62023CJ0725
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
12. detsember 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2011/7/EL – Hilinenud maksmisega võitlemine äritehingute puhul – Ettevõtjatevahelised tehingud – Äripindade rendileping – Artikli 2 punkt 8 – Mõiste „makstav summa“ – Kommunaalkulude ja muude rentimisega seotud kulude edasikandmine arvete esitamisega
Kohtuasjas C‑725/23 (Tusnia) (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Rejonowy Katowice – Wschód w Katowicach (Ida-Katowice rajoonikohus Katowices, Poola) 9. oktoobri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. novembril 2023, menetluses
M. sp. z o.o. I. S.K.A.
versus
R. W.,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president N. Jääskinen (ettekandja), kohtunikud M. Condinanzi ja R. Frendo,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
M. sp. z o.o. I. S.K.A., esindaja: radca prawny A. Kuleszyńska,
–
Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Ioan, D. Milanowska ja M. Owsiany-Hornung,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta direktiivi 2011/7/EL hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul (ELT 2011, L 48, lk 1) artikli 2 punkti 8 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud M. sp. z o.o. I. S.K.A. (edaspidi „M.“) ja R. W. vahelises kohtuvaidluses, milles M. nõuab sisse arveid äriotstarbelise kinnisasja kasutamisega seotud kulude eest, mille M. on tasunud, kuid mis olid lepinguliselt R. W. kanda.
Õiguslik raamistik
3
Direktiivi 2011/7 põhjendustes 3, 8, 9 ja 19 on märgitud:
(3)
Sageli toimub ettevõtjatevaheliste või ettevõtjate ja riigiasutuste vaheliste äritehingute puhul maksmine hiljem kui lepingus sätestatud või üldiste äritingimustega ette nähtud. Kuigi kaubad on tarnitud või teenused osutatud, tasutakse suur hulk vastavaid arveid määratud tähtpäevast palju hiljem. Hilinenud maksmine avaldab negatiivset mõju likviidsusele ja raskendab ettevõtjate finantsjuhtimist. See mõjutab ka ettevõtjate konkurentsivõimet ja kasumlikkust, sest võlausaldaja peab hilinenud maksmise tõttu otsima rahalisi vahendeid väljastpoolt. Nimetatud negatiivse mõju oht suureneb märgatavalt majanduslanguse ajal, mil rahaliste vahendite leidmine on raskem.
[…]
(8)
Käesoleva direktiivi reguleerimisala peaks piirduma maksetega, millega tasutakse äritehingute eest. […]
(9)
Käesoleva direktiiviga tuleks reguleerida kõiki äritehinguid, olenemata sellest, kas need toimuvad eraõiguslike või riigi osalusega ettevõtjate vahel või ettevõtjate ja riigiasutuste vahel […].
[…]
(19)
Võlausaldajad peavad saama hilinenud maksmisest tulenevate sissenõudmiskulude katmiseks õiglast hüvitist, mis motiveeriks makseviivitustest hoiduma. Sissenõudmiskulude hulka tuleks arvata ka halduskulude sissenõudmine ja hüvitis hilinenud maksmisega seotud sisekulude eest, mille suhtes tuleks käesolevas direktiivis sätestada kindel miinimumsumma, millele võib lisada viivise. Kindlasummalise hüvitise eesmärk peaks olema sissenõudmisega seotud haldus‑ ja sisekulude piiramine. Sissenõudmiskulude hüvitis tuleks kindlaks määrata, ilma et see piiraks siseriiklikke sätteid, mille kohaselt liikmesriigi kohus võib määrata võlausaldajale täiendava hüvitise, mis on seotud võlgniku hilinenud maksmisega.“
4
Direktiivi artikli 1 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Käesoleva direktiivi eesmärk on võidelda hilinenud maksmisega äritehingute puhul, et tagada siseturu nõuetekohane toimimine, edendades seega ettevõtjate ja eelkõige [väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate] konkurentsivõimet.
2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigi maksete suhtes, millega tasutakse äritehingute eest.“
5
Direktiivi artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
„äritehingud“ – ettevõtjatevahelised või ettevõtjate ja riigiasutuste vahelised tehingud, mille tulemuseks on kaupade tarnimine või teenuste osutamine tasu eest;
[…]
8)
„makstav summa“ – põhisumma, mis oleks pidanud olema makstud lepingukohase või seadusjärgse maksetähtaja jooksul, sealhulgas kohaldatavad maksud, tollimaksud, tasud või lõivud, mis on esitatud arvel või samaväärsel maksetaotlusel;
[…]“.
6
Sama direktiivi artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et ettevõtjatevaheliste tehingute puhul on võlausaldajal õigus saada hilinenud maksmise korral viivist ilma vastavat meeldetuletust esitamata, kui on täidetud järgmised tingimused:
a)
võlausaldaja on täitnud oma lepingujärgsed ja õiguspärased kohustused ning
b)
võlausaldaja ei ole saanud makstavat summat õigel ajal, välja arvatud juhul, kui võlgnik ei ole viivituse eest vastutav.“
7
Direktiivi 2011/7 artikli 6 lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et kui artikli 3 […] kohaselt tuleb äritehingute puhul maksta viivist, on võlausaldajal õigus võlgnikult sisse nõuda minimaalne kindel summa 40 eurot.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
8
Põhikohtuasja pooled sõlmisid 3. juulil 2019 tähtajatu rendilepingu Poolas asuvate äripindade rentimiseks. Lepingu kohaselt oli R. W. kohustatud M‑ile maksma:
–
rendi, millele lisandub käibemaks;
–
kommunaalteenuste osutamisega seotud kulud (küte, gaas, elekter jne) ja muud kulud, mida kannab rendileandja seoses nende teenuste osutamisega, ning
–
igakuise fikseeritud tasu, mis vastab osale kinnisasjaga seotud tasudest, väljaminekutest ja kuludest, sealhulgas hoone üldkulud ja kohalikud maksud.
9
Pooled sõlmisid 13. septembril 2019 lepingu lisa, milles laiendasid lepingut veel ühele äripinnale.
10
M. teatas 28. mai 2020. aasta kirjas R. W‑le rendilepingu viivitamatust ülesütlemisest.
11
M. nõuab eelotsusetaotluse esitanud kohtu Sąd Rejonowy Katowice-Wschód w Katowicachi (Ida-Katowice rajoonikohus Katowices, Poola) kaudu R. W‑lt 26 tasumata arve tasumist, millest 8 arvet on rendiarved, 11 arvet on esitatud kommunaalteenuste eest ja 7 arvet fikseeritud tasu kohta, mis vastab rentniku osale kõigist kinnisasjaga seotud tasudest, väljaminekutest ja kuludest, samuti kindlat summat 40 eurot iga tähtajaks tasumata arve eest.
12
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et direktiivi 2011/7 artikli 1 lõikest 2, arvestades direktiivi põhjendust 8, nähtub, et direktiivi kohaldamisala piirdub maksetega, millega tasutakse „äritehingute eest“, kuid mõistet „tasu“ ennast ei ole direktiivis määratletud.
13
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et kui asuda seisukohale, et direktiivi 2011/7 kohaldamisala laieneb üksnes maksetele, „millega tasutakse äritehingute eest“, siis tuleks sellest järeldada, et mõiste „makstav summa“ artikli 2 punkti 8 tähenduses hõlmab üksnes summat, mis on mõeldud tasuks võlausaldaja enda soorituse eest, st kauba tarnimise või teenuse osutamise eest, ega hõlma muudel eesmärkidel tehtud makseid, nagu kulude või muude tasude hüvitamine, mille võlausaldaja on lepingu täitmisel tasunud, kui need on lepingu alusel eraldatud.
14
Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob siiski esile, et sellisest tõlgendusest tuleneb, et kui võlgnik on lepinguga kohustunud hüvitama võlausaldajale sellised kulud või tasud, võib hilinenud maksmine, mille tõttu peab võlausaldaja kandma neid kulusid vähemalt ajutiselt võlgniku asemel, mõjutada negatiivselt võlausaldaja rahalist olukorda, mis oleks vastuolus direktiivi 2011/7 eesmärgiga, milleks on võidelda sedasorti olukordade vastu, mis kahjustavad ettevõtjate konkurentsivõimet ja kasumlikkust siseturul.
15
Neil asjaoludel otsustas Sąd Rejonowy Katowice-Wschód w Katowicach (Ida-Katowice rajoonikohus Katowices) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2011/7] artikli 2 punkti 8 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab lisaks kaupade tarnimiseni või teenuste osutamiseni viiva lepingulise suhte spetsiifilise soorituse põhisummale ka selliste lepingu täitmisega seotud kulude hüvitamist, mille tasumise kohustuse on võlgnik lepingus võtnud?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
16
Sissejuhatuseks tuleb osundada direktiivi 2011/7 artikli 1 lõiget 2, mille kohaselt kohaldatakse seda direktiivi kõigi maksete suhtes, millega tasutakse „äritehingute“ eest, ja selle mõiste määratlust selle direktiivi artikli 2 punktis 1: „ettevõtjatevahelised või ettevõtjate ja riigiasutuste vahelised tehingud, mille tulemuseks on kaupade tarnimine või teenuste osutamine tasu eest“. Viimati nimetatud sätet tuleb tõlgendada, arvestades direktiivi põhjendustega 8 ja 9, millest nähtub, et see hõlmab kõiki makseid, millega tasutakse äritehingute eest, sealhulgas eraettevõtjatevahelisi tehinguid, välja arvatud tarbijatega tehtud tehingud ja muud liiki maksed (13. jaanuari 2022. aasta kohtuotsus New Media Development & Hotel Services, C‑327/20, EU:C:2022:23, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
17
Euroopa Kohus on juba selgitanud, et direktiivi 2011/7 artikli 2 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et leping, mille põhiteenus seisneb kinnisasja üleandmises ajutiseks kasutamiseks tasu eest, nagu äriruumide üürileping, kujutab endast äritehingut, mille tulemuseks on teenuste osutamine selle sätte tähenduses, tingimusel et see on ettevõtjatevaheline või ettevõtjate ja riigiasutuste vaheline tehing (9. juuli 2020. aasta kohtuotsus RL (hilinenud maksmisega võitlemise direktiiv), C‑199/19, EU:C:2020:548, punkt 41).
18
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et M. ja R. W. on ettevõtjad ja nad tegutsesid oma kutsetegevuse raames. Seega, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, on põhikohtuasjas arutusel olev rendileping äritehing direktiivi 2011/7 tähenduses ja järelikult kuuluvad selle tehingu eest tasumiseks tehtud maksed direktiivi kohaldamisalasse.
19
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas direktiivi 2011/7 artikli 2 punkti 8 tuleb tõlgendada nii, et selles kasutatud mõiste „makstav summa“ hõlmab lisaks summale, mille võlgnik on kohustatud tasuma põhisoorituse eest, mille võlausaldaja on talle teinud nende vahel sõlmitud lepingu alusel, summasid, mille võlgnik on selle lepingu alusel kohustunud võlausaldajale maksma, et hüvitada võlausaldaja kantud kulud, mis on seotud nimetatud lepingu täitmisega.
20
Liidu õigusnormi kohaldamisala kindlaksmääramiseks tuleb arvesse võtta nii selle sõnastust, konteksti kui ka eesmärke (29. septembri 2015. aasta kohtuotsus Gmina Wrocław, C‑276/14, EU:C:2015:635, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
21
Direktiivi 2011/7 artikli 2 punktis 8 on mõiste „makstav summa“ määratletud kui „põhisumma, mis oleks pidanud olema makstud lepingukohase või seadusjärgse maksetähtaja jooksul, sealhulgas kohaldatavad maksud, tollimaksud, tasud või lõivud, mis on esitatud arvel või samaväärsel maksetaotlusel“.
22
Seoses selle sätte grammatilise tõlgendamisega tuleb aga tõdeda, et liidu seadusandja kasutatud sõnastus annab mõistele „makstav summa“ laia ulatuse.
23
Esiteks näitab nimelt väljendi „sealhulgas“ kasutamine seadusandja poolt, et ta soovis koostada mitteammendava loetelu, mis hõlmaks paljusid asjaolusid, mis võivad kuuluda mõiste „makstav summa“ alla. Teiseks näitab asjaolu, et loetellu on kantud muu hulgas „kohaldatavad maksud, tollimaksud, tasud või lõivud“, et liidu seadusandja soovis viidata ka summadele, mis erinevad lepingulise suhte spetsiifilise soorituse eest makstavast põhisummast, kuid mis on sellega siiski seotud ja mille võlgnik on kohustunud hüvitama.
24
Seega tuleneb direktiivi 2011/7 artikli 2 punktis 8 kasutatud mõiste „makstav summa“ grammatilisest tõlgendusest, et see mõiste ei saa piirduda summaga, millega tasutakse põhisoorituse eest lepingulises suhtes.
25
Seda tõlgendust kinnitab nii selle sätte kontekst kui ka direktiivi 2011/7 eesmärk.
26
Mis puudutab esiteks konteksti, siis on direktiivi artikli 1 lõikes 2 sätestatud, et direktiivi kohaldatakse kõigi maksete suhtes, millega tasutakse äritehingute eest, tegemata vahet maksetel, mis on ette nähtud lepingu põhisoorituse eest tasumiseks, ja maksetel, mis on ette nähtud muuks otstarbeks, näiteks maksed, mis on mõeldud võlausaldaja poolt lepingu täitmisel kantud kulude hüvitamiseks.
27
Teiseks väärib märkimist, et direktiivi 2011/7 eesmärk, nagu on sätestatud artikli 1 lõikes 1, on võidelda hilinenud maksmisega äritehingute puhul, et tagada siseturu nõuetekohane toimimine, edendades seega ettevõtjate ning eelkõige väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate konkurentsivõimet.
28
Nimetatud direktiivi põhjendusest 3 nähtub, et liidu seadusandja võttis arvesse asjaolu, et hilinenud maksmine avaldab negatiivset mõju likviidsusele ja raskendab ettevõtjate finantsjuhtimist ning kahjustab ka nende konkurentsivõimet ja kasumlikkust, sest hilinenud maksete tõttu peavad nad hankima rahalisi vahendeid väljastpoolt (vt selle kohta 20. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, punkt 35).
29
Direktiivi 2011/7 artikli 1 lõikest 1, arvestades põhjendusega 3, tuleneb nimelt, et direktiivi eesmärk ei ole mitte ainult takistada hilinenud maksmist, vältides seda, et hilinemine oleks niisuguses olukorras väikese või puuduva viivise tõttu võlgniku jaoks rahaliselt ahvatlev, vaid ka tõhusalt kaitsta võlausaldajat niisuguse hilinemise eest, tagades, et tema kantud sissenõudmiskulud hüvitatakse võimalikult täies ulatuses. Sellega seoses on direktiivi põhjenduses 19 märgitud, et sissenõudmiskulude hulka tuleks arvata ka halduskulude sissenõudmine ja hüvitis hilinenud maksmisega seotud sisekulude eest ning et kindlasummalise hüvitise eesmärk peaks olema sissenõudmisega seotud haldus‑ ja sisekulude piiramine (20. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus BFF Finance Iberia, C‑585/20, EU:C:2022:806, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika; 1. detsembri 2022. aasta kohtuotsus DOMUS-Software, C‑370/21, EU:C:2022:947, punkt 27, ja 1. detsembri 2022. aasta kohtuotsus X (meditsiinilise varustuse tarnimine), C‑419/21, EU:C:2022:948, punkt 36).
30
Sellest vaatenurgast tähendaks direktiivi 2011/7 artikli 2 punktis 8 kasutatud mõiste „makstav summa“ tõlgendamine nii, et see hõlmab üksnes summat, mis on ette nähtud lepingust tuleneva põhisoorituse eest tasumiseks, direktiivi kohaldamisala alusetut piiramist ja võlausaldajale kahjulike tagajärgede tekitamist muude summade, mille võlgnik on kohustatud tasuma sama lepingu alusel, maksmisega viivitamise korral. Selline tõlgendus läheks vastuollu eesmärgiga heidutada võlgnikke maksetega hilinemast, nagu see tuleneb direktiivi 2011/7 artikli 1 lõikest 1, arvestades põhjendusega 19.
31
Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2011/7 artikli 2 punkti 8 tuleb tõlgendada nii, et selles kasutatud mõiste „makstav summa“ hõlmab lisaks summale, mille võlgnik on kohustatud tasuma põhisoorituse eest, mille võlausaldaja on talle teinud nende vahel sõlmitud lepingu alusel, summasid, mille võlgnik on selle lepingu alusel kohustunud võlausaldajale maksma, et hüvitada võlausaldaja kantud kulud, mis on seotud nimetatud lepingu täitmisega.
Kohtukulud
32
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta direktiivi 2011/7/EL hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artikli 2 punkti 8
tuleb tõlgendada nii, et
selles kasutatud mõiste „makstav summa“ hõlmab lisaks summale, mille võlgnik on kohustatud tasuma põhisoorituse eest, mille võlausaldaja on talle teinud nende vahel sõlmitud lepingu alusel, summasid, mille võlgnik on selle lepingu alusel kohustunud võlausaldajale maksma, et hüvitada võlausaldaja kantud kulud, mis on seotud nimetatud lepingu täitmisega.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.
(
i
)	Käesoleval kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetluspoole tegelikule nimele.