide o piatu otázku týkajúcu sa výkladu článku 2 ZEÚ v spojení s článkom 19 ods. 1 ZEÚ a článkom 47 ods. 1 a 2 Charty, z rozhodnutia vnútroštátneho súdu predovšetkým vyplýva, že retroaktívna zmena vyplývajúca z prechodných a záverečných ustanovení ZIDZBN by ovplyvnila výsledok viacerých prebiehajúcich sporov, čo by ohrozovalo najmä ústavnú zásadu deľby moci zakotvenú v bulharskej Ústave, a teda by ovplyvnila nezávislosť vnútroštátnych súdov, ktoré riešia tieto spory, vo vzťahu k zákonodarnej moci.
36
Treba pripomenúť, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ ukladá všetkým členským štátom povinnosť ustanoviť v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, prostriedky nápravy potrebné na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany [pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. februára 2022, RS (Účinok rozhodnutí Ústavného súdu), C‑430/21, EU:C:2022:99, bod 37 a citovanú judikatúru]. Toto ustanovenie sa týka „oblastí, na ktoré sa vzťahuje právo Únie“, bez ohľadu na situáciu, v ktorej členské štáty toto právo uplatňujú v zmysle článku 51 ods. 1 Charty (rozsudok z 20. apríla 2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, bod 36 a citovaná judikatúra).
37
Každý členský štát teda musí na základe článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ zabezpečiť, aby orgány, ktoré môžu byť požiadané, aby rozhodovali ako „súdy“, v zmysle práva Únie o otázkach týkajúcich sa uplatňovania alebo výkladu tohto práva, a ktoré preto podliehajú jeho systému opravných prostriedkov v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, spĺňali požiadavky účinnej súdnej ochrany, vrátane najmä požiadavky nezávislosti [pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. februára 2022, RS (Účinok rozhodnutí Ústavného súdu), C‑430/21, EU:C:2022:99, body 40 a 81].
38
V tejto súvislosti má požiadavka nezávislosti súdov členských štátov, ktorá vyplýva z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ a ktorá musí byť zaručená najmä vo vzťahu k zákonodarnej a výkonnej moci v súlade so zásadou deľby moci, ktorá charakterizuje fungovanie právneho štátu, dva aspekty [pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. februára 2022, RS (Účinok rozhodnutí Ústavného súdu), C‑430/21, EU:C:2022:99, body 41 a 42, ako aj citovanú judikatúru].
39
Prvý, vonkajší aspekt, vyžaduje, aby dotknutý orgán vykonával svoje úlohy samostatne, nikomu hierarchicky nepodliehal, ani nebol podriadený a od nikoho neprijímal príkazy alebo inštrukcie, bez ohľadu na ich pôvod, čím je chránený pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť rozhodovania jeho členov a ovplyvniť ich rozhodnutia [rozsudky z 24. júna 2019, Komisia/Poľsko (Nezávislosť Najvyššieho súdu), C‑619/18, EU:C:2019:531, bod 72, a z 22. februára 2022, RS (Účinnosť rozsudkov Ústavného súdu), C‑430/21, EU:C:2022:99, bod 41].
40
Druhý, vnútorný aspekt, súvisí s pojmom nestrannosť a týka sa rovnakého odstupu od účastníkov konania a ich príslušných záujmov vo vzťahu k predmetu sporu. Tento aspekt vyžaduje rešpektovanie objektívnosti a neexistenciu akéhokoľvek záujmu na vyriešení sporu mimo striktného uplatnenia právneho predpisu [rozsudky z 24. júna 2019, Komisia/Poľsko (Nezávislosť Najvyššieho súdu), C‑619/18, EU:C:2019:531, bod 73, a z 22. februára 2022, RS (Účinnosť rozsudkov Ústavného súdu), C‑430/21, EU:C:2022:99, bod 41].
41
V prejednávanej veci je potrebné dospieť k záveru, že prijatie všeobecných ustanovení občianskeho alebo obchodného práva členským štátom týkajúcich sa systému započítania v súvislosti s konkurzom banky, aj keď majú retroaktívny charakter, nie je takej povahy, aby samo osebe porušilo požiadavky uvedené v bodoch 39 a 40 tohto uznesenia, bez toho, aby bol dotknutý ich súlad s vnútroštátnym právom, čo prináleží posúdiť výlučne vnútroštátnym súdom.
42
V dôsledku toho treba na piatu otázku odpovedať tak, že článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby členský štát prijal všeobecné pravidlá týkajúce sa započítania v rámci bankového konkurzu, aj keď majú retroaktívnu povahu.
O šiestej otázke
43
Pokiaľ ide napokon o šiestu otázku týkajúcu sa zásady právnej istoty, je dôležité pripomenúť, že členské štáty, ktoré prijímajú opatrenia, ktorými vykonávajú právo Únie, musia dodržiavať všeobecné zásady tohto práva, medzi ktoré patria najmä zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery [pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. apríla 2021, Federazione nazionale delle imprese Elettrotecniche ed elettroniche (ANIE) a i., C‑798/18 a C‑799/18, EU:C:2021:280, bod 29, ako aj citovanú judikatúru].
44
Ako však bolo uvedené v bode 25 tohto uznesenia, spor vo veci samej sa týka situácie, v ktorej sú všetky prvky obmedzené na jeden členský štát. Okrem toho vnútroštátne rozhodnutie neobsahuje nijakú zmienku o tom, že tento spor sa týka vnútroštátneho predpisu, ktorým sa vykonáva právo Únie.
45
Z toho vyplýva, že šiesta otázka je zjavne neprípustná.
O trovách
46
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol:
1.
Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby členský štát prijal všeobecné pravidlá týkajúce sa započítania v rámci bankového konkurzu, aj keď majú retroaktívnu povahu.
2.
Prvá až štvrtá a šiesta otázka, ktoré položil Okrăžen săd Vidin (Krajský súd Vidin, Bulharsko), sú zjavne neprípustné.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.