HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a doua)
9 ianuarie 2007
Cauza T‑288/04
Kris Van Neyghem
împotriva
Comitetului Regiunilor Uniunii Europene
„Funcționari – Numire – Încadrare în grad și în treaptă – Fișe de salariu – Reclamație tardivă – Admisibilitate”
Obiectul: Acțiune în anulare împotriva Deciziei nr. 87/03 a Comitetului Regiunilor din 26 martie 2003, prin care reclamantul este încadrat
definitiv în gradul B 5, treapta 4
Decizia: Respinge acțiunea ca inadmisibilă. Comitetul Regiunilor Uniunii Europene va suporta toate cheltuielile de judecată.
Sumar
Funcționari – Acțiune – Reclamație administrativă prealabilă – Termene
(Statutul funcționarilor, art. 25 al doilea paragraf, art. 90 și art. 91)
Comunicarea fișei de salarizare lunare declanșează curgerea termenului în care poate fi atacată o decizie administrativă în
cazul în care din această fișă reies clar existența și conținutul acestei decizii și atunci când decizia în cauză are un obiect
exclusiv pecuniar, care poate fi, prin natura sa, evidențiat de o asemenea fișă.
Acest lucru nu este însă valabil în ceea ce privește o decizie de încadrare definitivă în grad și în treaptă a unui funcționar,
al cărei obiect principal nu are, în sine, un caracter exclusiv pecuniar, ci privește un element esențial al situației profesionale
a funcționarului. O decizie atât de importantă nu poate să reiasă în mod clar dintr‑o simplă fișă de salarizare. Aceasta din
urmă constituie un mijloc inadecvat de a informa persoana interesată cu privire la adoptarea unei decizii de o asemenea importanță,
și aceasta mai ales în cazul în care fișa de salarizare nu se referă în niciun fel la grad și la treaptă. Într‑adevăr, ținând
seama de norma prevăzută la articolul 25 al doilea paragraf din statut și de principiul potrivit căruia administrației îi
revine obligația de a se asigura că funcționarii pot lua cunoștință în mod efectiv și cu ușurință de actele administrative
care îi vizează individual, principiu care se întemeiază în special pe obligația de solicitudine care le revine instituțiilor
față de funcționarii lor, un funcționar care dă dovadă de o diligență normală și despre care se presupune că într‑adevăr cunoaște
normele care reglementează salarizarea sa poate să se aștepte ca decizia prin care se stabilește încadrarea sa definitivă
în grad și în treaptă să îi fie comunicată în scris.
Cu toate acestea, faptul că administrația nu și‑a îndeplinit obligația de a‑i comunica în scris funcționarului decizia de
încadrare definitivă referitoare la acesta nu îl scutește pe funcționar de obligația de a da dovadă de toată diligența necesară,
în special în cazul în care se dovedește că, în realitate, funcționarul nu ignora faptul că fusese adoptată o decizie de încadrare
definitivă în privința sa. De altfel, ținând seama de contextul juridic și de situația de fapt din momentul comunicării fișelor
de salarizare, caracterizate de faptul că funcționarul stagiar știa că urmează să fie adoptată o decizie de încadrare definitivă,
fișele de salarizare pot fi de natură să îl atenționeze pe funcționar că a avut loc o schimbare a situației sale individuale,
modificarea substanțială a salariului de bază și regularizarea retroactivă a acestuia neputând astfel să nu fie remarcate
de o persoană care dă dovadă de toată diligența cerută din partea unui funcționar normal informat. În acest caz, funcționarul
are, cel puțin, obligația să solicite administrației informații referitoare la cauza modificării salariului său de bază și,
dacă este cazul, să solicite textul integral al deciziei care stă la baza acestei modificări într‑un termen rezonabil, pentru
a lua cunoștință în mod exact de conținutul și de motivarea actului în cauză, astfel încât să își poată exercita dreptul de
a introduce o reclamație. În această privință, o perioadă de mai mult de cinci luni începând de la primirea primelor fișe
de salarizare care indicau o modificare substanțială a salariului său de bază nu ar putea fi considerată nicidecum ca fiind
rezonabilă, chiar dacă reclamantul credea, cu bună‑credință, că se va ajunge la un acord cu administrația fără introducerea
unei reclamații, întrucât eventuala existență a unui astfel de acord nu îl scutește pe funcționar de obligația de a respecta
termenele pentru introducerea unei reclamații, care sunt de ordine publică.
(a se vedea punctele 39-43 și 47-50)
Trimitere la: Curte 23 ianuarie 1997, Coen, C‑246/95, Rec., p. I‑403, punctul 21; Tribunal, 16 martie 1993, Blackman/Parlamentul
European, T‑33/89 și T‑74/89, Rec., p. II‑249, punctul 34; Tribunal 24 aprilie 1996, A/Parlamentul European, T‑6/94, RecFP,
p. I‑A‑191 și II‑555, punctul 52; Tribunal 24 martie 1998, Becret‑Danieau și alții/Parlamentul European, T‑232/97, RecFP,
p. I‑A‑157 și II‑495, punctele 31 și 32; Tribunal 24 iunie 2004, Österholm/Comisia, T‑190/02, RecFP, p. I‑A‑197 și II‑877,
punctul 32; Tribunal 16 februarie 2005, Reggimenti/Parlamentul European, T‑354/03, RecFP, p. I‑A‑33 și II‑147, punctele 38
și 39; Tribunal 4 mai 2005, Schmit/Comisia, T‑144/03, RecFP, p. I‑A‑101 și II‑465, punctul 146