62014CC0557
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
JULIANE KOKOTT
prezentate la 25 februarie 2016 (
1
)
Cauza C‑557/14
Comisia Europeană
împotriva
Republicii Portugheze
„Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru — Articolul 260 TFUE — Neexecutarea unei hotărâri a Curții de Justiție — Hotărârea Comisia/Portugalia (C‑530/07, EU:C:2009:292) — Directiva 91/271/CEE — Tratarea apelor urbane reziduale — Sancțiuni pecuniare — Aplicarea unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare — Reducere treptată a penalității cu titlu cominatoriu”
I – Introducere
1.
Prezentul litigiu are ca origine o acțiune formulată de Comisia Europeană împotriva Republicii Portugheze în temeiul articolului 260 TFUE cu privire la pretinsa executare incompletă a Hotărârii Comisia/Portugalia (C‑530/07, EU:C:2009:292). În hotărârea respectivă, Curtea a constatat că Portugalia a încălcat Directiva 91/271/CEE (
2
) (denumită în continuare „Directiva privind apele reziduale”), întrucât apele urbane reziduale provenite de la mai multe aglomerări portugheze nu au făcut obiectul unei tratări adecvate, contrar cerințelor prevăzute de directivă. Deși nici Portugalia nu contestă faptul că, din cauza unor instalații nefinalizate într‑o aglomerare, hotărârea nu a fost executată încă integral, opiniile celor două părți diferă foarte mult în ceea ce privește sancțiunile financiare care trebuie aplicate pentru acest motiv.
II – Cadrul juridic
2.
Directiva privind apele reziduale reglementează printre altele potrivit articolului 1 din aceasta, colectarea, tratarea și evacuarea apelor urbane reziduale și are ca obiect protejarea mediului împotriva deteriorării cauzate de evacuările de ape reziduale menționate anterior.
3.
Conform articolului 3 alineatul (1) din Directiva privind apele reziduale, statele membre veghează ca aglomerările al căror echivalent‑locuitor este mai mare de 15000 să fie echipate cu sisteme de colectare a apelor urbane reziduale până la 31 decembrie 2000.
4.
Potrivit articolului 4 alineatul (1) din Directiva privind apele reziduale, statele membre veghează ca, până la 31 decembrie 2000, pentru toate evacuările care provin de la aglomerări cu echivalent‑locuitor mai mare de 15000, apele urbane reziduale care intră în sistemele de colectare, înainte de a fi evacuate, să facă obiectul unei „tratări secundare sau echivalente”, și anume al unei tratări mai intensive decât ar fi necesar.
5.
Articolul 6 alineatul (2) din Directiva privind apele reziduale permite, în anumite condiții, o derogare de la articolul 4 alineatul (1) în cazul în care apele reziduale sunt evacuate în zone care au fost identificate ca fiind mai puțin sensibile:
„Evacuările de ape urbane reziduale care provin din aglomerări cu [echivalent‑locuitor] cuprins între 10000 și 150000 în apele litorale […] situate în zonele prevăzute la alineatul (1) pot face obiectul unei tratări mai puțin riguroase decât cea prevăzută la articolul 4, cu condiția ca:
—
aceste evacuări să fi făcut obiectul cel puțin unei tratări primare în temeiul articolului 2 alineatul (7), conform procedurilor de control stabilite la anexa I punctul D;
—
să se demonstreze, pe baza unor studii aprofundate, că aceste evacuări nu vor deteriora mediul.
[…]”
6.
O derogare în ceea ce privește aglomerările și mai mari este posibilă în temeiul articolului 8 alineatul (5) din Directiva privind apele reziduale:
„În împrejurări excepționale, atunci când se poate dovedi că o tratare mai riguroasă nu prezintă interes pentru mediu, evacuările, în zonele mai puțin sensibile, de ape reziduale care provin din aglomerări cu [echivalent‑locuitor] mai mare de 150000 pot face obiectul tratării prevăzute la articolul 6 pentru apele reziduale care provin din aglomerări cu [echivalent‑locuitor] cuprins între 10000 și 150000.
În astfel de împrejurări, statele membre prezintă în prealabil Comisiei un dosar. Comisia examinează situația și ia măsurile corespunzătoare conform procedurii prevăzute la articolul 18.”
III – Contextul litigiului și procedura în fața Curții
7.
Prin Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), Curtea a constatat la 7 mai 2009 că, prin neechiparea cu sisteme de colectare, conform articolului 3 din directivă, a șapte aglomerări și prin neasigurarea, în conformitate cu articolul 4 din directivă, a unei tratări secundare sau echivalente a apelor urbane reziduale provenite de la 15 aglomerări, printre care Matosinhos și Vila Real de Santo António, aglomerări cu echivalent‑locuitor de 287000 și, respectiv, de 116500, Portugalia nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei privind apele reziduale.
8.
Prin scrisoarea din 18 iunie 2009, Comisia a solicitat Portugaliei să își prezinte observațiile cu privire la executarea acestei hotărâri. După mai multe schimburi de corespondență, Comisia a solicitat guvernului portughez, la 21 februarie 2014, în temeiul articolului 260 alineatul (2) TFUE, să își prezinte în mod oficial observațiile, stabilind un termen pentru executare de două luni. Întrucât, în opinia Comisiei, răspunsul a indicat că Portugalia nu executase încă integral hotărârea, Comisia a formulat, la 4 decembrie 2014, o acțiune în fața Curții.
9.
Comisia solicită:
—
constatarea faptului că, prin neadoptarea tuturor măsurilor pe care le presupune executarea Hotărârii Curții din 7 mai 2009 în cauza C‑530/07, Comisia/Republica Portugheză, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE;
—
obligarea Republicii Portugheze la plata unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 20196 de euro pe zi de întârziere în executarea hotărârii pronunțate în cauza C‑530/07, menționată anterior, din ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză până în ziua în care va fi executată hotărârea din cauza C‑530/07, menționată anterior;
—
obligarea Republicii Portugheze la plata unei sume forfetare de 2244 de euro pe zi, începând din ziua pronunțării hotărârii în cauza C‑530/07, menționată anterior, până în ziua pronunțării hotărârii în prezenta cauză sau până în ziua în care va fi executată hotărârea pronunțată în cauza C‑530/07, menționată anterior, dacă această executare intervine după pronunțarea respectivă;
—
obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată.
10.
Republica Portugheză solicită:
—
respingerea acțiunii ca nefondată doar în măsura în care este contestată de Republica Portugheză;
—
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
11.
Părțile au prezentat observații scrise și au fost ascultate în cadrul ședinței din 21 ianuarie 2016.
IV – Apreciere juridică
A – Cu privire la neîndeplinirea obligațiilor
12.
În cazul în care, printr‑o hotărâre a Curții, s‑a constatat că un stat membru a încălcat o obligație care îi revine în temeiul dreptului Uniunii, acest stat este obligat să ia măsurile pe care le impune executarea hotărârii Curții în conformitate cu articolul 260 alineatul (1) TFUE. În cazul în care consideră că statul membru în cauză nu a luat toate aceste măsuri, Comisia poate sesiza Curtea, în temeiul articolului 260 alineatul (2) TFUE, după ce a dat statului în cauză posibilitatea de a‑și prezenta observațiile.
13.
Comisia a inițiat prezenta procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în acest temei. Astfel, pentru a stabili dacă Portugalia a luat toate măsurile necesare în vederea executării Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), trebuie să se examineze aspectul dacă aglomerările menționate în această hotărâre au fost echipate, conform articolului 3 din Directiva privind apele reziduale, cu sisteme de evacuare sau dacă apele urbane reziduale provenite de la aceste aglomerări au făcut obiectul unei tratări secundare sau echivalente în conformitate cu articolul 4 din respectiva directivă.
14.
Data de referință pentru a aprecia existența unei neîndepliniri a obligațiilor în temeiul articolului 260 alineatul (2) TFUE este data expirării termenului stabilit în invitația de a prezenta observații emisă în temeiul acestei dispoziții (
3
).
15.
Invitația adresată de Comisie guvernului portughez datează din 21 februarie 2014 și prevedea un termen de două luni. Data relevantă pentru aprecierea unei neîndepliniri a obligațiilor este, așadar, 21 aprilie 2014.
16.
În scrisoarea sa, Comisia se limita la a reproșa faptul că apele urbane reziduale provenite de la aglomerările Vila Real de Santo António, precum și de la Matosinhos nu ar fi făcut încă obiectul unei tratări secundare sau echivalente în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 4 din Directiva privind apele reziduale.
17.
În răspunsul său din 23 aprilie 2014, reprezentanții Portugaliei au confirmat faptul că lucrările necesare în aglomerarea Vila Real de Santo António nu erau încă finalizate, iar cele din aglomerarea Matosinhos nu erau încă începute.
18.
În consecință, la data de referință, și anume la 21 aprilie 2014, Portugalia nu luase toate măsurile pentru a trata apele urbane reziduale provenite de la cele două aglomerări menționate, în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 4 din Directiva privind apele reziduale.
19.
Prin urmare, trebuie să se constate că, prin neadoptarea tuturor măsurilor necesare pe care le impune executarea Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.
B – Cu privire la sancțiunile financiare
20.
Procedura prevăzută la articolul 260 alineatul (2) TFUE are ca obiectiv să determine statul membru care nu și‑a îndeplinit obligațiile să execute hotărârea inițială de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Aceasta urmărește, așadar, să asigure aplicarea efectivă a dreptului Uniunii. Măsurile prevăzute de dispoziția menționată, și anume penalitățile cu titlu cominatoriu și suma forfetară, vizează, ambele, același obiectiv (
4
).
21.
Curții îi revine competența ca, în fiecare cauză și în funcție de împrejurările speței cu care este sesizată, precum și de nivelul de persuasiune și de disuasiune care apare necesar, să adopte sancțiunile pecuniare corespunzătoare pentru a asigura executarea cât mai rapidă a hotărârii prin care a constatat anterior o neîndeplinire a obligațiilor și pentru a preveni repetarea unor încălcări similare ale dreptului Uniunii (
5
).
22.
Propunerile Comisiei în această privință nu pot fi obligatorii pentru Curte și nu constituie decât o bază de referință utilă. De asemenea, liniile directoare precum cele cuprinse în comunicările Comisiei nu sunt obligatorii pentru Curte, ci contribuie la garantarea transparenței, a caracterului previzibil și a securității juridice în privința acțiunii întreprinse de Comisie (
6
).
1. Cu privire la penalitățile cu titlu cominatoriu
23.
Impunerea unor penalități cu titlu cominatoriu potrivit articolului 260 alineatul (2) TFUE nu se justifică, în principiu, decât în măsura în care se menține neîndeplinirea unor obligații ce rezultă dintr‑o hotărâre anterioară a Curții (
7
).
24.
Prin urmare, simpla împrejurare că, la momentul expirării termenului stabilit de Comisie, Portugalia nu executase încă integral Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) nu justifică aplicarea unor penalități cu titlu cominatoriu. Trebuie să se examineze, în plus, dacă hotărârea menționată trebuie să fie încă executată la data deciziei Curții.
25.
Prin urmare, pentru a decide cu privire la impunerea unei penalități cu titlu cominatoriu, este necesar să se examineze în primul rând în ce măsură se mențin încălcările [a se vedea litera (a) de mai jos]. Apoi, trebuie să se stabilească cuantumul de bază al penalității menționate [a se vedea litera (b) de mai jos] și să se clarifice dacă penalitatea cu titlu cominatoriu este aplicată sub forma unui cuantum fix sau degresiv în funcție de executare [a se vedea litera (c) de mai jos].
a) Cu privire la persistența încălcărilor
i) Aglomerarea Vila Real de Santo António
26.
În memoriul său în duplică, Portugalia susține că partea restantă a lucrărilor necesare pentru a supune unei tratări secundare apele reziduale provenite de la aglomerarea Vila Real de Santo António a fost finalizată în aprilie 2015. Prin urmare, în ceea ce privește această aglomerare, Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) ar fi între timp executată complet (
8
).
27.
În ședință, Comisia a exprimat însă opinia potrivit căreia un stat membru a pus în aplicare articolul 4 din Directiva privind apele reziduale abia atunci când o eșantionare la intervale regulate a apelor reziduale purificate a indicat, anterior evacuării în cursurile de apă, pe parcursul unui an, că tratarea secundară îndeplinește cerințele prevăzute de directivă. Or, eșantionarea nu a fost efectuată în speță.
28.
Comisia se întemeiază în această privință pe punctul 3 punctul D din anexa I la Directiva privind apele reziduale, potrivit căruia trebuie prelevat un anumit număr minim de probe la intervale regulate într‑un an, în funcție de mărimea stației de epurare. Potrivit articolului 15 prima liniuță, ar trebui astfel să se verifice respectarea cerințelor prevăzute în anexa I punctul B, așadar, în final, eficacitatea tratării apelor reziduale.
29.
Din Directiva privind apele reziduale nu se poate însă deduce că transpunerea articolului 4, prin raportare la o anumită stație de epurare a apelor urbane reziduale, presupune o eșantionare. Obligația privind eșantionarea la intervale regulate există mai degrabă independent de obligația de a efectua o tratare secundară eficientă.
30.
În consecință, hotărârile relevante trebuie interpretate în sensul că eșantionarea constituie o dovadă adecvată privind aspectul că o stație de epurare îndeplinește cerințele prevăzute de Directiva privind apele reziduale (
9
). În plus, Hotărârea Comisia/Italia ar putea fi interpretată în sensul că, pentru a face această dovadă, este necesar un anumit număr minim de probe (
10
). În Hotărârea Comisia/Grecia, Curtea a contestat însă numai aspectul că lipsa probelor prelevate la intervale regulate într‑o perioadă de trei luni cuprinsă între finalizarea unei stații de epurare și data ședinței ar permite verificarea eficacității epurării apelor reziduale (
11
). Într‑o hotărâre mai recentă, Comisia/Portugalia, Curtea a statuat în mod expres că o singură probă este suficientă pentru a dovedi respectarea articolului 4 (
12
).
31.
Comisia ar putea contesta o astfel de dovadă. În acest scop, se pot avea în vedere în special probe suplimentare care nu îndeplinesc cerințele prevăzute de Directiva privind apele reziduale sau lipsa unor probe prelevate la intervale regulate după prelevarea cu succes a unei prime probe. Aceasta ar putea demonstra de asemenea faptul că proba a fost prelevată în condiții care nu sunt reprezentative pentru încărcarea apelor reziduale.
32.
În prezenta cauză, Portugalia a susținut, fără să fie contrazisă, că s‑au comunicat Comisiei probe care indicau eficacitatea tratării secundare pentru perioada de până în luna noiembrie 2015.
33.
Comisia nu a infirmat acest argument. Ea s‑a întemeiat în esență pe aspectul că este suficientă o prelevare de probe pentru un an, întrucât numai această perioadă ar fi suficient de reprezentativă.
34.
Totuși, nu este clar motivul pentru care probe prelevate în perioada cuprinsă între luna aprilie și luna noiembrie într‑o localitate din Algarve nu ar fi reprezentative. Astfel cum a susținut însăși Comisia, în zona respectivă sunt de așteptat, în timpul sezonului turistic, cele mai mari încărcări ale apelor reziduale. Sezonul turistic este însă acoperit de perioada de eșantionare.
35.
Prin urmare, trebuie să se plece de la premisa că, între timp, în aglomerarea Vila Real de Santo António s‑a atins un nivel conform cu directiva. În consecință, nu mai este necesară aplicarea unei penalități cu titlu cominatoriu în această privință.
ii) Aglomerarea Matosinhos
36.
Potrivit informațiilor furnizate de Portugalia, în aglomerarea Matosinhos, construirea instalațiilor necesare pentru tratarea secundară a apelor urbane reziduale nu a fost finalizată până în prezent din cauza unor probleme de finanțare (
13
). În memoriul său în duplică, Portugalia susține că, în prezent, sunt îndeplinite condițiile de construire (
14
). În acest context, ea a prezentat un calendar pentru desfășurarea lucrărilor de construcție care ar urma să înceapă, așadar, în prima jumătate a anului 2016. Punerea completă în funcțiune a instalației este prevăzută pentru a doua jumătate a anului 2019 (
15
).
37.
Astfel, din înseși susținerile Portugaliei rezultă că Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) nu a fost încă executată complet până la data ședinței. În aceste împrejurări, obligarea Portugaliei la plata unei penalități cu titlu cominatoriu constituie un mijloc financiar adecvat pentru a asigura încetarea neîndeplinirii obligațiilor constatată și executarea completă a hotărârii (
16
).
b) Cu privire la cuantumul de bază al penalității cu titlu cominatoriu
38.
Curtea trebuie să stabilească penalitatea cu titlu cominatoriu astfel încât să fie adaptată împrejurărilor și proporțională cu neîndeplinirea obligațiilor constatată, precum și cu capacitatea de plată a statului membru în cauză (
17
).
39.
În cadrul aprecierii Curții, criteriile de bază care trebuie luate în considerare pentru a asigura natura coercitivă a penalităților cu titlu cominatoriu în vederea aplicării uniforme și efective a dreptului Uniunii sunt, în principiu, durata încălcării, gradul său de gravitate și capacitatea de plată a respectivului stat membru. Atunci când aplică aceste criterii, Curtea trebuie să țină seama în special de consecințele neexecutării asupra intereselor publice și private, precum și de existența urgenței ca statul membru vizat să se conformeze obligațiilor sale (
18
).
40.
Comisia solicită aplicarea unei penalități cu titlu cominatoriu zilnice până la executarea completă a Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), calculată după cum urmează: cuantumul de bază uniform de 660 de euro pe zi, identic pentru toate statele membre, se înmulțește cu un coeficient pentru gravitate stabilit la 3 (pe o scară de la 1 la 20), cu un coeficient pentru durată egal cu 3 (pe o scară de la 1 la 3), precum și cu un factor „n” care reflectă capacitatea de plată a Portugaliei, și anume 3,40. De aici rezultă un cuantum de 20196,00 euro pe zi.
41.
Deși Curtea nu cuantifică coeficienții atunci când aplică sancțiuni pecuniare, este vorba totuși despre o metodă utilă pentru a face inteligibilă calcularea sancțiunilor. Prin urmare, propunerea Comisiei trebuie examinată în continuare în detaliu.
i) Cu privire la luarea în considerare a capacității de plată a Portugaliei
42.
Potrivit jurisprudenței Curții, la calcularea unei penalități cu titlu cominatoriu trebuie să se țină seama de evoluția recentă a PIB‑ului unui stat membru la data examinării faptelor de către Curte (
19
). Așadar, ar trebui să se recurgă la datele actualizate pe care Comisia le‑a publicat în comunicarea sa din 5 august 2015 (
20
). Prin urmare, factorul „n” pentru capacitatea de plată a Portugaliei trebuie estimat la valoarea de 3,35. Pe de altă parte, cuantumul de bază uniform trebuie stabilit în prezent la 670 de euro.
ii) Cu privire la durata încălcării
43.
Durata neîndeplinirii obligațiilor trebuie evaluată ținând seama de momentul în care Curtea apreciază situația de fapt. În schimb, nu este relevantă data la care Curtea este sesizată de Comisie (
21
).
44.
Potrivit Comisiei, având în vedere timpul scurs de la data pronunțării Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), și anume aproape șapte ani, ar trebui să se aplice coeficientul 3, care este cel mai ridicat, prin raportare la durata încălcării.
45.
Această concluzie este susținută de faptul că, deși articolul 260 alineatul (1) TFUE nu prevede niciun interval de timp în care o hotărâre trebuie executată, conform jurisprudenței Curții, executarea trebuie să fie începută imediat și trebuie să se realizeze în cel mai scurt timp posibil (
22
).
46.
În acest sens, Curtea a considerat, în două hotărâri care au fost pronunțate tot în legătură cu deficiențe de transpunere a Directivei privind apele reziduale, că o durată de aproape opt ani este „considerabilă” (
23
), iar o durată de aproximativ nouă ani este „excesivă” (
24
). Or, Curtea a făcut această apreciere în pofida faptului că a recunoscut că sarcinile care trebuiau executate necesitau o perioadă semnificativă, de mai mulți ani, iar executarea hotărârii inițiale trebuia considerată aproape încheiată (
25
). Într‑o altă cauză referitoare la această directivă, Curtea a considerat cinci ani ca fiind „mai mult decât suficient” pentru a executa pe deplin hotărârea (
26
).
47.
Și hotărâri mai recente ale Curții pronunțate în alte domenii susțin aceste afirmații. Astfel, într‑o hotărâre pronunțată de curând, referitoare la transpunerea unor directive în domeniul gestionării deșeurilor, Curtea a declarat o durată de șapte ani ca fiind „considerabilă” (
27
). În ceea ce privește recuperarea unor ajutoare de stat contrare dreptului Uniunii, chiar și o durată de trei ani constituie o perioadă semnificativă pentru Curte (
28
).
48.
Pe de altă parte, nu este convingătoare argumentația Portugaliei în sensul că ar fi adecvat un coeficient pentru durată stabilit la 3 în cazul în care Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) ar trebui să fie încă executată în integralitate și că, prin urmare, având în vedere gradul de executare a hotărârii deja atins, și anume 90 %, coeficientul nu ar putea să fie mai mare de 1 (
29
).
49.
Comisia susține astfel în mod întemeiat că Portugalia confundă în speță criteriul duratei încălcării cu cel al gravității (
30
). Gradul de executare a hotărârii inițiale este luat în considerare la aprecierea gravității încălcării.
50.
În concluzie, un coeficient pentru durată stabilit la 3 pare a fi adecvat.
iii) Cu privire la gravitatea încălcării
51.
În sfârșit, trebuie apreciată gravitatea încălcării. În ceea ce privește acest aspect, opiniile celor două părți sunt foarte diferite.
52.
Comisia își întemeiază pe două argumente esențiale propunerea privind aplicarea unui coeficient pentru gravitate stabilit la 3 din 20.
53.
În primul rând, Comisia face trimitere la importanța dispozițiilor de drept al Uniunii pe care le‑a încălcat Portugalia. Din dispozițiile Directivei privind apele reziduale rezultă că evacuarea apelor urbane reziduale netratate în ape receptoare de deșeuri cauzează o contaminare care afectează în mod semnificativ calitatea unor asemenea ape și a ecosistemelor asociate acestora. Colectarea și tratarea tuturor apelor urbane reziduale provenite de la aglomerări cu echivalent‑locuitor de peste 15000 prezintă, așadar, o importanță decisivă pentru calitatea apelor receptoare, a ecosistemelor, precum și din perspectiva aplicării complete și corespunzătoare a altor directive (
31
).
54.
În al doilea rând, Comisia se întemeiază pe consecințele încălcării respective atât pentru interesul general, cât și pentru interesele particularilor. Astfel, protecția mediului înconjurător și sănătatea umană țin de interesul general. Or, executarea incompletă a Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) constituie un risc ridicat în această privință. Posibilitatea limitată a cetățenilor de a beneficia de apă curată și, în consecință, de a practica activități recreative ar putea să afecteze, în plus, sectorul turismului (
32
).
55.
În susținerea opiniei Comisiei se poate invoca faptul că – astfel cum a subliniat deja Curtea – nerespectarea obligației care rezultă din articolul 4 din Directiva privind apele reziduale, și anume cea de a supune apele urbane reziduale unei tratări secundare, riscă, prin însăși natura acestei obligații, să pună în pericol sănătatea umană și să afecteze mediul și, în principiu, doar pentru acest motiv, trebuie să fie considerată deosebit de gravă (
33
).
56.
În acest sens, Curtea a declarat deja că o neîndeplinire a obligațiilor prezintă un grad deosebit de gravitate atunci când neexecutarea unei hotărâri a Curții este de natură să prejudicieze mediul, a cărui protecție face parte din înseși obiectivele politicii Uniunii, în conformitate cu articolul 191 TFUE (
34
).
57.
Cu toate acestea, Portugalia se opune vehement argumentelor Comisiei cu privire la aglomerarea Matosinhos. Aceasta susține că apele urbane reziduale provenite de la aglomerarea menționată ar face deja obiectul unei tratări primare, iar calitatea apelor receptoare și a ecosistemelor aferente nu poate fi contestată (
35
). În plus, Portugalia contestă consecințele pentru sănătatea locuitorilor invocate de Comisie (
36
). Având în vedere executarea aproape completă a Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), coeficientul pentru gravitate nu ar putea fi mai mare de 1 (
37
).
58.
În acest context, Portugalia se întemeiază pe două argumente. Pe de o parte, aglomerarea Matosinhos respectă cerințele prevăzute de Directiva privind apele reziduale pentru ca o tratare secundară a apelor urbane reziduale să poată fi omisă. Pe de altă parte, apele provenite din Matosinhos ar fi de o calitate excelentă, iar temerile exprimate de Comisie în privința consecințelor pentru mediu și pentru sănătate ar fi neîntemeiate.
– Cu privire la cerința unei tratări secundare
59.
În ceea ce privește primul aspect, Portugalia susține că apele reziduale provenite de la aglomerarea Matosinhos și supuse unei tratări primare nu ar fi evacuate în apele lacurilor sau ale râurilor, ci în ape maritime extrem de tulburi, cu un conținut ridicat de sare. În aceste împrejurări, ar fi îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 8 alineatul (5) din Directiva privind apele reziduale, care prevede posibilitatea aplicării unor norme mai puțin riguroase (
38
). Comisia însăși a afirmat, în procesul‑verbal al Consiliului de adoptare a Directivei privind apele reziduale, că această dispoziție este aplicabilă Portugaliei (
39
).
60.
Acest argument nu este convingător pentru simplul motiv că aplicarea articolului 8 alineatul (5) din Directiva privind apele reziduale presupune, conform cuprinsului său, respectarea unei anumite proceduri. Statul membru în cauză trebuie să prezinte Comisiei documentele necesare, pe baza cărora aceasta adoptă o decizie. După cum susține însă Comisia, fără să fie contrazisă, Portugalia a solicitat, în anul 1999, aplicarea dispoziției în discuție în privința aglomerării Matosinhos, însă a retras această cerere ulterior (
40
).
61.
În orice caz, trebuie arătat că, ținând seama de condițiile speciale care există în Matosinhos, care nu determină excluderea a priori a aplicării articolului 8 alineatul (5) din Directiva privind apele reziduale, se poate preconiza un impact mai redus asupra mediului decât în alte zone.
– Cu privire la calitatea apelor din Matosinhos
62.
În plus, Portugalia susține că prin tratarea primară existentă a apelor reziduale se realizează o reducere medie a cererii chimice și biochimice de oxigen între 42 % și 43 %, ceea ce corespunde unei valori de două ori mai mari decât valoarea de 20 % impusă prin Directiva privind apele reziduale (
41
). În plus, apele urbane reziduale provenite de la aglomerarea Matosinhos și supuse tratării primare ar fi evacuate în mare prin intermediul unei conducte submarine situate la o depărtare de peste 2 km de coastă, astfel încât calitatea apelor litorale nu este afectată (
42
). Portugalia face de asemenea referire la analizele apei pentru scăldat din Matosinhos efectuate la intervale regulate și care confirmă calitatea excelentă a acesteia (
43
). În aceste condiții, nu există niciun motiv să se considere că ar exista un pericol pentru sănătatea locuitorilor sau pentru sectorul turismului (
44
). O tratare și mai riguroasă a apelor urbane reziduale nu ar prezenta un interes obiectiv semnificativ pentru mediu (
45
).
63.
În ceea ce privește reducerea cererii chimice și biochimice de oxigen, Portugalia susține că o reducere cu 20 % corespunde cerințelor prevăzute de Directiva privind apele reziduale în ceea ce privește tratarea primară a apelor reziduale. În schimb, în ceea ce privește tratarea secundară, în directivă se menționează drept valoare de referință o reducere a cererii chimice de oxigen cu cel puțin 75 % și a cererii biochimice de oxigen între 70 % și 90 %. Aceste valori nu sunt încă atinse.
64.
În plus, din datele prezentate de Portugalia rezultă că, într‑adevăr, calitatea apei pentru scăldat de pe majoritatea porțiunilor de plajă din Matosinhos este calificată drept „excepțională”. Cu toate acestea, calitatea apei din porțiunea de plajă „Azul‑Conchina”, în care, potrivit informațiilor necontestate ale Comisiei, sunt evacuate în mare apele reziduale supuse tratării primare, este evaluată doar cu calificativul „suficientă”, iar cea din porțiunea de plajă „Matosinhos”, care se află cel mai aproape de zona urbană a Matosinhos, doar cu calificativul „bună”. Astfel, deși aceste plaje sunt în continuare utilizabile în sensul Directivei 2006/7/CE privind calitatea apei pentru scăldat (
46
), faptul că nu s‑a atins o calitate excepțională reprezintă un indiciu în sensul că purificarea insuficientă a apelor reziduale afectează calitatea cursurilor de apă. În zona directă a scurgerii, efectele negative ar putea fi chiar mai semnificative.
65.
Argumentele Portugaliei potrivit cărora scăderea calității celor două zone pentru scăldat este cauzată doar de împrejurări excepționale de scurtă durată și fără nicio legătură cu funcționarea instalației de tratare a apelor reziduale par puțin convingătoare, din moment ce calificarea porțiunilor de plajă menționate se menține în mod neîntrerupt începând cu anul 2012. Prin urmare, trebuie admisă opinia exprimată de Comisie potrivit căreia există în mod evident un potențial de ameliorare. Realizarea tratării apelor reziduale poate contribui la această ameliorare.
66.
Așadar, trebuie să se plece de la premisa că neexecutarea Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) nu cauzează astfel daune grave mediului, dar poate afecta în continuare mediul și în special plajele din Matosinhos.
– Alte împrejurări agravante sau atenuante
67.
În plus, poate fi considerat agravant faptul că executarea completă a Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) este posibilă, conform calendarului prezentat de Portugalia, abia în anul 2019. Este vorba, așadar, despre o întârziere de aproape 20 de ani, întrucât obligația în discuție, cea de a supune unei tratări secundare apele urbane reziduale provenite din aglomerarea Matosinhos, ar fi trebuit să fie îndeplinită cel târziu la 31 decembrie 2000. Potrivit jurisprudenței, durata lungă de nerespectare a dreptului Uniunii conferă încălcării o pondere suplimentară (
47
), chiar dacă această împrejurare contribuie la individualizarea calculului coeficientului pentru durată.
68.
Pe de altă parte, trebuie să se țină seama de progresele înregistrate de Portugalia în legătură cu transpunerea Directivei privind apele reziduale, care sunt recunoscute și de Comisie (
48
).
69.
Astfel, mai există doar o singură aglomerare pentru care trebuie să se asigure conformitatea cu Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292). Este foarte puțin față de numărul aglomerărilor vizate inițial de această hotărâre, și anume 22. În ceea ce privește echivalentul‑locuitor, față de valoarea inițială de 3243600, mai rămâne să se asigure conformitatea cu directiva a unui echivalent‑locuitor de 287000. Aceasta corespunde unui grad de transpunere de peste 90 %. În consecință, Portugalia a redus în mod semnificativ efectele negative suplimentare asupra sănătății umane și asupra mediului rezultate din încălcarea constatată în Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292).
70.
Prin urmare, în lumina considerațiilor care precedă, ar trebui să se aplice un coeficient pentru gravitate de 1,5.
iv) Concluzie intermediară
71.
Luând ca temei un cuantum de bază de 670 de euro pe zi, înmulțit cu un coeficient pentru gravitate de 1,5, cu un coeficient pentru durată de 3 și cu un factor „n” de 3,35, rezultă o penalitate cu titlu cominatoriu în valoare de 10100,25 euro pe zi. Pare adecvat ca această sumă să fie rotunjită la 10000 de euro.
c) Cu privire la posibilitatea unei reduceri treptate a penalității cu titlu cominatoriu
72.
Comisia propune ca, la stabilirea penalității cu titlu cominatoriu, să se țină seama de progresele realizate de Portugalia în viitor în legătură cu executarea Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), astfel încât penalitatea cu titlu cominatoriu să fie redusă în funcție de numărul de echivalente‑locuitor pentru care se asigură conformitatea cu directiva.
73.
Portugalia sugerează de asemenea aplicarea unei penalități cu titlu cominatoriu degresive. Aceasta susține însă că, în cazul aglomerării Matosinhos, pretinsa încălcare se limitează la a nu supune apele urbane reziduale unei tratări secundare. Prin urmare, progresul înregistrat de lucrările de construcție corespunzătoare ar trebui să fie determinant pentru reducerea treptată a penalității cu titlu cominatoriu (
49
). Portugalia consideră că abordarea propusă de Comisie nu este nici realizabilă, nici posibilă în speță, întrucât apele urbane reziduale ar putea face obiectul unei tratări secundare abia după finalizarea lucrărilor de construcție. O reducere succesivă a echivalentelor‑locuitor vizate nu este, așadar, posibilă (
50
).
74.
Potrivit jurisprudenței Curții, pentru a garanta executarea completă a unei hotărâri, penalitatea cu titlu cominatoriu trebuie să fie impusă în principiu în integralitatea sa până când statul membru a adoptat toate măsurile necesare pentru a înceta neîndeplinirea obligațiilor constatată. În cazuri specifice, poate fi avută în vedere totuși o sancțiune care ia în considerare progresele eventuale realizate de un stat membru în executarea obligațiilor sale (
51
). Această concluzie corespunde principiului proporționalității, întrucât menținerea în continuare a întregii penalității cu titlu cominatoriu, independent de progresele înregistrate în legătură cu executarea primei hotărâri, nu ar mai fi adecvată și nu ar fi proporțională cu neîndeplinirea obligațiilor constatată (
52
).
75.
În acest sens, Curtea a aplicat deja de mai multe ori penalități cu titlu cominatoriu degresive. Cauzele priveau, pe de o parte, calitatea unui număr mare de ape pentru scăldat (
53
), recuperarea a numeroase ajutoare de stat acordate în temeiul unui regim național privind ajutoarele de stat (
54
) sau dezafectarea și reabilitarea unor depozite de deșeuri ilegale (
55
). Pe de altă parte, Curtea a procedat astfel și în două cauze care corespund, din punct de vedere structural, prezentei cauze, întrucât priveau de asemenea tratarea primară și, respectiv, tratarea secundară a apelor urbane reziduale (
56
).
76.
Contrar argumentației prezentate de Portugalia, în vederea reducerii treptate a penalității cu titlu cominatoriu, nu se are în vedere o conformare în funcție de progresele înregistrate în construirea instalației de tratare secundară pentru Matosinhos. Astfel, se poate vorbi despre un progres în executarea Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292) și despre o respectare a cerințelor prevăzute la articolul 4 din Directiva privind apele reziduale doar din momentul în care echivalentul‑locuitor suplimentar devine conform cu directiva menționată. Simpla continuare a lucrărilor de construcție, indiferent de stadiul avansat al acestora, nu determină însă o diminuare a atingerii aduse mediului; o asemenea diminuare este de așteptat abia după punerea în funcțiune a instalației de tratare secundară. Astfel cum a statuat deja Curtea în legătură cu Belgia și cu Grecia, pentru reducerea penalității cu titlu cominatoriu poate prezenta, așadar, relevanță doar reducerea echivalentelor‑locuitor care nu sunt în conformitate cu directiva (
57
). În ceea ce privește Luxemburgul, unde două instalații sunt încă în construcție, Curtea a refuzat chiar orice reducere a penalității cu titlu cominatoriu înainte de finalizarea celor două instalații (
58
). A acorda Portugaliei o reducere a penalității cu titlu cominatoriu pentru progresele legate de construirea instalațiilor ar conduce, în raport cu aceste alte state membre, la acordarea unui tratament preferențial.
77.
Întrucât Portugalia însăși susține că o majorare a echivalentelor‑locuitor conforme cu directiva și, prin urmare, o reducere a atingerii aduse mediului nu ar fi posibile în cazul aglomerării Matosinhos, ar trebui să se aplice o penalitate cu titlu cominatoriu fixă.
d) Concluzie intermediară
78.
Prin urmare, până la executarea integrală a Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), Republica Portugheză trebuie să fie obligată la plata către Comisia Europeană, în contul „Resurse proprii ale Uniunii Europene”, a unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 10000 de euro pe zi.
2. Cu privire la suma forfetară
79.
Potrivit jurisprudenței Curții, în plus față de penalitatea cu titlu cominatoriu se poate impune și o sumă forfetară (
59
). Impunerea unei sume forfetare trebuie, în fiecare speță, să depindă de ansamblul elementelor pertinente care se raportează atât la caracteristicile neîndeplinirii obligațiilor constatate, cât și la atitudinea proprie a statului membru vizat de procedura inițiată în temeiul articolului 260 TFUE. În această privință, dispoziția amintită învestește Curtea cu o largă putere de apreciere în scopul de a decide dacă trebuie sau nu trebuie impusă o astfel de sancțiune (
60
).
80.
Cu privire la calculul sumei forfetare, Comisia propune să se aplice metoda înmulțirii cuantumului de bază fix de 220 de euro pe zi cu coeficientul pentru gravitate și cu factorul „n”, care ar corespunde cuantumurilor propuse pentru calculul penalității cu titlu cominatoriu, precum și cu numărul de zile care au trecut de la prima hotărâre.
81.
În cazul actualizării acestor date în conformitate cu propunerea noastră privind calculul penalității cu titlu cominatoriu care trebuie impusă Portugaliei, prin stabilirea cuantumului de bază la 220 de euro, a factorului „n” la 3,35 și a coeficientului pentru gravitate la 1,5 (
61
), rezultă un cuantum de bază de 1105,50 euro. În raport cu data la care sunt prezentate aceste concluzii, respectiv 2485 de zile de la pronunțarea Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), rezultă o sumă forfetară de 2747167,50 euro. Presupunând că hotărârea va fi pronunțată după aproximativ trei luni de la prezentarea concluziilor, se poate avea în vedere aplicarea unei sume forfetare de 2846662,50 euro.
82.
Caracterul adecvat al acestei sume trebuie totuși examinat într‑un mod mai detaliat.
83.
Mai întâi, trebuie să se țină seama, cu titlu de circumstanță agravantă, de faptul că, deși s‑a asigurat între timp o situație conformă cu directiva în aglomerarea Vila Real de Santo António, trebuie totuși să se constate o neîndeplinire a obligațiilor și în privința acestor aglomerări în cadrul prezentei proceduri (
62
).
84.
În plus, potrivit jurisprudenței, pentru stabilirea sumei forfetare trebuie să se țină seama de „atitudinea” statului membru vizat (
63
).
85.
În acest context, trebuie să se ia în considerare aspectul că Comisia impută Portugaliei nerespectarea gravă a calendarelor prezentate de ea însăși (
64
).
86.
În schimb, Portugalia se prevalează de colaborarea permanentă care există între autoritățile sale și Comisie, precum și de informațiile detaliate pe care entitățile acesteia le‑ar fi transmis Comisiei.
87.
La stabilirea sumei forfetare trebuie să se țină seama de deficiențele din cadrul colaborării cu Comisia (
65
). Astfel cum rezultă din elementele din dosar, în urma pronunțării Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), a avut loc un schimb activ între Comisie și autoritățile portugheze. Nici Comisia nu critică de altfel disponibilitatea de a coopera a Portugaliei ca atare. Cu toate acestea, Comisia reproșează în mod întemeiat Portugaliei faptul că nu și‑a respectat în mod repetat propriile calendare. Astfel, finalizarea instalației de tratare a apelor reziduale pentru Matosinhos a fost notificată succesiv pentru decembrie 2011 (
66
), pentru aprilie 2013 (
67
), pentru decembrie 2013 (
68
), precum și, în final, pentru anul 2017 (
69
). Conform celui mai recent plan prezentat de Portugalia, instalația ar urma să fie pusă în funcțiune abia în a doua jumătate a anului 2019 (
70
). În mod similar, s‑a notificat că urma să se asigure conformitatea cu directiva a aglomerării Vila Real de Santo António înainte de sfârșitul anului 2010. În realitate, acest lucru a fost tergiversat până în anul 2015.
88.
În plus, Comisia invocă numărul ridicat de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor inițiate împotriva Portugaliei, care au condus și la pronunțarea unor hotărâri ale Curții în domeniul tratării apelor urbane reziduale. Acest lucru indică un comportament ilicit repetat, într‑un sector în care efectele asupra sănătății și asupra mediului ar fi deosebit de semnificative (
71
).
89.
Potrivit jurisprudenței Curții, o survenire repetată a unor conduite ilicite ale unui stat membru într‑un sector specific poate constitui un indiciu în sensul că prevenirea efectivă a repetării în viitor a unor încălcări similare ale dreptului Uniunii este de natură să necesite adoptarea unei măsuri disuasive, precum obligarea la plata unei sume forfetare (
72
). În realitate, în afară de Hotărârea Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292), s‑a constatat deja în alte patru hotărâri neîndeplinirea de către Portugalia a obligațiilor care îi revin în temeiul Directivei privind apele reziduale (
73
).
90.
În acest context, propunem obligarea Republicii Portugheze la plata unei sume forfetare de trei milioane de euro.
V – Cu privire la cheltuielile de judecată
91.
În temeiul articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
92.
Comisia a solicitat obligarea Portugaliei la plata cheltuielilor de judecată și este necesar să se constate neîndeplinirea obligațiilor. Această împrejurare este suficientă, conform jurisprudenței, pentru a obliga Portugalia la plata cheltuielilor de judecată (
74
), chiar dacă nu sunt admise concluziile Comisiei în sensul aplicării unei penalități cu titlu cominatoriu și a unei sume forfetare în cuantumuri mai mari.
VI – Concluzii
93.
Având în vedere toate considerațiile care precedă, propunem Curții să se pronunțe după cum urmează:
„1)
Prin neadoptarea până la 21 aprilie 2014, data expirării termenului stabilit de Comisia Europeană, a tuturor măsurilor necesare pentru executarea Hotărârii Comisia/Portugalia (C‑530/07, EU:C:2009:292), Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 260 alineatul (1) TFUE.
2)
Obligă Republica Portugheză la plata către Comisia Europeană, în contul «Resurse proprii ale Uniunii Europene», a unei penalități cu titlu cominatoriu în cuantum de 10000 de euro pe zi, până la executarea integrală a Hotărârii Comisia/Portugalia (EU:C:2009:292).
3)
Obligă Republica Portugheză la plata către Comisia Europeană, în contul «Resurse proprii ale Uniunii Europene», a unei sume forfetare în cuantum de trei milioane de euro.
4)
Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.”
(
1
)	Limba originală: germana.
(
2
)	Directiva Consiliului din 21 mai 1991 privind tratarea apelor urbane reziduale (JO L 135, p. 40, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 43), astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/15/CE a Comisiei din 27 februarie 1998 (JO L 67, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 4, p. 201).
(
3
)	Hotărârile Comisia/Spania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punctul 67), Comisia/Republica Cehă (C‑241/11, EU:C:2013:423, punctul 23), Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 32), Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 27) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 29).
(
4
)	Hotărârile Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428, punctul 140) și Comisia/Italia (C‑367/14, EU:C:2015:611, punctul 85).
(
5
)	Hotărârile Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctul 36), Comisia/Spania (C‑184/11, EU:C:2014:316, punctul 58), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 86) și Comisia/Italia (C‑367/14, EU:C:2015:611, punctul 86).
(
6
)	Hotărârile Comisia/Portugalia (C‑70/06, EU:C:2008:3, punctul 34), Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428, punctul 112), Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctul 37), Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 64) și Comisia/Italia (C‑367/14, EU:C:2015:611, punctul 87).
(
7
)	Hotărârile Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428, punctul 59), Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctul 42), Comisia/Luxemburg (C‑576/11, EU:C:2013:773, punctul 43), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 87) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 47).
(
8
)	Punctele 18 și 22 din memoriul în duplică.
(
9
)	Hotărârile Comisia/Italia (C‑565/10, EU:C:2012:476, punctele 37 și 38), Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 48) și Comisia/Portugalia (C‑398/14, EU:C:2016:61, punctul 39).
(
10
)	Hotărârea Comisia/Italia (C‑565/10, EU:C:2012:476, punctul 38).
(
11
)	Hotărârea Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 48).
(
12
)	Hotărârea Comisia/Portugalia (C‑398/14, EU:C:2016:61, punctul 39).
(
13
)	A se vedea scrisoarea autorităților portugheze din 23 aprilie 2014, prin care s‑a răspuns la scrisoarea de punere în întârziere a Comisiei din 21 februarie 2014 (anexa A 11 la cererea introductivă).
(
14
)	Punctul 31 din memoriul în duplică.
(
15
)	Punctul 32 din memoriul în duplică, precum și anexa D 2 la acesta.
(
16
)	Hotărârile Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctul 45), Comisia/Spania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punctul 114), Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 66), Comisia/Luxemburg (C‑576/11, EU:C:2013:773, punctul 45), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 94) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 49).
(
17
)	Hotărârile Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 68), Comisia/Luxemburg (C‑576/11, EU:C:2013:773, punctul 46), Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 52), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 95) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 52).
(
18
)	Hotărârile Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428, punctele 114 și 115), Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctele 56 și 57), Comisia/Spania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punctele 118 și 119), Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 69), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 97) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 54).
(
19
)	Hotărârile Comisia/Irlanda (C‑279/11, EU:C:2012:834, punctul 78), Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 58), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 104) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 60).
(
20
)	C(2015) 5511 final.
(
21
)	Hotărârile Comisia/Portugalia (C‑70/06, EU:C:2008:3, punctul 45), Comisia/Spania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punctul 120), Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 57) și Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 102).
(
22
)	Hotărârile Comisia/Spania (C‑278/01, EU:C:2003:635, punctul 27), Comisia/Irlanda (C‑374/11, EU:C:2012:827, punctul 21), Comisia/Portugalia (C‑76/13, EU:C:2014:2029, punctul 57) și Comisia/Italia (C‑367/14, EU:C:2015:611, punctul 95).
(
23
)	Hotărârea Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 59).
(
24
)	Hotărârea Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 54).
(
25
)	Hotărârea Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 54).
(
26
)	Hotărârea Comisia/Luxemburg (C‑576/11, EU:C:2013:773, punctul 52).
(
27
)	Hotărârea Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 103).
(
28
)	Hotărârea Comisia/Italia (C‑367/14, EU:C:2015:611, punctul 98).
(
29
)	A se vedea punctul 73 din memoriul în apărare și punctul 59 din memoriul în duplică.
(
30
)	Punctul 46 din memoriul în replică.
(
31
)	A se vedea punctele 25-32 din cererea introductivă.
(
32
)	A se vedea punctele 35-37 din cererea introductivă.
(
33
)	Hotărârea Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 55).
(
34
)	Hotărârile Comisia/Irlanda (C‑279/11, EU:C:2012:834, punctul 72) și Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 56).
(
35
)	Punctele 21 și 23 din memoriul în răspuns.
(
36
)	Punctul 25 din memoriul în răspuns.
(
37
)	Punctul 71 din memoriul în răspuns.
(
38
)	Punctele 27 și 32 din memoriul în răspuns.
(
39
)	Punctul 29 din memoriul în răspuns.
(
40
)	A se vedea punctul 21 din memoriul în replică și anexa C 2 la aceasta.
(
41
)	Punctul 23 din memoriul în răspuns.
(
42
)	Punctul 33 din memoriul în răspuns.
(
43
)	A se vedea punctul 28 din memoriul în duplică și punctele 33 și 34 din memoriul în răspuns.
(
44
)	Punctul 34 din memoriul în răspuns.
(
45
)	Punctul 27 din memoriul în duplică.
(
46
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 15 februarie 2006 privind gestionarea calității apei pentru scăldat și de abrogare a Directivei 76/160/CEE (JO L 64, p. 37, Ediție specială, 15/vol. 15, p. 229).
(
47
)	Hotărârea Comisia/Irlanda (C‑374/11, EU:C:2012:827, punctul 38).
(
48
)	A se vedea Hotărârea Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 58).
(
49
)	Punctul 47 din memoriul în răspuns.
(
50
)	Punctul 41 și următoarele din memoriul în duplică.
(
51
)	Hotărârile Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 60), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 106) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 62). A se vedea în acest sens și Hotărârile Comisia/Spania (C‑278/01, EU:C:2003:635, punctele 43-51), Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctele 47-55) și Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 73 și următoarele).
(
52
)	A se vedea Hotărârile Comisia/Spania (C‑278/01, EU:C:2003:635, punctul 48 și următoarele) și Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctul 49).
(
53
)	Hotărârea Comisia/Spania (C‑278/01, EU:C:2003:635).
(
54
)	Hotărârea Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740).
(
55
)	Hotărârile Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405) și Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407).
(
56
)	Hotărârile Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684).
(
57
)	A se vedea Hotărârile Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 73) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 66).
(
58
)	Hotărârea Comisia/Luxemburg (C‑576/11, EU:C:2013:773).
(
59
)	Hotărârile Comisia/Grecia (C‑369/07, EU:C:2009:428, punctul 143), Comisia/Spania (C‑610/10, EU:C:2012:781, punctul 140), Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 71), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 113) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 72).
(
60
)	Hotărârile Comisia/Belgia (C‑533/11, EU:C:2013:659, punctul 50 și următoarele), Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 73), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 114) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 73).
(
61
)	Punctul 70 din prezentele concluzii.
(
62
)	A se vedea punctele 17 și 19 din prezentele concluzii.
(
63
)	A se vedea elementele de probă de la nota de subsol 60.
(
64
)	Punctul 45 din cererea introductivă.
(
65
)	A se vedea Hotărârea Comisia/Grecia (C‑407/09, EU:C:2011:196, punctul 33).
(
66
)	Scrisoarea din 16 februarie 2010, anexa A 4 la cererea introductivă.
(
67
)	Scrisoarea din 6 octombrie 2010, anexa A 5 la cererea introductivă.
(
68
)	Scrisoarea din 12 decembrie 2011, anexa A 7 la cererea introductivă.
(
69
)	Scrisoarea din 23 aprilie 2014, anexa A 11 la cererea introductivă.
(
70
)	Punctul 32 din memoriul în duplică, precum și anexa D 2 la acesta.
(
71
)	Punctul 50 din cererea introductivă.
(
72
)	Hotărârile Comisia/Franța (C‑121/07, EU:C:2008:695, punctul 69), Comisia/Italia (C‑496/09, EU:C:2011:740, punctul 90), Comisia/Spania (C‑184/11, EU:C:2014:316, punctul 78) și Comisia/Irlanda (C‑279/11, EU:C:2012:834, punctul 70).
(
73
)	Hotărârile Comisia/Portugalia (C‑233/07, EU:C:2008:271), Comisia/Portugalia (C‑526/09, EU:C:2010:734), Comisia/Portugalia (C‑220/10, EU:C:2011:558) și Comisia/Portugalia (C‑398/14, EU:C:2016:61).
(
74
)	Hotărârile Comisia/Grecia (C‑378/13, EU:C:2014:2405, punctul 81), Comisia/Italia (C‑196/13, EU:C:2014:2407, punctul 122), Comisia/Suedia (C‑243/13, EU:C:2014:2413, punctul 68) și Comisia/Grecia (C‑167/14, EU:C:2015:684, punctul 81).