62020CJ0577_RES
Cauza C‑577/20
A
[cerere de decizie preliminară formulată de Korkein hallinto‑oikeus (Finlanda)]
Hotărârea Curții (Camera întâi) din 16 iunie 2022
„Trimitere preliminară – Recunoașterea calificărilor profesionale – Directiva 2005/36/CE – Articolul 2 – Domeniu de aplicare – Articolul 13 alineatul (2) – Profesii reglementate – Condiții de obținere a dreptului de acces la titlul de psihoterapeut într‑un stat membru pe baza unei diplome în psihoterapie emise de o universitate stabilită într‑un alt stat membru – Articolele 45 și 49 TFUE – Libertățile de circulație și de stabilire – Aprecierea echivalenței formării în cauză – Articolul 4 alineatul (3) TUE – Principiul cooperării loiale între statele membre – Contestare de către statul membru gazdă a nivelului cunoștințelor și calificărilor a cărui prezumare este permisă de o diplomă emisă într‑un alt stat membru – Condiții”
Libera circulație a persoanelor – Libertatea de stabilire – Lucrători – Recunoașterea calificărilor profesionale – Domeniul de aplicare al Directivei 2005/36 – Profesii reglementate – Neîndeplinire a condiției referitoare la exercitarea profesiei în cauză într‑un alt stat membru – Cerere de recunoaștere formulată în statul membru gazdă – Excludere – Restricții care rezultă din reglementarea statului membru gazdă referitoare la exercitarea anumitor activități – Obligația statului membru menționat de a examina corespondența între diplomele și calificările impuse de dreptul național și cele obținute de solicitant
[art. 45 și 49 TFUE; Directiva 2005/36 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 13 alin. (2)]
(a se vedea punctele 34, 35, 37 și 40-44 și dispozitiv 1)
Libera circulație a persoanelor – Libertatea de stabilire – Lucrători – Recunoașterea calificărilor profesionale – Dreptul de a exercita o profesie reglementată în statul membru gazdă – Autoritate competentă a acestui stat membru care trebuie să considere ca fiind veridică o diplomă eliberată de autoritatea unui alt stat membru – Îndoieli serioase, întemeiate pe elemente concrete, ridicate de această autoritate în ceea ce privește nivelul de cunoștințe și de calificări prezumat a fi atins de către solicitant – Dreptul autorității în cauză de a solicita autorității emitente să reexamineze temeinicia eliberării diplomei – Elemente care pot consta în informații transmise de alte persoane decât organizatorii formării în cauză sau de autoritățile unui alt stat membru în cadrul funcțiilor lor – Marjă de apreciere a autorității emitente a diplomei în cauză
[art. 4 alin. (3) TUE; art. 45 și 49 TFUE]
(a se vedea punctele 46-52, 54, 55 și 57 și dispozitiv 2)
Rezumat
A, resortisantă finlandeză, a urmat o formare în psihologie organizată în Finlanda și în limba finlandeză de o universitate din Regatul Unit, în parteneriat cu o societate finlandeză, în urma căreia, în luna noiembrie 2017, această universitate i‑a remis o diplomă de al treilea ciclu. În aceste condiții, ea a solicitat Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavisasto (Oficiul de autorizare și supraveghere în materie socială și sanitară, Finlanda, denumit în continuare „Valvira”) dreptul de a purta titlul profesional de psihoterapeut, care este protejat de reglementarea finlandeză. Anterior, în cursul aceluiași an, Valvira fusese contactată de foști participanți la această formare, semnalând posibile insuficiențe privind conținutul său efectiv.
În anul 2018, Valvira a respins cererea formulată de A, apreciind că nu putea să se asigure că această formare îndeplinea cerințele aplicabile formării de psihoterapeut în Finlanda. În luna aprilie 2019, Helsingin hallinto‑oikeus (Tribunalul Administrativ din Helsinki, Finlanda) a respins acțiunea formulată de A împotriva acestei decizii, validând interpretarea reținută de Valvira.
A a formulat recurs la instanța de trimitere, Korkein hallinto‑oikeus (Curtea Administrativă Supremă, Finlanda). Această instanță arată că profesia de psihoterapeut nu este reglementată în Regatul Unit și că persoana interesată, care nu a exercitat profesia de psihoterapeut într‑un alt stat membru în care profesia nu este reglementată, astfel cum impune articolul 13 alineatul (2) din Directiva 2005/36 (
1
), nu poate pretinde dreptul de acces la această profesie în Finlanda în temeiul acestei directive. Instanța de trimitere ridică totuși problema dacă situația lui A ar trebui să fie examinată și în raport cu principiile liberei circulații a lucrătorilor (
2
) și libertății de stabilire (
3
) și, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă autoritatea competentă din statul membru gazdă se poate întemeia în cadrul examinării echivalenței cunoștințelor și a calificărilor pe alte informații decât cele furnizate de universitatea care a eliberat diploma respectivă.
Curtea răspunde afirmativ la prima dintre aceste întrebări, considerând că o cerere de acces la o profesie reglementată prezentată în aceste condiții trebuie apreciată în raport cu articolul 45 sau 49 TFUE. Pe de altă parte, Curtea consideră că autoritatea competentă din statul membru gazdă sesizată cu o astfel de cerere este obligată să considere drept veridică o diplomă eliberată de autoritatea unui alt stat membru. Numai atunci când are îndoieli serioase, întemeiate pe anumite elemente concrete, al căror conținut este precizat de Curte, această autoritate poate solicita autorității emitente reexaminarea temeiniciei eliberării acestei diplome și, dacă este cazul, retragerea sa. În lipsa retragerii acesteia din urmă, numai cu titlu excepțional, în cazul în care împrejurările speței ar evidenția în mod vădit lipsa veridicității diplomei în cauză, autoritatea statului membru gazdă poate repune în discuție temeinicia eliberării diplomei respective.
Aprecierea Curții
În primul rând, Curtea precizează că situația în cauză intră în domeniul de aplicare al Directivei 2005/36 întrucât titlul de calificare în cauză a fost eliberat în alt stat membru decât statul membru gazdă. Rezultă însă că persoana interesată nu îndeplinește cerința prevăzută la articolul 13 alineatul (2) din Directiva 2005/36 de a fi exercitat profesia de psihoterapeut în perioada minimă prevăzută de această dispoziție, astfel încât ea nu se poate prevala de niciun regim de recunoaștere a calificărilor profesionale instituit prin această directivă.
Apreciind situația lui A în raport cu articolele 45 și 49 TFUE, Curtea amintește că realizarea liberei circulații a persoanelor implică faptul că statele membre nu pot refuza beneficiul libertăților recunoscute prin aceste două dispoziții resortisanților proprii care au obținut calificări profesionale într‑un alt stat membru. În plus, autoritățile unui stat membru sesizate cu o cerere de autorizare de a exercita o profesie reglementată sunt obligate să ia în considerare toate diplomele, certificatele și alte titluri, precum și experiența relevantă a persoanei interesate, efectuând o comparație între, pe de o parte, competențele atestate prin aceste titluri și această experiență și, pe de altă parte, cunoștințele și calificările cerute de legislația națională. Întrucât acest principiu este inerent libertăților fundamentale consacrate prin Tratatul FUE, adoptarea unor directive privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, printre care se numără Directiva 2005/36, nu poate avea ca efect îngreunarea recunoașterii diplomelor, a certificatelor și a altor titluri în situațiile care nu intră în domeniul lor de reglementare. Astfel, într‑o situație în care niciunul dintre regimurile de recunoaștere a calificărilor profesionale instituite prin Directiva 2005/36 nu poate fi invocat, statul membru gazdă vizat trebuie să își respecte obligațiile în materie de recunoaștere a calificărilor profesionale în raport cu articolele 45 și 49 TFUE.
În al doilea rând, Curtea arată că procedura de examinare comparativă a diferitelor titluri și experiențe citată anterior trebuie să permită autorităților statului membru gazdă să verifice în mod obiectiv că diploma străină atestă în beneficiul titularului său cunoștințe și calificări, dacă nu identice, cel puțin echivalente celor atestate de diploma națională. Această apreciere a echivalenței diplomei străine trebuie făcută exclusiv ținând seama de gradul cunoștințelor și al calificărilor pe care această diplomă permite să fie prezumat în beneficiul titularului, având în vedere natura și durata studiilor și ale formării practice aferente. Întrucât această comparație presupune încrederea reciprocă între statele membre în titlurile eliberate, autoritatea statului membru gazdă este în principiu obligată să considere drept veridică o diplomă eliberată de autoritatea unui alt stat membru. Numai atunci când are îndoieli serioase, întemeiate pe elemente concrete care constituie o serie concordantă de indicii ce sugerează că diploma de care se prevalează solicitantul nu reflectă nivelul cunoștințelor și al calificărilor pe care permite să se prezume că au fost dobândite de acesta, autoritatea menționată poate solicita autorității emitente reexaminarea în lumina acestor elemente a temeiniciei eliberării diplomei în discuție, această din urmă autoritate trebuind, dacă este cazul, să o retragă. Printre aceste elemente concrete pot figura, între altele, informații transmise de alte persoane decât organizatorii formării în cauză. Atunci când autoritatea emitentă a reexaminat în lumina elementelor menționate temeinicia eliberării acestei diplome, fără a o retrage, numai cu titlu excepțional, în cazul în care împrejurările speței ar evidenția în mod vădit lipsa de veridicitate a acestei diplome, autoritatea statului membru gazdă poate repune în discuție temeinicia eliberării diplomei respective.
(
1
)	Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (JO 2005, L 255, p. 22, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 3).
(
2
)	Principiul liberei circulații a lucrătorilor este prevăzut la articolul 45 TFUE.
(
3
)	În ceea ce privește principiul libertății de stabilire, acesta este reglementat la articolul 49 TFUE.