62024CJ0279_RES
Cauza C‑279/24
AY
împotriva
Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG
(cerere de decizie preliminară formulată de Oberster Gerichtshof)
Hotărârea Curții (Camera a patra) din 4 decembrie 2025
„Trimitere preliminară – Cooperarea judiciară în materie civilă – Regulamentul (CE) nr. 593/2008 – Articolul 3 alineatele (1) și (2) – Alegerea legii aplicabile – Articolul 6 – Domeniu de aplicare – Contract încheiat între un profesionist și un consumator care are reședința într‑un alt stat membru – Activitate a profesionistului direcționată către statul membru în care consumatorul își are reședința obișnuită, după încheierea contractului care conține o clauză privind alegerea legii aplicabile”
Cooperarea judiciară în materie civilă – Legea aplicabilă obligațiilor contractuale – Convenția privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale – Regulamentul nr. 593/2008 – Contracte încheiate cu consumatori – Domeniu de aplicare – Contract încheiat între un profesionist și un consumator care are reședința într‑un alt stat membru – Activitate a profesionistului direcționată către statul membru în care consumatorul își are reședința obișnuită, după încheierea contractului care conține o clauză privind alegerea legii aplicabile – Excludere
[Regulamentul nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului, considerentele (6), (11), (16) și (23) și art. 3 și 6]
(a se vedea punctele 24-42 și dispozitivul)
Rezumat
Sesizată cu titlu preliminar de Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă, Austria), Curtea aduce precizări cu privire la legea aplicabilă unui contract încheiat între un consumator care are reședința într‑un prim stat membru și o bancă stabilită într‑un al doilea stat membru, în lumina Regulamentului Roma I (
1
).
În anul 2013, AY, un consumator care are reședința în Italia, a încheiat cu banca austriacă Liechtensteinische Landesbank (Österreich) AG (denumită în continuare „banca”) un contract având ca obiect deschiderea unui cont bancar curent și a unui cont de depozit de titluri de valoare.
În conformitate cu „Condițiile generale ale operațiunilor bancare” prevăzute de bancă și despre care AY avea cunoștință, toate raporturile juridice dintre părțile la contract erau reglementate de dreptul austriac. În plus, atât la momentul semnării contractului, cât și cu ocazia actualizărilor ulterioare ale profilului de client, persoana interesată optase pentru o „relație fără consultanță”.
În anul 2016, AY a participat la un eveniment organizat la Padova (Italia) de o întreprindere de investiții italiană (denumit în continuare „evenimentul din Padova”), în cursul căruia administratorul acestei întreprinderi a prezentat un fond al cărui portofoliu cuprindea și titluri de creanță tranzacționate la bursă (TCT). Un angajat al băncii a participat de asemenea la acest eveniment pentru a prezenta banca investitorilor care erau prezenți.
La un moment ulterior, AY a achiziționat din proprie inițiativă, prin intermediul băncii, TCT, precum și participații la fondul care fusese prezentat cu ocazia evenimentului din Padova.
Apreciind că a suferit o pierdere financiară rezultată din aceste achiziții, AY a introdus o acțiune în justiție având ca obiect repararea prejudiciului pentru motivul că banca nu și‑ar fi îndeplinit obligațiile de consultanță și de informare. Acesta consideră că dreptul italian, care ar fi mai avantajos pentru el decât dreptul austriac, este aplicabil întrucât, prin prezența sa la evenimentul din Padova, banca și‑ar fi direcționat activitatea către piața italiană. Întrucât instanțele de grad inferior au respins cererea pe care o formulase, AY a sesizat instanța de trimitere, care a sesizat Curtea cu titlu preliminar în legătură cu legea aplicabilă litigiului principal.
Aprecierea Curții
Mai întâi, Curtea amintește norma generală potrivit căreia, în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul Roma I, contractul este guvernat de legea aleasă de părți. În plus, articolul 6 din același regulament, intitulat „Contractele încheiate cu consumatorii”, prevede la alineatul (1) că un contract încheiat de un consumator cu un profesionist este reglementat de legea țării în care consumatorul își are reședința obișnuită, sub rezerva respectării condițiilor prevăzute de această dispoziție, și anume ca profesionistul să își desfășoare activitatea profesională în țara în care își are reședința obișnuită consumatorul sau, prin orice mijloace, să își direcționeze activitățile către țara în cauză sau către mai multe țări, printre care și țara în cauză, iar contractul să se încadreze în sfera activităților respective.
Numai în ipoteza în care contractul în discuție nu îndeplinește aceste condiții, care trebuie verificate la data încheierii lui, el este guvernat de legea aleasă de părți (
2
).
În speță, la data încheierii contractului în discuție, banca nu își desfășura activitatea profesională în țara în care consumatorul își avea reședința obișnuită și nici nu o direcționase către acea țară, astfel încât nu erau îndeplinite aceste condiții.
Totuși, ulterior, banca și‑a direcționat activitatea profesională către țara în care consumatorul își avea reședința obișnuită, astfel încât această condiție ar fi fost îndeplinită ulterior semnării contractului încheiat între acest consumator și bancă.
În continuare, Curtea efectuează interpretarea literală, contextuală și teleologică a articolului 6 alineatul (1) din Regulamentul Roma I.
Având în vedere interpretarea literală, modul de redactare a acestei dispoziții nu prevede în mod expres posibilitatea unei schimbări a legii aplicabile unui contract încheiat cu consumatorii atunci când condițiile prevăzute de această dispoziție nu erau îndeplinite la data încheierii acestui contract, dar ar fi îndeplinite ulterior în cursul relației comerciale.
În ceea ce privește interpretarea contextuală și teleologică, este necesar să se amintească, în primul rând, că Regulamentul Roma I urmărește în special să garanteze securitatea juridică în spațiul european de justiție, prin norme privind conflictul de legi care prezintă un grad înalt de previzibilitate.
În al doilea rând, alineatul (2) al articolului 3 din regulamentul menționat precizează că o schimbare a legii aplicabile unui contract, astfel cum este determinată de acordul părților la încheierea acestui contract, nu poate rezulta decât din acordul părților respective, a căror libertate de a alege dreptul aplicabil ar trebui, în plus, să fie unul dintre elementele esențiale ale sistemului de norme ce reglementează conflictul de legi în materia obligațiilor contractuale. Pentru a conferi efecte depline principiului autonomiei de voință a părților la un contract, trebuie să se respecte alegerea efectuată în mod liber de aceste părți în ceea ce privește legea aplicabilă în cadrul raportului lor contractual.
În al treilea rând, părțile la un contract considerate a fi într‑o poziție contractuală dezavantajoasă ar trebui protejate prin norme ce reglementează conflictul de legi care să fie mai avantajoase pentru interesele lor decât normele generale. Cu toate acestea, o interpretare în temeiul căreia ar fi posibil să se deroge de la normele ce reglementează conflictul de legi prevăzute de Regulamentul Roma I pentru a determina legea aplicabilă contractelor încheiate cu consumatorii, pentru motivul că o altă lege ar fi mai favorabilă pentru consumator, ar aduce în mod necesar o atingere considerabilă cerinței generale de previzibilitate a legii și, prin urmare, principiului securității juridice în raporturile contractuale în care sunt implicați consumatori.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, posibilitatea unei schimbări a legii aplicabile unui contract încheiat cu consumatorii atunci când condițiile prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul Roma I nu erau îndeplinite la data încheierii acestui contract, dar ar fi îndeplinite ulterior în cursul relației comerciale, este exclusă de modul de redactare a acestei dispoziții, de economia și de obiectivele urmărite de dispoziția menționată, care confirmă această interpretare. În plus, o asemenea interpretare ar aduce atingere alegerii efectuate de părți în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din acest regulament.
(
1
)	Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (Roma I) (JO 2008, L 177, p. 6, denumit în continuare „Regulamentul Roma I”).
(
2
)	Articolul 3 și articolul 6 alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatul (3) din Regulamentul Roma I.