Ediție provizorie
CONCLUZIILE AVOCATEI GENERALE
DOAMNA MAJA BRKAN
prezentate la 4 februarie 2026(1)
Cauzele conexate T‑685/24 și T‑686/24 [Jelgratz și Buchgint](i)
A (T‑685/24)
B (T‑686/24)
împotriva
Hauptzollamt
[cereri de decizie preliminară formulate de Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Tribunalul Fiscal din Berlin‑Brandenburg, Germania)]
„ Trimitere preliminară – Accize – Directiva 2008/118/CE – Directiva (UE)
2020/262 – Produse achiziționate de o persoană particulară și transportate dintr‑un stat membru în altul – Produse destinate uzului propriu al persoanei particulare – Noțiune – Practică națională care exclude din această noțiune produsele achiziționate cu scopul de a le transfera cu titlu gratuit către o altă persoană ”
Introducere
1.        Cererile de decizie preliminară privesc interpretarea articolului 32 din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE (JO 2009, L 9, p. 12), precum și a articolului 32 din Directiva (UE) 2020/262 a Consiliului din 19 decembrie 2019 de stabilire a regimului general al accizelor (JO 2020, L 58, p. 4).
2.        Aceste cereri au fost formulate în cadrul a două litigii între A și B, pe de o parte, și Hauptzollamt Frankfurt (Oder) (Biroul Vamal Principal din Frankfurt‑pe‑Oder, Germania, denumit în continuare „administrația fiscală”),
pe de altă parte, în legătură cu plata taxei pe tutun aferente țigaretelor și altor produse din tutun prelucrat pe care aceste persoane le transportau din Polonia către Germania. Această taxă, instituită prin Tabaksteuergesetz (Legea privind impozitarea tutunului), stabilește în acest din urmă stat membru o acciză printre altele pe produsele din tutun prelucrat.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3.        Sunt relevante în cadrul prezentelor cauze în special articolele 32 și 33 din Directivele 2008/118 și 2020/262.
Dreptul național
4.        Potrivit articolului 39 alineatul (2) din Tabaksteuerverordnung (Regulamentul privind impozitarea tutunului, denumit în continuare „TabStV”), atât în versiunea aplicabilă de la 1 iulie 2021 la 28 octombrie 2022, cât și în cea aplicabilă începând de la 29 octombrie 2022:
„Transferul de produse din tutun, chiar și cu titlu gratuit, nu este considerat uz propriu în sensul articolului 22 [din Legea privind impozitarea tutunului], indiferent de cantitatea introdusă.”
Litigiile principale și întrebările preliminare
Cauza T‑685/24
5.        La data de 6 august 2022, la sosirea cu mașina în Germania din Polonia, A făcut obiectul unui control efectuat de autoritățile vamale. Autoritățile respective au constatat că transporta 800 de țigarete cu marcaj fiscal polonez. Această persoană a declarat că transporta țigaretele pentru o cunoștință și că el însuși era nefumător. Autoritățile vamale au stabilit în acest caz, printr‑o decizie de impunere, o taxă pe tutun în cuantum de 144,17 euro și au confiscat țigaretele care, potrivit lui A, aveau o valoare de 135,83 euro.
6.        În cadrul acțiunii introduse la instanța de trimitere împotriva acestei decizii de impunere, A arată printre altele că a cumpărat țigaretele confiscate pentru a le oferi tatălui său care locuiește în Germania și că, în consecință, acestea trebuie considerate ca fiind cumpărate pentru „uzul propriu”. Ca răspuns la acest argument, administrația fiscală susține că, în conformitate cu articolul 39 din TabStV, țigaretele în cauză au fost introduse în Germania în scopuri comerciale din moment ce nu urmau să fie fumate de A. Astfel, aceste țigarete nu ar fi scutite de accize.
7.        În aceste condiții, Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Tribunalul Fiscal din Berlin‑Brandenburg, Germania) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 32 din [Directiva 2008/118] trebuie interpretat în sensul că se opune unei interpretări naționale potrivit căreia «uzul propriu» este exclus în cazul achiziționării de produse din tutun în vederea transferului către o altă persoană, chiar dacă acesta este efectuat cu titlu gratuit, indiferent de cantitatea introdusă?
2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
Articolul 32 din [Directiva 2008/118] trebuie interpretat în sensul că, ținând seama de celelalte criterii – în special de criteriul cantitativ –, noțiunea de «uz propriu» include cadourile către rude apropiate, dar nu și cadourile către alte persoane?”
Cauza T‑686/24
8.        La data de 27 aprilie 2023, cu ocazia unui control la frontiera germană, autoritățile vamale l‑au controlat pe B, care venea
dinspre Polonia. Cu această ocazie, B a declarat că transporta două cartușe de țigarete și un cartuș de tutun încălzit (Heets) cu marcaj fiscal polonez. În particular, B a declarat că cele două cartușe de țigarete erau pentru uz propriu, în timp ce tutunul încălzit era destinat fiicei sale. Cartușul de tutun încălzit (Heets) a fost confiscat de autoritățile vamale și lui B
i‑a fost impusă plata unei taxe pe tutun în cuantum de 28,63 euro.
9.        În cadrul procedurii în fața instanței de trimitere, B contestă măsurile luate împotriva sa. Potrivit autorității fiscale, nu este necesară scutirea țigaretelor de la plata accizei. În particular, în măsura în care B avea intenția de a oferi cartușul de Heets fiicei sale, nu se putea considera, în conformitate cu articolul 39 din TabStV, că acesta a fost introdus în Germania pentru „uzul propriu” al lui B.
10.      În aceste condiții, Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Tribunalul Fiscal din Berlin‑Brandenburg) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 32 din [Directiva 2020/262] trebuie interpretat în sensul că se opune unei interpretări naționale potrivit căreia «uzul propriu» este exclus în cazul achiziționării de produse din tutun în vederea transferului către o altă persoană, chiar dacă acesta este efectuat cu titlu gratuit, indiferent de cantitatea introdusă?
2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
Articolul 32 din [Directiva 2020/262] trebuie interpretat în sensul că, ținând seama de celelalte criterii – în special de criteriul cantitativ –, noțiunea de «uz propriu» include cadourile către rude apropiate, dar nu și cadourile către alte persoane?”
11.      În cadrul procedurii în fața Tribunalului, au depus observații guvernele german și suedez, precum și Comisia Europeană.
Analiză
Cu privire la prima întrebare
12.      Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 32 din Directiva 2008/118 și articolul 32 din Directiva 2020/262 se opun unei reglementări naționale potrivit căreia noțiunea de „uz propriu” nu include achiziționarea de produse din tutun de către o persoană
particulară într‑un stat membru în vederea transferului cu titlu gratuit către un terț într‑un alt stat membru, indiferent de cantitatea din produsele respective care are vocația de a fi transferată.
Considerații introductive
13.      Pentru a proceda la interpretarea articolului 32 din Directivele 2008/118 și 2020/262 în scopul de a răspunde la prima întrebare, se impun mai multe considerații introductive.
14.      În primul rând, având în vedere enunțurile deciziilor de trimitere, pe plan temporal, Directiva 2008/118 se aplică în împrejurările din cauza T‑685/24, a cărei situație de fapt s‑a
produs
în august 2022(2). În ceea ce privește Directiva 2020/262, aceasta se aplică în împrejurările din cauza T‑686/24, a cărei situație de fapt s-a produs în aprilie 2023(3). Textul articolului 32 din Directiva 2020/262, deși nu prezintă exact aceeași formulare, corespunde în esență articolului 32 din Directiva 2008/118(4). De asemenea, dispozițiile acestor două directive utile pentru interpretarea noțiunii de „uz propriu”, la fel ca obiectivele urmărite de directivele menționate, sunt în esență analoge. În consecință, cele două cauze pot fi examinate împreună.
15.      În al doilea rând, cauzele principale privesc produse din tutun prelucrat(5), care sunt „produse accizabile” în temeiul articolului 1 alineatul (1) litera (c) din Directivele 2008/118 și 2020/262(6). În speță, produsele din tutun eliberate pentru consum într‑un stat membru au fost achiziționate în acest stat membru și deplasate spre teritoriul unui alt stat membru. Rezultă că împrejurările din cauzele principale intră sub incidența dispozițiilor din capitolul V din Directiva 2008/118, intitulat „Deplasarea și impozitarea produselor accizabile după eliberarea pentru consum”, și din capitolul V din Directiva 2020/262, intitulat „Deplasarea și impozitarea produselor accizabile după eliberarea pentru consum”. În fiecare directivă, aceste capitole prevăd trei regimuri distincte, și anume cel care vizează achiziții realizate de o persoană particulară, cel aplicabil produselor livrate sau deținute în scopuri comerciale
și regimul vânzării la distanță.
16.      Regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară prevede că accizele sunt achitate în statul membru de achiziție a produselor accizabile. Pentru a beneficia de acest regim, articolul 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 impune îndeplinirea a trei condiții. Primo, produsele accizabile trebuie să fie achiziționate de o persoană particulară, secundo, aceste produse trebuie să fie transportate dintr‑un stat membru în altul de același particular și, tertio, produsele respective trebuie să fie achiziționate pentru „uzul propriu” al persoanei respective. Potrivit jurisprudenței, aceste trei condiții, care erau deja prevăzute la articolul 8 din Directiva 92/12/CEE(7), trebuie să permită stabilirea caracterului strict personal al deținerii mărfurilor supuse accizelor care sunt achiziționate într‑un stat, apoi transportate către un alt stat(8).
17.      În speță, instanța de trimitere constată că este cert că primele două condiții sunt îndeplinite. Rămâne astfel să se verifice dacă a treia condiție, referitoare la satisfacerea „nevoilor personale” ale persoanei particulare care a achiziționat produse accizabile, ar putea fi de asemenea îndeplinită. Această calificare drept produse achiziționate pentru „uzul propriu” este esențială în măsura în care produsele achiziționate de o persoană particulară în alt scop decât pentru uzul propriu țin de regimul deținerii în scopuri comerciale prevăzut de Directiva 2008/118 sau de cel al livrării în scopuri comerciale prevăzut de Directiva 2020/262(9). Or, în conformitate cu articolul 33 alineatul (1) primul paragraf din Directivele 2008/118 și 2020/262, produsele accizabile cărora li se aplică regimul deținerii sau livrării în scopuri comerciale sunt supuse accizelor în statul membru de destinație atunci când sunt deținute sau livrate în scopuri comerciale.
18.      În al treilea rând, în cadrul interpretării dispozițiilor referitoare la regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară, în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Joustra, Curtea a considerat că condiția referitoare la „uzul propriu” al persoanei particulare impune ca „produsele să fie destinate satisfacerii nevoilor personale ale persoanei particulare care le‑a achiziționat și că, prin urmare, exclude produsele achiziționate de o persoană particulară pentru a satisface nevoile altor persoane particulare”(10). Trebuie subliniat că această interpretare a fost efectuată în circumstanțe de fapt caracterizate de o persoană particulară care a achiziționat într‑un stat membru o cantitate foarte mare de produse accizabile (și anume vin)(11) pentru uzul propriu și pentru cel al unor terți, din care partea care nu era destinată satisfacerii nevoilor personale îi era plătită de terții respectivi.
19.      Aceste circumstanțe de fapt din această cauză Joustra diferă în mod semnificativ față de cauzele principale, caracterizate prin achiziții efectuate de o persoană particulară în vederea unui transfer cu titlu gratuit către terți membri ai familiei cumpărătorului și în care cantitățile de produse din tutun transportate dintr‑un stat membru în altul nu depășesc nivelurile orientative prevăzute la articolul 32 alineatul (3) litera (a) din Directivele 2008/118 și 2020/262. Astfel, prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere urmărește să afle dacă interpretarea noțiunii de „uz propriu” al persoanei particulare reținute de Curte în cauza Joustra trebuie să fie aplicată și în cauzele cu care este sesizată.
20.      Pentru a răspunde la această nedumerire a instanței de trimitere, trebuie, mai întâi, să se stabilească dacă noțiunea de „uz propriu” în sensul articolului 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 constituie o noțiune autonomă de drept al Uniunii care trebuie să facă obiectul unei interpretări uniforme pe teritoriul tuturor statelor membre.
Noțiunea de „uz propriu”: o noțiune autonomă de drept al Uniunii
21.      În cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea EMU Tabac, Curtea a considerat că textul articolului 8 din Directiva 92/12 nu cuprindea nicio trimitere expresă la reglementarea națională(12). Prin urmare, noțiunile care figurează în această dispoziție, și anume noțiunile de „persoane particulare”, de „uz propriu” și de „transport[…] de acestea”, constituiau noțiuni autonome ale dreptului Uniunii care, în lipsa unei trimiteri exprese la dreptul statelor membru pentru a stabili sensul și domeniul lor de aplicare, trebuiau în mod normal să primească în întreaga Uniune o interpretare autonomă și uniformă(13).
22.      Trebuie arătat că modul de redactare a articolului 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 este în esență similar cu cel al articolului 8 din Directiva 92/12. Desigur, în Directivele 2008/118 și 2020/262, legiuitorul a adăugat un al doilea alineat la articolul 32, care nu figura la articolul 8 din Directiva 92/12. Potrivit articolului 32 alineatul (2) din Directivele 2008/118 și 2020/262, pentru a stabili dacă produsele accizabile menționate la alineatul (1) sunt destinate uzului propriu al unei persoane particulare, statele membre iau în considerare cel puțin elementele menționate la articolul 32 alineatul (2) literele (a)-(e) din Directivele 2008/118 și 2020/262. Cu toate acestea, adăugarea alineatului (2) respectiv nu poate fi considerată ca fiind o trimitere expresă la dreptul național de natură să împiedice Tribunalul să dea, potrivit articolului 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262, o definiție autonomă și uniformă în temeiul dreptului Uniunii. Astfel, articolul 32 alineatul (2) din directivele menționate nu prevede că noțiunea de „uz propriu” este stabilită în conformitate cu legislația națională a statelor membre. Această dispoziție stabilește doar o listă neexhaustivă de criterii de care statele membre trebuie să țină seama pentru a permite să se aprecieze dacă achiziția de bunuri accizabile intră sub incidența noțiunii de „uz propriu”, care constituie o noțiune autonomă de drept al Uniunii.
23.      Desigur, pentru a stabili dacă un produs accizabil este destinat uzului propriu al unei persoane particulare, în cadrul aplicării criteriului prevăzut la articolul 32 alineatul (2) litera (e) din Directivele 2008/118 și 2020/262, referitor la cantitatea de produse accizabile, statele membre dispun de o anumită marjă de apreciere. Într‑adevăr, la punerea în aplicare a acestui criteriu cantitativ, articolul 32 alineatul (3) prevede că statele membre pot stabili niveluri orientative, exclusiv ca element doveditor, precizându‑se că, pentru produsele din tutun, nivelurile respective nu pot fi mai mici decât 800 de bucăți pentru țigarete și 1,0 kg pentru tutunul de fumat. Din această flexibilitate permisă de Directivele 2008/118 și 2020/262 rezultă că calificarea unei achiziții destinate uzului propriu al unei persoane particulare poate varia de la un stat membru la altul.
24.      Cu toate acestea, dat fiind că articolul 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 nu cuprinde nicio trimitere expresă la dreptul statelor membre pentru a stabili sensul și domeniul său de aplicare, interpretarea noțiunii de „uz propriu”, ca atare, nu poate varia de la un stat membru la altul. De exemplu, dacă statele membre ar dispune de o marjă de apreciere pentru a stabili dacă achiziționarea produselor accizabile de către o persoană particulară într‑un stat membru pentru a le transfera cu titlu gratuit către terți într‑un alt stat membru constituie sau nu o achiziție de către o persoană particulară pentru „uz propriu”, ar exista un risc de divergențe la punerea în aplicare a acestei noțiuni de natură să aducă atingere cerinței aplicării uniforme a dreptului Uniunii.
Cu privire la interpretarea noțiunii de „uz propriu”
25.      Potrivit unei jurisprudențe constante, la interpretarea unei dispoziții a dreptului Uniunii trebuie să se țină seama nu numai de termenii acesteia și de obiectivele pe care le urmărește, ci și de contextul său, precum și de ansamblul dispozițiilor dreptului Uniunii, geneza unei astfel de dispoziții putând de asemenea să ofere elemente importante pentru interpretarea acesteia(14).
–       Interpretarea literală
26.      Anumite versiuni lingvistice ale articolului 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262, ale căror versiuni în limbile engleză („own use”), italiană („uso personale”), spaniolă („uso propio”), portugheză („uso pessoal”), slovenă („lastno uporabo”) și croată („vlastitu uporabu”) utilizează expresii potrivit cărora bunurile accizabile trebuie să fie utilizate cu titlu personal de persoana particulară care le achiziționează.
27.      Alte versiuni lingvistice utilizează expresii potrivit cărora nu se poate exclude ca produsele accizabile să poată fi utilizate de o altă persoană decât persoana particulară care le‑a achiziționat. Acest lucru este valabil în special în cazul versiunilor în limbile franceză („besoins propres”), germană („Eigenbedarf”) și neerlandeză („eigen behoeften”). În fapt, într‑o anumită măsură, aceste expresii ar putea admite că satisfacerea unui „uz propriu” ar putea include anumite achiziții de produse efectuate în vederea unui transfer cu titlu gratuit către un terț.
28.      Astfel, modul de redactare a articolului 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 nu permite să se stabilească în mod univoc dacă noțiunea de „uz propriu” impune în mod obligatoriu o utilizare a produselor din tutun de către persoana particulară care le‑a achiziționat în alt stat membru.
–       Interpretarea contextuală
29.      Trebuie să se verifice dacă contextul în care se înscrie noțiunea de „uz propriu” poate oferi indicații pentru a se stabili dacă această noțiune ar trebui interpretată în sensul că include produsele din tutun achiziționate de un particular în vederea unui transfer cu titlu gratuit către un terț.
30.      Atunci când produse deja eliberate pentru consum într‑un stat membru sunt transportate către un alt stat membru, capitolul V din Directivele 2008/118 și 2020/262 prevede trei regimuri distincte:
cel aplicabil achizițiilor realizate de o persoană particulară prevăzut la articolul 32 din Directivele 2008/118 și 2020/262, cel al deținerii sau livrării în scopuri comerciale prevăzut la articolele 33 și 34 din Directiva 2008/118 și la articolele 32-43 din Directiva 2020/262 și cel al vânzării la distanță prevăzut la articolul 36 din Directiva 2008/118 și la articolul 44 din Directiva 2020/262.
31.      Pe de o parte, regimul deținerii sau livrării în scopuri comerciale nu se aplică atunci când produsele accizabile țin de regimul vânzării la distanță.
32.      Pe de altă parte, în ceea ce privește relația dintre regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară și regimul deținerii în scopuri comerciale care era prevăzută de Directiva 92/12, în Concluziile pronunțate în cauza Joustra, avocatul general Jacobs considerase că „produsele achiziționate de persoanele particulare pentru uz propriu și cele deținute în scopuri comerciale constituie categorii care se exclud reciproc”(15). De asemenea, în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Metro Cash & Carry Danmark, Curtea a amintit că „produsele care nu sunt deținute în scopuri personale trebuie în mod necesar să fie considerate ca fiind deținute în scopuri comerciale”(16). Acest raport de excludere reciprocă între regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară și cel al deținerii sau livrării în scopuri comerciale reiese de asemenea din evoluția reglementării. Astfel, în conformitate cu articolul 33 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2008/118 și cu articolul 33 alineatul (2) din Directiva 2020/262, regimul deținerii sau livrării în scopuri comerciale nu se aplică atunci când produsele accizabile țin de regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară prevăzut la articolul 32 alineatul (1) din directivele menționate. Astfel, atunci când produsele sunt achiziționate de o persoană particulară într‑un stat membru, toate produsele care nu sunt achiziționate pentru „uzul propriu” țin de regimul deținerii sau livrării în scopuri comerciale. Împrejurarea că denumirea acestui din urmă regim  se referă la scopuri comerciale nu presupune că transferul de către o persoană particulară al unor produse accizabile cu titlu gratuit către un terț ar fi automat exclus din regimul deținerii sau livrării în scopuri comerciale. În realitate, regimul deținerii sau livrării în scopuri comerciale nu ar fi aplicabil decât în cazul în care un asemenea transfer cu titlu gratuit către un terț ar fi considerat o situație care ține de „uzul propriu” al cumpărătorului.
33.      În această privință, pentru a se stabili dacă noțiunea de „uz propriu” include achizițiile de către o persoană particulară ale unor produse accizabile destinate transferului cu titlu gratuit către un terț, în cadrul interpretării contextuale, este evident că examinarea criteriilor prevăzute la articolul 32 alineatul (2) din Directivele 2008/112 și 2020/262 nu permite să se tragă o concluzie univocă cu privire la domeniul de aplicare al acestei noțiuni. Într‑adevăr, printre criteriile respective, care trebuie utilizate de statele membre pentru a stabili dacă produsele accizabile sunt destinate „uzului propriu” al unei persoane particulare, cele prevăzute la articolul 32 alineatul (2) literele (a)-(d), din cauza caracterului lor general și imprecis, nu permit să se stabilească în mod evident dacă transferul de către o persoană particulară al unor astfel de produse către un terț cu titlu gratuit ar intra sub incidența acestei noțiuni. De asemenea, în ceea ce privește nivelurile orientative menționate la articolul 32 alineatul (3) din directivele menționate(17), niciun element nu permite să se stabilească faptul că aceste niveluri, relativ ridicate de altfel, au fost fixate ținând seama de o utilizare strict personală a acestor produse de către cumpărător sau dacă este vorba despre niveluri de la care ar exista un risc ca cumpărătorul să transfere aceste produse către un terț cu titlu oneros.
34.      În măsura în care interpretarea contextuală nu este concludentă, examinăm geneza și evoluția regimului achizițiilor realizate de o persoană particulară.
–       Geneza și evoluția regimului achizițiilor realizate de o persoană particulară
35.      Cu titlu introductiv, se poate arăta că, în propunerea care a condus la adoptarea Directivei 92/12, Comisia nu a propus introducerea regimului achizițiilor realizate de o persoană particulară(18). Astfel, ca urmare a lipsei unei armonizări reale a nivelului accizelor, statele membre solicitaseră introducerea acestui regim la articolul 8 din directiva menționată pentru a supune circulația produselor accizabile respectării a trei condiții menționate la punctul 16 din prezentele concluzii(19).
36.      Din lucrările pregătitoare ale Directivelor 2008/118(20) și 2020/262 reiese că, din cauza lipsei unei armonizări a nivelului accizelor, regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară constituie una dintre principalele surse de preocupare ale statelor membre, în special ale celor care aplică niveluri ale accizelor superioare celor în vigoare în statele membre vecine(21).
37.      În propunerea din 2008, Comisia a propus să se aducă mai multe modificări importante la regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară(22). Mai precis, în pofida voinței anumitor state membre de a reține o interpretare restrictivă a principiului liberei circulații a produselor achiziționate de persoane particulare(23), aceasta propusese ca toate produsele accizabile să poată fi expediate de o persoană particulară către o altă persoană particulară fără o contraprestație directă sau indirectă. Reiese, așadar, din această propunere că Comisia părea să considere că noțiunea de „uz propriu” ar trebui înțeleasă în sensul că include achizițiile efectuate de o persoană particulară în vederea unui transfer cu titlu gratuit către un terț. În plus, Comisia propusese de asemenea posibilitatea ca produsele accizabile, altele decât produsele din tutun, să poată fi achiziționate de o persoană particulară în numele unei alte persoane particulare. Pe de altă parte, aceasta propusese eliminarea posibilității ca statele membre să aplice niveluri orientative. Trebuie să se constate că niciuna dintre aceste propuneri prin care se urmărește modificarea regimului achizițiilor realizate de persoane particulare nu a fost preluată de legiuitor în Directiva 2008/118. Prin urmare, s‑ar putea ca legiuitorul să nu fi dorit, ținând seama de intenția anumitor state membre de a reține o interpretare strictă a acestui regim, să aprobe abordarea Comisiei potrivit căreia transferurile de produse cu titlu gratuit între persoane particulare pot intra în sfera noțiunii de „uz propriu”.
38.      Pentru regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară, în cadrul procedurii de adoptare a Directivei 2020/262, Comisia s‑a limitat la modificări de ordin pur redacțional(24), preluate în cea mai mare parte de legiuitor. Se poate arăta că, în cadrul procedurii care a condus la adoptarea Directivei 2020/262, Comisia a optat pentru o poziție diferită față de Propunerea din 2008, dat fiind că a considerat că noțiunea de „uz propriu” vizează numai consumul personal al cumpărătorului, excluzând astfel cadourile destinate altor persoane(25). Astfel, deși poziția Comisiei a evoluat în timp, considerăm că poziția legiuitorului a rămas constantă în ceea ce privește regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară, dat fiind că acesta nu a fost substanțial modificat de la Directiva 92/12.
–       Interpretarea teleologică
39.      Directivele 2008/118 și 2020/262 au ca obiect instituirea unui regim general armonizat al accizelor pentru a garanta libera circulație a produselor în cauză și, în acest fel, buna funcționare a pieței interne(26). În ceea ce privește regimul achizițiilor realizate de persoanele particulare, din considerentul (27) al Directivei 2008/118 și din considerentul (40) al Directivei 2020/262 reiese că acesta urmărește să pună în aplicare principiul care reglementează piața internă. În această privință, trebuie amintit că, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 35
din prezentele concluzii, acest regim a fost instituit de legiuitor în Directiva 92/12 ca urmare a lipsei unei armonizări reale a nivelului accizelor pentru a supune circulația produselor accizabile respectării celor trei condiții prevăzute la articolul 8 din directiva menționată, reluate la articolul 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262.
40.      În ceea ce privește Directiva 2008/118, reiese din jurisprudență că printre obiectivele urmărite de această directivă figurează combaterea fraudei, a evaziunii fiscale și a eventualelor abuzuri(27). Acesta este și unul dintre obiectivele urmărite de Directiva 2020/262, cu atât mai mult cu cât din considerentul (41) al directivei menționate reiese că, din cauza persistenței unor divergențe, în anumite situații importante, între nivelurile accizelor în special pentru produsele din tutun aplicate de statele membre, acestea din urmă trebuie să fie în măsură să limiteze riscurile care favorizează frauda, evaziunea sau abuzul în domeniul fiscal, amenințând sau subminând politica publică sau protecția sănătății și a vieții oamenilor.
41.      În ceea ce privește mai precis produsele din tutun, articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Directivele 2008/118 și 2020/262 face referire la produsele din tutun prelucrat care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2011/64(28). Or, din considerentul (2) al acestei din urmă directive reiese că legislația fiscală a Uniunii referitoare la produsele din tutun asigură funcționarea corectă a pieței interne și, în același timp, un nivel ridicat de protecție a sănătății, astfel cum se prevede la articolul 168 TFUE. În consecință, considerăm că, în măsura în care Directivele 2008/118 și 2020/262 privesc produsele din tutun, acestea trebuie considerate ca intrând sub incidența legislației fiscale aplicabile tutunului.
42.      În consecință, noțiunea de „uz propriu” trebuie interpretată în lumina obiectivelor combaterii fraudei, evaziunii fiscale și eventualelor abuzuri, precum și a protecției sănătății oamenilor.
43.      În primul rând, o interpretare extensivă a noțiunii de „uz propriu”, care ar permite unui particular să achiziționeze produse din tutun într‑un stat membru care aplică niveluri scăzute ale accizelor la aceste produse (statul membru de achiziție) în scopul de a le transfera ulterior unui terț cu titlu gratuit, rezident într‑un alt stat membru, care aplică niveluri ale accizelor mai ridicate (statul membru de destinație), este de natură să favorizeze evaziunea fiscală și practicile fiscale frauduloase sau abuzive.
44.      În această privință, trebuie amintit că Curtea a arătat că piața țigărilor este deosebit de favorabilă dezvoltării unui comerț ilegal(29). Or, posibilitatea de a beneficia de regimul prevăzut la articolul 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 în temeiul unei simple afirmații a persoanei particulare care a achiziționat produsele din tutun potrivit căreia aceste produse sunt destinate transferului cu titlu gratuit către un terț în statul membru de destinație prezintă un risc nu numai de evaziune fiscală sau de practică fiscală frauduloasă, ci și de practică fiscală abuzivă.
45.      Pe de o parte, în special în cazul transferurilor de produse din tutun de către o persoană particulară în favoarea unui terț care nu este soțul sau un membru al familiei aflat în întreținerea sa, există un risc semnificativ ca aceste transferuri să facă obiectul unei contraprestații directe sau indirecte. Având în vedere importanța fluxurilor de tutun transportate de persoane particulare din statele membre de achiziție care aplică accize reduse către statele membre de destinație care aplică accize mai mari(30), după cum subliniază guvernul german în observații, autoritățile naționale nu sunt în măsură să controleze fluxurile financiare între cumpărătorii și cesionarii produselor din tutun. Or, achiziționarea de către o persoană particulară de produse din tutun într‑un stat membru care fac obiectul, în alt stat membru, al unei contraprestații directe sau indirecte din partea terțului căruia i‑au fost cedate produsele menționate încalcă, indiferent de cantitatea de produs din tutun care a fost cedată, condițiile prevăzute la articolul 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262. Într‑adevăr, o asemenea practică, care poate fi asimilată unei achiziții de produse din tutun de către un particular „în numele” unei alte persoane particulare, încalcă, pe de o parte, cerința unei achiziții pentru „uzul propriu” și, pe de altă parte, cerința transportului efectuat personal de către persoana particulară. O astfel de practică constituie, așadar, evaziune fiscală sau o practică fiscală frauduloasă.
46.      Pe de altă parte, desigur, se poate presupune în mod valabil că transferurile de produse din tutun de către o persoană particulară către soțul sau un membru al familiei aflat în întreținerea sa pot fi efectuate cu titlu gratuit. Cu toate acestea, dacă nevoile soțului persoanei particulare și ale membrilor familiei sale pe care îi are în întreținere ar fi considerate ca ținând de „uzul propriu” ale acestei persoane particulare, ar rezulta de aici un risc care nu poate fi neglijat de practici fiscale abuzive. În fapt, o persoană particulară s‑ar putea prevala de o asemenea interpretare pentru a justifica dreptul de a deplasa dintr‑un stat membru în altul cantitățile de țigarete care depășesc în mod semnificativ nivelurile orientative prevăzute la articolul 32 alineatul (3) din Directivele 2008/118 și 2020/262. Acest risc de practici fiscale abuzive este cu atât mai ridicat cu cât nivelurile orientative menționate mai sus nu sunt supuse niciunei limitări de natură temporală. Astfel, aceeași persoană particulară care are un soț
și doi descendenți direcți în întreținere ar putea, într‑o perioadă de câteva zile, să transporte dintr‑un stat membru în altul nu mai puțin de 3 200 de țigarete pentru „uz propriu”(31). Într‑o asemenea situație, presupunând că persoana particulară care achiziționează țigaretele este fumător, nu mai puțin de 2 400 de țigarete ar fi achiziționate de această persoană particulară într‑un stat membru de achiziție în scopul utilizării lor efective de către alte persoane decât el într‑un stat membru de destinație. O asemenea practică, ținând seama de cantitatea de tutun transportată dintr‑un stat membru în altul, ar fi de natură abuzivă. De altfel, dat fiind că nu este posibil ca autoritățile naționale să verifice realitatea transferului cu titlu gratuit în favoarea soțului persoanei particulare sau a unui membru al familiei pe care îl are în întreținere, nu poate fi exclus nici riscul unei practici fiscale frauduloase.
47.      În plus, persoanele particulare care utilizează regimul prevăzut la articolul 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 nu sunt supuse niciunei formalități speciale atunci când utilizează acest regim. Într‑un studiu recent întocmit de Comisie, în special ca urmare a probabilității reduse ca persoanele particulare să fie controlate în timpul călătoriilor, a fost constatată o utilizare abuzivă a regimului respectiv, mai ales în ceea ce privește cantitățile de tutun transportate de persoanele particulare din statele membre de achiziție care aplică accize reduse în statele membre de destinație care aplică niveluri mai ridicate(32). Chiar dacă estimările în cifre sunt în mod necesar imprecise, mai multe cifre din acest studiu necesită a fi semnalate(33). În Germania, de exemplu, achizițiile efectuate de persoane particulare în alte state membre au fost apreciate, în anul 2023, la 10,5 miliarde de țigarete și la 4 000 de tone de tutun tăiat fin, ceea ce ar fi reprezentat aproximativ 15,9 % din consumul intern de țigarete și aproximativ 16 % din consumul intern de tutun tăiat fin, ceea ce ar fi implicat un beneficiu nerealizat din încasările din accize și din taxa pe valoarea adăugată (TVA) de aproximativ 2,8 miliarde de euro. Dintre statele membre, cu aproximativ 23,4 % din consumul intern de țigarete și aproximativ 65 % din consumul intern de tutun tăiat fin provenit din achiziții efectuate de persoanele particulare în alte state membre, Franța ar fi suferit, în anul 2023, un beneficiu nerealizat din încasările din accize și din TVA estimat la aproximativ 4,5 miliarde de euro. În plus, în același an, fluxurile de țigarete provenite din alte state membre în partea din consumul intern ar fi reprezentat, în Finlanda, aproximativ 28,6 %, în Țările de Jos, aproximativ 24,8 %, în Danemarca, aproximativ 23,5 %
și în Irlanda, aproximativ 22,7 %, ceea ce implică de asemenea beneficii nerealizate substanțiale din încasările pentru aceste state membre.
48.      Astfel, în lumina obiectivului privind combaterea evaziunii fiscale și a practicilor fiscale frauduloase sau abuzive, noțiunea de „uz propriu” nu poate include, în opinia noastră, achizițiile de produse din tutun efectuate într‑un stat membru de o persoană particulară în scopul de a le transfera cu titlu gratuit către un terț, indiferent de cantitatea de tutun achiziționată.
49.      În al doilea rând, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, obiectivul protecției sănătății are o importanță preponderentă în raport cu considerațiile economice, importanța acestui obiectiv putând justifica consecințe economice negative, chiar considerabile(34). În ceea ce privește riscurile pentru sănătatea omului rezultate din consumul de tutun, Curtea a constatat deja că expunerea la fumul de tutun provoacă moartea, îmbolnăvirea și invaliditatea(35). În plus, Curtea consideră că, în privința produselor din tutun, reglementarea fiscală constituie un instrument important și eficace de combatere a consumului acestor produse și, prin urmare, de protecție a sănătății publice(36).
50.      Or, o interpretare extensivă a noțiunii de „uz propriu” care ar depăși utilizarea strict personală a produselor din tutun de către persoana particulară care le‑a achiziționat într‑un stat membru de achiziție care aplică niveluri scăzute ale accizelor și le transportă către un stat membru de destinație care aplică niveluri ale accizelor mai ridicate prezintă un risc semnificativ pentru eficacitatea politicii fiscale referitoare la produsele din tutun din statul membru de destinație și, prin urmare, pentru politica sa de protecție a sănătății publice.
51.      În special, atunci când o persoană particulară se deplasează în mod regulat într‑un stat membru de achiziție care aplică niveluri scăzute ale accizelor la produsele din tutun și cumpără acolo în mod regulat și în cantități inferioare nivelurilor orientative ale unor astfel de produse, nu pentru o utilizare strict personală, ci, de exemplu, pentru cea a soțului care lucrează și locuiește cu el într‑un stat membru care aplică niveluri ale accizelor mai ridicate, transferul cu titlu gratuit al acestor produse către soțul său are ca efect neutralizarea efectelor politicii fiscale a statului membru de destinație. Această practică are ca efect faptul că soțul persoanei particulare care utilizează în mod regulat produsele care provin din statul membru de achiziție nu este stimulat, prin efectul prețurilor tutunului în statul membru de destinație, să reducă sau să oprească consumul acestor produse.
52.      Prin urmare, în lumina obiectivului privind protecția sănătății oamenilor, noțiunea de „uz propriu” nu poate fi interpretată în sensul că include achizițiile de produse din tutun efectuate într‑un stat membru de către o persoană particulară în scopul de a le transfera către un terț cu titlu gratuit, indiferent de cantitatea care are vocația de a fi transferată.
53.      Din considerațiile care precedă rezultă că noțiunea de „uz propriu” trebuie interpretată în sensul că uzul respectiv se limitează la achizițiile de produse din tutun efectuate pentru o utilizare strict personală a cumpărătorului, produsele în cauză neputând face obiectul unui transfer către un terț, indiferent de cantitatea de produse din tutun care are vocația de a fi transferată.
54.      Desigur, astfel cum arată instanța de trimitere, în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea Hauptzollamt B (Caviar de sturion)(37), Curtea a interpretat noțiunea de „efect personal sau domestic”, în sensul articolului 2 litera (j) din Regulamentul nr. 338/97(38), ca incluzând produsele destinate să fie oferite drept cadou unui terț, în măsura în care niciun element nu indică un scop comercial. Totuși, această reglementare nu urmărește obiectivul combaterii fraudei, a evaziunii fiscale și a eventualelor abuzuri și nici pe cel al protecției sănătății oamenilor urmărite de Directivele 2008/118 și 2020/262.
55.      Astfel, atunci când o persoană particulară declară, cu ocazia unui control efectuat de autoritățile naționale, că a achiziționat produse din tutun într‑un stat membru în scopul de a le transfera către un terț cu titlu gratuit într‑un alt stat membru, această recunoaștere de către persoana particulară a faptului că respectivele achiziții, indiferent de cantitatea lor, nu sunt destinate unei utilizări strict personale este suficientă pentru ca autoritățile menționate să refuze aplicarea articolului 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262.
56.      În stadiul actual al legislației, interpretarea noțiunii de „uz propriu” în sensul articolului 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 are vocația de a se aplica și băuturilor alcoolice vizate la articolul 1 alineatul (1) litera (b) din directivele menționate. Este adevărat că, după cum arată guvernul suedez în observații, această interpretare a noțiunii de „uz propriu” are ca efect excluderea posibilității ca o persoană particulară să ofere drept cadou sticle de alcool achiziționate în alt stat membru decât cel în care acestea sunt destinate a fi oferite în cazul în care nu utilizează regimul vânzării la distanță sau procedura prevăzută pentru regimul livrării în scopuri comerciale din Directiva 2020/262. În această privință, este suficient totuși să se constate că, în cazul în care articolul 32 alineatul (1) din Directiva 2020/262 ar prezenta o lacună cu privire la acest aspect, ar reveni legiuitorului Uniunii, după caz, sarcina de a o remedia prin adoptarea măsurilor necesare în vederea modificării acestei dispoziții pentru a prevedea, în mod expres, posibilitatea de a utiliza regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară pentru a oferi sticle de vin drept cadouri. O asemenea posibilitate pare realizabilă dat fiind că, având în vedere în special efectele asupra sănătății oamenilor, legislația Uniunii privind băuturile alcoolice este mai puțin severă decât cea aplicabilă produselor din tutun(39).
57.      Având în vedere tot ceea ce precedă, ar fi necesar să se răspundă la prima întrebare că articolul 32 alineatul (1) din Directivele 2008/118 și 2020/262 nu se opune unei reglementări naționale potrivit căreia noțiunea de „uz propriu” nu include achiziția de produse din tutun efectuată de o persoană particulară într‑un stat membru pentru a le transfera către un terț cu titlu gratuit în alt stat membru, indiferent de cantitatea din produsele respective care are vocația de a fi transferată.
Cu privire la a doua întrebare
58.      Ținând seama de răspunsul pe care îl propunem la prima întrebare, nu este necesar, în opinia noastră, să se răspundă la a doua întrebare.
Concluzie
59.      Având în vedere cele ce precedă, propunem Tribunalului să răspundă la întrebările preliminare adresate de Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Tribunalul Fiscal din Berlin‑Brandenburg, Germania) după cum urmează:
1)      Articolul 32 alineatul (1) din Directiva 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE, precum și articolul 32 alineatul (1) din Directiva (UE) 2020/262 a Consiliului din 19 decembrie 2019 de stabilire a regimului general al accizelor
trebuie interpretate în sensul că
nu se opun unei reglementări naționale potrivit căreia noțiunea de „uz propriu” nu include achiziția de produse din tutun prelucrat efectuată de o persoană particulară într‑un stat membru pentru a le transfera către un terț cu titlu gratuit în alt stat membru, indiferent de cantitatea din produsele respective care are vocația de a fi transferată.
2)      Nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare preliminară.
Doamna Brkan
Astfel prezentate în ședință publică la Luxemburg, la 4 februarie 2026.
Semnături
1      Limba originală: franceza.
i      Numele prezentelor cauze sunt nume fictive. Ele nu corespund numelui real al niciuneia dintre părțile din procedură.
2      În conformitate cu articolul 47 din aceasta, Directiva 2008/118 a abrogat Directiva 92/12/CEE cu efect începând cu 1 aprilie 2010.
3      În conformitate cu articolul 56 din aceasta, Directiva 2020/262 a abrogat Directiva 2008/118 de la 13 februarie 2023.
4      În special, există două diferențe minore între articolele 32 din Directivele 2008/118 și 2020/262. Termenul „personal” din Directiva din 2008 este înlocuit cu „de respectiva persoană particulară” în Directiva din 2020. În plus, există o inversiune în ordinea cuvintelor la alineatul (3) al articolului 32 menționat.
5      În prezentele concluzii, atunci când este utilizată expresia „produse din tutun”, aceasta se înțelege ca vizând „produsele din tutun prelucrat”, astfel cum sunt definite la articolul 2 din Directiva 2011/64/UE a Consiliului din 21 iunie 2011 privind structura și ratele accizelor aplicate tutunului prelucrat (JO 2011, L 176, p. 24).
6      Produsele în litigiu în cauza T‑686/24 sunt bucăți de „tutun încălzit”. În cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea f6 Cigarettenfabrik, Curtea a considerat, sub rezerva verificărilor a căror efectuare revenea instanței de trimitere, că asemenea produse din tutun intrau în domeniul de aplicare al Directivei 2008/118 ca „tutun de fumat”, în sensul articolului 5 din Directiva 2011/64 [Hotărârea din 14 martie 2024, f6 Cigarettenfabrik (C‑336/22, EU:C:2024:226, punctele 29-34)].
7      Curtea a considerat că articolele 32-34 din Directiva 2008/118 nu aduc modificări de fond articolelor 7-9 din Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea, circulația și monitorizarea acestor produse (JO 1992, L 76, p. 1, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 129), ci reproduc conținutul acestor articole clarificându‑le [a se vedea în acest sens Hotărârea din 18 iulie 2013, Metro Cash & Carry Danmark (C‑315/12, EU:C:2013:503, punctul 42)], astfel încât jurisprudența referitoare la Directiva 92/12 este aplicabilă și Directivei 2008/118 [Hotărârea din 9 iunie 2022, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA (C‑55/21, EU:C:2022:459, punctul 37)].
8      Hotărârea din 2 aprilie 1998, EMU Tabac ș.a. (C‑296/95, EU:C:1998:152, punctul 26), și Hotărârea din 23 noiembrie 2006, Joustra (C‑5/05, EU:C:2006:733, punctul 33).
9      Cu privire la relația dintre regimul achizițiilor realizate de o persoană particulară
și regimul deținerii sau livrării în scopuri comerciale, a se vedea punctul 32 din prezentele concluzii.
10      Hotărârea din 23 noiembrie 2006, Joustra (C‑5/05, EU:C:2006:733, punctul 35).
11      Cantitatea totală de vin achiziționată de persoana particulară în această cauză Joustra depășea în mod semnificativ nivelurile orientative prevăzute la articolul 9 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 92/12.
12      Hotărârea din 2 aprilie 1998, EMU Tabac ș.a. (C‑296/95, EU:C:1998:152, punctul 30).
13      A se vedea în acest sens Hotărârea din 7 august 2018, Bichat ș.a. (C‑61/17, C‑62/17 și C‑72/17, EU:C:2018:653, punctul 29 și jurisprudența citată).
14      Hotărârea din 10 decembrie 2018, Wightman ș.a. (C‑621/18, EU:C:2018:999, punctul 47), și Hotărârea din 11 noiembrie 2025, Danemarca/Parlamentul și Consiliul (Salarii minime adecvate) (C‑19/23, EU:C:2025:865, punctul 106).
15      Concluziile avocatului general Jacobs prezentate în cauza Joustra (C‑5/05, EU:C:2005:737, punctul 62).
16      Hotărârea din 18 iulie 2013, Metro Cash & Carry Danmark (C‑315/12, EU:C:2013:503, punctul 45).
17      Nivelurile orientative prevăzute la articolul 32 alineatul (3) din Directivele 2008/118 și 2020/262 vizează punerea în aplicare a criteriului cantității produselor accizabile, prevăzut la articolul 32 alineatul (2) litera (e). Este vorba despre niveluri pe baza cărora statele membre pot prezuma, în mod discutabil, că produsele achiziționate de o persoană particulară nu sunt destinate „uzului propriu” al acesteia.
18      Propunere de directivă a Consiliului privind regimul general al produselor supuse accizelor și privind deținerea și circulația acestor produse [COM(90)
431 final (JO 1990, C 322, p. 1)].
19      A se vedea în acest sens Raportul Comisiei către Parlamentul European, Consiliu și Comitetul Economic și Social European privind aplicarea articolelor 7-10 din Directiva 92/12/CEE din 2 aprilie 2004 [COM(2004)
227 final], la care era anexată o propunere de modificare a Directivei 92/12 (denumit în continuare „Raportul Comisiei din 2004”), în special punctul 3.4.2.
20      În ceea ce privește circulația produselor accizabile după eliberarea pentru consum, Propunerea de directivă privind regimul general al accizelor din 26
februarie 2008 [COM(2008)
78 final/2] (denumită în continuare „Propunerea Comisiei din 2008”), în special p. 11, face trimitere la Raportul Comisiei din 2004 menționat la nota de subsol 19 din prezentele concluzii.
21      Pentru procedura care a condus la adoptarea Directivei 2008/118, a se vedea în special Raportul Comisiei din 2004, în special punctul 3.4.1.3. Pentru procedura care a condus la adoptarea Directivei 2020/262, a se vedea printre altele Secretariatul General al Consiliului, Documentul FISC 161, ECOFIN 279, IA 92, din 8 martie 2019, punctele 6-8.
22      Propunerea Comisiei din 2008, în special p. 33.
23      Raportul Comisiei din 2004, în special punctul 3.4.2, cu titlul „Deplasările necomerciale menționate la punctul 3.4.1.2”.
24      Propunere de directivă a Consiliului de stabilire a regimului general al accizelor din 25 mai 2018 [COM(2018)
346 final], în special p. 50 și 51.
25      Această poziție a Comisiei figurează într‑o declarație anexată la procesul‑verbal al reuniunii Consiliului din 10 decembrie 2019. În această privință, se poate aminti că, potrivit jurisprudenței, o declarație formulată în etapa actelor pregătitoare care conduc la adoptarea unei directive nu poate fi reținută pentru interpretarea acesteia atunci când textul dispoziției respective nu face nicio trimitere la conținutul declarației și, prin urmare, aceasta nu are efecte juridice [a se vedea în acest sens Hotărârea din 17 decembrie 2020, WEG Tevesstraße (C‑449/19, EU:C:2020:1038, punctul 44)].
26      A se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 13 ianuarie 2022, MONO (C‑326/20, EU:C:2022:7, punctul 28).
27      A se vedea în acest sens Hotărârea din 29 iunie 2017, Comisia/Portugalia (C‑126/15, EU:C:2017:504, punctul 59), Hotărârea din 10 iunie 2021, Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Agentul nevinovat) (C‑279/19, EU:C:2021:473, punctul 31), și Hotărârea din 9 iunie 2022, IMPERIAL TOBACCO BULGARIA (C‑55/21, EU:C:2022:459, punctul 55).
28      Articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2008/118 face trimitere la Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat (JO 1995, L 291, p. 40, Ediție specială, 09/vol. 2, p. 5), la Directiva 92/79/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea taxelor la țigări (JO 1992, L 316, p. 8, Ediție specială, 03/vol. 11, p. 180) și la Directiva 92/80/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea taxelor pe tutunul prelucrat, altul decât pentru țigarete (JO 1992, L 316, p. 10, Ediție specială, 03/vol. 11, p. 182), care au fost abrogate, în conformitate cu articolul 21 primul paragraf din Directiva 2011/64, prin aceasta din urmă. Articolul 21 al doilea paragraf din Directiva 2011/64 prevede că trimiterile la directivele abrogate se înțeleg ca trimiteri la Directiva 2011/64.
29      Hotărârea din 13 decembrie 2007, BATIG (C‑374/06, EU:C:2007:788, punctul 34 și jurisprudența citată).
30      A se vedea punctul 48 din prezentele concluzii.
31      De exemplu, în prima zi, aceasta s‑ar putea prevala de o utilizare cu titlu pur personal pentru a justifica transportul a 800 de țigarete. După două zile, ar putea invoca nevoile soțului său pentru a transporta o cantitate suplimentară de 800 de țigarete, apoi, câteva zile mai târziu, o cantitate suplimentară de 800 de țigarete pentru primul copil aflat în întreținere și, câteva zile mai târziu, o nouă cantitate de 800 de țigarete pentru nevoile celui de al doilea copil aflat în întreținere.
32      Comisia Europeană, Direcția Generală Fiscalitate și Uniune Vamală, Studiu privind evaluarea impactului unei revizuiri a normelor de impozitare a tutunului, actualizată cu evoluțiile recente ale pieței și reglementării, raport final, vol. 1, iunie 2025, în special p. 20 și 21.
33      Comisia Europeană, Direcția Generală Fiscalitate și Uniune Vamală, Studiu privind evaluarea impactului unei revizuiri a normelor de impozitare a tutunului, actualizată cu evoluțiile recente ale pieței și reglementării, raport final, vol. 2, iunie 2025, în special p. 44-49. Trebuie subliniat că estimările care figurează în volumul 2 din acest studiu confirmă o tendință deja observată în alte studii citate în același volum la paginile 22-26.
34      A se vedea în acest sens Hotărârea din 24 februarie 2022, Agenzia delle dogane e dei monopoli și Ministero dell’Economia e delle Finanze (C‑452/20, EU:C:2022:111, punctul 50 și jurisprudența citată).
35      A se vedea în acest sens Hotărârea din 4 mai 2016, Philip Morris Brands ș.a. (C‑547/14, EU:C:2016:325, punctul 152).
36      A se vedea în acest sens Hotărârea din 5 octombrie 2006, Valeško (C‑140/05, EU:C:2006:647, punctul 58), și Hotărârea din 29 iunie 2017, Comisia/Portugalia (C‑126/15, EU:C:2017:504, punctul 67).
37      Hotărârea din 12 mai 2021, Hauptzollamt B (Caviar de sturion) (C‑87/20, EU:C:2021:382, punctul 37).
38      Regulamentul (CE) nr. 338/97 al Consiliului din 9 decembrie 1996 privind protecția speciilor faunei și florei sălbatice prin controlul comerțului cu acestea (JO 1997, L 61, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 3, p. 239).
39      Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool și băuturi alcoolice (JO 1992, L 316, p. 21, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 152) și Directiva 92/84/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea ratelor accizelor la alcool și băuturi alcoolice (JO 1992, L 316, p. 29, Ediție specială, 09/vol. 1, p. 159) nu par să urmărească în mod expres un obiectiv de protecție a sănătății umane. O ilustrare a caracterului mai puțin sever al legislației referitoare la băuturile alcoolice figurează printre altele în Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 martie 2010 privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass‑media audiovizuale (Directiva serviciilor mass‑media audiovizuale) (JO 2010, L 95, p. 1). Astfel, în timp ce articolul 9 alineatul (1) litera (d) din această directivă interzice toate comunicațiile audiovizuale destinate comercializării țigărilor și a altor produse pe bază de tutun, litera (e) a acestui alineat (1) prevede că astfel de comunicații destinate comercializării de băuturi alcoolice nu vizează în mod special minorii și nu încurajează consumul excesiv al băuturilor respective.