62023CJ0610
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
z 3. júla 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Azylová politika – Medzinárodná ochrana – Spoločné konania o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany – Smernica 2013/32/EÚ – Článok 46 – Charta základných práv Európskej únie – Článok 47 – Právo na účinný opravný prostriedok – Požiadavka preskúmania opravného prostriedku v plnom rozsahu a ex nunc – Povinnosť dostaviť sa pred orgán príslušný na preskúmanie opravného prostriedku – Domnienka zneužívajúceho podania opravného prostriedku – Zamietnutie opravného prostriedku ako zjavne nedôvodného bez vecného preskúmania – Zásada proporcionality“
Vo veci C‑610/23 [Al Nasiria] (
i
),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Správny súd prvej inštancie Solún, Grécko) z 30. júna 2023 a doručený Súdnemu dvoru 3. októbra 2023, ktorý súvisí s konaním:
FO
proti
Ypourgos Metanastefsis kai Asylou,
SÚDNY DVOR (prvá komora),
v zložení: predseda prvej komory F. Biltgen, podpredseda Súdneho dvora T. von Danwitz (spravodajca), vykonávajúci funkciu sudcu prvej komory, sudcovia A. Kumin, I. Ziemele a S. Gervasoni,
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
grécka vláda, v zastúpení: Z. Chatzipavlou, K. Georgiadis a T. Papadopoulou, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: F. Blanc‑Simonetti a A. Katsimerou, splnomocnené zástupkyne,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 6. februára 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa v podstate týka výkladu článku 46 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60) v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého stranami sú FO a Ypourgos Metanastefsis kai Asylou (Ministerstvo pre prisťahovalectvo a azyl, Grécko), vo veci zamietnutia žiadosti o medzinárodnú ochranu, ktorú podal FO.
Právny rámec
Medzinárodné právo
3
Článok 33 Dohovoru o právnom postavení utečencov, ktorý bol podpísaný 28. júla 1951 v Ženeve [Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zb. 189, s. 150, č. 2545 (1954)] a ktorý nadobudol platnosť 22. apríla 1954, doplnený protokolom o právnom postavení utečencov, ktorý bol uzavretý 31. januára 1967 v New Yorku a ktorý nadobudol platnosť 4. októbra 1967, s názvom „Zákaz vyhostenia alebo vrátenia (‚refoulement‘)“ v odseku 1 stanovuje:
„Žiadny zmluvný štát nevyhostí utečenca akýmkoľvek spôsobom alebo ho nevráti na hranice území, na ktorých by jeho život alebo jeho osobná sloboda boli ohrozené z dôvodov jeho rasy, náboženstva, národnosti, príslušnosti k určitej sociálnej skupine alebo zastávania určitých politických názorov.“
Právo Únie
Smernica 2008/115/ES
4
Článok 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území (Ú. v. EÚ L 348, 2008, s. 98), v odseku 4 stanovuje:
„Ak existuje riziko úteku alebo ak žiadosť o legálny pobyt bola zamietnutá ako zjavne neodôvodnená alebo podvodná, alebo ak dotknutá osoba predstavuje riziko pre verejný poriadok, verejnú bezpečnosť alebo národnú bezpečnosť, členské štáty môžu upustiť od poskytnutia lehoty na dobrovoľný odchod alebo môžu poskytnúť lehotu kratšiu ako sedem dní.“
5
Článok 11 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„K rozhodnutiam o návrate sa pripája zákaz vstupu:
a)
ak sa nestanovila lehota na dobrovoľný odchod, alebo
b)
ak sa nesplnila povinnosť návratu.
V ostatných prípadoch sa k rozhodnutiam o návrate môže pripojiť zákaz vstupu.“
Smernica 2011/95/EÚ
6
Článok 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany (Ú. v. EÚ L 337, 2011, s. 9) stanovuje:
„Na účely tejto smernice platia tieto vymedzenia pojmov:
…
d)
‚utečenec‘ je štátny príslušník tretej krajiny, ktorý kvôli oprávnenej obave pred prenasledovaním z rasových, náboženských dôvodov, dôvodov štátnej príslušnosti, z dôvodu zastávania určitého politického názoru alebo príslušnosti k určitej sociálnej skupine nemôže prijať alebo v dôsledku uvedených obáv odmieta ochranu tejto krajiny, alebo osoba bez štátneho občianstva, ktorá sa nachádza mimo štátu svojho doterajšieho pobytu z dôvodov, ktoré sú uvedené vyššie, alebo ktorá sa tam vzhľadom na uvedené obavy nemôže alebo nechce vrátiť a na ktorú sa neuplatňuje článok 12;
…
f)
‚osoba oprávnená na doplnkovú ochranu‘ je štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátneho občianstva, ktorá nie je oprávnená ako utečenec, ale vzhľadom ku ktorej boli preukázané podstatné dôvody domnievať sa, že dotknutá osoba by v prípade, keď by bola vrátená do svojej krajiny pôvodu alebo v prípade osoby bez štátneho občianstva do krajiny svojho doterajšieho pobytu, čelila reálnemu riziku utrpenia vážneho bezprávia, ako je definované v článku 15, a na ktorú sa neuplatňuje článok 17 ods. 1 a 2 a ktorá nemôže prijať alebo v dôsledku takéhoto rizika odmieta ochranu tejto krajiny;
…“
7
Článok 4 tejto smernice, nazvaný „Posudzovanie skutočností a okolností“, stanovuje:
„1.   Členské štáty môžu považovať za povinnosť žiadateľa predložiť čo najskôr všetky náležitosti potrebné na zdôvodnenie žiadosti o medzinárodnú ochranu. V spolupráci so žiadateľom je povinnosťou členského štátu posúdiť príslušné náležitosti žiadosti.
…
3.   Posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu sa má vykonať na individuálnom základe a zahŕňa zohľadnenie:
a)
všetkých príslušných skutočností, pokiaľ sa týkajú krajiny pôvodu v čase prijatia rozhodnutia o žiadosti, vrátane zákonov a nariadení krajiny pôvodu a spôsobu, ktorým sú uplatňované;
b)
príslušných vyhlásení a dokumentácie predloženej žiadateľom vrátane informácií o tom, či žiadateľ bol alebo môže byť predmetom prenasledovania alebo vážneho bezprávia;
c)
individuálneho postavenia a osobných okolností žiadateľa vrátane takých faktorov ako pôvod, pohlavie a vek, s cieľom posúdenia, či by na základe osobných okolností žiadateľa činy, ktorým bol alebo mohol byť žiadateľ vystavený, predstavovali prenasledovanie alebo vážne bezprávie;
…
5.   V prípade, že členské štáty uplatňujú zásadu, podľa ktorej je povinnosťou žiadateľa zdôvodniť žiadosť o medzinárodnú ochranu, a v prípade, že aspekty vyhlásení žiadateľa nie sú podložené listinným alebo iným dôkazom, tieto aspekty si nevyžadujú potvrdenie, ak sú splnené tieto podmienky:
a)
žiadateľ skutočne vynaložil snahu zdôvodniť svoju žiadosť;
b)
boli predložené príslušné náležitosti, ktoré sú k dispozícii žiadateľovi, a bolo poskytnuté uspokojivé vysvetlenie týkajúce sa akéhokoľvek nedostatku iných príslušných náležitostí;
c)
vyhlásenia žiadateľa sú uznané za logické a prijateľné a nie sú v rozpore s dostupnými osobitnými a všeobecnými informáciami týkajúcimi sa prípadu žiadateľa;
d)
žiadateľ požiadal o medzinárodnú ochranu v najskoršom možnom čase alebo žiadateľ preukázal primeraný dôvod, prečo tak neurobil, a
e)
bola preukázaná všeobecná dôveryhodnosť žiadateľa.“
Smernica 2013/32
8
Odôvodnenia 18, 23, 25, 43 a 50 smernice 2013/32 stanovujú:
„(18)
Je v záujme členských štátov aj žiadateľov o medzinárodnú ochranu, aby sa o žiadosti o medzinárodnú ochranu rozhodlo čo najskôr bez toho, aby bolo dotknuté vykonanie primeraného a úplného posúdenia.
…
(23)
Za určitých podmienok by sa žiadateľom mala v rámci konaní o opravnom prostriedku poskytovať bezplatná právna pomoc a zastúpenie zo strany osôb, ktoré sú na ich poskytovanie podľa vnútroštátneho práva oprávnené. Okrem toho by žiadatelia mali mať vo všetkých fázach konania právo poradiť sa na svoje vlastné náklady s právnymi zástupcami alebo poradcami, ktorých ako takých pripúšťa alebo povoľuje vnútroštátne právo.
…
(25)
V záujme správneho uznania tých osôb, ktoré potrebujú ochranu ako utečenci v zmysle článku 1 [dohovoru o právnom postavení utečencov, podpísaného v Ženeve 28. júla 1951,] alebo ako osoby oprávnené na doplnkovú ochranu, by mal mať každý žiadateľ účinný prístup ku konaniu, možnosti spolupráce a riadnej komunikácii s príslušnými orgánmi, aby mohol predložiť relevantné dôkazy týkajúce sa jeho prípadu, a dostatočným procesným zárukám vo všetkých štádiách konania. Konanie, v rámci ktorého prebieha posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, by navyše za bežných okolností malo žiadateľovi o azyl poskytnúť aspoň: právo zostať v členskom štáte do vydania rozhodnutia rozhodujúcim orgánom;… právo na primerané oznámenie rozhodnutia a skutkové a právne dôvody uvedeného rozhodnutia; možnosť konzultácie s právnym zástupcom alebo iným poradcom; právo byť v rozhodujúcich okamihoch v priebehu procesu informovaný o svojom právnom postavení v jazyku, ktorému rozumie alebo o ktorom sa odôvodnene predpokladá, že mu rozumie; a právo na účinný opravný prostriedok pred súdom v prípade zamietavého rozhodnutia.
…
(43)
Členské štáty by mali posúdiť všetky žiadosti z vecnej stránky, t. j. posúdiť, či je daný žiadateľ oprávnený na medzinárodnú ochranu v súlade so smernicou [2011/95], pokiaľ táto smernica neustanovuje inak, najmä tam, kde možno odôvodnene predpokladať, že by iná krajina vykonala posúdenie alebo poskytla dostatočnú ochranu. …
…
(50)
To, že prijaté rozhodnutia o žiadosti o medzinárodnú ochranu, rozhodnutia o odmietnutí znovu otvoriť posúdenie žiadosti po jeho prerušení a rozhodnutia o odňatí postavenia utečenca alebo postavenia osoby s doplnkovou ochranou podliehajú účinným opravným prostriedkom pred súdom, odráža základnú zásadu práva Únie.“
9
V článku 2 smernice 2013/32 s názvom „Vymedzenia pojmov“ sa stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
…
f)
‚rozhodujúci orgán‘ znamená akýkoľvek kvázi súdny alebo správny orgán v členskom štáte zodpovedný za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu s právomocou prijímať rozhodnutia v prvom stupni o takýchto prípadoch;
…“
10
Článok 28 tejto smernice, nazvaný „Konanie v prípade konkludentného späťvzatia alebo odstúpenia od žiadosti“, v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Ak existuje opodstatnený dôvod domnievať sa, že žiadateľ svoju žiadosť konkludentne vzal späť alebo od nej odstúpil, členský štát zabezpečí, aby rozhodujúci orgán prijal rozhodnutie buď o zastavení posudzovania, alebo, ak rozhodujúci orgán považuje žiadosť za neopodstatnenú na základe primeraného posúdenia jej vecnej stránky v súlade s článkom 4 smernice [2011/95], o jej zamietnutí.
Členské štáty môžu predpokladať, že žiadateľ konkludentne vzal späť svoju žiadosť o medzinárodnú ochranu alebo od nej odstúpil, najmä, ak sa preukázalo, že:
a)
nereagoval na požiadavky o poskytnutie podstatných informácií ku svojej žiadosti v zmysle článku 4 smernice [2011/95] alebo sa nedostavil na osobný pohovor, ako je uvedené v článkoch 14 až 17 tejto smernice, pokiaľ žiadateľ v primeranej lehote nepreukáže, že sa nedostavil v dôsledku okolností, ktoré nemohol ovplyvniť;
b)
utiekol z miesta, kde býval, alebo z miesta, kde bol držaný, alebo toto miesto bez povolenia opustil bez toho, aby sa v primeranom čase obrátil na príslušný orgán, alebo v primeranom čase nesplnil svoju povinnosť hlásiť sa alebo inú oznamovaciu povinnosť, pokiaľ žiadateľ nepreukáže, že sa tak stalo v dôsledku okolností, ktoré nemohol ovplyvniť.
Na účely vykonania týchto ustanovení môže členský štát stanoviť lehoty alebo usmernenia.
2.   Členské štáty zabezpečia, aby žiadateľ, ktorý sa po prijatí rozhodnutia o zastavení posudzovania žiadosti podľa odseku 1 tohto článku opäť prihlásil príslušnému orgánu, mal právo požadovať opätovné otvorenie svojho prípadu alebo podať novú žiadosť nepodliehajúcu postupu uvedenému v článkoch 40 a 41.
Členské štáty môžu stanoviť lehotu v dĺžke minimálne deviatich mesiacov, po uplynutí ktorej už žiadateľov prípad nemožno opätovne otvoriť alebo sa nová žiadosť môže považovať za následnú žiadosť podliehajúcu postupu uvedenému v článkoch 40 a 41. Členské štáty môžu stanoviť, že žiadateľov prípad možno opätovne otvoriť len raz.
Členské štáty zabezpečia, aby sa takáto osoba neodsunula v rozpore so zásadou zákazu vyhostenia alebo vrátenia.
Členské štáty môžu povoliť, aby rozhodujúci orgán pokračoval v posudzovaní žiadosti v štádiu, v ktorom bolo posudzovanie zastavené.“
11
Článok 31 smernice 2013/32 s názvom „Konanie o posúdení žiadosti“ v odseku 8 stanovuje:
„Členské štáty môžu stanoviť, že sa konanie o posúdení žiadosti v súlade so základnými zásadami a zárukami kapitoly II skráti a/alebo uskutoční na hraniciach alebo v tranzitných priestoroch v súlade s článkom 43, ak:
a)
žiadateľ pri predkladaní svojej žiadosti a uvádzaní faktov predložil len veci, ktoré nie sú významné pre posúdenie toho, či spĺňa požiadavky na uznanie za osobu požívajúcu medzinárodnú ochranu v zmysle smernice [2011/95], alebo
b)
žiadateľ je z bezpečnej krajiny pôvodu v zmysle tejto smernice, alebo
c)
žiadateľ zavádzal orgány predkladaním nepravdivých informácií alebo falošných dokumentov alebo zadržiavaním relevantných informácií alebo dokumentov, pokiaľ ide o jeho totožnosť a/alebo štátnu príslušnosť, ktoré by mohli mať negatívny vplyv na rozhodnutie, alebo
d)
je pravdepodobné, že žiadateľ nedobromyseľne zničil doklad totožnosti alebo cestovný doklad, ktoré by pomohli určiť jeho totožnosť či štátnu príslušnosť, alebo sa ich zbavil, alebo
e)
žiadateľ poskytol zjavne nekonzistentné a protirečivé, jasne nepravdivé alebo očividne nepravdepodobné vyhlásenia, ktoré protirečia dostatočne overeným informáciám z krajiny pôvodu, čím sa jeho tvrdenie stáva zreteľne nedôveryhodným v súvislosti s tým, či spĺňa podmienky na uznanie za osobu požívajúcu medzinárodnú ochranu podľa smernice [2011/95], alebo
f)
žiadateľ podal následnú žiadosť o medzinárodnú ochranu, ktorá nie je neprípustná podľa článku 40 ods. 5, alebo
g)
žiadateľ predkladá žiadosť výlučne s cieľom odloženia alebo marenia výkonu skoršieho alebo blížiaceho sa rozhodnutia, ktoré by malo za následok jeho odsun, alebo
h)
žiadateľ vstúpil na územie členského štátu neoprávnene alebo neoprávnene predĺžil svoj pobyt a bez závažného dôvodu sa neprihlásil orgánom ani nepodal žiadosť o medzinárodnú ochranu čo najskôr vzhľadom na okolnosti svojho vstupu, alebo
i)
žiadateľ odmieta splniť svoju povinnosť… nechať si vziať odtlačky prstov, alebo
j)
žiadateľ môže byť z vážnych dôvodov považovaný za ohrozenie národnej bezpečnosti alebo verejného poriadku členského štátu, alebo bol na základe vnútroštátneho práva nútene vyhostený z vážnych príčin súvisiacich s verejnou bezpečnosťou alebo verejným poriadkom.“
12
Článok 32 smernice 2013/32, nazvaný „Neopodstatnené žiadosti“, stanovuje:
„1.   Bez toho, aby bol dotknutý článok 27, členské štáty môžu považovať žiadosť za neopodstatnenú len vtedy, keď rozhodujúci orgán skonštatoval, že žiadateľ nespĺňa požiadavky na priznanie medzinárodnej ochrany podľa smernice [2011/95].
2.   V prípadoch neopodstatnených žiadostí, na ktoré sa vzťahujú niektoré z okolností uvedených v článku 31 ods. 8, členské štáty môžu považovať žiadosť za zjavne neopodstatnenú aj vtedy, ak je to tak definované vo vnútroštátnych právnych predpisoch.“
13
Článok 46 smernice 2013/32 s názvom „Právo na účinný opravný prostriedok“ stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby žiadatelia mali právo na účinný opravný prostriedok pred súdom proti:
a)
rozhodnutiu o ich žiadosti o medzinárodnú ochranu vrátane rozhodnutia:
i)
považovať žiadosť za neopodstatnenú v súvislosti s postavením utečenca a/alebo postavením osoby s doplnkovou ochranou;
ii)
považovať žiadosť za neprípustnú podľa článku 33 ods. 2;
iii)
prijatého na hranici alebo v tranzitnom priestore členského štátu, ako je to uvedené v článku 43 ods. 1;
iv)
neuskutočniť posúdenie podľa článku 39;
b)
odmietnutiu znovu otvoriť posudzovanie žiadosti po jeho prerušení podľa článkov 27 a 28;
c)
rozhodnutiu o odňatí medzinárodnej ochrany podľa článku 45.
…
3.   V záujme dosiahnutia súladu s odsekom 1 členské štáty zabezpečia, aby účinný opravný prostriedok zahŕňal posúdenie skutkových aj právnych otázok v plnom rozsahu ex nunc vrátane prípadného posúdenia potrieb medzinárodnej ochrany podľa smernice [2011/95], a to aspoň v rámci konania o opravnom prostriedku pred súdom prvého stupňa.
4.   Členské štáty stanovia primerané lehoty a iné potrebné pravidlá, podľa ktorých môže žiadateľ uplatňovať svoje právo na účinný opravný prostriedok podľa odseku 1. Tieto lehoty nesmú znemožňovať alebo neprimerane sťažovať uplatnenie tohto práva.
Členské štáty môžu tiež stanoviť preskúmanie rozhodnutí prijatých podľa článku 43 z úradnej moci.
5.   Bez toho, aby bol dotknutý odsek 6, umožnia členské štáty žiadateľom zostať na území dovtedy, kým neuplynie lehota na uplatnenie ich práva na účinný opravný prostriedok, a ak sa takéto právo uplatnilo, dovtedy, kým sa o opravnom prostriedku nerozhodne.
6.   V prípade rozhodnutia:
a)
považujúceho žiadosť za zjavne neopodstatnenú podľa článku 32 ods. 2 alebo za neopodstatnenú po posúdení podľa článku 31 ods. 8, s výnimkou prípadov, keď sa tieto rozhodnutia zakladajú na okolnostiach uvedených v článku 31 ods. 8 písm h);
b)
považujúceho žiadosť za neprípustnú podľa článku 33 ods. 2 písm. a), b) alebo d);
c)
zamietajúceho opätovné otvorenie prípadu žiadateľa po jeho zastavení podľa článku 28, alebo
d)
nepreskúmať alebo nepreskúmať v plnom rozsahu žiadosť podľa článku 39;
má súd právomoc rozhodnúť, či žiadateľ môže alebo nemôže zostať na území členského štátu, a to buď na žiadosť žiadateľa alebo z úradnej moci, ak takéto rozhodnutie zrušuje právo žiadateľa zostať v členskom štáte a ak v takýchto prípadoch nie je vo vnútroštátnom práve stanovené právo zostať v členskom štáte dovtedy, kým nebude rozhodnuté o opravnom prostriedku.
…
11.   Členské štáty tiež môžu vo vnútroštátnych právnych predpisoch stanoviť podmienky, za ktorých možno predpokladať, že žiadateľ svoj opravný prostriedok podľa odseku 1 vzal konkludentne späť alebo od neho odstúpil, spolu s pravidlami konania, ktoré sa majú dodržiavať.“
Grécke právo
Zákon č. 3907/2011
14
Podľa § 22 ods. 4 Nomos 3907/2011, Idrysi Ypiresias Asylou kai Ypiresias Protis Ypodochis, prosarmogi tis ellinikis nomothesias pros tis diatakseis tis Odigias 2008/115/EK schetika me tous koinous kanones kai diadikasies sta krati‑meli gia tin epistrophi ton paranomos diamenonton ypikoon triton choron kai loipes diatakseis (zákon č. 3907/2011, ktorým sa zriaďuje Úrad pre azyl a prvé prijatie a ktorým sa harmonizujú grécke právne predpisy s ustanoveniami [smernice 2008/115] a s inými ustanoveniami) (FEK A’ 7/26.1.2011), nazvaného „Dobrovoľný odchod“:
„Ak existuje riziko úteku alebo ak štátny príslušník tretej krajiny predstavuje riziko pre verejnú bezpečnosť, verejný poriadok alebo národnú bezpečnosť…, alebo ak žiadosť o legálny pobyt bola zamietnutá ako zjavne neopodstatnená alebo zneužívajúca, osobitne príslušné orgány neposkytnú žiadnu lehotu na dobrovoľný odchod.“
Zákon č. 4375/2016
15
Na základe § 4 ods. 1 Nomos 4375/2016, Organosi kai leitourgia Ypiresias Asylou, Archis Prosfygon, Ypiresias Ypodochis kai Taftopoiisis, systasi Genikis Grammateias Ypodochis, prosarmogi tis Ellinikis Nomothesias pros tis diatakseis tis Odigias 2013/32/ΕΕ tou Evropaikou Koinovouliou kai tou Symbouliou „schetika me tis koines diadikasies gia ti chorigisi kai anaklisi tou kathestotos diethnous prostasias (anadiatyposi)“ (EE 2013 L 180), diatakseis gia tin ergasia dikaiouchon diethnous prostasias kai alles diatakseis (zákon č. 4375/2016 o organizácii a fungovaní úradu pre azyl, orgánu pre preskúmavanie opravných prostriedkov a úradu pre prijímanie a identifikáciu, ako aj o zriadení generálneho sekretariátu pre prijímanie a o harmonizácii gréckych právnych predpisov s ustanoveniami [smernice 2013/32] v oblasti práce osôb požívajúcich medzinárodnú ochranu a s inými ustanoveniami) (FEK A’ 51/3.4.2016), v znení zákona č. 4399/2016 (ďalej len „zákon č. 4375/2016“), boli na účely zaručenia práva na účinný opravný prostriedok, zakotveného v článku 46 uvedenej smernice, zriadené nezávislé komisie pre opravné prostriedky, ktoré majú sídlo v Aténach a ktoré sú miestne príslušné pre celé Grécko. Sú príslušné rozhodovať o opravných prostriedkoch žiadateľov o medzinárodnú ochranu s cieľom právne a vecne preskúmať rozhodnutia Ypiresia Asylou (Úrad pre azyl, Grécko) o zamietnutí ich žiadostí, ktoré podali na prvom stupni.
Zákon č. 4636/2019
16
Prostredníctvom Nomos 4636/2019 peri diethnous prostasias kai alles diatakseis (zákon č. 4636/2019 o medzinárodnej ochrane a iných ustanoveniach) (FEK A’ 169/1.11.2019), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon č. 4636/2019“), bola do gréckeho právneho poriadku prebratá smernica 2013/32.
17
Ustanovenie § 78 ods. 3 a 9 tohto zákona stanovovalo:
„3.   Žiadatelia sú povinní sa bezodkladne osobne dostaviť pred prijímajúce orgány na účely podania žiadosti o medzinárodnú ochranu, ako aj kedykoľvek, ak sú predvolaní na príslušné orgány v súlade s predmetnou časťou tohto zákona. … Keď sa osobne dostavia, môžu sa v súlade s § 71 ods. 1 nechať zastupovať advokátom ad litem, ako aj inými osobitne splnomocnenými poradcami. Povinnosť osobného dostavenia sa v rámci každej fázy konania o posúdení žiadosti alebo preskúmaní opravného prostriedku nezaniká z dôvodu prítomnosti osôb uvedených v predchádzajúcom odseku. Odchylne od uvedeného sa na pojednávania týkajúce sa preskúmania opravných prostriedkov pred nezávislými komisiami pre opravné prostriedky osobitne uplatňujú tieto ustanovenia:
a)
Ak sa žiadatelia zdržiavajú v prijímacích alebo ubytovacích zariadeniach, nie sú povinní dostaviť sa osobne. V takýchto prípadoch sa žiadatelia môžu nechať zastupovať advokátmi ad litem, osobitne splnomocnenými poradcami alebo inými oprávnenými osobami v súlade s § 71 ods. 1, alebo akýmkoľvek vhodným spôsobom a najneskôr deň pred pojednávaním predložiť orgánu pre preskúmanie opravných prostriedkov potvrdenie osoby zodpovednej za prijímacie alebo ubytovacie zariadenie. V tomto potvrdení sa musí uviesť, že žiadatelia sa ku dňu podania žiadosti o potvrdenie skutočne zdržiavajú v prijímacom alebo ubytovacom centre. Obdobie medzi týmto dátumom a dňom pojednávania týkajúceho sa preskúmania opravného prostriedku nemôže byť dlhšie ako tri (3) dni.
b)
Ak bolo žiadateľovi uložené obmedzenie slobody pohybu alebo povinnosť zdržiavať sa na určitom mieste v súlade s § 45, nie je povinný dostaviť sa osobne. V takýchto prípadoch sa žiadateľ môže nechať zastupovať advokátom ad litem, osobitne splnomocnenými poradcami alebo inými oprávnenými osobami v súlade s § 71 ods. 1, alebo akýmkoľvek vhodným spôsobom a najneskôr deň pred pojednávaním doručiť orgánu pre preskúmanie opravných prostriedkov potvrdenie polície alebo centra pre služby občanom v mieste, kde sa zdržiava, ktorým sa osvedčuje, že v deň podania žiadosti o potvrdenie sa osobne dostavil. Obdobie medzi týmto dátumom a dňom pojednávania týkajúceho sa preskúmania opravného prostriedku nemôže byť dlhšie ako dva (2) dni. Ak potvrdenia uvedené v písmenách a) a b) nie sú doručené orgánu pre preskúmanie opravných prostriedkov, predpokladá sa, že žiadateľ svoj opravný prostriedok implicitne vzal späť v súlade s ustanoveniami § 81 tohto zákona.
V prípadoch vyššej moci, ako sú vážna choroba, vážne telesné postihnutie alebo neprekonateľná prekážka brániaca žiadateľovi dostaviť sa osobne, sa povinnosť dostaviť sa osobne pozastavuje na obdobie trvania vyššej moci. V takom prípade musí žiadateľ podať žiadosť, v ktorej uvedie okolnosti, ktoré predstavujú vyššiu moc alebo neprekonateľnú prekážku, ktorá mu bráni v tom, aby sa osobne dostavil, pričom táto žiadosť musí byť riadne doložená podpornými dokumentmi a osvedčeniami alebo potvrdeniami príslušného verejného úradu. Ak sa zistia uvedené prípady vyššej moci alebo neprekonateľnej prekážky a pod podmienkou, že sa žiadateľ osobne dostaví pred príslušné orgány, účinky nedostavenia sa v zmysle tohto odseku sa zrušujú.
…
9.   V prípade porušenia povinnosti spolupráce s príslušnými orgánmi, ako sa uvádza v predchádzajúcich odsekoch, a najmä ak dotknutá osoba nekomunikuje ani nespolupracuje s orgánmi na účely zistenia skutočností potrebných na posúdenie žiadosti, čím sa bráni riadnemu priebehu konaní o posúdení žiadostí o medzinárodnú ochranu, sa uvedená žiadosť alebo opravný prostriedok považujú za konkludentne späťvzaté v súlade s ustanoveniami § 81 tohto zákona.“
18
Ustanovenie § 81 uvedeného zákona stanovovalo:
„1.   Ak existuje vážny dôvod domnievať sa, že žiadateľ svoju žiadosť konkludentne vzal späť, orgány príslušné na rozhodnutie uskutočnia primerané vecné posúdenie žiadosti v súlade s § 4 tohto zákona na základe informácií, ktoré má k dispozícii úrad, a ak sa tieto orgány domnievajú, že žiadosť je nedôvodná, zamietnu ju. Ak na základe informácií, ktoré má k dispozícii úrad, a v súlade s predchádzajúcim odsekom nie je možné primerané vecné posúdenie žiadosti, príslušné orgány posudzovanie žiadosti ukončia a vydajú rozhodnutie o prerušení. V rámci rozhodnutia o prerušení posudzovania žiadosti o medzinárodnú ochranu sa súčasne nariadi návrat žiadateľa v súlade s ustanoveniami zákonov č. 3907/2011 a 3386/2005. Uvedené akty sa oznamujú v súlade s ustanoveniami § 82 tohto zákona.
2.   Konkludentné späťvzatie sa predpokladá najmä vtedy, keď sa preukáže, že žiadateľ:
a)
neodpovedal na žiadosti o poskytnutie informácií, ktoré sú podstatné pre jeho žiadosť…; alebo
b)
sa nedostavil na osobný pohovor alebo pojednávanie pred [nezávislou] komisiou pre opravné prostriedky v súlade s § 77 a 97 tohto zákona, hoci bol riadne predvolaný; alebo
c)
utiekol z miesta, kde bol zaistený…
d)
opustil bez toho, aby požiadal o povolenie, alebo bez toho, aby o tom informoval príslušné orgány v čase, keď mal takú povinnosť, miesto, kde žije, alebo opustil krajinu bez povolenia príslušných prijímajúcich orgánov; alebo
e)
si nesplnil povinnosti vyplývajúce z § 78 tohto zákona alebo si nesplnil povinnosť pravidelne sa dostaviť pred orgány alebo iné oznamovacie povinnosti_… alebo
f)
sa nedostavil na obnovenie svojho preukazu žiadateľa o medzinárodnú ochranu [najneskôr] deň nasledujúci po dni uplynutia jeho platnosti v súlade s § 70; alebo
g)
nespolupracuje s orgánmi v rozpore so svojou povinnosťou spolupráce podľa § 78,
…
3.   Žalobca môže v súlade s § 92 tohto zákona podať na nezávislé komisie pre opravné prostriedky opravný prostriedok proti rozhodnutiam o zamietnutí uvedeným v odseku 1 tohto paragrafu.
4.   Ak bolo vydané rozhodnutie o prerušení v zmysle odseku 1, žiadateľ má právo raz v lehote deviatich (9) mesiacov odo dňa vydania rozhodnutia o prerušení požiadať orgán, ktorý rozhodnutie vydal, aby pokračoval v konaní o preskúmaní jeho veci, alebo aj právo podať novú žiadosť, ktorá nepatrí do konania [o následných žiadostiach] uvedeného v § 89. Žiadateľ nie je vyhostený z krajiny a nevykoná sa rozhodnutie o návrate, kým sa neprijme konečné rozhodnutie o tejto žiadosti.“
19
V § 92 zákona č. 4636/2019, nazvanom „Právo na opravný prostriedok“, sa v odsekoch 1 a 4 stanovovalo:
„1.   Žiadateľ má právo podať na orgán zodpovedný za preskúmanie opravných prostriedkov, uvedený v § 4 zákona č. 4375/2016, správny opravný prostriedok podľa § 7 ods. 5 zákona č. 4375/2016:
a)
proti rozhodnutiu o zamietnutí žiadosti o medzinárodnú ochranu ako neopodstatnenej v riadnom konaní alebo o zrušení postavenia medzinárodnej ochrany, ako aj proti rozhodnutiu, ktorým sa priznáva postavenie medzinárodnej ochrany, pokiaľ ide o jeho časť, ktorou sa odmieta priznať žiadateľovi postavenie utečenca, a to do tridsiatich (30) dní odo dňa oznámenia rozhodnutia alebo odo dňa, keď sa predpokladá, že autor opravného prostriedku sa o ňom dozvedel v súlade s § 82 ods. 5;
b)
proti rozhodnutiu, ktorým sa žiadosť o medzinárodnú ochranu zamieta ako neprípustná alebo ktorým sa zamieta v rámci skráteného konania…
…
4.   Ak sa opravný prostriedok zamietne, žiadateľ sa zaistí – okrem prípadu, keď je maloletou osobou bez sprievodu – v zariadení určenom na zaistenie pred odchodom, až kým sa nevykoná jeho odsun alebo kým sa jeho žiadosti s konečnou platnosťou nevyhovie. Podanie následnej žiadosti a/alebo žaloby o neplatnosť a/alebo žaloby o odklad automaticky nevedie k zrušeniu zaistenia.“
20
Podľa § 95 ods. 1 tohto zákona:
„Ak sa podá opravný prostriedok, príslušný prijímajúci orgán v ten istý deň informuje žiadateľa o dátume, kedy bude tento opravný prostriedok predmetom pojednávania.“
21
V § 97 ods. 2 uvedeného zákona sa stanovovalo:
„Pokiaľ § 78 ods. 3 neustanovuje inak, v konaní pred nezávislými komisiami pre opravné prostriedky sa osoba, ktorá podala opravný prostriedok, povinne dostaví osobne alebo prostredníctvom advokáta ad litem. Ak sa žiadateľ osobne nedostaví alebo nedoručí potvrdenie uvedené v § 78 ods. 3, predpokladá sa, že podal opravný prostriedok výlučne s cieľom odložiť alebo zmariť výkon skoršieho alebo blížiaceho sa rozhodnutia o vyhostení alebo odsune akýmkoľvek iným spôsobom a jeho opravný prostriedok sa zamietne ako zjavne nedôvodný.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
22
Dňa 28. februára 2019 podal FO, štátny príslušník Iraku, na Perifereiako Grafeio Asylou Samou (Regionálny azylový úrad Samos, Grécko) žiadosť o medzinárodnú ochranu z dôvodu, že jeho život bol v jeho krajine pôvodu v ohrození.
23
Počas stretnutia, ktoré sa konalo 24. februára 2020 na Perifereiako Grafeio Asylou Thessalonikis (Regionálny azylový úrad Solún, Grécko), FO spresnil, že udržiaval ľúbostný vzťah s mladou ženou, čo bolo dôvodom, pre ktorý ho rodinný príslušník tejto ženy napadol a zranil strelnou zbraňou. FO tento incident oznámil polícii, ktorá však v uvedenej veci nekonala. Keďže FO po uvedenom incidente naďalej udržiaval vzťah s uvedenou ženou, bol na základe kmeňového rozhodnutia odsúdený na smrť. V priebehu správneho konania o posúdení jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu predložil FO dokument z 1. októbra 2018, ktorý je podľa neoficiálneho prekladu priloženého k predmetnému dokumentu určený „všetkým kmeňom a žiadateľ sa ním odsudzuje na smrť z dôvodu nesplnenia si povinnosti vo vzťahu ku kmeňu“.
24
Rozhodnutím z 18. mája 2020 Regionálny azylový úrad Solún zamietol žiadosť o medzinárodnú ochranu, ktorú podal FO, a to preto, že jeho tvrdenia týkajúce sa vzťahu s mladou ženou a dôvody, ktoré ho donútili odísť z jeho krajiny, nie sú spoľahlivé. Dokument z 1. októbra 2018, ktorým sa FO údajne odsudzuje na smrť, nebol pripustený ako presvedčivý dôkaz z dôvodu nepresnosti tvrdení v ňom uvedených a nemožnosti overiť jeho pravosť.
25
Dňa 27. augusta 2021 podal FO v zastúpení advokátom opravný prostriedok proti tomuto rozhodnutiu na 3. nezávislú komisiu pre opravné prostriedky. Pri podaní tohto opravného prostriedku bol po prvé informovaný, že dátum jeho preskúmania bol stanovený na 11. októbra 2021, po druhé, že konanie o preskúmaní tohto druhu opravného prostriedku má vo všeobecnosti písomnú povahu, ale že ak by bol predvolaný na ústne vypočutie, bol by o tom informovaný aspoň desať pracovných dní pred dňom preskúmania opravného prostriedku, a po tretie, že aj v prípade nepredvolania na pojednávanie sa v každom prípade musí v deň preskúmania tohto opravného prostriedku o 9.30 hod. osobne dostaviť pred túto komisiu, okrem prípadu, že by sa legálne zdržiaval v prijímacom a identifikačnom centre alebo že by sa naňho vzťahovalo opatrenie týkajúce sa obmedzenia pohybu alebo pobytu na mieste nachádzajúcom sa mimo regiónu Atiky (Grécko).
26
FO sa osobne nedostavil pred 3. nezávislú komisiu pre opravné prostriedky v deň pojednávania týkajúceho sa preskúmania jeho opravného prostriedku. V dôsledku toho táto komisia po tom, čo overila, že FO sa nezdržiava v prijímacom a identifikačnom centre, nevzťahuje sa naňho žiadne opatrenie týkajúce sa obmedzenia pohybu a ani sa nezdá, že by existoval prípad vyššej moci, ktorý by mu znemožnil dostaviť sa na pojednávanie, zamietla opravný prostriedok ako zjavne nedôvodný na základe § 97 ods. 2 zákona č. 4636/2019 bez jeho vecného preskúmania. Navyše v súlade s § 22 ods. 4 zákona č. 3907/2011 nariadila vo vzťahu k FO opatrenie návratu bez lehoty na dobrovoľný odchod z krajiny.
27
FO podal proti tomuto rozhodnutiu žalobu o neplatnosť na Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Správny súd prvej inštancie Solún, Grécko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom uviedol, že 3. nezávislá komisia pre opravné prostriedky nezákonne zamietla jeho opravný prostriedok len z dôvodu, že nebol prítomný na pojednávaní týkajúcom sa preskúmania tohto opravného prostriedku, a bez toho, aby dostatočne preskúmala jeho dôvodnosť, pričom on sa na toto pojednávanie nemohol dostaviť z dôvodu finančných ťažkostí, ktoré mu bránili vycestovať zo Solúnu, kde sa zdržiava, do Atén (Grécko).
28
Vnútroštátny súd na úvod uvádza, že nezávislé komisie pre opravné prostriedky boli zriadené ustanovením § 4 ods. 1 zákona č. 4375/2016 s cieľom zaručiť právo na účinný opravný prostriedok, ktoré je zakotvené v článku 46 smernice 2013/32 a článku 47 Charty, v prospech osôb, na ktoré sa vzťahujú rozhodnutia o zamietnutí požadovanej medzinárodnej ochrany. Domnieva sa, že vzhľadom na judikatúru vyplývajúcu z rozsudku z 31. januára 2013, D. a A. (C‑175/11, EU:C:2013:45), tieto komisie predstavujú „súdy“ v zmysle článku 46 tejto smernice.
29
Po tomto spresnení sa vnútroštátny súd pýta, či povinnosť osobne sa dostaviť pred uvedené komisie a dôsledky nesplnenia si tejto povinnosti, stanovené vnútroštátnou právnou úpravou, sú zlučiteľné s článkom 46 smernice 2013/32 a v prípade neexistencie osobitného pravidla v tejto smernici, ktoré by upravovalo dostavenie sa žiadateľov o medzinárodnú ochranu pred súdny orgán, na ktorom prebieha konanie, so zásadami ekvivalencie a efektivity.
30
Po prvé v tejto súvislosti uvádza, že článok 46 ods. 1 a 3 smernice 2013/32 vyžaduje, aby preskúmanie skutkových aj právnych otázok v plnom rozsahu a ex nunc vykonal súd, na ktorý sa obrátil žiadateľ o medzinárodnú ochranu, čo vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej údajne nezaručuje, ak sa žiadateľ osobne nedostaví pred nezávislé komisie pre opravné prostriedky, keďže v danom prípade by bol opravný prostriedok zamietnutý ako zjavne nedôvodný bez vecného preskúmania.
31
Po druhé sa vnútroštátny súd pýta, či sa na účely uplatnenia zásady ekvivalencie musí konanie prebiehajúce pred takýmito komisiami porovnať s konaniami pred inými správnymi orgánmi, ktoré rozhodujú o opravných prostriedkoch v správnom konaní, alebo s konaniami uplatniteľnými na žaloby vo veci samej alebo žaloby o neplatnosť na správnych súdoch. Spresňuje, že v žiadnom z týchto dvoch prípadov dotknutá osoba nie je povinná osobne sa dostaviť na preskúmanie opravného prostriedku, ale že sa môže nechať zastúpiť najmä splnomocneným advokátom.
32
Pokiaľ ide po tretie o zásadu efektivity, vnútroštátny súd uvádza, že cieľom § 97 ods. 2 zákona č. 4636/2019 je umožniť nezávislým komisiám pre opravné prostriedky ubezpečiť sa, že žiadatelia o medzinárodnú ochranu majú naďalej záujem na výsledku svojho opravného prostriedku a ešte sa nachádzajú na území Grécka, aby sa zabránilo vecnému posúdeniu žiadostí, ktoré sa stali z hľadiska týchto žiadateľov bezpredmetnými, a aby sa urýchlilo preskúmanie ostatných opravných prostriedkov. Tento súd sa však pýta, či toto ustanovenie tým, že žiadateľom, na ktorých sa nevzťahuje niektorá z výnimiek uvedených v § 78 ods. 3 tohto zákona, ukladá povinnosť dostaviť sa z akéhokoľvek miesta v Grécku do sídla týchto komisií v Aténach, a to bez toho, aby sa mohli nechať zastúpiť advokátom alebo inou osobou, a tým, že stanovuje domnienku zneužívajúceho podania opravného prostriedku v prípade nedodržania tejto procesnej povinnosti, neznemožňuje alebo nadmerne nesťažuje uplatňovanie práva Únie a pre uvedených žiadateľov nevytvára neprimeranú záťaž.
33
V tejto súvislosti vnútroštátny súd tvrdí, že hoci § 97 ods. 2 zákona č. 4636/2019 v takýchto prípadoch stanovuje zamietnutie opravného prostriedku ako zjavne nedôvodného, smernica 2013/32 údajne upravuje možnosť členských štátov stanoviť domnienku implicitného späťvzatia žiadosti o medzinárodnú ochranu v prípade nedodržania niektorej z povinností odpovedať orgánom, ktoré táto smernica stanovuje. Podľa uvedenej smernice totiž zamietnutie takejto žiadosti ako zjavne neopodstatnenej údajne predpokladá, že táto žiadosť je prinajmenšom neodôvodnená.
34
Navyše podľa článku 7 ods. 4 a článku 11 ods. 1 písm. a) smernice 2008/115 zamietnutie takejto žiadosti ako zjavne neopodstatnenej údajne bráni poskytnutiu lehoty na dobrovoľný odchod a okrem toho vedie k uloženiu zákazu vstupu štátnemu príslušníkovi tretej krajiny. Hoci článok 46 ods. 11 smernice 2013/32 stanovuje, že členské štáty môžu stanoviť podmienky, na základe ktorých možno predpokladať, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu vzal konkludentne späť svoj opravný prostriedok alebo od neho odstúpil, ako aj pravidlá konania, ktoré sa majú dodržiavať, táto smernica údajne neobsahuje žiadne ustanovenie týkajúce sa možnosti zamietnuť opravné prostriedky ako zjavne nedôvodné.
35
Za týchto podmienok Dioikitiko Protodikeio Thessalonikis (Správny súd prvej inštancie Solún) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Môže zákonodarca vzhľadom na význam opravného prostriedku v zmysle článku 46 smernice 2013/32 vyvodiť domnienku o nesprávnom podaní takéhoto opravného prostriedku a z tohto dôvodu možnosť jeho zamietnutia ako zjavne nedôvodného (čo znamená aj neposkytnutie lehoty na dobrovoľný odchod podľa § 22 ods. 4 zákona č. 3907/2011 a článku 7 smernice 2008/115) bez úplného preskúmania prípadu ex nunc, a to z dôvodu, že žiadateľ [o medzinárodnú ochranu] sa nezúčastnil osobne na zasadnutí komisie, ktorá sa prípadom zaoberala?
2.
a)
V prípade záveru, že na uvedenú problematiku sa vzťahuje zásada procesnej autonómie členských štátov, majú sa za obdobné vnútroštátne procesné pravidlá v rámci posudzovania zásady ekvivalencie považovať pravidlá, ktorými sa riadia konania pred správnymi komisiami rozhodujúcimi o opravných prostriedkoch podľa vnútroštátneho práva, alebo procesné pravidlá upravujúce podávanie žalôb vo veci samej (alebo žalôb o neplatnosť) v správnom súdnictve?
b)
Je stanovenie povinnej osobnej účasti (alebo, v uvedených prípadoch, povinnosti zaslať potvrdenie podľa § 78 ods. 3 zákona č. 4636/2019) zlučiteľné so zásadou efektivity v rámci práva Únie, a najmä s efektívnym výkonom práva na účinné opravné prostriedky? V tejto súvislosti sa kladie tiež otázka, či je na jednej strane relevantné, či domnienka nesprávneho uplatnenia práva na opravný prostriedok v zmysle § 97 ods. 2 zákona č. 4636/2019 zodpovedá poznatkom vyplývajúcim zo všeobecnej skúsenosti, a či je na druhej strane významné to, že v rámci (prvostupňového) skúmania žiadostí o medzinárodnú ochranu vedie rovnaké správanie k domnienke konkludentného späťvzatia žiadosti, a nie k zamietnutiu žiadosti ako zjavne neopodstatnenej?“
O prejudiciálnych otázkach
Úvodné poznámky
36
V rozsahu, v akom sa vnútroštátny súd pýta na zlučiteľnosť vnútroštátnej právnej úpravy, ktorou sa vykonáva článok 46 smernice 2013/32, ktorý stanovuje konanie o opravnom prostriedku proti rozhodnutiam orgánu príslušného na rozhodovanie v prvom stupni o žiadostiach o medzinárodnú ochranu, treba na úvod overiť, či nezávislé komisie pre opravné prostriedky, kvalifikované v dôvodovej správe k § 86 zákona č. 4399/2016, ktorým sa mení zákon č. 4375/2016, ako „kvázi súdne“ orgány, ktoré boli zavedené v § 4 ods. 1 tohto zákona, možno považovať za „súdy“ v zmysle článku 46 ods. 1 tejto smernice, ktoré umožňujú zaručiť právo na účinný opravný prostriedok.
37
Vnútroštátny súd v tejto súvislosti spresňuje, že hoci sa nezávislé komisie pre opravné prostriedky nepovažujú za súdy v zmysle vnútroštátneho právneho poriadku, vykonávajú právomoci súdnej povahy, čo nemožno spochybniť skutočnosťou, že ich akty môžu byť predmetom žalôb o neplatnosť na príslušných správnych súdoch, ktorých rozsudky implikujú povinnosť vyhovenia.
38
Predovšetkým treba uviesť, že článok 46 ods. 1 smernice 2013/32 stanovuje, že členské štáty zabezpečia, aby žiadatelia o medzinárodnú ochranu mali právo na účinný opravný prostriedok pred súdom proti rôznym aktom týkajúcim sa ich žiadostí o medzinárodnú ochranu, najmä rozhodnutiam o zamietnutí takýchto žiadostí ako neopodstatnených. Ako sa to navyše uvádza v odôvodnení 50 smernice 2013/32, v súlade so základnou zásadou práva Únie musia rozhodnutia prijaté najmä v súvislosti so žiadosťami o medzinárodnú ochranu podliehať účinným opravným prostriedkom pred súdmi.
39
V tejto súvislosti s cieľom určiť, či určitý orgán predstavuje „súdny orgán“ na účely uplatnenia účinného opravného prostriedku proti rozhodnutiam rozhodujúceho orgánu v zmysle smernice Rady 2005/85/ES z 1. decembra 2005 o minimálnych štandardoch pre konanie v členských štátoch o priznávaní a odnímaní postavenia utečenca (Ú. v. EÚ L 326, 2005, s. 13), Súdny dvor odkázal na rovnaké kritériá, aké boli zavedené pre posúdenie, či má vnútroštátny orgán povahu „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 31. januára 2013, D. a A., C‑175/11, EU:C:2013:45, bod 83, ako aj citovanú judikatúru), pričom táto smernica vo svojom odôvodnení 27 prvej vete obsahuje výslovný odkaz na „súdny orgán v zmysle článku [267 ZFEÚ]“. To, že odôvodnenie 50 smernice 2013/32 takýto odkaz neobsahuje, na tomto posúdení nič nemení.
40
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora preto treba pri posudzovaní toho, či má príslušný orgán povahu „súdneho orgánu“, zohľadniť všetky skutočnosti, ako sú zákonný základ tohto orgánu, jeho trvalosť, záväzný charakter jeho právnych aktov, kontradiktórna povaha jeho konania, uplatňovanie právnych noriem týmto orgánom, ako aj jeho nezávislosť (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. septembra 1997, Dorsch Consult, C‑54/96, EU:C:1997:413, bod 23, a zo 7. mája 2024, NADA a i., C‑115/22, EU:C:2024:384, bod 35, ako aj citovanú judikatúru).
41
V prejednávanej veci sa vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou vo veci samej zriaďujú nezávislé komisie pre opravné prostriedky, ktoré majú právomoc rozhodovať o opravných prostriedkoch podaných žiadateľmi o medzinárodnú ochranu na účely právneho a skutkového preskúmania rozhodnutí, ktorými sa v prvostupňovom konaní zamietajú žiadosti podané týmito žiadateľmi.
42
V tejto súvislosti z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom predovšetkým vyplýva, že každú z týchto komisií tvoria z väčšej časti sudcovia všeobecných správnych súdov, ktorých funkčné obdobie je tri roky a ktorí sú pri výkone svojich funkcií osobne a funkčne nezávislí. Uvedené komisie majú navyše postavenie tretej osoby vo vzťahu k účastníkom konania o opravnom prostriedku, ktorý im bol predložený, a žiadny z ich členov nezastupuje správny orgán, čo je zárukou dodržiavania zásady nestrannosti. Konanie pred nimi ďalej rešpektuje právo byť vypočutý, ako aj právo na obhajobu, pričom sa zohľadňujú osobitosti konania o medzinárodnej ochrane, ktoré si vyžaduje zachovávanie dôvernosti. Rozhodnutia týchto komisií sa napokon prijímajú po dôkladnom právnom a skutkovom preskúmaní, pričom obsahujú úplné, špecifické a konkrétne odôvodnenie. Tieto rozhodnutia sú záväzné pre účastníkov konania, najmä príslušné ministerstvo, a možno ich napadnúť len žalobou o neplatnosť na správnych súdoch.
43
Pokiaľ ide konkrétne o kritérium nezávislosti, treba uviesť, že skutočnosť, že akty nezávislých komisií pre opravné prostriedky podliehajú súdnemu preskúmaniu všeobecnými správnymi súdmi, môže sama osebe chrániť tieto komisie pred prípadným pokušením ustúpiť vonkajším zásahom alebo tlakom, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť ich členov (pozri analogicky rozsudok z 31. januára 2013, D. a A., C‑175/11, EU:C:2013:45, bod 103).
44
Za týchto podmienok a s výhradou overenia vnútroštátnym súdom treba konštatovať, že nezávislé komisie pre opravné prostriedky, zriadené vnútroštátnou právnou úpravou, o ktorú ide vo veci samej, na vybavovanie opravných prostriedkov žiadateľov o medzinárodnú ochranu proti rozhodnutiam, ktoré boli voči nim prijaté, spĺňajú podmienky potrebné na to, aby sa považovali za„súdne orgány“ v zmysle článku 46 smernice 2013/32. Ani informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom, ani tvrdenia uvedené gréckou vládou a Európskou komisiou totiž neobsahujú skutočnosti, ktoré by mohli spochybniť toto posúdenie s ohľadom na kritériá vyplývajúce z ustálenej judikatúry Súdneho dvora, ako bola pripomenutá v bode 40 tohto rozsudku.
O položených otázkach
45
Svojimi dvoma otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 46 smernice 2013/32 v spojení s článkom 47 Charty vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa v prípade, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu nesplní procesnú povinnosť osobne sa dostaviť pred súd príslušný na rozhodnutie o jeho opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti, stanovuje domnienka zneužívajúceho podania tohto opravného prostriedku a upravuje sa, že tento opravný prostriedok treba zamietnuť ako zjavne nedôvodný bez akéhokoľvek vecného preskúmania.
46
V prejednávanej veci pochybnosti vnútroštátneho súdu, pokiaľ ide o výklad práva Únie, vyplývajú zo skutočnosti, že v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou, ktorou sa preberá článok 46 smernice 2013/32, ak sa žiadateľ o medzinárodnú ochranu osobne nedostaví pred súd príslušný na rozhodnutie o jeho opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti, opravný prostriedok sa považuje za podaný len s cieľom odložiť alebo zmariť výkon skoršieho alebo blížiaceho sa rozhodnutia o vyhostení alebo odsune akýmkoľvek iným spôsobom a treba ho zamietnuť ako zjavne nedôvodný. Podľa vnútroštátneho súdu však nedostavenie sa osoby pred príslušný súd môže byť spôsobené dôvodmi, ktoré nesúvisia so zámerom zmariť alebo odložiť výkon skoršieho alebo blížiaceho sa rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje vyhostenie žiadateľa alebo jeho odsun akýmkoľvek iným spôsobom. Vnútroštátny súd navyše konštatuje, že podľa smernice 2013/32 z nedodržania povinnosti tohto žiadateľa dostaviť sa pred orgány vyplýva domnienka konkludentného späťvzatia žiadosti o medzinárodnú ochranu, a nie zamietnutie tejto žiadosti ako zjavne neopodstatnenej.
47
Najskôr treba uviesť, že článok 46 ods. 1 smernice 2013/32 ukladá členským štátom povinnosť zaručiť žiadateľom o medzinárodnú ochranu právo na účinný opravný prostriedok pred súdom proti rozhodnutiam týkajúcim sa ich žiadostí, a to najmä vrátane rozhodnutí o zamietnutí žiadosti o medzinárodnú ochranu ako neopodstatnenej, avšak bez toho, aby vyčerpávajúcim spôsobom stanovoval procesné pravidlá upravujúce tento opravný prostriedok.
48
Ďalej sa v článku 46 ods. 3 smernice 2013/32, ktorého cieľom je spresniť rozsah práva na účinný opravný prostriedok, stanovuje, že na dosiahnutie súladu s článkom 46 ods. 1 tejto smernice musia členské štáty dbať na to, aby súd, na ktorom je rozhodnutie o žiadosti o medzinárodnú ochranu napadnuté, vykonal „posúdenie skutkových aj právnych otázok v plnom rozsahu ex nunc vrátane prípadného posúdenia potrieb medzinárodnej ochrany podľa smernice [2011/95]“ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. júla 2018, Alheto, C‑585/16, EU:C:2018:584, body 105 a 106).
49
Konkrétne v súlade s článkom 46 ods. 3 smernice 2013/32 opravný prostriedok podaný žiadateľom o medzinárodnú ochranu musí zahŕňať preskúmanie všetkých skutkových a právnych okolností súdom, ktoré mu umožnia vykonať aktualizované posúdenie prejednávanej veci tak, aby žiadosť o medzinárodnú ochranu mohla byť vybavená vyčerpávajúcim spôsobom bez toho, aby bolo potrebné vrátiť vec rozhodujúcemu orgánu. Takýto výklad uprednostňuje cieľ sledovaný smernicou 2013/32, ktorým je zabezpečiť, aby sa takéto žiadosti vybavovali čo najskôr bez toho, aby bolo dotknuté vykonanie primeraného a úplného posúdenia [rozsudok z 8. februára 2024, Bundesrepublik Deutschland (Prípustnosť následnej žiadosti), C‑216/22, EU:C:2024:122, bod 58 a citovaná judikatúra].
50
Napokon článok 46 ods. 4 prvá veta smernice 2013/32 necháva na členských štátoch, aby stanovili pravidlá potrebné na to, aby žiadatelia o medzinárodnú ochranu mohli uplatniť svoje právo na účinný opravný prostriedok [rozsudok z 9. septembra 2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Zamietnutie následnej žiadosti – Lehota na podanie opravného prostriedku), C‑651/19, EU:C:2020:681, bod 33].
51
Hoci v prípade neexistencie právnej úpravy Únie v danej oblasti je záležitosťou vnútroštátneho právneho poriadku, aby na základe zásady procesnej autonómie členských štátov a s výhradou dodržania zásad ekvivalencie a efektivity upravoval procesné podmienky opravných prostriedkov určených na zabezpečenie ochrany individuálnych práv odvodených z právneho poriadku Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. apríla 2025, Barouk, C‑283/24, EU:C:2025:236, bod 37), členské štáty sú v každom prípade zodpovedné za zabezpečenie dodržiavania práva na účinnú súdnu ochranu uvedených práv, ako sa zaručuje v článku 47 Charty (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. mája 2020, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság, C‑924/19 PPU a C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, bod 142 a citovanú judikatúru).
52
V dôsledku toho sa povaha opravného prostriedku upraveného v článku 46 smernice 2013/32 musí určiť v súlade s týmto článkom 47, v ktorom sa zakotvuje v prospech každého, koho práva a slobody zaručené právom Únie boli porušené, právo na účinný opravný prostriedok pred súdom. Z toho vyplýva, že každý členský štát viazaný touto smernicou musí upraviť svoje vnútroštátne právo spôsobom, ktorý žiadateľom o medzinárodnú ochranu umožňuje uplatniť svoje právo na účinný opravný prostriedok, ako je zaručené uvedeným článkom 47 a konkretizované v článku 46 smernice 2013/32 [pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. februára 2024, Bundesrepublik Deutschland (Prípustnosť následnej žiadosti), C‑216/22, EU:C:2024:122, bod 61 a citovanú judikatúru].
53
V prejednávanej veci § 92 zákona č. 4636/2019, ktorým sa do vnútroštátneho právneho poriadku preberá článok 46 smernice 2013/32, stanovuje právo žiadateľa o medzinárodnú ochranu podať opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti. Ustanovenie § 97 tohto zákona upravuje konanie o preskúmaní tohto opravného prostriedku pred nezávislými komisiami pre opravné prostriedky. Podľa odseku 2 tohto § 97 sú žiadatelia o medzinárodnú ochranu povinní, bez ohľadu na miesto, na ktorom sa v Grécku zdržiavajú, dostaviť sa do sídla týchto komisií, pokiaľ sa na nich nevzťahuje niektorá z výnimiek uvedených v § 78 ods. 3 tohto zákona. Všetky uvedené komisie majú sídlo v Aténach. V § 97 ods. 2 druhej vete uvedeného zákona sa navyše ako právny následok nedodržania tejto povinnosti osobného dostavenia sa stanovuje to, že sa predpokladá, že žiadateľ podal opravný prostriedok výlučne s cieľom odložiť alebo zmariť výkon skoršieho alebo blížiaceho sa rozhodnutia o vyhostení alebo odsune akýmkoľvek iným spôsobom a že jeho opravný prostriedok sa zamietne ako zjavne nedôvodný.
54
Je zrejmé, že zavedením tejto procesnej požiadavky a stanovením, že jej nedodržanie má uvedený dôsledok, sa právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, obmedzuje len na vymedzenie spôsobu využitia opravného prostriedku žiadateľov proti rozhodnutiu o zamietnutí ich žiadosti o medzinárodnú ochranu. Tento spôsob však môže obmedziť právo týchto žiadateľov na účinnú súdnu ochranu, keďže sa na nich vyvíja tlak súvisiaci s ich fyzickou prítomnosťou na konaní pred príslušnými komisiami pre opravné prostriedky pod hrozbou uplatnenia domnienky konkludentného späťvzatia ich žiadostí a ich zamietnutia ako zjavne neopodstatnených, a to bez akéhokoľvek vecného posúdenia.
55
Článok 52 ods. 1 Charty pripúšťa, že výkon práv a slobôd zakotvených v Charte možno obmedziť, ak je také obmedzenie stanovené zákonom, rešpektuje podstatu týchto práv a slobôd, a ak je za súčasného dodržania zásady proporcionality nevyhnutné a skutočne zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných [rozsudok zo 6. októbra 2020, État luxembourgeois (Právo na prostriedok nápravy proti žiadosti o informácie v oblasti daní), C‑245/19 a C‑246/19, EU:C:2020:795, bod 51].
56
V tejto súvislosti treba uviesť, že hoci smernica 2013/32 nestanovuje osobitné požiadavky, pokiaľ ide o procesné povinnosti žiadateľa pri preskúmavaní účinného opravného prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu, ako je osobné dostavenie sa, ani dôsledky nesplnenia týchto povinností, článok 46 ods. 11 smernice 2013/32 umožňuje členským štátom stanoviť vo vnútroštátnej právnej úprave podmienky, za ktorých možno predpokladať, že žiadateľ konkludentne vzal späť opravný prostriedok uvedený v odseku 1 tohto článku 46, alebo od neho konkludentne odstúpil, ako aj pravidlá konania, ktoré sa majú dodržiavať.
57
Ako to vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, procesná požiadavka stanovená vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou vo veci samej a dôsledok, ktorý vyplýva z jej nedodržania, majú za cieľ ubezpečiť sa, že žiadatelia majú skutočný záujem na podaní opravného prostriedku, a to overením, či sa nachádzajú na území daného štátu v čase jeho preskúmavania, a prispieť tak k riadnemu a rýchlemu priebehu konania na príslušnom súde. Ciele rýchleho vybavovania takýchto opravných prostriedkov a zachovania účinnosti súdneho systému sú legitímne, keďže prispievajú k tomu, aby sa súdy rozhodujúce o týchto opravných prostriedkoch sústredili na tie, ktoré podali žiadatelia so skutočným záujmom na výsledku opravného prostriedku. Predstavujú teda legitímne ciele a odôvodňujú zavedenie takej domnienky, o akú ide vo veci samej, ktorá zodpovedá tak záujmom členských štátov, ako aj záujmom žiadateľov o takúto ochranu, ako sa to spresňuje v odôvodnení 18 predmetnej smernice.
58
Súdny dvor už totiž rozhodol, že procesné pravidlá zabezpečujúce rýchlejšie vybavovanie zjavne neopodstatnených žiadostí o medzinárodnú ochranu umožňujú efektívnejšie vybavovanie žiadostí podaných osobami, v prípade ktorých je priznanie postavenia utečenca opodstatnené, a prispievajú tak k riadnemu priebehu konania o posúdení žiadostí o medzinárodnú ochranu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Zamietnutie následnej žiadosti – Lehota na podanie opravného prostriedku), C‑651/19, EU:C:2020:681, body 54 a 55, ako aj citovanú judikatúru].
59
V dôsledku toho vnútroštátna právna úprava, v ktorej je stanovená povinnosť osobného dostavenia sa pred súd príslušný na rozhodovanie o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam o zamietnutí žiadostí o medzinárodnú ochranu, a v prípade nedodržania tejto povinnosti domnienka podobná domnienke späťvzatia alebo konkludentného odstúpenia od takejto žiadosti, môže byť v zásade odôvodnená vzhľadom na cieľ rýchlosti, ktorý sleduje smernica 2013/32, zásadu právnej istoty a riadny priebeh konania o posudzovaní žiadostí o medzinárodnú ochranu [pozri analogicky rozsudok z 9. septembra 2020, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Zamietnutie následnej žiadosti – Lehota na podanie opravného prostriedku), C‑651/19, EU:C:2020:681, bod 56, ako aj citovanú judikatúru].
60
Právna úprava členského štátu, ktorej cieľom je zaviesť právo na účinný opravný prostriedok stanovené v článku 46 ods. 1 smernice 2013/32, však musí rešpektovať zásadu proporcionality, čo najmä predpokladá, že musí byť spôsobilá zaručiť realizáciu sledovaného cieľa, neprekračovať rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa, a musí byť primeraná [pozri analogicky rozsudok zo 6. októbra 2020, État luxembourgeois (Právo na prostriedok nápravy proti žiadosti o informácie v oblasti daní), C‑245/19 a C‑246/19, EU:C:2020:795, bod 85, ako aj citovanú judikatúru].
61
Po prvé, ako to vyplýva z bodov 53 a 57 tohto rozsudku, cieľom vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej je umožniť nezávislým komisiám pre opravné prostriedky zabezpečiť rýchlosť vybavovania opravných prostriedkov proti rozhodnutiam o zamietnutí žiadostí o medzinárodnú ochranu a zachovať účinnosť súdneho systému, aby sa tieto komisie mohli sústrediť na žiadateľov, ktorí majú skutočný záujem na výsledku opravného prostriedku. Zdá sa totiž, že procesná povinnosť zaväzujúca žiadateľov osobne sa dostaviť pred uvedené komisie môže prispieť k realizácii týchto cieľov. Tým, že umožňuje efektívnejšie vybavovanie žiadostí podaných žiadateľmi, ktorí si zachovávajú záujem na výsledku opravného prostriedku, a zároveň bráni vecnému posudzovaniu žiadostí, ktoré sa stali bezpredmetnými, prispieva k riadnemu priebehu konania o posúdení žiadostí o medzinárodnú ochranu.
62
Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či táto vnútroštátna právna úprava nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaných cieľov, zdá sa, že v prejednávanej veci by si bolo možné predstaviť menej obmedzujúce opatrenia, ako je možnosť žiadateľov, ktorí podali opravný prostriedok, nechať sa zastúpiť advokátom alebo inou osobou oprávnenou na tento účel, a dostaviť sa na účely preukázania svojej prítomnosti na území Grécka na policajnú stanicu alebo pred iný verejný či súdny orgán, ktorý sa nachádza v blízkosti miesta, kde sa zdržiavajú, a ktorý je porovnateľný s orgánom podľa § 78 ods. 3 písm. b) zákona č. 4636/2019.
63
Je pravda, ako to uviedla grécka vláda vo svojich písomných pripomienkach, že procesná povinnosť osobného dostavenia sa a dôsledky vyplývajúce z nedodržania tejto povinnosti sú jasne stanovené vo vnútroštátnom zákone. V tejto súvislosti v súlade s § 95 ods. 1 zákona č. 4636/2019 je žiadateľ, ktorý podá opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti o medzinárodnú ochranu, informovaný o dátume pojednávania týkajúceho sa preskúmania opravného prostriedku, a to v deň jeho podania, ako aj o povinnosti dostaviť sa osobne v tento deň pred príslušnú nezávislú komisiu pre opravné prostriedky, s výnimkou prípadov vyššej moci alebo neprekonateľnej prekážky brániacej jeho dostaveniu sa v zmysle § 78 ods. 3 druhého pododseku tohto zákona, keď možno začať konanie, na základe ktorého možno pozastaviť povinnosť osobne sa dostaviť počas obdobia trvania vyššej moci a odstrániť právne účinky nedostavenia sa.
64
Po tretie však treba ešte overiť, či procesné pravidlá stanovené vo vnútroštátnej právnej úprave dotknutej vo veci samej nie sú neprimerané vo vzťahu k cieľu rýchleho vybavovania žiadostí o medzinárodnú ochranu, a to s ohľadom na vplyv, ktorý môžu mať na výkon práva žiadateľov na účinný opravný prostriedok.
65
V tejto súvislosti treba uviesť, že hoci vnútroštátne pravidlo, ktoré stanovuje procesnú požiadavku osobného dostavenia sa a v prípade nedodržania tejto požiadavky domnienku späťvzatia súdneho prostriedku nápravy alebo konkludentného odstúpenia od neho, môže byť odôvodnené dôvodmi týkajúcimi sa právnej istoty a riadneho priebehu konania o posúdení žiadostí o medzinárodnú ochranu, toto pravidlo nesmie brániť vykonaniu primeraného a úplného posúdenia týchto žiadostí. Z odôvodnenia 18 smernice 2013/32 totiž vyplýva, že opatrenie, ktorého cieľom je urýchliť konanie o posúdení žiadostí o medzinárodnú ochranu, zavedené právnymi predpismi členského štátu, sa musí vykonať tak, aby tým nebola dotknutá realizácia primeraného a úplného posúdenia týchto žiadostí.
66
Ako to v prejednávanej veci vyplýva z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom, povinnosť žiadateľa osobne sa dostaviť pred súd príslušný na rozhodnutie o jeho opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí takejto žiadosti, ktorej jediným cieľom je overiť jeho prítomnosť na území daného štátu, a nie byť vypočutý, predstavuje neprimeranú a nadmernú záťaž pre žiadateľov o medzinárodnú ochranu, ktorí sa nezdržiavajú v regióne Atén, ako je žalobca vo veci samej, ktorý má domicil niekoľko stoviek kilometrov od daného regiónu, keďže v prípade, že sa nenachádzajú v situácii, ktorá by zakladala niektorú z výnimiek stanovených v § 78 ods. 3 zákona č. 4636/2019, sú povinní vycestovať do Atén, kde sa nachádzajú nezávislé komisie pre opravné prostriedky, s jediným cieľom, ktorým je konštatovanie prítomnosti, a to bez toho, aby boli nevyhnutne vypočutí. V tejto súvislosti skutočnosť, že v súlade s § 95 ods. 1 zákona č. 4636/2019 sú žiadatelia včas informovaní o svojej povinnosti osobne sa dostaviť pred tieto komisie, nemôže zmeniť toto konštatovanie.
67
Neprimeranosť vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, totiž vyplýva najmä z právneho dôsledku stanoveného touto právnou úpravou pre prípad nedodržania povinnosti osobne sa dostaviť alebo pre prípad nepredloženia potvrdenia preukazujúceho existenciu vyššej moci alebo neprekonateľnej prekážky, keďže sa v nej stanovuje nevyvrátiteľná domnienka zneužívajúceho podania opravného prostriedku, v dôsledku čoho treba opravný prostriedok zamietnuť ako zjavne nedôvodný bez akéhokoľvek vecného preskúmania. Ako to zdôraznil vnútroštátny súd, nedostavenie sa osoby pred súd príslušný na rozhodnutie o opravnom prostriedku môže byť spôsobené dôvodmi, ktoré nesúvisia so zámerom zmariť alebo odložiť výkon skoršieho alebo blížiaceho sa rozhodnutia, ktorým sa nariaďuje vyhostenie žiadateľa alebo jeho odsun akýmkoľvek iným spôsobom.
68
Za týchto podmienok, ako to v podstate zdôraznila generálna advokátka v bodoch 77 až 89 svojich návrhov, za okolností, keď žiadatelia o medzinárodnú ochranu musia vycestovať do hlavného mesta krajiny na účely osobného dostavenia sa, a nie na účely vypočutia, pričom znášajú náklady na dopravu, pobyt a ubytovanie, ktoré môžu byť značné, je domnienka zneužívajúceho podania opravného prostriedku, ktorá vedie k jeho zamietnutiu ako zjavne nedôvodného, a to bez toho, aby boli upravené iné prostriedky, na základe ktorých môže takýto žiadateľ preukázať svoju prítomnosť na území daného štátu, a bez toho, aby mu boli poskytnuté materiálne prostriedky umožňujúce splniť si povinnosť fyzickej prítomnosti na pojednávaní, spôsobilá zapríčiniť nadmernú zložitosť výkonu práva na účinný opravný prostriedok v zmysle článku 46 ods. 1 smernice 2013/32, a teda môže byť v rozpore s právom na účinnú súdnu ochranu zakotveným v článku 47 Charty.
69
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 46 smernice 2013/32 v spojení s článkom 47 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, ktorá pre prípad, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu nesplní procesnú povinnosť osobne sa dostaviť pred súd príslušný na rozhodnutie o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti, ktorej jediným cieľom je overiť jeho prítomnosť na území daného štátu, a nie byť vypočutý, zavádza domnienku zneužívajúceho podania tohto opravného prostriedku a stanovuje, že tento opravný prostriedok sa musí zamietnuť ako zjavne nedôvodný.
O trovách
70
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Článok 46 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni právnej úprave členského štátu, ktorá pre prípad, že žiadateľ o medzinárodnú ochranu nesplní procesnú povinnosť osobne sa dostaviť pred súd príslušný na rozhodnutie o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti, ktorej jediným cieľom je overiť jeho prítomnosť na území daného štátu, a nie byť vypočutý, zavádza domnienku zneužívajúceho podania tohto opravného prostriedku a stanovuje, že tento opravný prostriedok sa musí zamietnuť ako zjavne nedôvodný.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: gréčtina.
(
i
)	Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.