62004CC0260
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
ELEANOR SHARPSTON
prednesené 29. marca 2007 (
1
)
Vec C-260/04
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Talianskej republike
„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb — Koncesie na služby vo verejnom záujme — Obnovenie 329 koncesií na usporadúvanie a zber dostihových stávok bez vyhlásenia výberového konania — Povinnosť zverejnenia a transparentnosti“
1.
V roku 1999 obnovili talianske orgány 329 koncesií na usporadúvanie dostihových stávok bez toho, aby predtým vyhlásili výberové konanie. Komisia žiada Súdny dvor, aby určil, že Talianska republika tým porušila povinnosti transparentnosti a zverejnenia, ktoré vyplývajú z ustanovení Zmluvy týkajúcich sa slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb. Taliansko nesúhlasí s tým, že by sa dopustilo porušenia práva Spoločenstva. Je podporované Dánskom a Španielskom, hoci Taliansko a vedľajší účastníci konania predkladajú na účely zamietnutia žaloby podanej Komisiou rozdielne tvrdenia.
Právo Spoločenstva
2.
Článok 43 ES zakazuje obmedzenia slobody usadiť sa vo vzťahu k štátnym príslušníkom jedného členského štátu na území druhého členského štátu.
3.
Článok 49 ES zakazuje obmedzenia slobodného poskytovania služieb vnútri Spoločenstva vo vzťahu k štátnym príslušníkom členských štátov, ktorí sú usadení v inom členskom štáte, než v ktorom sa nachádza príjemca služby.
4.
V súlade s článkami 45 ES a 46 ES (vykladaných, pokiaľ ide o článok 49 ES, v spojení s článkom 55 ES) sa tieto zákazy nevzťahujú na činnosti, ktoré sú v členskom štáte, hoci len príležitostne, spojené s výkonom verejnej moci a nevylučujú uplatniteľnosť vnútroštátnych ustanovení, ktoré pre cudzích štátnych príslušníkov stanovujú zvláštny režim odôvodnený zaistením verejného poriadku, verejnej bezpečnosti a verejného zdravia.
5.
Okrem toho Súdny dvor opakovane rozhodol, že obmedzenia slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb môžu byť odôvodnené naliehavými dôvodmi verejného záujmu, pokiaľ neprekračujú rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie ich cieľa a pokiaľ sú uplatňované bez ohľadu na štátnu príslušnosť. (
2
)
6.
V období, keď došlo k skutkovým okolnostiam, bolo verejné obstarávanie na úrovni Spoločenstva vo všeobecnosti upravené smernicou Rady 92/50. (
3
) Pre verejné obstarávanie prekračujúce určitú sumu stanovovala smernica zvláštne povinnosti zahrnujúce najmä povinnosť zabezpečiť zverejnenie postupu verejného obstarávania na úrovni Spoločenstva, pokiaľ nešlo o striktne vymedzené okolnosti. Ôsme odôvodnenie smernice však stanovuje, že uvedená smernica sa vzťahuje len na poskytovanie služieb, ktoré je založené na zmluvách, a nevzťahuje sa na poskytovanie služieb, ktoré je založené na iných základoch. Komisia navrhla, aby boli „koncesie na verejné služby“ zahrnuté do pôsobnosti uvedenej smernice, ale Rada sa rozhodla ich vylúčiť, najmä z dôvodu rozdielov medzi systémami uplatňovanými v rôznych členských štátoch. (
4
)
7.
Aj napriek skutočnosti, že zmluvy o koncesiách na verejné služby sú vylúčené z pôsobnosti smerníc o verejnom obstarávaní, orgány verejnej moci uzatvárajúce zmluvy sú vo všeobecnosti povinné dodržiavať základné pravidlá Zmluvy ES a osobitne zásadu zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti. (
5
) Články 43 ES a 49 ES sú konkrétne uplatniteľné na koncesie na verejné služby (
6
), na ktoré sa vzťahuje zásada rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi, a to aj v prípade neexistencie diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti. (
7
) Tieto zásady ukladajú povinnosť transparentnosti orgánom verejnej moci, ktoré musia zabezpečiť adekvátny stupeň zverejnenia umožňujúci sprístupnenie koncesie na služby vo verejnom záujme konkurencii, ako aj kontrolu nestrannosti postupov zadávania zákaziek. (
8
)
8.
V roku 2000 Komisia zverejnila výkladové oznámenie o koncesiách podľa práva Spoločenstva (
9
), v ktorom uvádza svoje stanovisko o dosahu práva Spoločenstva na zadávanie koncesií. (
10
)
Skutkový stav
9.
Do roku 1996 bolo usporadúvanie hier a dostihových stávok v Taliansku vyhradené UNIRE (Národná únia pre šľachtenie konských rás), ktorá na tieto účely zadala určitý počet koncesií. Od tohto roku (
11
) sú dostihové stávky pod záštitou ministerstva financií a ministerstva poľnohospodárstva. Podľa dekrétu prezidenta z roku 1998 (
12
) zadávajú tieto ministerstvá koncesie prostredníctvom výberového konania v súlade s právom Spoločenstva. Ako prechodné opatrenie boli koncesie zadané podľa predchádzajúcej úpravy, podľa ktorej vyhlásené výberové konanie nemuselo byť obnovené až do konca roku 1998 a v prípade, že dovtedy nebude možné vyhlásiť výberové konanie, až do konca roku 1999.
10.
V roku 1999 bolo vyhláškou ministerstva (
13
) rozhodnuté o zvýšení počtu stávkových kancelárií na talianskom území z 329 na 1000, z čoho 671 nových koncesií bolo zadaných prostredníctvom výberového konania a 329 existujúcich koncesií bolo jednoducho obnovených na šesť rokov od 1. januára 2000 (
14
). Následne bol prijatý zákon, ktorý stanovoval, že týchto 329 koncesií bude opätovne zadaných podľa dekrétu prezidenta z roku 1998, ale do tej doby zostanú v platnosti. (
15
)
Konanie
11.
Dňa 24. júla 2001 Komisia zaslala Talianskej republike v súlade s článkom 226 ES výzvu, ktorá sa týkala viacerých otázok týkajúcich sa stávok vrátane obnovenia 329 predmetných koncesií. Komisia sa domnievala, že podmienky daného obnovenia koncesií boli nezlučiteľné s požiadavkami transparentnosti a zverejnenia, ktoré vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES.
12.
Vo svojej odpovedi sa talianske orgány odvolali na prijatie uvedeného zákona. (
16
)
13.
Komisia sa domnievala, že tento zákon nebol v praxi uplatňovaný, a preto 18. októbra 2002 zaslala Taliansku odôvodnené stanovisko, v ktorom ho vyzvala, aby v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia prijalo opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom.
14.
Dňa 10. decembra 2002 talianske orgány uviedli potrebu preukázať finančnú situáciu držiteľov stále platných koncesií až do vyhlásenia výberového konania.
15.
Vzhľadom na to, že Komisia nedostala žiadne oznámenie o ukončení uvedeného postupu uznávania a o vyhlásení nového výberového konania, podala 17. júna 2004 predmetnú žalobu, v ktorej navrhuje, aby Súdny dvor:
—
určil, že tým, že ministerstvo financií obnovilo 329 koncesií na usporadúvanie a zber dostihových stávok bez toho, aby predtým vyhlásilo výberové konanie, Talianska republika porušila všeobecnú zásadu transparentnosti a povinnosť zverejnenia, ktoré vyplývajú z ustanovení článkov 43 a nasl. ES týkajúcich sa slobody usadiť sa a článkov 49 a nasl. ES, ktoré sa týkajú slobodného poskytovania služieb, a
—
zaviazal Taliansku republiku na náhradu trov konania.
16.
Taliansko navrhuje, aby Súdny dvor žalobu zamietol a zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
17.
Dánsko a Španielsko boli oprávnené vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Talianska a následne predložili vyjadrenia vedľajších účastníkov konania. Fínsko a Holandsko boli taktiež oprávnené vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci, ale Fínsko neskôr z konania vystúpilo a Holandsko svoje vyjadrenia nepredložilo.
18.
Účastníci konania nepožiadali o otvorenie ústnej časti konania a ústna časť konania sa nekonala.
Posúdenie
19.
Dôvody uplatnené Komisiou možno zhrnúť nasledujúcim spôsobom. Predmetné koncesie na usporadúvanie dostihových stávok sú na účely práva Spoločenstva koncesiami na verejné služby. Z toho dôvodu nespadajú do pôsobnosti smernice 92/50, vzťahujú sa však na ne všeobecné povinnosti zákazu diskriminácie, transparentnosti a zverejnenia, ktoré vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES. Obnovenie 329 existujúcich koncesií bez vyhlásenia výberového konania nie je v súlade s týmito požiadavkami. Od uvedených požiadaviek sa možno odchýliť len z dôvodov stanovených v článkoch 45 ES a 46 ES, ale žiadny z týchto dôvodov nebol uplatnený. Čo sa týka daných 329 koncesií, talianske orgány neuviedli svoju prax do súladu s právom Spoločenstva v dvojmesačnej lehote stanovenej v odôvodnenom stanovisku Komisie, ktoré im bolo zaslané 18. októbra 2002, a dokonca ani do momentu predloženia tejto žaloby, k čomu došlo o 18 mesiacov neskôr.
20.
Vzhľadom na skutočnosti uvedené v bodoch 9 a 10, ktoré zjavne nie sú sporné, a na judikatúru uvedenú v bode 7 sa domnievam, že Komisia prima facie preukázala opodstatnenosť svojej žaloby.
21.
Taliansko na svoju obranu uvádza celý rad opatrení, ktoré prijalo v roku 2003, a požiadavky verejného záujmu, o ktoré sa tieto opatrenia opierajú.
22.
Španielsko uvádza úvahy o špecifikách povoľovania a organizácie stávok, ktoré, podľa jeho názoru Komisia nezohľadnila.
23.
Dánsko spochybňuje výklad rozsudku Súdneho dvora vo veci Telaustria poskytnutý Komisiou, pokiaľ ide o dosah povinnosti transparentnosti za okolností, akými sú okolnosti v prejednávanej veci.
24.
Vzhľadom na rozdiely medzi tromi skupinami tvrdení, ktoré boli predložené uvedenými členskými štátmi, budem sa nimi zaoberať samostatne.
Taliansko
25.
Taliansko uvádza, že opatrenia, ktoré prijalo, sú legitímne. Odvoláva sa najmä na zákonný dekrét z roku 2003 a na rozhodnutie prijaté na jeho základe. (
17
) Podľa tohto zákonného dekrétu bolo potrebné overiť finančnú situáciu všetkých držiteľov koncesií, a to vzhľadom na problémy, ktoré nastali v súvislosti s ich schopnosťou platiť od nich požadované platby, ktoré sa ukázali ako neprimerane vysoké. Taliansko sa domnieva, že boli prijaté ďalšie opatrenia s cieľom vyriešiť rôznymi prostriedkami tieto problémy a rozhodnutie predĺžilo platnosť existujúcich koncesií až do doby, kým nebudú tieto ciele dosiahnuté, maximálne však do 31. decembra 2011. Všetky tieto opatrenia boli odôvodnené potrebou zaistiť držiteľom koncesie kontinuitu, finančnú stabilitu a spravodlivý výnos z investícií, ktoré v minulosti uskutočnili, tak ako aj potrebou predchádzať nelegálnym stávkam, a to až do doby zadania nových koncesií prostredníctvom výberového konania.
26.
Komisia poukazuje na to, že opatrenia prijaté v roku 2003 nemôžu mať žiaden vplyv na porušenie povinnosti. Otázku, či členský štát nesplnil svoje povinnosti, je potrebné posudzovať podľa situácie členského štátu ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku. (
18
)
27.
Súhlasím s týmto názorom.
28.
Komisia však ďalej posudzuje otázku, či dôvody uvedené na podporu prijatia opatrení v roku 2003 odôvodňovali situáciu existujúcu v roku 2002, a dospela k záveru, že tomu tak nie je.
29.
Nenachádzam nič, čo by podporovalo tvrdenie Komisie, že je možné uplatniť len dôvody uvedené výslovne v článkoch 45 ES alebo 46 ES, ale nie iné naliehavé dôvody všeobecného záujmu. Súdny dvor opakovane pripustil, že také dôvody môžu odôvodniť obmedzenie slobody usadiť sa alebo slobodného poskytovania služieb. (
19
)
30.
Ako však správne zdôrazňuje Komisia, aby mohli byť predmetné opatrenia odôvodnené ustanoveniami Zmluvy alebo naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, musia byť vhodné zabezpečiť dosiahnutie sledovaného cieľa a nesmú ísť nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie. (
20
)
31.
Okrem toho slobody stanovené Zmluvou nemožno obmedziť len z dôvodov, ktoré majú výlučne ekonomickú alebo administratívnu povahu. (
21
)
32.
Nezdá sa, že by niektorý z cieľov uvedených Talianskom spadal do kategórií upravených v článkoch 45 ES a 46 ES. Čo sa týka ostatných naliehavých (neekonomických) dôvodov, samotné predchádzanie nezákonným stávkam možno aspoň v jeho podstate považovať za všeobecný záujem.
33.
Je však nesporné, že v roku 1999 bolo rozhodnuté o zvýšení počtu koncesií na usporadúvanie stávok z 329 na 1000. Tento cieľ bol dosiahnutý zadaním 671 nových koncesií prostredníctvom výberového konania a obnovením 329 pôvodných koncesií. Za týchto okolností je zložité si predstaviť — a Taliansko to vo vyjadreniach, ktoré predložilo, nevysvetľuje —, akým spôsobom mohlo obnovenie alebo zachovanie v platnosti 329 pôvodných koncesií bez vyhlásenia výberového konania brániť rozvoju nelegálnych činností v oblasti dostihových stávok alebo z akého dôvodu je na tento účel nevyhnutná neexistencia transparentnosti.
34.
Preto sa domnievam, že žiadne z tvrdení predložených Talianskom nie je spôsobilé vyvrátiť argumentáciu Komisie.
Španielsko
35.
Španielsko uvádza, že žaloba podaná Komisiou je nedostatočne odôvodnená, pretože nezohľadňuje celý rad dôležitých prvkov. Po prvé podľa rozhodnutia Súdneho dvora (
22
) morálne, náboženské alebo kultúrne osobitosti, ako aj morálne a finančne škodlivé dôsledky pre jednotlivca a spoločnosť, ktoré sa spájajú s hrami a stávkami, môžu odôvodňovať existenciu právomoci posúdenia vnútroštátnych orgánov na určenie požiadaviek, ktoré so sebou prináša ochrana spotrebiteľa a verejného poriadku. Po druhé v prípade nahrádzania jedného režimu koncesií iným je potrebné určité prechodné obdobie, čo môže odôvodňovať uplatňovanie určitých aspektov predchádzajúceho režimu. Týmito dvoma bodmi talianske orgány podľa Španielska jasne demonštrujú svoj zámer vyhovieť požiadavkám stanoveným právom Spoločenstva. Po tretie sú dotknuté zložité spoločenské záujmy, najmä použitie zisku zo stávok ako jediného zdroja na financovanie zlepšenia chovu koňov. Po štvrté v súčasnosti sektor dostihových stávok čelí vážnym finančným problémom, ktorých pôvod však predchádza opatreniam, ktoré Taliansko prijalo v roku 2003 a uviedlo vo svojom vyjadrení k žalobe.
36.
Žiadna z týchto úvah sa však nezdá byť spôsobilá odôvodniť situáciu, ktorú Komisia vytýka Taliansku, teda obnovenie a následné zachovanie v platnosti, bez transparentnosti a zverejnenia, 329 pôvodných koncesií súčasne so zadaním 671 koncesií prostredníctvom výberového konania.
37.
Zvláštna povaha stávok a hier bola už síce uznaná Súdnym dvorom, ale nie ako odôvodnenie tých obmedzení slobôd zaručených Zmluvou, ktoré nie sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, nie sú spôsobilé zaručiť uskutočnenie sledovaného cieľa alebo ktoré idú nad rámec toho, čo je potrebné na jeho dosiahnutie. (
23
) Sociálne a ekonomické hľadiská, ktoré Španielsko uvádza v treťom a štvrtom dôvode, alebo praktické problémy pri prechode z jedného režimu na druhý takýmito dôvodmi nie sú. A zámer vyjadrený talianskymi orgánmi nie je relevantný pre posúdenie skutkového stavu na konci obdobia uvedeného v odôvodnenom stanovisku Komisie.
Dánsko
38.
Dánsko uvádza celý rad otázok spojených hlavne s rozsahom povinností, ktoré vyplývajú zo Zmluvy v súvislosti so zadávaním zákaziek alebo koncesiami, ktoré nespadajú do pôsobnosti smerníc týkajúcich sa verejného obstarávania. Tvrdí, že nie je nutné vyhlasovať výberové konanie a že použitie pojmu „advertising“ v anglickom znení rozsudku Telaustria nesprávne vzbudzuje dojem náročnejšej povinnosti než ekvivalentný pojem „publicity“ v iných jazykových verziách. Žiada Súdny dvor, aby spresnil, či táto požiadavka zahrnuje to, že verejný obstarávateľ musí hľadať budúcich dodávateľov a držiteľov koncesií verejne a že potenciálni uchádzači musia mať prístup k dokumentácii, alebo len to, že verejný obstarávateľ musí zverejniť, že zamýšľa uzatvoriť zmluvu alebo zadať koncesiu.
39.
V tomto ohľade sú tvrdenia uvedené Dánskom veľmi podobné tým, ktoré dánska vláda predniesla vo veci Komisia/Fínsko, ktorú v súčasnosti prejednáva Súdny dvor. (
24
) Položené otázky sú dôležité a súhlasím, že určité vyjasnenie práva je v tejto oblasti žiaduce. (
25
) Všeobecné ujasnenie, ktoré požaduje Dánsko, však smeruje skôr k zodpovedaniu určitých otázok, ktoré majú všeobecný význam pre členské štáty, ako k určeniu výsledku predmetnej žaloby o nesplnenie povinnosti.
40.
V tejto veci nebolo spochybnené, že 329 uvedených koncesií bolo jednoducho a bez ďalšieho výberového konania obnovených. Aj keď je možné argumentovať tým, že talianske orgány do určitej miery zverejnili svoj úmysel, že prebehne nové výberové konanie, je zrejmé, že na rozdiel od 671 nových koncesií zadaných prostredníctvom výberového konania nebol v prípade 329 predmetných koncesií zaistený v žiadnom prípade adekvátny stupeň zverejnenia „umožňujúci sprístupnenie koncesie na služby vo verejnom záujme konkurencii, ako aj kontrolu nestrannosti postupov zadávania zákaziek“ (
26
).
41.
Nedomnievam sa preto, že by tvrdenia predložené Dánskom mohli ovplyvniť výsledok prejednávanej veci.
Záverečné poznámky
42.
Vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora a skutkový stav prejednávanej veci, ktorý nebol spochybnený, zastávam názor, že Komisia dostatočne preukázala porušenie práva, ktorého sa dovoláva, a žiadne z tvrdení predložených členskými štátmi nemôže za daných okolností argumentáciu Komisie vyvrátiť.
43.
Považujem však za potrebné spresniť, že uvedením tohto záveru sa v žiadnom prípade nevyjadrujem k okolnostiam, za ktorých môže byť obnovenie koncesií na usporadúvanie dostihových stávok bez vyhlásenia výberového konania odôvodnené požiadavkami všeobecného záujmu. Takisto sa nedomnievam, že by bolo potrebné spresniť typ alebo stupeň zverejnenia v prípade vyhlásenia výberového konania. Stačí pripomenúť, že v prejednávanej veci bolo 671 koncesií zadaných prostredníctvom výberového konania, ktoré bolo podľa názoru Komisie v súlade s právom Spoločenstva, zatiaľ čo 329 koncesií bolo v tom istom čase obnovených bez akejkoľvek transparentnosti a zverejnenia, ktoré by umožňovali záujemcom prístup k výberovému konaniu.
O trovách
44.
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté, a podľa článku 69 ods. 4 členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú vlastné trovy konania. Komisia navrhla zaviazať Taliansko na náhradu trov konania.
Návrh
45.
Na základe predchádzajúcich úvah navrhujem, aby Súdny dvor:
—
určil, že tým, že ministerstvo financií obnovilo 329 koncesií na usporadúvanie a zber dostihových stávok bez toho, aby predtým vyhlásilo výberové konanie, Talianska republika porušila všeobecnú zásadu transparentnosti a povinnosť zverejnenia, ktoré vyplývajú z ustanovení článkov 43 a nasl. ES týkajúcich sa slobody usadiť sa a článkov 49 a nasl. ES, ktoré sa týkajú slobodného poskytovania služieb, a
—
zaviazal Taliansku republiku na náhradu trov konania s výnimkou trov konania členských štátov, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci a ktoré znášajú svoje vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Pozri napríklad rozsudky z 25. júla 1991, Säger, C-76/90, Zb. s. I-4221, bod 15, a z 31. marca 1993, Kraus, C-19/92, Zb. s. I-1663, bod 32.
(
3
)	Smernica Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 322), ktorá bola medzitým zrušená a nahradená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. ES L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132). Vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom odvetví je verejné obstarávanie upravené smernicou Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES L 199, s. 84; Mim. vyd. 06/002, s. 194), ktorá bola zrušená a nahradená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov obstarávania subjektov pôsobiacich v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb (Ú. v. ES L 134, s. 1; Mim. vyd. 06/007, s. 19).
(
4
)	Pozri rozsudok zo 7. decembra 2000, Telustraia a Telefonadress, C-324/98, Zb. s. I-10745, body 46 a nasl.
(
5
)	Pozri rozsudok Telaustria už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 60; ako aj rozsudky z 21. júla 2005, Coname, C-231/03, Zb. s. I-7287, bod 16; z 13. októbra 2005, Parking Brixen, C-458/03, Zb. s. I-8585, bod 46, a zo 6. apríla 2006, ANAV, C-410/04, Zb. s. I-3303, bod 18.
(
6
)	Pozri rozsudky Parking Brixen, bod 47; ANAV, bod 19.
(
7
)	Pozri rozsudky Parking Brixen, bod 48; ANAV, bod 20.
(
8
)	Pozri rozsudky Telaustria, body 61 a 62, Parking Brixen, bod 49, ako aj ANAV, bod 21.
(
9
)	Ú. v. ES C 121, s. 2.
(
10
)	Neskôr uverejnené výkladové oznámenie Komisie o práve Spoločenstva uplatniteľnom na uzatváranie zmlúv, na ktoré sa smernice o verejnom obstarávaní nevzťahujú vôbec alebo sa vzťahujú len čiastočne (Ú. v. ES C 179, s. 2), sa síce koncesií výslovne netýka, ale niektoré pravidlá, ktoré sú v ňom uvedené, je možné považovať za dostatočne všeobecné na to, aby mohli byť použité na uvedené koncesie.
(
11
)	Podľa zákona č. 662/1996 (GURI č. 303 z 28. decembra 1996).
(
12
)	Dekrét prezidenta č. 169/1998 (GURI č. 125 z 1. júna 1998).
(
13
)	Vyhláška ministerstva zo 7. apríla 1999 (GURI č. 86 zo 14. apríla 1999).
(
14
)	Smernica ministerstva z 9. decembra 1999 a rozhodnutie ministerstva z 21. decembra 1999 (GURI č. 300 z 23. decembra 1999).
(
15
)	Zákonný dekrét č. 452/2001 (GURI č. 301 z 29. decembra 2001), zmenený na zákon č. 16/2002 (GURI č. 49 z 27. februára 2002).
(
16
)	Pozri bod 10 a poznámku pod čiarou 15.
(
17
)	Zákonný dekrét č. 147/2003 z 24. júna 2003 (GURI č. 145 z 23. júna 2003), zmenený na zákon č. 200/2003; rozhodnutie UNIRE č. 107/2003 zo 14. októbra 2003 (ktorým bolo zadaných pôvodných 329 koncesií).
(
18
)	Komisia uvádza rozsudok Komisia/Luxembursko (C-299/01, Zb. 2002 s. I-5899, bod 11); pozri neskôr vynesený rozsudok Súdneho dvora z 11. januára 2007, Komisia/Írsko, C-183/05, Zb. s. I-137, bod 17.
(
19
)	Pozri v špecifickom kontexte stávok napríklad rozsudky zo 6. novembra 2003, Gambelli a i., C-243/01, Zb. s. I-13031, body 59 a 60, a zo 6. marca 2007, Placanica, C-338/04, Zb. s. I-1891, bod 45.
(
20
)	Pozri rozsudok Gambelli, bod 65; rozsudok z 30. januára 2007, Komisia/Dánsko, C-150/04, Zb. s. I-1163, bod 46.
(
21
)	Pozri napríklad rozsudok zo 16. januára 2003, Komisia/Taliansko, C-388/01, Zb. s. I-721, bod 22 alebo rozsudok z 13. mája 2003, Komisia/Španielsko, C-463/00, Zb. s. I-4581, bod 35.
(
22
)	Rozsudok Gambelli, už citovaný v poznámke pod čiarou 19, bod 63 a tam uvedená judikatúra, teda rozsudky z 24. marca 1994, Schindler, C-275/92, Zb. s. I-1039; z 21. septembra 1999, Läärä a i., C-124/97, Zb. s. I-6067 a z 21. októbra 1999, Zenatti, C-67/98, Zb. s. I-7289.
(
23
)	Rozsudok Gambelli, body 65 a 67.
(
24
)	Vec C-195/04; pozri najmä body 79 a nasl. mojich návrhov z 18. januára 2007.
(
25
)	Pozri článok od Adriana Browna: „Seeing through transparency: the necessity to advertise public contracts and concessions under the EC treaty“, Public procurement Law Review 2007, s. 1. Taktiež je možné uviesť, že výkladové oznámenie Komisie z roku 2006 je v súčasnosti predmetom konania o žalobe o neplatnosť, ktorú podalo Nemecko na Súd prvého stupňa vo veci T-258/06, v ktorej niekoľko členských štátov a Európsky parlament navrhujú vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci.
(
26
)	Pozri bod 7 a poznámku pod čiarou 8.