Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
PRIIT
PIKAMÄE
prednesené
22. februára
2024(1)
Vec C‑693/22
I. sp. z o. o.
proti
M. W.
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Sąd
Rejonowy
dla
m. st.
Warszawy w Warszawie
(Okresný
súd
mesta
Varšava,
Poľsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana osobných údajov – Nariadenie (EÚ) 2016/679 – Predaj databázy obsahujúcej osobné údaje v rámci exekučného konania – Článok 4 bod 7 – Pojem ‚prevádzkovateľ‘ – Článok 5 ods. 1 písm. b) – Obmedzenie účelu – Článok 6 ods. 1, 3 a 4 – Zákonnosť spracúvania – Splnenie zákonnej povinnosti prevádzkovateľa – Plnenie úlohy realizovanej vo verejnom záujme – Článok 23 ods. 1 písm. j) – Vymáhanie občianskoprávnych nárokov – Nevyhnutné a primerané opatrenie“
1.        Môže
byť
predaj
databázy
obsahujúcej
osobné
údaje v rámci
exekučného
konania v súlade s ustanoveniam
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/679 z 27. apríla
2016 o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov a o voľnom
pohybe
takýchto
údajov,
ktorým
sa
zrušuje
smernica
95/46/ES
(všeobecné
nariadenie o ochrane
údajov)
(ďalej
len
„GDPR“)(2),
ak
dotknuté
osoby
neudelili
súhlas
na
takýto
predaj?
2.        To
je
hlavná
otázka,
ktorú
Súdnemu
dvoru
položil
Sąd
Rejonowy
dla
m. st.
Warszawy w Warszawie (Okresný
súd
mesta
Varšava,
Poľsko) v rámci
tohto
prejudiciálneho
konania.
3.        Súdny
dvor
tak
bude
musieť
preskúmať
konkrétny
prípad z hľadiska
GDPR a zaujať
stanovisko k určitým
kľúčovým
prvkom
tohto
nariadenia,
ako
sú
pojem
„prevádzkovateľ“,
zákonnosť
spracúvania a rozsah
zásady
obmedzenia
účelu.
Právny rámec
Právo Únie
4.        Článok 4
GDPR
stanovuje:
„Na
účely
tohto
nariadenia:
1.      ‚osobné
údaje‘
sú
akékoľvek
informácie
týkajúce
sa
identifikovanej
alebo
identifikovateľnej
fyzickej
osoby
(ďalej
len
‚dotknutá
osoba‘);…
2.      ‚spracúvanie‘
je
operácia
alebo
súbor
operácií s osobnými
údajmi
alebo
súbormi
osobných
údajov,
napríklad
získavanie,
zaznamenávanie,
usporadúvanie,
štruktúrovanie,
uchovávanie,
prepracúvanie
alebo
zmena,
vyhľadávanie,
prehliadanie,
využívanie,
poskytovanie
prenosom,
šírením
alebo
poskytovanie
iným
spôsobom,
preskupovanie
alebo
kombinovanie,
obmedzenie,
vymazanie
alebo
likvidácia,
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
vykonávajú
automatizovanými
alebo
neautomatizovanými
prostriedkami;
…
7.      ‚prevádzkovateľ‘
je
fyzická
alebo
právnická
osoba,
orgán
verejnej
moci,
agentúra
alebo
iný
subjekt,
ktorý
sám
alebo
spoločne s inými
určí
účely a prostriedky
spracúvania
osobných
údajov; v prípade,
že
sa
účely a prostriedky
tohto
spracúvania
stanovujú v práve
Únie
alebo v práve
členského
štátu,
možno
prevádzkovateľa
alebo
konkrétne
kritériá
na
jeho
určenie
určiť v práve
Únie
alebo v práve
členského
štátu;
…“
5.        Článok 5
tohto
nariadenia,
nazvaný
„Zásady
spracúvania
osobných
údajov“, v odsekoch
1 a 2
stanovuje:
„1.      Osobné
údaje
musia
byť:
a)      spracúvané
zákonným
spôsobom,
spravodlivo a transparentne
vo
vzťahu k dotknutej
osobe
(‚zákonnosť,
spravodlivosť a transparentnosť‘);
b)      získavané
na
konkrétne
určené,
výslovne
uvedené a legitímne
účely a nesmú
sa
ďalej
spracúvať
spôsobom,
ktorý
nie
je
zlučiteľný s týmito
účelmi;…
c)      primerané,
relevantné a obmedzené
na
rozsah,
ktorý
je
nevyhnutný
vzhľadom
na
účely,
na
ktoré
sa
spracúvajú
(‚minimalizácia
údajov‘);
…
2.      Prevádzkovateľ
je
zodpovedný
za
súlad s odsekom
1 a musí
vedieť
tento
súlad
preukázať
(‚zodpovednosť‘).“
6.        Článok 6
uvedeného
nariadenia,
nazvaný
„Zákonnosť
spracúvania“,
znie:
„1.      Spracúvanie
je
zákonné
iba
vtedy a iba v tom
rozsahu,
keď
je
splnená
aspoň
jedna z týchto
podmienok:
a)      dotknutá
osoba
vyjadrila
súhlas
so
spracúvaním
svojich
osobných
údajov
na
jeden
alebo
viaceré
konkrétne
účely;
…
c)      spracúvanie
je
nevyhnutné
na
splnenie
zákonnej
povinnosti
prevádzkovateľa;
…
e)      spracúvanie
je
nevyhnutné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
prevádzkovateľovi;
…
3.      Základ
pre
spracúvanie
uvedené v odseku
1 písm. c) a e)
musí
byť
stanovený:
a)      v práve
Únie
alebo
b)      v práve
členského
štátu
vzťahujúcom
sa
na
prevádzkovateľa.
Účel
spracúvania
sa
stanoví v tomto
právnom
základe,
alebo
pokiaľ
ide o spracúvanie
uvedené v odseku
1 písm. e),
spracúvanie
je
nevyhnutné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
prevádzkovateľovi.
…
Právo
Únie
alebo
právo
členského
štátu
musí
spĺňať
cieľ
verejného
záujmu a byť
primerané
sledovanému
oprávnenému
cieľu.
4.      Ak
spracúvanie
na
iné
účely
ako
na
účely,
na
ktoré
boli
osobné
údaje
získavané,
nie
je
založené
na
súhlase
dotknutej
osoby
alebo
na
práve
Únie
alebo
práve
členského
štátu,
ktoré
predstavuje
potrebné a primerané
opatrenie v demokratickej
spoločnosti
na
ochranu
cieľov
uvedených v článku 23
ods. 1,
prevádzkovateľ
na
zistenie
toho,
či
je
spracúvanie
na
iný
účel
zlučiteľné s účelom,
na
ktorý
boli
osobné
údaje
pôvodne
získané,
okrem
iného
zohľadní:
a)      akékoľvek
prepojenie
medzi
účelmi,
na
ktoré
sa
osobné
údaje
získali, a účelmi
zamýšľaného
ďalšieho
spracúvania;
b)      okolnosti,
za akých
sa
osobné
údaje
získali,
najmä
týkajúce
sa
vzťahu
medzi
dotknutými
osobami a prevádzkovateľom;
c)      povahu
osobných
údajov,
najmä
či
sa
spracúvajú
osobitné
kategórie
osobných
údajov
podľa
článku 9
alebo
osobné
údaje
týkajúce
sa
uznania
viny
za
trestné
činy a priestupky
podľa
článku 10;
d)      možné
následky
zamýšľaného
ďalšieho
spracúvania
pre
dotknuté
osoby;
e)      existenciu
primeraných
záruk,
ktoré
môžu
zahŕňať
šifrovanie
alebo
pseudonymizáciu.“
7.        Článok 23
GDPR,
nazvaný
„Obmedzenia“, v odseku
1
stanovuje:
„1.      V práve
Únie
alebo
práve
členského
štátu,
ktorému
prevádzkovateľ
alebo
sprostredkovateľ
podliehajú,
sa
prostredníctvom
legislatívneho
opatrenia
môže
obmedziť
rozsah
povinností a práv
ustanovených v článkoch 12
až
22 a v článku 34,
ako
aj v článku 5,
pokiaľ
jeho
ustanovenia
zodpovedajú
právam a povinnostiam
ustanoveným v článkoch 12
až
22,
ak
takéto
obmedzenie
rešpektuje
podstatu
základných
práv a slobôd a je
nevyhnutným a primeraným
opatrením v demokratickej
spoločnosti s cieľom
zaistiť:
…
j)      vymáhanie
občianskoprávnych
nárokov.“
Poľské právo
8.        § 299
ustawa
Kodeks
spółek
handlowych
(Zákonník
obchodných
spoločností) z 15. septembra
2000
(Dz.
U. z roku 2022,
položka 1467,
ďalej
len
„Zákonník
obchodných
spoločností“)
znie:
„(1)      Ak
sa
exekúcia
voči
spoločnosti
ukáže
ako
neúčinná,
členovia
správnej
rady
ručia
za
jej
záväzky
spoločne a nerozdielne.
(2)      Člen
správnej
rady
sa
môže
zbaviť
zodpovednosti
uvedenej v odseku
1,
ak
preukáže,
že
návrh
na
vyhlásenie
konkurzu
bol
podaný
včas,
alebo
že
bolo
súčasne
vydané
rozhodnutie o začatí
reštrukturalizačného
konania
alebo o povolení
vyrovnania v konaní o povolenie
vyrovnania,
alebo
že
nepodanie
návrhu
na
vyhlásenie
konkurzu
nebolo
spôsobené
jeho
zavinením,
alebo
že
napriek
nepodaniu
návrhu
na
vyhlásenie
konkurzu a nevydaniu
rozhodnutia o začatí
reštrukturalizačného
konania
alebo
nepovoleniu
vyrovnania v konaní o povolenie
vyrovnania
veriteľovi
nevznikla
žiadna
škoda.“
9.        Podľa § 796
ods. 1
ustawa
Kodeks
postępowania
cywilnego
(Občiansky
súdny
poriadok)
zo 17. novembra
1964
(Dz. U. z roku 2021,
položka
1805) v znení
neskorších
predpisov
(ďalej
len
„Občiansky
súdny
poriadok“):
„Návrh
na
vykonanie
exekúcie
sa
podáva
príslušnému
súdu
alebo
súdnemu
exekútorovi.
Návrh
podaný
súdnemu
exekútorovi
možno
podať
na
úradnom
formulári.“
10.      § 799 ods. 1
prvá
veta
Občianskeho
súdneho
poriadku
stanovuje:
„Návrh
na
vykonanie
exekúcie
alebo
návrh
na
vykonanie
exekúcie
ex
offo
umožňuje
vykonať
exekúciu
všetkými
povolenými
spôsobmi s výnimkou
exekúcie
na
nehnuteľný
majetok.
…“
11.      § 824
ods. 1
bod 3
tohto
poriadku
znie:
„Súdne
exekučné
konanie
sa v celom
rozsahu
alebo v časti
zastaví
ex
offo:
…
3.      ak
je
zrejmé,
že
exekúciou
sa
nezíska
suma
vyššia
ako
sú
náklady
na
jej
vykonanie.“
12.      § 831
uvedeného
poriadku
stanovuje:
„(1)      Exekúcii
nepodliehajú:
…
3.      nescudziteľné
práva s výnimkou
prípadov,
keď
ich
scudziteľnosť
bola
vylúčená
zmluvou a predmet
plnenia
je
možné
postihnúť
exekúciou
alebo
keď
výkon
práva
možno
zveriť
inej
osobe.“
13.      Ustawa o komornikach
sądowych
(zákon o súdnych
exekútoroch) z 22. marca 2018
(Dz. U. z roku 2022,
položka 1168) v znení
neskorších
predpisov
(ďalej
len
„zákon o súdnych
exekútoroch“)
upravuje
postavenie a činnosť
súdnych
exekútorov.
Podľa § 3
ods. 1 a 3
tohto
zákona:
„Súdny
exekútor
je
orgánom
verejnej
moci,
ktorý
vykonáva
úkony v rámci
exekučného a zabezpečovacieho
konania.
Tieto
úkony
vykonáva
súdny
exekútor s výhradou
výnimiek
stanovených
zákonom.
…
Súdny
exekútor
je
poverený
týmito
úlohami:
1.      výkon
súdnych
rozhodnutí
vo
veciach
peňažných a nepeňažných
pohľadávok a zábezpek
vrátane
európskych
príkazov
na
zablokovanie
účtov, s výhradou
výnimiek
stanovených
[Občianskym
súdnym
poriadkom];
…“.
14.      § 9
ods. 1
tohto
zákona
stanovuje:
„Súdny
exekútor
nemôže
odmietnuť
prijatie
návrhu
na:
1.      vykonanie
exekúcie,
…
na
vykonanie
ktorých
je
príslušný v súlade s ustanoveniami
[Občianskeho
súdneho
poriadku].
15.      § 31 ods. 1
prvá
veta
uvedeného
zákona
znie:
„Sumy
zaistené z bankového
účtu,
účtu
vedeného
družstevnou
sporiteľňou
alebo
účtu
vedeného
subjektom
vykonávajúcim
sprostredkovateľskú
činnosť,
získané
po
prvej
úhrade
zaistenej
pohľadávky
dlžníkom,
prevedie
súdny
exekútor
veriteľovi
najskôr
na
siedmy
deň a najneskôr
na
štrnásty
deň
odo
dňa
ich
prijatia.
…“
16.      Ustawa o ochronie
baz
danych
(zákon o ochrane
databáz) z 27. júla
2001
(Dz. U. z roku 2021,
položka 386)
(ďalej
len
„zákon o ochrane
databáz“) v § 2
ods. 1
bode 1
stanovuje:
„Na
účely
tohto
zákona:
1.      ‚databáza‘
je
súbor
údajov
alebo
akýchkoľvek
iných
materiálov a prvkov
zhromaždených
podľa
špecifického
systému
alebo
metódy,
individuálne
prístupných
akýmkoľvek
spôsobom
vrátane
elektronických
prostriedkov,
ktoré
si
vyžadujú
kvalitatívne
alebo
kvantitatívne
podstatný
vklad
do
získania,
overenia
alebo
prezentácie
jej
obsahu.“
17.      § 6
ods. 1
zákona o ochrane
databáz
stanovuje:
„Zostavovateľ
databázy
má
výhradné a prevoditeľné
právo
na
extrakciu
údajov a ich
reutilizáciu
vcelku
alebo v ich
kvalitatívne
či
kvantitatívne
vyhodnotenej
podstatnej
časti.“
Spor vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore
18.       Spoločnosť
I. (ďalej
len
„žalobkyňa“
alebo
„veriteľská
spoločnosť“)
so
sídlom v Poľsku
má
pohľadávku
potvrdenú
právoplatným
súdnym
rozhodnutím
voči
spoločnosti NMW,
ktorá
sa
špecializuje
na
on‑line
predaj a ktorej
členom
správnej
rady
je M. W.
19.      Na
návrh
žalobkyne bolo
voči
spoločnosti
NMW
začaté
exekučné
konanie s cieľom
uspokojiť
túto
pohľadávku.
Výsledkom
tohto
konania
bolo
rozhodnutie
súdneho
exekútora o zastavení
exekúcie z dôvodu,
že
spoločnosť
NMW
nemá
majetok,
ktorý
by
mohol
byť
predmetom
exekúcie.
Za
týchto
podmienok
žalobkyňa podala
žalobu
proti M. W. na
Sąd
Rejonowy
dla
m. st.
Warszawy w Warszawie (Okresný
súd
mesta
Varšava)
na
základe § 299
ods. 1
Zákonníka
obchodných
spoločností,
ktorý
stanovuje
majetkovú
zodpovednosť
člena
správnej
rady
spoločnosti,
ktorá
je
dlžníkom, v prípade
nemožnosti
vymôcť
pohľadávku z majetku
tejto
spoločnosti.
20.      M. W. navrhol
zamietnuť
túto
žalobu z dôvodu,
že
spoločnosť
NMW
vlastní
majetok,
ktorého
jednotlivé
zložky
majú
každá
hodnotu
prevyšujúcu
výšku
pohľadávky
žalobkyne, a to
konkrétne
zdrojový
kód
softvéru
na
on‑line
nakupovanie v spojení
so
službou
kvázi
cashback
(ďalej
len
„platforma M.“) a dve
databázy
používateľov
tejto
platformy.
21.      Vnútroštátny
súd
však
uvádza,
že
predaj
samotnej
platformy M. bez
týchto
databáz
by
nebol
na
trhu
taký
atraktívny
ako
predaj
celého
„balíka“.
22.      Tento
súd
preto
považuje
za
potrebné
získať
odpoveď
na
otázku,
či
databázy
vytvorené
spoločnosťou
NMW
možno
previesť v rámci
súdneho
exekučného
konania.
Kladná
odpoveď
by
totiž
viedla k zamietnutiu
žaloby
vo
veci
samej.
23.      Vnútroštátny
súd v tejto
súvislosti
spresňuje,
že
síce
nie
je
viazaný
ocenením
hodnoty
predmetného
majetku, z ktorého
vychádzal M. W. – a to
tým
viac,
že
toto
ocenenie
nevykonal
súdny
znalec
–,
odpoveď
na
túto
otázku
je
však
stále
potrebná
na
rozhodnutie
sporu
vo
veci
samej,
lebo
ustanovenia
upravujúce
poľské
občianske
súdne
konanie
neumožňujú
vykonať
takýto
dôkaz
bez
toho,
aby
bola
vopred
preukázaná
jeho
relevantnosť.
24.      Tento
súd
zastáva
názor,
že
dotknuté
databázy
spadajú
pod
pojem
„databáza“ v zmysle
článku 1
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
96/9/ES z 11. marca 1996 o právnej
ochrane
databáz(3),
takže
ich
majiteľ,
spoločnosť NMW,
má
majetkové
právo
na
prevod
týchto
databáz
podľa
článku 7
tejto
smernice.
Exekučné
konania
sa
totiž
môžu
viesť
na
všetky
majetkové
práva,
pokiaľ
určité
ustanovenie
takúto
možnosť
výslovne
nevylučuje.
Poľský
zákonodarca
pritom
nestanovil
nijaké
pravidlo,
ktoré
by
zakazovalo
exekúciu
databázy, o akú
ide v konaní
vo
veci
samej.
25.      Vnútroštátny
súd
vyjadruje
pochybnosti o tom,
že
takéto
databázy
môžu
byť
predmetom
súdnej
exekúcie,
keďže
obsahujú
osobné
údaje
stoviek
tisícov
používateľov
platformy M. a neexistuje
nijaký
dôkaz o tom,
že
používatelia
tejto
platformy
vyjadrili
súhlas
so
spracúvaním
svojich
osobných
údajov
vo
forme
sprístupnenia
týchto
údajov
tretím
osobám
mimo
tejto
platformy.
Vnútroštátny
súd v tejto
súvislosti
spresnil,
že
predmetné
údaje
nepatria
medzi
osobitné
kategórie
osobných
údajov v zmysle
článku 9
GDPR.
26.      Tento
súd
sa
tiež
pýta
na
vzájomný
vzťah
medzi
obmedzeniami
spracúvania
osobných
údajov
stanovenými v GDPR a právom
voľne
nakladať s databázou
vyplývajúcim
zo
smernice 96/9 a z vnútroštátneho
práva,
ktoré
podľa
názoru
tohto
súdu
zahŕňa
právo
previesť
databázu v rámci
exekučného
konania.
27.      Za
týchto
okolností
Sąd
Rejonowy
dla
m. st.
Warszawy w Warszawie (Okresný
súd
mesta
Varšava)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má
sa
článok 5
ods. 1 písm. a) v spojení s článkom 6
ods. 1 písm. a),
c) a e) a v spojení s článkom 6
ods. 3
[GDPR]
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
umožňuje
predať v rámci
exekučného
konania
databázu v zmysle
článku 1
ods. 2
[smernice 96/9]
obsahujúcu
osobné
údaje,
ak
osoby,
ktorých
sa
tieto
údaje
týkajú,
neudelili
súhlas
na
takýto
predaj?“
28.      Poľská
vláda a Európska
komisia
predložili
písomné
pripomienky.
Prednesy
tých
istých
oprávnených
subjektov,
ako
aj
spoločnosti
I. boli
vypočuté
na
pojednávaní
16. novembra
2023.
Analýza
O prípustnosti
29.      Na
úvod
je
potrebné
zaoberať
sa
dvomi
otázkami
týkajúcimi
sa
prípustnosti
tejto
prejudiciálnej
otázky.
30.      Po
prvé
žalobkyňa
vo
veci
samej
vyjadrila
na
pojednávaní
pochybnosti o relevantnosti
tejto
otázky.
Podľa
tohto
účastníka
konania
spoločnosť NMW
ukončila
svoju
hospodársku
činnosť
už
pred
niekoľkými
rokmi.
Táto
spoločnosť
presnejšie
nemala
správnu
ani
riadiacu
radu a neposkytovala
služby
používateľom
platformy M. od
apríla 2019(4).
Nevyhnutne
tak
prestala s akýmkoľvek
spracúvaním
osobných
údajov v súvislosti s výkonom
svojej
činnosti.
Za
týchto
okolností
zásady
obmedzenia
účelu a obmedzenia
uchovávania
vyžadovali
vymazanie
dotknutých
údajov,
pričom v opačnom
prípade
by
samotná
existencia
databáz, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
bola
protiprávna.
Vzhľadom
na
to
otázka
položená
vnútroštátnym
súdom,
ktorá
sa
týka
zákonnosti
predaja
týchto
databáz v rámci
exekučného
konania,
nie
je
relevantná
pre
rozhodnutie
sporu
vo
veci
samej.
31.      Treba
uviesť,
že
podľa
článku 5
ods. 1 písm. e)
GDPR
sa
osobné
údaje(5) musia
uchovávať
vo
forme,
ktorá
umožňuje
identifikáciu
dotknutých
osôb
najviac
dovtedy,
kým
je
to
potrebné
na
dosiahnutie
účelov,
na
ktoré
sa
osobné
údaje
spracúvajú. Z toho
vyplýva,
že
aj
spracúvanie
údajov,
ktoré
bolo
pôvodne
zákonné,
sa
časom
môže
stať
nezlučiteľné s GDPR,
ak
už
tieto
údaje
nie
sú
na
tieto
účely
potrebné(6). V takom
prípade
musia
byť
údaje
vymazané(7). V prejednávanej
veci
boli
predmetné
údaje s určitosťou
získané
na
účely
činnosti
on‑line
predaja
vykonávanej
spoločnosťou
NMW.
Ak
táto
spoločnosť
ukončila
túto
činnosť v apríli
2019,
niet
pochýb,
že
tieto
údaje
už
neboli
potrebné
na
účely
vykonávania
tejto
činnosti, a teda
mali
byť
vymazané.
Ak
by k tomuto
vymazaniu
nedošlo,
existencia
predmetných
databáz
by
nebola v súlade s GDPR a irelevantnosť
tejto
prejudiciálnej
otázky
pre
rozhodnutie
sporu
vo
veci
samej
by
bola
zjavná.
32.      Vzhľadom
na
to
treba
pripomenúť,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
je
Súdny
dvor
oprávnený
rozhodovať
výlučne o výklade
práva
Únie
so
zreteľom
na
skutkový a právny
rámec,
ktorý
vnútroštátny
súd
vymedzí
na
vlastnú
zodpovednosť,
bez
toho,
aby
ho
mohol
spochybniť
alebo
preveriť
jeho
správnosť(8).
33.      Zo
žiadneho
bodu
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
však
nevyplýva,
že
NMW
ukončila
svoju
činnosť v apríli 2019,
ako
to
tvrdí
žalobkyňa.
34.      Po
druhé
vnútroštátny
súd
má
pochybnosti o uplatniteľnosti
GDPR
vzhľadom
na
ustanovenia
smernice 96/9.
35.      Na
úvod
je
potrebné
pripomenúť,
že
cieľom
smernice 96/9
je
odstrániť
rozdiely,
ktoré
existovali
medzi
vnútroštátnymi
právnymi
poriadkami v oblasti
právnej
ochrany
databáz a ktoré
nepriaznivo
zasahovali
do
fungovania
vnútorného
trhu,
voľného
pohybu
tovaru a služieb v Európskej
únii,
ako
aj
do
vývoja
informačného
trhu v jej
vnútri,
prostredníctvom
aproximácie
vnútroštátnych
právnych
predpisov(9).
Táto
smernica
sa v súlade s jej
článkom 1
ods. 1
vzťahuje
na
právnu
ochranu
databáz v akejkoľvek
forme,
pričom v odseku
2
tohto
článku
je
„databáza“
definovaná
ako
„zbierka
nezávislých
diel,
údajov
alebo
iných
nezávislých
materiálov
systematicky
alebo
metodicky
usporiadaných a individuálne
prístupných
elektronickými
alebo
inými
prostriedkami“.
36.      Uvedená
smernica
vyžaduje,
aby
členské
štáty
upravili
vo
svojich
vnútroštátnych
právnych
poriadkoch
ochranu
databáz
prostredníctvom
práva
sui
generis.
Presnejšie
článok 7
ods. 1
smernice
96/9
vyhradzuje
zostavovateľovi
databázy,
ktorá
si
vyžadovala
zásadný
vklad z kvalitatívneho
alebo
kvantitatívneho
hľadiska,
právo
zakázať
extrakciu
a/alebo
reutilizáciu
celého
obsahu
tejto
databázy
alebo
jej
podstatnej
časti.
Toto
právo
je
podľa
článku 7
ods. 3
tejto
smernice
scudziteľné.
37.      Podľa
vnútroštátneho
súdu
databázy
patriace
spoločnosti
NMW
spĺňajú
podmienky
na
to,
aby
sa
na
ne
vzťahovala
ochrana
zaručená
zákonom o ochrane
databáz a smernicou 96/9,
ktorá
bola
prebratá
do
poľského
právneho
poriadku
práve
týmto
zákonom. V § 6
tohto
zákona
sa
najmä
stanovuje,
že
zostavovateľ
databázy
má
výhradné a scudziteľné
právo
na
extrakciu a reutilizáciu
dát
vcelku
alebo v ich
podstatnej
časti.
Podľa
vnútroštátneho
súdu
teda
ide o majetkové
právo s absolútnou
povahou a s účinkami
erga
omnes.
Podľa
poľského
práva
môže
byť
každé
majetkové
právo
predmetom
exekučného
konania,
pokiaľ
zákon
výslovne
nestanovuje
výnimku.
Poľský
zákonodarca
pritom
nestanovil
nijaké
pravidlo,
ktoré
by
zakazovalo
exekúciu
týkajúcu
sa
databáz. Z toho
vyplýva,
že v prejednávanej
veci
je
súdny
exekútor
majiteľom
práva
previesť
databázy
na
účet
veriteľa,
ktoré
vyplýva z práva
zostavovateľa,
voči
ktorému
sa
vedie
exekučné
konanie,
voľne s nimi
nakladať.
Uplatnenie
tohto
práva
by
mohlo
brániť
uplatneniu
pravidiel
GDPR v takom
prípade, o aký
ide v prejednávanej
veci, a spôsobiť
tak
neprípustnosť
tejto
otázky.
38.      V prvom
rade
treba
poznamenať,
že
vnútroštátny
súd
neidentifikoval
právo
sui
generis
uznané v článku 7
tejto
smernice
správne. V skutočnosti
ide o právo
brániť
konaniu
spočívajúcemu
najmä v rekonštrukcii
databázy
alebo
jej
podstatnej
časti
za
zlomok
nákladov
potrebných
na
jej
zostavenie(10),
pričom
cieľom
sledovaným
normotvorcom
Únie
je
zaručiť
osobe,
ktorá
sa
chopila
iniciatívy a vzala
na
seba
riziko
vynaloženia
podstatného
vkladu
do
získania,
overenia
alebo
prezentácie
obsahu
databázy,
odmenu
za
jej
vklad
tým,
že
ju
chráni
pred
neoprávneným
privlastnením
si
výsledkov
tohto
vkladu(11).
39.      Okrem
toho a predovšetkým,
pokiaľ
ide o vzájomný
vzťah
medzi
smernicou 96/9 a GDPR, z článku 13
tejto
smernice
vyplýva,
že
táto
smernica
nemá
vplyv
na
ustanovenia,
ktoré
upravujú
okrem
iného
ochranu
osobných
údajov a súkromia, a z odôvodnenia 48
uvedenej
smernice
vyplýva,
že
jej
ustanoveniami
nie
je
dotknuté
uplatňovanie
pravidiel v oblasti
ochrany
údajov
stanovených v smernici
Európskeho
parlamentu a Rady
95/46/ES z 24. októbra
1995 o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracovaní
osobných
údajov a voľnom
pohybe
týchto
údajov(12),
ktorú
nahradilo
GDPR(13).
40.      Preto
zastávam
názor,
že
Súdny
dvor
by
mal
rozhodnúť o veci
samej.
O veci samej
41.      Vnútroštátny
súd
sa
svojou
otázkou v podstate
pýta,
či
sa
článok 5
ods. 1 písm. a),
článok 6
ods. 1
prvý
pododsek písm. a),
c) a e) a článok 6
ods. 3
GDPR
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
umožňuje
súdnemu
exekútorovi
predať v rámci
exekučného
konania
databázu
obsahujúcu
osobné
údaje,
ak
osoby,
ktorých
sa
tieto
údaje
týkajú,
neudelili
súhlas
na
takýto
predaj.
42.      Moja
právna
analýza
bude
prebiehať
nasledujúcim
spôsobom.
Pokiaľ
ide o GDPR,
najprv
sa
budem
zaoberať
otázkou
uplatniteľnosti
tohto
nariadenia v prejednávanej
veci a otázkou
určenia
prevádzkovateľa
predmetného
spracúvania a následne
sa
zameriam
na
výklad
pravidiel
upravujúcich
zákonnosť
takéhoto
spracúvania.
43.      Z úvah
uvedených v týchto
návrhoch
vyplynie,
že
ustanovenia
práva
Únie,
ktoré
má
Súdny
dvor
zohľadniť,
sa
len
čiastočne
zhodujú s ustanoveniami
uvedenými v prejudiciálnej
otázke.
Navrhovaná
odpoveď
sa
preto
bude
týkať
týchto
ustanovení.(14)
O existencii spracúvania a o určení prevádzkovateľa
44.      Ako
vyplýva z odôvodnenia 10
GDPR,
cieľom
tohto
nariadenia
je
najmä
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
fyzických
osôb v rámci
Únie a na
tento
účel
zabezpečiť
konzistentné a jednotné
uplatňovanie
pravidiel
ochrany
základných
práv a slobôd
týchto
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov v celej
Únii(15).
45.      Toto
nariadenie
sa
podľa
jeho
článku 2
ods. 1
vzťahuje
na
spracúvanie
osobných
údajov
vykonávané
úplne
alebo
čiastočne
automatizovanými
prostriedkami a na
spracúvanie
inými
než
automatizovanými
prostriedkami v prípade
osobných
údajov,
ktoré
tvoria
súčasť
informačného
systému
alebo
sú
určené
na
to,
aby
tvorili
súčasť
informačného
systému.
46.      V odseku 2
tohto
článku
je
stanovený
celý
rad
výnimiek z pôsobnosti
uvedeného
nariadenia,
ktoré
sú
založené
na
druhu
činnosti, v rámci
ktorého
sa
spracúvanie
vykonáva. Z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
vzhľadom
na
potrebu
vykladať
tieto
výnimky
reštriktívne
je
nevyhnutné,
aby
táto
činnosť
patrila
medzi
činnosti
výslovne
vymenované v článku 2
ods. 2
GDPR
alebo
aby
mohla
byť
zaradená
do
rovnakej
kategórie
ako
tieto
činnosti.
Kvalifikácia
určitej
činnosti
ako
činnosti,
ktorá
je
vlastná
štátu
alebo
orgánu
verejnej
moci,
teda
nestačí
na
to,
aby
sa
predmetné
spracúvanie
mohlo
považovať
za
spracúvanie
vykonávané v rámci
činnosti,
ktorá
nepatrí
do
pôsobnosti
práva
Únie v zmysle
výnimky
uvedenej v článku 2
ods. 2 písm. a)
GDPR(16).
47.      V rozsahu
relevantnom
pre
prejednávanú
vec
je
dôležité
poznamenať,
že
spracúvanie
vykonávané v rámci
núteného
vymáhania
občianskoprávneho
nároku
nie
je
vyňaté z pôsobnosti
tohto
nariadenia.
48.      Hranice
pôsobnosti
GDPR
sú
vymedzené
pojmom
„spracúvanie“.
Podľa
článku 4
bodu 2
tohto
nariadenia
tento
pojem
zahŕňa
každú
operáciu s osobnými
údajmi
alebo
súbormi
osobných
údajov
vykonávanú
alebo
nevykonávanú
automatizovanými
prostriedkami,
ako
je
okrem
iného
„vyhľadávanie“,
„prehliadanie“,
„využívanie“
týchto
údajov a ich
„poskytovanie
iným
spôsobom“.
Normotvorca
Únie
tak
zamýšľal
priznať
uvedenému
pojmu
široký
rozsah(17).
49.      Dochádza v prejednávanej
veci k spracúvaniu
osobných
údajov?
50.      Na
úvod
je
potrebné
uviesť
jedno
objasnenie.
Operácie s osobnými
údajmi,
ktoré
spoločnosť
NMW
vykonáva
na
účely
výkonu
svojej
činnosti
on‑line
predaja
prostredníctvom
platformy M.,
nespadajú
do
rozsahu
otázky
položenej
vnútroštátnym
súdom.
Táto
otázka
sa
týka
výlučne
exekučného
konania
na
účely
núteného
predaja
dotknutých
databáz.
Podľa
vnútroštátneho
súdu
takéto
konanie
zahŕňa
spracúvanie v zmysle
GDPR,
za
ktoré
je
zodpovedný
súdny
exekútor.
51.      Vysvetlenia,
ktoré
na
pojednávaní
poskytla
poľská
vláda v súvislosti s úlohou
zverenou
súdnemu
exekútorovi v rámci
takéhoto
exekučného
konania,
podľa
môjho
názoru
nevzbudzujú
nijaké
pochybnosti o správnosti
tohto
výkladu.
52.      Táto
vláda
vysvetlila,
že
predmetné
konanie
sa
začína
zaistením
databázy,
prostredníctvom
ktorého
súdny
exekútor
získa
prístup k osobným
údajom v tejto
databáze,
aby
mohol
vykonať
odhad
hodnoty
tejto
databázy a uviesť
ju v zápisnici o zaistení.
Súdny
exekútor
vykoná
na
účely
tohto
odhadu
rad
operácií
vrátane
vyhľadávania,
prehliadania a využívania
týchto
údajov(18).
Exekučné
konanie
sa
končí
predajom
databázy
vo
verejnej
dražbe.
Po
nadobudnutí
právoplatnosti
príklepu a zaplatení
celej
ceny
súdny
exekútor
sprístupní
uvedenú
databázu
nadobúdateľovi.
53.      Z toho
vyplýva,
že
osobné
údaje
obsiahnuté v databázach,
ako
sú
tie
dotknuté
vo
veci
samej,
sú
prinajmenšom
vyhľadávané,
prehliadané a využívané
súdnym
exekútorom v rámci
odhadu
ich
hodnoty a následne
sprístupnené
nadobúdateľovi. V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
že
spracovanie
osobných
údajov
môže
pozostávať z viacerých
operácií,
pričom
každá z nich
sa
týka
jedného z rôznych
štádií, z ktorých
môže
pozostávať
spracovávanie
osobných
údajov(19). V prejednávanej
veci
je
teda
potrebné
považovať
tieto
operácie
za
„spracúvanie“ v zmysle
GDPR.
54.      Ďalej
je
potrebné
určiť,
kto
je v rámci
toho
spracúvania
prevádzkovateľom.
55.      Pripomínam,
že
podľa
článku 4
bodu 7
GDPR
pojem
„prevádzkovateľ“
zahŕňa
fyzické
alebo
právnické
osoby,
orgány
verejnej
moci,
agentúry
alebo
iné
subjekty,
ktoré
samy
alebo
spoločne s inými
určia
účely a prostriedky
spracúvania
osobných
údajov(20).
Toto
ustanovenie
tiež
uvádza,
že v prípade,
že
sa
účely a prostriedky
tohto
spracúvania
stanovujú v práve
členského
štátu,
možno
prevádzkovateľa
alebo
konkrétne
kritériá
uplatniteľné
na
jeho
určenie
určiť v tomto
práve.
Takéto
široké
vymedzenie
pojmu
„prevádzkovateľ“
má
podľa
ustálenej
judikatúry
zabezpečiť
účinnú a úplnú
ochranu
dotknutých
osôb(21).
56.      Ak
sú
účely a prostriedky
spracúvania
určené
vnútroštátnym
právom,
podľa
najnovšej
judikatúry
je
potrebné
overiť,
či
toto
právo
určuje
prevádzkovateľa
alebo
stanovuje
konkrétne
kritériá
uplatniteľné
na
jeho
určenie.  Určenie
prevádzkovateľa
vnútroštátnym
právom
môže
byť
nielen
explicitné,
ale
aj
implicitné. V prípade
implicitného
určenia
sa
však
vyžaduje,
aby
toto
určenie
vyplývalo s dostatočnou
istotou z úlohy,
poslania a právomocí
zverených
dotknutej
osobe
alebo
subjektu.(22)
57.      V prejednávanej
veci z § 3
ods. 1
zákona o súdnych
exekútoroch
vyplýva,
že
súdny
exekútor
je
orgánom
verejnej
moci,
ktorý s výhradou
výnimiek
stanovených
zákonom
vykonáva
úkony
najmä v rámci
exekučného
konania.
Okrem
toho,
ako
bolo
uvedené
vyššie,
zo
skutočností
uvedených v spise
vyplýva,
že
ak
sa
exekúcia
týka
databáz,
tieto
úkony
spočívajú
najmä
vo
vyhľadávaní,
prehliadaní,
využívaní
osobných
údajov v nej
uvedených v rámci
odhadu
hodnoty
týchto
databáz
na
účely
ich
predaja
vo
verejnej
dražbe,
ako
aj v ich
sprístupnení
nadobúdateľovi
po
nadobudnutí
právoplatnosti
príklepu.
Zdá
sa
mi,
že
poľské
právo
tak
prinajmenšom
implicitne
určilo
účely a prostriedky
spracúvania
osobných
údajov,
ktoré
vykonáva
súdny
exekútor.
58.      Z toho
vyplýva,
že v prejednávanej
veci
sa
súdny
exekútor
ako
orgán
verejnej
moci
poverený
vedením
akéhokoľvek
exekučného
konania
vrátane
konania,
ktorého
predmetom
je
databáza,
môže
považovať
za
prevádzkovateľa
osobných
údajov
obsiahnutých v tejto
databáze v zmysle
článku 4
bodu 7
GDPR.
59.      Vnútroštátny
súd
nepoukazuje
na
nijaké
ustanovenie
poľského
práva,
ktoré
by
spoločnosti
NMW,
ktorá
je
dlžníkom,
ukladalo
povinnosti
spolupráce
so
súdnym
exekútorom s cieľom
umožniť
mu
vykonať
odhad
hodnoty
dotknutých
databáz
na
účely
ich
núteného
predaja.
60.      Nemožno
vylúčiť,
že
takéto
povinnosti
by
zahŕňali
vykonanie
iného
spracovania v zmysle
GDPR,
za
ktoré
by
bola
zodpovedná
táto
spoločnosť. V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že v rozsudku
Valsts
ieņēmumu
dienests
(Spracovanie
osobných
údajov
na
daňové
účely) Súdny
dvor
konštatoval,
že
poskytnutie a sprístupnenie
osobných
údajov
daňovej
správe
členského
štátu
zo
strany
hospodárskeho
subjektu,
ktoré
je
tento
subjekt
zo
zákona
povinný
poskytnúť,
znamená
takéto
spracúvanie, a to
popri
spracúvaní,
ktoré
táto
daňová
správa
vykonáva
prostredníctvom
žiadosti,
ktorou
požiadala o poskytnutie a sprístupnenie
týchto
údajov(23).
61.      Menej
pravdepodobnou,
hoci
abstraktne
predstaviteľnou
možnosťou
je,
že
súdny
exekútor a spoločnosť
NMW,
ktorá
je
dlžníkom,
by
boli
spoločne
zodpovední
za
spracúvanie
dotknutých
osobných
údajov
vykonávané
na
účely
núteného
predaja.
Podľa
rozsudku
État
belge
(Údaje
spracúvané
úradným
vestníkom)
tento
záver
prichádza
do
úvahy,
pokiaľ
sú
rôzne
spracovateľské
operácie
spojené
účelmi a prostriedkami
určenými
vnútroštátnym
právom a toto
právo
vymedzuje
príslušné
povinnosti
každého
zo
spoločných
prevádzkovateľov(24).
62.      Vzhľadom
na
to
vychádza
nasledujúca
analýza z predpokladu
založeného
na
okolnostiach
prejednávanej
veci,
že
súdny
exekútor
je
jediným
prevádzkovateľom
vo
veci
samej.
63.      Ako
prevádzkovateľ
je
súdny
exekútor
nielen
zodpovedný
za
súlad
so
zásadami,
ktorými
sa
riadi
spracúvanie
osobných
údajov(25),
ale
tiež
podlieha
značnému
množstvu
povinností,
ktorým
zodpovedajú
práva
dotknutých
osôb(26).
Vnútroštátny
zákonodarca
môže
obmedziť
tieto
povinnosti
výlučne
za
podmienok
stanovených v článku 23
GDPR.
Na
pojednávaní
poľská
vláda v odpovedi
na
otázku,
či
vo
vnútroštátnom
práve
existujú
takéto
zákonné
ustanovenia,
poukázala
len
na § 4
zákona o ochrane
údajov.
Toto
ustanovenie
však
obmedzuje
len
rozsah
povinností
prevádzkovateľa,
ktorý
plní
úlohu
vo
verejnom
záujme,
vyplývajúcich z článku 14
ods. 1,
2 a 4
GDPR
(„Informácie,
ktoré
sa
majú
poskytnúť,
ak
osobné
údaje
neboli
získané
od
dotknutej
osoby“).
O zákonnosti predmetného spracúvania osobných údajov
64.      Ako
Súdny
dvor
opakovane
rozhodol,
každé
spracúvanie
osobných
údajov
musí
byť
predovšetkým v súlade
so
zásadami
spracúvania
osobných
údajov
stanovenými v článku 5
ods. 1 GDPR a so
zreteľom
na
zásadu
zákonnosti
spracúvania
musí
spĺňať
podmienky
týkajúce
sa
zákonnosti
spracúvania
vymenované v článku 6
tohto
nariadenia(27).
65.      Článok 6
ods. 1
prvý
pododsek
uvedeného
nariadenia
stanovuje
taxatívny a obmedzujúci
zoznam
prípadov, v ktorých
možno
spracúvanie
osobných
údajov
kvalifikovať
ako
zákonné.
Takáto
kvalifikácia
znamená,
že
na
spracúvanie
sa
vzťahuje
jeden z týchto
prípadov.
Treba
pritom
pripomenúť,
že
na
predmetné
spracúvanie
sa
nevzťahuje
hlavný
prípad
uvedený v tomto
ustanovení,
teda
prípad,
keď
dotknutá
osoba
vyjadrila
súhlas
so
spracúvaním
svojich
osobných
údajov
na
jeden
alebo
viaceré
konkrétne
účely(28).  Ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania, v konaní
vo
veci
samej
nebol
predložený
nijaký
dôkaz,
ktorý
by
umožňoval
konštatovať,
že
osoby,
ktorých
sa
týkajú
osobné
údaje
zozbierané v predmetných
databázach,
vyjadrili
súhlas s prenosom
svojich
údajov
tretím
osobám
mimo
činnosti
spojenej s platformou M., a najmä s ich
predajom
na
konci
exekučného
konania.
66.      Podľa
názoru
vnútroštátneho
súdu
by
sa
na
spracúvanie
údajov
súdnym
exekútorom
mohol
vzťahovať
článok 6
ods. 1
prvý
pododsek písm. c)
GDPR
(spracúvanie
nevyhnutné
na
splnenie
zákonnej
povinnosti
prevádzkovateľa)
alebo
článok 6
ods. 1
prvý
pododsek písm. e)
tohto
nariadenia
(spracúvanie
nevyhnutné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
prevádzkovateľovi)(29).
67.      Ako
poznamenáva
vnútroštátny
súd, § 3
zákona o súdnych
exekútoroch
priznáva
súdnym
exekútorom
postavenie
orgánu
verejnej
moci.
Podľa
môjho
názoru
by
bolo
ťažké
tvrdiť,
že
operácie,
ktoré
sú
mu
zverené v rámci
výkonu
exekúcie s cieľom
uspokojiť
veriteľa,
nepredstavujú
plnenie
úlohy
realizovanej
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
tomuto
exekútorovi.
68.      Okrem
toho
by
bolo
ťažké
zastávať
názor,
že
na
situáciu v prejednávanej
veci
sa
uplatňuje
prípad
uvedený v článku 6
ods. 1
prvom
pododseku písm. c)
GDPR. V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
že
pôsobnosť
tohto
ustanovenia
je
prísne
vymedzená.
Ako
totiž
vyplýva
zo
stanoviska
6/2014,
ktoré
vydala
pracovná
skupina
podľa
článku 29(30),
zákonná
povinnosť,
ktorej
prevádzkovateľ
podlieha,
musí
byť
dostatočne
jasná,
pokiaľ
ide o spracovanie
osobných
údajov,
ktoré
sa
na
jej
základe
vyžaduje.
To
znamená
najmä
existenciu
právnych
ustanovení, v ktorých
sa
výslovne
uvádza
povaha a účel
spracúvania(31).
69.      Nemyslím
si,
že v prejednávanej
veci
by
sa
ustanovenia,
na
ktoré
sa
odvoláva
vnútroštátny
súd,
konkrétne § 3
ods. 1, § 9
ods. 1
bod 1 a § 31
ods. 1
prvá
veta
zákona o súdnych
exekútoroch,
ako
aj § 796
ods. 1 a § 799
ods. 1
prvá
veta
Občianskeho
súdneho
poriadku
mohli
kvalifikovať
ako
takéto
právne
ustanovenia,
keďže z týchto
ustanovení
vyplýva
len
to,
že
súdny
exekútor
ako
orgán
verejnej
moci
je
povinný
vyhovieť
každému
návrhu
na
vykonanie
exekúcie
všetkými
povolenými
postupmi.
Konkrétne
sa
zdá,
že
poľské
právo
neukladá
súdnemu
exekútorovi
zákonnú
povinnosť
núteného
predaja
databázy
obsahujúcej
osobné
údaje. V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že § 831
ods. 1
bod 3
Občianskeho
súdneho
poriadku
vylučuje
exekúciu
„nescudziteľných
práv“,
čo
možno
chápať
ako
zákaz
prevodu
databázy v prípade,
keď
by
tento
prevod
bol
nezlučiteľný s GDPR.
70.      V každom
prípade
nie
je
potrebné
vylúčiť,
že
aj
tento
druhý
prípad
je
relevantný v prejednávanej
veci.
Hoci
totiž
stačí,
aby
sa
uplatnil
jeden
prípad
zákonnosti,
ako
to
potvrdzuje
znenie
článku 6
ods. 1
prvého
pododseku
GDPR,
Súdny
dvor
pripustil,
že
jedno a to
isté
spracúvanie
môže
zodpovedať
viacerým z týchto
prípadov(32).
71.      Na
predmetné
spracúvanie
sa
teda
podľa
môjho
názoru
vzťahuje
prípad
zákonnosti
uvedený v článku 6
ods. 1
prvom
pododseku písm. e)
GDPR.
72.      Treba
poznamenať,
že
tento
prípad
predpokladá
zohľadnenie
ďalšej
podmienky
zákonnosti
spracúvania.
Článok 6
ods. 3
GDPR
totiž
spresňuje,
že
základ
spracúvania
uvedeného
najmä v článku 6
ods. 1
prvom
pododseku písm. e)
tohto
nariadenia
musí
byť
vymedzený v práve
Únie
alebo v práve
členského
štátu
vzťahujúcom
sa
na
prevádzkovateľa a musí
spĺňať
cieľ
verejného
záujmu,
ako
aj
byť
primeraný
sledovanému
oprávnenému
cieľu(33).
73.      Ustanovenia
článku 6
ods. 1
prvého
pododseku písm. e) v spojení s článkom 6
ods. 3
GDPR
teda
vyžadujú
existenciu
právneho
základu,
najmä
vo
vnútroštátnom
práve,
pre
spracúvanie
osobných
údajov
prevádzkovateľmi
uvedeného
spracovania,
ktorí
konajú v rámci
plnenia
úlohy
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci,
ako
je
úloha,
ktorú
vykonáva
súdny
exekútor v rámci
exekúcie
na
majetok
spoločnosti(34).
74.      Podľa
môjho
názoru
tento
právny
základ
tvoria
všetky
ustanovenia
poľského
práva
uvedené v prvej
vete
bodu 69
vyššie, z ktorých
vyplýva,
že
súdny
exekútor
ako
orgán
verejnej
moci
je
povinný
vyhovieť
každému
návrhu
na
vykonanie
exekúcie
všetkými
povolenými
postupmi.
75.      Otázka,
či
je
predmetné
spracúvanie v súlade s GDPR,
si
napokon
vyžaduje
preskúmanie
ďalšej
právnej
problematiky,
ktorá
je
jadrom
prejednávanej
veci.
76.      Podotýkam
totiž,
že
účel
spracúvania
osobných
údajov
súdnym
exekútorom,
teda
nútený
predaj
databáz
používateľov
platformy M. s cieľom
uspokojiť
veriteľov
spoločnosti NMW,
sa
líši
od
pôvodného
účelu
spracúvania
osobných
údajov
touto
spoločnosťou,
ktorým
bolo
konkrétne
umožniť
používanie
platformy M. pre
potreby
činnosti
on‑line
predaja
vykonávanej
uvedenou
spoločnosťou.
77.      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 5
ods. 1 písm. b)
GDPR,
ktorý
stanovuje
zásadu
„obmedzenia
účelu“,
musia
byť
osobné
údaje
jednak
získavané
na
konkrétne
určené,
výslovne
uvedené a legitímne
účely a jednak
sa
nesmú
ďalej
spracúvať
spôsobom,
ktorý
nie
je
zlučiteľný s týmito
účelmi.
Toto
ustanovenie
však
neobsahuje
nijaké
údaje o podmienkach,
za
ktorých
možno
ďalšie
spracúvanie
osobných
údajov
považovať
za
zlučiteľné s účelmi
pôvodného
získavania
týchto
údajov(35).
78.      Z článku 6
ods. 4
GDPR v spojení s odôvodnením 50
tohto
nariadenia(36) vyplýva,
že
preskúmanie
takejto
zlučiteľnosti
zahŕňa
zohľadnenie
celého
súboru
kritérií
demonštratívne
vymenovaných v tomto
ustanovení.
79.      Je
zrejmé,
že
zohľadnenie
týchto
kritérií v prejednávanej
veci
nemôže
viesť
ku
kladnej
odpovedi,
pokiaľ
ide o zlučiteľnosť
predmetných
účelov.
Ako
Súdny
dvor
nedávno
spresnil,
uvedené
kritériá
vyjadrujú
potrebu
konkrétneho,
logického a dostatočne
úzkeho
prepojenia
medzi
účelom
pôvodného
získania
osobných
údajov a ďalším
spracúvaním
týchto
údajov a umožňujú
tak
zabezpečiť,
aby
sa
toto
ďalšie
spracúvanie
neodchyľovalo
od
legitímnych
očakávaní
dotknutých
osôb,
pokiaľ
ide o následné
použitie
ich
údajov(37).
Takéto
prepojenie
pritom
nie
je
možné v prejednávanej
veci
preukázať.
80.      V každom
prípade z prvej
vety
článku 6
ods. 4
GDPR
vyplýva,
že
posúdenie
zlučiteľnosti
účelov
je
nevyhnutné
len
vtedy,
„ak
spracúvanie
na
iné
účely
ako
na
účely,
na
ktoré
boli
osobné
údaje
získavané,
nie
je
založené
na
súhlase
dotknutej
osoby
alebo
na
práve
Únie
alebo
práve
členského
štátu,
ktoré
predstavuje
potrebné a primerané
opatrenie v demokratickej
spoločnosti
na
ochranu
cieľov
uvedených v článku 23
ods. 1
[GDPR]“.
81.      V prejednávanej
veci
je
nesporné,
že
používatelia
platformy M. nevyjadrili
súhlas
so
spracovaním
na
iný
účel
než
na
ten,
na
ktorý
boli
ich
osobné
údaje
získané.
Je
teda
potrebné
položiť
si
otázku,
či
je
takéto
spracúvanie
založené
na
vnútroštátnom
práve
alebo
na
práve
Únie a či
ho
možno
považovať
za
nevyhnutné a primerané
opatrenie v demokratickej
spoločnosti
na
dosiahnutie
jedného z cieľov
uvedených v článku 23
ods. 1
GDPR.
82.      V tejto
súvislosti
považujem
za
potrebné
spresniť,
že
Súdny
dvor
vyložil
tento
predpoklad
ako
skutočnú
výnimku
zo
zásady
obmedzenia
účelu.
Súdny
dvor
na
základe
odôvodnenia 50
GDPR
uviedol,
že
prevádzkovateľ
je
na
účely
zachovania
dôležitých
cieľov
všeobecného
verejného
záujmu
uvedených v článku 23
ods. 1
GDPR
oprávnený
ďalej
spracúvať
dotknuté
osobné
údaje
bez
ohľadu
na
zlučiteľnosť
tohto
spracovania s účelmi,
na
ktoré
boli
osobné
údaje
pôvodne
získané.
Dospel
teda k záveru,
že
článok 6
ods. 4
prvá
veta
tohto
nariadenia
sa
uplatňuje
na
predloženie
dokumentu
obsahujúceho
osobné
údaje
tretích
osôb
získané
hlavne
na
účely
daňovej
kontroly
ako
dôkazu,
ktoré
nariadil
súd v rámci
občianskeho
súdneho
konania(38).
83.      Aj
keď
ten
výklad
môže
vyvolať
nespokojnosť
tých,
ktorí
sa
domnievajú,
že
právo
na
ochranu
osobných
údajov
musí
byť
obmedzené
výlučne
vnútroštátnymi
legislatívnymi
opatreniami,
podľa
môjho
názoru
je
plne v súlade
so
zámermi
normotvorcu
Únie.
Treba
totiž
pripomenúť,
že v odôvodnenom
stanovisku k pozícii
Rady v prípravných
prácach k GDPR
je
vyjadrené,
možno
ešte
jasnejšie
ako v odôvodnení 50
tohto
nariadenia,
rozhodnutie
ponechať
prevádzkovateľovi
určitý
starostlivo
vymedzený
priestor
na
vykonávanie
spracúvania
nezlučiteľného s účelmi
uvedenými v čase
získania
osobných
údajov,
ktoré
sú
predmetom
spracúvania(39).
84.      Keďže
existencia
právneho
základu
pre
spracúvanie, o ktoré
ide v prejednávanej
veci,
už
bola
preukázaná,
treba
ďalej
určiť,
či
cieľom
tohto
spracúvania
je
zaistiť
ciele
uvedené v článku 23
GDPR.
85.      Poznamenávam,
že
medzi
tieto
ciele
patrí v súlade s písmenom
j)
odseku
1
tohto
ustanovenia
„vymáhanie
občianskoprávnych
nárokov“.
Zdá
sa
mi,
že
predmetné
spracúvanie
osobných
údajov
je
vhodné
na
zabezpečenie
dosiahnutia
tohto
cieľa. V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
že
podľa
vnútroštátneho
súdu
účel
tohto
spracúvania
vyplýva
zo
znenia § 911
Občianskeho
súdneho
poriadku v spojení s § 31
ods. 1
prvou
vetou
zákona o súdnych
exekútoroch,
ktoré
oprávňujú
súdneho
exekútora
predať
databázu a následne
previesť
čiastku
získanú z tohto
núteného
predaja
na
účet
veriteľa.
86.      Otázka,
či
spracúvanie,
ktoré
vykonáva
súdny
exekútor v rámci
exekučného
konania,
predstavuje
nevyhnutné a primerané
opatrenie v demokratickej
spoločnosti
na
dosiahnutie
cieľa
zaistiť
vymáhanie
občianskoprávnych
nárokov,
patrí
do
právomoci
vnútroštátneho
súdu.
Súdnemu
dvoru
však
prináleží
poskytnúť
tomuto
súdu
na
základe
dostupných
informácií
všetky
informácie
potrebné
na
tento
účel z hľadiska
práva
Únie(40).
87.      Pokiaľ
ide o nevyhnutnosť,
je
nesporné,
že
opatrenie
je
nevyhnutné,
ak
sledovaný
legitímny
cieľ
nemožno
dosiahnuť
prostredníctvom
rovnako
primeraného,
ale
menej
obmedzujúceho
opatrenia.
Inak
povedané,
je
možné
zaistiť
vymáhanie
nároku
veriteľskej
spoločnosti
inými
prostriedkami,
ktoré
sú
rovnako
účinné,
ale
predstavujú
menší
zásah
do
práv
používateľov
platformy M. na
súkromie a na
ochranu
osobných
údajov? V tejto
súvislosti
len
poznamenám,
že
podľa
vnútroštátneho
súdu
nie
je
možné
uspokojiť
veriteľskú
spoločnosť z majetku
spoločnosti,
ktorá
je
dlžníkom,
bez
núteného
predaja
dotknutých
databáz.
88.      Pokiaľ
ide o primeranosť,
posúdenie
tejto
podmienky
si
vyžaduje
vyváženie
protichodných
záujmov v závislosti
od
konkrétnych
okolností
jednotlivého
skúmaného
prípadu.
89.      V prejednávanej
veci
prvý z týchto
záujmov,
ktorý
je
základným
právom
zakotveným v článku 8
ods. 1
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“) a v článku 16 ZFEÚ,
spočíva v ochrane
používateľov
platformy M. pred
spracúvaním
osobných
údajov. S týmto
záujmom
úzko
súvisí
právo
na
rešpektovanie
súkromného
života
zakotvené v článku 7
Charty.
Ako
sa
uvádza v odôvodnení 4
GDPR,
právo
na
ochranu
osobných
údajov
nie
je
absolútnym
právom,
ale
musí
sa
posudzovať
vo
vzťahu k jeho
funkcii v spoločnosti a v súlade
so
zásadou
proporcionality
musí
byť
vyvážené s ostatnými
základnými
právami.
Jedným z týchto
práv
je
vlastnícke
právo
stanovené v článku 17
Charty.
Predaj
databázy
patriacej
dlžníkovi v rámci
exekučného
konania
pritom
podľa
môjho
názoru
prispieva k rešpektovaniu
vlastníckeho
práva
majiteľa
súdom
uznanej
pohľadávky.
90.      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
článok 17
Charty
zodpovedá
článku 1
dodatkového
protokolu k Európskemu
dohovoru o ochrane
ľudských
práv a základných
slobôd,
podpísanému v Ríme
4. novembra
1950
(ďalej
len
„EDĽP“),
takže
jeho
zmysel a rozsah
pôsobnosti
je
podľa
článku 52
ods. 3
Charty
rovnaký
ako
zmysel a rozsah
pôsobnosti,
ktoré
EDĽP
priznáva
tomuto
článku 1.
91.      Podľa
judikatúry
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva z vlastníckeho
práva
vyplýva,
že
štáty
sú
viazané
pozitívnou
povinnosťou
zaviesť
systém
na
výkon
súdnych
rozhodnutí,
ktorý
je
účinný z praktického
aj
právneho
hľadiska a ktorý
umožní
zabezpečiť,
aby
sa
postupy,
ktoré
vnútroštátna
právna
úprava
zaviedla
na
výkon
právoplatných
súdnych
rozhodnutí,
uplatňovali
bez
zbytočného
odkladu(41).
Ak
je
veriteľom
súkromný
subjekt,
štát
je
povinný
poskytnúť
veriteľom
potrebnú
súčinnosť
pri
výkone
dotknutých
súdnych
rozhodnutí,
napríklad
prostredníctvom
služieb
súdneho
exekútora(42). V tomto
kontexte
platí,
že
ak
sú
orgány
povinné
konať
na
účely
vykonania
rozsudku a neurobia
tak,
ich
nečinnosť
môže
viesť k vzniku
zodpovednosti
štátu
najmä
na
základe
článku 1
dodatkového
protokolu
č. 1 k EDĽP(43).
92.      Pri
posudzovaní
tohto
vyváženia
medzi
vlastníckym
právom
na
jednej
strane a právami
na
ochranu
osobných
údajov a na
rešpektovanie
súkromného
života
na
druhej
strane
by
sa
podľa
môjho
názoru
mohla
zohľadniť
jedna
osobitná
skutočnosť
vyplývajúca
zo
spisu.
93.      Podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
nijaké
ustanovenie
poľského
práva
nezavádza
subjektívne
obmedzenia,
pokiaľ
ide o nadobúdateľa
databázy,
pričom
jedinou
podmienkou
je
právna
spôsobilosť, a táto
medzera
znamená,
že
treťou
osobou
ako
nadobúdateľom
môže
byť
aj
subjekt
usadený
mimo
Európskej
únie,
ktorý
ako
taký
nie
je
povinný
dodržiavať
pravidlá v oblasti
spracúvania
osobných
údajov
stanovené v GDPR.
94.      V takejto
situácii
sa
mi
zdá,
že
predmetné
spracúvanie
by
viedlo k nadmernému
obetovaniu
práva
na
ochranu
osobných
údajov, a preto
by
sa
nemohlo
považovať
za
primerané
opatrenie.
Takémuto
výsledku
by
sa
dalo
vyhnúť
napríklad
vnútroštátnou
právnou
normou,
ktorá
by
súdnemu
exekútorovi
ukladala
povinnosť
zahrnúť
do
špecifikácií
vypracovaných
na
účely
dražby
doložku,
ktorá
by
tretej
osobe
ako
nadobúdateľovi
ukladala
povinnosť
dodržiavať
pravidlá
nariadenia
GDPR.
Návrh
95.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
mu
položil
Sąd
Rejonowy
dla
m. st.
Warszawy w Warszawie
(Okresný
súd
mesta
Varšava,
Poľsko),
takto:
Článok 6
ods. 1
prvý
pododsek písm. e),
článok 6
ods. 3 a článok 6
ods. 4
prvá
veta
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/679 z 27. apríla
2016 o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov a o voľnom
pohybe
takýchto
údajov,
ktorým
sa
zrušuje
smernica
95/46/ES
(všeobecné
nariadenie o ochrane
údajov),
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
umožňuje
súdnemu
exekútorovi
predať v rámci
exekučného
konania
databázu
obsahujúcu
osobné
údaje,
ak
osoby,
ktorých
sa
tieto
údaje
týkajú,
neudelili
súhlas
na
takýto
predaj, a to
pod
podmienkou,
že
spracúvanie
uvedených
údajov
vykonávané
týmto
súdnym
exekútorom
predstavuje
nevyhnutné a primerané
opatrenie v demokratickej
spoločnosti
na
zaistenie
vymáhania
občianskoprávneho
nároku.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Ú. v. EÚ L 119,
2016,
s. 1.
3      Ú. v. ES L 77,
1996,
s. 20;
Mim.
vyd.
13/015,
s. 459.
4      Používateľom
platformy M. mal
byť
30. apríla
2019
doručený
e‑mail s informáciou,
že
NMW
ukončila
svoju
činnosť
spojenú s touto
platformou.
5      Nebola
vyjadrená
nijaká
pochybnosť o tom,
že
údaje
obsiahnuté v databázach, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
sa
majú
kvalifikovať
ako
„osobné
údaje“ v zmysle
článku 4
bodu 1
GDPR.
6      Rozsudok z 20. októbra
2022,
Digi
(C‑77/21,
EU:C:2022:805,
bod 54).
7      Rozsudok
zo 7. mája
2009,
Rijkeboer
(C‑553/07,
EU:C:2009:293,
bod 33).
8      Pozri
rozsudok z 3. júna
2021,
Ministero
dell’Istruzione,
dell’Università e della
Ricerca – MIUR a i. (Univerzitní
vedeckí
pracovníci) (C‑326/19,
EU:C:2021:438,
bod 36 a citovaná
judikatúra).
9      Pozri
rozsudok z 18. októbra
2012,
Football
Dataco a i. (C‑173/11,
EU:C:2012:642, bod 25 a citovaná
judikatúra).
10      Pozri
odôvodnenie
7
smernice
96/9.
11      Pozri
odôvodnenia
39 a 40
smernice 96/9.
Pozri
tiež
rozsudok z 19. decembra
2013,
Innoweb
(C‑202/12,
EU:C:2013:850,
bod 36).
12      Ú. v. ES L 281,
1995,
s. 31;
Mim.
vyd.
13/015,
s. 355.
13      Na
rozdiel
od
názoru,
ktorý
uvádza
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
článok 7
ods. 4
smernice 96/9
(„Ochrana
databáz
podľa
práva
podľa
odseku
1
sa
nedotýka
práv
týkajúcich
sa
ich
obsahu“)
neupravuje
vzájomný
vzťah
medzi
touto
smernicou a GDPR.
Pozri v tejto
súvislosti
odôvodnenie
18
uvedenej
smernice.
14      Podľa
ustálenej
judikatúry
platí,
že
Súdny
dvor
môže
na
účely
poskytnutia
odpovede
potrebnej
na
rozhodnutie
vo
veci,
ktorú
vnútroštátny
súd
prejednáva,
vziať
do
úvahy
aj
ustanovenia
práva
Únie,
na
ktoré
sa
vnútroštátny
súd v znení
svojej
otázky
neodvolával.
Pozri
rozsudok z 21. decembra
2023,
Infraestruturas
de
Portugal a Futrifer
Indústrias
Ferroviárias
(C‑66/22,
EU:C:2023:1016,
bod 41 a citovaná
judikatúra).
15      Rozsudok z 20. októbra
2022,
Digi
(C‑77/21,
EU:C:2022:805,
bod 48).
16      Pozri
rozsudok z 9. júla
2020,
Land
Hessen
(C‑272/19,
EU:C:2020:535,
bod 70), v ktorom
mal
Súdny
dvor
rozhodnúť o kvalifikácii
petičného
výboru
snemu
tejto
spolkovej
krajiny
ako
„prevádzkovateľa“.
Pozri
tiež
rozsudky z 22. júna
2021,
Latvijas
Republikas
Saeima
(Pokutové
body)
(C‑439/19,
EU:C:2021:504,
bod 66), a z 20. októbra
2022,
Koalicija
„Demokratična
Bălgarija – Obedinenie“
(C‑306/21,
EU:C:2022:813,
bod 39).
17      Podľa
Súdneho
dvora
tento
výklad
vyplýva
zo
znenia
tohto
ustanovenia,
najmä z výrazu
„[každá]
operácia“ a z demonštratívnej
povahy
operácií
uvedených v danom
ustanovení,
ktorá
je
vyjadrená
výrazom
„napríklad“.
Pozri
rozsudok z 24. februára
2022,
Valsts
ieņēmumu
dienests
(Spracovanie
osobných
údajov
na
daňové
účely)
(C‑175/20,
EU:C:2022:124,
bod 35).
18      Ak
sa
súdny
exekútor
domnieva,
že
špecifické
vlastnosti
databázy
si
vyžadujú
odborné
znalosti,
je
možné
ustanoviť
znalca. V takom
prípade
súdny
exekútor
sprístupní
databázu
znalcovi.
19      Rozsudok z 29. júla
2019,
Fashion
ID
(C‑40/17,
EU:C:2019:629,
bod 72).
Pre
úplnosť
zdôrazňujem,
že
uvedený
rozsudok
sa
týkal
výkladu
pojmu
„spracovanie“,
ako
bol
definovaný v článku 2 písm. b)
smernice 95/46.
Hoci
táto
smernica
už
nie
je
účinná a nahradilo
ju
GDPR,
výklad
poskytnutý
Súdnym
dvorom
si
zachováva
relevantnosť
aj v rámci
uplatňovania
tohto
nariadenia,
keďže
definícia
tohto
pojmu
zostáva v oboch
nástrojoch
rovnaká s výnimkou
drobných
formálnych
zmien.
Budem
teda
bez
rozdielu
odkazovať
na
rozsudky
týkajúce
sa
jedného
alebo
druhého z týchto
nástrojov.
20      Ako
už
Súdny
dvor
rozhodol,
cieľom článku 4 bodu 7 GDPR
je
totiž
zabezpečiť
prostredníctvom
širokej
definície
pojmu
„prevádzkovateľ“
účinnú a úplnú
ochranu
dotknutých
osôb.
Pozri
rozsudok z 5. decembra
2023,
Nacionalinis
visuomenės
sveikatos
centras
(C‑683/21,
EU:C:2023:949,
bod 29 a citovaná
judikatúra).
21      Rozsudok z 8. decembra
2022,
Google
(Odstránenie
údajne
nesprávneho
obsahu)
(C‑460/20,
EU:C:2022:962, bod 51 a citovaná
judikatúra).
22      Rozsudok z 11. januára
2024,
État
belge
(Údaje
spracúvané
úradným
vestníkom)
(C‑231/22,
EU:C:2024:7,
body 29 a 30).
Pozri
tiež
usmernenia
07/2020 k pojmom
prevádzkovateľ a sprostredkovateľ
podľa
všeobecného
nariadenia o ochrane
údajov,
prijaté 7. júla
2021,
dostupné
na
internetovej
adrese:
https://edpb.europa.eu/system/files/2023‑10/edpb_guidelines_202007_controllerprocessor_final_sk.pdf,
bod 24,
podľa
ktorých
„častejšie
sa
však
namiesto
priameho
vymenovania
prevádzkovateľa
alebo
stanovenia
kritérií
na
jeho
vymenovanie v právnych
predpisoch
stanoví
úloha
alebo
uloží
povinnosť
zbierať a spracúvať
určité
údaje. V týchto
prípadoch
je
účel
spracúvania
často
určený
právnym
predpisom.
Prevádzkovateľom
je
zvyčajne
subjekt,
ktorý
právny
predpis
určil
na
vykonanie
tohto
účelu, t. j. tejto
verejnej
úlohy“.
23      Rozsudok z 24. februára
2022,
Valsts
ieņēmumu
dienests
(Spracovanie
osobných
údajov
na
daňové
účely)
(C‑175/20,
EU:C:2022:124,
najmä body 37,
38 a 60).
24      Rozsudok z 11. januára
2024
(C‑231/22,
EU:C:2024:7,
bod 49).
Musím
spresniť,
že
podľa
judikatúry
existencia
spoločnej
zodpovednosti
nemusí
nevyhnutne
znamenať
rovnakú
zodpovednosť
rôznych
subjektov
za
to
isté
spracúvanie
osobných
údajov.
Tieto
subjekty
môžu
byť
naopak
zapojené
do
tohto
spracúvania v rôznych
fázach a stupňoch,
takže
mieru
zodpovednosti
každého z nich
treba
hodnotiť z hľadiska
všetkých
relevantných
okolností
prejednávanej
veci.
Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 5. decembra 2023,
Nacionalinis
visuomenės
sveikatos
centras
(C‑683/21,
EU:C:2023:949,
bod 42 a citovaná
judikatúra).
25      Pozri
kapitolu II
GDPR.
Podľa
článku 5
ods. 2
GDPR
„prevádzkovateľ
je
zodpovedný
za
súlad s odsekom
1 a musí
vedieť
tento
súlad
preukázať
(‚zodpovednosť‘)“.
26      Pozri
kapitolu III
GDPR.
27      Rozsudok
zo 6. októbra
2020,
La
Quadrature
du
Net a i. (C‑511/18, C‑512/18 a C‑520/18,
EU:C:2020:791,
bod 208 a citovaná
judikatúra).
28      Pozri
článok 6
ods. 1
prvý
pododsek písm. a) a odôvodnenie 40
GDPR,
ktoré
je
vyjadrením
latinského
výroku
„volenti
non
fit
iniuria“
(tomu,
kto
súhlasí,
sa
nedeje
bezprávie).
29      Táto
pochybnosť
nie
je
prekvapujúca
vzhľadom
na
to,
že
pôsobnosť
týchto
dvoch
prípadov
sa
zjavne
prekrýva,
keďže
úlohy
realizované
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
sú
vo
všeobecnosti
založené
na
zákonnom
ustanovení.
30      Ide o nezávislý
poradný
orgán
zriadený
podľa
článku 29
smernice
95/46 a od
prijatia
GDPR
nahradený
Európskym
výborom
pre
ochranu
údajov.
31      Ako
príklad
sa
uvádza
povinnosť
miestneho
orgánu
zhromažďovať
osobné
údaje
na
účely
spracovania
pokút
za
parkovanie
na
zakázaných
miestach.
32      Rozsudok z 9. marca 2017,
Manni
(C‑398/15,
EU:C:2017:197,
bod 42).
33      Pozri
tiež
odôvodnenie
45.
34      Pozri
rozsudok z 2. marca 2023,
Norra
Stockholm
Bygg
(C‑268/21,
EU:C:2023:145,
bod 32).
35      Pozri
rozsudok z 20. októbra
2022,
Digi
(C‑77/21,
EU:C:2022:805,
bod 32).
36      V tomto
odôvodnení
sa
uvádza,
že
„ak
dotknutá
osoba
udelila
súhlas
alebo
sa
spracúvanie
zakladá
na
práve
Únie
alebo
práve
členského
štátu,
ktoré
predstavuje
potrebné a primerané
opatrenie v demokratickej
spoločnosti,
najmä
na
ochranu
dôležitých
verejných
záujmov,
mal
by
mať
prevádzkovateľ
možnosť
osobné
údaje
ďalej
spracúvať
bez
ohľadu
na
zlučiteľnosť
účelov“.
37      Rozsudok z 20. októbra
2022,
Digi
(C‑77/21,
EU:C:2022:805,
bod 36).
38      Rozsudok z 2. marca 2023,
Norra
Stockholm
Bygg
(C‑268/21,
EU:C:2023:145,
body 33
až
41).
39      Odôvodnené
stanovisko
Rady:
Pozícia
Rady
(EÚ) č. 6/2016 v prvom
čítaní
na
účely
prijatia
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov a o voľnom
pohybe
takých
údajov a ktorým
sa
zrušuje
smernica
95/46/ES
(všeobecné
nariadenie o ochrane
údajov),
prijaté
8. apríla
2016
(bod 3.3).
40      Rozsudok
zo 7. septembra
2016,
ANODE
(C‑121/15,
EU:C:2016:637,
bod 54 a citovaná
judikatúra).
41      Rozsudok
ESĽP,
7. júna
2005,
Fuklev v. Ukrajina
(CE:ECHR:2005:0607JUD007118601,
bod 91).
42      Pozri
najmä
rozsudok
ESĽP z 19. októbra
2006,
Kesyan v. Rusko
(CE:ECHR:2006:1019JUD003649602,
bod 80).
43      Pozri
najmä
rozsudok
ESĽP z 28. septembra
1995,
Scollo v. Taliansko
(CE:ECHR:1995:0928JUD001913391,
bod 44).