62022CJ0339_RES
Vec C‑339/22
BSH Hausgeräte GmbH
proti
Electrolux AB
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Svea Hovrätt)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 25. februára 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 – Článok 4 ods. 1 – Všeobecná právomoc – Článok 24 bod 4 – Výlučná právomoc – Právomoc v konaniach týkajúcich sa registrácie alebo platnosti patentov – Žaloba pre porušenie práv – Európsky patent validovaný v členských štátoch a v treťom štáte – Spochybnenie platnosti patentu prostredníctvom námietky – Medzinárodná právomoc súdu, na ktorý bola podaná žaloba pre porušenie práv“
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Určenie medzinárodnej právomoci súdu členského štátu – Výlučná právomoc – Konania týkajúce sa registrácie alebo platnosti patentov – Autonómne pojmy práva Únie – Jednotný výklad – Vnútroštátne pravidlo alebo konanie týkajúce sa výkladu ustanovenia práva Únie – Neexistencia vplyvu
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 24 bod 4)
(pozri body 25, 26)
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Ustanovenia tohto nariadenia považované za rovnocenné s ustanoveniami nariadenia č. 44/2001 a Bruselského dohovoru – Výklad uvedených ustanovení v súlade s judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa nariadenia č. 44/2001 a Bruselského dohovoru – Výlučná právomoc – Konania týkajúce sa registrácie alebo platnosti patentov – Pojem – Autonómny výklad – Reštriktívny výklad
(Dohovor z 27. septembra 1968, článok 16 bod 4; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 24 bod 4; nariadenie Rady č. 44/2001, článok 22 bod 4)
(pozri body 28, 43)
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Určenie medzinárodnej právomoci súdu členského štátu – Výlučná právomoc – Konania týkajúce sa registrácie alebo platnosti patentov – Rozsah – Incidenčné preskúmanie platnosti patentu udeleného v jednom členskom štáte v rámci žaloby pre porušenie práv podanej v inom členskom štáte – Vylúčenie
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 4 ods. 1, článok 24 bod 4 a článok 27)
(pozri body 35 – 37)
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Určenie medzinárodnej právomoci súdu členského štátu – Pôsobnosť – Právomoc súdu podľa bydliska žalovaného – Žaloba pre porušenie európskeho patentu validovaného vo viacerých členských štátoch – Spochybnenie platnosti patentu žalovaným – Konania týkajúce sa registrácie alebo platnosti patentov – Výlučná právomoc – Povinnosť súdu podľa miesta bydliska žalovaného, na ktorý bola podaná žaloba pre porušenie práv, vyhlásiť, že nemá právomoc – Neexistencia
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 4 ods. 1, článok 24 bod 4 a článok 27)
(pozri body 38 – 42, 44 – 48, 52, bod 1 výroku)
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Určenie medzinárodnej právomoci súdu členského štátu – Právomoc súdu podľa bydliska žalovaného – Konania týkajúce sa registrácie alebo platnosti patentov – Porušenie patentov udelených v treťom štáte – Rozsah – Incidenčné preskúmanie súdom, na ktorom bola spochybnená platnosť patentu udeleného v treťom štáte –Zahrnutie
(Dohovor z 30. októbra 2007, článok 22 bod 4; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 4 ods. 1, článok 24 bod 4, články 33 a 34, a článok 73 ods. 1 a 3)
(pozri body 55 – 57, 61 – 76, bod 2 výroku)
Justičná spolupráca v občianskych veciach – Súdna právomoc a výkon rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie č. 1215/2012 – Pôsobnosť – Existencia medzinárodného prvku – Spor medzi účastníkmi konania s bydliskom v členských štátoch – Medzinárodný prvok nachádzajúci sa na území tretej krajiny – Zahrnutie
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1215/2012, článok 4 ods. 1)
(pozri body 58 – 60)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý Svea hovrätt, Patent och marknadsöverdomstolen (Odvolací súd pre región Svea rozhodujúci ako odvolací súd pre duševné vlastníctvo a obchodnoprávne veci, Švédsko) podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa vyjadril k pôsobnosti nariadenia č. 1215/2012 (
1
). Súdny dvor rozhodol, že súd členského štátu, v ktorom má žalovaný bydlisko, na ktorý bola podaná žaloba pre porušenie patentu udeleného v inom členskom štáte, má naďalej právomoc rozhodovať o tejto žalobe, ak žalovaný v rámci tejto žaloby spochybňuje prostredníctvom námietky platnosť uvedeného patentu, hoci právomoc rozhodovať o tejto platnosti majú výlučne súdy tohto iného členského štátu.
Spoločnosť BSH je majiteľkou európskeho patentu, ktorý chráni vynález v oblasti vysávačov. Tento patent bol validovaný v Švédsku a v rôznych ďalších členských štátoch, ako aj v Spojenom kráľovstve a Turecku, čo viedlo k udeleniu národných patentov týchto štátov.
BSH podala vo februári 2020 proti spoločnosti Electrolux žalobu pre porušenie všetkých národných častí uvedeného európskeho patentu na Patent‑ och marknadsdomstolen (Súd pre duševné vlastníctvo a obchodnoprávne veci, Švédsko). Electrolux namietala neprípustnosť návrhov týkajúcich sa porušenia národných častí patentu, okrem švédskej časti, pričom tak na základe nariadenia Brusel Ia, ako aj na základe švédskeho patentového zákona (
2
) tvrdila, že zahraničné patenty sú neplatné a že švédske súdy teda nemajú právomoc rozhodovať o ich porušení.
Súd pre duševné vlastníctvo a obchodnoprávne veci vyhlásil, že okrem patentu validovaného vo Švédsku nemá právomoc rozhodovať o žalobe pre porušenie patentov. BSH podala proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Vnútroštátny súd si kládol otázku, či sa má článok 24 bod 4 (
3
) nariadenia Brusel Ia vykladať v tom zmysle, že súd členského štátu podľa bydliska žalovaného, na ktorý bola na základe článku 4 ods. 1 tohto nariadenia podaná žaloba pre porušenie patentu udeleného v inom členskom štáte, má naďalej právomoc rozhodovať o tejto žalobe, ak tento žalovaný v rámci tejto žaloby spochybňuje prostredníctvom námietky platnosť tohto patentu. Kládol si tiež otázku, či sa má článok 24 bod 4 nariadenia Brusel Ia vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na súd tretieho štátu, a v dôsledku toho priznáva tomuto súdu výlučnú právomoc, pokiaľ ide o posúdenie platnosti patentu udeleného alebo validovaného v tomto štáte.
Posúdenie Súdnym dvorom
V prvom rade sa Súdny dvor vyjadril k príslušnej oblasti pôsobnosti pravidiel právomoci dotknutých súdov, ako vyplývajú z článku 4 ods. 1 (
4
) a článku 24 bodu 4 nariadenia Brusel Ia. Najskôr konštatoval, že zo znenia článku 24 bodu 4 tohto nariadenia vyplýva, že súdy členského štátu, ktorý patent udelil, majú výlučnú právomoc rozhodovať o sporoch týkajúcich sa registrácie alebo platnosti tohto patentu, bez ohľadu na to, či v rámci tohto sporu bola podaná žaloba alebo uplatnená námietka ako prostriedok obrany v rámci žaloby pre porušenie práv na súde iného členského štátu. Toto riešenie je odôvodnené skutočnosťou, že udeľovanie patentov vyžaduje zásah vnútroštátnych správnych orgánov, ako aj skutočnosťou, že tieto súdy sú najvhodnejšie na to, aby rozhodovali v prípadoch, v ktorých rozhodujú podľa svojho vnútroštátneho práva. Táto snaha o riadny výkon spravodlivosti má o to väčší význam, že viaceré členské štáty zaviedli systém osobitnej súdnej ochrany a vyhradili tieto sporové konania špecializovaným súdom.
Ak je teda na súd členského štátu, v ktorom má žalovaný bydlisko, podaná na základe nariadenia Brusel Ia (
5
) žaloba pre porušenie patentu udeleného iným členským štátom, v rámci ktorej žalovaný prostredníctvom námietky spochybňuje platnosť tohto patentu, tento súd nemôže incidenčne konštatovať neplatnosť uvedeného patentu, ale musí vyhlásiť, že nemá právomoc v súlade s článkom 27 tohto nariadenia (
6
), pokiaľ ide o otázku platnosti tohto patentu, a to vzhľadom na pravidlo výlučnej právomoci súdov členského štátu, ktorý patent udelil, stanovené v článku 24 bode 4 uvedeného nariadenia.
Keďže sa však toto pravidlo výlučnej právomoci vzťahuje len na spory „týkajúce sa registrácie alebo platnosti patentov“, súd členského štátu podľa bydliska žalovaného, na ktorý bola na základe článku 4 ods. 1 tohto nariadenia podaná žaloba pre porušenie patentu udeleného v inom členskom štáte, má naďalej právomoc rozhodovať o tejto žalobe, ak tento žalovaný v rámci tejto žaloby spochybňuje prostredníctvom námietky platnosť tohto patentu.
V druhom rade, pokiaľ ide o otázku, či sa má článok 24 bod 4 nariadenia Brusel Ia vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na súd tretieho štátu a z tohto dôvodu priznáva tomuto súdu výlučnú právomoc, pokiaľ ide o posúdenie platnosti patentu udeleného alebo validovaného v tomto štáte, Súdny dvor poznamenal, že znenie tohto ustanovenia sa týka výlučnej právomoci súdov členských štátov a že režim stanovený nariadením Brusel Ia je režimom vnútornej právomoci Európskej únie, ktorý sleduje vlastné ciele, akými sú riadne fungovanie vnútorného trhu, ako aj vytvorenie priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. Keďže článok 24 bod 4 tohto nariadenia nemožno považovať za uplatniteľný v situácii, keď dotknuté patenty nie sú udelené alebo validované v členskom štáte, ale v treťom štáte, (
7
) toto ustanovenie sa neuplatňuje na súd tretieho štátu, a v dôsledku toho nepriznáva takémuto súdu žiadnu výlučnú alebo nevýlučnú právomoc, pokiaľ ide o posúdenie platnosti patentu udeleného alebo validovaného v tomto štáte.
Hoci všeobecná právomoc súdu podľa bydliska žalovaného stanovená v článku 4 ods. 1 nariadenia Brusel Ia môže byť obmedzená jednak osobitnými pravidlami (
8
) a jednak všeobecným medzinárodným právom, zdá sa, že v prejednávanej veci sa nemusí zohľadniť žiadne obmedzenie stanovené takýmito osobitnými pravidlami.
Pokiaľ ide o všeobecné medzinárodné právo, Súdny dvor pripomenul, že akt prijatý na základe právomocí Únie, akým je nariadenie Brusel Ia, sa má vykladať a jeho pôsobnosť sa musí vymedziť vzhľadom na pravidlá a zásady všeobecného medzinárodného práva, ktorými sú inštitúcie Únie viazané. V tejto súvislosti právomoc súdu podľa bydliska žalovaného rozhodovať v spore, ktorý sa aspoň čiastočne týka tretieho štátu, nie je v rozpore so zásadou relatívneho účinku Zmlúv, ktorá je zakotvená v medzinárodnom práve.
Okrem toho táto právomoc sa musí vykonávať bez zásahu do zásady nezasahovania. Pri výkone svojich právomocí skutočnosť, že štát udelí národný patent, ktorý priznáva svojmu majiteľovi výlučné práva duševného vlastníctva na jeho území, vyplýva z národnej suverenity uvedeného štátu. Keďže súdne rozhodnutie týkajúce sa patentu má vplyv na existenciu alebo obsah týchto výlučných práv, takéto rozhodnutie môžu vydať len príslušné súdy tohto štátu.
Naproti tomu súd členského štátu, v ktorom má žalovaný bydlisko, na ktorý bola na základe článku 4 ods. 1 nariadenia Brusel Ia podaná žaloba pre porušenie práv, v rámci ktorej je prostredníctvom námietky nastolená otázka platnosti patentu udeleného alebo validovaného v treťom štáte, má právomoc rozhodovať o tejto otázke, ak sa neuplatní žiadne obmedzenie. Keďže rozhodnutie požadované v tejto súvislosti má len účinky inter partes, nemôže mať vplyv na existenciu alebo obsah tohto patentu v tomto treťom štáte alebo viesť k zmene národného registra tohto tretieho štátu.
Súdny dvor dospel v tejto súvislosti k záveru, že článok 24 bod 4 nariadenia Brusel Ia sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na súd tretieho štátu, a v dôsledku toho nepriznáva takémuto súdu žiadnu výlučnú alebo nevýlučnú právomoc, pokiaľ ide o posúdenie platnosti patentu udeleného alebo validovaného týmto štátom.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1, ďalej len „nariadenie Brusel Ia“).
(
2
)	Pozri § 61 druhý odsek patentlagen (1967:837) [patentový zákon (1967:837)].
(
3
)	Článok 24 nariadenia Brusel Ia stanovuje: „Výlučnú právomoc majú tieto súdy členského štátu bez ohľadu na bydlisko účastníkov: ... 4. v konaniach týkajúcich sa registrácie alebo platnosti patentov, ochranných známok, priemyselných vzorov alebo iných obdobných práv, ktoré sa musia registrovať alebo pri ktorých sa musí žiadať o ochranu, a to bez ohľadu na to, či je táto otázka predmetom žaloby alebo obrany proti žalobe [otázka nastolená v žalobe alebo formou námietky – neoficiálny preklad], súd členského štátu, v ktorom sa žiadosť o registráciu alebo ochranu podala, v ktorom sa registrácia alebo ochrana poskytli, alebo v ktorom sa podľa právneho nástroja Únie alebo medzinárodného dohovoru za poskytnuté považujú. Bez toho, aby bola dotknutá právomoc Európskeho patentového úradu podľa Dohovoru o udeľovaní európskeho patentu [európskych patentov – neoficiálny preklad] podpísaného 5. októbra 1973 v Mníchove, súdy každého členského štátu majú výlučnú právomoc v konaniach týkajúcich sa registrácie alebo platnosti akéhokoľvek európskeho patentu udeleného tomuto členskému štátu; ...“
(
4
)	Článok 4 ods. 1 nariadenia Brusel Ia stanovuje: „Ak nie je v tomto nariadení uvedené inak, osoby s bydliskom na území členského štátu sa bez ohľadu na ich štátne občianstvo žalujú na súdoch tohto členského štátu.“
(
5
)	Na základe článku 4 ods. 1 nariadenia Brusel Ia.
(
6
)	Článok 27 nariadenia Brusel Ia stanovuje: „Ak má súd členského štátu konať vo veci, v ktorej majú výlučnú právomoc súdy iného členského štátu na základe článku 24, aj bez návrhu vyhlási, že nemá právomoc.“
(
7
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2022, IRnova (C‑399/21, EU:C:2022:648, bod 35).
(
8
)	Článok 73 nariadenia Brusel Ia.