61993CJ0470_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 11. november 1993 indgaaet til Domstolens Justitskontor den 17. december 1993 har Landgericht Koeln (Tyskland) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30.
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en tvist mellem Verein gegen Unwesen in Handel und Gewerbe Koeln eV, en forening til bekaempelse af illoyal konkurrence, og Mars GmbH (herefter benaevnt "Mars"), hvori der er strid om anvendelsen af en bestemt emballage i forbindelse med markedsfoeringen af isbarrer af maerkerne Mars, Snickers, Bounty og Milky Way.
3 Mars importerer de paagaeldende produkter fra Frankrig, hvor de af virksomheden Mc Lean, der tilhoerer den amerikanske koncern Mars Inc., lovligt fremstilles og emballeres paa ensartet maade med henblik paa salg i hele Europa.
4 Paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen var isbarrernes emballage forsynet med angivelsen "+ 10%". Der var blevet truffet beslutning om denne praesentationsmaade som led i en kortvarig reklamekampagne, der omfattede hele Europa, og i forbindelse med hvilken de enkelte produkters maengde var blevet foroeget med 10%.
5 I henhold til § 1 i Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (tysk lov om forholdsregler mod illoyal konkurrence, herefter benaevnt "UWG") kan der anlaegges sag med paastand om nedlaeggelse af forbud mod konkurrence af uredelig karakter, og i henhold til lovens § 3 kan der anlaegges sag med paastand om nedlaeggelse af forbud mod anvendelse af vildledende angivelser. Endvidere indeholder § 15 i Gesetz gegen Wettbewerbsbeschraenkungen (tysk lov om forholdsregler mod konkurrencebegraensninger, herefter benaevnt "GWB") bestemmelse om, at aftaler mellem virksomheder, der begraenser en af aftaleparternes frihed til at fastsaette priser i aftaler med tredjemaend vedroerende leverede varer, er ugyldige.
6 Verein gegen Unwesen in Handel und Gewerbe Koeln eV har under paaberaabelse af de naevnte bestemmelser anlagt sag ved Landgericht Koeln med paastand om, at der nedlaegges forbud mod anvendelsen af angivelsen "+ 10%" i Tyskland.
7 Sagsoegeren i hovedsagen har i foerste raekke gjort gaeldende, at forbrugeren maa forvente, at den yderligere maengde, der fremgaar af angivelsen "+ 10%", tilbydes uden nogen forhoejelse af prisen, idet der ikke er nogen fordele forbundet med et produkt, hvis sammensaetning kun er blevet aendret i beskeden grad, og som saelges til en hoejere pris. Skal der ikke vaere tale om nogen vildledning af forbrugeren, maa detailhandlerne derfor opretholde den hidtidige udsalgspris. Den omtvistede angivelse binder detailhandlerne for saa vidt angaar fastsaettelsen af salgsprisen over for den endelige forbruger, hvorfor angivelsen er udtryk for en overtraedelse af § 15 i GWB, som boer bringes til ophoer paa grundlag af § 1 i UWG.
8 Sagsoegeren i hovedsagen har for det andet gjort gaeldende, at angivelsen "+ 10%" paa emballagen har en saadan karakter, at forbrugeren faar det indtryk, at produktets volumen er blevet foroeget med en maengde svarende til den farvede del af den nye emballage. Denne del daekker imidlertid en overflade, der er betydeligt stoerre end 10% af emballagens samlede overflade. Der er dermed tale om vildledning i strid med § 3 i UWG.
9 Landgericht Koeln skulle i foerste omgang udstede et foreloebigt retsmiddel i tvisten, og ved kendelse af 10. december 1992 traf den foreloebige bestemmelse om nedlaeggelse af forbud over for sagsoegte. Landgericht Koeln antog herved, at de omtvistede emballager gav det indtryk, at der blev tilbudt en, beskeden, yderligere produktmaengde uden nogen prisforhoejelse, hvilket maatte vaere udtryk for en begraensning af detailhandelens ret til fri prisfastsaettelse.
10 Med henblik paa sin endelige afgoerelse af tvisten har Landgericht Koeln besluttet at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Er det foreneligt med principperne om de frie varebevaegelser, at 'Ice Cream Snacks', der er fremstillet i en medlemsstat og dér lovligt er blevet bragt i omsaetning i en bestemt emballage, som fremgaar af staevningen, ikke maa saelges i en anden medlemsstat i samme emballage,
1) da denne (nye) emballage kan skabe en forventning hos forbrugerne om, at produktet udbydes til samme pris som hidtil i den tidligere emballage
2) da angivelsen om, at der er tale om en nyhed, naermere bestemt angivelsen '+ 10% Eiskrem', er udformet saaledes, at forbrugerne faar det indtryk, at produktets volumen eller vaegt er blevet vaesentligt foroeget?"
Spoergsmaalet, om traktatens artikel 30 finder anvendelse
11 Det maa indledningsvis undersoeges, hvorvidt forbuddet mod at bringe et produkt i omsaetning, hvis emballage er forsynet med en reklameangivelse som den i hovedsagen omhandlede, er en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion i den i traktatens artikel 30 forudsatte betydning.
12 Det fremgaar af Domstolens praksis, at artikel 30 indeholder et forbud mod handelsordninger i medlemsstaterne, der direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan opstille hindringer for samhandelen inden for Faellesskabet (jf. dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5). Domstolen har naermere fastslaaet, at artikel 30 i mangel af en harmonisering af lovgivningerne indebaerer et forbud mod hindringer for samhandelen inden for Faellesskabet, som bestaar i, at der paa varer fra andre medlemsstater, hvor disse er lovligt fremstillede og bragt i omsaetning, anvendes regler om, hvilke betingelser saadanne varer skal opfylde, f.eks. med hensyn til praesentation, maerkning og emballage, og det uanset om saadanne regler finder anvendelse uden forskel paa saavel indenlandsk fremstillede varer som importerede varer (dom af 24.11.1993, forenede sager C-267/91 og C-268/91, Keck og Mithouard, Sml. I, s. 6097, praemis 15).
13 Uanset at det finder anvendelse paa alle varer, kan et forbud som det i hovedsagen omhandlede, der konkret er et forbud mod i en medlemsstat at bringe varer i omsaetning, der er forsynet med de samme reklameangivelser som dem, der lovligt anvendes i andre medlemsstater, opstille hindringer for samhandelen inden for Faellesskabet. Et saadant forbud kan saaledes tvinge importoererne til at anvende forskellige emballager for deres produkter, alt efter hvor disse skal bringes i omsaetning, med heraf foelgende yderligere udgifter til emballering og reklame.
14 Et saadant forbud er derfor omfattet af anvendelsesomraadet for traktatens artikel 30.
De angivne begrundelser
15 Det fremgaar af fast retspraksis, at hindringer for samhandelen inden for Faellesskabet, der beror paa forskelle i de nationale lovgivninger, maa accepteres, saafremt de er uomgaengeligt noedvendige blandt andet af hensyn til forbrugerbeskyttelse eller god markedsfoeringsskik. Saadanne bestemmelser kan imidlertid kun accepteres, naar de staar i rimeligt forhold til det maal, der forfoelges, og dette maal ikke kan naas ved foranstaltninger, der i mindre omfang begraenser samhandelen inden for Faellesskabet (jf. dom af 20.2.1979, sag 120/78, Rewe-Zentral, Sml. s. 649, af 13.12.1990, sag C-338/89, Pall, Sml. I, s. 4827, praemis 12, og af 18.5.1993, sag C-126/91, Yves Rocher, Sml. I, s. 2361, praemis 12).
16 Det goeres i hovedsagen gaeldende, at forbuddet er tilstraekkelig begrundet i to retligt relevante hensyn, der fremgaar af henholdsvis foerste og andet led af det praejudicielle spoergsmaal.
Forbrugerens forventning om opretholdelse af den tidligere anvendte pris
17 Det er blevet anfoert, at angivelsen "+ 10%" kan faa forbrugeren til at tro, at det "nye" produkt tilbydes til samme pris som den, det "gamle" produkt blev solgt til.
18 Som generaladvokaten har anfoert i punkt 39-42 i sit forslag til afgoerelse, gaar den forelaeggende retsinstans ud fra, at forbrugeren forventer den samme pris, og at forbrugeren, saafremt den handlende forhoejer prisen, vil kunne blive vildledt som forudsat i § 3 i UWG, og at den pris, produktet tilbydes til, saafremt denne ikke forhoejes, foelgelig vil vaere i overensstemmelse med forbrugerens forventning, idet der dog i saa fald opstaar et spoergsmaal om anvendelse af § 15 i GWB, som forbyder producenten at paatvinge videreforhandlerne bestemte priser.
19 Hvad angaar den foerste af de naevnte hypoteser bemaerkes indledningsvis, at Mars ikke har benyttet reklamekampagnen til at forhoeje sine salgspriser, og at der intet foreligger i sagen, hvoraf det fremgaar, at detailhandlerne selv skulle have forhoejet deres priser. Det gaelder dog under alle omstaendigheder, at den blotte omstaendighed, at der bestaar en risiko for, at importoererne og detailhandlerne forhoejer prisen paa den paagaeldende vare, saaledes at forbrugerne vil kunne blive vildledt, ikke er tilstraekkeligt til at begrunde et generelt forbud, der vil kunne indebaere hindringer for samhandelen inden for Faellesskabet. Dette udelukker ikke, at medlemsstaterne i givet fald ved passende forholdsregler kan gribe ind over for behoerigt dokumenterede forhold, hvorved forbrugerne vildledes.
20 Hvad angaar den anden af de naevnte hypoteser bemaerkes, at et efter en national retsorden gaeldende princip om fri prisfastsaettelse i detailhandelen navnlig med henblik paa at sikre forbrugerne en virkelig prismaessig konkurrence ikke kan begrunde en hindring for samhandelen inden for Faellesskabet som den i hovedsagen omhandlede. Detailhandlernes forpligtelse til ikke at forhoeje deres priser er herved udtryk for en fordel for forbrugerne. Forpligtelsen udspringer ikke af noget aftalevilkaar og beskytter forbrugerne mod eventuelt at blive vildledt. Forpligtelsen udelukker ikke, at detailhandlerne fortsat kan anvende forskellige priser, og gaelder kun under den paagaeldende kortvarige reklamekampagne.
Den naermere udformning af angivelsen "+ 10%" og dennes angiveligt vildledende virkning
21 Det er ubestridt, at angivelsen "+ 10%" i sig selv er daekkende.
22 Det er imidlertid blevet gjort gaeldende, at den omtvistede ordning er tilstraekkeligt begrundet i, at et ikke ubetydeligt antal forbrugere ° som foelge af, at den del af emballagen, som angivelsen "+ 10%" fylder, daekker mere end 10% af emballagens samlede overflade ° vil kunne tro, at produktets volumen er blevet foroeget mere, end hvad der tilfaeldet.
23 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.
24 En almindeligt oplyst forbruger maa saaledes forventes at vaere klar over, at der ikke noedvendigvis er en sammenhaeng mellem stoerrelsen af reklameangivelser vedroerende en forhoejelse af et produkts volumen og selve forhoejelsen.
25 Det praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for et nationalt forbud mod import og salg af et produkt, der lovligt er blevet bragt i omsaetning i en anden medlemsstat, hvis produktets volumen er blevet foroeget som led i en kortvarig reklamekampagne, og dets emballage er forsynet med angivelsen "+ 10%", og naar forbuddet er begrundet med, at:
a) Denne emballage kan give anledning til, at forbrugerne tror, at den tilbudte vares pris er den samme som den, varen hidtil blev solgt til i den tidligere emballage.
b) Den nye emballage kan give forbrugerne det indtryk, at produktets volumen eller vaegt er blevet vaesentligt foroeget.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Landgericht Koeln ved kendelse af 11. november 1993, for ret:
EF-traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen er til hinder for et nationalt forbud mod import og salg af et produkt, der lovligt er blevet bragt i omsaetning i en anden medlemsstat, hvis produktets volumen er blevet foroeget som led i en kortvarig reklamekampagne, og dets emballage er forsynet med angivelsen "+ 10%", og naar forbuddet er begrundet med, at:
a) Denne emballage kan give anledning til, at forbrugerne tror, at den tilbudte vares pris er den samme som den, varen hidtil blev solgt til i den tidligere emballage.
b) Den nye emballage kan give forbrugerne det indtryk, at produktets volumen eller vaegt er blevet vaesentligt foroeget.