61984CJ0145_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 5 . juni 1984, indgaet til Domstolen den 12 . juni 1984, har Raad van Beroep, Amsterdam, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af bestemmelserne i kapitel 6, afdeling 2, i afsnit III i Raadets forordning nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, i den fra 1 . juli 1982 gaeldende version ( EFT L 230 af 22 . august 1983, s . 8, herefter benaevnt forordning nr . 1408/71 ).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Cochet og Bedrijfsvereniging voor de gezondheid, geestelijke en maatschappelijke belangen ( herefter benaevnt Bedrijfsvereniging ), som er et paritetisk organ stiftet i form af en af den nederlandske stat anerkendt forening, som bl.a . har til opgave at gennemfoere bestemmelserne i den nederlandske sociallovgivning vedroerende arbejdsloeshedsydelser .
3 Det fremgaar af sagen, at Cochet, som i perioden 1 . august 1975 til 28 . februar 1982 var ansat ved Stichting voor Kinderpensions, Amsterdam, arbejdede paa nederlandsk omraade, nemlig i Nieuwstad, Limbourg-provinsen, skoent han havde bopael i Belgien .
4 Den 1 . marts 1982 blev han arbejdsloes og stillede sig derfor til raadighed for arbejdsformidlingen i Belgien, ligesom han herved oppebar arbejdsloeshedsydelser i henhold til artikel 71, stk . 1, litra a ), ii ), i Raadets forordning nr . 1408/71, som bestemmer :
»graensearbejdere, der er helt arbejdsloese, modtager ydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, som om de under deres seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning ; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning;«
5 Den 1 . august 1982 flyttede Cochet til Nederlandene og ansoegte derfor Bedrijfsvereniging om udbetaling af arbejdsloeshedsydelser i henhold til den nederlandske Werkloosheidswet af 9 . september 1949 ( Stb . J.432 ), med senere aendringer, om lovpligtig forsikring af arbejdstagere mod oekonomiske foelger af ufrivillig arbejdsloeshed .
6 De kompetente nederlandske institutioner tildelte ham de ansoegte ydelser, dog ikke i medfoer af den naevnte nederlandske lov, men paa grundlag af afsnit III, kapitel 6, afdeling 2, i Raadets forordning nr . 1408/71, hvis artikel 69, stk . 1, lyder saaledes :
»En helt arbejdsloes arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende, der opfylder de i en medlemsstats lovgivning foreskrevne betingelser for ret til ydelser, og som rejser til en eller flere andre medlemsstater for at soege beskaeftigelse dér, bevarer sin ret til disse ydelser under foelgende betingelser og inden for foelgende graenser...« .
For saa vidt angaar de naevnte betingelser og graenser, bestemmer stk . 1, litra c ):
»retten til ydelser bevares i et tidsrum af hoejst tre maaneder, regnet fra det tidspunkt, da den paagaeldende er ophoert med at staa til raadighed for arbejdsformidlingen i den stat, han har forladt...« .
7 Dette betoed, at de ydelser, Cochet blev tildelt, ikke svarede til 80% af hans seneste loen i Nederlandene, saaledes som det er fastsat i de nederlandske lovbestemmelser, men til de langt mindre ydelser, han havde faaet udbetalt i Belgien, omregnet til nederlandsk valuta . Retten til ydelsen var desuden begraenset til tre maaneder .
8 Cochet indbragte denne afgoerelse for Raad van Beroep, Amsterdam, som besluttede at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :
»Finder kapitel 6, afdeling 2, i Raadets forordning nr . 1408/71 anvendelse paa en fuldtidsledig graensearbejder, som har modtaget arbejdsloeshedsydelser i henhold til loven i den medlemsstat, hvor han havde bopael, og som efter at vaere blevet arbejdsloes har taget bopael paa den medlemsstats omraade, hvor han senest havde haft beskaeftigelse?«
9 Det bemaerkes, at bestemmelserne i kapitel 6, afdeling 2, i afsnit III i Raadets forordning nr . 1408/71, navnlig ovennaevnte artikel 69, som det fremgaar af overskriften til afdeling 2, omfatter »arbejdsloese, der rejser til en anden medlemsstat end den kompetente stat« .
10 Det af den nationale ret forelagte spoergsmaal maa saaledes i det vaesentlige dreje sig om, hvorvidt den medlemsstat, hvor den arbejdsloese har bopael, og hvor han, efter at have udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse i en anden medlemsstat, faar udbetalt arbejdsloeshedsydelser i henhold til artikel 71, stk . 1, litra a ), ii ), i Raadets forordning nr . 1408/71, maa betragtes som »den kompetente stat« i den i forordningen forudsatte betydning, og om, hvorvidt ovennaevnte artikel 69 foelgelig finder anvendelse paa den paagaeldende arbejdsloese, saafremt han siden tager bopael i den medlemsstat, hvor han senest havde beskaeftigelse .
11 Som med rette fremhaevet af den nederlandske regering boer udtrykket »den kompetente stat« defineres i overensstemmelse med de generelle regler i artikel 13 under afsnit II i Raadets forordning nr . 1408/71, som baerer overskriften »Bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal anvendes« .
12 Artikel 13, stk . 1, bestemmer, at »de personer, der er omfattet af denne forordning, alene [er] undergivet lovgivningen i én medlemsstat«, og at »spoergsmaalet om hvilken lovgivning, der skal anvendes, afgoeres efter bestemmelsen i dette afsnit« . Artikel 13, stk . 2, litra a ), bestemmer at,
»en person, der har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade, [er] omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat paa en anden medlemsstats omraade...« .
13 Det fremgaar saaledes af den almindelige regel i artikel 13 under afsnit II i Raadets forordning nr . 1408/71, at den stat, som er kompetent vedroerende sociale ydelser, er den stat, hvor arbejdstageren har beskaeftigelse .
14 Den almindelige regel udbygges af forordningens bestemmelser vedroerende arbejdsloeshedsydelser, for hvilke »den kompetente stat« er den stat, hvor arbejds tageren senest har haft beskaeftigelse . Det gaelder saaledes for de faelles bestemmelser i artiklerne 67 og 68, som vedroerer beregning af arbejdsloeshedsydelserne, for den naevnte artikel 69, hvorefter retten til ydelser under visse omstaendigheder bevares i den stat, hvor arbejdstageren senest har haft beskaeftigelse, saafremt den paagaeldende rejser til en eller flere andre medlemsstater for at soege beskaeftigelse dér, og for artikel 71, stk . 1, litra a ), i ), og litra b ), i ), hvorefter graensearbejdere, der er delvis eller periodisk arbejdsloese, og andre arbejdstagere, der er delvis, periodisk eller helt arbejdsloese, har ret til ydelser i den medlemsstat, hvor de sidst har haft beskaeftigelse, skoent de er bosat paa en anden medlemsstats omraade .
15 Selv om arbejdsloeshedsydelserne ifoelge artikel 71, litra a ), ii ), og litra b ), ii ), udbetales af myndighederne i den stat, hvor de fuldtidsledige graensearbejdere og andre arbejdstagere, som stiller sig til raadighed for statens arbejdsformidling, har bopael, hvorved der sker en fravigelse af reglen i artikel 1, litra o ) og litra q ), i forordning nr . 1408/71, der bestemmer, at den kompetente stat udbetaler disse ydelser, bemaerkes, at princippet om, at den kompetente stat er den, hvor arbejdstageren senest har haft beskaeftigelse, opretholdes ifoelge ovennaevnte artikel 71 . Dette fremgaar af selve ordlyden af overskriften til afdeling 3 under kapitel 6 i forordning nr . 1408/71, som gentages i artikel 71, stk . 1, vedroerende arbejdsloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat i en anden medlemsstat end den, hvor de havde beskaeftigelse ; overskriften til afdeling 3 lyder nemlig : »Arbejdsloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat« .
16 Herefter kan det fastslaas, at artikel 69 vedroerende »arbejdsloese, der rejser til en anden medlemsstat end den kompetente stat«, ikke finder anvendelse paa den arbejdsloese, som efter at have modtaget arbejdsloeshedsydelser i bopaelsstaten bosaetter sig i den stat, hvor han senest har haft beskaeftigelse, og hvor han ansoeger om arbejdsloeshedsunderstoettelse .
17 Det af Raad van Beroep, Amsterdam, stillede spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at kapitel 6, afdeling 2, i afsnit III i Raadets forordning nr . 1408/71, herunder artikel 69, ikke finder anvendelse paa en fuldtidsledig graensearbejder, som efter at vaere blevet arbejdsloes tager bopael paa den kompetente medlemsstats omraade, dvs . den medlemsstat, hvor han senest har haft beskaeftigelse .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
18 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske regering og Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( tredje afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt den af Raad van Beroep, Amsterdam, ved kendelse af 5 . juni 1984, for ret :
Kapitel 6, afdeling 2, i afsnit III i Raadets forordning nr . 1408/71, herunder artikel 69, finder ikke anvendelse paa en fuldtidsledig graensearbejder, som efter at vaere blevet arbejdsloes tager bopael paa den kompetente medlemsstats omraade, dvs . den medlemsstat, hvor han senest har haft beskaeftigelse .