62005CC0339_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatus
1. Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgericht (Austria piirkondlik kohus töö- ja sotsiaalküsimustes) esitas Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel eelotsuse küsimuse 21. juunil 1999. aastal Luxembourgis sõlmitud Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepingu isikute vaba liikumise kohta(2) I lisa artikli 9 lõike 1 tõlgendamise kohta.
2. Käesoleva eelotsusetaotlusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas enne lepingu jõustumist Šveitsis täitunud tööperioode tuleb võtta arvesse tööstaaži arvestamisel praegusel töökohal Austrias.
3. Küsimus sunnib arutlema Euroopa Kohtu pädevuse üle seoses nimetatud lepinguga, analüüsima mõne selle sätte vahetut õigusmõju ja piiritlema ajaliselt lepingu kohaldatavust.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse lepingud Šveitsiga
4. Euroopa Ühenduse ja Šveitsi tihedatele ajaloolistele, kultuurilistele ja majanduslikele sidemetele vaatamata algas nende ettevaatlik liit alles pärast 1972. aastal sõlmitud vabakaubanduslepingut(3), ning see tugevnes mõnevõrra teadusalase koostöö kokkuleppega(4) ja Alpide-ülese transiidi kokkuleppega.(5)
5. Poliitiliste, majanduslike ja sotsiaalsete vajaduste viljana saavutati 21. juunil 1999 kokkulepped seitsmes valdkonnas:(6) teadus- ja tehnikaalane koostöö, õhutransport, kaupade ja reisijate raudtee- ja maanteevedu, põllumajandustoodetega kauplemine, vastavushindamise vastastikune tunnustamine, riigihanked ja isikute vaba liikumine.
6. Need on kolme liiki lepingud: integratsioon – õhutransport –, koostöö –teadus- ja tehnikaalane koostöö – ja liberaliseerimine – ülejäänud valdkonnad, viimasel juhul lepinguosaliste õigusaktide samaväärsuse põhjal.(7)
7. Need jõustusid 1. juunil 2002.(8)
B. Leping isikute vaba liikumise kohta
8. Erinevalt ülejäänud lepingutest on lepingu isikute vaba liikumise kohta eripäraks, et ühenduse piiratud pädevuse tõttu selles valdkonnas pidid liikmesriigid ise sellele alla kirjutama,(9) mistõttu tuleb seda liigitada „segalepinguks”.(10)
9. Vastavalt artikli 1 punktile d tagatakse sellega ühenduse ja Šveitsi kodanikele „samasugused elu- ja töötingimused”.
10. Artiklis 2 omistatakse esmast tähtsust võrdse kohtlemise põhimõttele, sest „[l]epinguosalise territooriumil seaduslikult elavaid teise lepinguosalise kodanikke ei diskrimineerita kodakondsuse alusel käesoleva lepingu I, II ja III lisa sätete kohaldamisel ja nende kohaselt”.(11)
11. Selleks märgitakse artiklis 7, et „[l]epinguosalised näevad I lisa kohaselt isikute vaba liikumise suhtes ette järgmised õigused:
a) õigus võrdsele kohtlemisele majandustegevusele juurdepääsu ja sellega tegelemise ning elu- ja töötingimuste suhtes;
[…]”.
12. Artiklis 16 viidatakse sõnaselgelt ühenduse õigusele, märkides, et:
„1. Käesoleva lepingu eesmärkide saavutamise nimel võtavad lepinguosalised kõik meetmed, mida on vaja, et nendevahelistes suhetes kohaldataks samasuguseid õigusi ja kohustusi kui nendes Euroopa Ühenduse õigusaktides, millele viidatakse.
2. Niivõrd kui käesoleva lepingu kohaldamine on seotud Ühenduse õiguse põhimõtetega, tuleb arvestada asjaomast Euroopa Ühenduste Kohtu pretsedendiõigust enne käesoleva lepingu allkirjastamist. Pärast seda kuupäeva kehtestatud pretsedendiõigusest antakse Šveitsile teada. Lepingu nõuetekohase toimimise tagamiseks määrab ühiskomitee(12) ühe lepinguosalise taotlusel kindlaks kõnealuse pretsedendiõiguse mõju.”
13. Seda sätet tuleb täiendada „Ühisdeklaratsiooniga lepingu kohaldamise kohta”, mis on lisatud lõppaktile ja mille kohaselt lepinguosalised peavad jälgima, et Šveitsi kodanikud saaksid tugineda acquis communautaire ’ile kokku lepitud tingimustel.
14. Peale selle on lepingul kolm lisa,(13) mis käsitlevad isikute vaba liikumist (I lisa), sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamist (II lisa) ja kutsekvalifikatsiooni vastastikust tunnustamist (III lisa).
15. Konkreetselt esitatakse I lisas üldsätted (artiklid 1–5) ja erisätted palgatöötajate kohta (artiklid 6–11), füüsilisest isikust ettevõtjate kohta (artiklid 12–17), teenuste osutamise kohta (artiklid 17–23), isikute kohta, kes ei arenda majandustegevust, (artikkel 24) ja kinnisvara soetamise kohta (artikkel 25); see sisaldab ka üleminekusätteid ja sätteid lepingu arengu kohta (artiklid 26–34).
16. I lisa artikkel 9 sätestab palgatöötajate „võrdse kohtlemise” eeskirjad:
„1. Töötajat, kes on lepinguosalise kodanik, ei tohi teise lepinguosalise territooriumil tema kodakondsuse tõttu kohelda ükskõik milliste tööhõive- ja töötingimuste suhtes teisiti kui selle riigi kodanikest töötajaid, eelkõige seoses töötasu, vallandamise, töötuks jäämise puhul tööle ennistamise või uue töökoha andmisega.
[…]
4. Ükskõik milline punkt kollektiiv- või individuaallepingus või ükskõik millises teises kollektiivselt kokkulepitud dokumendis, mis käsitleb töö saamise võimalust, töösuhet, töötasu ja muid töölevõtu- või töölt vabastamise tingimusi, on automaatselt tühine, kui see sätestab või lubab diskrimineerivaid tingimusi välismaalastest töötajate suhtes, kes on lepinguosaliste kodanikud.
[…]”.
C. Austria õigusnormid
17. Austria Vabariik ja Land Tirol (Tirooli Liidumaa) kohaldasid oma pädevuse raames Šveitsiga sõlmitud lepingut isikute vaba liikumise kohta Vertragsbedienstetengesetz’i (lepinguliste teenistujate seadus, edaspidi „VBG”),(14) Gehaltsgesetz’i (töötasuseadus, edaspidi „GHG”)(15) ja Tiroler Landes- Vertragsbedienstetengesetz’i (Tirooli lepinguliste teenistujate seadus, edaspidi „L‑VGB”)(16) kaudu.
18. Vastavalt VBG § 26 lõike 2 punkti f alapunktile 3 võetakse edutamise kuupäeva määramiseks tervikuna arvesse kõiki „[…] pärast 1. juunit 2002 Šveitsi asutuses, mis on [Austria asutustega] samaväärne” täitunud töö- või õpetamisperioode.
19. Sama säte sisaldub GHG § 12 lõike 2 punkti f alapunktis 3 ja L‑VGB § 41 lõike 8 punktis 3.
III. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
20. Paljud Land Tiroli naistöötajad töötasid Šveitsis tervishoiu valdkonnas, kuid töötajate enne 1. juunit 2002 täitunud tööperioode nende sellel töökohal edutamise kuupäeva kindlaks määramisel arvesse ei võetud, koos sellest tulenevate tagajärgedega töötasule. W. Kostner oli üle 22 aasta töötanud operatsiooniõena Sankt Galleni kantoni haiglas, C. Bieri-Spori oli üheksa ja pool aastat töötanud meditsiiniõena Šveitsi riigihaiglates ja A. Lawatsch oli peaaegu kaks aastat töötanud hooldusõena Samedanis haiglas Oberengadin.
21. 28. veebruaril 2005 esitas Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (Tirooli Liidumaa haiglate üldnõukogu) Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgerichti hagi, milles nõuti Šveitsis täitunud tööperioodide tervikuna arvesse võtmist nendel kolmel juhul.
22. Nimetatud kohus peatas menetluse ja esitas enne asja lahendamist Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas liikmesriik või liikmesriigi kohalik omavalitsusüksus peab lepingulisele teenistujale makstava töötasu arvutamisel võtma ilma ajaliste piiranguteta arvesse tööperioode, mis on täitunud teatud Šveitsi asutustes, mis on samaväärsed Tiroler Landesvertragsbedienstetengesetzi § 41 lõikes 2 (või 1948. aasta Vertragsbedienstetengesetzi § 26 lõikes 2) nimetatud asutustega, või tuleb Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahelist lepingut isikute vaba liikumise kohta (EÜT 2002 L 144, lk 6) ja eelkõige selle I lisa artikli 9 lõiget 1 tõlgendada nii, et on lubatud piirduda vaid selliste tööperioodidega arvestamisega, mis on lepingulisel teenistujal Šveitsis täitunud alates selle lepingu jõustumisest 1. juunil 2002?”
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
23. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 sätestatud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, Itaalia valitsus ja komisjon.
24. Pärast kirjaliku menetluse lõppu ei nõudnud keegi kohtuistungit, mistõttu pärast 25. aprilli 2006. aasta üldkoosolekut oli asi valmis käesoleva ettepaneku esitamiseks.
V. Eelotsuse küsimuse analüüs
25. Käesolevas menetluses ei ole kahtlust selles, et ühenduse kodaniku Šveitsis pärast selle riigiga sõlmitud lepingu jõustumist täitunud tööperiood läheb tööstaaži arvestusse hilisemal töökohal liidu liikmesriigis.
26. Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgericht kahtleb, kas vastavalt lepingu I lisa artiklile 9 kehtib sama ka varasemate tööperioodide suhtes.
27. Kuigi eelotsusetaotluses käsitletakse ainult viidatud lepingusätte ajalist kohaldatavust, tuleb käesoleval juhul kõigepealt kontrollida, kas Euroopa Kohus saab seda tõlgendada, ja kui saab, siis analüüsida, kas sellel on vahetu õigusmõju.
A. Euroopa Kohtu pädevus eelotsuse küsimust lahendada
28. Üks sissejuhatav, ent oluline märkus tuleneb asjaolust, nagu ma juba selgitasin, et lepingu isikute vaba liikumise kohta sõlmisid Šveitsiga nii ühendus(17) kui ka liikmesriigid, sest see hõlmab valdkondi, mis väljuvad ühenduse volituste piiridest.
29. Euroopa Kohus kinnitas 30. septembri 1987. aasta otsuses Demirel(18) oma pädevust selgitada esmase õiguse valdkondi puudutavate segalepingute sätete tähendust, kuna need kuuluvad Euroopa õiguskorda.(19) Pädevuse alus on erilise sätte puudumisel EÜ artikkel 220,(20) mis teeb kohtu ülesandeks tagada liidu õigusest kinnipidamine.
30. Lepingu I lisa artiklis 9 sätestatakse palgatöötajate võrdne kohtlemine, mis toob kaasa ühenduse pädevuse valdkonnas võetud kohustuse ning mistõttu – kuna see puudutab töötajate vaba liikumist – on Euroopa Kohus pädev seda tõlgendama.(21)
31. Lisaks ei takista Euroopa Kohtul sekkuda erilise institutsionaalse raamistiku – ühiskomitee – loomine, sest vastavalt 26. oktoobri 1982. aasta kohtuotsuses Kupferberg(22) sätestatud kohtupraktikale säilivad selle komitee ülesanded – vastutus „lepingu haldamise ja nõuetekohase kohaldamise eest”(23) ning lepingu kohaldamist käsitlevate vaidluste lahendamine – (24) puutumatuna, kui ühe lepinguosalise kohus kasutab kohtuvaidluses tingimusteta ja täpset sätet või tõstatab eelotsuse küsimuse.(25)
B. Lepingu I lisa artikli 9 vahetu õigusmõju
32. Olles tuvastanud, et Euroopa Kohtul tuleb Austria kohtule vastata, tuleb uurida, kas liikmesriikide kohtutes saab tugineda tööalase mittediskrimineerimise põhimõttele vastavalt lepingu I lisa artiklile 9.(26)
33. Eespool viidatud kohtuotsuses Demirel, mis peegeldab väljakujunenud kohtupraktikat, otsustati, et „ühenduse ja kolmanda riigi vahel sõlmitud lepingu sätet tuleb pidada vahetut õigusmõju omavaks, kui sätte sõnastust ning lepingu eesmärki ja olemust arvestades sisaldab see selget ja täpset kohustust, mille täitmine või tagajärgede tekkimine ei eelda hilisema akti vastuvõtmist”.(27)
34. Selle reegliga laiendatakse rahvusvahelistele lepingutele(28) kriteeriume, mis kehtivad ühendusesiseste aktide puhul, ehkki lisades täiendava parameetri, sest vastavalt 23. mai 1969. aasta Rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artiklile 31(29) tuleb tõlgendamisel lähtuda lepingu „sisust”, „eesmärgist” ja „laadist”; see tähendab selliste juhtude erilisuse tunnustamist.(30)
35. Šveitsiga sõlmitud lepingu sõnastus toob esile soovi keelata ühenduse ja Šveitsi kodanike erinev kohtlemine kodakondsuse alusel, eriti mis puutub elu- ja töötingimustesse – artikli 1 punkt d ja artikkel 2, ja lepinguosaliste ülesanne on reguleerida neis valdkondades seda isikute vaba liikumisega seonduvat võrdse kohtlemise õigust – artikli 7 punkt a.
36. I lisa artiklis 9 täpsustatakse palgatöötajate suhtes kehtivat põhimõtet, mis keelab päritoluriigi alusel ebavõrdse kohtlemise „ükskõik milliste tööhõive- ja töötingimuste suhtes [...], eelkõige seoses töötasu, vallandamise, töötuks jäämise puhul tööle ennistamise või uue töökoha andmisega” (lõige 1), keelates automaatse tühisuse ähvardusel kõik õigusaktid, mis sätestavad või lubavad selle kohustusega vastuolus olevaid tingimusi (lõige [4]).
37. See artikkel kehtestab niisiis täpse kohustuse, mis ei nõua teiste meetmete vastuvõtmist, sest lepinguosalistel ei ole lepingu rakendamisel eespool nimetatud valdkondades mingit kaalutlusõigust, kuna nad peavad alati vältima diskrimineerimist kodakondsuse alusel ning see on sätestatud tingimusteta ja piiranguteta.
38. Esitatud põhjendustest tuleneb, et lepingu I lisa artikliga 9 on keelatud diskrimineerimine ja see annab ühenduse ja Šveitsi kodanikele õigused, mida peavad vahetult kaitsma Euroopa Liidu kohtud.
39. Ei tohiks ka unustada, et Euroopa Kohus on mitmel korral kinnitanud kolmandate riikidega sõlmitud lepingute selliste sätete vahetut õigusmõju, mis keelavad tööalase ebavõrdse kohtlemise sõnastuses, mis sarnaneb Šveitsiga sõlmitud lepingu sõnastusele. Nii tunnistati segalepingute raames(31) eespool viidatud 29. jaanuari 2002. aasta kohtuotsuses Pokrzeptowicz-Meyer(32) vahetut õigusmõju Poolaga sõlmitud assotsiatsioonilepingu(33) artikli 37 lõike 1 esimese taande puhul, märkides, et „asutamislepingu kohaselt koheldakse seaduslikult liikmesriigi territooriumil tööle võetud Poola töötajaid töö-, töötasu- või vallandamistingimuste osas kodakondsuse alusel diskrimineerimata võrdselt oma kodanikega” (punktid 19–30). 12. aprilli 2005. aasta kohtuotsuses Simutenkov(34) tunnistati Poolaga sõlmitud viidatud lepingu sättega sarnase Venemaaga sõlmitud partnerluse segalepingu(35) artikli 23 lõike 1 vahetut õigusmõju (punktid 20–29).
40. Ühtlasi langeb Šveitsiga sõlmitud lepingu eesmärk kokku EÜ artikliga 39, mis kehtestab töötajate liikumisvabaduse ühenduse piires, kaotades „igasuguse kodakondsusel põhineva liikmesriikide töötajate diskrimineerimise nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul”. Samuti langeb lepingu I lisa artikli 9 lõigete 1 ja 4 tekst sisuliselt kokku nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires(36) artikli 7 lõigetega 1 ja 4.
41. Nimetatud sarnasust on õigustatud ühelt poolt lepingu lühidas preambulis, kuna sellele alla kirjutanud tunnistavad, et nad on otsustanud vastastikku respekteerida isikute vaba liikumist „Euroopa Ühenduses kohaldatavate eeskirjade alusel”; ja teiselt poolt lepingu artiklis 16, mis sisaldab kahte „viide[t] ühenduse õigusele”, et lepingu eesmärkide taotlemisel juhindutaks ühenduse „õigusaktidest” ja „pretsedendiõigusest”.
42. Nendel asjaoludel tuleb kontrollida, kas lepingu I lisa artikli 9 lõigetele 1 ja 4 saab üle kanda Euroopa Kohtu praktikat EÜ artikli 39(37) ja määruste(38) vahetu õigusmõju kohta.
43. 1. juuli 1993. aasta kohtuotsuses Metalsa(39) seati asutamislepingu sätte tõlgenduse laiendamise võimalus ühenduse ja kolmanda riigi vahelise lepingu sarnaselt sõnastatud sättele sõltuvusse iga sättega taotletavast eesmärgist konkreetses kontekstis ning märgiti, et seejuures on „väga oluline võrrelda ühelt poolt lepingu ja teiselt poolt asutamislepingu eesmärke ja konteksti”.
44. Nagu ma märkisin, on Šveitsiga sõlmitud lepingu nimetatud artiklid ja EÜ asutamislepingu viidatud artiklid sama eesmärgiga: kaotada asjaomastel territooriumidel tegelikkuses töötajate vaba liikumise saavutamiseks töötajate erinev kohtlemine kodakondsuse alusel.
45. Seega ei näe ma mingit takistust kohaldada Šveitsiga sõlmitud lepingu I lisa artikli 9 suhtes Euroopa Kohtu praktikat EÜ artikli 39 ja määruse nr 1612/68 artikli 7 lõigete 1 ja 4 vahetu õigusmõju kohta.(40)
C. Võrdse kohtlemise põhimõtte ajaline ulatus
1. Probleemiasetus
46. „Muide, seda, et me Ajas aina rohkem ruumi võtame, tajuvad kõik, ja selle universaalsuse üle võisin ma vaid rõõmu tunda, sest eks tõde – tõde, mida aimavad kõik – ma ju otsima ja valgustama pidingi.”(41)
47. Leping isikute vaba liikumise kohta ja I lisa sisaldavad üleminekusätteid, aga ükski ei puuduta töötingimuste osas võrdse kohtlemise põhimõtet.
48. Nii näeb lepingu artikkel 10 ette: a) et Šveits võib piirata viie aasta jooksul lepingu jõustumisest majandustegevusele juurdepääsu enam kui neli kuud kestva elamise tingimusega (lõige 1); b) et kõige rohkem kahe aasta jooksul jätkatakse seaduslikult tööturule integreeritud töötajate eeliskohtlemise kontrollimist (lõige 2); c) et samuti lepingu jõustumisest kuni selle kehtimise viienda aasta lõpuni eraldab Šveits oma uute elamislubade üldiste kvootide raames Euroopa Ühenduse töötajatele vähemalt teatud arvu elamislubasid (lõige 3), seda teatud erisustega (lõige 4); d) et neid piiranguid ei kohaldata töötajate suhtes, kellel on juba õigus arendada majandustegevust lepinguosaliste territooriumil ja isikute suhtes, kellel on kehtiv elamisluba, sest neil on algusest peale teatavad õigused (lõige 5); ja e) et piirialatöötajate suhtes arvulisi piirnorme ei kohaldata (lõige 7).(42)
49. Lepingu I lisa üleminekusätetes nimetatakse: a) piiranguid avalikus teenistuses töötamisele (artikkel [11]); b) palgatöötajate teises riigis elamist, tagasipöördumisõigust ja tööalast ning geograafilist liikuvust (artiklid 27, 29 ja 30) ja samuti füüsilisest isikust ettevõtjate teises riigis elamist, tagasipöördumisõigust ning tööalast ning geograafilist liikuvust (artiklid 31, 33 ja 34); ning c) palgatöötajast piirialatöötajad (artikkel 28) ja füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsevaid piirialatöötajad (artikkel 32).
50. Viidatud tekstides ei ole seega erisätteid, millest Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgerichti küsimusele vastamisel juhinduda.
2. Lahenduse ettepanek
51. Esitatud küsimusele lahenduse leidmiseks tuleb hinnata nii lepingu I lisa artikli 9 vahetut õigusmõju kui ka kahte üldpõhimõtet: põhimõtet, mille kohaselt leping loob pooltele kohustused alles jõustumisest alates – tempus regit actum –(43) hetkest, kui see lülitatakse ühenduse õiguskorda;(44) ja põhimõtet, mille kohaselt on vaatamata sellele, et tõlgendamisel juhindutakse lepinguosaliste tahtest – „subjektiivne arusaam” –,(45) nõutav üldine lähenemisviis,(46) mis kaalub teleoloogilisi ja süstemaatilisi elemente.
52. Nende kriteeriumide järgi tuleb eelotsusetaotlusele vastata jaatavalt ja otsustada, et Šveitsis enne lepingu jõustumist täitunud tööperioode tuleb Austrias hiljem sarnasel töökohal töötava inimese edutamisel arvesse võtta. Selle lahenduse põhjuseid on mitu.
53. Esiteks on vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale teiste liikmesriikide avalikus teenistuses varem täitunud tööperioodide arvesse võtmata jätmine põhjendamatu kaudne diskrimineerimine.(47)
54. Teiseks, kui arutada kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu mõju praegusel ajal, see tähendab uue õigusnormi kasutamist praeguses töösuhtes, jättes kõrvale väidetavalt minevikus omandatud õiguste järgimise, omandab töötingimuste osas võrdse kohtlemise põhimõte oma täie õigusmõju lepingu jõustumise hetkest alates kõikide kestvate õiguslike olukordade suhtes.
55. Kolmandaks reguleerib lepingu artikkel 9 ühenduse ja Šveitsi kodanike palgatöötajaks või füüsilisest isikust ettevõtjaks hakkamise ja sellena tegutsemise ning teenuste osutamise lihtsustamiseks diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist, viidates III lisale, kuid ei sea tunnustamise tingimuseks, et dokument oleks väljastatud pärast lepingu jõustumist. Sama põhimõte kehtib varasemate tööperioodide puhul.(48)
56. Neljandaks, kui käesoleval juhul ei lubata varasemaid tööperioode arvesse võtta nii, nagu ma soovitan, jätaks see ebaloogiliselt ebasoodsamasse olukorda Šveitsis töötanud isikud, kes on alates 1. juunist 2002 tööd otsinud ühenduse territooriumil, võrreldes nendega, kes on kogu aeg töötanud liikmesriikides. Varasemal võrdväärsel töökohal omandatud tööstaažiga arvestataks ainult viimaste puhul, mis heidutaks esimesi vaba liikumise õiguse kasutamisest.
57. Nimetatud põhjuste kinnituseks on veel üks, mis väärib üksikasjalikumat analüüsimist, sest Šveitsiga sõlmitud leping tingib acquis communautaire ’i vastuvõtmise(49) nagu siis, kui riik astub ühendusse.
58. See vastastikune seos võimaldab analoogia alusel kohaldada kohtupraktikat, mis käsitleb ühenduse sätete ajalist kohaldamisala uutes liikmesriikides, ning mis kinnitab minu seisukohta.
59. 2. oktoobri 1997. aasta kohtuotsuses Saldanha ja MTS(50) analüüsiti, kas EÜ asutamislepingu artikli 6 lõikega 1 on vastuolus, kui liikmesriik nõuab cautio judicatum solvi
tasumist isikult, kellel ei ole Austrias vara ega alalist elukohta ja kes on esitanud hagi selles riigis asutatud äriühingu vastu, samas kui selle tasumist ei nõuta samas olukorras olevatelt Austria kodanikelt, kusjuures hageja on samal ajal teise ühenduse liikmesriigi kodanik ja kolmanda riigi kodanik. Kuna need asjaolud olid toimunud enne Austria ühendusse astumist, uuriti selles kohtuotsuses kõnealuse sätte ajalist kohaldamisala ja, kuna ühinemisaktiga ei olnud kehtestatud selles osas eritingimusi, siis kuulutati säte selle riigi jaoks „vahetult kohaldatavaks” ja kohustuslikuks alates Euroopa Liiduga ühinemise kuupäevast, sealhulgas „seoses varem tekkinud olukordade tulevastele tagajärgedega […]”(punkt 14).
60. Täpsemalt käsitleti põhikohtuasjaga faktiliselt ja õiguslikult sarnases olukorras 30. novembri 2000. aasta kohtuotsuses Österreichischer Gewerkschaftsbund(51) probleemi seoses sellega, et Austrias võeti õpetajate töötasu arvutamisel teistes liikmesriikides täitunud tööperioode tervikuna arvesse ainult juhul, kui see oli üldistes huvides nõutav ja kui pädevad ametiasutused selle heaks kiitsid, samas kui oma riigis täitunud tööperioodide puhul selliste formaalsuste täitmist ei nõutud, mis oli Euroopa Kohtu kohaselt ühenduse õigusega vastuolus (punkt 51). Seejärel hindas Euroopa Kohus, kas need perioodid hõlmasid liiduga ühinemisest varasemaid perioode ja võttis ajalise piiranguta arvesse „VBG § 26 lõikes 2 nimetatud Austria asutustega samaväärsetes teiste liikmesriikide asutustes täitunud tööperioode” (punkt 56).
VI. Ettepanek
61. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Landesgericht Innsbruck als Arbeits- und Sozialgerichti eelotsuse küsimusele, et:
Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni vahelise lepingu isikute vaba liikumise kohta I lisa artikkel 9 nõuab, et enne lepingu jõustumist Šveitsis täitunud tööperioode võetakse arvesse hiljem ühenduse liikmesriigis samaväärsel töökohal töötava isiku kutsealasel edutamisel.
(1) .
(2)  –	EÜT 2002, L 144, lk 6.
(3)  –	Euroopa Majandusühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline 22. juulil 1972. aastal Brüsselis sõlmitud leping (EÜT 1972, L 300, lk 189). Teised sarnased lepingud sõlmiti Austria, Soome, Islandi, Norra, Portugali ja Rootsiga.
(4)  –	Euroopa Ühenduste ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline teadus- ja tehnikaalase koostöö raamkokkuleppe (EÜT 1985, L 313, lk 6).
(5)
–	Euroopa Majandusühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline Portos 2. mail 1992 sõlmitud kaupade maantee- ja raudteeveo kokkulepe (EÜT L 373, lk 28; ELT eriväljaanne 11/18, lk 260).
(6)
–	Lautenberg, A. L., „Les accords bilatéraux vus de Bruxelles”, Accords bilatéraux Suisse – UE (Commentaires), Basel, Genève, München, Helbing & Lichtenhahn, Bruxelles, Bruylant, 2001, lk 21–24, selgitab Šveitsi seisukohta läbirääkimistel.
(7)  –	Kaddous, C., „Les accords sectoriels dans le système des relations extérieures de l’Union européenne”, Accords bilatéraux Suisse – UE (Commentaires),
op. cit., lk 79.
(8)  –	„[…] jõustub [...] seitsme kokkuleppe ratifitseerimiskirjade hoiuleandmise või kinnitamise kohta viimase teate saatmisele järgneva ülejärgmise kuu esimesel päeval […]” (leping vaba liikumise kohta, artikkel 25). Kaufmann, B., „Die bilateralen Abkommen mit der EU. Ein langer Weg in der EU bis zur Ratifikation”, Neue Zürcher Zeitung (NZZ),
21. juuni 2000, kirjeldab referendumiprotsessi keerukust, mis tekitas lepingute jõustumises viivitust.
(9)  –	Bieber, R., „Quelques remarques à l’occasion de l’entrée en vigueur des Accords bilatéraux Suisse-CE”, Mélanges en l’honneur de Bernard Dutoit,
Genève, Librairie Droz, 2002, lk 14 jj.
(10)  –	Neuwahl, N. A., „Joint Participation in International Treaties and the Exercise of Power by the EEC and Its Member States: Mixed Agreements”, Common Market Law Review,
kd 28, 1991, lk 717–740.
(11)  –	See põhimõte on sõnastatud ka maantee- ja raudteeveo (artiklid 1 ja 32), õhutranspordi (artikkel 3), riigihankelepingute (artikkel 6 ja lisad) ning põllumajanduskaubanduse lepingus (artiklid 7–9).
(12)  – Lepingu artikliga 14 loodud ühiskomitee vastutab lepingu haldamise ja nõuetekohase kohaldamise eest; artiklis 19 tehakse tema ülesandeks lepinguosaliste vaidluste lahendamine.
(13)  –	Artiklis 15 nähakse ette, et lepingu lisad ja protokollid on selle lahutamatu osa.
(14)  –	Bundesgesetsblatt
(edaspidi „ BGBl .”) 1948, nr 86; seda on korduvalt muudetud.
(15)  –	BGBl.
1956, nr 54; seda on samuti muudetud alates vastuvõtmisest.
(16)  –	Landesgesetzblatt
(edaspidi „ LGBl .”) nr 2/2001; seda on samuti hiljem muudetud.
(17)
–	Õigusliku aluse ühenduse ja teiste rahvusvahelise õiguse subjektide vahel lepingute sõlmimiseks annab EÜ artikkel 310, mis on endine EÜ asutamislepingu artikkel 238, mis pärineb Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepingu üleminekusätteid käsitleva lepingu artiklist 14.
(18)  –	Kohtuasi 12/86 (EKL 1987, lk 3719, punktid 6–12).
(19)  –	Macloed, I., Hendry, I. D., Hyett, S., The External Relations of the European Communities,
Oxford, Clarendon Press, 1996, lk 156; Louis, J. V., El ordenamiento jurídico comunitario,
5. éd, Oficina de Publicaciones de las Comunidades Europeas, 1995, lk 127. Kohtujurist G. Tesauro käsitleb seda aspekti oma ettepanekus kohtuasjas C‑53/96: Hermès, milles otsus tehti 16. juunil 1998 (EKL 1998, lk I‑3603, ettepaneku punktid 10–21), avalikult tunnistamata, et kohtulik kontroll laieneb ühenduseväliseid valdkondi käsitlevatele õigusnormidele.
(20)  –	Petrović, D., L’effet direct des accords internationaux de la Communauté européenne: à la recherche d’un concept,
Paris, Presses Universitaires de France, 2000, lk 155 jj.
(21)  –	Khil-Wolff, B., „L’Accord Suisse-CE sur la libre circulation des personnes: observations générales”, L’Accord sur la libre circulation des personnes avec l’UE et ses effets à l’égard de la sécurité sociale en Suisse,
Bern, Stämpfli Verlag AG, 2001, lk 5.
(22)  –	Kohtuasi 104/81 (EKL 1982, lk 3641, punktid 19 ja 20).
(23)  –	Lepingu artikkel 14.
(24)  –	Lepingu artikkel 19.
(25)  –	Gaja, G., „Effets directs et réciprocité dans la jurisprudence concernant l’Accord entre la Communauté européenne et la Suisse”, Annuaire suisse de droit international,
kd XL, 1984, lk 27, väidab, et 1972. aasta lepinguga loodud ühiskomitee vaevalt otsustab ühegi õigusnormi vahetu õigusmõju üle, sest tema töö keskendub teistele aspektidele nagu lepingust tulenevate kohustuste täpsustamine. Teistsuguse olukorraga, mida uuriti 14. detsembri 1991. aasta kohtuotsuses 1/91 (EKL 1991, lk I‑6079) ja 10. aprilli 1992. aasta kohtuotsuses 1/92 (EKL 1992, lk I‑2821), on tegemist, kui rahvusvahelises lepingus sätestatakse eraldi oma kohtusüsteem.
(26)  –	Carreau, D., Droit international,
Paris, Pedone, 1988, lk 453, on seisukohal, et kui lepingutes ei tunnistata vahetut õigusmõju, määrab selle igal konkreetsel juhul kindlaks kohus.
(27)  –	Kohtuotsus Demirel, punkt 14. 5. veebruari 1976. aasta otsus kohtuasjas 87/75: Bresciani (EKL 1976, lk 129, punkt 16); 31. jaanuari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑18/90: Kziber (EKL 1991, lk I‑199, punkt 15); 1. juuli 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑312/91: Metalsa (EKL 1993, lk I‑3751, punkt 12); 5. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑432/92: Anastasiou jt (EKL 1994, lk I‑3087, punkt 23); 16. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑162/96: Racke (EKL 1998, lk I‑3655, punkt 31); 2. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑416/96: El-Yassini (EKL 1999, lk I‑1209, punkt 25); 4. mai 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑262/96: Sürül (EKL 1999, lk I‑2685, punkt 60) ja 29. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑162/00: Pokrzeptowicz-Meyer (EKL 2002, lk I‑1049, punkt 19). 12. detsembri 1972. aasta otsuses liidetud kohtuasjades 21/72–24/72: International Fruit Company jt (EKL 1972, lk 1219) käsitleti esimest korda võimalust laiendada vahetu õigusmõju põhimõtet ühenduse sõlmitud lepingule ja kuigi sellist mõju ei tunnistatud üldise tolli- ja kaubanduskokkuleppe puhul, ei välistatud seda teiste lepingute puhul.
(28)  –	Rahvusvaheliste lepingute vahetu õigusmõju kohta otsustas Rahvusvahelise Kohtu eelkäija Alaline Rahvusvaheline Kohus, et vaba linna Gdanski eriline õiguslik staatus ei võimalda sellel linnal ühineda Rahvusvahelise Tööorganisatsiooniga, väites, et rahvusvaheline leping – „Beamtenabkommen” – ei loo otseselt üksikisikutele õigusi ega kohustusi (26. augusti 1930. aasta aruanne, Recueil de la Cour permanente de justice internationale,
seeria B, nr 18, 1928).
(29)  –	Recueil des traités des Nations unies,
kd 1155, nr 18232, lk 331. Riigi Teataja II, 21.9.2007, lk 15.
(30)  –	Petrović, D., op. cit .,
klassifitseerib ühenduse õiguse osaks olevad rahvusvaheliste lepingute sätted kui sui generis .
(31)  –	Euroopa Kohus on vahetut õigusmõju tunnistanud ka teist liiki lepingute, näiteks Türgiga sõlmitud assotsiatsioonilepingu puhul (mis kiideti ühenduse nimel heaks ja kinnitati nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ (EÜT 1964, 217, lk 3685; ELT eriväljaanne 11/11, lk 10), laiendades seda mõnedele assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 sätetele: 20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑192/89: Sevince (EKL 1990, lk I‑3461, punkt 26 ) – artiklid 6 ja 13; 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑355/93: Eroglu (EKL 1994, lk I‑5113, punkt 17) – artikli 7 lõige 2; 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑351/95: Kadiman (EKL 1997, lk I‑2133, punkt 28) – artikli 7 lõige 1; 19. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑210/97: Akman (EKL 1998, lk I‑7519, punkt 23) – artikli 7 lõige 2; 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑171/01: Wählergruppe Gemeinsam (EKL 2003, lk I‑4301, punkt 67) – artikli 10 lõige 1; 11. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑467/02: Cetinkaya (EKL 2004, lk I‑10895, punkt 31) – artikli 7 lõige 1; 2. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑136/03: Dörr ja Ünal (EKL 2005, lk I‑4759, punkt 66) – artikli 6 lõige 1, ja 16. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑502/04: Torun (EKL 2006, lk I‑1563, punkt 19) – artikli 7 lõige 2. Samuti tunnistas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse El-Yassini punktis 32 seda mõju Marokoga sõlmitud koostöölepingu artikli 40 puhul (sõlmitud Rabatis 27. aprillil 1976 ja ühenduse poolt kinnitatud nõukogu 26. septembri 1978. aasta määrusega (EMÜ) nr 2211/78 (EÜT 1978, L 264, lk 1; ELT eriväljaanne 11/13, lk 155)), mille kohaselt „iga liikmesriik tagab oma territooriumil töötavatele Maroko töötajatele töö- ja töötasutingimused ilma igasuguse kodakondsuse alusel diskrimineerimiseta, võrreldes omaenda kodanikega”.
(32)  –	Joonealune märkus 27.
(33)  –	Ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Poola Vabariigi vahel assotsiatsiooni loomiseks sõlmitud Euroopa leping, mille ühendus võttis vastu nõukogu ja komisjoni 13. detsembri 1993. aasta otsusega 93/743/Euratom, ESTÜ, EÜ (EÜT 1993, L 348, lk 1).
(34)  –	Kohtuasi C‑265/03 (EKL 2005, lk I‑2579).
(35)  –	24. juunil 1994 Corful sõlmitud partnerlus- ja koostööleping ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Venemaa Föderatsiooni vahel, mille ühendus võttis vastu nõukogu ja komisjoni 30. oktoobri 1997. aasta otsusega 97/800/ESTÜ, EÜ, Euratom (EÜT L 327, lk 1; ELT eriväljaanne 11/26, lk 356).
(36)  –	EÜT L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 15.
(37)
–	4. detsembri de 1974. aasta otsus kohtuasjas 41/74: Van Duyn (EKL 1974, lk 1337, punktid 4–8); 14. juuli 1976. aasta otsus kohtuasjas 13/76: Donà (EKL 1976, lk I‑1333, punkt 20) ja 26. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑18/95: Terhoeve (EKL 1999, lk I‑345, punkt 27).
(38)  –	17. mai 1972. aasta otsus kohtuasjas 93/71: Leonesio (EKL 1972, lk 287, punkt 5) ja 10. oktoobri 1973. aasta otsus kohtuasjas 34/73: Variola (EKL 1973, lk 981, punktid 8 ja 10).
(39)  –	Kohtuasi C‑312/91 (EKL 1993, lk I‑3751, punkt 11). 27. septembri 2001. aasta otsused kohtuasjades C‑63/99: Gloszczuk (EKL 2001, lk I‑6369, punkt 49); C‑235/99: Kondova (EKL 2001, lk I‑6427, punkt 52) ja C‑257/99: Barkoci ja Malik (EKL 2001, lk I‑6557), ja eespool viidatud kohtuotsus Pokrzeptowicz-Meyer, punkt 33.
(40)  –	Kaddous, C., op. cit., lk 105–110.
(41)  –	Proust, M., Taasleitud aeg, Tallinn, Eesti Keele Sihtasutus, 2004, lk 240.
(42)  –	Sama lepingu artikli 10 punkt 6 kohustab Šveitsi edastama ühiskomiteele asjaomased statistilised andmed ja teabe ja annab lepinguosalistele õiguse taotleda olukorra läbivaatamist ühiskomitees; selle artikli viimane punkt 8 viitab sotsiaalkindlustuse ja töötuskindlustuse retrosessiooni osas II lisa protokolli üleminekusätetele.
(43)  –	Cahier, P., „L’obligation de ne pas priver un traité de son objet et de son but avant son entrée en vigueur”, Mélanges Fernand Dehousse,
kd 1, Paris, Fernand Nathan, Bruxelles, Babour, 1979, lk 31.
(44)  –	30. aprilli 1974. aasta otsus kohtuasjas 181/73: Haegeman (EKL 1974, lk 449, punkt 5) ning eespool viidatud kohtuotsused Sevince (punkt 8) ja Demirel (punkt 7).
(45)  –	Imbrechts, L., „Les effets internes des accords internationaux des Communautés européennes”, Revue d’intégration européenne/Journal of European Integration,
1986, kd 10, nr 1, lk 66; Tagaras, H. N., „L’effet direct des accords internationaux de la Communauté”, Cahiers de Droit Européen,
1987, lk 23.
(46)  –	Lagrange, M., „La Cour de Justice des Communautés européennes du Plan Schumann à l’Union européenne”, Mélanges Fernand Dehousse,
op. cit., kd 2, lk 131 jj.
(47)  –	23. veebruari 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑419/92: Scholz (EKL 1994, lk I‑505, punkt 11); 15. jaanuari 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑15/96: Schöning-Kougebetopoulou (EKL 1998, lk I‑47, punkt 13); 12. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑187/96: komisjon vs . Kreeka (EKL 1998, lk I‑1095, punkt 21); 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑224/01: Köbler (EKL 2003, lk I‑10239, punktid 71–74); 12. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑278/03: komisjon vs . Itaalia (EKL 2005, lk I‑3747, punkt 14) ja 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑205/04: komisjon vs . Hispaania (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 14 ja 15).
(48)  –	Samasuguse paralleeli soovitab teha kohtujurist F. G. Jacobs Austria Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemise akti puhul oma ettepanekus kohtuasjas C‑195/98: Österreichischer Gewerkschaftsbund, milles otsus tehti 30. novembril 2000 (EKL 2000, lk I‑10497, ettepaneku punkt 146).
(49)  –	Nii tuleneb ühest lepingu lõppaktile lisatud ühisdeklaratsioonist, mis on ära toodud käesoleva ettepaneku punktis 13. Khil-Wolff, B., op. cit., lk 4 ja 7, samuti Bieber, R., op. cit., lk 17, arvavad, et Euroopa Ühenduse ja Šveitsi õigusliku lähendamise põhimeetod seisneb acquis communautaire ’i vastuvõtmises selle riigi poolt nii, et liidu õigus ei ole ainult ühe lepinguosalise õigus tavalises kahepoolses lepingus.
(50)  –	Kohtuasi C‑122/96 (EKL 1997, lk I‑5325).
(51)  –	Viidatud joonealuses märkuses 48.