62012CC0482_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Euroopa Kohus on kohus. Tema ülesanne on lahendada pooltevahelisi õigusvaidlusi materiaal‑ ja menetlusõigusnormide alusel. Ta teeb siduvaid otsuseid ja üldjuhul ei anna nõuandvaid arvamusi hüpoteetilistes küsimustes.(2) Sellel taustal ilmnevad käesolevas kohtuasjas kõik täiesti abstraktse olukorra tunnused ja ei ole selge, miks Euroopa Kohus peaks esitatud küsimuses otsuse tegema. Kuigi rasketest juhtumitest võib kindlasti tekkida „halb õigus”, saab siiski väita, et olematutest vaidlustest tekkiv õigus on veel palju halvem.
2. Sellest on kahju, sest sisuline küsimus, milles Euroopa Kohtul on palutud käesolevas asjas otsus teha, ei ole sugugi vähetähtis. Tõepoolest on jällegi juhtunud nii, et kohtumõistmise tõhustamise katsed on sattunud vastuollu õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele – nimelt tarbijate õigusega sellele.
3. Oma eelotsusetaotluses palub Okresný súd Prešov (Prešovi ringkonnakohus) (Slovakkia) suuniseid selle kohta, kas Slovakkia õigusnormid, mis lubavad võlausaldajal saada võla tagasimakse kohtuvälises menetluses, millega realiseeritakse võlgniku vara suhtes seatud tagatis (edaspidi „vaidlusalune menetlus”), on kooskõlas muu hulgas direktiiviga 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes.(3)
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
4. Direktiivi 93/13 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on oma siseriiklike õigusaktide alusel tarbijaga sõlminud, ei ole tarbijale siduvad ning leping on kõnealustel tingimustel lepinguosalistele jätkuvalt siduv ainult juhul, kui seda on võimalik jätkata nii, et see sisaldab ebaõiglasi tingimusi.”
5. Direktiivi 93/13 artikli 7 lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad.”
B. Siseriiklik õigus
6. Občianský zákonník (Slovakkia tsiviilseadustik) sisaldab muu hulgas järgmisi sätteid pandieseme realiseerimise kohta:
„§ 151j
1. Kui pandiga tagatud võlga täies ulatuses ja tähtaegselt ei maksta, on võlausaldajal, kelle kasuks pant on seatud, õigus pandiese realiseerida. Pandieseme realiseerimisel võib võlausaldaja, kelle kasuks pant on seatud, oma nõude rahuldada lepingus sätestatud viisil või pandieseme müügiga oksjonil vastavalt eriseadusele […] või […] pandieseme müügiga vastavalt eriseadustele […], kui käesolevas seadustikus või mõnes eriseaduses ei ole sätestatud teisiti.
2. Kui pandiga tagatud võlga täies ulatuses ja tähtaegselt ei maksta, on võlausaldajal, kelle kasuks tagatis on seatud, õigus pandiese realiseerida või selle realiseerimist nõuda ka siis, kui tagatud nõue on aegunud.
[…]
§ 151m
1. Kui eriseadusest ei tulene teisiti, võib võlausaldaja, kelle kasuks pant on seatud, pandieseme müüa pandilepingus ette nähtud viisil või avalikul enampakkumisel, kui pantijale ja võlgnikule – kui tegu ei ole ühe ja sama isikuga – pandieseme realiseerimise alustamisest teatamise kuupäevast on möödunud vähemalt 30 päeva. […]
2. Pärast seda, kui pandieseme realiseerimise alustamisest on teatatud, võivad pantija ja võlausaldaja, kelle kasuks pant on seatud, kokku leppida, et võlausaldaja, kelle kasuks pant on seatud, võib pandieseme müüa pandilepingus kokkulepitud viisil või avalikul enampakkumisel ka enne lõikes 1 ette nähtud 30‑päevase tähtaja möödumist.
3. Võlausaldaja, kelle kasuks pant on seatud ja kes on oma nõude rahuldamiseks alustanud pandieseme realiseerimist pandilepingus kokku lepitud viisil, võib selle realiseerimise vältel igal ajal realiseerimisviisi muuta ja müüa pandieseme avalikul enampakkumisel või nõuda nõude täitmist pandieseme müümise teel vastavalt eriseadustele. Võlausaldaja, kelle kasuks pant on seatud, peab pandieseme realiseerimisviisi muutmisest pantijale teatama.”
7. Zákon č. 527/2002 Z.z. o dobrovol’ných dražbáchʼs (edaspidi „vabatahtlike enampakkumiste seadus”) on sätestatud:
„§ 17. Avaliku enampakkumise teade
1. Enampakkumise pidaja kuulutab müügi välja avaliku enampakkumise teate avaldamise teel […]
3. Kui enampakkumisele pandud vara on korter, maja [või] muu ehitis […], avaldab enampakkumise pidaja avaliku enampakkumise teate vähemalt 30 päeva enne enampakkumise algust. Lisaks sellele edastab enampakkumise pidaja avaliku enampakkumise teate ilma põhjendamatute viivitusteta ministeeriumile selle teate avaldamiseks [ametlikus] kaubandusteatajas […]
[…]
5. Enampakkumise pidaja edastab avaliku enampakkumise teate eespool lõigetes 2−4 näidatud tähtaegade jooksul järgmistele isikutele:
a) avaliku enampakkumise algataja; võlgnik võlausaldaja ees, kelle kasuks pant on seatud; ja enampakkumisele mineva vara omanik, kui see ei ole sama isik kes võlgnik […]
[…]
§ 21. Tingimuste rikkumine enampakkumise pidaja poolt ja avaliku enampakkumise tühisus
[…]
2. Käesoleva seaduse mis tahes sätte rikkumise korral võib isik, kes väidab, et tema õigusi on selle rikkumisega rikutud, taotleda kohtult avaliku enampakkumise tühistamist. See õigus lakkab kolme kuu möödudes avalikust enampakkumisest, välja arvatud juhul, kui enampakkumisel oli selle isiku omandis olev maja või korter, kus ta enampakkumise ajal ametlikult elas, ja tühistamist taotletakse põhjusel, et on toime pandud kuritegu […], millisel juhul võidakse taotleda müügitehingu tühistamist pärast nimetatud kolmekuulise tähtaja möödumist.
[…]
5. Kui ostja ei täida oma kohustusi või kui kohtunik tühistab müügitehingu, loetakse enampakkumine tühiseks alates haamrilöögist.
[…]
§ 29. Enampakkumisel ostetud vara loovutamine
[…]
2. Kui enampakkumisel ostetud vara [on korter, maja või muu ehitis], on eelmine omanik kohustatud avaliku enampakkumise teates näidatud tingimustel ja põhjendamatult viivitamata loovutama selle vara, kui selle enampakkumisel ostnud isik esitab tõestatud notariaalakti ja isikut tõendava dokumendi […]”.
II. Faktilised asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimus
8. Peter Macinský ja Eva Macinská (edaspidi „Macinskýd”) on pensionärid ja elavad koos Slovakkias Prešovis. Nad võtsid 29. aprillil 2011 äriühingult Financreal s.r.o. 5000 eurot laenu eesmärgiga maksta tagasi mitu varem võetud laenu. Laenu tagatiseks panditi korter, kus Macinskýd elasid. Laenulepingu kohaselt tuli laen tagasi maksta 84 igakuise maksena, igaüks summas 209,52 eurot. Kui Macinskýd jätsid väidetavalt igakuised maksed mitmel korral maksmata, otsustas Financreal nende vastu samme astuda.
9. Financreal loovutas 17. oktoobril 2011 oma laenust tulenevad nõuded Macinskýte vastu inkassofirmale Getfin s.r.o. Getfin nõudis 26. oktoobri 2011. aasta kirjas kogu laenusumma tagastamist. Geftini sõnul oli nüüd laenu kogusummaks 21 057 eurot.
10. Macinskýd vaidlustasid 12. novembri 2011. aasta kirjaga selle nõude õiguspärasuse ja palusid Financrealil üle vaadata võlasumma suurendamise (kuue kuu jooksul rohkem kui 300%), mida nad pidasid ebamõistlikuks.
11. Äriühing Getfin esitas 21. novembril 2011 Macinskýte vastu Okresný súd Prešovisse hagi. Samal ajal andis ta kohtuväliseks tagasinõudmiseks käsundi eraõiguslikule äriühingule Dražby a reality s.r.o. (edaspidi „Dražby”).
12. Dražby teatas 1. detsembril 2011 Macinskýtele, et ta realiseerib pandieseme kohtuväliselt, müües nende korteri „vabatahtlikul avalikul enampakkumisel”, st ta kavatses kasutada vaidlusalust menetlust. Samal ajal teatati Macinskýtele, et nende võlg ulatub nüüd 22 646 euroni.
13. Macinskýd taotlesid 11. jaanuaril 2012, et Okresný súd Prešov peataks hagi tagamise korras pandieseme kohtuvälise realiseerimise, ja nende taotlus rahuldati.(4)
14. Dražby loobus 1. veebruaril 2012 oma kavatsusest panna Macinskýte korter „vabatahtlikule” avalikule enampakkumisele.
15. Seoses eespool punktis 11 mainitud menetlusega kohustas Okresný súd Prešov 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsusega (lisatud Euroopa Kohtule saadetud siseriikliku kohtu toimikusse) Macinskýd maksma Getfinile tagasi 4290,48 eurot, leides et lepingus näidatud intressimäär on moraalselt vastuvõetamatu ja leping seetõttu tühine. Eelotsusetaotluses on märgitud, et see kohtuotsus ei ole veel jõustunud. Vastuseks Euroopa Kohtu küsimusele märkisid Macinskýd oma 4. septembri 2013. aasta kirjas siiski, et kohtuotsus on jõustunud. Kohtuistungil kinnitas seda Slovakkia valitsus.(5)
16. Seoses eespool punktis 13 viidatud hagi tagamise menetlusega selgitab Okresný súd Prešov, et „vabatahtlik avalik enampakkumine”, mis on ette nähtud vabatahtlike avalike enampakkumiste seadusega, on pandieseme kohtuvälise realiseerimise vahend. Ükski kohus ega muu iseseisev vaidlusi lahendav organ ei hinda selle tegutsemisviisi mõistlikkust ning mõiste „vabatahtlik” on õigusmõiste, mida kasutatakse ka siis, kui võlgnik avalikuks enampakkumiseks oma nõusolekut ei anna. Lisaks selgitab Okresný súd Prešov, et „vabatahtlik avalik enampakkumine” võimaldab võlausaldajal määrata kindlaks võla summa ilma kohtuotsuseta.(6)
17. Kaheldes, kas vaidlusalune menetlus on kooskõlas direktiiviga 93/13, otsustas Okresný súd Prešov 27. augustil 2012 menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 93/13] tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm, nagu Občianský zákonníkʼi (tsiviilseadustiku) artikli 151j lõige 1 koosmõjus muude põhikohtuasjas kõne all olevate õigusnormidega, mis annab laenuandjale õiguse nõuda ebaõiglaste lepingutingimuste täitmist pandieseme realiseerimise teel, korraldades kinnisvara müügi vaatamata tarbija vastuseisule ja sellele, et küsimus on kohtumenetluses vaidluse all, ning ilma, et kohus või muu sõltumatu vaidlusi lahendav organ oleks lepingutingimusi hinnanud?”
18. Oma kirjalikud seisukohad on esitanud Machinskýd, Slovakkia ja Saksamaa valitsused ja komisjon. Kohtuistungil, mis peeti 11. septembril 2013, esitasid suulisi seisukohti Slovakkia ja Saksamaa valitsused ja komisjon.
III. Analüüs
19. Käesolevas asjas tekib rida erinevaid küsimusi.
20. Esiteks, arvestades eespool kirjeldatud faktilisi asjaolusid, on seatud – ennekõike Slovakkia ja Saksamaa valitsuste poolt – küsimärgi alla selle juhtumi vastuvõetavus.
21. Teiseks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas vaidlusalune menetlus on kooskõlas direktiiviga 93/13. Slovakkia ja Saksamaa valitsused toetavad jaatavat vastust, Macinskýd ja komisjon aga asuvad vastupidisele seisukohale.
22. Kolmandaks on Slovakkia valitsus taotlenud kohtuotsuse ajalise kehtivuse piiramist, kui vaidlusalune menetlus loetakse direktiiviga 93/13 vastuolus olevaks.
23. Järgnevalt käsitlen põhjusi, millest lähtudes usun, et eelotsuse küsimus on vastuvõetamatu.
24. Mis puudutab sisulist küsimust, siis on Euroopa Kohtul juba olnud võimalus teha otsuseid üsnagi samalaadsete asjaoludega juhtumite kohta.(7) Need otsused loovad selge kohtupraktika, olgugi et käesolev juhtum võimaldaks Euroopa Kohtul seda praktikat viimistleda.
25. Kui Euroopa Kohus peaks menetlusökonoomia huvides – arvestades samalaadseid küsimusi hõlmavate juhtumite rohkust(8) – otsustama eelotsuse küsimusele vastata, panen kirja, miks direktiiv 93/13 – kooskõlas teatavate tingimustega – minu arvates ei välista selliseid menetlusi nagu vaidlusalune menetlus.(9)
26. Lõpuks käsitlen lühidalt taotlust piirata kohtuotsuse ajalist kehtivust.
A. Vastuvõetavus
27. Nii kirjalikes seisukohtades kui ka kohtuistungil on Slovakkia ja Saksamaa valitsused vaidlustanud käesoleva eelotsusetaotluse vastuvõetavuse.
28. Slovakkia valitsuse meelest ei sisalda eelotsusetaotlus kogu faktilist ja õiguslikku teavet, mida Euroopa Kohus vajab, et anda tarvilik vastus eelotsuse küsimusele. Slovakkia valitsus lisab, et vaidlus on puhthüpoteetiline ja et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole tõendanud, miks on põhikohtuasjas vaidluse lahendamiseks vaja sellele küsimusele vastata. Nimetatud valitsus väidab sedagi, et eelotsusetaotluses ei ole selgitatud, kuidas puutuvad asjasse teised eelotsusetaotluse esitanud kohtu mainitud liidu õigusaktid, nimelt direktiivid 2005/29/EÜ(10) ja 2009/22/EÜ.(11) Saksamaa valitsus toetab põhijoontes Slovakkia valitsuse seisukohta.
29. Macinskýd märgivad oma 4. septembri 2013. aasta kirjas, et 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsus on jõustunud, kuid vaidlusalune menetlus on sellegipoolest võimalik algatada seoses Getfinile maksmata võlaga summas 4290,48 eurot. Seega on ikkagi vaja Euroopa Kohtu vastust. Kohtuistungil väitis ka komisjon, et käesolev juhtum ei ole hüpoteetiline.
30. ELTL artikli 267 kohaselt on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul kohtuasja üksikasju arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud eelotsuse tegema. Siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õiguse tõlgendamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised või õiguslikud asjaolud.
31. Minu arvates – ja vastupidi Slovakkia ja Saksamaa valitsuse väidetele – on Euroopa Kohtule teada piisavalt faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et vastus anda.
32. Arvestades aga Euroopa Kohtu esitatud küsimustele antud vastuseid, nõustun nimetatud valitsustega, et eelotsuse küsimus ei peaks olema vastuvõetav, sest vastus ei mõjuta eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva kohtuasja lahendit.
33. Juhiksin kõigepealt tähelepanu sellele, et eelotsusetaotluses on märgitud, et Dražby on loobunud avaliku enampakkumise korraldamisest. Siiski põhjendab Okresný súd Prešov oma taotlust sellega, et „[k]ui hagi tagamise kehtivus lõpeb, võib laenuandja pandieseme kohtuvälise realiseerimise uuesti algatada, kuni hüpoteek mingil moel realiseeritakse”.
34. Pean tunnistama, et ma ei ole täielikult aru saanud, kuidas Slovakkia menetlusnormide kohaselt Okresný súd Prešov seotuks jääb, arvestades, et enampakkumisega enam edasi ei minda, ja hoolimata ohust, et Dražby võib vaidlusalust menetlust jätkata. On võimalik, et see oht võis eksisteerida siis, kui eelotsusetaotlus 27. augustil 2012 esitati. Ent nagu eespool punktis 15 mainitud, on 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsus jõustunud, nagu Euroopa Kohtule hiljem teatati. Slovakkia valitsus märkis kohtuistungil ka seda, et Getfin vaidlustas 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsuse, kuid see edasikaebus lükati lõpuks 13. mail 2013 tagasi.(12) Seetõttu ei näe ma Dražbyl mingit võimalust sedasama menetlust jätkata.
35. Pealegi tunnistati 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsusega, mis – vastupidi sellele, mida komisjon kohtuistungil väitis – puudutas neidsamu pooli, kes vaidlevad põhikohtuasjas, va Financreal, nimetatud poolte vaheline laenuleping tühiseks. See hinnang kehtib kõikide nimetatud lepingu tingimuste, sealhulgas nende kohta, mis puudutavad vaidlusalust menetlust.
36. Kahetsusväärselt, hoolimata sellest, et eelotsusemenetluses peab valitsema koostöö, ei pidanud Okresný súd Prešov ühelgi etapil vajalikuks anda Euroopa Kohtule omal algatusel teavet 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsuse tagajärgede ja selle kohtuotsuse lahendi kohta(13) . Kõnesoleva otsuse, mis on lisatud eelotsusetaotlusele, tegi Okresný súd Prešov ise, ehkki teistsuguses koosseisus.
37. Seega näib, et enam ei ole ühtegi lepingut, mis annaks aluse vaidlusalusele menetlusele seoses väidetava 21 057 euro suuruse võlaga Getfini ees, vähemalt enam mitte pärast 13. maid 2013. Niisiis ei ole vaja esitatud küsimuses eelotsust teha.
38. Kohtuotsus Aziz seda seisukohta küsimärgi alla ei sea.
39. Ka kohtuasjas Aziz vaidlustati eelotsuse küsimuste vastuvõetavus. Nimetatud kohtuasjas esitatud kahest küsimusest esimene on sarnasem sellega, mille esitas Okresný súd Prešov. Nimelt väideti sisuliselt seda, et vastus, mis puudutab täitemenetlust käsitlevate Hispaania õigusnormide vastavust ja mida taotles Juzgado de lo Mercantil No 3 de Barcelona (Hispaania) – kes lahendas kõnealust juhtumit sisulistes küsimustes –, ei mõjutaks kuidagi täitemenetlust Juzgado de Primera Instancia No 5 de Martorell’is (Hispaania). Põhjus oli selles, et kui siseriiklik kohus nimetatud kohtuasjas eelotsusetaotluse esitas, oli täitemenetlus juba lõppenud. Väideti nii-öelda, et tegu on juba tehtud. Euroopa Kohus ei leidnud, et see muudab küsimuse vastuvõetamatuks.
40. Käesolevas asjas on olukord teistsugune. Täitemenetlus (avalik enampakkumine) ei ole edasi läinud ja igal juhul ei anna – Euroopa Kohtule teatavaks tehtud asjaolude kohaselt – tühiseks tunnistatud leping enam vaidlusaluseks menetluseks õiguslikku alust.
41. Kohtuasjas Aziz näib Euroopa Kohus olevat kasutanud mõneti vabamat lähenemisviisi seoses sellega, mis puudutas taotletava vastuse asjakohasust siseriikliku kohtu menetluses, kuivõrd ta näib olevat selles asjas siseriiklikku kohut täiesti usaldanud.(14) Euroopa Kohus pelgalt märkis, et küsimust „tuleb [mõista] laias tähenduses” ja et „ei ole ilmne, et […] taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega”.(15)
42. Käesolevas asjas aga ei ole niisugune lähenemisviis õigustatud. Arvestades, et Dražby on täitemenetlusest loobunud ja leping on tühiseks tunnistatud, ei näi võimalik, et vastus eelotsuse küsimusele võiks olla oluline siseriikliku kohtu menetletavas vaidluses (kui selline vaidlus üldse olemas on) või sellega seotud küsimustes (nagu need, mida on mainitud käesoleva ettepaneku punktis 55). Seda kinnitab asjaolu, et Getfin ega Financreal ei ole ilmutanud Euroopa Kohtu menetluses mingit huvi.
43. Sellegipoolest on vaja käsitleda teatavaid kohtuistungil esitatud seisukohti.
44. Kohtuistungil märkis Slovakkia valitsus, et eelotsusetaotluse esitanud kohtult saadud teabe kohaselt on põhikohtuasja esemeks mitte Macinskýte ja Financreali vaheline laenuleping (millest tulenevad Financreali õigused loovutati hiljem Getfinile), vaid hoopis pandileping, mis on laenulepingust täiesti eraldi. Vastuseks talle esitatud küsimusele, mille eesmärk oli selgitada sellise väitega seotud tagajärgi, märkis nimetatud valitsus, et Slovakkia õiguse kohaselt kaotavad pandilepingud üldjuhul oma õigusliku toime, kui nendega tagatud võlasuhe tühistatakse, välja arvatud kui pandilepingus on konkreetselt ette nähtud, et see jääb niisuguses olukorras edasi kehtima.
45. Pean seda selgitust üpriski jahmatavaks.
46. Kõigepealt on Euroopa Kohus ELTL artikli 267 raames „pädev otsustama [liidu] õigusnormide tõlgenduse või kehtivuse üle, lähtudes ainult asjaoludest, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus talle on esitanud”.(16) Peale selle ei saa Euroopa Kohus teha otsuseid fakti‑ ja õigusküsimustes, mis esitati ja mida arutati esimest korda alles Euroopa Kohtu menetluses ning millele ei ole viidatud eelotsusetaotluses ega huvitatud isikute seisukohtades.(17)
47. Selles suhtes on eelotsusetaotluses, täpsemalt selle pealkirjas lihtsalt märgitud, et menetlus puudutab: „[1] pandieseme müügi peatamist, [2] leppetrahvi ja muude laenu andmise ja haldamisega seonduvate kulude tühiseks tunnistamist ja [3] kahju hüvitamist”. Liiati on selle kohtumääruse sisus viidatud ainult ühele, mitte kahele lepingule. Kuna eelotsusetaotlus ei toeta teooriat, et põhikohtuasjas käsitletav leping seisab eraldi lepingust, mis tühistati 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsusega, ei saa sellise argumendi käsitlemist jätkata.
48. Ent isegi kui argumenteerimise eesmärgil oletada, et tegelikult oli olemas
eraldiseisev pandileping, ei mõjutaks see käesoleval juhul analüüsitavat kohtuasja.
49. Esiteks saaks väita, et niisugune eraldi pandileping võib tagada 4290,48 euro suurust võlga, mis tuleb 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsuse kohaselt Getfinile tagasi maksta. Sellisel seisukohal näivad – vähemalt osaliselt – olevat Macinskýd, kes märgivad oma 4. septembri 2013. aasta kirjas, et kuigi kohtuotsus on jõustunud, ei kaitse see neid uuesti vaidlusalusesse menetlusse sattumise eest.(18)
50. Selles osas rõhutaksin, et Getfini praegune nõue Macinskýte vastu on tagastamisnõue. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis oma 21. märtsi 2012. aasta otsuses, et lepingus näidatud intressimäär on moraalselt vastuvõetamatu ja tunnistas seetõttu lepingu tühiseks. Peale selle andis nimetatud kohus kohtuotsuse resolutsioonis korralduse maksta 84 osamakse kaupa tagasi algse laenu jääk, s.o 4290,48 eurot. Selle võla aluseks on nüüd kohtuotsus, mitte leping, kuigi lepinguline kokkulepe oli kohtumenetluse algatamise põhjuseks.
51. Niisugune nõue jääb oma olemuse tõttu välja tarbijalepinguid käsitleva direktiivi 93/13 esemelisest kohaldamisalast, mis on piiritletud artikli 1 lõikes 1. Seetõttu ei ole direktiivi 93/13 tõlgendamine põhikohtuasjas oluline.
52. Teiseks saaks samuti väita, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib Euroopa Kohtult tegelikult otsust selle kohta, kas direktiiviga 93/13 on kooskõlas õigusnormid, mis ise-enesest lubavad sõlmida tarbijate ja ettevõtjate vahel üldisi pandilepinguid, mille kohaselt algatatakse vaidlusalune menetlus igal juhul, kui tarbija rikub temal lasuvat mis tahes
kohustust ettevõtja ees.
53. Ehkki see küsimus on huvitav, on see eelotsusetaotluses kirjeldatud asjaoludel täiesti tähtsusetu. Ma ei soovi avaldada arvamust hüpoteetilises küsimuses.
54. Neil põhjustel ei käsitle ma enam rohkem „kahe eraldi lepingu” teooriat, mida Slovakkia valitsus mainis.
55. Kahju hüvitamise nõude osas, mis – nagu ilmneb – on samuti eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses, ei viita miski, nagu oleks vastust eelotsuse küsimusele vaja seoses sellega, kas Getfin ja/või Financreal on kohustatud maksma niisugust kahjuhüvitist vaidlusaluse menetluse algatamise eest Macinskýte suhtes. Kuigi eelotsusetaotluses on märgitud, et Macinskýd taotlevad sellisel kujul hüvitist, ei käsitle eelotsusetaotluse esitanud kohus seda oma esitatud küsimuses ega ka selgita, kas ja kuidas ta on pädev mõistma välja kahjuhüvitist seoses menetlusega, mida reguleerivad vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 lõiked 2 ja 5. Veel olulisem on see, et 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsusest nähtuvalt esitasid Macinskýd selle menetluse kontekstis tegelikult vastunõude Getfini vastu, mis jäeti põhjendamatuse tõttu selle kohtuotsuse resolutsioonis rahuldamata.(19) See kohtuotsus on – nagu mainitud – jõustunud ning otsusest kahju hüvitamise kohta on seega saanud res judicata
ning teema on lõpetatud.(20)
56. Mis puudutab eelotsusetaotluses tehtud viiteid direktiividele 2005/29 ja 2009/22, siis ei ole need direktiivid – nagu Slovakkia ja Saksa valitsused märgivad – käesolevas asjas olulised. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lihtsalt mainib neid direktiive – ja mõningaid nende sätteid(21) –, selgitamata, miks neid tuleb kohaldada. Muu hulgas ei selgita eelotsusetaotluse esitanud kohus seda, kuidas kujutab vaidlusalune menetlus tema arvates ebaausat kaubandustava, ega ka seda, kuidas hõlmab käsitletav küsimus pädeva organisatsiooni avaldust tarbijate huve kaitsva ettekirjutuse tegemiseks.(22) On kõnekas, et ka eelotsuse küsimuse sõnastus ei viita nendele direktiividele. Sellepärast ei saa need muuta eelotsuse küsimust vastuvõetavaks.
57. Nii ei näe ma, miks on vaja Euroopa Kohtu otsust, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks lahendada tema menetluses oleva vaidluse, ja miks see otsus ei oleks lihtsalt abstraktne hinnang vaidlusaluse menetluse vastavuse kohta direktiivile 93/13. Olgu eelotsusetaotluse esitanud kohtu kavatsused tarbijate huvide kaitsmisel kui tahes head, ei ole ilma „elava” menetluseta võimalik niisugust hinnangut anda. Pealegi ei ole vaja soovitada uuesti käsitleda Euroopa Kohtus välja kujunenud praktikat seoses hüpoteetiliste küsimustega.(23)
58. Sellest lähtudes leian, et eelotsuse küsimus on vastuvõetamatu.
59. Siiski on siseriiklike kohtute kindlaks määrata nii Euroopa Kohtu vastuse vajalikkus kui ka kasulikkus nende menetluses olevas kohtuasjas, samuti õige ajastus. Kui Euroopa Kohus ei soovi mingil põhjusel sekkuda siseriikliku kohtu hinnangusse ning otsustab eelotsuse küsimusele vastata, lähtudes sellest, et ELTL artikli 267 alusel algatatud menetlustes peab valitsema koostöö, pakun välja järgmised kaalutlused.
B. Vaidlusaluse menetluse kooskõla direktiiviga 93/13
1. Üldised märkused seoses tarbija tegutsemiskohustusega
60. Nagu näitab ülemaailmne finantskriis, millest Euroopa ja ülejäänud maailm on tasapisi toibumas, on hästi toimiv ja heas korras krediidisüsteem üks avatud turumajanduse nurgakive. See võib viia seadusandjaid ärisektorile rohkem või vähem kasulike tagatis‑ ja täitemehhanismide kujundamiseni, et krediidisüsteemi toetada. Käsitletavas juhtumis tekib küsimus, kas vaidlusalune menetlus läheb ettevõtjaid tarbijatele eelistades liiga kaugele.
61. Sisuliselt palub eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastada, kas direktiiviga 93/13 on vastuolus see, kui liikmesriigi menetlusnormid võimaldavad pöörata tarbijalepingus sisalduval ebaõiglasel tingimusel põhineva nõude täitmisele kohtuväliselt ja seega – võimalik, et – ilma mingi kohtuliku järelevalveta.
62. Seega peab Euroopa Kohus käsitlema küsimust, mille kohta ta ei teinud otsust kohtuasjades Banco Español de Crédito või Aziz, kuid mida kohtujurist Kokott oma ettepanekus puudutas,(24) nimelt: kas direktiiviga 93/13 on kooskõlas see, kui liikmesriik nõuab, et tarbija astuks samme väidetavalt ebaõiglast tingimust sisaldava lepingu täitmise peatamiseks või seiskamiseks? Teisisõnu, kas direktiiviga 93/13 on kooskõlas see, kui tarbija peab „astuma esimese sammu”?
63. Nende küsimuste hindamisel tuleb arvestada Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb siseriiklike kohtute vastutust ja funktsiooni direktiivi 93/13 alusel. Selle kohtupraktika suuna kohaselt on siseriiklik kohus kohustatud omal algatusel hindama, kas direktiivi 93/13 kohaldamisalasse kuluv lepingutingimus on ebaõiglane, sel teel tasakaalustades tarbija ja müüja või tarnija vahelist ebavõrdsust, kui talle on teada õiguslikud ja faktilised asjaolud, mida on selle ülesande täitmiseks vaja.(25)
64. Järgnevalt kirjeldatud põhjustel olen veendunud, et vaidlusalune menetlus tagab tarbijate õiguste tõhusa kaitse piisaval määral, nagu on direktiiviga 93/13 nõutud.
65. Alustan direktiivi 93/13 sõnastusest. Seejärel käsitlen asjakohast kohtupraktikat (st kohtupraktika suunda, mis tuleneb kohtuotsustest Banco Español de Crédito ja Aziz) ning selgitan seejärel, miks tuleb eespool punktis 62 sõnastatud küsimusele minu arvates vastata jaatavalt.
66. Direktiivis on sätestatud teatavad positiivsed reeglid seoses tarbijalepingute ebaõiglaste tingimustega, muu hulgas on artikli 3 lõikes 1 antud niisuguste tingimuste määratlus. Peale selle nõuab artikli 6 lõige 1, et liikmesriigid kehtestaksid õigusnormid, mille kohaselt niisugused tingimused „ei ole tarbijale siduvad”. Artikli 7 lõige 1 aga nõuab liikmesriikidelt tagamist, et „oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes”.
67. Kuna käesoleva konkreetse küsimuse kohta ei ütle direktiiv 93/13 midagi, ei saa väita, et see reguleerib nõuete, sealhulgas tarbijate vastu esitatavate nõuete täitmisele pööramist. Seega kuuluvad niisugused õigusnormid põhimõtteliselt liikmesriikide menetlusautonoomia piiresse, kuid nende suhtes kehtivad teineteisega seotud võrdväärsuse põhimõte ja tõhususe põhimõte.(26) Võin lisada, et eelotsusetaotluses ega Euroopa Kohtule edastatud siseriiklikus kohtutoimikus ei viita miski sellele, nagu oleksid direktiivi 93/13 kohaselt tarbijatele kohaldatavad Slovakkia menetlusnormid erinevad siseriikliku õiguse alusel sarnaseid olukordi reguleerivatest õigusnormidest.(27) Seetõttu näib kaalul olevat ainult direktiivi 93/13 kasulik mõju.
68. Küsimuses, kas selline menetlus nagu käesolevas asjas on kooskõlas tõhususe põhimõttega, on vaja süüvida asjakohasesse kohtupraktikasse, nimelt kohtuotsustesse Banco Español de Crédito ja Aziz.(28) Käesoleva juhtumi sarnaselt puudutasid mõlemad nimetatud kohtuotsused direktiivi 93/13 kohast siseriikliku kohtu ülesannete määratlust erimenetluse kontekstis,(29) mitte küsimust, kas siseriiklik kohus saab või lausa peab tegutsema omal algatusel. Minu arusaama kohaselt on nendes kahes kohtuotsuses öeldud üldjoontes seda, et kui ettevõtjad tuginevad siseriiklikus õiguses ette nähtud erimenetlusele, et jätta tarbijad ilma direktiiviga 93/13 ette nähtud kaitsest, on see vastuolus tõhususe põhimõttega, kuna see teeb praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks direktiiviga 93/13 nendele tarbijatele ette nähtud kaitse kohaldamise.(30) Vaidlusaluse menetluse osas ei arva ma, et see jätab tarbijad niisugusest kaitsest ilma.
69. Olen veendunud, et tarbijate vastu avalike enampakkumiste kujul algatatud täitemenetluste suhtes peavad siseriiklikes menetlusnormides olema teatavad tagatised, et kaitsta nõrgemat poolt, kelleks on käesoleval juhul tarbija.(31) Loomulikult on see eriti oluline kohtuväliste menetluste puhul. Selliste tagatiste puududes ei täidaks liikmesriigid direktiivi 93/13 artikli 7 lõikest 1 tulenevat kohustust kehtestada õigusnormid, millega hoitakse ära tarbijate sidumine ebaõiglaste lepingutingimustega, ja tagada piisavad ja tõhusad vahendid selliste tingimuste kasutamise lõpetamiseks.
70. Jääb siiski küsimus, millal muutub direktiiviga 93/13 tarbijatele ette nähtud kaitse kohaldamine võimatuks või – nagu on tavalisem – ülemäära keeruliseks. Vastus sellele küsimusele ei ole enesestmõistetav ja eeldab üksikjuhulist lähenemist. Seoses sellega on vaja arvestada siseriiklike õigusnormide kohta menetluses, menetluse eri etappe ja erijooni tervikpildis eri siseriiklikes ametiasutustes. (32) Sealhulgas võidakse üldiselt arvestada ka tarbijate käsutuses olevaid õiguskaitsevahendeid ja siseriiklike kohtute sekkumisvõimalust.
71. Seoses sellega on kasulik veel kord arvestada kohtuasjadest Aziz ja Banco Español de Crédito saadud õppetunde.
72. Nagu eespool punktis 39 on vihjatud, puudutas ka kohtuasi Aziz mitut menetlust: täitemenetlust ja sisulist menetlust. Siis, kui algatati sisuline kohtumenetlus, mis puudutas laenulepingu tingimuste õiglust, oli täitemenetlus juba peaaegu lõppenud. Liiati oli tarbija juba oma majast välja tõstetud. Hispaania õiguse kohaselt oli ta sunnitud taotlema eraldi sisulise menetluse algatamist seoses lepingutingimuste õiglusega, sest täitemenetlust läbi viiv kohus ei saanud seda küsimust arutada. Peale selle olnuks ainus sellistes olukordades üldiselt kasutatav õiguskaitsevahend edaspidine majanduslik hüvitis. Euroopa Kohus tuvastas, et niisugune olukord ei ole direktiiviga 93/13 kooskõlas.(33)
73. Minu arvates oli kohtuasi Aziz näide asjaoludest, mille puhul tõhusa tarbijakaitse kohaldamine muutub võimatuks .(34) Tõepoolest ei saanud seejärel asja sisuliselt arutav kohus täitemenetluses antud määrust tühistada – vähemalt oli liiga hilja seda teha. See kohus sai ainult välja mõista majandusliku hüvitise, mida peeti ebapiisavaks.
74. Kohtuasi Banco Español de Crédito teiselt poolt näib olevat näide asjaoludest, mille puhul ei ole tarbijatel küll otseselt võimatu oma huve tõhusalt kaitsta, kuid see on nende jaoks ülemäära raske .
75. Kohtuasi Banco Español de Crédito puudutas õigusnorme ex parte
maksekäsumenetluse kohta. Seega ei olnud tegu „täitemenetluse” kui sellisega, vaid hoopis lihtsustatud menetlusega, mis käsitles sisulisi küsimusi. Asjakohastes Hispaania õigusnormides oli muu hulgas ette nähtud, et võlgnik peab esitama vastuväite 20 päeva jooksul alates kuupäevast, mil talle maksekäsust teatati. Vastuväite esitamise korral lihtmenetlus peatati ja menetlus muutuks võistlevaks.(35) Mitmel põhjusel(36) märkis Euroopa Kohus, et tarbijad ei ole üldiselt kohustatud selle menetluse suhtes vastuväidet esitama, ning otsustas sellest lähtudes, et kõnealused Hispaania õigusnormid on direktiiviga 93/13 vastuolus.
76. Kui pöörduda tagasi küsimuse juurde, millal muutub tarbijate õiguste tõhus teostamine ülemäära raskeks, näib, et see oleneb ka tarbijakaitset piirava huvi tähtsusest. Kohtupraktikast paistab nähtuvat, et teatavatel õiguspärastel huvidel on suurem võimalus tarbijakaitse üleskaalumiseks kui teistel.(37)
77. Siiski tuleb teha täiesti selgeks, et – nagu Saksamaa valitsus kohtuistungil märkis – eeldab tõhususe põhimõte üksnes seda, et siseriiklikud menetlusnormid ei tohi tarbijatele nende õiguste teostamist ülemäära raskeks muuta. See põhimõte ei nõua, et nende õiguste teostamine oleks „lihtne” või allutatud eriti soodsale kohtlemisele.(38) Niisugusele seisukohale asumine jätaks menetlusautonoomia mõiste tegeliku mõjuta ja oleks ka vastuolus sellega, et direktiivis 93/13 on ette nähtud kõigest minimaalne ühtlustamine.(39)
78. Eespool märgitut ja kõiki asjaolusid arvestades ei pea ma nõuet, et tarbijad paluksid algatada ettevõtja vastu kohtuasja, et peatada või seisata selline vaidlusalune täitemenetlus, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, iseenesest ülemääraseks.
79. Kohtupraktika kinnitab seda. Kohtuasjas Banco Español de Crédito ei lükanud Euroopa Kohus otseselt tagasi seisukohta, et põhimõtteliselt on õiguspärane, kui võlausaldajatel on lihtne saada õiguskaitset ja menetlused toimivad kiiresti.(40) Kohtuasjas Asturcom Telecomunicaciones märkis ta ka, et siseriiklikult kohtult ei eeldata, et ta korvaks oma õigusi mitte teadva tarbija poolt menetlustoimingu tegemata jätmise, ega ka seda, et ta täiel määral korvaks sellise tarbija täieliku tegevusetuse.(41) Sellepärast nõustun kohtujurist Kokott’iga, et – üldiselt – olukorras, kus tarbija peab esmalt algatama menetluse ja looma seeläbi tingimused, et kohus, kelle poole pöördutakse, saaks lepingutingimusi hinnata, on tarbija õiguskaitse algusest peale ülemäära raskendatud.(42) Tõepoolest ei oleks täiesti täpne iseloomustada tarbijal lasuvat kohustust kui kohustust tegutseda omal algatusel
ilma eelneva ajendita; tegu on hoopis kohustusega reageerida
sellele, kuidas ettevõtja kavatseb tegutseda. Toonitaksin, et kohtuasjas Aziz ei vaielnud Euroopa Kohus konkreetselt vastu sellele, et tarbija pidi paluma sisulise menetluse algatamist Juzgado de lo Mercantil No 3 de Barcelonas; Euroopa Kohtu otsuse ajendiks sai lõpuks hoopis see, et nimetatud menetlus oli täiesti kasutu.
80. Liiatigi kardan, et kohustusliku ex ante  kohtuliku kontrolli nõue, mida komisjon näib toetavat, oleks tegelikult eesmärgitu.(43) Hinnangu andmine selle kohta, kas lepingutingimus on ebaõiglane, eeldab kõikide oluliste asjaolude ükshaaval hindamist.(44) Ehkki kohtuasjas Banco Español de Crédito suutis asja esimeses astmes menetlev kohus asuda seisukohale ilma tarbijat ära kuulamata, ei ole olukord üldjuhul niisugune. Kui kohtule ei ole teada kõiki õiguslikke ja faktilisi asjaolusid, ei suuda ta pigem – ega ole ka kohustatud – tegutsema tarbijast olenemata.
81. Lõpuks ei muuda see, et kõnesolev vara võib olla tarbija perekonna kodu, iseenesest minu seisukohta. Kui õigusnormid ei ole ühtlustatud, ei tohiks pelgalt see, et vaidlusalune vara on tarbija kodu, takistada liikmesriike nõudmast tarbijalt, et ta paluks algatada kohtuvälise täitemenetluse vastu kohtumenetluse.
82. Seda arvestades rõhutan siiski, et kui vaidlusaluse menetlusega riivatav vara on tarbija kodu, peavad olemas olema konkreetsed tagatised. Niisuguste tagatiste andmata jätmine võib osutuda probleemseks põhiõiguste seisukohast.(45) Tõepoolest on perekonna kodu kaotus üks kõige äärmuslikumaid tarbija õiguse riivamise vorme.(46) Kuna austus kodu vastu on Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 7 tagatud õigus, millest tuleb direktiivi 93/13 tõlgendamisel lähtuda,(47) peab iga isik, keda ohustab sellise mõõtmega riive, saama nõuda niisuguse meetme proportsionaalsuse sõltumatut kohtulikku kontrolli.(48)
83. Kokkuvõttes pean seda, kui liikmesriik nõuab tarbijalt sammude astumist, et peatada või seisata väidetavalt ebaõiglast tingimust sisaldava lepingu täitmine, direktiiviga 93/13 kooskõlas olevaks. Olles seda põhimõttelist küsimust selgitanud, asun nüüd vaidlusaluse menetluse konkreetsete tunnuste juurde.
2. Hinnang vaidlusaluse menetluse kohta
84. Vaidlusaluse menetluse osas tuleneb Slovakkia tsiviilseadustiku § 151m lõikest 1, et kui vastava küsimuse kohta ei ole erisätteid, võib avalik enampakkumine toimuda mitte varem kui 30 päeva pärast seda, kui võlgnikule (ja vajaduse korral pantijale) on täitemenetlusest teatatud. Samamoodi võib vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 17 lõike 3 kohaselt avalik enampakkumine toimuda mitte varem kui 30 päeva möödudes enampakkumise kohta teate avaldamisest ametlikus kaubandusteatajas. Sama seaduse § 17 lõikes 5 on samuti sätestatud, et enampakkumise pidaja peab sama tähtajaga teatama enampakkumisest avaliku enampakkumise algatajale, võlgnikule ja kinnisasja omanikule (kui see ei ole sama isik kes võlgnik). Kohtuistungil kinnitas Slovakkia valitsus, et need tähtajad võivad kulgeda üheaegselt, mis tähendab vähemalt 30‑päevast tähtaega pärast kõikidele asjaomastele isikutele ja asutustele teatamist.
85. Kui avalik enampakkumine on peetud, võib vara müüki vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 lõike 2 kohaselt üldjuhul vaidlustada kuni kolme kuu jooksul.
86. Selle tähtaja jooksul võib võlgnik avalikule enampakkumisele pandud vara jätkuvalt kasutada. Ent kui enampakkumisele pandud vara on kinnisasi, on võlgnik vastavalt vabatahtlike enampakkumiste seaduse §‑le 29 koostoimes § 20 lõikega 13 kohustatud selle vara pärast müüki põhjendamatult viivitamata loovutama, kui avalikul enampakkumisel sooritatud müügitehing on notariaalselt registreeritud.
87. Komisjoni väitel võrdub see tarbija ilmajätmisega tema varast. See seisukoht on mulle teataval määral sümpaatne.(49) Sellest hoolimata veenavad mind Slovakkia valitsuse poolt kohtuistungil esitatud argumendid, mille kohaselt ei takista vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 29 võlgnikku esitamast kohtule taotlust vaidlusaluse menetluse ja vara loovutamise peatamiseks isegi pärast müügitehingut.(50) Kui see siseriikliku õiguse tõlgendus on õige – mille tuvastamine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses –, ei raskenda nimetatud seaduse § 29 ise olukorda, kui asjaomane kohus astub sammud, mida on kirjeldatud käesoleva ettepaneku punktis 97.
88. Kui võlgnik on tegelikult oma vara loovutanud, on samuti olemas võimalus see vara tagasi saada, kui müük avalikul enampakkumisel tühistatakse vastavalt vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 lõikele 5 ning vaidlustus on kantud kinnistusraamatusse.(51) Nimetatud seaduse § 21 lõike 3 kohaselt on avalikul enampakkumisel tehtud müügitehingut vaidlustav isik kohustatud teatama sellest vaidlustamisest pädevat ametiasutust.
89. Seega – nagu mina siseriiklikku õigust tõlgendan – võib järeldada, et pärast kõikide asjakohaste teadete saatmist on tarbijal vähemalt 30 päeva aega avaliku enampakkumise ex ante
vaidlustamiseks(52) ning pärast müügitehingu toimumist kolm kuud aega selle ex post
vaidlustamiseks (või isegi rohkem, kui müügitehing on seotud kuritegeliku tegevusega).
90. Seega on tarbijal avalikul enampakkumisel tehtud müügitehingu vaidlustamiseks potentsiaalselt aega kokku vähemalt neli kuud.
91. See ei ole võrreldav olukorraga kohtuasjas Banco Español de Crédito, kus 20‑päevane vastuväidete esitamise tähtaeg tegi direktiiviga 93/13 ette nähtud kaitseõiguste tõhusa teostamise tarbijatele ülemäära raskeks.
92. Pealegi ei leia ma, nagu piirduksid tarbijate õigused vaidlusaluse menetluse tagajärjel pelgalt majandusliku hüvitisega, mis kohtuotsuse Aziz kohaselt oleks mööndavasti ebapiisav.
93. Mõnes mõttes kujutab põhikohtuasi endast „tagurpidi Azizi kohtuasja”.(53) Ent erinevalt kohtuasjas Aziz vaidluse all olnud täitemenetlusele kohaldatavatest Hispaania õigusnormidest(54) näib eelneva põhjal, et Slovakkia õiguse kohaselt on võimalik vaidlusalune menetlus vaidlustada – ja samuti võimalik peatada see menetlus põhjusel, et see ei ole direktiiviga 93/13 kooskõlas. Liiati kinnitavad seda põhikohtuasja asjaolud.
94. Nendest asjaoludest nähtub, et vaidlusalune menetlus ei muuda tarbija õiguste tõhusat teostamist ülemäära raskeks. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtule olid teada vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud, mis võimaldasid tal väljendada kahtlust muu hulgas seoses vaidlustatud lepingusse lisatud mõningate leppetrahvidega, mis olid direktiiviga 93/13 vastuolus, määras ta hagi tagamise, peatades avaliku enampakkumise, ja taotles selles küsimuses eelotsust Euroopa Kohtult. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tegi seda hoolimata komisjoni argumendist, et vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 lõike 2 sõnastusest ei selgu täielikult, kas niisugune kohus on tegelikult pädev tühistama avaliku enampakkumise menetlust selle alusel, et teatavad lepingutingimused on ebaõiglased.(55) Sellepärast tegi eelotsusetaotluse esitanud kohus õigesti, kohaldades võimalikus ulatuses oma kodukorda nii, et saavutada direktiivi artikli 6 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 koostoimes nõutav tulemus.(56)
95. Võib muidugi väita, et asjaolu, et Macinskýtel õnnestus taotleda menetluse algatamist õigeaegselt, et vaidlustada müük avalikul enampakkumisel, annab pelgalt tunnistust nende erilisest nutikusest ja seda ei saa pidada tõendiks tarbijakaitse tõhusa tagatuse kohta, eriti mis puudutab kaitsetumaid tarbijaid.(57)
96. Ei saa siiski eitada, et vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 tagab
tarbijatele õiguskaitse avaliku enampakkumise vastu. Tuleb nõustuda, et see õiguskaitsevahend eeldab tarbijalt tegutsemist. Ent nagu olen eespool punktides 78 ja 79 märkinud, ei leia ma, et see ise-enesest tarbijate tõhusat kaitsmist ülemäära piiraks. Kuna selles valdkonnas ei ole õigusnorme ühtlustatud, on liikmesriigid pädevad täitemenetluse suhtes ette nägema niisugusel tasemel kaitse, nagu nad peavad tarbijatele sobivaks, niikaua kui tarbijaid ei jäeta ilma direktiiviga 93/13 ette nähtud kaitsest. Iseäranis kaitsetute isikute puhul on siiski arusaadav, et liikmesriigid jäävad vastutama selle eest, et niisugused õigusnormid on põhiõigustega kooskõlas.(58)
97. Peale selle tuleb teha täiesti selgeks, et kui tarbija on vaidlustanud avalikul enampakkumisel tehtud müügitehingu Slovakkia kohtutes vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 alusel, kaasneb niisuguse vaidlustamisega see, et kohaldatakse Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb siseriiklike kohtute funktsiooni ja vastutust vastavalt direktiivile 93/13, nagu on viidatud eespool punktis 63. See tähendab, et kui vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud on siseriiklikule kohtule teada, on ta kohustatud omal algatusel hindama, kas vaidlusaluse laadse täitemenetluse aluseks oleva tarbijalepingu tingimus on ebaõiglane. Kui see nii on, siis on see kohus pädev tuvastama kõiki tagajärgi, mis sellest siseriiklikus õiguses tulenevad, tagamaks, et see tingimus ei ole tarbijale siduv. Sellega võib vajaduse korral kaasneda hagi tagamine, millega peatatakse müügitehing või selle mõju, kuni kõnesoleva lepingutingimuse õigluse kohta tehakse lõplik otsus, kui niisugune otsus kuulub näiteks teise kohtu alluvusse.(59)
98. Kuna käesoleva juhtumi faktilistest asjaoludest nähtub, et see on Slovakkia õiguses võimalik, soovitaksin Euroopa Kohtul, kui ta otsustab eelotsuse küsimusele vastata – ja kui siseriiklik kohus on pädev astuma eelmises punktis mainitud samme, mis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastada –, märkida, et selline menetlus, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, ei ole direktiiviga 93/13 vastuolus.
C. Kohtuotsuse ajalise kehtivuse piiramise taotlus
99. Slovakkia valitsus on palunud piirata kohtuotsuse ajalist kehtivust, kui Euroopa Kohus otsustab, et vaidlusalune menetlus kujutab endast direktiivi 93/13 rikkumist. Seetõttu on järgnevad märkused asjakohased üksnes niivõrd, kui Euroopa Kohus ei nõustu minuga vastuvõetavuse küsimuses kui ka sisulises osas.
100. Kõigepealt juhiksin tähelepanu sellele, et tõlgendus, mille Euroopa Kohus liidu õigusnormile annab, selgitab ja täpsustab selle sätte tähendust ja ulatust, nagu seda peab või peaks mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise hetkest. Sellest järeldub, et nii tõlgendatud õigusnormi võib ja tuleb kohaldada kõikides õigussuhetes, sealhulgas nendes, mis on tekkinud ja loodud enne tõlgendamistaotluse kohta tehtud otsust. Põhimõtteliselt saab Euroopa Kohus seega piirata oma otsuste ajalist kehtivust üksnes erandjuhtudel.(60)
101. Euroopa Kohus piirab otsuse ajalist kehtivust ainult juhul, kui kaks (kumulatiivset) tingimust on täidetud. Esiteks peab olema tõendatud „raskete majanduslike tagasilöökide tekkimise oht”. Need tagasilöögid peavad tulenema eelkõige õiguspäraselt kehtivate õigusnormide baasil heas usus loodud õigussuhete suurest arvust. Teiseks peab õigusvastane tegevus olema põhinenud objektiivsel ja märkimisväärsel ebakindlusel kõnealuste liidu õigusnormide tõlgendamise ja kohaldamisala suhtes. Sellega seoses on Euroopa Kohus omistanud erilise tähtsuse teiste liikmesriikide ja komisjoni käitumisele, mis võib olla aidanud kaasa kõnealusele õigusvastasele tegevusele.(61)
102. Oma taotluses on Slovakkia valitsus esitanud tabeli, milles on näidatud, mitu korda on vaidlusalust menetlust aastatel 2003−2012 läbi viidud. See arv on suurenenud 217‑lt aastal 2003 kuni 3916‑ni aastal 2012. Nimetatud valitsus märgib, et ajavahemikus 1. maist 2004 kuni 31. detsembrini 2012 toimus 17 309 avalikku müügitehingut. Selle alusel väidab Slovakkia valitsus, et suur arv tehinguid on sooritatud heas usus ja tuginedes sellele, et vaidlusalune menetlus on direktiiviga 93/13 kooskõlas.
103. Vastuseks kohtuistungil esitatud küsimusele märkis Slovakkia valitsus aga, et need arvud on koondarvud. Seetõttu ei suutnud ta öelda, kui palju nendest avalikest müügitehingutest tulenes tarbijalepingutest, st tarbijat ja ettevõtjat hõlmanud olukordadest, mitte muudest lepinguolukordadest. Ta isegi ei suutnud teha informeeritud oletust.
104. Kuna Slovakkia valitsus ei suuda isegi anda objektiivset prognoosi selle kohta, kui palju on õigussuhteid, milles osaleb tarbija ja mis on väidetavalt loodud heas usus, ei saa Euroopa Kohus olla veendunud vajaduses piirata kohtuotsuse ajalist kehtivust kooskõlas õiguskindluse põhimõttega. Sellepärast tuleb see taotlus rahuldamata jätta.
105. Seega ei ole vaja käsitleda küsimust, kas väidetavalt heas usus loodud õigussuhetele tuleks anda rohkem kaalu kui tarbijate õigusele taotleda direktiivi 93/13 rikkumise heastamist, tuginedes Euroopa Kohtu otsusele. Samamoodi ei ole vaja uurida, kas kohtuotsustes Banco Español de Crédito ja Aziz (mille ajalise kehtivuse piiramist ei taotletud) näidatud põhimõtted oleksid kõrvaldanud ebakindluse seoses vaidlusaluse menetluse vastavusega direktiivile 93/13.
106. Seda arvestades ei takista kohtuotsuse ajalise kehtivuse piiramata jätmine kohaldamast Slovakkia õigusnorme hagide aegumise kohta, niivõrd kui need on kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega. Selles suhtes piisab märkimisest, et vastavalt Slovakkia valitsuse esitatud tabelile toimusid mõningad avalikud enampakkumised rohkem kui 10 aastat tagasi.
107. Kui Euroopa Kohus otsustab lugeda eelotsuse küsimuse vastuvõetavaks ja vaidlusaluse menetluse direktiiviga 93/13 kooskõlas olevaks, teeksin eelneva põhjal ettepaneku jätta kohtuotsuse ajaline kehtivus piiramata.
IV. Ettepanek
108. Eelnevast lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada Okresný súd Prešovi (Slovakkia) esitatud eelotsuse küsimus vastuvõetamatuks.
(1) .
(2)  – Vt muu hulgas 28. märtsi 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑346/93: Kleinwort Benson (EKL 1995, lk I‑615, punkt 24); vt ka 14. detsembri 1991. aasta arvamus 1/91 (EKL 1991, lk I‑6079, punkt 61).
(3)  – Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
(4)  – Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei märgi eelotsusetaotluses, millal (või kas üldse) see hagi tagamine lõpeb.
(5)  – Peale selle märkis Slovakkia valitsus, et kohtuistungiks valmistudes oli ta – erandkorras – olnud mitteametlikult ühenduses eelotsusetaotluse esitanud kohtuga ja saanud teada, et Getfin on 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsuse vaidlustanud, ent see edasikaebus jäeti 13. mail 2013 rahuldamata.
(6)  – Sel põhjusel hämmastab mind, et ainus „vabatahtlik” osa kõnealuses menetluses on see, et algne leping, milles sisalduva tingimuse kohaselt saab võlausaldaja tugineda sedalaadi täitemenetlusele, sõlmiti (ilmselt) võlgniku nõusolekul.
(7)  – Vt iseäranis 14. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑618/10: Banco Español de Crédito (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja 14. märtsi 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑415/11: Aziz (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata). Vt ka 26. novembri 2013. aasta otsust liidetud kohtuasjades C‑537/12 ja C‑116/13: Banco Popular Español ja Banco de Valencia (kohtulahendite kogumikus avaldamata), mis sisuliselt kinnitavad kohtuasja Aziz lahendit.
(8)  – Vt praegu Euroopa Kohtu menetluses olev kohtuasi C‑34/13: Kušionová, kus Krajský súd v Prešove (Prešovi maakohus) (Slovakkia) on palunud Euroopa Kohtult eelotsust reas küsimustes, mis sisuliselt puudutavad neid samu probleeme, mis käesolev kohtuasi. Vt ka kohtuasja C‑280/13: Barclays Bank, mis on praegu Euroopa Kohtu menetluses.
(9)  – Mõistagi ei saa Euroopa Kohus ELTL artikli 267 alusel algatatud menetluses teha otsust siseriikliku õigusnormi vastavuse kohta liidu õigusnormile. Ta võib aga anda siseriiklikule kohtule liidu õiguse tõlgenduse, et nimetatud kohus saaks selle ise tuvastada.
(10)  – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ehk „ebaausate kaubandustavade direktiiv”) (ELT 2005, L 149, lk 22).
(11)  – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiv 2009/22/EÜ tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta (ELT 2009, L 110, lk 30).
(12)  – See viimati mainitud teave ei olnud siiski kontrollitav, sest Getfin ega Macinskýd Euroopa Kohtu istungil ei osalenud.
(13)  –	Sellega seoses pean oluliseks välja tuua, et – nagu seda on märgitud eelotsuse taotlemiseks siseriiklikele kohtutele antud soovituste punktis 30 (ELT 2012 C 338, lk 1) – sellise menetluse nõuetekohaseks kulgemiseks Euroopa Kohtus ja selle tõhususe tagamiseks on eelotsusetaotluse esitanud kohus kohustatud teavitama Euroopa Kohut igast menetlusküsimusest, mis võib mõjutada viimase menetlust, eriti uute menetlusosaliste kaasamisest siseriiklikku menetlusse.
(14)  – See leiab tõendust kohtujurist Kokott’i poolt kohtuasjas Aziz 8. novembril 2012 esitatud ettepaneku punktides 35−37, kus ta nõustus, et esimene eelotsuse küsimus tundub esmapilgul hüpoteetiline, kuigi sellele antav vastus võiks mõjutada hüvitise saamise võimalust pärast täitemenetluse lõppu
(15)  – Vt kohtuotsus Aziz, punktid 38 ja 39.
(16)  – Vt muu hulgas 16. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑235/95: Dumon ja Froment (EKL 1998, lk I‑4531, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
(17)  – Vt selle kohta 12. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑236/02: Slob (EKL 2004, lk I‑1861, punkt 29) ja 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑226/07: Flughafen Köln vs. Bonn (EKL 2008, lk I‑5999, punkt 37).
(18)  –	Vaidlus käib selle üle, et 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsusega ei tunnistata tühiseks kokkulepet laenu ega kindlaksmääratud intressi osas ning kohtuotsuse resolutsioonis sisalduv laenu ümberarvutamine ei ole Getfinile siduv. Siiski leiavad nad viimase nõudega seoses selles samas kirjas, et Slovakkia tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 151 lõike 2 kohaselt on kohtuotsuse resolutsioon pooltele siduv.
(19)  – Nagu on märgitud 21. märtsi 2012. aasta kohtuotsuse põhjendustes, tunnistati see leping tühiseks Slovakkia tsiviilseadustikus lepingute tühisust käsitlevate tavaliste õigusnormide alusel, mitte tarbijakaitse erinormide alusel, millele tuleb nimetatud kohtuotsuse sõnul tugineda juhul, kui nõutakse kahjuhüvitist vastavalt tarbijakaitset käsitleva seaduse nr 250/2007 § 5 lõikele 3.
(20)  – Tuleb meenutada, et Financreal loovutas tagasimakse saamise õiguse Getfinile laenulepingu alusel, mis hiljem tühiseks tunnistati. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei maini võimalust, et Financreal – või Getfin – võidakse lugeda vastutavaks tarbijatele kahjuhüvitise maksmise eest muudel põhjustel kui lepingutingimuste õiglus.
(21)  – Direktiivi 2005/29 artikli 11 lõiked 1 ja 2 ning direktiivi 2009/22 artikli 1 lõiked 1 ja 2.
(22)  – Vt selle kohta kohtuotsus Banco Español de Crédito, punktid 59 ja 60, samuti punktid 85−87.
(23)  – Selle kohtupraktika hiljutise kohaldamise näited on 7. oktoobri 2013. aasta määrus kohtuasjas C‑82/13: Società cooperativa Madonna dei miracoli (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 12 ja 14); 24. oktoobri 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑180/12: Stoilov i Ko (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 47), ja otsus kohtuasjas C‑313/12: Romeo (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 39 ja 40).
(24)  – Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Aziz, punktid 55 ja 56.
(25)  – Vt muu hulgas kohtuotsus Aziz, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika.
(26)  – Viitan kohtuotsusele Banco Español de Crédito, punkt 46, ja kohtuotsusele Aziz, punkt 50; vt selle kohta ka 30. mai 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑397/11: Jőrös (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 50). Alates Lissaboni lepingu jõustumisest on tõhususe põhimõte sätestatud ka EL lepingu artikli 19 lõikes 1.
(27)  – Vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 21 lõige 2 lubab esitada hagi avalikul enampakkumisel sooritatud müügitehingu tühistamiseks teatavatel juhtudel pikema tähtaja jooksul, kui müügitehing on kuriteo tagajärg. On siiski selge, et see ei välista tarbija vara müümist avalikul enampakkumisel vastavalt ebaõiglasele tingimusele lepingus, mis võib olla sõlmitud seoses sellise kuriteoga.
(28)  – Seoses direktiivist 93/13 tulenevate siseriiklike kohtute kohustustega vt samuti 6. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑40/08: Asturcom Telecommunications (EKL 2009, lk I‑9579), mis käsitles vahekohtu otsuse täitmist; ja kohtuotsus Jőrös muu hulgas seoses sellega, et siseriiklik õigus andis ainult teatavatele kohtutele pädevuse menetleda ebaõiglaste tingimustega seotud juhtumeid (vt nimetatud kohtuasja teine eelotsuse küsimus).
(29)  – Vt kohtuotsus Banco Español de Crédito, punkt 45, ja kohtuotsus Aziz, punkt 49. Kuigi Euroopa Kohus eristas kohtuotsuse Aziz punktis 49 seda kohtuasja kohtuasjast Banco Español de Crédito, näib mulle, et selle põhjuseks oli pelgalt nende kohtuasjade erinev menetluslik ülesehitus (vt käesoleva ettepaneku punktid 72 ja 75).
(30)  – Vt selle kohta kohtuotsus Banco Español de Crédito, punktid 55 ja 56, ning kohtuotsus Aziz, punktid 62 ja 63.
(31)  – Vt kohtuotsus Banco Español de Crédito, punkt 39, ja kohtuotsus Aziz, punkt 44.
(32)  – Vt kohtuotsus Banco Español de Crédito, punkt 49, ja kohtuotsus Aziz, punkt 53.
(33)  – Vt kohtuotsus Aziz, punktid 59 ja 60.
(34)  –	Vastupidi näib hiljutine olukord liidetud kohtuasjades C‑537/12 ja C‑116/13: Banco Popular Español ja Banco de Valencia samuti endast võimatut olukorda kujutavat.
(35)  – Vt kohtuotsus Banco Español de Crédito, punktid 25 ja 26. Peale selle märkis kohtujurist Trstenjak oma 14. veebruari 2012. aasta ettepanekus, et kui maksekäsu peale esitatakse apellatsioonkaebus, muutub menetlus samuti võistlevaks, vt punktid 51 ja 68.
(36)  – Euroopa Kohus viitas võimaldatud tähtaja lühidusele; pärssivaks osutuda võivatele kuludele; tarbijate teadmatusele seoses nende õigustega; ja maksekäsu nõude lakoonilisele sisule (vt punkt 54).
(37)  – Kohtuasjas Asturcom Telecomunicaciones oli ühel kaalukausil tõhus tarbijakaitse ja teisel kohtuotsuse seadusjõu põhimõte. Euroopa Kohus otsustas viimati nimetatu kasuks, rõhutades selle põhimõtte olulisust (vt punktid 35−37). Kohtuasjas Banco Español de Crédito aga järeldati, et hõlpsasti kohtusse pöördumise võimaluste edendamine kreeditoride huvides ja kiire menetlus ei kaalu nendel asjaoludel üles tõhusa tarbijakaitse rakendamist. Huvitaval kombel näib, et Euroopa Kohus langetas esimesena nimetatud kohtuasjas tõhusa tarbijakaitse taset ja teisena nimetatud kohtuasjas tõstis seda. Kõige hiljutisemalt otsustas Euroopa Kohus kohtuasjas Jőrös, et liikmesriikide õigus luua omaenda õiguskord võib põhimõtteliselt üles kaaluda siseriikliku kohtu õiguse tühistada ebaõiglane tingimus omal algatusel, kui selle tegemise pädevus kuulub kellelegi teisele. Selle siseriikliku kohtu kodukorda aga tuleb tõlgendada võimalikult nii, et saavutatakse direktiivi 93/13 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud tulemus (vt kohtuotsus Jőrös, punktid 50−52).
(38)  – Euroopa Kohtu sõnul on direktiivi 93/13 artikli 6 lõike 1 eesmärk üksnes taastada tarbija ja ettevõtja vaheline tasakaal; vt muu hulgas kohtuotsus Aziz, punkt 45.
(39)  – Vt direktiivi 93/13 artikkel 8 ja põhjendus 12.
(40)  – Vt kohtuotsus Banco Español de Crédito, punkt 51.
(41)  – Vt kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones, punkt 47.
(42)  – Vt kohtujurist Kokott’i ettepanek kohtuasjas Aziz, punkt 55. Niisugust seisukohta väljendas ka kohtujurist Trstenjak oma ettepanekus kohtuasjas Banco Español de Crédito, punkt 74; ehkki tuleb tunnistada, et Euroopa Kohus ei jaganud seda seisukohta.
(43)  – Lisan, et kohustuslik ex ante kohtulik kontroll võib tekitada ettevõtjale lisakulusid (näiteks riigilõiv kohtumenetluse algatamise eest) ka siis, kui vaidlusalune leping ei sisalda ebaõiglasi tingimusi.
(44)  – Vt direktiivi 93/13 artikli 4 lõige 1, aga ka artikli 3 lõige 3, kus on viidatud direktiivile 93/13 lisatud mittetäielikule ja soovituslikule loetelule tingimustest, mida võib pidada ebaõiglasteks; vt selle kohta ka kohtuotsus Aziz, punktid 66 ja 68−71.
(45)  – Vt selle kohta Euroopa Inimõiguste Kohtu 25. juuli 2013. aasta otsus Rousk vs.
Rootsi (avaldus nr 27183/04), mis käsitles võlgniku kodu avalikku müüki ja tema kodust väljatõstmist ametiasutuse taotlusel seoses 6721 Rootsi krooni (ehk ligikaudu 800 euro) suuruse maksuvõla tasumise nõudega (vt iseäranis nimetatud kohtu järeldused punktides 91 ja 137−139); ja 16. juuli 2009. aasta otsus Zehentner vs.
Austria (avaldus nr 20082/02), mis puudutas eraomandis oleva vara kohtulikku müüki, et tagada ligikaudu 2150 euro suuruse võla tagastamine kahe eraisiku vahelises õigussuhtes, kus võlgnik oli teovõimetu ja seetõttu ei saanud end nõude vastu asjakohaselt kaitsta (vt iseäranis punktid 54, 59, 61, 75 ja 76).
(46)  – Vt selle kohta kohtuotsus Aziz, punkt 61.
(47)  –	Vt minu ettepanek hetkel Euroopa Kohtu menetluses olevas kohtuasjas C‑363/12 : Z (punkt 73) ja selle 38. joonealuses märkuses loetletud asutused. Vt muuhulgas Lenaerts, K., „Exploring the Limits of the EU Charter of Fundamental Rights”, European Constitutional Law Review, (8) 2012, lk 376. Liikmesriikide menetlusautonoomia, võrdsuse ja tõhususe põhimõtete ja harta koosmõju kohta vt 27. juuni 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑93/12: Agrokonsulting (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 59 ja 61
(48)  – Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus Rousk vs.
Rootsi, punkt 137.
(49)  – Vt selle kohta samuti Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus Zehentner vs.
Austria, punkt 54.
(50)  – Vastavalt Slovakkia valitsuse seisukohtadele kohtuasjas Kušionová annavad Slovakkia tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 74 lõige 1 ja § 76 lõike 1 punkt f tõepoolest kohtutele üldise pädevuse rakendada enda menetluses hagi tagamist.
(51)  – Üksikasjade suhtes viitan kinnistusregistrit ja asjaõiguste registreerimist käsitleva seaduse nr 162/1995 § 39 lõikele 3 ja § 43 lõikele 2. Nimetatud sätetest tuleneb, et kui kinnistusregistri pidajale teatatakse vaidlustamisest, peab ta tegema selle kohta märke, kuni vaidlus on lahendatud. Teistsuguse kontekstiga seoses vt kohtuotsus Aziz, punkt 56−58.
(52)  – Lisan, et miski ei takista tarbijat taotlemast lepingutingimuse kohtulikku ebaõiglaseks tunnistamist ka enne müügiteate avaldamist.
(53)  – Erinevalt kohtuasjast Aziz tekkis käesolevas asjas küsimus vaidlusaluse menetluse direktiivile 93/13 vastavuse kohta seoses tarbijate vastu esitatud nõude täitmisele pööramisega, mitte sisulise menetlusega. Peale selle on põhikohtuasja, mis on seotud täitmisega, palunud algatada tarbijad, sisuline menetlus aga algatati ettevõtja taotlusel.
(54)  – Vt kohtuotsus Aziz, punktid 54 ja 55.
(55)  – Viidates vabatahtlike enampakkumiste seaduse § 7 lõikele 2, kinnitas Slovakkia valitsus kohtuistungil, et Slovakkia kohtutel on niisugune pädevus.
(56)  – Vt selle kohta kohtuotsus Jőrös, punkt 52.
(57)  – Selles suhtes ei selgu kohtupraktikast, kui hästi informeeritud ja aktiivne peab tarbija olema. Kohtuotsused Banco Español de Crédito ja Aziz näivad soodustavat kaitsetumat laadi tarbijat, kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones aga näib eeldavat, et tarbija on pigem mõistlikku hoolsust rakendav menetluspool. Selguse puudust süvendab see, et kohtuasjas Asturcom Telecomunicaciones soovitas kohtujurist Trstenjak Euroopa Kohtul kohustada siseriiklikku kohut seiskama ebaõiglast tingimust sisaldanud lepingu põhjal tehtud vahekohtu otsuse täitmine (vt tema 14. mai 2009. aasta ettepaneku punkt 76) – mida Euroopa Kohus ei teinud –, misjärel ta väitis kohtuasjas Banco Español de Crédito, konkreetselt viidates sellele tulemusele (ent samamoodi eesmärki saavutamata), et Euroopa Kohus peaks lähtuma niisugusest tarbijast, kes on „piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja kriitiline” (vt tema ettepanek kohtuasjas Banco Español de Crédito, punktid 72 ja 73).
(58)  – Mõlema eespool viidatud Euroopa Inimõiguste Kohtu otsuse kohaselt oli võlgnik tavalisest kaitsetumas olukorras. Kohtuasjas Rousk vs.
Rootsi oli võlausaldajaks riik ning kohtuasjas Zehentner vs.
Austria oli võlgnik teovõimetu.
(59)  – Vt selle kohta kohtuotsus Jőrös, punktid 50−52.
(60)  – Vt 10. mai 2012. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑338/11−C‑347/11: FIM Santander Top 25 Euro Fi (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika). Peale selle on Euroopa Kohus järjepidevalt märkinud, et niisugust piiramist võib lubada ainult samas kohtuotsuses, milles otsustatakse taotletud tõlgenduse üle. Vt nt 6. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑292/04: Meilicke jt (EKL 2007, lk I‑1835, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
(61)  – Vt muu hulgas kohtuotsus FIM Santander Top 25 Euro Fi, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika.