62003CC0499_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Pôvod tejto právnej veci spočíva v odvolaní podanom obchodnou spoločnosťou Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH (ďalej len „Biegi“) a Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH (ďalej len „Commonfood“) proti rozsudku vyhlásenému 17. septembra 2003 Súdom prvého stupňa (štvrtá komora) vo veci Biegi Nahrungsmittel a Commonfood (T‑309/01 a T‑239/02, Zb. s. II‑3147). V tomto rozsudku Súd prvého stupňa zamietol návrhy na (čiastočné) zrušenie dvoch rozhodnutí Komisie.
2. Vec T‑309/01 sa týkala rozhodnutia Komisie K(2001)2533, ktorým sa rozhodlo tak, že možno vykonať dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie dovozných ciel, ktoré neboli vyrubené spoločnosti Biegi v súvislosti s dovozom hydinového mäsa z Thajska počas období od 13. do 18. júla 1995 a od 4. do 22. septembra 1995. V tejto súvislosti poznamenávam, že dodatočné vyberanie za september 1995 nebolo spochybnené v tejto veci. Vec T‑239/02 sa týkala rozhodnutia Komisie K(2002)857 z 5. marca 2002 (REC 4/01), ktoré obsahuje rovnaké zistenie, ale vzhľadom na Commonfood a pre dovoz, ktorý prebehol 24. júla 1995.
3. Rovnako ako žaloby v konaní pred Súdom prvého stupňa sa odvolanie obmedzuje na dodatočné vyberanie dovozných ciel za mesiac júl 1995, ktorého suma vo veci T‑309/01 je 218 605,65 DEM a vo veci T‑239/02 222 116,06 DEM.
4. Tieto dve právne veci, ktorých účastníkmi sú dvaja hlavní dovozcovia hydinového mäsa do Nemecka, majú nasledujúci kontext. Dňa 1. júla 1995 nemecká právna úprava týkajúca sa dovozu hydinového mäsa zaviedla dovozné clo s nulovou sadzbou na dovozy hydinového mäsa bez toho, aby vyplývalo z tejto právnej úpravy, že pre využitie nulovej sadzby je nutné predložiť dovozný certifikát. Táto medzera vnútroštátnej právnej úpravy bola založená na chybnom výklade pravidiel práva Spoločenstva v colnej oblasti. Biegi a Commonfood následne deklarovali dovoz rôznych zásielok mäsa z hydiny pochádzajúceho z Thajska a príslušný nemecký colný úrad schválil oslobodenie od cla. Dňa 22. augusta 1995 dotknutá vnútroštátna právna úprava bola zmenená s retroaktívnym účinkom v tom zmysle, že pre uplatnenie nulovej sadzby sa vyžadovalo predloženie dovozného certifikátu. Teda sa rozhodlo o dodatočnom vyberaní cla.
II – Rámec
5. Ťažiskovým ustanovením v tomto konaní je ustanovenie článku 220 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva(2) . Toto ustanovenie je sformulované takto:
„2. ..., sa dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie nevykoná, pokiaľ:
...
b) sa suma cla dlžná podľa zákona nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce z platných právnych predpisov týkajúcich sa colného vyhlásenia;
...“
V prípade záujmu o podrobnejší výklad právneho rámca odkazujem na body 1 až 7 rozsudku Súdu prvého stupňa.
6. Skutkové okolnosti a konanie sú opísané v bodoch 8 až 18 rozsudku Súdu prvého stupňa. V podstate predmetný dovozcovia mäsa z hydiny podali žaloby proti dodatočnému vyberaniu cla na Finanzgericht Bremen. Na návrh tohto súdneho orgánu nemecké úrady vyzvali Komisiu, aby sa vyjadrila, či bolo v súlade s právom, na základe článku 220 ods. 2 písm. CKS, nevykonanie dodatočného zapísania dovozných ciel do účtovnej evidencie v sporoch medzi správnymi orgánmi a spoločnosťami Biegi a Commonfood.(3) Žalobou podanou na Súd prvého stupňa sa napádajú zamietavé rozhodnutia, ktoré Komisia prijala na základe týchto žiadostí.
III – Rozsudok Súdu prvého stupňa
7. V bodoch 55 až 84 svojho rozsudku Súd prvého stupňa skúma prvý dôvod uvádzaný žalobkyňami: porušenie článku 220 ods. 2 písm. b) CKS. Odmieta tento dôvod, pretože podmienka vyplývajúca z ustálenej judikatúry, ktorá umožňuje príslušným úradom nevykonať dodatočné zapísanie dovozných ciel do účtovnej evidencie, nie je splnená: omyl, ktorého sa dopustili príslušné úrady musí mať taký charakter, že nemohol byť rozumne zistiteľný osobou zodpovednou za zaplatenie cla konajúcou v dobrej viere (bod 55 rozsudku).
8. V bode 61 svojho rozsudku Súd prvého stupňa uvádza: „Podľa ustálenej judikatúry zistiteľný charakter omylu, ktorého sa dopustili príslušné colné orgány, musí byť posudzovaný, berúc do úvahy povahu omylu, odbornú skúsenosť dotknutých hospodárskych subjektov a starostlivosť, ktorú tieto subjekty vyvinuli.“
9. Povaha omylu musí byť posudzovaná vzhľadom na zložitosť predmetnej právnej úpravy (bod 62 rozsudku). V bodoch 63 a 67 svojho rozsudku Súd prvého stupňa vysvetľuje, že predmetná právna úprava nebola taká zložitá. Nech je tomu akokoľvek, odvolateľky boli skúsenými profesionálnymi hospodárskymi subjektmi, pre ktoré možno opodstatnene predpokladať, že poznali dôležitosť dovozného certifikátu preto, aby mohli mať výhody z colnej kvóty. Efektívne tiež preukázali vzťah medzi certifikátom a kvótou, priblížili sa tým k stanovisku nemeckých úradov, čím rozptýlili ich pochybnosti (body 69 až 72 rozsudku). V bode 73 sa Súd prvého stupňa vyslovil takto: „Pokiaľ ide o starostlivosť dotknutého hospodárskeho subjektu, z judikatúry vyplýva, že akonáhle má on sám pochybnosti o nevyhnutnosti predložiť dovozný certifikát preto, aby mal výhody preferenčnej colnej kvóty, je jeho povinnosťou sa informovať a vyhľadávať všetky možné objasnenia preto, aby overil, či sú jeho pochybnosti opodstatnené.“
10. Podľa Súdu prvého stupňa zásada starostlivosti vyžaduje v každom prípade, aby sa skúsený hospodársky subjekt neopieral výlučne len o údaje uvedené vo vnútroštátnej colnej právnej úprave. Colné ustanovenia práva Spoločenstva tvoria iba jediné pozitívne právo v danej oblasti, pričom neznalosť tohto práva neospravedlňuje. Zaužívaná vnútroštátna sadzba predstavuje len pomôcku čisto informačného charakteru pre splnenie colných formalít (bod 75 rozsudku). Nestačí, že hospodársky subjekt vychádza z nepresných telefonických informácií. Nemožno tiež pripustiť tvrdenie odvolateliek, podľa ktorého nemali nevyhnutný čas preto, aby písomne požiadali príslušné vnútroštátne úrady o objasnenia ich právnej situácie. Súd prvého stupňa uvádza, že dotknuté subjekty mali v danom prípade dostatočný čas. Okrem toho prijať toto tvrdenie by mohlo mať za následok, že povinnosť vynaložiť úsilie, ktorá leží na dotknutých hospodárskych subjektoch, ako je stanovená judikatúrou, by bola zbavená svojho zmyslu (body 76 až 83 rozsudku).
IV – O prvom dôvode
A – Dôvody a tvrdenia
11. Vo svojom odvolaní odvolateľky uvádzajú ako prvý dôvod to, že Súd prvého stupňa porušil právo Spoločenstva nesprávnym uplatnením článku 220 ods. 2 písm. b) CKS. Podľa nich Súd prvého stupňa nesprávne vychádzal vo svojom rozsudku zo skutočnosti, že mohli zistiť pochybenie, ktorého sa dopustili príslušné colné úrady. Tvrdia, že Súd prvého stupňa kládol príliš veľké nároky na povinnosť starostlivosti, ktorou sú dotknuté hospodárske subjekty viazané. Okrem toho Súd prvého stupňa nemal brať do úvahy zložitosť uplatniteľnej právnej úpravy.
12. Odvolateľky uvádzajú, že dotknuté ustanovenie je zamerané na ochranu legitímnej dôvery osoby zodpovednej za zaplatenie cla v súvislosti so spoľahlivosťou všetkých faktorov, ktoré zohrávajú úlohu pri rozhodovaní či vyberať alebo nevyberať dodatočne clo.(4) Podľa nich je dôležité pri posúdení sporu to, že úrady zotrvávali počas určitého obdobia v omyle. Nielen dotknutý vnútroštátny zákonodarca nebol presný, ale úrady tiež zotrvávali na svojom nesprávnom ponímaní počas viacerých telefonických rozhovorov. Najvyšší vnútroštátny colný úrad sa mýlil počas dvoch mesiacov. V tejto súvislosti tiež uvádzajú, že príloha nariadenia Komisie (ES) č. 1359/95 z 13. júna 1995(5) neupresňuje, že preto, aby sa uvažovalo o colnej kvóte mrazeného hydinového mäsa narezaného na kocky bolo potrebné splniť ďalšie požiadavky Spoločenstva, akými je povinnosť predložiť dovozný certifikát.
13. Omyl úradov nemohol byť zistiteľný hospodárskymi subjektmi, dokonca aj skúsenými. Odvolateľky tvrdia, že sa snažili dodržiavať zásadu starostlivosti, vyžadovanú judikatúrou tým, že sa viackrát informovali u úradov o dovoznom certifikáte, čo umožnilo úradom napraviť ich omyl.
14. Komisia sa domnieva, že odvolanie – a teda rovnako prvý dôvod – je neprípustné, keďže odvolateľky len opakujú dôvody a tvrdenia, ktoré už uviedli v konaní pred Súdom prvého stupňa. Okrem toho predmetom odvolania je posudzovanie skutkových okolností, napríklad zložitosti právnej úpravy alebo dĺžky omylu.
15. Subsidiárne si Komisia myslí, že opravný prostriedok je bezdôvodný. Vo svojom vyjadrení uvádza tvrdenia, ktoré sú porovnateľné s tvrdeniami, na ktorých Súd prvého stupňa založil svoj rozsudok.
B – Prípustnosť
16. Domnievam sa, že prvý dôvod je prípustný. Je pravdou, že Súdny dvor vyžaduje vo svojej judikatúre, aby odvolanie, ktoré opakuje dôvody a tvrdenia už uvedené v konaní pred Súdom prvého stupňa, nebolo prípustné, ale táto podmienka nemôže byť vykladaná tak, že odvolacie konanie by stratilo svoju dôležitosť. Právne posúdenie Súdom prvého stupňa môže byť spochybnené v rámci odvolania.(6) Okrem toho nezdieľam názor Komisie, podľa ktorého predmetom odvolania je posudzovanie skutkových okolností. V podstate sa týka upresnenia výkladu, ktorý judikatúra dáva článku 220 ods. 2 písm. b) CKS.
C – O veci samej
17. V tejto právnej veci ide o určenie toho, do akej miery skúsený a profesionálny dovozca – v danom prípade mäsa z hydiny – môže mať dôveru vo vnútroštátne colné orgány, keď tieto vykladajú nesprávne CKS.
18. Najskôr táto právna vec v skutočnosti nevznáša nový problém. Súdny dvor sa musí pravidelne vyslovovať v porovnateľných právnych veciach k otázke, do akej miery omyl úradov môže byť dodatočne pripísaný podniku. Jeho základné pravidlo je to, že omyl úradov byť pripísaný hospodárskemu subjektu môže. Ale len v prípade, že sú splnené tri náročné požiadavky, právna istota môže mať za následok to, že hospodársky subjekt nemusí dodatočne splniť peňažný záväzok.
19. Vzhľadom na súvislosti, za ktorých dovozné clá a kvóty sú stanovené a uskutočňované, je tiež nevyhnutné, aby omyly, ktorých sa dopustili úrady, mohli byť v zásade pripísané dotknutému hospodárskemu subjektu alebo inak povedané, že tieto hospodárske subjekty nemôžu mať príliš ľahko úžitok z chybného uplatňovania preferenčných sadzieb: colné kvóty, ktoré sú všeobecne stanovené v rámci Svetovej obchodnej organizácie majú obmedzený obsah. Po druhé treba mať na zreteli finančné záujmy Spoločenstva. Ide o vlastné zdroje Spoločenstva, ktoré utrpia značnú ujmu. Ak by chyby, ktoré nemôžu byť napravené, boli urobené vo veľkom rozsahu v členských štátoch, rozpočet Spoločenstva by mohol utrpieť škodu. Po tretie ide všeobecne o profesionálnych dovozcov, od ktorých možno očakávať, že poznajú a skúmajú právnu úpravu Spoločenstva, ktorá je v ich prípade uplatniteľná.
20. Existuje zjavná súbežnosť s judikatúrou Súdneho dvora týkajúca sa vymáhania štátnych pomocí poskytnutých v rozpore s právom. Podľa Súdneho dvora totiž obozretný hospodársky subjekt sa bude môcť zvyčajne uistiť, že konanie v zmysle článku 88 ES bolo dodržané.(7) V tejto súvislosti má povinnosť aktívne hľadať a skúmať. To ma vedie ku kritériám používaným Súdnym dvorom: povaha omylu, odbornú skúsenosť a stupeň starostlivosti (pozri bod 8 vyššie).
21. Čo sa týka povahy omylu, v judikatúre Súdny dvor berie do úvahy stupeň zložitosti právnej úpravy. V danom prípade odvolateľky poukazujú v podstate na nedostatok jednoznačnosti právnej úpravy Spoločenstva. Vôbec sa nemýlia. Ak čítame nariadenie č. 1359/95 mimo kontextu, mohli by sme naozaj dospieť k záveru, že dovozný certifikát nie je nutný. Nariadenie neodkazuje na iné ustanovenie práva Spoločenstva, ktoré by ukladali povinnosť týkajúcu sa dovozného certifikátu, čo vyvoláva dojem, že takýto certifikát nemusí byť predložený. Na základe nariadenia nemožno zistiť, aké iné ustanovenia práva Spoločenstva sú uplatniteľné na dovozy s preferenčnou sadzbou.
22. Možno si teda klásť otázku, či právna úprava zodpovedala požiadavkám uvedeným v medziinštitucionálnej dohode z 22. decembra 1998 o spoločných pravidlách pre kvalitu tvorby legislatívy spoločenstva.(8) Podľa prvého pravidla legislatívne právne akty Spoločenstva sa navrhujú tak, aby boli prehľadne usporiadané, jednoduché a terminologicky presné. Ako Komisia zdôraznila na pojednávaní pred Súdnym dvorom, skutočnosť, že clá sú stanovené Radou v súlade s článkom 26 ES a že dotknuté subjekty sa nemôžu spoliehať iba na nariadenie č. 1359/95, ktoré môže logicky obsahovať len aplikačné ustanovenia aktu Rady, na tejto skutočnosti nič nemení.
23. Predchádzajúce úvahy však neznamenajú, že dotknutá právna úprava by nemohla byť použiteľná voči jednotlivcovi, ktorý patrí do právomoci súdov. Vyššie citované pravidlá Spoločenstva nie sú záväzné. Naopak najdôležitejším prvkom je to, že predmetná právna úprava sa obracia na skúsených odborníkov, ktorí sú, ako som už povedal, viazaní povinnosťou hľadania a skúmania. Nemôžu sa jednoducho spoliehať na izolovaný text.
24. V určitom počte prípadov Súdny dvor vyvodil z pretrvávajúceho charakteru omylu záver, že problém, ktorý treba vyriešiť, je zložitý a hospodársky subjekt nebol starostlivý. Rozsudok Belovo(9) sa týkal hospodárskeho subjektu, ktorý získal deväťkrát počas dlhého obdobia certifikát, ktorý zakaždým potvrdzoval presnosť hľadiska, ktoré sa následne ukázalo ako nesprávne a ktoré bolo základom pre sporné platenia. Rozsudok Faroe Seafood a i.(10) sa týkal tiež hospodárskych subjektov, ktoré získali viackrát počas relatívne dlhého obdobia dva a pol roka certifikáty. V rozsudku Ilumitrónica(11) dĺžka nesprávneho uplatňovania zákona presiahla dokonca dvadsať rokov.
25. Súd prvého stupňa cituje tieto rozsudky a contrario
na podporu svojej úvahy, podľa ktorej problém tohto prípadu nebol tak zložitý. Problém uvádzaný odvolateľkami totiž možno relatívne ľahko vyriešiť. Okrem toho Súd prvého stupňa prisudzuje dôležitosť skutočnosti, že dotknuté podniky boli zjavne bezradné a žiadali telefonicky o objasnenia nemecké colné orgány. Súhlasím s výsledkom tejto úvahy, ale nie so samotnou úvahou. Najskôr sa mi nezdá správne namietať voči hospodárskym subjektom, že sa musia obrátiť na správne orgány v prípade pochybnosti o správnom výklade pravidla Spoločenstva. Ďalej tvrdenie úradov o praxi – ktoré sa následne ukazuje ako nesprávne – môže presne zakladať predpoklad, ktorý sa musí potvrdiť, o súlade praxe s právom Spoločenstva. V tejto súvislosti sa mi nezdá ako rozhodujúce vedieť to, či toto potvrdenie je urobené slovne alebo písomne. Ak jednotlivec, ktorý je v právomoci súdov, sa obráti na úrad, aby ho požiadal o podanie výkladu legislatívneho ustanovenia, v zásade musí mať právo spoliehať sa na presnosť odpovede.
26. Podľa mňa treba sledovať inú úvahu. To, čo je rozhodujúce, je text právneho predpisu Spoločenstva a nie jeho výklad, ktorý je daný úradom. Len úplne výnimočne subjekt, ktorý je v právomoci súdov, môže vyvodiť z tohto výkladu, ktorý je v rozpore s textom ustanovenia, dôveru, ktorej sudca musí poskytnúť ochranu tak, že tento text nemôže byť voči nemu uplatnený. Rovnaká výnimka môže existovať v prípade systematického potvrdzovania, počas viacerých rokov, nesprávneho legálneho výkladu, na základe ktorého subjekt, ktorý je v právomocí súdov, prispôsobí následne trvalo svoje správanie. Stručne povedané, právna úprava Spoločenstva musí byť nielen zložitá, ale musí byť tiež systematický vykladaná nesprávne. To však nie je tento prípad.
27. Druhá podmienka, ktorú Súdny dvor aplikuje, je odborná skúsenosť dotknutého subjektu. Jeho dovolávanie sa článku 220 ods. 2 písm. b) CKS bude mať tým menej šance na úspech, čím bude mať dlhšiu skúsenosť vo svojom povolaní a čím je jeho podnik väčší. Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku vysvetľuje, že dovozcovia mäsa z hydiny boli v danom prípade skúsenými.
28. Od skúseného dovozcu sa očakáva vysoký stupeň starostlivosti. Podľa toho, ako rozsudok Súdu prvého stupňa správne povedal, takýto dovozca sa nemôže iba spoliehať na aplikačné vnútroštátne pravidlá, pretože právne predpisy Spoločenstva majú priamy účinok. Od skúseného dovozcu možno očakávať, že založí svoju činnosť na právnej úprave Spoločenstva a že tiež študuje starostlivo tieto právne predpisy. Vzhľadom na dôležitosť, ktorú má pre dovozcu schopnosť rýchlo reagovať na zmeny sadzieb, táto požiadavka, ktorú dovozca bude plniť zvyčajne tiež vo svojom záujme, nie je v ničom neprimeraná. Aplikačná vnútroštátna právna úprava bude mať pre neho len informačnú hodnotu.
29. Ďalej má dovozca možnosť obrátiť sa na vnútroštátne úrady. Ako som už povedal – a v rozpore s názorom Súdu prvého stupňa – nie som presvedčený o tom, že tak musí urobiť písomne, ale zdá sa mi dôležité, aby colný úrad mal k dispozícii určitý čas na odpoveď a aby sa skúsený dovozca nemohol spoliehať na prvé telefonické potvrdenie svojho vlastného úsudku. Kontakt medzi colným orgánom a dovozcom sa vyznačuje profesionálnosťou a rovnosťou znalostí.
30. V prípade pochybností o presnosti postupu sa členské štáty môžu obrátiť na Komisiu podľa konania upraveného v článku 871 nariadenia č. 2454/93.(12) Existencia tejto možnosti tiež ovplyvňuje postup dovozcov. Tí môžu vyzvať členský štát, aby použil tento postup a získal tak vysvetlenia od Komisie.
31. Stručne povedané, myslím si, že podmienky uvedené v článku 220 ods. 2 písm. b) CKS preto, aby sa nevykonal dodatočný zápis do účtovnej evidencie odvolateliek v danom prípade nie sú splnené. Navrhuje Súdnemu dvoru odmietnuť prvý dôvod.
V – O druhom dôvode
32. Druhým dôvodom je údajná protiprávnosť konania v tom zmysle, že Súd prvého stupňa nesprávne nevypočul svedkov, ktorých výsluch navrhli odvolateľky. Namiesto toho Súd prvého stupňa založil svoje rozhodnutie na nepriamych tvrdeniach na škodu odvolateliek.
33. Pokiaľ sa týka tohto dôvodu, môžem byť stručný. V prvom rade Súd prvého stupňa nie je povinný vypočuť svedkov; ako to vyplýva z článku 68 jeho rokovacieho poriadku – odsek 2 tohto článku hovorí o svedkoch, ktorých výsluch je uznaný za nevyhnutný – a ako to potvrdzuje judikatúra Súdneho dvora.(13) Všeobecnejšie je výlučne právomocou Súdu prvého stupňa posúdiť, či údaje, ktoré má k dispozícii vo veciach, v ktorých koná, prípadne potrebuje doplniť. Z procesných dokumentov vyplýva, že posúdenie dôkaznej sily procesných dokumentov je súčasťou nezávislého posudzovania skutkových okolností a Súdny dvor ju neskúma v rámci odvolania, pokiaľ nejde o prípad nesprávneho výkladu právnych dôvodov uvedených v konaní pred Súdom prvého stupňa, alebo pokiaľ nejde o prípad zrejmej nesprávnosti tak, ako ju zistil.(14)
34. Odvolateľky neuviedli tvrdenia, ktoré vzhľadom na už zmienenú judikatúru musia viesť Súdny dvor k posúdeniu veci samej a ktoré môžu viesť k zrušeniu rozsudku Súdu prvého stupňa. V tejto súvislosti tiež poznamenávam, že odmietnutie prvého dôvodu je v zásade založené na rozsahu povinnosti hľadať a skúmať, ktorá zaväzuje odvolateľky a nie na posúdení obsahu (telefonických) rozhovorov, ktoré prebehli medzi odvolateľkami a nemeckými úradmi.
35. Stručne povedané druhý dôvod nie je tiež dôvodný.
VI – Návrh
36. Vzhľadom na predchádzajúce navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol tak, že odvolanie podané Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH a Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH proti rozsudku Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 2003, Peter Biegi Nahrungsmittel G a Commonfood/Komisia, je nedôvodné.
(1) .
(2)
–	Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „CKS“.
(3)
–	Podľa konania upraveného článkom 871 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3).
(4)
–	Pozri rozsudok zo 14. novembra 2002, Ilumitrónica, C‑251/00, Zb. s. I‑10433, bod 39.
(5)
–	Nariadenie Komisie (ES) č. 1359/95 z 13. júna 1995, ktorým sa menia a dopĺňajú prílohy I a II nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku a ktoré zrušuje nariadenie (EHS) č. 802/80 (Ú. v. ES L 142, s. 1; Mim. vyd. 02/005, s. 416).
(6)
–	Pozri podrobnejšie moje návrhy vo veci Európsky ombudsman/Lamberts (rozsudok z 23. marca 2004, C‑234/02 P, Zb. s. I‑2803, bod 90 a nasl.)
(7)
–	Pozri napríklad rozsudok z 20. marca 1997, Alcan Deutschland, C‑24/95, Zb. s. I‑1591.
(8)
–	Ú. v. ES C 73, 1999, s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 39.
(9)
–	Rozsudok zo 16. júla 1992, C‑187/91, Zb. s. I‑4937, bod 18.
(10)
–	Rozsudok zo 14. mája 1996, C‑153/94 a C‑204/94, Zb. s. I‑2465, body 7 a 104.
(11) –	Pozri bod 58 a nasl. rozsudku už citovaného v poznámke pod čiarou 4.
(12)
–	Už citované, bod 3.
(13)
–	Rozsudok zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 77. Nemecké znenie tohto ustanovenia je menej presné ako holandské a francúzske znenie. Tieto znenia sú sformulované takto: „Die Zeugen werden aufgrund eines Beschlusses des Gerichts geladen“; „De getuigen wier verhoor noodzakelijk wordt geacht, worden opgeroepen krachtens een beschikking“; „Les témoins dont l’audition est reconnue nécessaire sont cités en vertu d’une ordonnance“. Napriek týmto rozdielom medzi rôznymi jazykovými zneniami Súdny dvor výslovne potvrdil vo vyššie citovanej judikatúre, že Súd prvého stupňa nie je povinný vypočuť svedkov.
(14)
–	Pozri obzvlášť rozsudok z 10. júla 2001, Ismeri Europa/Dvor audítorov, C‑315/99 P, Zb. s. I‑5281, bod 19.