62023CJ0797_RES
Vec C‑797/23
Meta Platforms Ireland Limited
proti
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
(návrh na začatie prejudiciálneho konania_ktorý podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 12. mája 2026
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Duševné vlastníctvo – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica (EÚ) 2019/790 – Článok 15 – Ochrana tlačových publikácií pri online používaní – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje právo vydavateľov týchto publikácií na ‚primeranú náhradu odmeny‘ – Povinnosti uložené poskytovateľom služieb informačnej spoločnosti – Právomoci zverené nezávislému správnemu orgánu – Charta základných práv Európskej únie – Článok 16 – Sloboda podnikania – Obmedzenie výkonu tejto slobody – Článok 52 ods. 1 – Odôvodnenie – Vyváženie uvedenej slobody s inými základnými právami – Článok 11 ods. 2 – Sloboda a pluralita médií – Článok 17 ods. 2 – Ochrana duševného vlastníctva“
Akty inštitúcií – Smernice – Vykonanie členskými štátmi – Miera voľnej úvahy členských štátov pri úprave vecného obsahu výhradných práv na rozmnožovanie a sprístupňovanie verejnosti – Neexistencia – Spôsoby uplatňovania týchto práv – Miera voľnej úvahy členských štátov – Hranice – Rešpektovanie vecného obsahu uvedených práv a cieľov stanovených smernicou
(Článok 288 tretí odsek ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, článok 2 a článok 3 ods. 2, a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2019/790, článok 15 ods. 1)
(pozri body 49 – 53)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2019/790 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Práva na rozmnožovanie a sprístupňovanie verejnosti – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca právo vydavateľov tlačových publikácií na primeranú náhradu odmeny – Povinnosti uložené poskytovateľom služieb informačnej spoločnosti – Právomoci zverené orgánu verejnej moci – Prípustnosť – Podmienky – Nutnosť predchádzajúceho súhlasu vydavateľov s používaním ich publikácií – Možnosť týchto vydavateľov odmietnuť alebo bezplatne udeliť súhlas s používaním uvedených publikácií – Neexistencia povinnosti poskytovateľov služieb platiť v prípade nepoužívania publikácií – Dodržiavanie zásady proporcionality
(Charta základných práv Európskej únie, články 16 a 52; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2019/790, článok 15)
(pozri body 60 – 66, 78, 81 – 83 a výrok)
Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2019/790 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Vnútroštátna právna úprava ukladajúca poskytovateľom služieb informačnej spoločnosti povinnosti oznámiť určité údaje pod hrozbou administratívnej peňažnej sankcie a neobmedzovať viditeľnosť publikácií – Obmedzenie slobody podnikania – Prípustnosť – Podmienky – Obmedzenie stanovené zákonom – Rešpektovanie základnej podstaty uvádzaného práva – Sledovanie cieľa všeobecného záujmu uznaného ako takého Úniou – Dodržiavanie zásady proporcionality – Splnené podmienky
(Charta základných práv Európskej únie, články 16 a 52; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2019/790, článok 15)
(pozri body 90 – 101)
Zhrnutie
Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore, na ktorý Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Regionálny správny súd pre Lazio, Taliansko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa po prvýkrát vyjadril k rozsahu voľnej úvahy členských štátov v rámci prebratia článku 15 smernice 2019/790 (
1
).
Taliansky zákonodarca prebral toto ustanovenie prostredníctvom článku 43‑a autorského zákona (
2
), ktorý stanovuje právo vydavateľov tlačových publikácií na primeranú odmenu za online používanie ich publikácií, ako aj režim na jej zabezpečenie. Talianske právo tak poskytovateľom služieb informačnej spoločnosti ukladá povinnosť rokovať s vydavateľmi o takejto odmene bez toho, aby bola počas týchto rokovaní obmedzovaná viditeľnosť obsahu vo výsledkoch vyhľadávania, a poskytnúť údaje potrebné na jej výpočet. Okrem toho zveril Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (Úrad pre dohľad nad komunikáciami, Taliansko) (ďalej len „AGCOM“) právomoc stanoviť kritériá na jej určenie, v prípade nedosiahnutia zhody určiť jej výšku a zabezpečovať dodržiavanie informačnej povinnosti poskytovateľov, a to aj prostredníctvom sankcií.
Dňa 19. januára 2023 prijal AGCOM na základe tohto zákona rozhodnutie č. 3/23/CONS. V tomto rozhodnutí sa stanovujú kritériá na určenie primeranej náhrady odmeny, ktorú majú poskytovatelia služieb informačnej spoločnosti zaplatiť vydavateľom za online používanie ich tlačových publikácií. Spoločnosť Meta Platforms Ireland Ltd, ktorá je takýmto poskytovateľom služieb, podala na vnútroštátny súd predkladajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania žalobu, ktorou sa domáhala zrušenia uvedeného rozhodnutia AGCOM‑u.
Keďže tento súd mal pochybnosti o zlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy s právom Únie, rozhodol položiť Súdnemu dvoru niekoľko otázok týkajúcich sa výkladu článku 15 smernice 2019/790, ako aj článkov 16 a 52 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide v prvom rade o článok 15 smernice 2019/790, Súdny dvor pripomenul, že toto ustanovenie (
3
) ukladá členským štátom povinnosť zaručiť vydavateľom tlačových publikácií výlučné práva na rozmnožovanie a sprístupňovanie týchto publikácií verejnosti. Hoci tieto štáty nedisponujú žiadnou mierou voľnej úvahy na úpravu vecného obsahu týchto práv, disponujú pri ich preberaní voľnou úvahou, pokiaľ ide o spôsoby ich uplatňovania.
Súdny dvor však spresnil, že tieto spôsoby uplatňovania nemôžu mať za následok zmenu vecného obsahu uvedených práv, a to najmä ich povahy a rozsahu, a musia byť plne zlučiteľné tak so všeobecným cieľom tejto smernice, ako aj s osobitným cieľom jej článku 15.
V tejto súvislosti Súdny dvor na jednej strane uviedol, že všeobecným cieľom uvedenej smernice je zosúladenie právnych predpisov členských štátov v oblasti autorského práva a práv súvisiacich s autorským právom pri súčasnom zachovaní vysokej miery ochrany týchto práv a prispení k dosiahnutiu dobre fungujúceho a spravodlivého trhu autorských práv. Pokiaľ ide o cieľ článku 15 smernice 2019/790, Súdny dvor poznamenal, že cieľom zavedenia práv, ktoré tento článok zakotvuje, do práva Únie je najmä odstrániť problémy, ktorým čelia vydavatelia pri udeľovaní licencií na online používania ich publikácií poskytovateľmi služieb informačnej spoločnosti, a zabezpečiť možnosť návratnosti investícií, ktoré sú potrebné na vytváranie týchto publikácií.
Na druhej strane Súdny dvor uviedol, že výlučné práva zakotvené v tomto článku 15 majú preventívnu povahu v tom zmysle, že akékoľvek použitie tlačových publikácií patriacich do pôsobnosti uvedeného článku si vyžaduje predchádzajúci súhlas vydavateľov takýchto publikácií. Hoci vzhľadom na túto povahu majú vydavatelia možnosť podmieniť súhlas s používaním ich publikácií zaplatením odmeny, ktorú považujú za primeranú, Súdny dvor tiež zdôraznil, že si musia zachovať možnosť udeliť súhlas s online používaním ich tlačových publikácií bezplatne, ako aj možnosť takéto používanie zakázať. Poskytovatelia služieb informačnej spoločnosti si zároveň musia zachovať slobodu rozhodnúť o takomto používaní. Preto im podľa článku 15 smernice 2019/790 nemôže byť uložená žiadna povinnosť platiť, ak uvedené tlačové publikácie nepoužívajú, ani ich nemajú v úmysle používať.
V prejednávanej veci Súdny dvor najprv uviedol, že vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či predmetná vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje právo vydavateľov získať primeranú odmenu, spĺňa tieto požiadavky.
Súdny dvor ďalej spresnil, že povinnosti uložené poskytovateľom služieb touto právnou úpravou, konkrétne povinnosť oznámiť údaje, ktoré sú potrebné na určenie výšky odmeny a povinnosť zdržať sa v priebehu rokovaní obmedzovania viditeľnosti tlačových publikácií vo výsledkoch vyhľadávania, posilňujú úroveň ochrany stanovenú smernicou 2019/790, a najmä jej článkom 15, a prispievajú tak k dosiahnutiu cieľov tejto smernice 2019/790 a tohto článku. V tejto súvislosti Súdny dvor vysvetlil, že informácie, ktoré umožňujú posúdiť hospodársku hodnotu používania tlačových publikácií, majú k dispozícii len títo poskytovatelia, čo vydavateľov týchto publikácií stavia v súvislosti s určením ich odmeny do nevýhodnej rokovacej pozície.
Tieto povinnosti preto umožňujú zabezpečiť, aby rokovania medzi poskytovateľmi a vydavateľmi boli spravodlivé a aby sa vydavatelia mohli slobodne a na základe všetkých relevantných informácií rozhodnúť, či a prípadne za akú odmenu udelia poskytovateľom súhlas na rozmnožovanie alebo sprístupnenie tlačových publikácií verejnosti.
Napokon, pokiaľ ide o právomoci zverené AGCOM‑u predmetnou vnútroštátnou právnou úpravou, Súdny dvor konštatoval, že aj napriek úlohe tohto orgánu pri určovaní výšky odmeny, majú poskytovatelia a vydavatelia naďalej možnosť neuzavrieť zmluvu. K tomu dodal, že právomoc tohto orgánu kontrolovať dodržiavanie informačnej povinnosti uloženej poskytovateľom a sankcionovať prípadné nesplnenia tejto povinnosti, nie je možné považovať za právomoc, ktorá by bola v rozpore s týmto článkom 15, a to pod podmienkou dodržania zásady proporcionality.
V druhom rade, pokiaľ ide o články 16 a 52 Charty, Súdny dvor dospel k záveru, že vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá stanovuje „primeranú náhradu odmeny“, ktorá predstavuje ekonomickú protihodnotu, o ktorej strany slobodne rozhodli, nie je možné považovať za právnu úpravu, ktorá obmedzuje výkon slobody podnikania poskytovateľov. Naproti tomu povinnosti uložené poskytovateľom oznámiť určité údaje a neobmedzovať viditeľnosť publikácií, ako aj právomoci, ktoré sú v tejto súvislosti zverené AGCOM‑u, môžu výkon tejto slobody obmedzovať.
Po tom, čo Súdny dvor konštatoval, že pokiaľ predmetná vnútroštátna právna úprava obmedzuje len možnosť poskytovateľov služieb uplatňovať svoje záujmy v zmluvnom vzťahu, nemôže zasahovať do podstaty slobody podnikania, preskúmal dodržanie zásady proporcionality.
V tejto súvislosti predovšetkým uviedol, že táto právna úprava je vhodná na dosiahnutie cieľa, ktorý sleduje. Ďalej konštatoval, že nie je zjavné, že by existovali menej obmedzujúce opatrenia, ktoré by umožnili dosiahnuť tento cieľ rovnako účinne. Napokon, pokiaľ ide konkrétne o povinnosť oznámiť určité údaje, ktorá je uložená poskytovateľom služieb, Súdny dvor na jednej strane poznamenal, že sa zdá, že údaje, ktoré musia byť oznámené, sa obmedzujú na údaje, ktoré sú nevyhnutné na určenie prípadnej odmeny, ktorú budú musieť vydavateľom zaplatiť, pričom vydavatelia musia zachovávať dôvernosť obchodných, priemyselných a finančných informácií. Na druhej strane sankcia, ktorá môže byť uložená za nesplnenie tejto povinnosti, zohľadňuje finančnú spôsobilosť poskytovateľa a nepredstavuje teda pre neho zjavne neprimeranú záťaž. Uloženie takejto povinnosti sa tak zdá byť primerané vzhľadom na sledovaný cieľ, keďže je spôsobilá vytvoriť spravodlivú rovnováhu medzi dotknutými základnými právami a slobodami: slobodou podnikania zaručenou v článku 16 Charty na jednej strane a právom duševného vlastníctva zakotveným v článku 17 ods. 2 Charty, ako aj právom na slobodu a pluralitu médií zaručeným v článku 11 ods. 2 Charty na strane druhej.
Súdny dvor preto rozhodol, že článok 15 smernice 2019/790, ako aj články 16 a 52 Charty nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje právo vydavateľov na primeranú odmenu za udelenie súhlasu na používanie ich publikácií poskytovateľmi služieb informačnej spoločnosti a ktorá týmto poskytovateľom ukladá určité povinnosti a oprávňuje orgán verejnej moci stanoviť referenčné kritériá na určenie tejto odmeny, ako aj kontrolovať dodržiavanie jednej z povinností a sankcionovať jej nedodržanie, a to pod podmienkou, že táto právna úprava jednak nezbavuje vydavateľov možnosti odmietnuť udeliť takýto súhlas alebo možnosti udeliť ho bezplatne, a že poskytovateľom neukladá žiadnu povinnosť platiť bez súvislosti s používaním takýchto publikácií, a jednak že povinnosti a prípadné sankcie uložené týmto poskytovateľom sú v súlade so zásadou proporcionality.
(
1
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/790 zo 17. apríla 2019 o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom na digitálnom jednotnom trhu a o zmene smerníc 96/9/ES a 2001/29/ES (Ú. v. EÚ L 130, 2019, s. 92).
(
2
)	Articolo 43‑bis della legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio (zákon č. 633 o ochrane autorského práva a iných práv súvisiacich s jeho výkonom) z 22. apríla 1941 (GURI č. 166 zo 16. júla 1941) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „článok 43‑a“).
(
3
)	V spojení s článkami 2 a 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230).