62022CJ0633_RES
Cauza C‑633/22
Real Madrid Club de FútbolșiAE
împotriva
EE și Société Éditrice du Monde SA
[cerere de decizie preliminară formulată de Cour de cassation (Franța)]
Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 4 octombrie 2024
„Trimitere preliminară – Spațiul de libertate, securitate și justiție – Cooperarea judiciară în materie civilă – Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială – Regulamentul (CE) nr. 44/2001 – Articolele 34 și 45 – Recunoașterea și executarea hotărârilor – Revocarea unei hotărâri de încuviințare a executării unor hotărâri – Motive de refuz – Ordinea publică a statului membru solicitat – Obligarea unui ziar și a unuia dintre jurnaliștii săi la plata de daune interese pentru atingerea adusă reputației unui club sportiv – Daune interese – Articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Libertatea presei”
Cooperarea judiciară în materie civilă – Competența judiciară și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială – Regulamentul nr. 44/2001 – Recunoașterea și executarea hotărârilor – Motive de refuz – Încălcarea ordinii publice a statului solicitat – Conținut – Obligarea unui ziar și a unuia dintre jurnaliștii săi la plata de daune interese pentru atingerea adusă reputației unui club sportiv – Libertatea de exprimare – Libertatea presei – Încălcare vădită – Includere
[Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 11 și art. 51 alin. (1); Regulamentul nr. 44/2001 al Consiliului, art. 34 pct. 1 și art. 43-45]
(a se vedea punctele 41-44, 49, 50, 53-61, 66, 67, 70, 73 și 74 și dispozitivul)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Cour de cassation (Curtea de Casație, Franța), Curtea, reunită în Marea Cameră, se pronunță cu privire la recurgerea la clauza de ordine publică pentru a refuza executarea unei hotărâri pronunțate de o instanță a unui stat membru care încalcă libertatea presei.
În decembrie 2006, ziarul Le Monde a publicat un articol, redactat de EE, jurnalist salariat al acestui ziar, în care se afirma că Real Madrid Club de Fútbol (denumit în continuare „Real Madrid”) și Fútbol Club Barcelona au recurs la serviciile unui promotor al unei rețele de dopaj din lumea ciclismului. Numeroase mijloace de informare în masă, în special spaniole, au preluat acest articol. În aceeași lună, ziarul Le Monde a publicat, fără comentarii, o scrisoare de dezmințire pe care i‑o transmisese Real Madrid.
În mai 2007, Real Madrid și AE, un membru al echipei sale medicale, au sesizat o instanță spaniolă de prim grad cu o acțiune în răspundere pentru atingerea adusă onoarei împotriva Société Éditrice du Monde și a lui EE. Instanța menționată, pe de o parte, i‑a obligat pe aceștia din urmă să plătească, cu titlu de reparare a prejudiciului moral suferit, către Real Madrid suma de 300000 de euro și către AE o sumă de 30000 de euro și, pe de altă parte, a dispus publicarea acestei hotărâri în ziarul Le Monde, precum și într‑un ziar spaniol. Această hotărâre a fost confirmată în a doua instanță, iar recursul formulat împotriva sa a fost respins de Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania).
În anul 2014, prin două ordonanțe, instanța spaniolă de prim grad a dispus executarea acestei hotărâri a Curții Supreme, precum și plata, pe lângă sumele menționate cu titlu de creanță principală, a sumei de 90000 de euro în favoarea Real Madrid și a sumei de 3000 de euro în favoarea AE, cu titlu de dobânzi și cheltuieli.
Această hotărâre și aceste ordonanțe au fost declarate executorii în Franța de către tribunal de grande instance de Paris (Tribunalul de Mare Instanță din Paris, Franța). Cu toate acestea, cour d’appel de Paris (Curtea de Apel din Paris, Franța) a infirmat aceste declarații pentru motivul că executarea obligațiilor încălca în mod inacceptabil ordinea publică internațională franceză, în măsura în care aducea atingere libertății de exprimare.
Sesizată cu un recurs de Real Madrid și AE, Cour de cassation (Curtea de Casație) ridică problema condițiilor în care executarea unei hotărâri prin care, precum în speță, o societate care editează un ziar și unul dintre jurnaliștii săi sunt obligați la plata de daune interese pentru repararea unui prejudiciu moral trebuie refuzată, în temeiul Regulamentului Bruxelles I (
1
), pentru motivul că aceasta constituie o încălcare vădită a libertății presei, consacrată la articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”).
Aprecierea Curții
Cu titlu introductiv, Curtea amintește caracterul excepțional al recurgerii la clauza de ordine publică prevăzută la articolul 34 punctul 1 din Regulamentul Bruxelles I, care nu poate fi admisă decât în ipoteza în care recunoașterea sau executarea unei hotărâri străine ar încălca în mod inacceptabil ordinea juridică a statului membru solicitat, în măsura în care ar aduce atingere unui principiu fundamental fie al dreptului intern al acestui stat membru, fie al dreptului Uniunii. În această privință, revine instanței naționale sarcina de a asigura cu aceeași eficacitate protecția drepturilor stabilite de ordinea juridică națională și cea a drepturilor conferite de ordinea juridică a Uniunii.
Aceasta este situația în special în ceea ce privește drepturile fundamentale consacrate de cartă, pe care o instanță națională trebuie să le respecte atunci când aplică Regulamentul Bruxelles I și, prin urmare, pune în aplicare dreptul Uniunii (
2
). Cu toate acestea, având în vedere importanța fundamentală a principiului încrederii reciproce, în cadrul acestei puneri în aplicare, statele membre pot fi obligate să prezume respectarea drepturilor fundamentale de către celelalte state membre, în afara unor cazuri excepționale. Prin urmare, numai în ipoteza în care executarea unei hotărâri în statul membru solicitat ar avea ca efect o încălcare vădită a unui drept fundamental, astfel cum este consacrat de cartă, executarea acestei hotărâri trebuie refuzată sau, după caz, revocată încuviințarea executării acesteia.
În ceea ce privește libertatea de exprimare în special, Curtea precizează că ea constituie unul dintre fundamentele esențiale ale unei societăți democratice și pluraliste, care face parte dintre valorile pe care se întemeiază Uniunea, în conformitate cu articolul 2 TUE. Ingerințele în libertatea de exprimare, așa cum sunt cele privind jurnaliștii, precum și editorii și organele de presă, trebuie, așadar, să fie limitate la strictul necesar.
De asemenea, reiese din jurisprudența constantă a Curții Europene a Drepturilor Omului că CEDO (
3
) nu lasă nicidecum loc pentru restricții privind libertatea de exprimare în special în domeniul chestiunilor de interes general (
4
), din care fac parte chestiunile legate de sportul profesionist. În acest context, trebuie să se acorde o importanță deosebită interesului societății democratice de a asigura și de a menține libertatea presei atunci când trebuie să se stabilească dacă ingerința în cauză este proporțională cu scopul legitim urmărit. Astfel, orice hotărâre prin care se acordă daune interese pentru o atingere adusă reputației trebuie să prezinte un raport rezonabil de proporționalitate între suma acordată și atingerea respectivă.
În acest sens, trebuie să se facă distincție între obligarea la plata de daune interese în favoarea unei persoane juridice și cea în favoarea unei persoane fizice, o atingere adusă reputației unei persoane fizice putând avea repercusiuni asupra demnității acesteia din urmă, în timp ce reputația unei persoane juridice este lipsită de această dimensiune morală. În ceea ce privește caracterul proporțional al unei sancțiuni, orice restrângere nejustificată a libertății de exprimare implică riscul de a împiedica sau de a paraliza, în viitor, acoperirea mediatică a unor chestiuni similare. În special, potrivit jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului, trebuie să se dea dovadă de cea mai mare prudență atunci când măsurile sau sancțiunile adoptate sunt de natură să descurajeze presa să participe la dezbaterea unor chestiuni care prezintă un interes general legitim și să aibă, așadar, un efect disuasiv asupra exercitării libertății presei în privința unor astfel de chestiuni.
Pe baza acestor considerații, Curtea concluzionează că executarea unei hotărâri prin care un ziar și unul dintre jurnaliștii săi sunt obligați la plata de daune interese pentru repararea prejudiciului moral suferit de un club sportiv și de unul dintre membrii echipei sale medicale ca urmare a unei atingeri aduse reputației lor trebuie refuzată în măsura în care ar avea ca efect o încălcare vădită a articolului 11 din cartă. Astfel, o asemenea încălcare vădită ține de ordinea publică a statului membru solicitat și constituie, prin urmare, motivul de refuz al executării prevăzut la articolul 34 punctul 1 din Regulamentul Bruxelles I coroborat cu articolul 45 din acesta (
5
).
Revine instanței de trimitere sarcina de a aprecia, ținând seama de ansamblul împrejurărilor speței, printre care figurează nu numai resursele persoanelor obligate la plata de daune interese, ci și gravitatea culpei lor și întinderea prejudiciului astfel cum au fost constatate în hotărârile în discuție în litigiul principal, dacă executarea acestor decizii ar avea ca efect o astfel de încălcare vădită. În acest scop, revine acesteia sarcina de a verifica dacă daunele interese acordate în hotărârile menționate se dovedesc vădit disproporționate în raport cu atingerea adusă reputației în cauză și riscă astfel să aibă un efect disuasiv în statul membru solicitat pentru acoperirea mediatică a unor probleme similare în viitor sau, mai general, pentru exercitarea libertății presei, astfel cum este consacrată la articolul 11 din cartă.
În cadrul acestei verificări, ea poate lua în considerare sumele alocate în statul membru solicitat pentru o atingere comparabilă. Cu toate acestea, o eventuală divergență între aceste sume și cuantumul daunelor interese acordate în deciziile în discuție în litigiile principale nu este, în sine, suficientă pentru a considera că aceste daune interese sunt vădit disproporționate în raport cu atingerea adusă reputației în cauză. În plus, verificarea menționată nu poate implica un control al aprecierilor de fond efectuate de instanțele din statul membru de origine, care este interzis în mod expres de articolul 36 și de articolul 45 alineatul (2) din Regulamentul Bruxelles I. În sfârșit, în ipoteza în care ar constata existența unei încălcări vădite a libertății presei, această instanță ar trebui să limiteze refuzul executării hotărârilor menționate la partea vădit disproporționată, în statul membru solicitat, a daunelor interese acordate.
(
1
)	Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (JO 2001, L 12, p. 1, Ediție specială, 19/vol. 3, p. 74, denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles I”).
(
2
)	În sensul articolului 51 alineatul (1) din cartă.
(
3
)	Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950 (denumită în continuare „CEDO”).
(
4
)	A se vedea articolul 10 paragraful 2 din CEDO.
(
5
)	Pentru o cale de atac precum cea din speță, având ca obiect hotărârea pronunțată cu privire la acțiunea împotriva încuviințării executării, articolul 45 din Regulamentul Bruxelles I face trimitere la motivele de refuz al recunoașterii prevăzute printre altele la articolul 34 din acest regulament.