62023CJ0482
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
16. oktoober 2025 (
*1
)
Liikmesriigi kohustuste rikkumine – Juurdepääs rahvusvahelisele bussiteenuste turule – Määrus (EÜ) nr 1073/2009 – Artikli 2 punktid 4 ja 7 ning artikli 15 punkt b – Bussidega kabotaažveod juhuvedude puhul – Riigisisesed rakendusmeetmed, millega kehtestatakse maksimaalselt seitsme järjestikuse päeva pikkune ajavahemik ühe kalendrikuu jooksul – Kaalutlusruum – Proportsionaalsus
Kohtuasjas C‑482/23,
mille ese on ELTL artikli 258 alusel 26. juulil 2023 esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,
Euroopa Komisjon, esindajad: P. Messina ja C. Vang,
hageja,
keda toetab:
EFTA järelevalveamet, esindajad: M. Brathovde, K. Isaksen, M.-M. Joséphidès ja I. O. Vilhjálmsdóttir,
menetlusse astuja,
versus
Taani Kuningriik, esindajad: D. Elkan, J. F. Kronborg ja C. Maertens, hiljem D. Elkan ja C. Maertens,
kostja,
keda toetavad:
Island, esindajad: V. B. Eggertsdóttir, H. Jónsson, I. Óskarsdóttir ja N. G. Sigurðardóttir,
Norra Kuningriik, esindajad: T. Aalia ja E. Eikeland,
menetlusse astujad,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud F. Schalin, M. Gavalec ja Z. Csehi (ettekandja),
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: ametnik C. Strömholm,
arvestades kirjalikku menetlust ja 5. detsembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 6. märtsi 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Euroopa Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Taani Kuningriik ei luba bussiga kabotaažvedusid juhuvedude puhul, välja arvatud siis, kui vedusid tehakse seitsme järjestikuse päeva jooksul ühes kalendrikuus, on Taani Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1073/2009 rahvusvahelisele bussiteenuste turule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 561/2006 (ELT 2009, L 300, lk 88) artikli 15 punktist b.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus (EÜ) nr 1072/2009
2
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. oktoobri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 1072/2009 rahvusvahelisele autoveoturule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta (ELT 2009, L 300, lk 72) artiklis 2 „Mõisted“ on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
6.
„kabotaažveod“ – rendi või tasu eest tehtavad riigisisesed veod, mida teostatakse vastuvõtvas liikmesriigis ajutiselt kooskõlas käesoleva määrusega;
[…]“.
3
Määruse artiklis 8 „Üldpõhimõte“ on ette nähtud:
„1.   Rendi või tasu eest veoste vedajal, kellel on ühenduse tegevusluba ja kelle juhil, kui ta on kolmanda riigi kodanik, on juhitunnistus, on käesolevas peatükis sätestatud tingimustel õigus teha kabotaažvedusid.
2.   Kui saabuva rahvusvahelise veoga veetud veosed on kohale toimetatud, lubatakse lõikes 1 osutatud vedajal pärast teisest liikmesriigist või kolmandast riigist vastuvõtvasse liikmesriiki toimuvat rahvusvahelist vedu teha ühe ja sama sõidukiga või ühendatud autorongi puhul sama sõiduki mootorsõidukiga kuni kolm kabotaažvedu. Kabotaažveo raames toimuv viimane koorma mahalaadimine enne vastuvõtvast liikmesriigist lahkumist leiab aset seitsme päeva jooksul alates saabuva rahvusvahelise veo raames toimunud viimasest mahalaadimisest vastuvõtvas liikmesriigis.
Vedajad võivad esimeses lõigus osutatud tähtaja jooksul teha mõned või kõik esimese lõigu kohaselt lubatud kabotaažveod kõigis liikmesriikides, tingimusel et need piirduvad ühe kabotaažveoga liikmesriigi kohta kolme päeva jooksul pärast sõiduki tühjana saabumist kõnealuse liikmesriigi territooriumile.
[…]“.
Määrus nr 1073/2009
4
Määruse nr 1073/2009 põhjendustes 3, 4 ja 10 on märgitud:
„(3)
Selleks et tagada bussidega toimuva rahvusvahelise sõitjateveo ühtne raamistik kogu ühenduses, tuleks käesolevat määrust kohaldada kõigi ühenduse territooriumil tehtavate rahvusvaheliste vedude suhtes. […]
(4)
Teenuste osutamise vabadus on ühise transpordipoliitika üldpõhimõte ja eeldab seda, et kõigi liikmesriikide vedajatele oleks tagatud juurdepääs rahvusvahelistele veondusturgudele, ilma diskrimineerimiseta kodakondsuse või asukoha alusel.
[…]
(10)
Mitteresidendist vedajad peaksid saama osutada riigisiseseid sõitjateveo teenuseid, kuid tuleks pidada silmas iga veo eripära. Kui selliseid kabotaažvedusid tehakse, tuleks nende suhtes kohaldada ühenduse õigusakte, nagu Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määrust (EÜ) nr 561/2006 (mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist) [(ELT 2006, L 102, lk 1)] ja vastuvõtvas liikmesriigis kindlaks määratud valdkondades kehtivaid siseriiklikke õigusakte.“
5
Määruse nr 1073/2009 artikli 1 „Reguleerimisala“ lõikes 4 on sätestatud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse rendi või tasu eest ajutiselt osutatava riigisisese sõitjateveo teenuse suhtes, mida pakub mitteresidendist vedaja vastavalt V peatükile.“
6
Määruse artiklis 2 „Mõisted“ on ette nähtud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
4.
„juhuvedu“ – vedu, mis liinivedude, sealhulgas eriotstarbeliste liinivedude mõiste alla ei kuulu ja mille põhiline eripära on see, et veetakse kliendi või vedaja enda algatusel kokku pandud sõitjaterühmi;
[…]
7.
„kabotaažveod“ – kas
–
rendi või tasu eest tehtavad riigisisesed sõitjateveod, mida vedaja teostab vastuvõtvas liikmesriigis ajutiselt, või
–
sõitjate pealevõtmine ja mahapanemine samas liikmesriigis rahvusvahelise liiniveo ajal kooskõlas käesoleva määruse sätetega, tingimusel et see ei ole kõnealuse veo põhieesmärk;
[…]“.
7
Sama määruse V peatükk „Kabotaaž“ sisaldab artikleid 14 ja 15.
8
Määruse artikkel 14 „Üldpõhimõte“ on sõnastatud järgmiselt:
„Kõik rendi või tasu eest vedajad, kes osutavad riigisisese sõitjate autoveo teenuseid ja kellel on ühenduse tegevusluba, võivad vastavalt käesoleva peatükiga kehtestatud tingimustele ning sõltumata nende rahvusest või registrisse kantud asukohast teostada artikli 15 kohaseid kabotaažvedusid.“
9
Määruse nr 1073/2009 artiklis 15 „Lubatud kabotaažveod“ on sätestatud:
„Kabotaažveod on lubatud järgmistel juhtudel:
[…]
b) juhuveod;
[…]“.
Taani õigus
10
Alates 1. novembrist 2019 kohaldab Taani Kuningriik halduspraktikat, mille kohaselt Taani ametiasutused tõlgendavad määruse nr 1073/2009 artikli 2 punktis 7 esitatud mõiste „kabotaažveod“ määratluses kasutatud väljendit „ajutiselt“ nii, et see ei saa tähistada ajavahemikku, mis on pikem kui „seitse järjestikust päeva sama kalendrikuu jooksul“ (edaspidi „vaidlusalune halduspraktika“). Seda praktikat on kirjeldatud transpordiministeeriumi 11. oktoobri 2019. aasta pressiteates „Danmark strammer fortolkningen af EU’s regler om cabotage for busser“ („Taani muudab bussikabotaaži käsitlevate liidu õigusnormide tõlgendust rangemaks“).
Kohtueelne menetlus
11
Komisjon leiab, et vaidlusalune halduspraktika, mis seisneb selles, et mitteresidendist vedaja puhul piiratakse kabotaažvedusid Taani territooriumil seitsme järjestikuse päevaga ühe kalendrikuu jooksul, ei ole kooskõlas määruse nr 1073/2009 eesmärgiga ja rikub proportsionaalsuse põhimõtet.
12
Pärast Taani valitsusega suhtlemist saatis komisjon 9. juunil 2021 Taani Kuningriigile ametliku kirja, milles ta märkis, et vaidlusalust halduspraktikat kohaldades on see liikmesriik rikkunud määruse nr 1073/2009 artikli 15 punktist b tulenevaid kohustusi.
13
Taani Kuningriik vastas ametlikule kirjale 2. augustil 2021, märkides, et see praktika on määrusega nr 1073/2009 kooskõlas. Ta märkis kõigepealt, et sõitjateveo kabotaažieeskirjade jaoks ei ole ühist tõlgendust. Seejärel väitis ta, et see praktika on kooskõlas selle määruse eesmärgiga ja määruses nr 1072/2009 kasutatud väljendiga „ajutiselt“. Lõpuks on see praktika proportsionaalne.
14
Komisjon saatis 19. mail 2022 Taani Kuningriigile põhjendatud arvamuse, millele liikmesriik vastas 1. juulil 2022. Oma vastuses väitis liikmesriik, et vaidlusalune halduspraktika on määrusega nr 1073/2009 kooskõlas.
15
Kuna komisjon leidis, et Taani Kuningriigi vastus ei olnud rahuldav, otsustas ta esitada käesoleva hagi.
Hagi
Poolte argumendid
16
Komisjon, keda toetab EFTA järelevalveamet, tuletab meelde, et määrus nr 1073/2009 kehtestab üksikasjalikud eeskirjad esmases õiguses sätestatud teenuste osutamise vabaduse põhimõtte rakendamiseks bussidega toimuva reisijateveo sektoris.
17
Selle määruse sätete kohaselt on Euroopa Liidu vedajatel vabadus osutada reisijate autoveoga seotud juhuveoteenuseid ajutiselt muudes liikmesriikides kui vedaja asukohaliikmesriik üksnes tingimusel, et tal on ühenduse tegevusluba.
18
Vaidlusalune halduspraktika tähendab aga, et mitteresidendist vedajal on keelatud teha Taanis sama kalendrikuu jooksul bussidega kaks kabotaažvedu, kui need veod toimuvad ühest nädalast pikema ajavahemiku jooksul. Seega rikub vedaja, kes teeb Taanis kabotaažvedu kalendrikuu esimesel päeval ja seejärel uuesti sama kalendrikuu 20. päeval, selle praktika kohaselt määrust nr 1073/2009, isegi kui need veod olid ainsad veod, mida see vedaja Taanis tegi.
19
Komisjon rõhutab, et määrust nr 1073/2009 – niivõrd, kuivõrd see reguleerib bussidega rahvusvahelise reisijateveo teenuste osutamise vabaduse tingimusi – ja täpsemalt selle artikli 2 punkti 7 tuleb tõlgendada, lähtudes teenuste osutamise vabadust käsitlevatest EL toimimise lepingu asjakohastest sätetest, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus.
20
Viidates eelkõige 30. novembri 1995. aasta kohtuotsusest Gebhard (C‑55/94, EU:C:1995:411, punkt 27) ja 11. detsembri 2003. aasta kohtuotsusest Schnitzer (C‑215/01, EU:C:2003:662, punktid 31 ja 32) tulenevale kohtupraktikale, leiab Euroopa Kohus, et ei kestust, sagedust, perioodilisust ega tegevuse jätkumist ei saa kasutada ainsa kriteeriumina, et teha kindlaks, kas see tegevus kuulub teenuste osutamise vabadust käsitlevate EL toimimise lepingu sätete ja määruses nr 1073/2009 sätestatud kabotaaži käsitlevate eeskirjade kohaldamisalasse. Sellest järeldub, et kabotaažvedude automaatne piiramine varem kindlaks määratud ajavahemikuga, nagu see on vaidlusaluses halduspraktikas, on selle määrusega vastuolus.
21
Nimetatud määruse sõnastus, mille kohaselt on vedajatel õigus teostada vastuvõtvas liikmesriigis bussiga „ajutiselt“ reisijatevedu, tähendab, et tuleb hinnata juhtumipõhiselt, kas asjaomase vedaja tegevus oli ajutine. Selline reegel, nagu on kehtestatud vaidlusaluse halduspraktikaga, ei saa seega asendada kaalutlusruumi, mis sellisest kasuistlikust hinnangust tingimata tuleneb.
22
Komisjon lisab, et määrus nr 1073/2009 ei luba liikmesriikidel sõnaselgelt võtta juhukabotaažvedude kohta rakendusmeetmeid. Lisaks, kuigi vaatamata määruse teatavate sätete vahetule kohaldatavusele liikmesriikide õiguskordades võib nende rakendamiseks olla vaja, et liikmesriigid võtaksid rakendusmeetmeid, ei vasta see praktika käesoleval juhul tingimustele, mis peavad selles osas olema täidetud, nagu need tulenevad kohtupraktikast, eelkõige 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsusest Danske Svineproducenter (C‑316/10, EU:C:2011:863, punkt 41).
23
Esiteks ei piirdu vaidlusalune halduspraktika liikmesriikidele antud kaalutlusruumi täpsustamisega, vaid piirab ülemäära vedajate õigust teha Taanis bussiga kabotaažvedusid. Teiseks on see praktika vastuolus määruse nr 1073/2009 eesmärgiga, milleks on liberaliseerida teatavat liiki reisijate maanteevedu ja määrata kindlaks tingimused, mille alusel mitteresidendist vedajad võivad liidu ühise transpordipoliitika raames osutada liikmesriigis riigisisese reisijateveo teenuseid. Eelkõige rõhutab komisjon, et kuna selle määruse artikli 2 punkt 7 näeb kabotaažvedude piiranguna ette üksnes asjaolu, et neid tehakse „ajutiselt“, ei taga Taani Kuningriik – kehtestades vaidlusalusest halduspraktikast tuleneva üldkorra – eespool viidatud kasuistliku hinnangu andmiseks vajalikku kaalutlusruumi. Kolmandaks on see praktika ebaproportsionaalne.
24
Vastuseks nendele argumentidele märgib Taani Kuningriik, keda toetab Norra Kuningriik, kõigepealt, et vaidlusalune halduspraktika kehtestati selleks, et vastata Taani ametiasutuste tuvastatud raskustele teha konkreetsetel juhtudel kindlaks, kas bussiga kabotaažveod on õiguspärased või mitte.
25
Liikmesriikidel on õigus võtta rakendusmeetmeid, et selgitada määruse nr 1073/2009 artikli 15 punkti b ulatust. Nimelt ei ole selle määruse sõnastuse, sellega taotletava eesmärgi või määruse konteksti põhjal võimalik kindlaks teha, mida täpselt tähendab väljend „ajutiselt“, mida on kasutatud selle määruse artikli 15 punktis b, tõlgendatuna koostoimes sama määruse artikli 2 punktiga 7. Neil asjaoludel võivad need riigid vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, mis tuleneb eelkõige 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsusest Danske Svineproducenter (C‑316/10, EU:C:2011:863) ja 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsusest komisjon vs. Taani (C‑541/16, EU:C:2018:251), võtta rakendusmeetmeid, et selgitada asjaomaste sätete ulatust.
26
Käesoleval juhul võimaldas vaidlusalune halduspraktika täpselt kindlaks teha juhtumid, mil välisriigi veoettevõtja tegutseb Taanis „ajutiselt“. See on kooskõlas määruse nr 1073/2009 eesmärgiga, milleks on tagada teenuste vaba liikumine vedude valdkonnas, jälgides samas, et kabotaažvedusid ei tehtaks nii, et need kujutaksid endast alalist või pidevat tegevust.
27
Mis puudutab asjaolu, et see praktika põhineb pigem päevade arvul kui vedude arvul, siis väidab Taani Kuningriik, et kaupade kabotaažvedu reguleerivas määruses nr 1072/2009 sisalduva mõiste „ajutiselt“ ulatuse täpsustamiseks on liidu seadusandja kehtestanud ka eeskirja, mis viitab seitsmepäevasele ajavahemikule. Kaupade kabotaažvedu ühelt poolt ja kabotaažvedu bussiga teiselt poolt põhinevad samal põhimõttel.
28
Lõpuks on vaidlusalune halduspraktika kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega. See praktika kujutab endast meedet, mis võimaldab tagada, et kabotaažvedu bussiga ei toimu pidevalt ja sellises ulatuses, et mitteresidendist ettevõtja lahkub vastuvõtva riigi territooriumilt tegelikult väga harva või ei lahku mitte kunagi, mistõttu kaotab tegevus oma ajutise iseloomu.
29
Norra Kuningriik lisab, et vaidlusalune halduspraktika on õiguslikult selge, ettenähtav ja seda on lihtne järgida. Lisaks ei ole määruse nr 1073/2009 sõnastuse, konteksti, eesmärgi ja kujunemislooga vastuolus tõlgendus, mis võimaldab kehtestada kindlaksmääratud maksimaalse ajavahemiku selleks, et kabotaažvedusid saaks pidada „ajutiseks“. Vastupidi, mõiste „kabotaažvedu“ ulatust reguleerivate täpsete sätete puudumine selles määruses jätab liikmesriikidele kaalutlusruumi riigisiseste rakendusmeetmete võtmiseks.
30
Norra Kuningriik väidab lisaks, et ilma selle määruse artikli 2 punktis 7 ja artikli 15 punktis b osutatud kabotaažvedude ulatust reguleerivate eeskirjade selge määratluseta oleks määruse tõhusus takistatud selles mõttes, et lubatud vedude ulatust ei oleks võimalik ühtselt ja ootuspäraselt kontrollida ega tagada.
31
Lisaks, mis puudutab selle määruse artikli 2 punktis 7 kasutatud väljendit „ajutiselt“, siis kahtleb Norra Kuningriik selles, kas seda tuleb tõlgendada lähtuvalt Euroopa Kohtu praktikast, mis puudutab teenuste ajutist iseloomu ELTL artiklite 56 ja 57 tähenduses.
Euroopa Kohtu hinnang
32
Komisjon heidab oma hagis Taani Kuningriigile ette, et viimane on rikkunud määruse nr 1073/2009 artikli 15 punktist b tulenevaid kohustusi, kuna Taani Kuningriik ei luba bussiga kabotaažvedusid juhuvedude puhul, välja arvatud siis, kui vedusid tehakse seitsme järjestikuse päeva jooksul ühes kalendrikuus. Igal juhul ei ole vaidlusalune halduspraktika kooskõlas selle määrusega taotletava eesmärgiga ja rikub proportsionaalsuse põhimõtet.
33
Hagi põhjendatuse kohta otsuse tegemiseks tuleb esimesena märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artikli 288 alusel ning määruste olemuse ja ülesande tõttu liidu õiguse allikate süsteemis määruse sätetel liikmesriikide õiguskorras tavaliselt vahetu õigusmõju, ilma et liikmesriikide asutustel oleks vaja võtta rakendusmeetmeid. Teatavate määrusesätete puhul võib nende rakendamiseks siiski olla vaja, et liikmesriigid võtaksid rakendusmeetmeid (vt selle kohta 11. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Monte Arcosu, C‑403/98, EU:C:2001:6, punkt 26; 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani, C‑541/16, EU:C:2018:251, punkt 27, ja 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, punkt 40).
34
Kui määruse teatud sätete rakendamine seda nõuab, võivad liikmesriigid võtta määruse rakendusmeetmeid tingimusel, et need ei takista määruse vahetut kohaldatavust ega varja asjaolu, et tegemist on liidu õigusaktiga, ning täpsustavad liikmesriigile selle määrusega antud kaalutlusruumi kasutamise tingimusi, jäädes samas nende sätetega kehtestatud piiridesse (vt selle kohta 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Danske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, punkt 41; 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani, C‑541/16, EU:C:2018:251, punkt 28, ja 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, punkt 41).
35
Kõnealuse määruse asjakohaste sätete põhjal – tõlgendades neid määruse eesmärke arvestades – tuleb kindlaks teha, kas need sätted keelavad, kohustavad või lubavad liikmesriikidel võtta teatud rakendusmeetmeid, ning viimati nimetatud juhul kontrollida, kas asjaomane meede jääb igale liikmesriigile antud kaalutlusruumi raamesse (vt selle kohta 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsusDanske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, punkt 43; 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani, C‑541/16, EU:C:2018:251, punkt 29, ja 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, punkt 42).
36
Selles osas tuleb märkida, et määruse nr 1073/2009 asjakohased sätted, nimelt artikli 15 punkt b ning artikli 2 punktid 4 ja 7 ei luba liikmesriikidel sõnaselgelt kabotaažveoga seoses riigisiseseid rakendusmeetmeid võtta.
37
Siiski tuleb sarnaselt sellega, mida Euroopa Kohus on otsustanud võrreldavate sätete kohta, mis puudutavad määruse nr 1072/2009 artikli 2 punktis 6 ja artiklis 8 sisalduvat veoste kabotaažveo mõistet, kontrollida, kas liikmesriikidel on määruse nr 1073/2009 riigisiseste rakendusmeetmete võtmisel kaalutlusruum, kuigi määrus ei anna neile selleks sõnaselget volitust (vt analoogia alusel 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani, C‑541/16, EU:C:2018:251, punkt 34).
38
Eelkõige on oluline kontrollida, nagu väidab Taani Kuningriik, kas mõiste „kabotaažvedu“, nagu seda lubab määrus nr 1073/2009, ei ole tõesti täpne, mistõttu näib riigisiseste rakendusmeetmete võtmine, mille eesmärk on täpsustada selle mõiste ulatust, olevat põhjendatud.
39
Sellega seoses tuleb ühelt poolt märkida, et selle määruse artikli 2 punktis 7 on mõiste „kabotaažvedu“ määratletud kui „rendi või tasu eest tehtavad riigisisesed sõitjateveod, mida vedaja teostab vastuvõtvas liikmesriigis ajutiselt“, täpsustamata siiski kordagi ajalist tingimust.
40
Teiselt poolt näeb nimetatud määruse artikli 15 punkt b ette, et kabotaažveod on lubatud kui „juhuveod“. Kuigi mõiste „juhuveod“ on määratletud sama määruse artikli 2 punktis 4, tuleb siiski tõdeda, et üheski neist sätetest ei ole täpselt piiritletud ei kestust ega arvu, millal on lubatud vedude puhul tegemist juhuveoga.
41
Kuid asjaolu, et säte on sõnastatud üldsõnaliselt, annab tunnistust vajadusest riigisiseste rakendusmeetmete järele (vt selle kohta 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani, C‑541/16, EU:C:2018:251, punkt 39).
42
Lisaks, kuigi määruse nr 1073/2009 eesmärk selle määruse põhjenduse 3 kohaselt on luua kogu liidus bussidega toimuvale rahvusvahelisele sõitjateveole ühtne raamistik, ei takista see eesmärk liikmesriigil võtta teatavaid selle määruse rakendusmeetmeid. Mis puudutab konkreetselt kabotaaži, siis on selle määruse põhjenduses 10 täpsustatud, et kuigi mitteresidendist vedajatel peaks olema lubatud osutada riigisiseseid sõitjateveoteenuseid maanteel, tuleks silmas pidada iga veoteenuse eripära, kusjuures selliste kabotaažvedude suhtes tuleks kohaldada liidu õigusaktide sätteid, mis käsitlevad teatavate autovedude kohta käivate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist, ja vastuvõtvas liikmesriigis kindlaks määratud valdkondades kehtivaid riigisiseseid õigusakte.
43
Seega tuleb asuda seisukohale, et liikmesriikidel on lubatud võtta riigisiseseid rakendusmeetmeid määruse nr 1073/2009 ja täpsemalt selle määruse artikli 2 punktide 4 ja 7 ning artikli 15 punkti b rakendamiseks, et täpsustada mõiste „kabotaažvedu“ ulatust selle määruse tähenduses.
44
Teisena tuleb meelde tuletada, et liikmesriigid on määruse rakendusmeetmete võtmisel kohustatud järgima proportsionaalsuse põhimõtet, mis on nende seadusandjatele ja reguleerivatele asutustele liidu õiguse kohaldamisel kohustuslik ja nõuab, et sättega rakendatavad meetmed oleksid asjaomase liidu õigusakti eesmärgi saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt selle kohta 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsusDanske Svineproducenter, C‑316/10, EU:C:2011:863, punktid 50–52; 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani, C‑541/16, EU:C:2018:251, punkt 50, ja 30. mai 2024. aasta kohtuotsus Expedia, C‑663/22, EU:C:2024:433, punkt 43).
45
Mis puudutab esiteks vaidlusaluse halduspraktika sobivust määruse nr 1073/2009 eesmärgi saavutamiseks, siis väidab Taani Kuningriik, et see praktika tagab teenuste vaba liikumise vedude valdkonnas, tagades samas, et kabotaažvedu ei toimuks viisil, mis loob vastuvõtvas liikmesriigis alalise või pideva tegevuse.
46
Sellega seoses tuleb märkida, et nagu on kirjas määruse nr 1073/2009 põhjenduses 4, on teenuste osutamise vabadus ühise transpordipoliitika üldpõhimõte ja eeldab seda, et kõigi liikmesriikide vedajatele oleks tagatud juurdepääs rahvusvahelistele veondusturgudele, ilma et neid diskrimineeritaks kodakondsuse või asukoha alusel, vastavalt selle määruse artiklis 14 sätestatud üldpõhimõttele.
47
Siiski tuleb ka märkida, et nii määruse nr 1073/2009 artikli 1 lõige 4 kui ka artikli 2 punkt 7 rõhutavad kabotaaži ajutist laadi. Selle määruse põhjenduses 10 on lisaks meenutatud, et mitteresidendist vedajatel peaks olema lubatud osutada riigisiseseid sõitjateveoteenuseid maanteel, pidades silmas iga veoteenuse eripära.
48
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 44 ja 45 märkis, väldib vaidlusalune halduspraktika, kehtestades ühe kalendrikuu jooksul Taani territooriumil bussiga toimuvale kabotaažveole ajalise piirangu, seda, et see tegevus väljub ajutise tegevuse raamest ning muutub püsivaks ja pidevaks. Seega on see sobiv, et tagada kabotaaži ajutisuse säilitamise nõue ning selle nõude ettenähtavus ja järgimine.
49
Sellest järeldub, et vaidlusalune halduspraktika on sobiv määruse nr 1073/2009 kabotaaži käsitlevate sätete eesmärgi saavutamiseks.
50
Teiseks, mis puudutab küsimust, kas vaidlusalune halduspraktika ei lähe kaugemale sellest, mis on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik, siis tuleb märkida, et see praktika piirab bussidega toimuvaid kabotaažvedusid seitsme järjestikuse päevaga sama kalendrikuu jooksul.
51
Sellest järeldub, et kuigi selle praktika tagajärg on see, et asjaomane vedaja peab järgima ooteaega, mille kestus sõltub kalendrikuu ajast, mil neid kabotaažvedusid tehakse, ei ole selle eesmärk keelata muid bussivedusid, nagu rahvusvahelised veod kas asukohaliikmesriiki või teistesse liikmesriikidesse, millele vajaduse korral järgnevad bussiga kabotaažveod nendes teistes liikmesriikides. Vedajad võivad seega sellel ooteajal jätkata selliste vedude tegemist (vt analoogia alusel 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Leedu jt vs. parlament ja nõukogu (liikuvuspakett), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, punktid 832, 833 ja 852).
52
Seega tuleb tõdeda, et vaidlusalusest halduspraktikast tulenev ooteaeg ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik, et saavutada selle praktika eesmärk, milleks on tagada, et bussiga tehtavad kabotaažveod ei toimuks viisil, mis loob samas vastuvõtvas liikmesriigis püsiva või pideva tegevuse.
53
Sellega seoses kinnitab komisjon, et seda eesmärki on võimalik saavutada vähem piiravate meetmetega kui see ooteaeg. Siiski tuleb tõdeda, et komisjon ei selgita, milles need väited seisnevad.
54
Kuid Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses komisjoni ülesanne tõendada, et väidetav kohustuste rikkumine on aset leidnud, ning esitada Euroopa Kohtule vajalikud tõendid, mis võimaldaksid kohtul selle rikkumise toimepanekut kontrollida, ilma et komisjon võiks seejuures lihtsalt oletustele tugineda (vt selle kohta 25. mai 1982. aasta kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, 96/81, EU:C:1982:192, punkt 6, ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus komisjon vs. Taani (maksimaalne parkimisaeg), C‑167/22, EU:C:2023:1020, punkt 47).
55
Järelikult tuleb järeldada, et vaidlusalune halduspraktika ei riku proportsionaalsuse põhimõtet.
56
Neil tingimustel tuleb tõdeda, et komisjon ei ole suutnud tõendada, et tulenevalt sellest, et Taani Kuningriik ei ole lubanud kabotaažvedusid bussidega juhuvedude puhul, välja arvatud siis, kui vedusid tehakse seitsme järjestikuse päeva jooksul ühes kalendrikuus, on Taani Kuningriik rikkunud määruse nr 1073/2009 artikli 15 punktist b tulenevaid kohustusi.
57
Järelikult tuleb komisjoni hagi jätta rahuldamata.
Kohtukulud
58
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Taani Kuningriik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista komisjonilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: taani.