62003CC0306_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Žalobkyňa v konaní vo veci samej, pani Salgado Alonso, v minulosti poberala v Španielsku osobitné dávky v nezamestnanosti. Počas tejto doby odvádzal za ňu poistné na zákonné dôchodkové poistenie Národný úrad práce. Teraz, po dovŕšení 65. roku svojho veku, požaduje pani Salgado Alonso zákonný starobný dôchodok. V konaní vo veci samej je sporné, či pri výpočte čakacej doby potrebnej pre vznik nároku na zákonný starobný dôchodok treba vziať do úvahy poistné odvádzané na dôchodkové poistenie počas poberania osobitných dávok v nezamestnanosti, resp. či v prípade jeho nezohľadnenia dochádza k diskriminácii migrujúcich pracovníkov na základe ich štátnej príslušnosti.
2. V tejto súvislosti predkladá Juzgado de lo Social nº 3 de Orense (ďalej aj „vnútroštátny súd“) Súdnemu dvoru dve otázky týkajúce sa výkladu nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva (ďalej len „nariadenie č. 1408/71“)(2) . Obsahovo sú tieto otázky totožné s otázkami vo veci García Blanco (C‑225/02)(3) .
II – Právny rámec
A – Právo Spoločenstva
3. Rámec práva Spoločenstva v tomto prípade určuje článok 39 ES a nariadenie č. 1408/71.
4. Článok 1 písm. r) nariadenia č. 1408/71 definuje pojem doby poistenia ako:
„doby prispievania, zamestnania alebo samostatne zárobkovej činnosti, ako ich definujú alebo uznávajú za doby poistenia právne predpisy, podľa ktorých sa dosiahli alebo považovali za dosiahnuté, a všetky doby, ktoré sa za také považujú, ak ich uvedené právne predpisy považujú za rovnocenné dobám poistenia; za doby poistenia sa tiež považujú doby dosiahnuté podľa osobitného systému pre štátnych zamestnancov“.
5. Článok 3 ods. 1 nariadenia 1408/71 znie:
„Pokiaľ osobitné ustanovenia tohto nariadenia neustanovujú inak, osoby s bydliskom na území jedného z členských štátov, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, majú tie isté povinnosti a poberajú tie isté dávky podľa právnych predpisov členského štátu ako štátni príslušníci tohto štátu.“
6. V článku 45 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 sa v súvislosti so zohľadnením dôb poistenia a dôb bydliska ustanovuje toto:
„Príslušná inštitúcia členského štátu, ktorého právne predpisy podmieňujú nadobudnutie, zachovanie alebo znovunadobudnutie nároku na dávky podľa systému, ktorý nie je osobitným systémom v zmysle odsekov 2 alebo 3 dosiahnutím dôb poistenia alebo dôb bydliska, zohľadní tam, kde je to nevyhnutné, doby poistenia alebo doby bydliska dosiahnuté podľa právnych predpisov ktoréhokoľvek iného členského štátu podľa všeobecného systému alebo podľa osobitného systému buď zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby. Na tento účel zohľadní tieto doby akoby boli dosiahnuté podľa jej vlastných právnych predpisov.“
7. Článok 46 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 obsahuje tieto ustanovenia:
„V prípade, kde podmienky požadované právnymi predpismi členského štátu, na nadobudnutie nároku na dávky sú splnené iba po použití článku 45 a/alebo článku 40 ods. 3, uplatnia sa nasledovné pravidlá:
a) príslušná inštitúcia vypočíta teoretickú výšku dávky, na ktorú by si mohla dotknutá osoba uplatniť nárok za predpokladu, že všetky doby poistenia a/alebo bydliska dosiahnuté podľa právnych predpisov členských štátov, ktorým zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba podliehali sa dosiahli v tomto štáte podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje v deň priznania dávky. Ak podľa týchto právnych predpisov výška dávky nezávisí na trvaní dosiahnutých dôb, táto výška sa považuje za teoretickú výšku uvedenú v tomto pododseku,
b) príslušná inštitúcia následne stanoví skutočnú výšku dávky na základe teoretickej výšky uvedenej v predchádzajúcom pododseku a podľa pomeru trvania dôb poistenia alebo bydliska dosiahnutých pred vznikom poistnej udalosti podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje táto inštitúcia, k celkovému trvaniu dôb poistenia a dôb bydliska dosiahnutých pred vznikom poistnej udalosti podľa právnych predpisov všetkých dotknutých členských štátov“.
8. V súvislosti s dobami poistenia alebo dobami bydliska kratšími ako jeden rok stanovuje článok 48 nariadenia č. 1408/71 toto:
„1. Bez toho, aby bol dotknutý článok 46 ods. 2, inštitúcia členského štátu nie je viazaná priznať dávky vo vzťahu k dobám dosiahnutým podľa právnych predpisov, ktoré uplatňuje a ktoré sa započítavajú v čase vzniku poistnej udalosti, ak:
– celková dĺžka týchto dôb nedosahuje jeden rok
a
– pri započítaní týchto dôb nevzniká nárok na dávky iba na základe ustanovení týchto právnych predpisov.
2. Príslušná inštitúcia každého z dotknutých členských štátov zohľadňuje doby uvedené v odseku 1 na účely uplatňovania článku 46 ods. 2 s výnimkou ustanovenia uvedeného v písm. b).
3. Pokiaľ by uplatnenie odseku 1 malo za následok, že sa všetky inštitúcie dotknutých členských štátov zbavili svojich povinností, dávky sa priznajú výlučne podľa právnych predpisov posledného z uvedených štátov, ktorého podmienky sú splnené, akoby sa všetky doby poistenia a bydliska dosiahnuté a zohľadnené v súlade s článkom 45 ods. 1 až 4 dosiahli podľa právnych predpisov tohto štátu.“
B – Vnútroštátne právo
9. Novelizované znenie všeobecného španielskeho zákona o sociálnom zabezpečení (Texto Refundido de la Ley General de la Seguridad Social(4), ďalej len „TRLGSS“) v článku 161 ods. 1 písm. b) stanovuje, že pre vznik nároku na starobný dôchodok sa vyžaduje nadobudnutie dvojakých dôb:
– všeobecná čakacia v rozsahu 15 rokov
a
– osobitná čakacia doba v rozsahu dvoch rokov v rámci posledných 15 rokov bezprostredne predchádzajúcich udalosti, ktorá spôsobila vznik nároku.
10. Už pred dosiahnutím zákonného veku vzniku nároku na dôchodok sa nezamestnaným, ktorí dovŕšili 52. rok veku života, podľa článku 215 ods. 1 bodu 3 TRLGSS poskytuje osobitná forma dávok v nezamestnanosti ( subsidio por desempleo, ďalej len „osobitné dávky v nezamestnanosti“). Predpokladom je okrem iného, že dotknuté osoby môžu preukázať najmenej šesť rokov platenia poistného na zákonné poistenie v nezamestnanosti a okrem toho spĺňajú všetky predpoklady pre poskytnutie zákonného starobného dôchodku s výnimkou veku vzniku nároku na dôchodok.
11. Podľa článku 218 ods. 2 TRLGSS odvádza organizácia pre správu poistenia v nezamestnanosti (Organismo Gestor del Seguro de Desempleo) dodatočne k vyplácaniu osobitných dávok v nezamestnanosti poberateľovi za každý kalendárny mesiac, v ktorom na ne vznikol nárok, sociálnej poisťovni poistné na zákonné starobné poistenie v mene poberateľa.
12. Účinok poistného na dôchodkové poistenie odvádzaného v prospech poberateľa osobitných dávok obmedzuje dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS(5) takto:
„Poistné na starobné poistenie platené podľa článku 218 ods. 2 [TRLGSS] organizáciou pre správu zákonného poistenia v nezamestnanosti sa zohľadňuje na účely výpočtu základu starobného dôchodku a sadzby, ktorá sa naň uplatňuje. V žiadnom prípade sa nemožno odvolávať na platnosť a na právne účinky týchto platieb poistného s cieľom preukázať minimálnu dobu platenia poistného, ktorú vyžaduje článok 161 ods. 1 písm. b) [TRLGSS], teda dobu, ktorú musí v súlade s článkom 215 ods. 1 bodom 3 poistenec preukázať pri podaní žiadosti o priznanie dávok určených pre osoby, ktoré dovŕšili 52. rok veku.“
13. V správnej praxi sa však poistné na zákonné dôchodkové poistenie, ktoré v mene poberateľa osobitných dávok v nezamestnanosti odvádza INEM, zohľadňuje v súvislosti s článkom 48 ods. 1 nariadenia č. 1408/71; toto vyplýva zo spoločného obežníka INSS a INEM z roku 1999.(6)
III – Skutkový stav a konanie
Okolnosti predchádzajúce sporu
14. Pani Salgado Alonso, narodená 30. mája 1936, podala 7. augusta 1992 na španielsky Národný úrad práce (Instituto Nacional de Empleo, ďalej len „INEM“) žiadosť o poskytnutie osobitných dávok v nezamestnanosti pre nezamestnaných nad 52 rokov veku. K tomuto dátumu mohla preukázať 74 mesiacov platenia poistného (viac ako šesť rokov, od 1964 do 1970) na nemecké zákonné dôchodkové poistenie, 26 mesiacov dobrovoľného platenia poistného (viac ako dva roky, medzi 1971 a 1975) na švajčiarske zákonné dôchodkové poistenie a dobu platenia poistného 182 dní (približne šesť mesiacov v roku 1992) na španielske zákonné sociálne poistenie.
15. Najprv bola jej žiadosť o osobitné dávky v nezamestnanosti odmietnutá s odôvodnením, že nedosiahla požadovanú čakaciu dobu v rozsahu 15 rokov. V dôsledku podania opravného prostriedku jej však španielsky súd 30. júna 1993 priznal tieto osobitné dávky v nezamestnanosti. Španielska vláda a žalovaní vysvetľujú tento rozsudok v podstate tým, že podľa vtedajšej judikatúry sa v Španielsku za rovnocenné s 15 ročnou čakacou dobou, ktorá je predpísaná v Španielsku, uznávalo aj splnenie kratších zahraničných čakacích dôb, napr. splnenie päťročnej čakacej doby, ktorá platí v Nemecku. Táto judikatúra sa však medzičasom, po rozsudkoch Súdneho dvora vo veciach Martínez Losada a Ferreiro Alvite(7), zmenila.
16. Zatiaľ čo pani Salgado Alonso poberala osobitné dávky v nezamestnanosti, platil za ňu INEM za obdobie 3 219 dní (viac ako 8 rokov a 9 mesiacov) poistné na španielske zákonné dôchodkové poistenie podľa článku 218 ods. 2 TRLGSS.
Žiadosť o priznanie zákonného starobného dôchodku
17. Po dovŕšení 65. roku svojho veku v roku 2001 požiadala pani Salgado Alonso nemeckú, švajčiarsku a španielsku inštitúciu sociálneho poistenia o priznanie zákonného starobného dôchodku. Zatiaľ čo jej bol v Nemecku a Švajčiarsku starobný dôchodok poskytnutý, španielsky Národný úrad sociálneho zabezpečenia (Instituto Nacional de Seguridad Social, ďalej len „INSS“) jej ho rozhodnutím zo 21. marca 2002 odmietol priznať. Ako odôvodnenie uviedol, že nedosiahla potrebnú čakaciu dobu a článok 46 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 sa nemôže použiť, lebo v Španielsku bolo za ňu platené poistné na dôchodkové poistenie kratšie ako jeden rok.
18. Proti zamietnutiu tejto žiadosti o priznanie zákonného starobného dôchodku sa pani Salgado Alonso teraz domáha právnej ochrany pred vnútroštátnym súdom. Podala žalobu tak proti INSS ako aj proti Tesoría General de la Seguridad Social (ďalej len „TGSS“), pričom v podstate argumentuje tým, že v jej prospech je treba vziať do úvahy nielen jej pôvodnú dobu platenia poistného na dôchodkové poistenie v Španielsku v rozsahu 182 dní, ale aj poistné na dôchodkové poistenie, ktoré odvádzal INEM počas poberania osobitných dávok v nezamestnanosti; tým má teraz v Španielsku celkovo 3 401 poistných dní (viac ako deväť rokov a tri mesiace).
19. V konaní pred vnútroštátnym súdom je sporné, či je pri výpočte čakacej doby na účely zákonného starobného dôchodku potrebné zohľadniť práve toto poistné na dôchodkové poistenie, ktoré bolo odvádzané počas poberania osobitných dávok v nezamestnanosti, resp. či prípadné nevzatie do úvahy predstavuje diskrimináciu migrujúcich pracovníkov.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
20. Uznesením z 24. júna 2003 prerušil Juzgado de lo Social nº 3 de Orense konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
1. „Odporuje článku 12 ES a článkom 39 ES až 42 ES, ako aj článku 45 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 ustanovenie vnútroštátneho práva, podľa ktorého sa platby poistného, ktoré organizácia pre správu poistenia v nezamestnanosti uhradila ako poistné na dôchodkové zabezpečenie v mene pracovníka v období, keď poberal určité dávky v nezamestnanosti, nemôžu zohľadniť na účely výpočtu rôznych čakacích dôb zavedených vnútroštátnymi právnymi predpismi a na účely vzniku nároku na dávky v starobe, pokiaľ z dôvodu dlhodobej nezamestnanosti, ktorú majú tieto dávky kompenzovať, nemôže tento pracovník reálne preukázať iné platby do systému starobného poistenia ako tie, ktoré zákon nepovažuje za platné, pričom jedinými pracovníkmi, ktorých sa tieto vnútroštátne predpisy dotknú, sú tí, ktorí využili právo voľného pohybu a ktorým nebude priznaný vnútroštátny starobn ý dôchodok, hoci v súlade s článkom 45 uvedeného nariadenia by sa tieto čakacie doby mali považovať za dosiahnuté?“
2. „Odporujú článku 12 ES a článkom 39 ES až 42 ES ako aj článku 48 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 ustanovenia vnútroštátneho práva, podľa ktorých sa platby poistného, ktoré organizácia pre správu poistenia v nezamestnanosti uhradila ako poistné na dôchodkové zabezpečenie v mene pracovníka v období, keď poberal určité dávky v nezamestnanosti, nemôžu zohľadniť tak, aby sa mohlo usúdiť, že ‚celková dĺžka dôb poistenia alebo bydliska dosiahnutých podľa predpisov tohto členského štátu dosahuje jeden rok‘, pokiaľ z dôvodu dlhodobej nezamestnanosti, ktorú majú tieto dávky kompenzovať, nemôže tento pracovník reálne preukázať iné platby do systému dôchodkového zabezpečenia ako tie, ktoré boli odvádzané a platené v období nezamestnanosti, pričom jedinými pracovníkmi, ktorých sa tieto vnútroštátne predpisy dotknú, sú tí, ktorí využili právo voľného pohybu a ktorým nebude priznaný vnútroštátny starobný dôchodok, hoci v súlade s článkom 48 ods. 1 uvedeného nariadenia vnútroštátna organizácia pre správu nemôže byť oslobodená od povinnosti priznať vnútroštátne dávky?“
Konanie od podania návrhu na začatie prejudiciálneho konania
21. Ako žalovaní v spore pred vnútroštátnym súdom (INSS a TGSS) oznámili Súdnemu dvoru v liste z 29. septembra 2003, vydal INSS 10. septembra 2003 proti pani Salgado Alonso nové rozhodnutie. Toto rozhodnutie, ktorým sa opätovne zamieta jej žiadosť o poskytnutie zákonného starobného dôchodku, nahrádza pôvodné zamietavé rozhodnutie z 21. marca 2003. V odôvodnení zamietnutia sa teraz uvádza, že pani Salgado Alonso nespĺňa zákonom predpísanú čakaciu dobu podľa článku 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS, pritom nemožno vziať do úvahy platenie poistného na dôchodkové poistenie, ktoré bolo platené počas poberania osobitných dávok v nezamestnanosti podľa dvadsiateho ôsmeho dodatkového ustanovenia k TRLGSS. Naproti tomu sa odmietnutie teraz už neopiera o článok 48 nariadenia č. 1408/71, to znamená o skutočnosť, že pani Salgado Alonso platila v Španielsku poistné na zákonné starobné poistenie kratšie ako jeden rok.
22. V konaní pred Súdnym dvorom predložili pani Salgado Alonso, španielska vláda, Komisia, ako aj – spoločne – INSS a TGSS písomné a ústne vyjadrenia.
IV – Posúdenie
23. Jadro problému, ktorý je základom konania pred vnútroštátnym súdom, je, že podľa španielskeho práva má poistné na dôchodkové poistenie, ktoré je v prospech poberateľov osobitných dávok v nezamestnanosti platené Národným úradom práce (INEM) vplyv iba na výšku nároku, ale nie na jeho vznik. Toto vyplýva z dvadsiateho ôsmeho dodatkového ustanovenia k TRLGSS, ktorým má byť podľa informácie žalovaných a španielskej vlády dosiahnuté najmä vyjasnenie platného právneho stavu.
24. Ako totiž zdôraznili žalovaní a španielska vláda v konaní pred Súdnym dvorom, musia poberatelia osobitných dávok v nezamestnanosti aj tak už podľa článku 215 ods. 1 bodu 3 TRLGSS spĺňať všetky predpoklady na poskytnutie zákonného starobného dôchodku, s výnimkou dosiahnutia dôchodkového veku. Najmä musia preukázať požadovanú čakaciu dobu v zmysle článku 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS. Zmyslom a účelom platenia ďalšieho
poistného na dôchodkové poistenie zo strany INEM počas poberania osobitných dávok v nezamestnanosti už teda nie je vznik
nároku na dôchodok – predpoklady musia dotknuté osoby už beztak spĺňať-, ale jeho postupné zvyšovanie. (8) Napriek nezamestnanosti sa má dotknutým osobám umožniť zvýšenie uznanej minimálnej doby účasti na poistení, aby „nezamrzli“ na úrovni, ktorú dosiahli v čase vzniku nezamestnanosti.
A – O prvej otázke
25. Svojou prvou otázkou chce vnútroštátny súd v podstate vedieť, či článok 45 nariadenia č. 1408/71, ako aj články 12 ES a 39 ES bránia takej vnútroštátnej norme, akou je dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS, ktoré predpisuje, že určité doby platenia poistného na dôchodkové poistenie majú vplyv iba na výšku nároku, ale nie na jeho vznik.
1. O článku 45 nariadenia č. 1408/71
26. V súlade so zákonným splnomocnením v článku 42 písm. a) ES predpisuje článok 45 nariadenia č. 1408/71 príslušným inštitúciám dôchodkového poistenia, aby pri výpočte dôb poistenia a bydliska vzali do úvahy aj také doby, ktoré žiadateľ dosiahol v iných členských štátoch. Tým sa má napokon zabrániť, aby migrujúci pracovníci z dôvodu svojho zamestnania vo viacerých ako len jednom štáte stratili nároky alebo zvýhodnenia sociálneho zabezpečenia, pretože hroziaca strata nárokov alebo zvýhodnení by mohla zamestnancov odradiť od toho, aby uplatnili svoje právo voľného pohybu.(9)
27. Ako však vyplýva okrem iného z odôvodnenia č. 4 nariadenia č. 1408/71, táto úprava nevedie k harmonizácii práva sociálneho zabezpečenia členských štátov, ale uskutočňuje iba koordináciu, ktorá berie do úvahy osobitosti jednotlivých vnútroštátnych právnych predpisov o sociálnom zabezpečení.(10) V prípade ako je tento, sa toto prejavuje najmä v dvojakom smere:
28. Po prvé nariadenie č. 1408/71 neupravuje, či a v akej výške môžu byť pre vznik nároku na dôchodok stanovené čakacie doby . Členské štáty zostávajú príslušné, aby stanovili podmienky pre poskytnutie dávok sociálneho zabezpečenia, a aby ich prípadne sprísnili, avšak za predpokladu, že určené podmienky nespôsobia žiadnu zjavnú alebo skrytú diskrimináciu medzi pracovníkmi Spoločenstva.(11)
29. Španielsky zákonodarca je teda oprávnený stanoviť pre poskytnutie zákonného starobného dôchodku všeobecnú čakaciu dobu v rozsahu 15 rokov platenia poistného a osobitnú čakaciu dobu v rozsahu dva roky platenia poistného v rámci posledných 15 rokov bezprostredne predchádzajúcich udalosti, ktorá spôsobila vznik nároku (článok 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS). Nariadenie č. 1408/71 iba určuje, že časti tejto čakacej doby dosiahnuté podľa právnych predpisov iných členských štátov je potrebné zohľadniť tak, ako keby išlo o doby nadobudnuté podľa španielskych predpisov (porovnaj najmä článok 45 ods. 1 druhú vetu tohto nariadenia).(12)
30. V uvedenom prípade neexistujú nijaké oporné body pre možné nezohľadnenie dôb poistenia a dôb bydliska, ktoré boli dosiahnuté v iných členských štátoch. Keď pani Salgado Alonso dokonca pri zohľadnení dôb dôchodkového poistenia dosiahnutých v Nemecku a vo Švajčiarsku ako tretej krajine nesplnila čakacie doby podľa článku 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS – toto potvrdil aj jej zástupca na ústnom pojednávaní pred Súdnym dvorom – potom nemôže zamietnutím jej žiadosti o poskytnutie zákonného starobného dôchodku dôjsť k porušeniu článku 45 nariadenia č. 1408/71.
31. Po druhé nariadenie č. 1408/71 neupravuje – a to ani v legálnej definícii článku 1 písm. r), ktoré konkrétne doby
predstavujú doby poistenia. Aj toto sa určuje výlučne podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom dochádza k podaniu žiadosti o poskytnutie dávok; preto je členský štát oprávnený podmieniť poskytnutie dávok tým, že dotknuté osoby nadobudli doby, ktoré za „doby poistenia“ označujú jeho právne predpisy.(13) Nariadenie upravuje iba úhrn nadobudnutých dôb poistenia v jednotlivých členských štátoch, ale nie predpoklady pre vznik týchto dôb poistenia.(14)
32. Španielsky zákonodarca je teda oprávnený priznať plateniu poistného v určitých dobách vplyv tak na vznik nároku ako aj na výšku nároku, iným dobám naproti tomu iba vplyv na výšku nároku, ale už nie na vznik nároku (to vyplýva napr. z dvadsiateho ôsmeho dodatkového ustanovenia k TRLGSS). Podľa článku 45 nariadenia č. 1408/71 musí byť zaručené len to, aby boli doby nadobudnuté v zahraničí zohľadnené rovnako ako tie, ktoré boli nadobudnuté podľa španielskeho práva.
33. Ani v tomto smere však neexistujú v uvedenom prípade žiadne oporné body pre možné nezohľadnenie dôb poistenia alebo dôb bydliska, ktoré boli dosiahnuté v iných členských štátoch. Naopak medzi účastníkmi konania pred vnútroštátnym súdom je sporné zohľadnenie španielskych
a nie zahraničných dôb poistenia. Pokiaľ príslušná inštitúcia sociálneho poistenia odmieta uznať doby, ktoré boli dosiahnuté podľa právnych predpisov, ktoré ona sama uplatňuje, to znamená v rámci jej vlastného systému, tak sa tento problém netýka článku 45 nariadenia č. 1408/71.
34. Navyše to, že španielsky súd priznal pani Salgado Alonso svojho času osobitné dávky v nezamestnanosti, hoci – ako je zjavné – nedosiahla vnútroštátnym právom stanovenú čakaciu dobu podľa článku 215 ods. 1 bodu 3 TRLGSS v spojení s článkom 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS(15), je výlučne otázkou vnútroštátneho práva. Podľa vnútroštátneho práva treba posudzovať aj to, či a v akej forme je teraz vnútroštátny súd viazaný skorším vnútroštátnym súdnym rozhodnutím, keď je mu predložená vec, pre ktorú sú relevantné tie isté čakacie doby (článok 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS), tentokrát však v súvislosti so žiadosťou o priznanie zákonného starobného dôchodku.
2. O článku 39 ES
35. Vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania tvrdí vnútroštátny súd v zhode s názorom pani Salgado Alonso, že iba tí pracovníci, ktorí uplatnili právo na voľný pohyb, sú dotknutí normou, akou je dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS. Z tohto dôvodu žiada vo svojej prvej otázke aj upresnenie výkladu článku 39 ES.
36. Skutočnosť, že sa pani Salgado Alonso ako španielska štátna príslušníčka nachádza v právnom spore so španielskymi orgánmi, nevylučuje použitie článku 39 ES. Pretože na každého občana Spoločenstva, ktorý uplatnil právo na voľný pohyb pracovníkov a vykonával pracovnú činnosť v inom členskom štáte, sa bez ohľadu na jeho bydlisko a štátnu príslušnosť vzťahuje článok 39 ES.(16) Toto sa týka aj pani Salgado Alonso, ktorá pracovala v Nemecku.
37. Podľa ustálenej judikatúry(17) zakazuje článok 39 ES nielen zjavnú diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ale aj všetky formy skrytej diskriminácie, ktoré použitím iných rozlišovacích znakov vedú v skutočnosti k rovnakému výsledku.
38. No pri diskriminácii sa predpokladá, že sa použijú rôzne predpisy na porovnateľné situácie alebo že sa ten istý predpis použije na rôzne situácie.(18)
39. Podľa predložených informácií sa zákonné čakacie doby (článok 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS) použijú bez rozdielu
na všetkých pracovníkov, teda tak na pracovníkov, ktorí celú dobu svojej pracovnej činnosti strávili v Španielsku, ako aj na tých, ktorí ako migrujúci pracovníci pracovali určitú dobu v iných členských krajinách. Bez rozdielu je použiteľné aj vylúčenie účinku dôb poistenia dosiahnutých počas poberania osobitných dávok v nezamestnanosti na vznik nároku (dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS); ani v prospech migrujúcich pracovníkov, ani v prospech pracovníkov, ktorí zostali v Španielsku, nemôže byť pri výpočte čakacích dôb vzaté do úvahy poistné, ktoré na dôchodkové poistenie platil INEM počas poskytovania osobitných dávok v nezamestnanosti.
40. Migrujúci pracovníci sú v súvislosti s čakacími dobami podľa článku 161 ods. 1 písm. b) TRLGSS, ako aj v súvislosti s účinkami dvadsiateho ôsmeho dodatkového ustanovenia k TRLGSS v situácii, ktorá je porovnateľná so situáciou pracovníkov, ktorí zostali v Španielsku. Keďže pracovníci, ktorí zostali v Španielsku a z dôvodu napríklad dlhodobej nezamestnanosti mohli dosiahnuť len menej ako 15 rokov účasti na poistení alebo v rámci posledných 15 rokov dosiahli menej ako dva roky účasti na poistení, takisto nespĺňajú tieto čakacie doby. Kvôli dvadsiatemu ôsmemu dodatkovému ustanoveniu k TRLGSS nemôžu ani oni neskôr túto prekážku čakacích dôb prekonať.
41. V takejto situácii nie je možné vidieť žiadnu priamu (zjavnú) diskrimináciu migrujúcich pracovníkov v zmysle článku 39 ES.
42. Nepriama (skrytá) diskriminácia migrujúcich pracovníkov by predpokladala, že prinajmenšom existuje nebezpečenstvo, že dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS bude mať (fakticky) obzvlášť nepriaznivé dôsledky pre pracovníkov, ktorí sa vrátia do Španielska.(19) Iba ak by bol preukázateľný – poprípade s pomocou štatistík – takýto nepomer medzi migrujúcimi pracovníkmi a tými, ktorí zostali v Španielsku, môže článok 39 ES predstavovať prekážku pre takú právnu úpravu, akou je dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS.
43. K nepriamej diskriminácii by došlo napríklad vtedy, keby migrujúci pracovníci, ktorí sa vrátili do rodnej krajiny, museli podstatne častejšie znášať riziko dlhotrvajúcej nezamestnanosti ako zamestnanci, ktorí boli zárobkovo činní iba v Španielsku. Potom by pre nich totiž bolo ťažšie dosiahnuť napríklad chýbajúce doby dôchodkového poistenia a dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS by sa ich viac dotklo ako pracovníkov, ktorí zostali v Španielsku.
44. Ani vnútroštátny súd(20), ani účastníci konania(21) však neuviedli žiadne konkrétne oporné body, ktoré by mohli podporiť tvrdenie, že migrujúci pracovníci musia pod nevýhodnými následkami španielskej právnej úpravy trpieť viac ako osoby, ktoré neuplatňujú svoje právo voľného pohybu. V danom prípade je vnútroštátny súd príslušný na to, aby vykonal potrebné zistenia.
45. Iba okrajovo treba uviesť, že neprípustným obmedzením
voľného pohybu pracovníkov nie je ani to, keď v jednom členskom štáte platia dlhšie čakacie doby ako v inom, alebo keď majú určité doby platenia poistného vplyv len na výšku nároku, ale nie na vznik nároku. Pretože Zmluva pracovníkovi nezaručuje rovnakú úpravu sociálneho zabezpečenia vo všetkých členských štátoch. Keďže článok 42 ES a nariadenie č. 1408/71 predpokladá v oblasti sociálneho zabezpečenia iba koordináciu, ale nie harmonizáciu právnych predpisov členských štátov, môžu medzi systémami sociálneho zabezpečenia naďalej pretrvávať materiálne aj formálne rozdiely.(22) Vzhľadom na tieto rozdiely zaisťuje princíp úhrnu dôb platenia poistného, že migrujúci pracovníci nestrácajú žiadne nároky alebo zvýhodnenia sociálneho zabezpečenia.
3. O článku 12 ES
46. Keďže pre konanie pred vnútroštátnym súdom je príslušný článok 39 ES, nedá sa použiť všeobecný zákaz diskriminácie článku 12 ES.(23)
4. Predbežný záver
47. Z uvedených dôvodov nebráni ani článok 45 nariadenia č. 1408/71 ani články 39 ES a 12 ES takej vnútroštátnej norme, akou je španielske dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS, ktoré predpisuje, že určité doby platenia poistného na dôchodkové poistenie majú vplyv výlučne iba na výšku nároku, ale nie na vznik nároku.
B – O druhej otázke
48. Svojou druhou otázkou chce vnútroštátny súd v podstate vedieť, či sa pri zisťovaní dôb poistenia a dôb bydliska v zmysle článku 48 nariadenia č. 1408/71 zohľadňujú iba také doby, ktoré majú vplyv na vznik nároku, alebo aj také, ktoré majú vplyv iba na výšku nároku.
1. Relevantnosť
49. Hoci je posúdenie významu prejudiciálnej otázky pre rozhodnutie v konaní vo veci samej v zásade vecou vnútroštátneho súdu, Súdny dvor môže výnimočne preskúmať okolnosti, za ktorých bol vnútroštátnym súdom oslovený. Pretože duch spolupráce, v ktorom je potrebné viesť prejudiciálne konanie, vyžaduje, aby vnútroštátny súd rešpektoval poslanie Súdneho dvora, ktorým je prispieť k výkonu spravodlivosti v členských štátoch, avšak nie poskytovanie posudkov ku všeobecným alebo hypotetickým otázkam.(24)
50. Pôvodne mal výklad článku 48 nariadenia č. 1408/71 význam pre rozhodnutie vo veci samej, keďže sa na tomto ustanovení zakladalo okrem iného zamietavé rozhodnutie INSS voči pani Salgado Alonso. Medzičasom bolo odôvodnenie tohto rozhodnutia zmenené s tým, že odmietnutie žiadosti o priznanie starobného dôchodku pani Salgado Alonso sa už v súlade so spoločnou správnou praxou INSS a INEM(25) nezakladá na článku 48 nariadenia č. 1408/71. Tým je problém výkladu tohto článku už len hypotetickej povahy a prestáva mať význam pri rozhodovaní vo veci samej. V tomto ohľade
sa stal návrh na začatie prejudiciálneho konania teda bezpredmetným a na druhú otázku už nie je potrebné odpovedať.(26)
2. Posúdenie podstaty
51. Iba subsidiárne a pre úplnosť preto nasleduje krátke vysvetlenie právnych problémov, ktoré predkladá vnútroštátny súd vo svojej druhej otázke.
52. Článok 48 nariadenia 1408/71 je vytvorený pre prípady, v ktorých poistenec síce dané čakacie doby (v dôsledku uznania dôb nadobudnutých v zahraničí(27) ) spĺňa, tento nárok na dôchodok však (vzhľadom na princíp pro-rata (28) ) predstavuje takú minimálnu sumu, že by viedol k vyplateniu takzvaného minimálnemu dôchodku . Z dôvodu zamedzenia administratívnych nákladov pri určovaní a vyplácaní takýchto dôchodkov je príslušná inštitúcia dôchodkového poistenia oslobodená od svojej povinnosti priznať dávky (článok 48 ods. 1) a namiesto toho sú relevantné doby platenia poistného zohľadnené inými inštitúciami poistenia (článok 48 ods. 2 a 3).
53. Ak by sa článok 48 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 vykladal tak, že sa nevzťahuje na všetky doby platenia poistného, ale iba na určité doby, totiž doby, ktoré majú vplyv na vznik nároku, tak by sa tým zvýšila pravdepodobnosť, že by bol vypočítaný iba minimálny dôchodok, a tým by inštitúcia dôchodkového poistenia nebola povinná priznať dávky. Tak by napríklad v prípade pani Salgado Alonso už samotné uznanie doby 182 dní v roku 1992 ako doby, ktorá má vplyv na vznik nároku, viedlo k takémuto minimálnemu dôchodku; inak by tomu bolo, ak by bola zohľadnená aj doba v trvaní ďalších 3 219 dní, kedy poistné platil INEM – potom by už nešlo o minimálny dôchodok.
54. Oslobodenie príslušnej inštitúcie od povinnosti vyplácania minimálnych dôchodkov a s tým spojené zaťaženie príslušných inštitúcií iných členských štátov (článok 48 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1408/71) môže predstavovať vždy iba absolútnu výnimku. Pretože z pohľadu príslušných inštitúcií iných členských štátov nie je spravodlivé, aby sa príslušná inštitúcia iného členského štátu jednoducho tým, že nezohľadní doby platenia poistného, oslobodila od svojej povinnosti na ich náklady. Na účely dosiahnutia čo najnižšieho zaťaženia príslušných inštitúcií iných členských štátov by sa mal článok 48 nariadenia č. 1408/71 vykladať tak, že zohľadňuje všetky doby platenia poistného, vrátane dôb, ktoré majú vplyv výlučne len na výšku nároku, ale nie na vznik nároku.
55. Systematické začlenenie článku 48 nariadenia č. 1408/71 svedčí taktiež v prospech zohľadnenia všetkých dôb platenia poistného, aj takých, ktoré majú vplyv výlučne na výšku nároku. Článok 48 nariadenia č. 1408/71 totiž obsahuje ustanovenie o výnimke k článku 46 ods. 2 toho istého nariadenia. Preto by sa článok 48 mal vykladať v súlade s článkom 46 ods. 2, ktorý sa zaoberá výpočtom konkrétnej výšky nároku na dôchodok(29), ale nie základnými predpokladmi pre existenciu nároku na dávku(30) . Pri výpočte konkrétnej výšky nárokov na dôchodok musia byť ale prirodzene zohľadnené aj doby, ktoré majú výlučne vplyv na výšku nároku, ale nie na vznik nároku.
56. Preto je pri určovaní dôb poistenia a dôb bydliska v zmysle článku 48 nariadenia č. 1408/71 potrebné zohľadniť všetky doby platenia poistného, teda aj tie, ktoré nemajú vplyv na vznik nároku, ale iba na výšku nároku.
V – Návrh
57. S prihliadnutím na vyššie uvedené Súdnemu dvoru navrhujem, aby na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Juzgado de lo Social nº 3 de Orense, odpovedal takto:
Článku 45 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, rovnako ako ani článkom 39 ES a 12 ES neodporuje taká vnútroštátna norma, akou je španielske dvadsiate ôsme dodatkové ustanovenie k TRLGSS, ktoré stanovuje, že určité doby platenia poistného na dôchodkové poistenie majú vplyv len na výšku nároku, ale nie na vznik nároku.
V zostávajúcej časti nie je potrebné odpovedať na prejudiciálne otázky.
(1) .
(2)
–	Ú. v. ES L 149, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 35. V článkoch 90 a 91 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72, opravené v Ú. v. EÚ L 200, s. 1) je upravené zrušenie a nahradenie nariadenia č. 1408/71. Z dôvodov časovej pôsobnosti však zostáva nariadenie č. 1408/71 uplatniteľné na uvedený prípad; rozhodujúce znenie článku 1 písm. r) vyplýva z nariadenia Rady (ES) č. 1606/98 z 29. júna 1998 (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 308), všetky ostatné citované ustanovenia sú obsiahnuté v zmenenom a doplnenom znení nariadenia č. 1408/71 podľa nariadenia (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3).
(3)
–	Porovnaj moje návrhy z dnešného dňa vo veci C‑225/02 (zatiaľ neuverejnené v Zbierke).
(4)
–	V znení Real Decreto Legislativo 1/1994 z 20 júna 2004 [Boletín Oficial del Estado (B.O.E.) č. 154 z 29. júna 2004], zmenené zákonom č. 50/1998 z 30. decembra 1998 (B.O.E. z 30. decembra 1998, účinnosť nadobudlo 1. januára 1999).
(5)
–	Zavedené dvadsiatym prvým dodatkovým ustanovením k zákonu č. 50/1998 (už citovanému v poznámke pod čiarou 4).
(6)
–	Obežník č. 3/99 zo 16. apríla 1999 (Circular conjunta sobre modificación de los criterios de reconocimiento del subsidio por desempleo establecido en el artículo 215.1.3 del TRLGSS para mayores de 52 años, que afectan a trabajadores emigrantes retornados de la Unión Europea/Espacio Económico Europeo ) ; v tretej služobnej inštrukcii tohto obežníka sa píše: „Las cotizaciónes efectuadaspor el INEM durante la percepción del subsidio para mayores de 52 años por la contigencia de jubilación... deberán tenerse en cuenta, a efectos de lo dispuesto en el artículo 48.1 del Reglamento CEE 1408/71 cuando el interesado solicite la pensión contributiva de jubilación española que le corresponda.“
(7)
–	Rozsudky z 20. februára 1997, Martínez Losada a i., spojené veci C‑88/95, C‑102/95 a C‑103/95, Zb. s. I‑869, a z 25. februára 1999, Ferreiro Alvite, C‑320/95, Zb. s. I‑951.
(8)
–	Na pojednávaní však zástupca pani Salgado Alonso spochybnil, že by vzhľadom na malú výšku poistného, ktoré platí INEM, bolo možné hovoriť o skutočnom zvýšení nároku na dôchodok.
(9)
–	Porovnaj napríklad rozsudky z 10. marca 1983, Baccini, 232/82, Zb. s. 583, bod 17; zo 4. októbra 1991, Paraschi, C‑349/87, Zb. s. I‑4501, bod 22, a z 3. októbra 2002, Barreira Pérez, C‑347/00, Zb. s. I‑8191, bod 41.
(10)
–	Porovnaj aj rozsudok z 19. marca 2002, Hervein a i., spojené veci C‑393/99 a C‑394/99, Zb. s. I‑2829, bod 50.
(11)
–	Rozsudky Ferreiro Alvite (body 22 až 24) a Martínez Losada (bod 43), obidva už citované v poznámke pod čiarou 7, porovnaj ďalej rozsudok z 20. septembra 1994, Drake, C‑12/93, Zb. s. I‑4337, bod 27.
(12)
–	V tomto zmysle aj rozsudok Ferreiro Alvite, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 26, ktorý sa týka takých čakacích dôb, aké sú sporné v uvedenom prípade nazerá na ne len z iného uhľa pohľadu (nárok na osobitné dávky v nezamestnanosti namiesto – ako tu – nárok na zákonný starobný dôchodok).
(13)
–	Rozsudky Martínez Losada, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, body 34 a 35, a z 12. mája 1989, Waemerdam – Steggerda, 388/87, Zb. s. 1203, body 10, 17 a 19.
(14)
–	V tomto zmysle aj rozsudok Drake, už citovaný v poznámke pod čiarou 11, bod 26.
(15)
–	Ako už bolo uvedené, toto potvrdil aj zástupca pani Salgado Alonso na ústnom pojednávaní pred Súdnym dvorom.
(16)
–	Porovnaj napríklad rozsudky z 23. februára 1994, Scholz, C‑419/92, Zb. s. I‑505, bod 9, ako aj z 26. januára 1999, Terhoeve, C‑18/95, Zb. s. I‑345, bod 27, a z 13. novembra 2003, Schilling, C‑209/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 23; taktiež už rozsudok z 31. marca 1993, Kraus, C‑19/92, Zb. s. I‑1663, body 15 až 17.
(17)
–	Porovnaj napr. rozsudky z 12. februára 1974, Sotgiu, 152/73, Zb. s. 153, bod 11; z 23. mája 1996, O’Flynn, C‑237/94, Zb. s. I‑2617, bod 17, a zo 16. septembra 2004, Merida, C‑400/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 21.
(18)
–	Porovnaj iba rozsudky zo 14. februára 1995, Schumacker, C‑279/93, Zb. s. I‑225, bod 30; z 13. februára 1996, Gillespie, C‑342/93, Zb. s. I‑475, bod 16, a Merida, už citovaný v poznámke pod čiarou 17, bod 22.
(19)
–	Rozsudky Merida, bod 23, a O’Flynn, bod 20, oba už citované v poznámke pod čiarou 17.
(20)
–	Uznesenie o podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania predpokladá existenciu diskriminácie iba vo formulácii prejudiciálnych otázok („… takže sú týmto vnútroštátnym právnym predpisom dotknutí iba tí pracovníci, ktorí si uplatňujú právo voľného pohybu…“).
(21)
–	Pokiaľ ide o Komisiu, poukazuje na rozsudok z 18. apríla 2002, Duchon, C‑290/00, Zb. s. I‑3567, body 37 a 38, a na rozsudok Paraschi, už citovaný v poznámke pod čiarou 9, bod 24. V oboch rozsudkoch však išlo výslovne o nezohľadnenie
skutočností, resp. okolností, ktoré vznikli v iných členských štátoch. Vzhľadom na v tejto veci relevantné španielske právo tu nemožno nájsť nič porovnateľné (porovnaj body 39 a 40 týchto návrhov). Zo žiadneho z rozsudkov preto nemožno vyvodiť žiadne závery pre túto vec.
(22)
–	Porovnaj v tomto zmysle aj rozsudok Hervein, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, body 50 a 51, ďalej – v súvislosti s daňovými zákonmi – rozsudok z 29. apríla 2004, Weigel, C‑387/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 55.
(23)
–	Rozsudok Weigel, už citovaný, body 57 až 59; porovnaj aj rozsudok z 1. júla 2004, Komisia/Belgicko, C‑65/03, body 26 a 27__ zatiaľ neuverejnený v Zbierke.
(24)
–	Porovnaj k tomu body 26 a 27 mojich návrhov z dnešného dňa vo veci C‑225/02, už citovanej v poznámke pod čiarou 3, s ďalšími dôkazmi.
(25)
–	Porovnaj k tomu bod 13 týchto návrhov.
(26)
–	K vybaveniu návrhu na začatie prejudiciálneho konania v prípade, ak medzičasom zanikne význam prejudiciálnej otázky pre rozhodnutie vo veci samej porovnaj najmä body 28 až 38 mojich návrhov vo veci C‑225/02, už citovanej v poznámke pod čiarou 3.
(27)
–	Článok 45 nariadenia č. 1408/71.
(28)
–	Článok 46 ods. 2 nariadenia č. 1408/71.
(29)
–	Ide o výpočet jednak teoretickej a na druhej strane skutočne dlhovanej sumy dávky.
(30)
–	Či vôbec existuje nárok na dávky, sa zisťuje podľa článku 45 nariadenia č. 1408/71, na ktorý výslovne odkazuje článok 46 ods. 2. V súlade s tým sa rozlišuje iba v rámci článku 45, či má doba platenia poistného vplyv (len) na výšku nároku alebo (aj) na vznik nároku.