61993CJ0186_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 27. oktober 1992, indgaaet til Domstolen den 20. april 1993, har Corte d' appello di Roma (Foerste Afdeling for Civile Sager) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af faellesskabsbestemmelserne om ydelse af faellesskabsstoette, naermere bestemt Raadets forordning (EOEF) nr. 2959/82 af 4. november 1982 om fastsaettelse for produktionsaaret 1982/1983 af almindelige regler vedroerende produktionsstoette for olivenolie (EFT L 309, s. 30) og Raadets forordning (EOEF) nr. 2261/84 af 17. juli 1984 om almindelige regler for stoette til olivenolieproduktion og til producentorganisationer (EFT L 208, s. 3), med henblik paa at fastslaa, hvem de bankrenter tilfalder, der tilskrives midler paa konti, der tilhoerer foreninger af producentsammenslutninger, i perioden fra beloebene stilles til raadighed af AIMA og til den faktiske udbetaling til stoettemodtagerne.
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en retssag mellem Unione nazionale tra le associazioni di produttori di olive (herefter benaevnt "Unaprol") og Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (herefter benaevnt "AIMA") samt Ministero dell' agricoltura e delle foreste (herefter benaevnt "Landbrugsministeriet"). Unaprol, der er anerkendt i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1360/78 af 19. juni 1978 om producentsammenslutninger og foreninger af saadanne (EFT L 166, s. 1), deltager i forvaltningen af faellesskabsstoetten til produktionen af olivenolie.
3 Ved staevning forkyndt den 22. oktober 1986 anlagde Unaprol sag mod AIMA og Landbrugsministeriet ved Tribunale di Roma med paastand om, at de ministerielle dekreter af 29. december 1983 (GURI nr. 28 af 28.1.1984) og 2. januar 1985 (GURI nr. 17 af 21.1.1985), der er udstedt til gennemfoerelse af de ovennaevnte faellesskabsforordninger nr. 2959/82 og nr. 2261/84, som regulerer markedet for olivenolie, blev kendt ulovlige.
4 Unaprol gjorde gaeldende, at de nationale bestemmelser (artikel 2, stk. 4, i det ministerielle dekret af 29.12.1983 og artikel 17, stk. 6, i det ministerielle dekret af 2.1.1985) er i strid med de faellesskabsretlige bestemmelser, idet det deri er fastsat, at eventuelle bankrenter af tildelte stoettebeloeb ° indtil beloebenes faktiske udbetaling til stoettemodtagerne eller, saafremt checks returneres paa grund af doedsfald eller paa grund af, at den i stoetteansoegningen angivne adresse er mangelfuld, og indtil der udstedes nye checks ° tilkommer AIMA og ikke de enkelte producenter, som er de egentlige og eneste modtagere af faellesskabsstoetten.
5 I artikel 17, stk. 1-6, i landbrugsministerens dekret af 2. januar 1985, som i alt vaesentligt gentager bestemmelserne i det ministerielle dekret af 29. december 1983, idet udtrykket "anerkendte producentorganisationer" er erstattet af "foreninger af anerkendte producentsammenslutninger", bestemmes foelgende:
"Foreningerne af anerkendte producentsammenslutninger er forpligtet til til deres medlemmer at foretage forskudsbetaling og betaling af restbeloeb ved hjaelp af bankoverfoersel eller en uoverdragelig check, trukket paa en bank, der er valgt af organisationerne, og som sendes anbefalet til rettighedshaverens bopael.
De i foerste stykke naevnte beloeb er lig med de tilsvarende beloeb, som AIMA har afsat paa grundlag af en sammenfattende opstilling over de stoetteansoegninger, der kan imoedekommes i henhold til faellesskabsordningen og dette dekret.
Forbindelsen mellem de anerkendte foreninger og den bank, der foretager udbetalingen af faellesskabsproduktionsstoetten, skal i henhold til republikkens praesidents dekret nr. 532 af 4. juli 1973 reguleres ved en saerlig aftale om, at der foretages udbetalinger til rette vedkommende senest ti arbejdsdage efter den dato, hvor den af AIMA foretagne anvisning af de naevnte beloeb indebaerer, at beloebene faktisk er disponible. Fremsendelsen af uoverdragelige checks til de forskellige producenter kan, naar der er tale om medlemmer af olivendyrkningskooperativer, der indgaar i producentsammenslutninger, foretages med kooperativerne selv som mellemled for at fremme betalingerne.
Paa samme maade reguleres forholdet mellem AIMA og foreningerne ved en aftale om bl.a., at beloebene paa checks, der returneres paa grund af doedsfald eller paa grund af, at de ikke kan afleveres paa stoettemodtagerens adresse som angivet i ansoegningen, skal indbetales i den bank, der foretager betalingen, paa en saerlig kontokurant, hvor beloebene blokeres indtil udstedelsen af nydaterede checks.
Kontoudtog med en oversigt over de bankrenter, der er tilskrevet som foelge af, at beloebene er indsat, skal meddeles AIMA halvaarligt af de paagaeldende foreninger.
Paaloebne bankrenter tilfalder udelukkende AIMA, idet de indbetales dertil af producentorganisationerne, efter fradrag af offentlige afgifter, paa en af Tesoro godkendt indbetalingsformular til den ikke-rentebaerende kontokurant nr. 416, tilhoerende AIMA ° Finansforvaltningen".
6 Tribunale di Roma afviste i domme af 28. juni 1989 og 24. januar 1990 soegsmaalet baade mod Landbrugsministeriet og AIMA. Ved dokument forkyndt den 29. november 1990 appellerede Unaprol denne afgoerelse til Corte d' appello di Roma.
7 Ved mellemdom af 27. oktober 1992 har Corte d' appello fastslaaet, at Unaprol har den fornoedne soegsmaalskompetence.
8 Corte d' appello di Roma har imidlertid fundet det noedvendigt, foer den traeffer realitetsafgoerelse i sagen, at faa besvaret et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af faellesskabsforordningerne om faellesskabsstoette.
9 Ved saerskilt kendelse af 27. oktober 1992 har retten derfor besluttet at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Skal faellesskabsbestemmelserne om stoette til olivenolieproduktion, naermere bestemt Raadets forordninger (EOEF) nr. 2959/82 og nr. 2261/84 af henholdsvis 4. november 1982 og 17. juli 1984, fortolkes saaledes, at AIMA (det italienske interventionsorgan) kun handler som mellemmand, altsaa i Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskabs navn og for dettes regning (og saaledes ikke bliver ejer af de stoettebeloeb, som vil blive udbetalt, og som foelgelig, med tillaeg af de bankrenter ° som er accessoriske i forhold til stoettebeloebene ° der paaloeber under proceduren med henblik paa udbetalingen, tilkommer de enkelte stoettemodtagere fra det tidspunkt, da beloebene er blevet tildelt), eller saaledes, at AIMA har eneadkomst til de naevnte beloeb og dermed ogsaa til de bankrenter, der paaloeber, indtil beloebene udbetales stoettemodtagerne?"
10 Unaprol, der er sagsoeger i hovedsagen, har i retsmoedet gjort gaeldende, at den nationale ret ikke har forelagt spoergsmaalet om, hvem de bankrenter tilfalder, der tilskrives de tildelte beloeb, men alene, om AIMA er mellemmand ved betaling af stoettebeloebene.
11 Ved det forelagte spoergsmaal oenskes det ganske vist oplyst, i hvilken egenskab AIMA optraeder, dvs. som ejer eller mellemmand, men det foelger af forelaeggelseskendelsen og det praejudicielle spoergsmaals ordlyd, at den nationale ret skal tage stilling til, hvem de bankrenter tilfalder, som tilskrives de beloeb, der udbetales til foreninger af producentsammenslutninger i form af stoette til olivenolieproduktion, hvilket er et centralt spoergsmaal i hovedsagen.
12 En stillingtagen til dette spoergsmaal forudsaetter ikke, at det fastslaas, om det nationale interventionsorgan retligt har status som mellemmand eller er ejer af de tildelte beloeb.
13 Det praejudicielle spoergsmaal skal derfor omformuleres saaledes, at det drejer sig om at faa oplyst, om faellesskabsbestemmelserne vedroerende finansiering af den faelles landbrugspolitik, naermere bestemt forordning nr. 2959/82 og nr. 2261/84, er til hinder for, at det i en national lovgivning bestemmes, at eventuelle bankrenter, der tilskrives de tildelte stoettebeloeb, indtil disse faktisk udbetales til stoettemodtagerne, tilfalder det nationale interventionsorgan.
14 Med henblik paa en besvarelse af dette spoergsmaal anfoeres i det foelgende de vaesentligste bestemmelser vedroerende den faelles finansiering af interventioner paa markederne for landbrugsprodukter, navnlig markedet for olivenolie.
15 Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, finansierer eksportrestitutioner og interventioner til regulering af landbrugsmarkederne i henhold til navnlig Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196).
16 I denne forordnings artikel 4, stk. 1 og 2, bestemmes:
"1. Medlemsstaterne udpeger de kontorer og organer, som de bemyndiger til fra denne forordnings ikrafttraeden at betale de i artikel 2 og 3 omhandlede udgifter. De meddeler saa snart som muligt efter denne forordnings ikrafttraeden Kommissionen nedenstaaende oplysninger om disse kontorer og organer:
° benaevnelse og eventuelle statutter
° administrative og regnskabstekniske forudsaetninger, hvorunder betalinger i forbindelse med gennemfoerelsen af Faellesskabets regler inden for rammerne af den faelles markedsordning for landbruget foretages.
De underretter omgaaende Kommissionen om enhver aendring heri.
2. Kommissionen stiller de noedvendige midler til raadighed for medlemsstaterne, for at de udpegede kontorer og organer kan foretage de i stk. 1 naevnte betalinger i overensstemmelse med Faellesskabets regler og de nationale lovgivninger.
Medlemsstaterne soerger for, at disse midler uden forsinkelse udelukkende anvendes til de fastsatte formaal."
17 I henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 380/78 af 30. januar 1978 om ordningen med forskud paa de udgifter, der finansieres gennem EUGFL, Garantisektionen (EFT L 56, s. 1), og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3184/83 af 31. oktober 1983 om ordningen med forskud paa de udgifter, der finansieres gennem Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 320, s. 1) ° som har erstattet den naevnte forordning nr. 380/78 ° stiller Kommissionen de noedvendige finansielle midler til raadighed for medlemsstaterne, for at de udbetalende administrative organer kan betale de udgifter, der finansieres af EUGFL, Garantisektionen; midlerne indsaettes paa en konto, som i hver medlemsstat aabnes til dette formaal enten i Finansministeriet eller i et andet finansinstitut (artikel 1, stk. 1, i begge forordninger). Hver medlemsstat skal drage omsorg for, at Faellesskabets finansielle midler forvaltes forsvarligt, og fordeler dem mellem de udbetalende administrative organer (artikel 1, stk. 3, i begge forordninger).
18 Sammenslutninger af producenter (kaldet "producentorganisationer" i forordning nr. 2959/82 og nr. 2261/84) og foreninger af saadanne sammenslutninger er blevet anerkendt ved den tidligere naevnte forordning nr. 1360/78. Ved denne forordning indfoeres der i visse omraader i Faellesskabet en ordning, der skal tilskynde til dannelse af producentsammenslutninger og foreninger af saadanne med henblik paa at afhjaelpe de strukturelle mangler med hensyn til udbud og markedsfoering af landbrugsprodukter, der er kendetegnet ved, at producenterne ikke er tilstraekkeligt organiseret.
19 Ordningen om stoette til olivenolieproduktion blev indfoert ved Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT 1965-1966, s. 193).
20 En ordning, hvorefter producentsammenslutninger og foreninger af saadanne medvirker ved forvaltningen af stoetten til olivenolieproduktion, blev indfoert ved ovennaevnte forordning nr. 1360/78, ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1917/80 af 15. juli 1980 om aendring af forordning nr. 136/66/EOEF om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer og af forordning (EOEF) nr. 1360/78 om producentsammenslutninger og foreninger af saadanne (EFT L 186, s. 1), ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1413/82 af 18. maj 1982 om aendring af forordning nr. 136/66/EOEF om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT L 162, s. 6) samt ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2260/84 af 17. juli 1984 om aendring af forordning nr. 136/66/EOEF om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (EFT L 208, s. 1).
21 I de naevnte forordninger nr. 2959/82 og nr. 2261/84, som den nationale ret oensker fortolket, fastsaettes endelig betingelserne for at yde stoette til produktionen af olivenolie, saavel som retningslinjerne for forudbetaling af denne stoette til olivendyrkerne og kontrolordningen vedroerende retten til stoette. Reglerne for ydelse og udbetaling af stoette er forskellige, alt efter om olivendyrkeren er medlem af en producentorganisation, der er anerkendt i henhold til faellesskabsbestemmelserne, eller ikke.
22 Specielt inddrager forordning nr. 2261/84, hvori der fastsaettes rettigheder og forpligtelser for alle, der er beroert af ordningen, foreninger af sammenslutninger af olivenolieproducenter. Disse foreninger skal i henhold til forordningens artikel 10 koordinere deres producentorganisationers virksomhed, foere tilsyn med, at denne er i overensstemmelse med forordningens bestemmelser, indgive dyrkningserklaeringerne og stoetteansoegningerne fra deres producentorganisationer til de kompetente myndigheder, fra den paagaeldende medlemsstat modtage forskud paa produktionsstoetten samt den resterende del af stoetten og straks fordele disse beloeb blandt de producenter, der er tilsluttet deres producentorganisationer.
23 Ifoelge artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 2261/84 skal producentmedlemsstaterne fastlaegge retningslinjerne for tildeling af stoette og fristerne for udbetalingen heraf til olivendyrkerne. Paa samme maade bestemmes det i artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 2959/82, at de paagaeldende medlemsstater fastsaetter de naermere bestemmelser for tildeling af stoetten gennem producentorganisationerne til disses medlemmer.
24 Det bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvem de bankrenter tilfalder, som i loebet af stoettetildelingsproceduren maatte blive tilskrevet de beloeb, der skal udbetales som stoette, ikke er udtrykkeligt reguleret i de ovennaevnte bestemmelser om olivenoliemarkedet.
25 Under disse omstaendigheder skal den retlige ordning vedroerende bankrenter, der maatte blive tilskrevet stoettebeloebene, foer disse faktisk udbetales til stoettemodtagerne, mens de staar paa konti, som tilhoerer foreningerne af producentorganisationer, fastlaegges i hver medlemsstats nationale ret.
26 Naar der ikke er fastsat faellesskabsbestemmelser vedroerende bankrenterne, er disse nemlig omfattet af den kompetence til udstedelse af regler, som medlemsstaterne har faaet tillagt i artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 2261/84, og artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 2959/82.
27 Denne fortolkning er i overensstemmelse med ordningen om finansiering af den faelles landbrugspolitik, hvorefter Faellesskabet yder produktionsstoette i henhold til en kompetence, der deles med medlemsstaterne. Stoettebeloebene stilles til raadighed for medlemsstaterne, som skal sikre forvaltningen heraf og navnlig fastlaegge de betingelser, hvorunder interventionsorganerne udbetaler stoette til stoettemodtagerne.
28 Det bemaerkes, hvilket Kommissionen med rette har anfoert, at en national ordning, som den hovedsagen drejer sig om, ikke ses at kunne vaere til hinder for, at faellesskabsretten anvendes ensartet og faar den tilsigtede virkning.
29 Det forelagte spoergsmaal maa derfor besvares med, at faellesskabsbestemmelserne vedroerende finansieringen af den faelles landbrugspolitik, naermere bestemt forordning nr. 2959/82 og nr. 2261/84, ikke er til hinder for, at det i en national lovgivning bestemmes, at eventuelle bankrenter, der tilskrives de tildelte stoettebeloeb, indtil disse faktisk udbetales til stoettemodtagerne, tilfalder det nationale interventionsorgan.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Corte d' appello di Roma (Foerste Afdeling for Civile Sager) ved kendelse af 27. oktober 1992, for ret:
Faellesskabsbestemmelserne vedroerende finansiering af den faelles landbrugspolitik, naermere bestemt Raadets forordning (EOEF) nr. 2959/82 af 4. november 1982 om fastsaettelse for produktionsaaret 1982/1983 af almindelige regler vedroerende produktionsstoette for olivenolie og Raadets forordning (EOEF) nr. 2261/84 af 17. juli 1984 om almindelige regler for stoette til olivenolieproduktion og til producentorganisationer, er ikke til hinder for, at det i en national lovgivning bestemmes, at eventuelle bankrenter, der tilskrives de tildelte stoettebeloeb, indtil disse faktisk udbetales til stoettemodtagerne, tilfalder det nationale interventionsorgan.