NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 18. novembra 2021(1)
Spojené veci C‑339/20 a C‑397/20
VD (C‑339/20)
SR (C‑397/20)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Obchodovanie s využitím dôverných informácií a manipulácia s trhom – Smernica 2003/6/ES – Článok 12 ods. 2 písm. a) a d) – Nariadenie (EÚ) č. 596/2014 – Článok 23 ods. 2 písm. g) a h) – Smernica 2002/58/ES – Článok 15 ods. 1 – Právomoci príslušných orgánov v oblasti dohľadu a vyšetrovania – Právomoc príslušných orgánov žiadať existujúce telefónne záznamy a záznamy o prenesených údajoch – Vnútroštátna právna úprava, ktorá ukladá prevádzkovateľom elektronických komunikácií povinnosť dočasného, ale všeobecného uchovávania údajov o pripojení“
1.        Návrhy na začatie prejudiciálneho konania prejednávané spoločne v tomto konaní úzko súvisia s návrhmi na začatie prejudiciálneho konania podanými vo veciach C‑793/19, SpaceNet, C‑794/19, Telekom Deutschland, a C‑140/20, Commissioner of the Garda Síochána a i., v ktorých tiež prednášam návrhy v tento istý deň.(2)
2.        V návrhoch SpaceNet a Telekom Deutschland a Commissioner of the Garda Síochána uvádzam dôvody, pre ktoré navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré mu položili Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Nemecko) a Supreme Court (Najvyšší súd, Írsko), v súlade s judikatúrou týkajúcou sa smernice 2002/58/ES(3) „zhrnutou“ v rozsudku La Quadrature du Net(4).
3.        Napriek tomu je pravda, že priamym predmetom týchto dvoch návrhov na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Cour de Cassation (Kasačný súd, Francúzsko), nie je smernica 2002/58, ale smernica 2003/6/ES(5) a nariadenie (EÚ) č. 596/2014(6).
4.        V konaní o týchto dvoch veciach sa však rieši v podstate rovnaká otázka ako v uvedených iných návrhoch na začatie prejudiciálneho konania, konkrétne či členské štáty môžu uložiť povinnosť všeobecne a nediferencovane uchovávať údaje o prenose dát týkajúce sa elektronickej komunikácie.(7)
5.        Z uvedeného dôvodu – hoci v tomto prípade treba použiť smernicu 2003/6 a nariadenie č. 596/2014 (ktorých cieľom je boj proti obchodovaniu, ktoré možno označiť za zneužívanie trhu)(8) – sa domnievam, že za týchto okolností sa uplatní judikatúra Súdneho dvora zhrnutá v rozsudku La Quadrature du Net.
I.      Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Smernica 2002/58
6.        Podľa článku 1 („Rozsah platnosti a cieľ“):
„1.      Touto smernicou sa ustanovuje harmonizácia vnútroštátnych ustanovení požadovaných na zabezpečenie primeranej úrovne ochrany základných práv a slobôd, a najmä práva na súkromie a dôvernosť, z hľadiska spracúvania osobných údajov v elektronickom komunikačnom sektore a zabezpečenia voľného pohybu takých údajov a elektronických komunikačných zariadení a služieb v [Únii].
2.      Ustanovenia tejto smernice spodrobňujú a dopĺňajú smernicu [Európskeho parlamentu a Rady] 95/46/EHS [z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, 1995, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355)] na účely uvedené v odseku 1. Okrem toho poskytujú ochranu legitímnych záujmov účastníkov, ktorí sú právnickými osobami.
3.      Táto smernica sa nevzťahuje na činnosti, ktoré sú mimo pôsobnosti [ZFEÚ], ako sú činnosti podľa hlavy V a VI Zmluvy o Európskej únii[,] a v žiadnom prípade na činnosti týkajúce sa verejnej bezpečnosti, obrany, bezpečnosti štátu (vrátane ekonomického blahobytu štátu, keď sa činnosti [tieto činnosti – neoficiálny preklad] týkajú záležitostí bezpečnosti štátu) a činnosti [činnosti štátu – neoficiálny preklad] v oblasti trestného práva.“
7.        Článok 2 („Definície“) stanovuje:
„Pokiaľ nie je stanovené inak, platia definície v smernici 95/46/ES a v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) [Ú. v. ES L 108, 2002, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349].
Platia aj tieto definície:
…
b)      ‚prevádzkové dáta [údaje o prenose dát – neoficiálny preklad]‘ znamenajú akékoľvek údaje spracovávané na účely prenosu správy v elektronickej komunikačnej sieti alebo na účely fakturácie prenosu;
c)      ‚lokalizačné dáta [údaje o polohe – neoficiálny preklad]‘ znamenajú akékoľvek údaje spracúvané v elektronickej komunikačnej sieti alebo prostredníctvom elektronickej komunikačnej služby, udávajúce geografickú polohu koncového zariadenia užívateľa verejne dostupnej elektronickej komunikačnej služby;
…“
8.        Článok 15 v odseku 1 spresňuje:
„Členské štáty môžu prijať legislatívne opatrenia na obmedzenie rozsahu práv a povinností uvedených v článku 5, článku 6, článku 8 ods. 1, 2, 3 a 4 a článku 9 tejto smernice, ak také obmedzenie predstavuje nevyhnutné, vhodné a primerané opatrenie v demokratickej spoločnosti na zabezpečenie národnej bezpečnosti (t. j. bezpečnosti štátu), obrany, verejnej bezpečnosti a na zabránenie, vyšetrovanie, odhaľovanie a stíhanie trestných činov alebo neoprávnené používanie [neoprávneného používania – neoficiálny preklad] elektronického komunikačného systému podľa článku 13 ods. 1 smernice 95/46/ES. Na tento účel členské štáty môžu, medzi iným, prijať legislatívne opatrenia umožňujúce zadržanie [uchovávanie – neoficiálny preklad] údajov na limitované obdobie, oprávnené z dôvodov stanovených v tomto odseku. Všetky opatrenia uvedené v tomto odseku musia byť v súlade so všeobecnými princípmi práva spoločenstva vrátane tých, ktoré sú uvedené v článku 6 ods. 1 a 2 Zmluvy o Európskej únii.“
2.      Smernica 2003/6
9.        V súlade s článkom 11:
„Bez toho, aby boli dotknuté právomoci súdnych orgánov, každý členský štát určí jeden správny orgán príslušný zabezpečiť uplatňovanie ustanovení prijatých podľa tejto smernice.
…“
10.      V zmysle článku 12:
„1.      Príslušný orgán dostane všetky právomoci dohľadu a vyšetrovacie právomoci, ktoré sú potrebné na výkon jeho funkcií. …
2.      Bez toho, aby bol dotknutý článok 6 ods. 7, právomoci uvedené v odseku 1 tohto článku sa uplatňujú v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom a zahŕňajú aspoň právo:
a)      na prístup ku každému dokumentu v akejkoľvek forme a na obdržanie jeho kópie,
…
d)      žiadať existujúce telefónne záznamy a existujúce záznamy o prenose údajov,
…“
3.      Nariadenie č. 596/2014
11.      Nariadenie obsahuje tieto odôvodnenia:
„(1)      Skutočný vnútorný trh pre finančné služby je rozhodujúci pre hospodársky rast a vytváranie pracovných miest v Únii.
(2)      Integrovaný, účinný a transparentný finančný trh si vyžaduje integritu trhu. Hladké fungovanie trhov s cennými papiermi a dôvera verejnosti v trhy sú nevyhnutnou podmienkou hospodárskeho rastu a blahobytu. Zneužívanie trhu poškodzuje integritu finančných trhov a dôveru verejnosti v cenné papiere a deriváty.
…
(62)      Súbor účinných nástrojov, právomocí a zdrojov pre príslušný orgán každého členského štátu zaručí účinnosť dohľadu. V tomto nariadení sa preto stanovuje najmä minimálny súbor právomocí dohľadu a vyšetrovacích právomocí, ktoré by mali byť zverené príslušným orgánom členských štátov v súlade s vnútroštátnym právnom. Uvedené právomoci by sa mali vykonávať, ak to vnútroštátne právo vyžaduje, obrátením sa na príslušné justičné orgány. …
…
(65)      Existujúce nahrávky telefonických konverzácií a záznamy o prenose údajov od investičných spoločností, úverových inštitúcií a finančných inštitúcií, ktoré vykonávajú transakcie a dokumentujú ich vykonanie, ako aj existujúce telefónne záznamy a záznamy o prenose údajov od telekomunikačných operátorov predstavujú dôležité, a niekedy jediné dôkazy pre odhalenie a dokázanie existencie obchodovania s využitím dôverných informácií a manipulácie s trhom. Telefónne záznamy a záznamy o prenose údajov môžu preukázať totožnosť osoby zodpovednej za šírenie nepravdivých alebo zavádzajúcich informácií alebo skutočnosť, že osoby boli v určitej dobe v kontakte a že existuje vzťah medzi dvomi alebo viacerými osobami. Príslušné orgány by preto mali mať možnosť vyžiadať si existujúce nahrávky telefonických konverzácií, záznamy elektronickej komunikácie a záznamy o prenose údajov, ktoré má k dispozícii investičná spoločnosť, úverová inštitúcia či finančná inštitúcia v súlade so smernicou 2014/65/EÚ. Prístup k dátovým a telefónnym záznamom je potrebný v záujme zabezpečenia dôkazov a vyšetrovania indícií týkajúcich sa možného obchodovania s využitím dôverných informácií alebo manipulácie s trhom, a tým pre odhaľovanie a ukladanie sankcií za zneužívania trhu. … Prístup k telefónnym záznamom a záznamom o prenose údajov, ktoré má telekomunikačný operátor, nezahŕňa prístup k obsahu hlasovej komunikácie prostredníctvom telefónu.
(66)      Aj keď sa v tomto nariadení stanovuje minimálny súbor právomocí, ktoré by mali byť zverené príslušným orgánom, tieto právomoci sa musia vykonávať v rámci uceleného systému vnútroštátneho práva, ktorý zaručuje dodržiavanie základných práv vrátane práva na súkromie. Pre výkon uvedených právomocí, ktoré môžu predstavovať vážne zásahy do práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života, obydlia a komunikácie, by členské štáty mali mať zavedené primerané a účinné záruky proti akémukoľvek zneužitiu, napríklad v prípade potreby požiadavka získať predchádzajúci súhlas justičných orgánov dotknutého členského štátu. Členské štáty by mali poskytnúť príslušným orgánom možnosť, aby vykonávali takéto právomoci zasahujúce do súkromia v rozsahu potrebnom na riadne vyšetrenie závažných prípadov, ak neexistujú rovnocenné prostriedky na účinné dosiahnutie rovnakého výsledku.
…
(77)      Toto nariadenie rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané v Charte základných práv Európskej únie (ďalej len ‚Charta‘). Preto by sa toto nariadenie malo vykladať a uplatňovať v súlade s týmito právami a zásadami. …
…“
12.      V článku 1 s názvom „Predmet úpravy“ sa uvádza:
„Týmto nariadením sa ustanovuje spoločný regulačný rámec týkajúci sa obchodovania s využitím dôverných informácií, neoprávneného zverejnenia dôverných informácií a manipulácie s trhom (zneužívanie trhu), ako aj opatrení na zabránenie zneužívaniu trhu s cieľom zaistiť integritu finančných trhov v Únii a zvýšiť ochranu investorov a ich dôveru v tieto trhy.“
13.      Článok 3 s názvom „Vymedzenia pojmov“ v bode 27 stanovuje, že „záznamy o prenose údajov“ sú na účely tohto nariadenia „záznamy o prenose údajov v zmysle článku 2 druhého pododseku písm. b) smernice… 2002/58…“.
14.      Článok 22 s názvom „Príslušné orgány“ stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté právomoci súdnych orgánov, každý členský štát určí na účely tohto nariadenia jeden správny príslušný orgán. …“
15.      V článku 23 s názvom „Právomoci príslušných orgánov“ je uvedené:
„…
2.      Príslušné orgány s cieľom plniť svoje povinnosti podľa tohto nariadenia majú v súlade s vnútroštátnym právom aspoň tieto právomoci v oblasti dohľadu a vyšetrovania:
a)      prístup ku všetkým dokumentom a údajom v akejkoľvek forme a dostať alebo si urobiť ich kópie;
…
g)      požadovať existujúce záznamy telefonických konverzácií, záznamy elektronickej komunikácie alebo záznamy o prenose údajov, ktoré má k dispozícii investičná spoločnosť, úverová inštitúcia alebo finančná inštitúcia;
h)      ak to umožňuje vnútroštátne právo, požadovať existujúce záznamy o prenose údajov, ktoré má telekomunikačný operátor, keď existuje dôvodné podozrenie, že došlo k porušeniu právnych predpisov, a keď takéto záznamy môžu byť dôležité na vyšetrenie porušenia článku 14 písm. a) alebo b) alebo článku 15;
…
3.      Členské štáty zabezpečia zavedenie vhodných opatrení, aby príslušné orgány mali všetky právomoci v oblasti dohľadu a vyšetrovania, ktoré sú nevyhnutné na plnenie ich povinností.
…
4.      Osoba sprístupňujúca informácie príslušnému orgánu v súlade s týmto nariadením sa nepovažuje za osobu porušujúcu obmedzenia týkajúce sa zverejňovania informácií uložené zmluvou alebo právnymi, regulačnými či správnymi predpismi a nezakladá žiadnu zodpovednosť oznamujúcej osoby spojenú s takýmto oznámením.“
16.      V súlade s článkom 28 s názvom „Ochrana údajov“:
„Pokiaľ ide o spracovanie osobných údajov v rámci tohto nariadenia, príslušné orgány vykonávajú svoje úlohy na účely tohto nariadenia v súlade s vnútroštátnymi zákonmi, inými právnymi predpismi alebo správnymi opatreniami, ktorými sa transponuje smernica 95/46/ES. [Európsky orgán pre cenné papiere a trhy (ESMA)] pri spracúvaní osobných údajov v rámci tohto nariadenia dodržiava ustanovenia nariadenia [Európskeho parlamentu a Rady (ES)] č. 45/2001 [z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. ES L 8, 2001, s. 1; Mim. vyd. 13/026, s. 102)].
Osobné údaje sa uchovávajú najviac päť rokov.“
B.      Vnútroštátne právo
1.      Code monétaire et financier (Menový a finančný zákonník, ďalej len „CMF“)
17.      Článok L. 621‑10 prvý odsek CMF v znení účinnom v čase skutkových okolností stanovoval:
„Ak je to potrebné na účely vyšetrovania alebo kontroly, vyšetrovatelia alebo kontrolóri môžu žiadať, aby sa im odovzdali akékoľvek dokumenty na akomkoľvek nosiči. Vyšetrovatelia tiež môžu žiadať údaje, ktoré uchovávajú a spracúvajú telekomunikační operátori v rámci článku L. 34‑1 Code des postes et des communications électroniques (Zákonník pôšt a elektronických komunikácií, ďalej len ‚CPCE‘) a poskytovatelia uvedení v článku 6 ods. I bodoch 1 a 2 loi n° 2004‑575 du 21 juin 2004 pour la confiance dans l’économie numérique (zákon č. 2004‑575 z 21. júna 2004 na podporu dôvery v digitálne hospodárstvo, ďalej len ‚zákon č. 2004‑575‘) a môžu získať aj ich kópie.“
18.      Podľa článku L. 621‑10‑2 CMF, ktorý sa uplatní v prejednávanom prípade:
„Na účely vyšetrovania zneužívania trhu… môžu vyšetrovatelia žiadať údaje, ktoré uchovávajú a spracúvajú telekomunikační operátori, za podmienok a s obmedzeniami, ktoré sú stanovené v článku L. 34‑1 [CPCE], a poskytovatelia uvedení v bodoch 1 a 2 odseku I článku 6 [zákona č. 2004‑575].
Na poskytnutie údajov uvedených v prvom odseku tohto článku je potrebné predchádzajúce povolenie kontrolóra žiadostí o poskytnutie údajov o pripojení.
…“
2.      CPCE
19.      V zmysle článku L. 34‑1 CPCE účinného v čase skutkových okolností:
„…
II.      Prevádzkovatelia elektronických komunikácií… vymažú alebo anonymizujú všetky záznamy o prenose údajov s výhradou ustanovení odseku III…
…
III.      Na účely vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov… možno úkony zamerané na vymazanie alebo anonymizáciu určitých kategórií technických údajov odložiť najdlhšie o jeden rok. …
…
VI.      Údaje uchovávané a spracovávané za podmienok stanovených v odsekoch III, IV a V sa týkajú výlučne identifikácie užívateľov služieb poskytovaných prevádzkovateľmi, technických vlastností komunikácie zabezpečovanej prevádzkovateľmi a polohy koncových zariadení.
V nijakom prípade sa nemôžu týkať obsahu prijatej alebo odoslanej korešpondencie alebo informácií konzultovaných v akejkoľvek forme v rámci tejto komunikácie.
…“
20.      Článok R. 10‑13 CPCE stanovoval:
„I.      V súlade s odsekom III článku L. 34‑1 prevádzkovatelia elektronických komunikácií na účely vyšetrovania, odhaľovania a stíhania trestných činov uchovávajú:
a)      informácie, ktoré umožňujú identifikovať užívateľa;
b)      údaje o použitých koncových komunikačných zariadeniach,
c)      technické vlastnosti, ako aj dátum, čas a dĺžku trvania každej komunikácie;
d)      údaje o vyžiadaných alebo použitých doplnkových službách a ich poskytovateľoch;
e)      údaje, ktoré umožňujú identifikovať jedného alebo viacerých adresátov komunikácie.
II.      V prípade telefonických činností prevádzkovateľ uchováva údaje spomenuté v odseku II a navyše údaje, ktoré umožnia identifikovať pôvod a polohu komunikácie.
III.      Údaje spomenuté v tomto článku sa uchovávajú jeden rok odo dňa ich zaznamenania.
…“
21.      Vnútroštátny súd spresňuje, že takými údajmi o pripojení sú údaje, ktoré boli vytvorené alebo spracované v dôsledku komunikácie a týkajú sa okolností komunikácie a používateľov služby, s vylúčením akýchkoľvek údajov o obsahu správ.
II.    Skutkový stav, spory vo veci samej a prejudiciálne otázky
22.      Skutkový stav, z ktorého vychádzajú tieto dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania, je v podstate zhodný.
23.      Uznesením z 22. mája 2014 bolo začaté trestné stíhanie vo veci skutkov kvalifikovaných ako trestný čin obchodovania s využitím dôverných informácií a trestný čin podielnictva.
24.      Autorité des marchés financiers (Úrad pre finančné trhy, Francúzsko; ďalej len „AMF“) zaslal prokuratúre 23. a 25. septembra 2015 oznámenie, ku ktorému boli pripojené listiny získané pri vyšetrovaní vedenom týmto orgánom, obsahujúce najmä osobné údaje týkajúce sa používania telefónnych liniek.
25.      Zamestnanci AMF pri získavaní údajov týkajúcich sa používania uvedených telefónnych liniek vychádzali z článku L. 621‑10 CMF.
26.      Na základe uvedeného oznámenia bolo vyšetrovanie troma doplňujúcimi uzneseniami z 29. septembra 2015, 22. decembra 2015 a 23. novembra 2016 rozšírené na určité cenné papiere a súvisiace finančné nástroje z dôvodu tých istých trestných činov a skutkov kvalifikovaných ako napomáhanie a navádzanie, korupcia a legalizácia príjmov z trestnej činnosti.
27.      VD a SR, ktorí boli z dôvodu skutkov súvisiacich s uvedenými cennými papiermi obvinení z trestného činu obchodovania s využitím dôverných informácií a trestného činu legalizácie príjmov z trestnej činnosti, vzniesli námietku neplatnosti, pričom navrhli vylúčiť procesné dokumenty z dôvodu, že boli porušené okrem iného články 7, 8, 11 a 52 Charty a článok 15 smernice 2002/58.
28.      Po tom, čo Chambre de l’instruction de la cour d’appel de Paris, 2e section (Vyšetrovacia komora Odvolacieho súdu Paríž, druhý senát, Francúzsko) rozsudkami z 20. decembra 2018 a zo 7. marca 2019 zamietla ich námietky, obvinení podali opravný prostriedok na Cour de cassation (Kasačný súd), ktorý kladie Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Vyplýva z článku 12 ods. 2 písm. a) a d) [smernice 2003/6] a z článku 23 ods. 2 písm. g) a h) [nariadenia č. 596/2014] s prihliadnutím na odôvodnenie 65 tohto nariadenia, vzhľadom na tajnú povahu prenesených informácií a veľký počet osôb, ktoré môžu byť potenciálne dotknuté, že vnútroštátny zákonodarca môže uložiť prevádzkovateľom elektronických komunikácií povinnosť dočasného, ale všeobecného uchovávania údajov o pripojení s cieľom umožniť správnemu orgánu spomenutému v článku 11 smernice a článku 22 nariadenia požadovať od prevádzkovateľa v prípade, keď sa vo vzťahu k určitým osobám objaví dôvodné podozrenie, že sa podieľajú na obchodovaní s využitím dôverných informácií alebo na manipulácii s trhom, existujúce záznamy o prenose údajov, keď existuje dôvodné podozrenie, že tieto záznamy súvisiace s predmetom vyšetrovania môžu byť dôležité na preukázanie existencie porušenia, a to najmä z dôvodu, že umožňujú spätne zistiť kontakty, ktoré dotknuté osoby nadviazali ešte predtým, ako sa objavili podozrenia?
2.      V prípade, že by Súdny dvor poskytol takú odpoveď, ktorá by viedla Cour de cassation (Kasačný súd) ku konštatovaniu, že francúzska právna úprava v oblasti uchovávania údajov o pripojení nie je v súlade s právom Únie, je možné dočasne zachovať účinky tejto právnej úpravy s cieľom zamedziť vzniku právnej neistoty a umožniť, aby sa predtým zozbierané a uchovávané údaje použili na jeden z cieľov sledovaných touto právnou úpravou?
3.      Môže vnútroštátny súd dočasne zachovať účinky právnej úpravy, ktorá umožňuje zamestnancom nezávislého správneho orgánu povereného vyšetrovaním vo veciach zneužívania trhu získať údaje o pripojení bez predchádzajúceho preskúmania zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu?“
III. Konanie na Súdnom dvore
29.      Návrhy na začatie prejudiciálneho konania boli doručené do kancelárie Súdneho dvora 24. júla 2020 a 20. augusta 2020.
30.      Písomné pripomienky predložili VD, SR, španielska, estónska, francúzska, írska, poľská a portugalská vláda, ako aj Európska komisia.
31.      Na pojednávaní, ktoré sa konalo 14. septembra 2021, sa zúčastnili VD, SR, francúzska, dánska, estónska, španielska a írska vláda, Európska komisia a Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov.
IV.    Analýza
A.      Úvodné úvahy
32.      Vnútroštátna právna úprava, ktorá je relevantná v týchto dvoch konaniach, bola predmetom určitých vnútroštátnych súdnych rozhodnutí, ktoré je vhodné spomenúť.
1.      Rozsudok Conseil constitutionnel (Ústavná rada, Francúzsko) z 21. júla 2017
33.      Vnútroštátny súd poukázal na to, že Conseil constitutionnel (Ústavná rada) rozsudkom z 21. júla 2017 vyhlásila prvý odsek článku L. 621‑10 CMF za protiústavný.(9)
34.      Conseil constitutionnel (Ústavná rada) však odložila účinky vyhlásenia protiústavnosti na 31. decembra 2018.
35.      Medzitým vnútroštátny zákonodarca vložil do CMF článok L. 621‑10‑2, ktorým zaviedol režim predchádzajúceho povolenia na získanie prístupu k údajom o pripojení, ktoré musí udeliť nezávislý správny orgán.
36.      Podľa vnútroštátneho súdu:
–      vzhľadom na odklad účinkov vyhlásenia protiústavnosti prvého odseku článku L. 621‑10 CMF, ktorý platil v čase skutkových okolností posudzovaných v konaniach vo veci samej, nemožno konštatovať, že uvedené ustanovenie je neplatné,(10)
–      napriek tomu toto ustanovenie v rozsahu, v akom nepodmieňovalo prístup k údajom o pripojení predchádzajúcim preskúmaním zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu, „nebol[o] v súlade s požiadavkami stanovenými v článkoch 7, 8 a 11 Charty…, ako ich vykladá [Súdny dvor]“(11).
37.      Za týchto okolností Cour de cassation (Kasačný súd) dospel k záveru, že „jediná otázka, ktorá zostáva, sa týka možnosti odkladu dôsledkov protiústavnosti článku L. 621‑10 [CMF] v čase“(12).
38.      Vnútroštátny súd sa teda nepýta na zlučiteľnosť článku L. 621‑10 CMF s právom Únie, ale – vychádzajúc z jeho nezlučiteľnosti s viacerými ustanoveniami Charty – chce len vedieť, či – tak ako to bolo vo vnútroštátnom práve v prípade účinkov vyhlásenia protiústavnosti uvedeného ustanovenia – je tiež možné z časového hľadiska odložiť právne účinky spojené s jeho nesúladom s právom Únie. To je predmetom tretej prejudiciálnej otázky.
2.      Rozsudok Conseil d’État (Štátna rada, Francúzsko) z 21. apríla 2021
39.      Po podaní týchto dvoch návrhov na začatie prejudiciálneho konania vydala Conseil d’État (Štátna rada) 21. apríla 2021 rozsudok(13) v konaní, v rámci ktorého bol podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, na základe ktorého bol vydaný rozsudok La Quadrature du Net.
40.      V uvedenom rozsudku Conseil d’État (Štátna rada) rozhodla, že vylúči uplatnenie článku L. 34‑1 CPCE, a nariadila vláde, aby v lehote šiestich mesiacov zrušila článok R. 10‑13 CPCE, keďže tieto ustanovenia náležite neobmedzujú ciele povinnosti všeobecného a nediferencovaného uchovávania údajov o prenose dát a polohe.(14)
41.      Conseil d’État (Štátna rada) rozhodovala o súlade vnútroštátnych predpisov, o ktoré ide v tomto prípade, so smernicou 2002/58. Podľa jej názoru z odpovede, ktorú Súdny dvor poskytol v rozsudku La Quadrature du Net, vyplýva, že tieto predpisy sa buď nemali uplatniť (écarter) v konaní vo veci samej (to sa týka článku L. 34‑1 CPCE),(15) alebo sa mali zrušiť (to sa týka článku R. 10‑13 CPCE).(16)
42.      Význam rozsudku La Quadrature du Net pre zodpovedanie prvej prejudiciálnej otázky položenej v týchto návrhoch na začatie prejudiciálneho konania je o to väčší, že v uvedenom rozsudku už bol zohľadnený – okrem iných ustanovení – článok R. 10‑13 CPCE,(17) ktorý je spolu s článkom L. 34‑I tohto CPCE kľúčovým ustanovením pri uplatňovaní článku L. 621‑10 CMF.
43.      Pripomínam, že zamestnanci správneho orgánu pri získavaní údajov týkajúcich sa používania telefónnych liniek osobami podozrivými zo spáchania trestných činov, ktorých sa týkalo vyšetrovanie vo veci možného zneužívania trhu, správne vychádzali z článku L. 621‑10 CMF.
3.      Stali sa návrhy na začatie prejudiciálneho konania bezpredmetnými?
44.      Ako som už uviedol, vnútroštátny súd sa pýta, či je sporná vnútroštátna právna úprava zlučiteľná so smernicou 2003/6 a s nariadením č. 596/2014, keďže oba tieto predpisy môžu poskytnúť osobitný základ na uloženie povinnosti uchovávať údaje, ktorý je odlišný od základu obsiahnutého v smernici 2002/58.
45.      Ak je to tak, domnievam sa, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa nestali bezpredmetnými, a to napriek prípadnému vplyvu vyššie uvedených rozsudkov francúzskych súdov na spomenutú vnútroštátnu právnu úpravu:
–      na jednej strane sa nedá vylúčiť, že článok R. 10‑13 CPCE môže mať podľa vnútroštátneho práva určitý vplyv na konania vo veci samej, o čom musí rozhodnúť vnútroštátny súd,
–      na druhej strane príkaz, ktorý Conseil d’État (Štátna rada) adresovala vláde, nielenže obsahuje povinnosť formálne zrušiť uvedené ustanovenie, ale je s ním spojený aj celý rad usmernení týkajúcich sa podmienok, ktoré musí spĺňať právna úprava, ktorá sa prijme namiesto právnej úpravy, ktorá sa má zrušiť.(18)
46.      Conseil d’État (Štátna rada) totiž nielenže uložila vláde povinnosť zrušiť článok R. 10‑13 CPCE v lehote šiestich mesiacov, ale jej výslovne nariadila, aby „obmedzila ciele sledované týmito článkami a upravila právne predpisy týkajúce sa uchovávania údajov o pripojení“(19).
47.      Rozhodnutie Súdneho dvora vo veci samej teda bude môcť byť užitočné pre vnútroštátny súd, keďže
–      smernica 2003/6 a nariadenie č. 596/2014 by mohli hypoteticky predstavovať samostatný základ na uchovávanie údajov o prenose dát, ktorý by bol odlišný od základu poskytovaného smernicou 2002/58,
–      zo smernice 2003/6 a z nariadenia č. 596/2014 by mohli vyplývať osobitné a konkrétne podmienky, pokiaľ ide o ciele uchovávania údajov.
B.      Prvá prejudiciálna otázka
48.      Prvá prejudiciálna otázka sa týka článku 12 ods. 2 písm. a) a d) smernice 2003/6 a článku 23 ods. 2 písm. g) a h) nariadenia č. 596/2014.
49.      Uvedené ustanovenia dovoľujú, aby príslušné správne orgány požadovali od prevádzkovateľov elektronických komunikácií (a prípadne od investičných spoločností, úverových inštitúcií alebo finančných inštitúcií) existujúce záznamy(20) o prenose údajov a telefónne záznamy, keď existuje dôvodné podozrenie, že došlo k porušeniu právnych predpisov spočívajúcich v zneužívaní trhu a takéto záznamy môžu byť dôležité na vyšetrenie tohto porušenia.
50.      Predpokladom, z ktorého vychádza vnútroštátny súd, je, že podmienkou prístupu k uvedeným záznamom je, aby „vnútroštátny zákonodarca… uloži[l] prevádzkovateľom elektronických komunikácií povinnosť dočasného, ale všeobecného uchovávania údajov o pripojení s cieľom umožniť správnemu orgánu… požadovať od prevádzkovateľa… existujúce záznamy o prenose údajov…, a to najmä z dôvodu, že umožňujú spätne zistiť kontakty, ktoré dotknuté osoby nadviazali ešte predtým, ako sa objavili podozrenia“.
51.      Pokiaľ ide o povinnosť všeobecne a nediferencovane uchovávať údaje o pripojení v iných oblastiach, než je oblasť národnej bezpečnosti (v rozsahu relevantnom pre tento prípad v oblasti boja proti zneužívaniu trhu), v celom rozsahu sa pritom uplatní judikatúra Súdneho dvora zhrnutá v rozsudku La Quadrature du Net.
1.      Nachádza sa v smernici 2003/6 a v nariadení č. 596/2014 samostatný právny základ na uloženie povinnosti uchovávať údaje?
52.      Je pravda, že judikatúra obsiahnutá v rozsudku La Quadrature du Net bola stanovená v súvislosti so smernicou 2002/58, zatiaľ čo predpismi, na ktoré Cour de cassation (Kasačný súd) poukazuje v tomto prípade, sú smernica 2093/6 a nariadenie č. 596/2014.
53.      Smernica 2002/58 však predstavuje referenčný predpis, pokiaľ ide – ako sa uvádza v jej názve – o „spracovávani[e] osobných údajov a ochran[u] súkromia v sektore elektronických komunikácií“.
54.      Tak smernica 2003/6 (ktorej vlastným predmetom sú obchodovanie s využitím dôverných informácií a manipulácia s trhom), ako aj nariadenie č. 596/2014 (týkajúce sa zneužívania trhu) zahŕňajú ustanovenia, ktoré sa – tak ako ustanovenia uvedené v prvej otázke položenej v prejednávaných návrhoch na začatie prejudiciálneho konania – týkajú spracúvania záznamov o prenose údajov.
55.      Uvedené predpisy sa preto – v tomto konkrétnom ohľade, ktorý sa riadi len ich účelom a predmetom – majú vykladať v rámci pravidiel zavedených smernicou 2002/58.
56.      Podľa môjho názoru to vyplýva z článku 12 ods. 2 písm. d) smernice 2003/6 a z článku 23 ods. 2 písm. g) a h) nariadenia č. 596/2014:
–      prvé z uvedených ustanovení sa týka práva „žiadať existujúce… záznamy o prenose údajov“(21),
–      písmeno g) odseku 2 článku 23 nariadenia č. 596/2014 sa vzťahuje na „existujúce záznamy telefonických konverzácií, záznamy elektronickej komunikácie alebo záznamy o prenose údajov, ktoré má k dispozícii investičná spoločnosť, úverová inštitúcia alebo finančná inštitúcia“(22),
–      napokon v písmene h) odseku 2 toho istého článku 23 je tiež použité slovné spojenie „existujúce záznamy o prenose údajov, ktoré má telekomunikačný operátor…“(23).
57.      Podľa môjho názoru žiadne z týchto ustanovení nepriznáva osobitné právomoci uchovávať údaje, ktoré by boli odlišné od právomocí stanovených v smernici 2002/58. Tieto ustanovenia len dovoľujú príslušným orgánom získať prístup k (existujúcim) údajom uchovávaným v súlade s predpisom, ktorý všeobecne upravuje spracúvanie uvedených osobných údajov v sektore elektronických komunikácií, teda so smernicou 2002/58.
58.      Článok 28 nariadenia č. 596/2014 (o výklad ktorého vnútroštátny súd navyše nežiada) tiež nemožno uviesť ako údajný samostatný právny základ na uloženie povinnosti uchovávať údaje v tejto oblasti.
59.      Uvedený článok, ktorý je nazvaný „Ochrana údajov“, opäť pokiaľ ide o „spracúvanie osobných údajov“:
–      potvrdzuje právo a zároveň povinnosť príslušných orgánov vykonávať „úlohy na účely tohto nariadenia v súlade s vnútroštátnymi zákonmi, inými právnymi predpismi alebo správnymi opatreniami, ktorými sa transponuje smernica 95/46/ES“,
–      nezahŕňa zmienku o povinnosti uchovávať údaje(24), ktorú majú prevádzkovatelia elektronických komunikácií, ale v súvislosti s ochranou údajov len odkazuje na smernicu 95/46(25).
60.      Skutočnosť, že smernica 2003/6 a nariadenie č. 596/2014 neupravujú povinnosť prevádzkovateľov elektronických komunikácií uchovávať údaje, je pochopiteľná, keďže uvedená smernica bola prijatá krátko po prijatí smernice 2002/58. Normotvorca Únie už mal k dispozícii túto poslednú uvedenú smernicu ako komplexný referenčný rámec na vymedzenie znakov uvedenej povinnosti (a výnimiek z nej), v dôsledku čoho nebola potrebná samostatná právna úprava týkajúca sa uchovávania údajov na účely boja proti zneužívaniu trhu.
61.      Preto treba výklad smernice 2002/58, ktorý podal Súdny dvor, prirodzene uplatniť aj na uchovávanie údajov, ktoré majú k dispozícii prevádzkovatelia elektronických komunikácií a ktoré môžu vyšetrovacie orgány použiť v rámci boja proti zneužívaniu trhu.
62.      „Existujúce záznamy“, ktoré sú spomenuté v smernici 2003/6 a v nariadení č. 596/2014, môžu byť len „legálne existujúce záznamy“, teda záznamy zhotovené v súlade so smernicou 2002/58. Práve táto smernica v práve Únie „stanovuje najmä harmonizáciu vnútroštátnych ustanovení požadovaných na zabezpečenie primeranej úrovne ochrany základných práv a slobôd, a najmä práva na súkromie a dôvernosť, z hľadiska spracúvania osobných údajov v elektronickom komunikačnom sektore“(26).
63.      Zákonnosť „existujúcich záznamov“ môže byť odôvodnená len v prípade, ak ich existencia v konečnom dôsledku vychádza z ustanovení smernice 2002/58.
64.      Francúzska vláda nesúhlasí s týmto prístupom. Tvrdí, že odpoveď Súdneho dvora sa musí obmedziť na výklad smernice 2003/6 a nariadenia č. 596/2014. Oba tieto predpisy implicitne dovoľujú členským štátom zaviesť povinnosť všeobecného a nediferencovaného uchovávania. V opačnom prípade by bol vážne narušený ich potrebný účinok.
65.      S tvrdeniami francúzskej vlády nesúhlasím, ale aj keby sa prijali, je nesporné, že na uvedené údajné „implicitné oprávnenie“ by sa stále uplatňovali podmienky, ktoré podľa judikatúry Súdneho dvora musia splniť členské štáty, keď využívajú možnosť uložiť povinnosť všeobecného a nediferencovaného uchovávania údajov v súlade so smernicou 2002/58.
66.      Inak povedané, ak by sa hypoteticky uznalo, že smernica 2003/6 a nariadenie č. 596/2014 poskytujú samostatný základ na uchovávanie údajov (čo nie je tak), pre toto uchovávanie by platili tie isté podmienky, ktoré by sa naň museli vzťahovať, ak by bolo založené na ktoromkoľvek inom právnom predpise Únie.
67.      Je to tak preto, lebo uvedené podmienky v konečnom dôsledku vyplývajú z ochrany základných práv zaručených Chartou, na rešpektovanie ktorých smernica 2003/6 a nariadenie č. 596/2014 odkazujú. Práve tieto práva spomenul Súdny dvor v judikatúre stanovenej v rozsudku La Quadrature du Net.
68.      Samotnej francúzskej vláde a ostatným účastníkom tohto konania sa nepodarilo vyhnúť odkazom na judikatúru obsiahnutú v poslednom uvedenom rozsudku. Niektorí z nich (ako napríklad portugalská vláda alebo Komisia) zdôraznili, že táto judikatúra poskytuje usmernenie na zodpovedanie týchto prejudiciálnych otázok, a iní (ako napríklad osobitne írska vláda) výslovne navrhli zmeniť ju.
69.      Diskusia, ktorú vyvolalo toto konanie, sa teda sústredila na to, či treba judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa zákonnosti všeobecného a nediferencovaného uchovávania údajov o prenose dát a polohe v oblasti elektronických komunikácií potvrdiť alebo zmeniť.
2.      Zákaz všeobecného a nediferencovaného uchovávania údajov o prenose dát a legislatívne opatrenia na ochranu národnej bezpečnosti alebo boj proti závažnej trestnej činnosti
70.      Ako som uviedol v návrhoch Commissioner of the Garda Síochána a SpaceNet a Telekom Deutschland, ktoré prednášam v tento istý deň, nepovažujem za relevantné zmeniť judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa článku 15 ods. 1 smernice 2002/58.
71.      V tejto súvislosti nevyhnutné prvky na zodpovedanie otázok vnútroštátneho súdu podľa môjho názoru vyplývajú priamo z judikatúry Súdneho dvora, ktorá bola zhrnutá v rozsudku La Quadrature du Net.
72.      V prvom rade teda musím pripomenúť judikatúru, ktorú Súdny dvor stanovil v uvedenom rozsudku, v ktorého bode 168 je táto judikatúra zhrnutá takto:
„Článok 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty sa má vykladať v tom zmysle, že bráni legislatívnym opatreniam, ktoré na účely uvedené v tomto článku 15 ods. 1 stanovujú preventívne všeobecné a nediferencované uchovávanie údajov o prenose dát a polohe. Naopak, uvedený článok 15 ods. 1 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty nebráni legislatívnym opatreniam, ktoré:
–      umožňujú na účely ochrany národnej bezpečnosti nariadiť poskytovateľom elektronických komunikačných služieb, aby vykonali všeobecné a nediferencované uchovávanie údajov o prenose dát a polohe v situáciách, keď dotknutý členský štát čelí vážnej hrozbe pre národnú bezpečnosť, ktorá sa javí ako skutočná a aktuálna alebo predvídateľná, ak rozhodnutie, ktorým sa vydáva takýto príkaz, môže byť účinne preskúmané zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu, ktorého rozhodnutie má záväzný účinok, pričom cieľom tohto preskúmania je overiť existenciu jednej z týchto situácií a dodržanie podmienok a záruk, ktoré musia byť stanovené, a ak uvedený príkaz možno vydať len na časovo obmedzené obdobie, ktoré je striktne nevyhnutné, s možnosťou jeho predĺženia v prípade pretrvávania takejto hrozby,
–      stanovujú na účely ochrany národnej bezpečnosti, boja proti závažnej trestnej činnosti a predchádzania vážnym hrozbám pre verejnú bezpečnosť cielené uchovávanie údajov o prenose dát a polohe, ktoré je vymedzené na základe objektívnych a nediskriminačných faktorov, podľa kategórií dotknutých osôb alebo prostredníctvom geografického kritéria, na časovo obmedzené obdobie, ktoré je striktne nevyhnutné, s možnosťou jeho predĺženia,
–      stanovujú na účely ochrany národnej bezpečnosti, boja proti závažnej trestnej činnosti a predchádzania vážnym hrozbám pre verejnú bezpečnosť všeobecné a nediferencované uchovávanie IP adries pridelených zdroju spojenia na časovo obmedzené obdobie, ktoré je striktne nevyhnutné,
–      stanovujú na účely ochrany národnej bezpečnosti, boja proti trestnej činnosti a ochrany verejnej bezpečnosti všeobecné a nediferencované uchovávanie údajov týkajúcich sa občianskej totožnosti používateľov elektronických komunikačných prostriedkov, a
–      umožňujú na účely boja proti závažnej trestnej činnosti a a fortiori ochrany národnej bezpečnosti nariadiť prostredníctvom rozhodnutia príslušného orgánu, ktoré podlieha účinnému súdnemu preskúmaniu, poskytovateľom elektronických komunikačných služieb, aby urýchlene uchovali na potrebný čas údaje o prenose dát a polohe, ktoré majú k dispozícii,
pokiaľ tieto opatrenia prostredníctvom jasných a presných pravidiel zabezpečujú, že uchovávanie dotknutých údajov podlieha dodržiavaniu príslušných hmotnoprávnych a procesných podmienok a že dotknuté osoby majú účinné záruky proti rizikám zneužitia.“
73.      Ústrednou myšlienkou judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa smernice 2002/58 je, že používatelia elektronických komunikačných prostriedkov majú v zásade právo očakávať, že ich komunikácia a s ňou súvisiace údaje zostanú v prípade chýbajúceho súhlasu z ich strany anonymizované a nebudú môcť byť predmetom zaznamenania.(27)
74.      Článok 15 ods. 1 smernice 2002/58 pripúšťa výnimky z povinnosti zaručiť dôvernosť. V rozsudku La Quadrature du Net sa podrobne skúma súlad uvedených výnimiek so základnými právami, ktorých výkon môže byť dotknutý.(28)
75.      Všeobecné a nediferencované uchovávanie údajov o prenose dát by podľa Súdneho dvora mohlo byť odôvodnené len cieľom ochrany národnej bezpečnosti, ktorého význam „presahuje význam ostatných cieľov uvedených v článku 15 ods. 1 smernice 2002/58“(29).
76.      V uvedenom prípade (národná bezpečnosť) Súdny dvor rozhodol, že spomenuté ustanovenie v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty „v zásade nebráni legislatívnemu opatreniu, ktoré príslušným orgánom dovoľuje nariadiť poskytovateľom elektronických komunikačných služieb, aby počas obmedzeného obdobia uchovávali údaje o prenose dát a polohe všetkých používateľov elektronických komunikačných prostriedkov, ak existujú dostatočne konkrétne okolnosti na to, aby bolo možné domnievať sa, že dotknutý členský štát čelí… vážnej hrozbe pre národnú bezpečnosť…, [ktorá] sa javí ako skutočná a aktuálna alebo predvídateľná“(30).
77.      Súdny dvor sa osobitne domnieva, že „cieľ ochrany národnej bezpečnosti“ „zahŕňa prevenciu a potláčanie aktivít, ktoré môžu vážne destabilizovať základné politické, ústavné, hospodárske alebo sociálne štruktúry krajiny a najmä priamo ohroziť spoločnosť, obyvateľstvo alebo samotný štát“(31).
78.      Zmysel rozsudku La Quadrature du Net by však nebol dodržaný, ak by sa konštatovania týkajúce sa národnej bezpečnosti, ktoré sú v ňom uvedené, mohli uplatniť aj na – dokonca závažné – trestné činy, ktoré nesmerujú proti nej, ale proti verejnej bezpečnosti alebo iným právom chráneným záujmom.
79.      Súdny dvor preto dôsledne odlíšil vnútroštátne legislatívne opatrenia, ktoré stanovujú preventívne, všeobecné a nediferencované uchovávanie údajov o prenose dát a polohe na účely ochrany národnej bezpečnosti (body 134 až 139 rozsudku La Quadrature du Net), od vnútroštátnych legislatívnych opatrení, ktoré sa týkajú boja proti trestnej činnosti a ochrany verejnej bezpečnosti (body 140 až 151 uvedeného rozsudku). Tieto dve kategórie opatrení nemôžu mať rovnaký dosah, keďže v opačnom prípade by uvedené odlíšenie nemalo nijaký zmysel.
80.      Pripomínam, že nástroje na uchovávanie údajov o prenose dát a polohe na účely boja proti závažnej trestnej činnosti sú opísané v bodoch 140 až 151 rozsudku La Quadrature du Net. K týmto nástrojom treba – na rovnaké účely – pridať tie, ktoré dovoľujú preventívne uchovávanie IP adries a údajov týkajúcich sa občianskej totožnosti osoby (body 152 až 159 uvedeného rozsudku), ako aj „urýchlené uchovanie“ údajov o prenose dát a polohe (body 160 až 166 spomenutého rozsudku).
81.      Je nepochybné, že zneužívanie trhu je zvlášť nežiaduce, lebo „poškodzuje integritu finančných trhov a dôveru verejnosti v cenné papiere a deriváty“. V tej istej miere ho možno podľa konkrétneho prípadu kvalifikovať ako trestný čin a v najzávažnejších prípadoch ako závažný trestný čin.(32)
82.      Z tohto dôvodu je v prílohe I nariadenia (EÚ) 2016/794(33), ktoré odkazuje na vzájomnú spoluprácu medzi príslušnými orgánmi členských štátov pri predchádzaní a boji proti závažnej trestnej činnosti, ktorá sa týka dvoch alebo viacerých členských štátov alebo zasahuje do spoločného záujmu, na ktorý sa vzťahuje politika Únie, pod uvedený pojem – spolu s inými nežiaducimi konaniami – zaradené „obchodovanie s využitím dôverných informácií a manipulácia s finančným trhom“.
83.      Zneužívanie trhu má však rovnakú povahu – prípadne aj závažného – trestného činu, akú môžu mať mnohé iné protiprávne konania, ktoré sa dotýkajú dôležitých verejných záujmov a politík Únie. V prílohe I nariadenia 2016/794 sú okrem iných príkladov závažnej trestnej činnosti vymenované obchodovanie s omamnými a psychotropnými látkami; legalizácia príjmov z trestnej činnosti; nelegálne prevádzačstvo imigrantov; obchodovanie s ľuďmi; únos, obmedzovanie osobnej slobody a branie rukojemníka; trestné činy poškodzujúce finančné záujmy Únie; falšovanie, pozmeňovanie výrobkov vrátane konaní porušujúcich práva duševného vlastníctva alebo ich distribúcia; počítačová kriminalita, korupcia a trestné činy proti životnému prostrediu vrátane znečisťovania mora z lodí.
84.      Verejné záujmy chránené vymedzením niektorých z uvedených konaní ako trestných činov môžu mať rovnaký alebo väčší význam ako záujmy chránené sankcionovaním zneužívania trhu. To však neznamená, že také konania predstavujú hrozbu pre národnú bezpečnosť v zmysle rozsudku La Quadrature du Net.(34)
85.      Ako Komisia uviedla na pojednávaní, ciele smernice 2003/6 a nariadenia č. 596/2014 smerujú k dosiahnutiu vnútorného trhu (najmä v odvetví finančných trhov), ale nie k ochrane národnej bezpečnosti.(35)
86.      Ak by sa slovné spojenie „hrozba pre národnú bezpečnosť“ rozšírilo na trestné činy zneužívania trhu, umožnilo by to postupovať rovnako v prípade mnohých iných porušení verejných záujmov, ktoré sú nemenej dôležité, ale ktoré by trestný súd ťažko zaradil pod uvedený pojem, ktorý je oveľa užší. Ak by to Súdny dvor umožnil, starostlivá rovnováha, na ktorej spočíva rozsudok La Quadrature du Net, by bola zbytočná.
87.      V konečnom dôsledku „existujúce“ záznamy, ktoré sú spomenuté v článku 12 ods. 2 písm. d) smernice 2003/6 a v článku 23 ods. 2 písm. g) a h) nariadenia č. 596/2914, môžu byť len záznamy, ktoré smernica 2002/58 podľa výkladu, ktorý podal Súdny dvor, dovoľuje uchovávať na účely boja proti závažnej trestnej činnosti a ochrany verejnej bezpečnosti. V žiadnom prípade ich nemožno stavať na úroveň záznamov, ktoré sa preventívne, všeobecne a nediferencovane uchovávajú na účely ochrany národnej bezpečnosti.
C.      Druhá prejudiciálna otázka
88.      Vnútroštátny súd sa druhou prejudiciálnou otázkou pýta, či v prípade, ak by francúzska právna úprava týkajúca sa uchovávania údajov o pripojení nebola zlučiteľná s právom Únie, možno dočasne zachovať jej účinky.
89.      Vnútroštátny súd nemohol vzhľadom na dátum podania svojich návrhov na začatie prejudiciálneho konania vziať do úvahy, že odpoveď na jeho otázky sa nachádza v rozsudku La Quadrature du Net (zo 6. októbra 2020) (najmä v jeho bodoch 213 až 228), ktorý v tomto smere zodpovedal tradičnej judikatúre.
90.      Podľa Súdneho dvora, ak bolo zistené porušenie článku 15 ods. 1 smernice 2002/58 v spojení s článkami 7, 8 a 11, ako aj s článkom 52 ods. 1 Charty, „vnútroštátny súd… nemôže uplatniť ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré ho oprávňuje obmedziť časové účinky vyhlásenia protiprávnosti, ktoré mu prislúcha urobiť podľa tohto práva, pokiaľ ide o vnútroštátnu právnu úpravu dotknut[ú] vo veci samej“(36).
91.      Je to tak z dôvodu, že „iba Súdny dvor môže výnimočne a z naliehavých dôvodov právnej istoty priznať dočasné pozastavenie účinku vylúčenia vyplývajúceho z právneho predpisu Únie vo vzťahu k vnútroštátnemu právu, ktoré je v rozpore s týmto predpisom“(37). „Takéto obmedzenie časových účinkov výkladu tohto práva poskytnutého Súdnym dvorom možno pripustiť len v samotnom rozsudku, ktorým sa rozhoduje o požadovanom výklade“(38), k čomu v rozsudku z 8. apríla 2014, Digital Rights Ireland a i.(39) nedošlo.
92.      Ak teda Súdny dvor nepovažoval za relevantné obmedziť časové účinky výkladu smernice 2002/58, ktorý poskytol, vnútroštátny súd nemôže rozhodnúť o predĺžení účinnosti vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá je nezlučiteľná s ustanoveniami práva Únie, ktoré – ako v prípade smernice 2003/6 a nariadenia č. 596/2014 – treba vykladať so zreteľom na prvú uvedenú smernicu.
D.      Tretia prejudiciálna otázka
93.      Cour de Cassation (Kasačný súd) sa – v tom istom zmysle, v akom je sformulovaná predchádzajúca prejudiciálna otázka – svojou treťou prejudiciálnou otázkou pýta, či vnútroštátny súd môže dočasne zachovať účinky právnej úpravy, „ktorá umožňuje zamestnancom nezávislého správneho orgánu povereného vyšetrovaním vo veciach zneužívania trhu získať údaje o pripojení bez predchádzajúceho preskúmania zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu“.
94.      Predpokladom, z ktorého vychádza táto otázka, opäť je, že uvedená právna úprava je ako taká nezlučiteľná s právom Únie.(40) Samotný vnútroštátny súd v tejto súvislosti uvádza, že aj keď je AMF nezávislým správnym orgánom, „možnosť jeho vyšetrovateľov získať údaje o pripojení bez predchádzajúceho preskúmania zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu nebola v súlade s požiadavkami stanovenými v článkoch 7, 8 a 11 Charty…, ako ich vykladá [Súdny dvor]“(41).
95.      To isté riešenie vyplýva z rozsudku Súdneho dvora z 2. marca 2021, Prokuratuur (Podmienky prístupu k údajom o elektronickej komunikácii)(42), v ktorého bode 51 a nasl. sa zdôrazňuje, že prístup príslušných vnútroštátnych orgánov k uchovávaným údajom musí podliehať predchádzajúcemu preskúmaniu zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu, ktorý má postavenie „tretej osoby“ vo vzťahu k orgánu, ktorý žiada o prístup k týmto údajom.
96.      Za týchto podmienok treba na tretiu prejudiciálnu otázku odpovedať rovnako ako na druhú prejudiciálnu otázku.
V.      Návrh
97.      Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré mu položil Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), takto:
1.      Článok 12 ods. 2 písm. a) a d) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES z 28. januára 2003 o obchodovaní s využitím dôverných informácií a o manipulácii s trhom (zneužívanie trhu) a článok 23 ods. 2 písm. g) a h) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 596/2014 zo 16. apríla 2014 o zneužívaní trhu (nariadenie o zneužívaní trhu) a o zrušení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES a smerníc Komisie 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá ukladá prevádzkovateľom elektronických komunikácií povinnosť všeobecne a nediferencovane uchovávať údaje o prenose dát v rámci vyšetrovania obchodovania s využitím dôverných informácií alebo manipulácie s trhom a zneužívania trhu.
2.      Vnútroštátny súd nemôže obmedziť časové účinky nezlučiteľnosti vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá ukladá poskytovateľom elektronických komunikačných služieb povinnosť všeobecného a nediferencovaného uchovávania údajov o prenose dát, ktorá je nezlučiteľná s článkom 15 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002 týkajúcej sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách) v spojení s článkami 7, 8 a 11 a s článkom 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie, a ktorá umožňuje správnemu orgánu poverenému vyšetrovaním vo veciach zneužívania trhu získať údaje o pripojení bez predchádzajúceho preskúmania zo strany súdu alebo nezávislého správneho orgánu, s právom Únie.
1      Jazyk prednesu: španielčina.
2      Ďalej len „návrhy SpaceNet a Telekom Deutschland“ a „návrhy Commissioner of the Garda Síochána“.
3      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 12. júla 2002 týkajúca sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách) (Ú. v. ES L 201, 2002, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514).
4      Rozsudok zo 6. októbra 2020, La Quadrature du Net a i. (C‑511/18, C‑512/18 a C‑520/18, EU:C:2020:791; ďalej len „rozsudok La Quadrature du Net“).
5      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 28. januára 2003 o obchodovaní s využitím dôverných informácií a o manipulácii s trhom (zneužívanie trhu) (Ú. v. EÚ L 96, 2003, s. 16; Mim. vyd. 06/004, s. 367).
6      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady zo 16. apríla 2014 o zneužívaní trhu (nariadenie o zneužívaní trhu) a o zrušení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES a smerníc Komisie 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 1).
7      V tomto prípade sú podľa všetkého vylúčené údaje o polohe, aj keď hranica medzi týmito dvoma kategóriami údajov nie je celkom jednoznačná.
8      Pojem zneužívanie trhu v širšom zmysle, ktorý budem používať v týchto návrhoch, zahŕňa „neoprávnené konanie na finančných trhoch a na účely tohto nariadenia by sa mal chápať tak, že pozostáva z obchodovania s využitím dôverných informácií, neoprávneného zverejňovania dôverných informácií a manipulácie s trhom“ (odôvodnenie 7 nariadenia č. 596/2014).
9      Conseil constitutionnel (Ústavná rada) konštatovala, že postup, akým AMF získava prístup k údajom o pripojení, nie je v súlade s právom na ochranu súkromia, ktoré je chránené článkom 2 Deklarácie práv človeka a občana.
10      Bod 28 návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑339/20 a bod 43 návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑397/20.
11      Tamže.
12      Body 29 a 44 príslušných návrhov na začatie prejudiciálneho konania.
13      Rozsudok č. 393099 (ECLI:FR:CEASS:2021:393099.20210421). Je logické, že v rámci tejto veci sa nemôžem vyjadriť k obsahu uvedeného rozsudku, pokiaľ ide o súlad niektorých jeho častí alebo výrokov (najmä tých, ktoré sa týkajú prístupu k údajom uchovávaným z dôvodu národnej bezpečnosti na iné ciele) s právom Únie alebo o výklad rozsudku La Quadrature du Net, ktorý je v ňom podaný. Na pojednávaní Komisia uviedla, že zvažuje, či je namieste nejako reagovať na uvedený rozsudok, pričom zatiaľ o tom nerozhodla.
14      Na základe výzvy Súdneho dvora mali účastníci konania príležitosť vyjadriť sa k tomuto rozsudku v priebehu pojednávania.
15      Bod 58 rozsudku Conseil d’État (Štátna rada).
16      Článok 2 výroku rozsudku Conseil d’État (Štátna rada).
17      Rozsudok La Quadrature du Net, bod 70: „Pokiaľ ide o článok R. 10‑13 CPCE a v ňom stanovenú povinnosť všeobecného a nediferencovaného uchovávania údajov týkajúcich sa komunikácií, vnútroštátny súd… poznamenáva, že takéto uchovávanie umožňuje súdnym orgánom získať prístup k údajom týkajúcim sa komunikácií, ktoré jednotlivec vykonal skôr, než sa stal podozrivým zo spáchania trestného činu, takže takéto uchovávanie je bezkonkurenčne užitočné pre vyšetrovanie, odhaľovanie a stíhanie trestných činov.“
18      Na pojednávaní francúzska vláda oznámila, že bol prijatý loi n° 2021‑998 du 30 juillet 2021 relative à la prévention d’actes de terrorisme et au renseignement (zákon č. 2021/998 z 30. júla 2021 o predchádzaní teroristickým činom a o spravodajských službách) (JORF č. 176 z 31. júla 2021). Článkom 17 tohto zákona sa mení článok L. 34‑1 CPCE. Neskorší dekrét má určiť „podľa činnosti prevádzkovateľov a povahy komunikácií informácie a kategórie údajov uchovávaných na základe [zmenených bodov] IIa a III“ článku L. 34 CPCE“.
19      Bod 59 rozsudku Conseil d’État (Štátna rada). Ako vyplýva z článku 1 výroku uvedeného rozsudku, požadovaná úprava musí konkrétne stanoviť „pravidelné preskúmavanie existencie vážnej hrozby pre národnú bezpečnosť, ktorá je skutočná a aktuálna alebo predvídateľná“.
20      Podľa článku 3 nariadenia č. 596/2014 sú „záznamy o prenose údajov“ záznamy o prenose údajov v zmysle článku 2 druhého pododseku písm. b) smernice 2002/58, teda „akékoľvek údaje spracovávané na účely prenosu správy v elektronickej komunikačnej sieti alebo na účely fakturácie prenosu“.
21      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
22      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
23      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
24      Stanovuje však päťročnú dobu ich uchovávania.
25      Táto smernica bola zrušená nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1). Považujem za potrebné pripomenúť, že Súdny dvor v bode 210 rozsudku La Quadrature du Net rozhodol, že „… právomoc, ktorú členským štátom priznáva článok 23 ods. 1 nariadenia 2016/679, [možno] vykonávať, podobne ako to platí v prípade článku 15 ods. 1 smernice 2002/58, len pri dodržaní požiadavky proporcionality, podľa ktorej výnimky a obmedzenia v súvislosti s ochranou osobných údajov nesmú pôsobiť nad rámec toho, čo je prísne nevyhnutné (pozri analogicky, pokiaľ ide o smernicu 95/46, rozsudok zo 7. novembra 2013, IPI, C‑473/12, EU:C:2013:715, bod 39 a citovanú judikatúru)“.
26      Rozsudok La Quadrature du Net, bod 91.
27      Rozsudok La Quadrature du Net, bod 109.
28      Tamže, body 111 až 133.
29      Tamže, bod 136.
30      Tamže, bod 137 (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Súdny dvor ďalej uvádza, že je to tak, „aj keď sa takéto opatrenie uplatňuje nediferencovane na všetkých používateľov elektronických komunikačných prostriedkov bez toho, aby bola na prvý pohľad zrejmá spojitosť… medzi nimi a hrozbou pre národnú bezpečnosť tohto členského štátu“, pričom v takom prípade treba „vychádzať z predpokladu, že takúto spojitosť môže vytvárať už samotná existencia takejto hrozby“ (tamže).
31      Rozsudok La Quadrature du Net, bod 135. Je pravda, že – ako zdôrazňujem v bode 39 návrhov SpaceNet a Telekom Deutschland – tieto požiadavky zavádzajú prísnejšie a striktnejšie pravidlá než tie, ktoré vyplývajú z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva (ESĽP) týkajúcej sa článku 8 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Článok 52 bod 3 in fine Charty to, samozrejme, pripúšťa. Tým nie je dotknutá skutočnosť, že – ako uvádzam v bode 40 spomenutých návrhov – judikatúra, ktorú ESĽP stanovil vo svojich rozsudkoch z 25. mája 2021, Big Brother Watch a i. v. Spojené kráľovstvo (CE:ECHR:2021:0525JUD005817013), a Centrum för rättvisa v. Švédsko (CE:ECHR:2021:0525JUD003525208), ako aj v rozsudku zo 4. decembra 2015, Zacharov v. Rusko (CE:ECHR:2015:1204JUD004714306), sa týka prípadov, ktoré nie sú porovnateľné s prípadmi, o ktoré ide v prejednávaných návrhoch na začatie prejudiciálneho konania. O týchto návrhoch treba v konečnom dôsledku rozhodnúť na základe uplatnenia vnútroštátnych predpisov, v prípade ktorých sa predpokladá, že sú v súlade s vyčerpávajúcou úpravou smernice 2002/58, ako ju vykladá Súdny dvor.
32      Pozri smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2014/57/EÚ zo 16. apríla 2014 o trestných sankciách za zneužívanie trhu (smernica o zneužívaní trhu) (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 179).
33      Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 11. mája 2016 o Agentúre Európskej únie pre spoluprácu v oblasti presadzovania práva (Europol), ktorým sa nahrádzajú a zrušujú rozhodnutia Rady 2009/371/SVV, 2009/934/SVV, 2009/935/SVV, 2009/936/SVV a 2009/968/SVV (Ú. v. EÚ L 135, 2016, s. 53).
34      Pokiaľ ide o možnosť zaviesť tertium genus trestných činov na rozhraní národnej bezpečnosti a závažnej trestnej činnosti, odkazujem na body 51 a 52 návrhov, ktoré prednášam vo veci Commissioner of the Garda Síochána.
35      Obhajca VD vo svojom ústnom prednese z kritickejšieho hľadiska pripomenul, že národná bezpečnosť bola spojená s mnohými kategóriami trestných činov v totalitných politických systémoch, ktoré všade nachádzajú hrozby pre štátnu bezpečnosť.
36      Rozsudok La Quadrature du Net, bod 220.
37      Tamže, bod 216.
38      Tamže.
39      Veci C‑293/12 a C‑594/12 (EU:C:2014:238).
40      Ako som už pripomenul, Conseil Constitutionel (Ústavná rada) určila, že článok L. 621‑10 CMF je neplatný. V rôznych častiach rozsudku Conseil d’État (Štátna rada) z 21. apríla 2021 sa uznáva, že prístupu k údajom musí predchádzať súdne preskúmanie alebo preskúmanie zo strany nezávislého orgánu, ktorého rozhodnutie má záväzný účinok.
41      Body 28 a 43 príslušných návrhov na začatie prejudiciálneho konania. Judikatúra, ktorú cituje vnútroštátny súd, je založená na rozsudku z 21. decembra 2016, Tele2 Sverige a Watson a i. (C‑203/15 a C‑698/15, EU:C:2016:970, bod 120).
42      Vec C‑746/18, EU:C:2021:152.