62010CC0338
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
YVES BOT
prezentate la 6 octombrie 2011 (
1
)
Cauza C-338/10
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
împotriva
Hauptzollamt Hamburg-Stadt
[cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare formulată de Finanzgericht Hamburg (Germania)]
„Regulament de instituire a unei taxe antidumping la importurile de anumite citrice preparate sau conservate originare din China — Validitate — Stabilirea valorii normale — Țară exportatoare care nu are economie de piață — Obligația Comisiei de a da dovadă de diligență în stabilirea valorii normale pe baza prețului unui produs similar dintr-o țară terță cu economie de piață”
1.
Finanzgericht Hamburg (Germania) solicită Curții să se pronunțe cu privire la validitatea a două regulamente (
2
) în temeiul cărora o societate germană care importă în Comunitatea Europeană conserve de mandarine și de alte citrice asemănătoare originare din China a fost obligată la plata unor taxe antidumping, mai întâi cu titlu provizoriu și ulterior cu titlu definitiv.
2.
Instanța de trimitere are îndoieli cu privire la legalitatea acestor regulamente, întrucât instituțiile comunitare ar fi stabilit valoarea normală a produsului în cauză pe baza prețurilor plătite în Comunitate pentru un produs similar, cu încălcarea cerințelor Regulamentului (CE) nr. 384/96 al Consiliului (
3
).
3.
Astfel, potrivit regulamentului de bază, valoarea normală a unui produs importat care provine dintr-o țară care nu are economie de piață poate fi stabilită pe baza prețurilor practicate în Comunitate numai dacă nu este posibil să fie avută în vedere valoarea unui produs similar aflat pe piața unei alte țări terțe care are economie de piață sau la exportul dintr-o astfel de țară către un alt stat.
4.
Instanța de trimitere solicită, așadar, Curții să verifice dacă instituțiile comunitare au acționat cu toată diligența necesară pentru a se întemeia pe prețurile practicate în Comunitate și pentru a aplica astfel această metodă de calcul subsidiară.
5.
Instanța menționează că are îndoieli cu privire la acest aspect, întrucât instituțiile au utilizat metoda respectivă după ce au constatat pur și simplu că cele două societăți thailandeze cărora le fuseseră adresate întrebări în cadrul anchetei nu au răspuns la chestionarele care le fuseseră transmise, fără să efectueze alte investigații în Thailanda și fără să identifice o altă țară terță analoagă, cu toate că o parte ar fi semnalat pe parcursul anchetei respective că în Japonia se fabrică un produs similar.
6.
Astfel, prezenta procedură de pronunțare a unei hotărâri preliminare ar trebui să permită Curții să facă precizări cu privire la obligațiile Comisiei Europene în cazul în care aceasta trebuie să stabilească valoarea normală a unui produs importat dintr-o țară care, precum Republica Populară Chineză, nu are economie de piață.
7.
În cadrul prezentelor concluzii, vom începe prin a preciza că prezenta trimitere preliminară vizând aprecierea validității nu este admisibilă decât în ceea ce privește Regulamentul nr. 1355/2008, care impune o taxă antidumping definitivă.
8.
În continuare, vom arăta că, deși în cadrul procedurii de anchetă antidumping prevăzute de regulamentul respectiv Comisia este obligată să respecte termenele, iar părților li se cere să formuleze observații, în special cu privire la baza de calcul al valorii normale pe care această instituție preconizează să o aibă în vedere, nu este mai puțin adevărat că, în conformitate cu regulamentul de bază, aceasta din urmă este obligată să dea dovadă de diligență în identificarea unei țări terțe cu economie de piață, care să poată fi luată în considerare pentru calcularea acestei valori normale.
9.
Vom menționa că, în cazul în care datele Eurostat disponibile la data deschiderii anchetei relevă existența în Comunitate a unor importuri de produse încadrate în aceeași clasificare tarifară ca produsul indicat în plângere și care provin din una sau din mai multe țări terțe cu economie de piață și dacă volumul acestor importuri nu este vădit nesemnificativ, Comisiei îi revine sarcina de a examina din oficiu dacă valoarea normală a produsului în cauză poate fi stabilită pe baza prețurilor practicate în una dintre aceste țări sau la exporturile dintr-o astfel de țară. Vom sublinia că Comisia nu poate calcula în mod valabil această valoare normală pe baza prețurilor plătite pentru un produs similar în Comunitate fără să fi depus eforturi de a se întemeia pe prețurile dintr-o țară terță adecvată sau la exportul din aceasta și fără să expună motivele pentru care a fost în imposibilitate de a proceda astfel.
10.
Vom concluziona că Regulamentul nr. 1355/2008 este afectat de nelegalitate în măsura în care nu rezultă din acest regulament că instituțiile comunitare au depus eforturi serioase și suficiente pentru a stabili valoarea normală a conservelor de mandarine și de alte citrice asemănătoare pe baza prețurilor practicate în una dintre țările terțe cu economie de piață sau la exportul din aceasta, țări menționate în statisticile Eurostat ca fiind țări din care produse încadrate în aceeași clasificare tarifară ca produsul în cauză au fost importate în Comunitate în 2006 sau în 2007 în cantități care nu sunt vădit nesemnificative.
I — Cadrul juridic
A — Regulamentul de bază
11.
Regulamentul nr. 642/2008 și Regulamentul nr. 1355/2008 au fost adoptate în temeiul regulamentului de bază. Dispozițiile acestui din urmă regulament pe care le considerăm pertinente în prezenta cauză privesc, pe de o parte, stabilirea valorii normale și, pe de altă parte, desfășurarea procedurii.
12.
Rezultă din considerentele (2), (3) și (5) ale regulamentului de bază că acesta urmărește transpunerea, în măsura în care este posibil, a obligațiilor care decurg din articolul VI din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) și din acordul privind aplicarea acestui articol.
1. Stabilirea valorii normale
13.
Regulamentul de bază autorizează Consiliul Uniunii Europene și Comisia să aplice o taxă asupra importurilor în Comunitate ale unui produs care face obiectul unui dumping în cazul în care dumpingul cauzează un prejudiciu industriei comunitare. Un produs face obiectul unui dumping în cazul în care este introdus pe piață în Comunitate la un preț inferior valorii sale normale.
14.
Regulamentul de bază prevede modalitățile de calcul al acestei valori normale după cum țara terță din care este importat produsul în cauză are sau nu are economie de piață.
15.
În caz afirmativ, valoarea respectivă este întemeiată, în principiu, pe prețurile plătite sau care pot fi plătite de cumpărători independenți pentru acest produs sau pentru un produs similar în această țară, în cursul operațiunilor comerciale normale. În continuare, regulamentul de bază prevede alte modalități de calcul în cazul în care prima metodă nu este aplicabilă, cum se întâmplă, de exemplu, dacă în țara respectivă nici produsul în cauză și nici un produs similar nu sunt comercializate sau sunt comercializate într-o cantitate insuficientă pentru a permite o comparație valabilă sau dacă operațiunile comerciale sunt efectuate între părți asociate.
16.
În cazul în care țara exportatoare nu are economie de piață, metodele de calcul aplicabile sunt prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, care are următorul cuprins:
„În cazul importurilor care provin din țări care nu au economie de piață, valoarea normală se stabilește pe baza prețului sau a valorii calculate într-o țară terță care are economie de piață, pe baza prețului de export dintr-o astfel de țară terță către alte țări, inclusiv către Comunitate sau, în cazul în care acest lucru nu este posibil, în orice alt mod rezonabil, inclusiv pe baza prețului plătit efectiv sau care urmează să fie plătit în Comunitate pentru produsul similar, ajustat în mod corespunzător, în cazul în care este necesar, pentru ca acesta să includă o marjă de profit rezonabilă.
O țară terță cu economie de piață adecvată se alege în mod rezonabil, ținând seama de toate informațiile utile disponibile în momentul efectuării alegerii. Se ține de asemenea seama de termene și, după caz, se alege o țară terță cu economie de piață care face obiectul aceleiași anchete.
Părțile care participă la anchetă sunt informate rapid după începerea anchetei cu privire la țara terță cu economie de piață respectivă și au la dispoziție zece zile pentru a-și prezenta comentariile.”
17.
În plus, potrivit articolului 18 alineatul (5) din regulamentul de bază, dacă, în cazul lipsei de cooperare a unei părți interesate, concluziile, inclusiv cele referitoare la valoarea normală, se bazează pe datele disponibile, în speță pe informațiile furnizate în plângere, trebuie, când acest lucru este posibil și ținând seama de termenele prevăzute pentru anchetă, să se verifice aceste informații cu ajutorul altor surse independente disponibile, precum listele de prețuri publicate, statisticile oficiale privind importul și evidențele vamale.
18.
În sfârșit, potrivit articolului 1 alineatul (4) din regulamentul de bază, prin „produs similar” se înțelege un produs identic, și anume asemănător în toate privințele produsului respectiv sau, în absența unui astfel de produs, alt produs care, cu toate că nu este asemănător în toate privințele, prezintă caracteristici foarte apropiate celor ale produsului respectiv.
2. Normele de procedură
19.
Potrivit articolului 5 alineatele (1)-(4) din regulamentul de bază, procedura este inițiată ca urmare a unei plângeri care, pentru a fi admisibilă, trebuie să conțină diferite informații și să provină de la producătorii comunitari care reprezintă o parte semnificativă din producția europeană.
20.
În temeiul articolului 5 alineatul (9) din regulamentul de bază, Comisia dispune de un termen de 45 de zile de la data depunerii plângerii pentru a decide dacă să inițieze sau să nu inițieze o anchetă. În cazul deschiderii anchetei, aceasta trebuie să publice un aviz în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene în care trebuie să menționeze, printre altele, produsul, precum și țările în cauză și să stabilească termenul în care părțile interesate se pot face cunoscute, pot comunica informații și pot solicita să fie audiate.
21.
Conform articolului 6 alineatele (1) și (2) din regulamentul de bază, ancheta are ca obiect atât existența unui dumping, cât și existența prejudiciului. Comisia trebuie să stabilească o perioadă de anchetă de cel puțin șase luni imediat anterioară inițierii procedurii. Destinatarii chestionarelor dispun de un termen de cel puțin 30 de zile pentru a răspunde la acestea, termen care poate fi prelungit.
22.
Potrivit articolului 6 alineatele (3) și (4) din regulamentul de bază, Comisia poate solicita statelor membre să îi furnizeze informații și să efectueze toate verificările și controalele necesare.
23.
În conformitate cu articolul 6 alineatul (5) din regulamentul de bază, părțile care s-au făcut cunoscute ca urmare a publicării avizului de deschidere a anchetei în termenul stabilit sunt audiate în cazul în care au demonstrat că sunt efectiv părți interesate și că există motive speciale pentru a fi audiate.
24.
Articolul 6 alineatul (6) din regulamentul de bază prevede în plus că poate fi organizată o confruntare între importatorii, exportatorii, reprezentanții guvernului țării exportatoare, reclamanții și părțile care au interese contrare fără ca absența unei părți să aducă prejudicii cauzei sale. Potrivit articolului 6 alineatul (6) ultima teză din regulamentul de bază, informațiile furnizate în temeiul acestui alineat se iau în considerare în măsura în care sunt confirmate ulterior în scris.
25.
Articolul 6 alineatul (8) din regulamentul de bază prevede că exactitatea informațiilor furnizate de părțile interesate și pe care se bazează concluziile trebuie verificată în măsura posibilului.
26.
În temeiul articolului 6 alineatul (9) din regulamentul de bază, o anchetă se încheie, în cazul în care este posibil, în termen de un an și, în orice caz, în termen de 15 luni de la deschiderea sa.
27.
Articolul 7 din regulamentul de bază prevede că se pot impune taxe provizorii în condițiile prevăzute de acesta, cel mai devreme în termen de 60 de zile și cel târziu în termen de nouă luni de la declanșarea procedurii, pentru o durată de cel mult nouă luni.
28.
Potrivit articolului 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, în cazul în care din constatarea definitivă a faptelor reiese că există dumping și prejudiciu și că interesul Comunității o justifică, Consiliul impune o taxă antidumping definitivă, hotărând cu privire la propunerea Comisiei, prezentată după consultarea unui comitet consultativ. Această dispoziție mai prevede că valoarea taxei antidumping nu trebuie să depășească marja de dumping stabilită și trebuie să fie mai mică decât această marjă, în cazul în care această taxă mai mică este suficientă pentru a elimina prejudiciul adus industriei comunitare.
B — Regulamentul nr. 642/2008 și Regulamentul nr. 1355/2008
29.
Ca urmare a unei plângeri depuse la 6 septembrie 2007 de federația spaniolă a asociațiilor din industria fructelor și legumelor prelucrate, Comisia, după publicarea avizului în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 20 octombrie 2007 (
4
), a decis declanșarea unei proceduri antidumping cu privire la importurile de citrice preparate sau conservate, precum mandarinele, originare din China.
30.
La punctul 5.1 litera (d) din acest aviz, Comisia menționa că, în absența producției produsului în cauză în afara Comunității și a Chinei, aceasta preconiza determinarea valorii normale, în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, pe baza oricăror alte elemente rezonabile, adică a prețurilor plătite efectiv sau care urmau a fi plătite în Comunitate pentru produsul similar. Comisia solicita părților interesate să își prezinte comentariile cu privire la caracterul pertinent al acestei alegeri în termen de zece zile de la publicarea avizului respectiv în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
31.
Perioada de anchetă a fost stabilită între 1 octombrie 2006 și 30 septembrie 2007.
32.
La 4 iulie 2008, Comisia a adoptat Regulamentul nr. 642/2008. Considerentele (40)-(42) ale acestui regulament au următorul cuprins:
„(40)
Conform informației incluse în plângere, produsul în cauză nu se produce în cantități semnificative în afara Comunității și țării în cauză. S-a sugerat, prin urmare, în avizul de deschidere, ca valoarea normală să fie calculată pe orice altă bază rezonabilă, respectiv prețurile plătite sau care pot fi plătite în Comunitate pentru produsul similar. Părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în această privință. Însăși Comisia a continuat să caute orice posibilă țară analoagă după publicarea avizului de deschidere. Comisia a solicitat cooperarea tuturor producătorilor cunoscuți din Thailanda. Unul dintre aceștia s-a declarat de acord, inițial, să participe la anchetă, dar nu a mai răspuns, mai târziu, la chestionar. Celelalte companii nu au reacționat în niciun fel.
(41)
Doi producători exportatori din țara în cauză și o asociație de importatori și angrosiști nu s-au declarat de acord cu calcularea valorii normale pe baza prețurilor plătite sau care pot fi plătite în Comunitate, dar nu au oferit nicio altă soluție conformă cu regulamentul de bază.
(42)
Având în vedere cele de mai sus, s-a decis cu titlu provizoriu să se determine valoarea normală pentru toți producătorii exportatori cuprinși în eșantion pe orice altă bază rezonabilă, în cazul de față pe baza prețurilor plătite sau care pot fi plătite în Comunitate pentru produsul similar, în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază.”
33.
La 18 decembrie 2008, Consiliul a adoptat Regulamentul nr. 1355/2008. Considerentul (17) al regulamentului respectiv prevede:
„După impunerea de măsuri provizorii, toți cei trei producători-exportatori chinezi care au făcut parte din eșantion și doi importatori din CE neafiliați au pus sub semnul întrebării folosirea prețurilor industriei comunitare la calcularea valorii normale. S-a afirmat că valoarea normală ar fi trebuit să fie calculată pe baza costurilor de producție din [China], luându-se în considerare orice ajustare corespunzătoare diferențelor între piața [Comunității] și cea a [Chinei]. În această privință, se observă că folosirea informațiilor dintr-o economie care nu funcționează după regulile pieței și în special a celor provenite de la societăți cărora nu li s-a acordat TEP [tratamentul de societate care funcționează în condițiile economiei de piață] ar fi contrară dispozițiilor articolului 2 alineatul (7) [litera (a)] din regulamentul de bază. Prin urmare, argumentul se respinge. S-a afirmat, de asemenea, că datele cu privire la prețurile din toate celelalte țări importatoare sau informații relevante publicate ar fi putut să fie soluții rezonabile, având în vedere lipsa cooperării [unei țări analoage]. Cu toate acestea, astfel de informații generale, spre deosebire de datele folosite de Comisie, nu ar fi putut să fie verificate și confirmate în ceea ce privește acuratețea lor, în conformitate cu dispozițiile articolului 6 alineatul (8) din regulamentul de bază. Prin urmare, argumentul se respinge. Nu s-a adus niciun alt argument care ar fi putut să pună la îndoială faptul că metodologia folosită de către Comisie este conformă cu dispozițiile articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază și, în mod special, faptul că, în acest caz particular, aceasta constituie singura bază rezonabilă pentru calculul valorii normale avută la dispoziție.”
34.
Regulamentul nr. 1355/2008 prevede la articolul 1 alineatul (1) că se impune o taxă antidumping definitivă asupra importurilor de mandarine preparate sau conservate (inclusiv tangerine și satsuma), clementine, wilking și alți hibrizi similari de citrice fără adaos de alcool, cu sau fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori și astfel cum sunt definite la poziția 2008 din Nomenclatura combinată (denumită în continuare „NC”), originare din China, care sunt încadrate la codurile NC 2008 30 55, 2008 30 75 și ex 2008 30 90.
35.
La articolul 1 alineatul (2), regulamentul respectiv stabilește, în euro pe tonă, suma datorată de fiecare societate menționată și fixează la 531,20 euro pe tonă taxa datorată de toate celelalte societăți.
36.
La articolul 3 alineatul (1), acesta prevede că sumele asigurate prin taxa antidumping provizorie în temeiul Regulamentului nr. 642/2008 se percep cu titlu definitiv la nivelul taxei provizorii.
II — Situația de fapt, întrebarea preliminară și procedura în fața Curții
37.
Societatea Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (
5
) a importat în Comunitate conserve de mandarine și de alte citrice asemănătoare originare din China și încadrate la codul NC 2008 30 55, pentru care a trebuit să achite taxe provizorii sub forma unei garanții în valoare de 5311,92 euro. Această taxă provizorie a fost percepută ulterior cu titlu definitiv.
38.
Întrucât plângerea sa împotriva impunerii acestor taxe a fost respinsă, GLS a formulat o acțiune în fața Finanzgericht Hamburg.
39.
În susținerea acțiunii, aceasta a arătat că Regulamentul nr. 1355/2008 este afectat de nelegalitate întrucât Comisia nu a depus suficiente eforturi pentru a obține din partea Regatului Thailandei datele necesare pentru stabilirea valorii normale și nu a fost deloc preocupată să găsească o altă țară analoagă, în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, cu toate că o parte îi semnalase faptul că un produs similar se fabrica în Japonia.
40.
Instanța de trimitere precizează că soluționarea litigiului cu care este sesizată depinde de stabilirea validității Regulamentelor nr. 642/2008 și nr. 1355/2008. Instanța arată că, având în vedere considerațiile de mai sus, are îndoieli semnificative cu privire la aspectul dacă eforturile întreprinse de Comisie pentru a găsi o țară terță adecvată sunt conforme cerințelor regulamentului de bază.
41.
Finanzgericht Hamburg a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„O reglementare antidumping adoptată de Comisie în cadrul procedurii prevăzute de [regulamentul de bază] este lipsită de efect deoarece Comisia a adoptat-o în temeiul unei valori normale stabilite «în alt mod rezonabil» (în speță, pe baza prețurilor plătite efectiv sau care urmează să fie plătite în Comunitate pentru produse similare), fără a efectua cercetări suplimentare cu privire la valoarea normală, după ce, într-o țară analoagă care a fost luată inițial în considerare ca atare de Comisie, aceasta s-a adresat fără rezultat la două întreprinderi – ocazie cu care una dintre acestea nu s-a manifestat în niciun fel, iar cealaltă și-a manifestat disponibilitatea să coopereze, însă ulterior nu a mai răspuns la chestionarul transmis, iar părțile la procedură au indicat Comisiei o altă posibilă țară analoagă?”
42.
În urma notificării acestei decizii de grefierul Curții în conformitate cu articolul 23 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, GLS, Consiliul și Comisia au depus observații scrise.
43.
Având în vedere indicațiile furnizate de instanța de trimitere și observațiile scrise, Curtea, prin Ordonanța din 15 iunie 2011, a solicitat Comisiei să depună în termen de trei săptămâni de la data notificării ordonanței respective:
—
procesul-verbal al audierii desfășurate la Comisie la 19 decembrie 2007, precum și toate observațiile prezentate ulterior acestei audieri și care nu au fost deja transmise Curții și
—
statisticile Eurostat pentru anii 2005-2008 disponibile la 18 decembrie 2008 și referitoare la importurile în Comunitate de produse încadrate la codurile NC 2008 30 55, 2008 30 75 și ex 2008 30 90, care menționează țările exportatoare.
44.
Aceste documente au fost depuse în termenul acordat. Din statisticile Eurostat disponibile la sfârșitul anilor 2006 și 2007 rezultă că produsele încadrate la codurile NC 2008 30 55, 2008 30 75 și 2008 30 90 au fost importate în Comunitate din mai multe țări terțe cu economie de piață în următoarele cantități, exprimate în tone:
Perioada cuprinsă între luna ianuarie și luna decembrie 2006
Țara importatoare
Cantitate (tone)
Israel
3 590,30
Maroc
252,90
Filipine
149,30
Swaziland
3 241,00
Thailanda
576,80
Turcia
2 176,50
Perioada cuprinsă între luna ianuarie și luna decembrie 2007
Țara importatoare
Cantitate (tone)
Israel
4 319,20
Maroc
234,80
Filipine
117,90
Swaziland
3 230,90
Thailanda
735,70
Turcia
2 387,30
III — Aprecierea noastră
45.
Instanța de trimitere solicită Curții să se pronunțe cu privire la validitatea Regulamentului nr. 642/2008 și a Regulamentului nr. 1355/2008. Înainte de examinarea cauzei pe fond, trebuie făcute următoarele observații cu privire la admisibilitatea prezentei cereri de pronunțare a unei hotărâri preliminare.
A — Cu privire la admisibilitatea cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare
46.
După cum au subliniat Consiliul și Comisia, prezenta procedură este admisibilă, în opinia noastră, numai în ceea ce privește Regulamentul nr. 1355/2008.
47.
Astfel, se admite că, într-o procedură antidumping, în cazul în care taxele provizorii au fost percepute în temeiul unui regulament care impune o taxă definitivă, operatorii economici nu mai au interes să conteste legalitatea regulamentului care instituie o taxă provizorie, întrucât acesta a fost înlocuit cu regulamentul care impune o taxă definitivă (
6
).
48.
În prezenta cauză, din indicațiile furnizate de instanța de trimitere rezultă că taxele antidumping provizorii în valoare de 5311,92 euro la care a fost obligată GLS au fost integral percepute de autoritățile vamale naționale ca taxe definitive. Din aceste informații mai rezultă că instanța de trimitere este sesizată cu o acțiune formulată de GLS pentru anularea deciziei autorităților respective de obligare a acesteia la plata taxelor definitive respective, care i-au fost impuse în temeiul Regulamentului nr. 1355/2008.
49.
În conformitate cu jurisprudența menționată anterior, GLS nu mai are interes să conteste legalitatea Regulamentului nr. 642/2008.
50.
În schimb, nu este contestat și nu pare contestabil faptul că este admisibilă contestația formulată de GLS în fața instanței naționale, pe cale de excepție, privind legalitatea Regulamentului nr. 1355/2008.
51.
Astfel, din probele de la dosar nu rezultă că ar trebui ca GLS să fie considerată direct și individual vizată de acest regulament și, prin urmare, că aceasta ar fi fost îndreptățită să solicite Tribunalului Uniunii Europene anularea acestuia. În special, nu rezultă din acestea și nici nu se susține că GLS ar fi importatorul asociat al uneia dintre societățile nominalizate de Regulamentul nr. 1355/2008 și ale căror prețuri de revânzare a produsului în cauză ar fi stat la baza calculării prețului de export stabilit de acest regulament pentru a determina marjele de dumping aplicabile acestei societăți (
7
).
52.
În conformitate cu jurisprudența, un regulament care instituie o taxă antidumping vizează un importator ca GLS nu ca urmare a unor calități care i-ar fi proprii sau a unei situații de fapt care îl definește în raport cu orice altă persoană, ci doar ca urmare a calității sale obiective de importator al produselor respective, în aceeași calitate ca orice alt operator care se află, efectiv sau potențial, într-o situație identică (
8
).
53.
Având în vedere aceste considerații, propunem Curții să examineze prezenta trimitere preliminară pentru controlul validității numai cu privire la Regulamentul nr. 1355/2008.
B — Cu privire la fond
54.
Astfel cum au susținut Consiliul și Comisia în observațiile scrise, întrebarea adresată de instanța de trimitere trebuie reformulată. Aceste instituții au totuși opinii diferite cu privire la formularea ce trebuie utilizată, ceea ce reflectă diferențele de interpretare a deciziei de trimitere sub aspectul motivelor pentru care este pusă sub semnul întrebării legalitatea Regulamentului nr. 1355/2008.
55.
Astfel, Comisia consideră că instanța de trimitere nu are în vedere decât următoarele două motive de anulare: pe de o parte, această instituție nu a întreprins alte demersuri cu privire la cei doi producători thailandezi cărora li s-a adresat și, pe de altă parte, aceasta nu a verificat dacă Japonia poate constitui o țară terță adecvată.
56.
La fel ca GLS și Consiliul, nu împărtășim această interpretare restrictivă a deciziei de trimitere. În opinia noastră, instanța de trimitere menționează clar că îndoielile sale au la bază în general susținerea GLS potrivit căreia instituțiile comunitare nu ar fi depus suficiente eforturi pentru a găsi o țară terță adecvată.
57.
Prin urmare, propunem Curții să interpreteze întrebarea preliminară în sensul că instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă Regulamentul nr. 1355/2008 este nelegal întrucât Comisia a stabilit valoarea normală a produsului în cauză pe baza prețurilor plătite sau care pot fi plătite în Comunitate pentru produsul similar, fără să fi întreprins eforturi serioase și suficiente pentru a determina această valoare pe baza prețurilor practicate într-o țară terță adecvată, încălcând cerințele prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază.
1. Observațiile părților
58.
Potrivit GLS, Curtea trebuie să răspundă în sens afirmativ la întrebare pentru mai multe motive care pot fi rezumate astfel.
59.
Comisia ar fi încălcat dispozițiile articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază prin calcularea valorii normale pe baza prețului plătit în Comunitate, cu toate că această metodă de calcul este subsidiară și că mai multe țări terțe, cum ar fi Japonia, puteau fi considerate țări analoage.
60.
Având în vedere obligația prevăzută la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază și jurisprudența (
9
), Comisia ar fi trebuit să verifice din oficiu dacă există o țară terță adecvată prin recurgerea la toate sursele de informații aflate la dispoziția sa, cum ar fi datele Eurostat referitoare la importuri.
61.
În prezenta cauză, aceste date ar arăta că un produs similar era fabricat în Israel, în Filipine și în Turcia. Această instituție ar fi trebuit să verifice, așadar, dacă vreuna dintre aceste țări constituie o țară adecvată. Mai mult, în cursul audierii din 19 decembrie 2007, o parte ar fi semnalat existența acestei producții în Japonia.
62.
De asemenea, înainte de a recurge la prețurile practicate în Comunitate, Comisia ar fi trebuit să verifice dacă un produs foarte asemănător produsului în cauză, potrivit definiției noțiunii „produs similar” de la articolul 1 alineatul (4) din regulamentul de bază, era fabricat în țări terțe care au economie de piață.
63.
Întrucât această instituție a indicat în Regulamentul nr. 642/2008 că produsele încadrate la codul NC 2008 30 90, adică citricele preparate fără adaos de alcool sau de zahăr, pot fi considerate produse similare și întrucât produsele respective sunt fabricate, printre altele, în Israel, în Maroc, în Swaziland, în Turcia și în Statele Unite, aceasta ar fi trebuit să verifice dacă în aceste țări erau întreprinderi dispuse să coopereze.
64.
În sfârșit, Comisia nu ar fi trebuit să se limiteze la trimiterea unui singur chestionar celor două întreprinderi thailandeze și să deducă din lipsa de răspuns a acestora imposibilitatea de a stabili valoarea normală pe baza prețurilor practicate în Thailanda.
65.
Cu titlu subsidiar, GLS susține că valoarea normală stabilită pe baza prețurilor din Comunitate a fost incorect apreciată, în măsura în care Comisia nu a efectuat ajustările necesare prin raportare la avantajele de care beneficiază producătorii exportatori chinezi în comparație cu producătorii spanioli, în special în ceea ce privește accesul la materiile prime și procesul de producție. GLS subliniază că, în alte cauze, Comisia a efectuat astfel de ajustări.
66.
Aceasta susține că, în prezenta cauză, instituția respectivă ar fi trebuit să țină cont de faptul că în Comunitate costul materiilor prime este cu 45 % mai ridicat decât în China și că în Spania costurile de producție sunt mult mai ridicate din cauza folosirii unor utilaje costisitoare care nu sunt utilizate în cea mai mare parte a anului.
67.
Consiliul și Comisia contestă faptul că regulamentul examinat este nelegal și își întemeiază opinia pe următoarele argumente.
68.
Comisia arată că în plângere s-a menționat că numai Regatul Spaniei și Republica Populară Chineză fabrică conserve de mandarine și că acesta este motivul pentru care Comisia a menționat în avizul de deschidere a anchetei intenția de a stabili valoarea normală pe baza prețurilor din Comunitate.
69.
Aceasta mai arată că a dispus de informații potrivit cărora mai existau doi producători de conserve de mandarine în Thailanda.
70.
În ceea ce privește demersurile efectuate la cei doi producători, aceasta arată că le-a scris la 29 octombrie 2007, că unul nu a răspuns, iar celălalt a solicitat unei societăți din Europa să răspundă, societate care, printr-o scrisoare din 5 decembrie 2007, a solicitat trimiterea chestionarului în formă electronică, precum și prelungirea termenului de răspuns. Comisia menționează că a răspuns de îndată că termenul s-a prelungit până la 17 decembrie 2007 și că, prin scrisoarea din 14 decembrie 2007, societatea respectivă a menționat că nu poate completa formularul în acest termen.
71.
Comisia concluzionează că a depus eforturi mai mult decât suficiente pe lângă acești producători thailandezi.
72.
În ceea ce privește aspectul dacă trebuia să examineze posibilitatea de a considera Japonia țară terță adecvată, Comisia începe prin a aminti întinderea obligațiilor care îi revin potrivit regulamentului de bază.
73.
Aceasta subliniază că regulamentul respectiv prevede o procedură contradictorie, declanșată în general ca urmare a unei plângeri. În continuare, Comisia arată că, potrivit articolului 2 alineatul (7) litera (a) al doilea paragraf din regulamentul respectiv, aceasta trebuie să își motiveze deciziile în termenele stabilite pe baza informațiilor utile care sunt disponibile.
74.
Comisia mai amintește că țara terță pe care preconizează să o aleagă pentru stabilirea valorii normale este adusă la cunoștința părților și că acestea dispun de un termen de zece zile pentru a-și prezenta comentariile.
75.
În sfârșit, aceasta subliniază că, potrivit jurisprudenței (
10
), dispune de o largă marjă de apreciere în stabilirea valorii normale. Comisia amintește că s-a decis că nu i se poate imputa faptul că nu a procedat la o examinare aprofundată cu privire la alte țări de referință potențiale în cazul în care părțile nu i-au prezentat propuneri în acest sens.
76.
Comisia concluzionează că, în prezenta cauză, nu avea niciun motiv să verifice dacă Japonia poate constitui o țară adecvată întrucât nu există nicio dovadă a declarației privind existența unei producții prezente de conserve de mandarine în această țară în cursul audierii din 19 decembrie 2007 și că, chiar presupunând că o astfel de declarație ar fi fost făcută, aceasta nu ar fi fost obligată să întreprindă cercetări cu privire la țara respectivă.
77.
Astfel, în opinia Comisiei, pe de o parte, Japonia nu i-a fost indicată ca țară de referință în termenul de zece zile de la publicarea avizului de deschidere a anchetei și, pe de altă parte, în temeiul articolului 6 alineatul (6) din regulamentul de bază, informațiile furnizate în cursul audierii nu trebuie luate în considerare decât dacă sunt confirmate în scris.
78.
Consiliul își întemeiază opinia pe aceleași argumente ca ale Comisiei și adaugă că nu aveau niciun motiv să identifice din proprie inițiativă alte țări terțe adecvate, întrucât Comisia se putea baza pe principiul potrivit căruia părțile interesate cunosc piața și i-ar semnala posibilele țări analoage.
2. Aprecierea noastră
79.
La fel ca GLS, considerăm că Regulamentul nr. 1355/2008 a fost adoptat cu încălcarea dispozițiilor articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, întrucât instituțiile comunitare, mai precis Comisia, nu au depus eforturi serioase și suficiente pentru stabilirea valorii normale a produsului în cauză pe baza prețurilor practicate într-o țară terță cu economie de piață.
80.
Înainte de a expune motivele pentru care considerăm că, în prezenta cauză, Comisia și-a încălcat obligațiile, apreciem că este util să amintim pe scurt obiectul valorii normale în procedura antidumping, precum și modalitățile sale de calcul.
a) Obiectul valorii normale în procedura antidumping și modalitățile sale de calcul
81.
În primul rând, trebuie subliniat că valoarea normală constituie un element deosebit de important într-o procedură antidumping.
82.
Astfel, pe de o parte, aceasta permite să se stabilească dacă un produs importat în Comunitate face sau nu face obiectul unui dumping, întrucât, potrivit articolului 1 alineatul (2) din regulamentul de bază, se consideră că un produs face obiectul unui dumping în cazul în care prețul său de export în Comunitate este inferior valorii sale normale.
83.
Pe de altă parte, aceasta permite să se evalueze cuantumul maxim al taxei antidumping pe care Comunitatea o poate impune unei întreprinderi, întrucât, potrivit articolului 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, acest cuantum nu trebuie să depășească marja de dumping, care corespunde, în esență, diferenței dintre valoarea normală și prețul de export, după ce cele două elemente au făcut obiectul ajustărilor necesare pentru a fi comparabile.
84.
Rezultă că, la o valoare constantă a prețului de export, cu cât este mai ridicată valoarea normală, cu atât marja de dumping și, prin urmare, valoarea maximă a taxei antidumping care poate fi impusă întreprinderilor exportatoare ale produsului în cauză sunt mai ridicate.
85.
În al doilea rând, valoarea normală este o valoare obiectivă. Aceasta are la bază, în principiu, astfel cum rezultă din articolul 2 alineatul (1) din regulamentul de bază, prețul plătit de cumpărători independenți pentru produsul în cauză în țara exportatoare în cursul operațiunilor comerciale normale, adică în condiții de manifestare ideală a liberei concurențe.
86.
Dificultatea decurge din faptul că, în realitate, acest preț nu există întotdeauna sau nu poate fi utilizat întotdeauna. Regulamentul de bază prevede astfel în mod detaliat diferite moduri de calcul pentru stabilirea prețului respectiv în modalitatea cea mai rezonabilă posibil, fie pe baza prețurilor practicate în țara exportatoare de către vânzătorii unui produs similar, fie prin recalculare pe baza costurilor de producție în această țară, fie, în sfârșit, pe baza prețurilor de export într-o țară terță adecvată.
87.
Cu toate acestea, ori de câte ori este posibil, trebuie avute în vedere prețurile produsului în cauză plătite de cumpărători independenți în țara exportatoare. Prioritatea acordată acestui criteriu în comparație cu celelalte metode de calcul menționate la articolul 2 din regulamentul de bază decurge, în opinia noastră, din ideea potrivit căreia cel mai bun procedeu de stabilire a valorii normale este constatarea unei realități obiective.
88.
În opinia noastră, aceeași idee justifică prioritatea prevăzută la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază în cazul importurilor care provin din țări care nu au economie de piață.
89.
În acest caz, nu este posibil să se ia în considerare prețurile practicate în țara exportatoare, întrucât aceste prețuri nu sunt rezultanta normală a forțelor care trebuie să se exercite pe această piață (
11
). Legiuitorul comunitar trebuia să aleagă, așadar, alte referințe. Astfel, acesta a prevăzut că valoarea normală trebuie să fie stabilită în mod prioritar pe baza prețurilor practicate într-o țară terță cu economie de piață, aleasă în mod rezonabil sau, numai dacă acest lucru este imposibil, pe o altă bază rezonabilă, cum este prețul plătit sau care poate fi plătit în Comunitate.
90.
În opinia noastră, această prioritate acordată prețurilor unui produs similar într-o țară terță aleasă în mod rezonabil se explică și prin voința de a privilegia constatarea unei realități obiective care, în acest caz, trebuie să fie cea mai apropiată posibil de situația din țara exportatoare. Legiuitorul comunitar a urmărit astfel ca, ori de câte ori este posibil, Comisia să stabilească valoarea normală pe baza prețurilor practicate într-o țară terță care prezintă cele mai multe asemănări cu țara exportatoare în ceea ce privește, printre altele, caracteristicile produsului, volumul vânzărilor, accesul la materiile prime și la energie, procesul de producție și care, ca urmare a acestor asemănări, poate fi considerată o țară analoagă acesteia.
91.
Utilizarea prețurilor unui produs similar în Comunitate nu este prevăzută, așadar, decât cu titlu subsidiar, întrucât aceste prețuri pot fi influențate de factori cum ar fi costul manoperei și al materiilor prime care sunt, în general, mai ridicate decât într-o țară terță care nu are economie de piață.
92.
Desigur, astfel cum arată GLS în cadrul argumentului său subsidiar de anulare, Comisia poate și trebuie să efectueze ajustări pentru a compensa aceste diferențe. Totuși, aceste ajustări sunt efectuate pe baza estimărilor care sunt evident mai discutabile decât constatarea obiectivă a realității prețurilor într-o țară terță analoagă țării exportatoare a produsului în cauză.
93.
Prioritatea prevăzută expres la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază în favoarea prețurilor unui produs similar într-o țară terță cu economie de piață analoagă urmărește, așadar, în opinia noastră, să garanteze ca valoarea taxei antidumping să nu fie superioară marjei de dumping, în conformitate cu cerința prevăzută la articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază și cu principiul prevăzut la articolul VI alineatul (2) din GATT, precum și la articolul 9 din acordul de aplicare a articolului VI.
94.
În lumina acestor considerații trebuie examinate motivele pentru care considerăm că în prezenta cauză Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile.
b) Motivele pentru care Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile
95.
Potrivit articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază, Comisia poate să stabilească în mod legal valoarea normală pe baza prețului plătit în Comunitate numai dacă nu este posibil să aleagă o țară terță cu economie de piață care să apară ca adecvată, în funcție de informațiile utile care sunt disponibile și având în vedere termenele care îi sunt acordate.
96.
Astfel cum a arătat Tribunalul în Hotărârea din 23 octombrie 2003, Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures și Zhejiang Yankon/Consiliul (
12
), Consiliul și Comisia pot înlătura aplicarea normei generale enunțate la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază pentru stabilirea valorii normale a produselor care provin din țări care nu au economie de piață, în temeiul unei alte baze rezonabile, numai în ipoteza în care această normă generală nu poate fi aplicată. O astfel de imposibilitate nu poate exista decât în cazul în care datele necesare pentru stabilirea valorii normale nu sunt disponibile sau nu sunt utile (
13
).
97.
Din această hotărâre putem desprinde următoarele concluzii. În primul rând, contrar a ceea ce Comisia a lăsat să se înțeleagă în observațiile scrise, recurgerea mai degrabă la metoda de calcul subsidiară decât la prețurile practicate într-o țară terță adecvată sau la cele de export din aceasta nu reflectă o alegere în cadrul căreia Comisia ar dispune de o largă marjă de apreciere. Jurisprudența la care s-a referit instituția respectivă, potrivit căreia aceasta dispune de o largă marjă de apreciere în stabilirea valorii normale, nu este aplicabilă în acest caz. Aspectul dacă, pe baza datelor disponibile, i-ar fi fost cu adevărat imposibil să se întemeieze pe prețurile practicate într-o țară terță adecvată sau pe cele de export din aceasta nu necesită examinarea unei situații economice complexe și trebuie, așadar, să poată face obiectul unui control jurisdicțional complet.
98.
În al doilea rând, noțiunea „informații disponibile” în sensul articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază nu se poate limita la informațiile furnizate de reclamant în plângerea sa, nici la informațiile comunicate ulterior de părți în cadrul anchetei.
99.
Desigur, astfel cum amintesc Consiliul și Comisia, ancheta prevăzută de regulamentul de bază are un caracter contradictoriu în temeiul căruia părțile interesate au posibilitatea de a prezenta observații, în special cu privire la alegerea modului de calcul al valorii normale preconizat de Comisie. Este de asemenea adevărat că ancheta se declanșează în general ca urmare a unei plângeri, iar Comisia trebuie să ia în considerare informațiile cuprinse în aceasta, în special în ceea ce privește fabricarea produsului în cauză pe plan mondial.
100.
Totuși, Comisia nu se poate limita la aceste elemente de informare. Astfel, o astfel de limitare nu este prevăzută la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază.
101.
Comisia are obligația de a examina din oficiu toate informațiile pertinente la care poate avea acces ea însăși. Astfel, rolul acestei instituții, în cazul în care desfășoară o anchetă antidumping, nu este acela al unui arbitru, a cărui competență s-ar limita la a decide numai pe baza informațiilor și a elementelor de probă furnizate de părți.
102.
Această analiză este confirmată în special de articolul 6 alineatele (3) și (4) din regulamentul de bază, care autorizează Comisia să solicite statelor membre furnizarea de informații, precum și efectuarea tuturor verificărilor și controalelor necesare.
103.
În ceea ce privește importanța unei proceduri antidumping pentru părțile în cauză, Comisia are obligația de a verifica din oficiu, în documentele care se află la dispoziția sa și care prezintă suficiente garanții de fiabilitate, dacă există țări terțe care au economie de piață și în care sunt fabricate produse identice sau comparabile cu produsul în cauză și care pot fi alese ca țări analoage țării exportatoare.
104.
În această privință, statisticile Eurostat, oficiul de statistică al Uniunii Europene, care constituie o direcție generală a Comisiei și care are ca misiune furnizarea unui serviciu de informații statistice de calitate ridicată, trebuie, fără îndoială, să fie considerate o sursă de informații pe care instituția respectivă ar trebui să le examineze în mod sistematic.
105.
În consecință, în cazul în care statisticile Eurostat disponibile la data deschiderii anchetei sau pe parcursul acesteia permit să se prezume că produse comparabile cu produsul în cauză sunt fabricate în diferite țări terțe cu economie de piață în cantități care nu sunt vădit nesemnificative, Comisiei îi revine sarcina de a examina din oficiu dacă vreuna dintre aceste țări poate constitui o țară analoagă în sensul articolului 2 alineatul (7) litera (a) din regulamentul de bază.
106.
Potrivit articolului 2 alineatul (7) litera (a) al treilea paragraf din regulamentul de bază, Comisiei îi revine de asemenea sarcina de a aduce imediat la cunoștința părților pe care le consideră interesate de anchetă țara terță cu economie de piață pe care urmează să o aleagă pentru ca acestea să aibă posibilitatea ca, în termen de zece zile de la data acestei informări, să îi transmită comentariile cu privire la acest aspect.
107.
Or, în prezenta cauză, se impune constatarea potrivit căreia Comisia nu și-a îndeplinit obligațiile.
108.
Astfel, din statisticile Eurostat care erau disponibile la data la care Comisia a dispus examinarea plângerii aflate la originea prezentei cauze rezultă că produsele încadrate la aceeași clasificare în NC precum produsul în cauză erau importate în Comunitate din Israel, din Maroc, din Filipine, din Swaziland, din Thailanda și din Turcia. Faptul că aceste produse se încadrează la aceeași clasificare în cadrul Tarifului vamal comun precum produsul în cauză permite să se prezume că puteau fi considerate produse similare în sensul regulamentului de bază.
109.
Examinarea acestor date mai arată că importurile respective, deși sunt în cantități inferioare celor care provin din China, nu apar ca fiind vădit nesemnificative. Datele respective puteau permite, așadar, să se considere că produse comparabile cu produsul în cauză erau fabricate în aceste țări în cantități suficiente pentru ca prețurile acestora să poată fi considerate ca reprezentative pentru piața în discuție.
110.
Comisia a explicat în ședință că statisticile Eurostat menționează, pentru fiecare țară terță, cantitățile de produse importate care se încadrează cumulativ la cele trei coduri NC, astfel încât acestea nu ar permite să se izoleze o cantitate semnificativă de produse comparabile cu produsul în cauză. Cu toate acestea, se impune constatarea că statisticile respective constituie un indiciu obiectiv al existenței altor țări terțe în care pot fi fabricate astfel de produse.
111.
Constatăm de asemenea că, în considerentul (17) al Regulamentului nr. 1355/2008, Consiliul menționează faptul că calculul valorii normale efectuat de Comisie pe baza prețurilor din Comunitate constituie singura bază de calcul rezonabilă, fără să expună motivele pentru care niciuna dintre țările terțe menționate anterior și care au economie de piață nu poate fi considerată țară analoagă.
112.
În sfârșit, reiese din elementele dosarului și în special din avizul de deschidere a anchetei că, având în vedere indicațiile cuprinse în plângere, Comisia a pornit de la premisa potrivit căreia nu există o producție a produsului în cauză în afara Comunității și a Chinei.
113.
Astfel cum susține în mod corect GLS, Comisia a făcut, așadar, o apreciere eronată cu privire la fabricarea produsului în cauză la nivel mondial și cu privire la țările analoage care pot fi eventual avute în vedere, deși avea la dispoziție statisticile Eurostat care dovedeau importul, în cantități care nu erau vădit nesemnificative, de produse care pot constitui produse similare și care provin din mai multe țări terțe cu economie de piață.
114.
De altfel, Comisia și-a recunoscut eroarea, întrucât în Regulamentul nr. 642/2008 arată, în considerentul (40), că Regatul Thailandei putea constitui o țară analoagă și că a adresat în zadar întrebări către două întreprinderi thailandeze.
115.
Desigur, procedând astfel, Comisia s-a străduit să își corecteze eroarea de apreciere inițială și nu i se poate imputa, în opinia noastră, că a fost lipsită de diligență în ceea ce privește cele două întreprinderi în discuție.
116.
Astfel, nu s-a contestat că împrejurările în care aceasta le-a adresat întrebări și termenul în care li s-a cerut să completeze formularul le-ar fi permis să răspundă la acesta, astfel încât omisiunea acestora de a răspunde le este integral imputabilă. Mai mult, se impune constatarea că, față de întreprinderile din țările terțe, Comisia nu dispune de niciun mijloc de presiune care să îi permită să le constrângă să coopereze.
117.
Totuși, acest demers al Comisiei nu poate permite să se concluzioneze că și-a îndeplinit corespunzător obligațiile. Astfel, în urma eșecului demersului respectiv survenit în luna decembrie 2007, Comisia nu a verificat, deși încă avea timp, dacă este posibil să aleagă ca țară analoagă o altă țară terță dintre celelalte țări cu economie de piață care figurează în statisticile Eurostat și care, precum Regatul Thailandei, puteau apărea ca țări producătoare ale produsului în cauză. Astfel, deși Comisia nu era obligată să ia în considerare o țară ca Japonia, în măsura în care mențiunea referitoare la aceasta, care ar fi fost făcută în cursul unei audieri, nu ar fi fost ulterior confirmată în scris, contrar dispozițiilor articolului 6 alineatul (6) ultima teză din regulamentul de bază, în schimb, aceasta trebuia să efectueze verificările necesare cu privire la alte țări terțe pe baza indiciilor care rezultă din propriile statistici.
118.
În opinia noastră, Comisia a încălcat astfel dispozițiile articolului 18 alineatul (5) din regulamentul de bază, potrivit căruia, amintim, atunci când, în cazul lipsei de cooperare a unei părți interesate, concluziile, inclusiv cele referitoare la valoarea normală, se întemeiază pe datele disponibile, în special pe informațiile furnizate în plângere, trebuie, dacă este posibil și având în vedere termenele prevăzute pentru anchetă, să se verifice aceste informații cu ajutorul altor surse independente disponibile, cum sunt listele de prețuri publicate, statisticile oficiale privind importul și evidențele vamale.
119.
Acesta este motivul pentru care considerăm, la fel ca GLS, că în prezenta cauză Comisia nu a întreprins eforturi serioase și suficiente pentru calcularea valorii normale a produsului în cauză pe baza prețurilor existente într-o țară terță cu economie de piață. Propunem, așadar, Curții să răspundă la întrebarea adresată că Regulamentul nr. 1355/2008 este nelegal pentru acest motiv.
IV — Concluzie
120.
Având în vedere considerațiile prezentate mai sus, propunem Curții să răspundă după cum urmează la întrebarea adresată de Finanzgericht Hamburg:
„Regulamentul (CE) nr. 1355/2008 al Consiliului din 18 decembrie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză este nelegal în măsura în care Comisia Europeană a stabilit valoarea normală a produsului în cauză pe baza prețurilor plătite sau care pot fi plătite în Comunitatea Europeană pentru produsul similar fără să fi depus eforturi suficiente pentru a stabili această valoare pe baza prețurilor existente într-o țară terță adecvată, cu încălcarea cerințelor prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2117/2005 al Consiliului din 21 decembrie 1995.”
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	Regulamentul (CE) nr. 642/2008 al Comisiei din 4 iulie 2008 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză (JO L 178, p. 19, rectificare în JO L 258, p. 74) și Regulamentul (CE) nr. 1355/2008 al Consiliului din 18 decembrie 2008 de impunere a unei taxe antidumping definitive și de percepere cu titlu definitiv a taxei provizorii impuse la importurile de anumite citrice preparate sau conservate (mandarine etc.) originare din Republica Populară Chineză (JO L 350, p. 35).
(
3
)	Regulamentul din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 1996, L 56, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 12, p. 223), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2117/2005 al Consiliului din 21 decembrie 2005 (JO L 340, p. 17, Ediție specială, 11/vol. 44, p. 15, denumit în continuare „regulamentul de bază”).
(
4
)	JO C 246, p. 15.
(
5
)	Denumită în continuare „GLS”.
(
6
)	Hotărârea din 11 iulie 1990, Neotype Techmashexport/Comisia și Consiliul (C-305/86 și C-160/87, Rec., p. I-2945, punctul 13 și jurisprudența citată).
(
7
)	A se vedea în această privință Hotărârea din 15 februarie 2001, Nachi Europe (C-239/99, Rec., p. I-1197, punctul 39).
(
8
)	Hotărârea din 11 iulie 1990, Electroimpex și alții/Consiliul (C-157/87, Rec., p. I-3021, punctele 10-13).
(
9
)	GLS citează în principal Hotărârea din 22 octombrie 1991, Nölle (C-16/90, Rec., p. I-5163).
(
10
)	Comisia se referă atât la Hotărârea Nölle, citată anterior, cât și la Hotărârea din 29 mai 1997, Rotexchemie (C-26/96, Rec., p. I-2817), și la Hotărârea Tribunalului din 28 septembrie 1995, Ferchimex/Consiliul (T-164/94, Rec., p. II-2681).
(
11
)	Hotărârea Rotexchemie, citată anterior (punctul 9 și jurisprudența citată).
(
12
)	T-255/01, Rec., p. II-4741.
(
13
)	Punctul 59.