62021CC0354
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
14 päivänä heinäkuuta 2022 (
1
)
Asia C‑354/21
R.J.R,
Registrų centrasin
osallistuessa asian käsittelyyn
(Ennakkoratkaisupyyntö – Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (ylin hallintotuomioistuin, Liettua))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Asetus (EU) N:o 650/2012 – Eurooppalainen perintötodistus – Todistuksen vaikutukset – Rajoitukset – Jäämistöomaisuuden kirjaaminen kiinteistörekisteriin – Kieltäytyminen
I Johdanto
1.
Nainen ja hänen poikansa asuvat Saksassa. Naisen kuollessa poika jää hänen ainoaksi perillisekseen. Nainen on omistanut kiinteistöjä Saksassa ja Liettuassa. Hänen poikansa saa Saksan viranomaisilta eurooppalaisen perintötodistuksen, jossa ilmoitetaan, että hän on äitinsä koko omaisuuden ainoa perillinen. Poika esittää tämän todistuksen Liettuan viranomaisille hakiessaan kiinteän omaisuuden kirjaamista kiinteistörekisteriin. Liettuan viranomaiset hylkäävät hakemuksen sillä perusteella, että todistus on puutteellinen.
2.
Käsiteltävässä ennakkoratkaisupyynnössä nousee siis esiin arkaluonteinen kysymys, joka koskee lex successionisin ja lex registriin soveltamisalojen rajaamista ja tarkemmin sanoen toimivallan jakoa eurooppalaisen perintötodistuksen antaneen viranomaisen ja toisen jäsenvaltion kiinteistörekisteriviranomaisen välillä.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
1.
Asetus (EU) N:o 650/2012
3.
Asetuksen (EU) N:o 650/2012 (
2
) 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä asetusta sovelletaan perimykseen. Sitä ei sovelleta vero-, tulli- tai hallintoasioihin.
2.   Tämän asetuksen soveltamisalaan eivät kuulu seuraavat asiat:
– –
k)
esineoikeuksien luonne, ja
l)
kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvien oikeuksien kirjaaminen rekisteriin, kirjaamisen oikeudelliset edellytykset mukaan luettuina, ja tällaisten oikeuksien rekisteriin kirjaamisen tai kirjaamatta jättämisen vaikutukset.”
4.
Kyseisen asetuksen VI lukuun, jonka otsikko on ”Eurooppalainen perintötodistus”, sisältyvät sen 62–73 artikla.
5.
Kyseisen asetuksen 62 artiklan, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotto”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tällä asetuksella otetaan käyttöön eurooppalainen perintötodistus, jäljempänä ’todistus’, joka annetaan käytettäväksi toisessa jäsenvaltiossa ja jolla on 69 artiklassa luetellut oikeusvaikutukset.
– –
3.   Todistus ei korvaa jäsenvaltioissa vastaaviin tarkoituksiin käytettyjä kansallisia asiakirjoja. Toisessa jäsenvaltiossa käytettäväksi annetulla todistuksella on kuitenkin 69 artiklassa luetellut oikeusvaikutukset myös siinä jäsenvaltiossa, jonka viranomaiset ovat sen antaneet tämän luvun mukaisesti.”
6.
Kyseisen asetuksen 63 artiklan, jonka otsikko on ”Todistuksen tarkoitus”, 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Todistusta käyttävät perilliset, – – joiden on toisessa jäsenvaltiossa vedottava asemaansa tai käytettävä oikeuksiaan perillisinä – –
2.   Todistusta voidaan käyttää erityisesti osoittamaan yksi tai useampia seuraavista seikoista:
– –
b)
tietyn jäämistöön kuuluvan omaisuuden osoittaminen todistuksessa mainitulle yhdelle tai useammalle perilliselle tai yhdelle tai useammalle mahdolliselle testamentinsaajalle;
– –”
7.
Asetuksen N:o 650/2012 67 artiklan, jonka otsikko on ”Todistuksen antaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Todistuksen antavan viranomaisen on annettava todistus viipymättä tässä luvussa säädetyn menettelyn mukaisesti, kun todistettavat seikat on vahvistettu perimykseen sovellettavan tai muun tiettyihin seikkoihin sovellettavan lain mukaisesti. Sen on käytettävä 81 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua neuvoa-antavaa menettelyä noudattaen laadittua lomaketta.”
8.
Kyseisen asetuksen 68 artiklassa, jonka otsikko on ”Todistuksen sisältö”, säädetään seuraavaa:
”Todistuksessa on oltava seuraavat tiedot, siltä osin kuin sen käyttötarkoitus niitä edellyttää:
– –
l) kullekin perilliselle tuleva perintöosa ja tarvittaessa luettelo kullekin perilliselle kuuluvista oikeuksista ja/tai omaisuudesta;
– –”
9.
Kyseisen asetuksen 69 artiklassa, jonka otsikko on ”Todistuksen oikeusvaikutukset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Todistus on pätevä kaikissa jäsenvaltioissa ilman eri menettelyä.
2.   Todistuksen oletetaan osoittavan todenmukaisesti perimykseen sovellettavan lain tai muun tiettyihin seikkoihin sovellettavan lain mukaisesti vahvistetut seikat. Todistuksessa perillisenä – – mainitulla henkilöllä oletetaan olevan todistuksessa mainittu asema ja/tai siinä mainitut oikeudet tai valtuudet, ilman kyseisiin oikeuksiin tai valtuuksiin liittyviä muita ehtoja ja/tai rajoituksia kuin ne, jotka on todistuksessa mainittu.
– –
5.   Todistus on pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuutta koskevat tiedot voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohdan soveltamista.”
2.
Täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 1329/2014
10.
Täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1329/2014 (
3
) 1 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”[Asetuksen N:o 650/2012] 67 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu lomake, jota on käytettävä eurooppalaisen perintötodistuksen antamiseen, vahvistetaan liitteessä 5 lomakkeena V [(jäljempänä lomake V)].”
11.
Lomakkeessa V on luettelo todistukseen vaadittavista liitteistä, joiden joukossa mainitaan liite IV, jonka otsikko on ”Perillisen (perillisten) asema ja oikeudet (PAKOLLINEN, jos todistuksen tarkoituksena on todistaa nämä seikat)”.
12.
Liitteessä IV olevassa 9 kohdassa on tarkoitus yksilöidä ”perilliselle kohdennettu omaisuus, josta on pyydetty todistusta”. Lisäksi siinä pyydetään täsmentämään omaisuus ja ilmoittamaan kaikki olennaiset yksilöintitiedot. Kyseisen kohdan alaviitteessä 13 todetaan seuraavaa: ”Jos kyseessä on rekisteröity omaisuus, ilmoitetaan tiedot, joita edellytetään sen jäsenvaltion lain mukaan, jossa rekisteriä pidetään, jotta omaisuus voidaan yksilöidä (esim. kiinteän omaisuuden osalta tarkka osoite, kiinteistörekisteri-, viljelylohko- tai maarekisterinumero, omaisuuden kuvaus (tarvittaessa voidaan liittää mukaan asiakirjoja)).”
B Liettuan oikeus
13.
Kiinteistörekisteristä annetun Liettuan tasavallan lain (Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto registro įstatymas), sellaisena kuin se on muutettuna 23.6.2015 annetulla lailla nro XII-1833 (jäljempänä kiinteistörekisterilaki), 5 §:n 2 momentissa säädetään, että kiinteistörekisterinpitäjä vastaa kiinteistörekisteriin tallennettujen tietojen paikkansapitävyydestä ja suojelusta tässä laissa vahvistetun menettelyn mukaisesti. Kiinteistörekisterinpitäjä on vastuussa ainoastaan siitä, että kiinteistörekisteriin kirjatut tiedot vastaavat asiakirjoja, joiden perusteella tiedot kirjattiin.
14.
Kiinteistörekisterilain 22 §:ssä säädetään kiinteää omaisuutta koskevien esineoikeuksien, näihin oikeuksiin kohdistuvien rajoitusten ja oikeustosiseikkojen rekisteröinnin oikeusperustoista. Kyseisessä pykälässä luetellaan asiakirjat, jotka osoittavat kiinteää omaisuutta koskevien esineoikeuksien syntymisen tai oikeustosiseikkojen tapahtumisen ja joiden perusteella nämä oikeudet ja niihin kohdistuvat rajoitukset tai nämä oikeustosiseikat kirjataan kiinteistörekisteriin. Näiden asiakirjojen joukossa mainitaan kyseisen pykälän 1 kohdassa viranomaisten päätökset, 2 kohdassa tuomioistuinten tuomiot, määräykset ja päätökset ja 5 kohdassa todistus perintöoikeudesta.
15.
Kyseisen lain 23 §:n, jossa annetaan yksityiskohtaiset säännöt kiinteää omaisuutta koskevien esineoikeuksien, näihin oikeuksiin kohdistuvien rajoitusten ja oikeustosiseikkojen rekisteröintiä koskevan hakemuksen tekemisestä, 2 momentissa säädetään, että hakemukseen on liitettävä asiakirjat, joilla osoitetaan rekisteröitäviksi haettujen esineoikeuksien ja näihin oikeuksiin kohdistuvien rajoitusten syntyminen ja oikeustosiseikkojen tapahtuminen. Kiinteistörekisterilain 23 §:n 3 momentissa täsmennetään, että asiakirjojen, joiden perusteella kiinteää omaisuutta koskevat esineoikeudet, näihin oikeuksiin kohdistuvat rajoitukset ja oikeustosiseikat todistetaan, syntyvät, lakkautetaan tai siirretään tai joiden perusteella niiden käyttämistä rajoitetaan, on täytettävä laissa säädetyt vaatimukset ja sisällettävä kiinteistörekisteriin kirjaamiseen vaadittavat tiedot. Kyseisen lain 23 §:n 4 momentin mukaan asiakirjat, joiden perusteella rekisteröintiä haetaan, on laadittava selkeästi, ja niiden on sisällettävä niiden henkilöiden, joita rekisteröinti koskee, täydelliset etunimet, sukunimet, viralliset nimet, osoitteet ja henkilötunnukset sekä rekisteröitävän kiinteän omaisuuden yksilöintitunnus, joka annetaan Liettuan tasavallan maarekisteriä koskevassa säännöstössä (Lietuvos Respublikos nekilnojamojo turto kadastro nuostatai) vahvistettua menettelyä noudattaen.
16.
Kyseisen lain 29 §:n mukaan kiinteistörekisterinpitäjän on kieltäydyttävä rekisteröimästä kiinteää omaisuutta koskevia esineoikeuksia, näihin oikeuksiin kohdistuvia rajoituksia ja oikeustosiseikkoja, jos hakemusta tarkasteltaessa todetaan, että asiakirja, jonka perusteella rekisteröintiä haetaan, ei täytä tämän lain vaatimuksia tai että kiinteistörekisterinpitäjälle toimitettu hakemus tai asiakirja ei sisällä kiinteistörekisteriä koskevassa säännöstössä (Nekilnojamojo turto registro nuostatai (
4
)) edellytettyjä tietoja, jotka tarvitaan kiinteän omaisuuden tai kiinteää omaisuutta koskevien esineoikeuksien saajien yksilöimiseksi.
17.
Kiinteistörekisteriä koskevan säännöstön 14.2.2 kohdasta ilmenee, että kiinteän omaisuuden yksilöintitietoja ovat 1) tontin kiinteistörekisterin mukainen sijaintipaikkakunta, jakso ja numero; 2) tontin yksilöllinen tunnus (yksilöintitunnus); 3) rakennustunnus (yksilöintitunnus) ja 4) asunto- tai huoneistotunnus (yksilöintitunnus).
III Pääasia, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
18.
Pääasian valittaja on Saksassa asuva Liettuan ja Saksan kansalainen.
19.
Pääasian valittajan äiti (jäljempänä perittävä) kuoli 6.12.2015. Perittävän asuinpaikka oli hänen kuollessaan Saksassa. Pääasian valittaja, joka oli ainoa perillinen, otti vastaan perittävän koko jäämistön Saksassa varauksetta. Hän haki toimivaltaiselta saksalaiselta tuomioistuimelta eurooppalaista perintötodistusta, koska jäämistöön kuului paitsi Saksassa myös Liettuassa sijaitsevaa kiinteää omaisuutta.
20.
Amtsgericht Bad Urach (Bad Urachin alioikeus, Saksa) antoi 24.9.2018 pääasian valittajalle perintötodistuksen nro 1 VI 174/18 (jäljempänä perintötodistus), jossa todetaan, että 10.5.2014 kuollut G. R. oli jättänyt jäämistönsä perittävälle, joka oli ainoa perillinen.
21.
Sama tuomioistuin antoi samana päivänä eurooppalaisen perintötodistuksen nro 1 VI 175/18 (jäljempänä eurooppalainen perintötodistus), jossa todetaan, että perittävä oli jättänyt jäämistönsä pääasian valittajalle, joka oli ainoa perillinen ja otti vastaan jäämistön varauksetta.
22.
Pääasian valittaja jätti 15.3.2019 Registrų centrasille, Liettuassa maa- ja kiinteistörekisterinpitäjänä toimivalle valtion laitokselle, hakemuksen perittävän nimiin Liettuassa rekisteröityjä kiinteistöjä koskevan omistusoikeutensa rekisteröimiseksi. Hakemuksensa mukana hän toimitti saksalaisen tuomioistuimen antaman perintötodistuksen ja eurooppalaisen perintötodistuksen.
23.
Registrų centrasin omaisuusrekisteriviraston kiinteistörekisteriosaston alainen Tauragėn yksikkö (jäljempänä Tauragėn yksikkö) hylkäsi hakemuksen 20.3.2019 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että sen mukana toimitettuun eurooppalaiseen perintötodistukseen ei sisältynyt kiinteistörekisterilaissa kiinteän omaisuuden yksilöimiseksi vaadittuja tietoja eli siinä ei ilmoitettu valittajan perimää omaisuutta.
24.
Valittaja valitti tästä päätöksestä Centrinio registratoriaus ginčų nagrinėjimo komisijalle (Registrų centrasin keskuskirjaamon alainen riitojenratkaisulautakunta, jäljempänä riitojenratkaisulautakunta), joka pysytti Tauragėn yksikön päätöksen 9.5.2019 tekemällään päätöksellä.
25.
Pääasian valittaja valitti Tauragėn yksikön ja riitojenratkaisulautakunnan päätöksistä Regionų apygardos administracinio teismo Klaipėdos rūmaihin (Klaipėdan alueellinen hallintotuomioistuin, Liettua), joka hylkäsi valituksen perusteettomana 30.12.2019 antamallaan ratkaisulla.
26.
Pääasian valittaja valitti tästä ratkaisusta Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasiin (ylin hallintotuomioistuin, Liettua). Kyseinen tuomioistuin, joka käsitteli asiaa laajennetussa kokoonpanossa, totesi, että käsiteltävässä asiassa nousee esiin asetuksen N:o 650/2012 tulkintaan liittyviä kysymyksiä.
27.
Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 5 kohdan mukaan eurooppalainen perintötodistus on pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuutta koskevat tiedot voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohdan soveltamista, eli tämä todistus ei vaikuta kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan soveltamiseen.
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että Liettuassa asiakirjat, jotka voivat olla kiinteää omaisuutta koskevien esineoikeuksien rekisteröinnin oikeusperustana, luetellaan kiinteistörekisterilain 22 §:ssä ja että kyseisen lain 23 §:n 2–4 momentissa täsmennetään pakolliset tiedot, jotka näillä asiakirjoilla on todistettava. Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että viranomaisena kiinteistörekisterinpitäjä toimii ainoastaan sille laissa annettujen valtuuksien rajoissa ja että lain mukaan sillä ei ole valtuuksia itse todeta omistusoikeuksien laajuutta eikä kerätä tietoja ja todisteita tosiseikkojen paikkansapitävyydestä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että tämän vuoksi asiaa koskevien kansallisten oikeussääntöjen mukaan kiinteistörekisteriin kirjaamiseksi vaadittavat tiedot voidaan toimittaa yksinomaan kiinteistörekisterilain 22 §:ssä mainituilla asiakirjoilla ja että jos toimitetut tiedot ovat puutteellisia, kiinteistörekisterinpitäjällä ei ole valtuuksia ottaa huomioon muita tietoja.
29.
Pääasian olosuhteista ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että saksalaisen tuomioistuimen antama eurooppalainen perintötodistus on laadittu käyttämällä lomaketta V ja että siihen sisältyy kyseisen lomakkeen liite IV, jolla todistetaan perillisasema ja perillisen oikeudet. Se kuitenkin huomauttaa, ettei kyseisessä liitteessä olevassa 9 kohdassa ole ilmoitettu minkäänlaisia tietoja sen perilliselle kohdennetun omaisuuden yksilöimiseksi, josta todistusta pyydettiin.
30.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että pääasian valittajan väitteet ja sen mainitsema saksalainen oikeuskäytäntö viittaavat siihen, ettei eurooppalaisen perintötodistuksen antanut viranomainen jättänyt mainitsematta näitä tietoja pelkästään epähuomiossa. Valittaja nimittäin väittää muun muassa, että Saksan perintöoikeudessa sovelletaan yleisseuraannon periaatetta ja että koska hän on ainoa perillinen, perittävälle kuulunut omaisuus siirtyi kokonaisuudessaan hänelle, eikä Saksan oikeudessa ole mahdollista ilmoittaa tai millään tavoin eritellä jäämistöomaisuutta. Valittaja selittää, että vakiintuneen oikeuskäytäntönsä mukaan Saksan tuomioistuimet jättävät näin soveltamatta asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan l alakohtaa, jossa säädetään, että todistuksessa on ilmoitettava kullekin perilliselle tuleva perintöosa ja tarvittaessa luettelo kullekin perilliselle kuuluvista oikeuksista ja/tai omaisuudesta.
31.
Kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotolle asettamat tavoitteet, joista on mainittava erityisesti perintöasioiden, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia, nopea, sujuva ja tehokas ratkaiseminen unionissa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, miten asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa ja 69 artiklan 5 kohtaa on tulkittava erityisesti siltä osin kuin on kyse näiden säännösten suhteesta jäämistöomaisuuden sijaintijäsenvaltion kansalliseen lainsäädäntöön, jossa määritetään edellytykset, joiden täyttyessä omistusoikeus voidaan kirjata kiinteistörekisteriin.
32.
Tässä tilanteessa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [asetuksen N:o 650/2012] 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan ja 69 artiklan 5 kohdan tulkittava tarkoittavan sitä, että ne eivät ole esteenä sellaiselle kiinteän omaisuuden sijaintijäsenvaltion lainsäädännölle, jonka mukaan omistusoikeus voidaan kirjata kiinteistörekisteriin eurooppalaisen perintötodistuksen perusteella vain, jos eurooppalainen perintötodistus sisältää kaikki rekisteröintiin tarvittavat tiedot?”
33.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Liettuan, Tšekin, Saksan, Espanjan, Ranskan ja Unkarin hallitukset sekä Euroopan komissio. Liettuan, Saksan ja Espanjan hallitukset sekä komissio esittivät suulliset huomautuksensa 4.5.2022 pidetyssä istunnossa.
IV Asian tarkastelu
34.
Ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, ovatko asetus N:o 650/2012 ja erityisesti sen 1 artiklan 2 kohdan l alakohta, 68 artiklan l alakohta ja 69 artiklan 5 kohta esteenä sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jonka mukaan ainoan perillisen sellaisen perintöoikeuden nojalla, jossa sovelletaan yleisseuraannon periaatetta, perimä kiinteä omaisuus voidaan kirjata kyseisen omaisuuden sijaintijäsenvaltion kiinteistörekisteriin eurooppalaisen perintötodistuksen nojalla vain, jos tässä todistuksessa ilmoitetaan kaikki kyseisen jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa vaaditut kiinteän omaisuuden yksilöintitiedot.
35.
Tämä kysymys koskee yhtäältä eurooppalaiseen perintötodistukseen liittyviä vaatimuksia ja toisaalta asetuksella N:o 650/2012 käyttöön otetun järjestelmän ja kansallisessa oikeudessa käyttöön otetun kiinteistöoikeuksien rekisteröintijärjestelmän rajaamista toisistaan.
36.
Muistutan, että perittävä, joka kuoli vuonna 2015, oli ensin itse perinyt aviomiehensä (vuonna 2014). Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamat tiedot ja sen esittämä ennakkoratkaisukysymys huomioon ottaen tässä ratkaisuehdotuksessa tarkastellaan kuitenkin ainoastaan perittävän pojan vastaanottamaa jäämistöä.
37.
Tässä yhteydessä se kysymys, pitääkö tai voidaanko jäämistöomaisuus mainita eurooppalaisessa perintötodistuksessa, (
5
) on mielestäni pidettävä erillään siitä kysymyksestä, voiko jäsenvaltion rekisteriviranomainen kieltäytyä kirjaamasta tätä omaisuutta rekisteriin sillä perusteella, että sitä ei mainita eurooppalaisessa perintötodistuksessa. (
6
) Ennen kuin tutkin nämä kaksi kysymystä, tarkastelen lyhyesti eurooppalaisen perintötodistuksen asemaa asetuksen N:o 650/2012 systematiikassa.
38.
Suoremmin sanottuna: jotta käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva ongelma voitaisiin ratkaista, on oltava joko niin, että Saksan viranomaiset ovat asetuksen N:o 650/2012 säännösten nojalla velvollisia erittelemään kyseisen omaisuuden eurooppalaisessa perintötodistuksessa, tai niin, että Liettuan viranomaiset ovat asetuksen N:o 650/2012 säännösten nojalla velvollisia hyväksymään rekisteröintihakemuksen eurooppalaisen perintötodistuksen perusteella, sellaisena kuin Saksan viranomaiset ovat sen laatineet.
A Eurooppalainen perintötodistus asetuksen N:o 650/2012 systematiikassa
39.
Asetuksen N:o 650/2012 johdanto-osan seitsemännestä perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen asetuksen tavoitteena on edistää sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa poistamalla vapaata liikkuvuutta haittaavat esteet niiden henkilöiden osalta, jotka haluavat valvoa oikeuksiaan perintöasiassa, jolla on rajat ylittäviä vaikutuksia. (
7
) Kyseinen asetus liittyy siis pyrkimykseen luoda sisämarkkinoiden rinnalle vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue, ja sitä on näin ollen tulkittava näiden periaatteiden valossa. (
8
)
40.
Asetuksella N:o 650/2012 ei yhdenmukaisteta aineellista perintöoikeutta. Se ei siis lähtökohtaisesti (
9
) sisällä perintöasioita koskevia aineellisia säännöksiä. Sitä vastoin kyseisessä asetuksessa annetaan lainvalintasäännöt, joiden mukaan perimykseen sovellettava (jäsenvaltion) laki määräytyy. (
10
) Tältä osin kyseisen asetuksen 21 artiklan 1 kohdassa säädetään yleisenä toimivaltasääntönä, että sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa perittävän asuinpaikka oli kuolinhetkellä, ovat lähtökohtaisesti toimivaltaisia antamaan ratkaisun perimyksestä kokonaisuudessaan. Lisäksi kyseisen asetuksen 22 artiklan 1 kohdan mukaan henkilö voi valita, että hänen perimykseensä kokonaisuudessaan sovelletaan sen valtion lakia, jonka kansalainen hän on valinnan tehdessään tai kuollessaan. Sovellettavan lain soveltamisala määritetään asetuksen N:o 650/2012 23 artiklassa. Tässä on riittävää todeta, että asetuksen 21 ja 22 artiklan mukaan määräytyvää lakia sovelletaan perimykseen kokonaisuudessaan, (
11
) omistusoikeuden siirto mukaan luettuna. (
12
)
41.
Asetuksessa N:o 650/2012 säädetään paitsi sovellettavasta laista myös tuomioistuimen toimivallasta ja jäsenvaltiossa tehtyjen päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.
42.
Kyseisen asetuksen 62 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa säädetään yhdestä sen keskeisestä uutuudesta: (
13
) eurooppalaisesta perintötodistuksesta.
43.
Kyseisellä todistuksella on kolme pääasiallista tehtävää kaikissa jäsenvaltioissa: (
14
) ensinnäkin perinnönsaajan laillistaminen suhteessa viranomaisiin, kuten kiinteistörekisteriviranomaisiin, tai jäämistön yksityisiin velkojiin, kuten pankkeihin, nähden, toiseksi kumottavissa olevan olettaman luominen todistuksen sisällön paikkansapitävyydestä ja tyhjentävyydestä ja kolmanneksi sellaisten vilpittömässä mielessä toimivien kolmansien osapuolten suojeleminen, jotka suorittavat maksuja perilliseksi nimetylle henkilölle tai hankkivat tältä jäämistöomaisuutta.
44.
Eurooppalaiseen perintötodistukseen sovelletaan asetuksen N:o 650/2012 VI luvun säännöksillä säädettyä autonomista oikeudellista säännöstöä, (
15
) jolla pyritään varmistamaan sen yhtenäinen soveltaminen kaikissa jäsenvaltioissa. (
16
) Tästä todistuksesta säädetään kyseisen asetuksen 63–69 artiklassa, jotka koskevat erityisesti todistuksen tarkoitusta, toimivaltaa todistuksen antamiseen, todistuksen hakemista koskevia menettelyjä, hakemuksen käsittelyä sekä todistuksen antamista ja sen sisältöä ja vaikutuksia.
45.
Asetuksen N:o 650/2012 63 artiklan, joka koskee eurooppalaisen perintötodistuksen tarkoitusta, 1 kohdan mukaan todistusta käyttävät erityisesti perilliset, joiden on toisessa jäsenvaltiossa vedottava asemaansa tai käytettävä oikeuksiaan perillisinä.
46.
Tältä osin asetuksen N:o 650/2012 63 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdassa täsmennetään, että todistusta voidaan käyttää osoittamaan muun muassa kunkin todistuksessa mainitun perillisen asema ja/tai oikeudet tai tietyn jäämistöön kuuluvan omaisuuden osoittaminen todistuksessa mainitulle yhdelle tai useammalle perilliselle tai yhdelle tai useammalle mahdolliselle testamentinsaajalle.
B Eurooppalaisen perintötodistuksen sisältö
1.
Asetuksen N:o 650/2012 68 artikla
47.
Asetuksen N:o 650/2012 68 artiklassa on luettelo tiedoista, jotka eurooppalaisessa perintötodistuksessa on oltava ”siltä osin kuin sen käyttötarkoitus niitä edellyttää” ja joihin kuuluvat ”kullekin perilliselle tuleva perintöosa ja tarvittaessa luettelo kullekin perilliselle kuuluvista oikeuksista ja/tai omaisuudesta”. (
17
)
a)
Velvollisuus yksilöidä kyseinen omaisuus
48.
Tarkasteltavaksi tuleva kysymys on seuraava: Onko eurooppalaisen perintötodistuksen antanut viranomainen velvollinen yksilöimään kyseiselle perilliselle kuuluvat oikeudet ja/tai omaisuuden?
49.
Eurooppalainen perintötodistus on tarkoitettu välineeksi, jota voidaan käyttää osoittamaan erilaisia seikkoja. Kuten erityisesti asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, todistus sisältää tiedot, joita sen käyttötarkoitus edellyttää.
50.
Eurooppalaisen perintötodistuksen sisältö määräytyy siis sen asetuksen N:o 650/2012 65 artiklan 3 kohdan f alakohdassa tarkoitetun (konkreettisen) käyttötarkoituksen, sellaisena kuin hakija on sen ilmoittanut, ja perimykseen sovellettavan jäsenvaltion lain perusteella. Kyseisen asetuksen 63 artiklan 2 kohdan a alakohdasta ilmenee, että todistuksen tarkoituksena on muun muassa osoittaa perillisen asema. Kuten kyseisen asetuksen 63 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ilmenee, samaa todistusta voidaan käyttää osoittamaan myös muita seikkoja, kuten tietyn jäämistöön kuuluvan omaisuuden kohdentaminen todistuksessa mainitulle yhdelle tai useammalle perilliselle. Käsittääkseni nämä tiedot voidaan sisällyttää eurooppalaiseen perintötodistukseen siltä osin kuin se on perusteltua todistuksen käyttökelpoisuuden varmistamiseksi niin, että se saa täyden vaikutuksensa.
51.
Kuten jäljempänä tekemässäni päättelyssä osoitan, kiinteistörekisteriin kirjaamiseen ei vaadita asetuksen N:o 650/2012 63 artiklan 2 kohdan b alakohdassa mainittuja tietoja.
1) Yleisseuraanto
52.
On selvää, että käsiteltävässä asiassa perimykseen sovellettava jäsenvaltion laki on asetuksen N:o 650/2012 21 artiklan 1 kohdan perusteella Saksan laki. Kyseisen säännöksen mukaan tästä seuraa, että kyseistä lakia sovelletaan perimykseen kokonaisuudessaan ja muun muassa omistusoikeuksien siirtoon perilliselle. (
18
)
53.
Käsiteltävässä asiassa sovellettavassa Saksan laissa säädetään, että henkilön kuollessa (perimystapahtuma) hänen omaisuutensa siirtyy siviililain (Bürgerliches Gesetzbuch) 1922 §:n 1 momentin nojalla kokonaisuudessaan (jäämistö) yhdelle tai useammalle henkilölle (perilliset). Kyseessä on yleisseuraannon periaate. Kuten Saksan hallitus toteaa, tämä tarkoittaa, että perittävän oikeusasema siirtyy kokonaisuudessaan perilliselle perimystapahtumasta eli perittävän kuolemasta lähtien.
54.
On korostettava, että Saksan oikeudessa ei säädetä muusta kuin yleisseuraannosta, mikä tarkoittaa, että omaisuus ei siirry yksittäisinä erinä, vaan se siirtyy kokonaisuudessaan ja yleisesti.
55.
Näin ollen eurooppalaiseen perintötodistukseen ei ole tarpeen sisällyttää perukirjaa, koska asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan l alakohdassa tarkoitettua tilannetta, josta käytetään ilmausta ”tarvittaessa” eli jossa on esitettävä luettelo kullekin perilliselle kuuluvasta omaisuudesta, ei synny.
56.
Viimeksi mainitussa tilanteessa todistuksessa nimittäin mainitaan, että kyseinen henkilö on perinyt kyseisen perittävän jäämistöön kuuluvan omaisuuden. Jos kuitenkin perillinen on yleisseuraannon saaja, omaisuutta ei ole tarpeen yksilöidä todistuksessa.
57.
Tässä yhteydessä on hylättävä väite, jonka mukaan ilmaus ”tarvittaessa” olisi ymmärrettävä siten, että sillä viitataan yksinomaan eurooppalaisen perintötodistuksen hakijan esittämään pyyntöön. (
19
) Vaikka nimittäin hakijan on ilmoitettava todistuksen antavalle viranomaiselle, mikä on todistuksen käyttötarkoitus, (
20
) kyseisen viranomaisen tehtävä on tämän tiedon perusteella päättää, onko kyseinen omaisuus yksilöitävä vai ei.
58.
Komissio kuitenkin väittää, ettei tällainen lähestymistapa ole asetuksen N:o 650/2012 vaatimusten mukainen. Sen mukaan eurooppalaisessa perintötodistuksessa ilmoitettavien tietojen laajuus ei nimittäin määräydy perimykseen sovellettavan jäsenvaltion lain vaan kyseisen asetuksen 68 artiklan mukaan.
59.
Mielestäni tässä komission lähestymistavassa ei oteta huomioon sitä, että asetuksessa N:o 650/2012 ei säädetä ainoastaan tuomioistuimen toimivallasta ja eurooppalaisen perintötodistuksen sisällöstä, vaan siinä säädetään myös, kuten edellä jo totesin, perimykseen sovellettavasta jäsenvaltion laista, joka vaikuttaa väistämättä todistuksen sisältöön.
60.
Pitää paikkansa, että asetuksen N:o 650/2012 68 artiklassa säädetään tyhjentävästi eurooppalaisen perintötodistuksen sisällöstä, mutta tämä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että perimykseen sovellettava jäsenvaltion laki, sellaisena kuin se määräytyy kyseisen asetuksen mukaisesti, voi vaikuttaa todistuksen sisältöön. Päinvastoin ilmauksen ”siltä osin kuin [eurooppalaisen perintötodistuksen] käyttötarkoitus [näitä tietoja] edellyttää” ja ilmauksen ”tarvittaessa” käyttö kyseisessä säännöksessä osoittaa, että unionin lainsäätäjä on halunnut ottaa huomioon perimykseen sovellettavan jäsenvaltion lain (kursivointi tässä). Näin ollen kansallisen oikeuden ja kyseisen asetuksen välillä on selvästi keskinäinen riippuvuus, sillä todistuksen sisältö määräytyy ensisijaisesti perimykseen sovellettavan jäsenvaltion lain mukaan.
61.
Todistuksen antava viranomainen joutuu silti tarvittaessa joustamaan ja noudattamaan käytäntöjä, joihin se ei välttämättä ole tottunut, etenkin tilanteessa, jossa se joutuu soveltamaan toisen valtion lakia. Käsiteltävässä asiassa ei kuitenkaan ole kyse tästä.
2) Muu kuin yleisseuraanto
62.
Kun tilanne ei kuulu sellaisen kansallisen perintöoikeuden soveltamisalaan, jossa sovelletaan yleisseuraannon periaatetta, (
21
) ja kun edellä mainittua tavoitetta ei voida saavuttaa muuten kuin maininnalla kyseiselle henkilölle tulevasta perintöosasta, on hyvin todennäköistä, että kyseessä oleva omaisuus on yksilöitävä.
63.
Tällä alalla asetetut velvoitteet ja vaatimukset voivat olla eri jäsenvaltioissa erilaiset. Perimykseen sovellettavassa toisen jäsenvaltion laissa saatetaan edellyttää muun muassa täydellisen perukirjan esittämistä, mikä tarkoittaisi velvollisuutta sisällyttää nämä tiedot myös eurooppalaiseen perintötodistukseen. Tämä vastaisi tilannetta, josta asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan l alakohdassa käytetään ilmausta ”tarvittaessa”.
b)
Mahdollisuus yksilöidä kyseessä oleva omaisuus
64.
Vielä on määritettävä, voiko eurooppalaisen perintötodistuksen antava viranomainen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa vapaasti sisällyttää todistukseen maininnan kyseisestä kiinteästä omaisuudesta, jos kyseinen henkilö tätä pyytää.
65.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että jotta eurooppalainen perintötodistus saisi täyden vaikutuksensa, jäsenvaltioiden viranomaisilta edellytetään tiettyä yhteistyötä ja keskinäistä luottamusta. Tämä voi tarkoittaa todistuksen antavan viranomaisen velvollisuutta – muiden jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa tehtävän vilpittömän yhteistyön hengessä – ottaa huomioon toisen jäsenvaltion rekisterilainsäädännön vaatimukset etenkin, jos kyseisellä viranomaisella on hallussaan asian kannalta merkityksellisiä tietoja ja seikkoja.
66.
Tällainen yhteistyö on kuitenkin arkaluonteista, sillä siitä voi aiheutua lisää oikeudellisia ongelmia.
67.
Oletetaan, että kyseisen omaisuuden yksilöiminen on valinnaista eurooppalaisen perintötodistuksen antavalle viranomaiselle, jolta tätä on pyydetty. Onko rekisteriviranomainen tässä tilanteessa velvollinen kirjaamaan rekisteriin kyseisen, toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan omaisuuden? Miten on tulkittava asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 2 kohtaa, jossa säädetään, että todistuksen oletetaan osoittavan todenmukaisesti perimykseen sovellettavan jäsenvaltion lain tai muun tiettyihin seikkoihin sovellettavan lain mukaisesti vahvistetut seikat? Koskeeko tämä olettama myös sen osoittamista, kenelle kyseinen omaisuus kuuluu?
68.
On myös todettava, että kysymys siitä, kuuluuko jokin tietty omaisuus jäämistöön, ei liity perimystä koskevan lainsäädännön vaan omistusoikeutta koskevan lainsäädännön soveltamisalaan. (
22
) Perimykseen sovellettava laki, jossa säädetään, miten ja kenelle perittävän omaisuus siirtyy, on erotettava laista, jossa säädetään, kuuluiko omaisuus perittävälle.
69.
Lisäksi on korostettava, että voidakseen ilmoittaa todistuksessa jonkin tietyn omaisuuden eurooppalaisen perintötodistuksen antavalla viranomaisella on oltava kattava kuva jäämistöstä. (
23
) Sen muodostaminen voi kuitenkin osoittautua vaikeaksi, kuten käsiteltävä tapaus osoittaa.
2.
Lomake V
70.
Lomakkeen V liitteessä IV olevassa 9 kohdassa on tarkoitus yksilöidä se perilliselle kohdennettu omaisuus, josta todistusta on pyydetty, ja siinä pyydetään täsmentämään omaisuus ja ilmoittamaan kaikki olennaiset yksilöintitiedot. (
24
)
71.
Toisin kuin tietyt menettelyn osapuolet ja tietyt oikeustieteilijät (
25
) väittävät, tästä lomakkeesta ei voida tehdä minkäänlaisia päätelmiä.
72.
Tiedot, joihin 9 kohdassa viitataan, pitää nimittäin ilmoittaa vain siinä tapauksessa, että kyseinen omaisuus on täsmennettävä. (
26
) Kuten edellä jo totesin, (
27
) käsiteltävässä asiassa näin ei ole, koska kyseessä on yleisseuraanto.
73.
Lisäksi on muistutettava, että koska täytäntöönpanoasetuksen N:o 1329/2014 (ainoana) tarkoituksena on konkretisoida asetuksen N:o 650/2012 säännökset, sillä ei missään tapauksessa voida mennä asetuksen N:o 650/2012 aineellisia säännöksiä pidemmälle. Muunlainen lähestymistapa merkitsisi toimielinten välisen tasapainon periaatteen kyseenalaistamista. Täytäntöönpanoasetuksen N:o 1329/2014 antajana komission on kunnioitettava lainsäätäjän tahtoa. Toisin sanoen kyseisen täytäntöönpanoasetuksen lomakkeessa V ei voida vaatia ilmoittamaan tietoja, jotka eivät ole eurooppalaisen perintötodistuksen käyttötarkoitukseen nähden tarpeellisia. Muuten sillä tehtäisiin sisällöllisesti tyhjiksi asetuksen N:o 650/2012 säännökset.
74.
Koska asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan asianmukaisen tulkinnan perusteella on päädyttävä siihen, ettei kyseisessä säännöksessä edellytetä sitä, että eurooppalaisessa perintötodistuksessa yksilöidään Liettuassa sijaitseva omaisuus, millään asetuksen N:o 1329/2014 säännöksellä ei voida oikeuttaa toisenlaista päätelmää. Täytäntöönpanoasetusta on siten tulkittava asetuksen N:o 650/2012 valossa.
C Eurooppalaisen perintötodistuksen vaikutukset ja suhde kansalliseen kiinteistöoikeuteen (asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohta ja 69 artiklan 5 kohta)
75.
Asetuksen N:o 650/2012 69 artiklan 5 kohdan mukaan eurooppalainen perintötodistus on pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuutta koskevat tiedot voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohdan soveltamista.
76.
Asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohdassa, jonka tarkoituksena on rajata toisistaan lex successionisin ja lex registriin soveltamisalat, puolestaan säädetään, että kyseisen asetuksen soveltamisalaan eivät kuulu ”kiinteään tai irtaimeen omaisuuteen liittyvien oikeuksien kirjaaminen rekisteriin, kirjaamisen oikeudelliset edellytykset mukaan luettuina, ja tällaisten oikeuksien rekisteriin kirjaamisen tai kirjaamatta jättämisen vaikutukset”.
77.
Tuomioon Kubicka (
28
) johtanut asia on tähän mennessä ainoa, jonka yhteydessä unionin tuomioistuimella on ollut tilaisuus tulkita asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohtaa. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi, että 1 artiklan 2 kohdan k ja l alakohtaa sekä 31 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että jäsenvaltion viranomainen kieltäytyy tunnustamasta testamentintekijän saman asetuksen 22 artiklan 1 kohdan perusteella perimykseen sovellettavaksi valitseman lain tunteman esineoikeudellisen erityisjälkisäädöksen esineoikeudellisia vaikutuksia, kun tätä kieltäytymistä on perusteltu sillä, että kyseinen erityisjälkisäädös koskee sellaisessa toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevan kiinteistön omistusoikeutta, jonka lainsäädännössä ei tunneta sellaista erityisjälkisäädöstä, jolla on välitön esineoikeudellinen vaikutus perimyksen alkamisajankohtana.
78.
Tuomiosta Kubicka seurasi, että pääasiassa kyseessä ollutta Saksan lakia ei sovellettu omistusoikeuden siirtoon. Asiassa Kubicka ei kuitenkaan ollut kyse kiinteistörekisteriä koskevista säännöksistä. Tämä tarkoittaa, että jäsenvaltion kiinteistöoikeudessa voidaan asettaa menettelyä koskevia lisävaatimuksia, mutta vain siinä määrin kuin nämä lisävaatimukset eivät koske eurooppalaisella perintötodistuksella osoitettua asemaa.
79.
Kuten julkisasiamies Bot totesi ratkaisuehdotuksessaan Kubicka, (
29
) eurooppalaisen perintötodistuksen täydennykseksi voidaan käytännössä vaatia muita asiakirjoja tai tietoja esimerkiksi silloin, kun todistuksessa mainitut tiedot eivät ole riittävän täsmällisiä, jotta niiden avulla pystyttäisiin yksilöimään omaisuus, jonka omistusoikeuden siirto pitäisi rekisteröidä.
80.
On kuitenkin huomautettava, että käsiteltävässä asiassa Liettuan viranomaisilla on hallussaan kaikki tarvittavat tiedot kirjauksen tekemiseksi kiinteistörekisteriin: ne pystyvät yksilöimään, kenelle kyseinen omaisuus kuuluu tai kuului ja eurooppalaisen perintötodistuksen avulla varmistamaan, että pääasian valittajalla on perillisasema.
81.
Tällaisessa tilanteessa eurooppalaisen perintötodistuksen tehokas vaikutus vaarantuisi, jos Liettuan kiinteistöoikeudessa voitaisiin asettaa hakijalle lisävelvoitteita.
82.
Vaikka nimittäin perintönä saatua konkreettista omaisuutta ei yksilöidä eurooppalaisessa perintötodistuksessa, sen saanto voidaan silti osoittaa kyseisellä todistuksella. Tämä tarkoittaa, että kiinteistörekisteriin kirjattavan muutoksen perustana ei ole omaisuuden yksilöiminen kyseisessä todistuksessa, vaan sen perustana on kyseisen henkilön perillisasema. (
30
) Tässä yhteydessä kyseinen todistus on todiste Saksan oikeuden nojalla tapahtuneesta yleisseuraannosta, johon sisältyy myös perittävän ulkomailla sijaitseva kiinteä omaisuus. Kiinteistörekisteriviranomaisen asiana on varmistaa, että kyseinen omaisuus sisältyy perintöön ja että se on siten kuulunut perittävälle. Viranomaisen on tehtävä eurooppalaiseen perintötodistukseen sisältyvistä tiedoista kaikki asiaankuuluvat päätelmät eli se, että perilliseksi ilmoitettu henkilö on perittävän perillinen yleisseuraannon mukaisesti.
83.
Liettuan viranomaisilla ei siten ole mitään perusteltua syytä vaatia rekisteröintiä varten lisätietoja sen määrittämiseksi, onko kyseinen henkilö perinyt kyseisen omaisuuden. Tämän henkilön velvoittaminen kääntymään Saksan viranomaisten puoleen ja pyytämään näitä yksilöimään kyseinen kiinteistöomaisuus olisi tarpeeton muodollisuus, jolle ei ole perustetta.
84.
Niin kauan kuin asetuksen N:o 650/2012 ja käsiteltävässä tapauksessa kyseisellä asetuksella käyttöön otetun eurooppalaisen perintötodistuksen tehokas vaikutus ei vaarannu, jäsenvaltiot voivat vapaasti antaa kiinteistöoikeuteen liittyvää lainsäädäntöä. Kyseisen asetuksen 1 artiklan 2 kohdan l alakohta ei kuitenkaan saa vaarantaa eurooppalaisen perintötodistuksen, joka kyseisen asetuksen 69 artiklan 5 kohdan mukaan on siis pätevä asiakirja, jonka perusteella jäämistöomaisuutta koskevat tiedot voidaan kirjata jäsenvaltion asiaankuuluvaan rekisteriin, tehokasta vaikutusta.
85.
Toisin sanoen, vaikka kansallisen kiinteistörekisterilain säännöksissä ei lähtökohtaisesti voida jättää huomiotta jäämistöomaisuuden saannolle asetettavia edellytyksiä, (
31
) eurooppalainen perintötodistus, jolla perintösaanto osoitetaan, on kuitenkin luonteeltaan sitova ja sitä on käytettävä kiinteistörekisteriin kirjaamisen perustana riippumatta siitä, vastaako sen sisältö siinä jäsenvaltiossa, jossa kiinteistörekisteri sijaitsee, tällaisen todistuksen (tai vastaavan kansallisen asiakirjan) laatimisessa tavanomaisesti noudatettuja käytäntöjä vai ei. (
32
) Vain siinä tapauksessa, että kiinteistörekisteriin kirjaamisen yhteydessä on objektiivisesti mahdotonta määrittää rekisteröintihakemuksen kohdetta, voi olla tarpeen täydentää eurooppalaista perintötodistusta perityn omaisuuden tarkkaan yksilöimiseen vaadittavilla lisäasiakirjoilla, jotta perittävän oikeuksien siirtyminen yleisseuraantona voidaan osoittaa. (
33
)
D Viranomaisten välinen yhteistyö (asetuksen N:o 650/2012 66 artiklan 5 kohta)
86.
Asetuksen N:o 650/2012 66 artiklan, joka koskee eurooppalaista perintötodistusta koskevan hakemuksen käsittelyä, 5 kohdassa säädetään, että hakemusta käsiteltäessä jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on pyynnöstä annettava jonkin toisen jäsenvaltion todistuksen antavalle viranomaiselle tietoja, joita on erityisesti kiinteistörekistereissä, väestörekistereissä ja rekistereissä, joihin tallennetaan asiakirjoja tai tietoja, joilla on merkitystä perimyksen tai perittävän aviovarallisuussuhteiden tai vastaavien varallisuussuhteiden kannalta, kun kyseinen viranomainen olisi kansallisen lain nojalla toimivaltainen antamaan toiselle kansalliselle viranomaiselle tällaisia tietoja.
87.
Komissio katsoo, että käsiteltävässä tapauksessa eurooppalaisen perintötodistuksen antaneen Saksan viranomaisen asiana on ottaa yhteyttä Liettuan viranomaisiin pyytääkseen niiltä tietoja kyseisestä kiinteistöstä eurooppalaisen perintötodistusta koskevaa hakemusta käsiteltäessä.
88.
Vaikka on selvää, että asetuksen N:o 650/2012 66 artiklan 5 kohdassa käyttöön otetulla yhteistyömekanismilla on ensisijaisen tärkeä merkitys hakemuksen sujuvan käsittelyn ja myöhemmin todistuksen antamisen kannalta, en kuitenkaan voi yhtyä komission näkemykseen siitä yksinkertaisesta syystä, että yhteistyöhön on velvollisuus vain, jos se on välttämätöntä.
89.
Kuten tässä ratkaisuehdotuksessa osoitettiin, näin ei ole käsiteltävässä asiassa, jossa rekisteriviranomaisella on hallussaan kaikki kirjauksen tekemiseen tarvittavat tiedot.
V Ratkaisuehdotus
90.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasin (ylin hallintotuomioistuin, Liettua) esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohta, 68 artiklan l alakohta ja 69 artiklan 5 kohta ovat esteenä sellaisen kansallisen lainsäädännön soveltamiselle, jonka mukaan ainoan perillisen sellaisen perintöoikeuden nojalla, jossa sovelletaan yleisseuraannon periaatetta, perimä kiinteä omaisuus voidaan kirjata kyseisen omaisuuden sijaintijäsenvaltion kiinteistörekisteriin eurooppalaisen perintötodistuksen nojalla vain, jos tässä todistuksessa ilmoitetaan kaikki kyseisen jäsenvaltion kansallisessa oikeudessa vaaditut kiinteän omaisuuden yksilöintitiedot.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta 4.7.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2012, L 201, s. 107).
(
3
)	Toimivallasta, sovellettavasta laista, päätösten tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ja virallisten asiakirjojen hyväksymisestä ja täytäntöönpanosta perintöasioissa sekä eurooppalaisen perintötodistuksen käyttöönotosta annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 650/2012 tarkoitettujen lomakkeiden vahvistamisesta 9.12.2014 annettu komission täytäntöönpanoasetus (EUVL 2014, L 359, s. 30).
(
4
)	Annettu Liettuan tasavallan hallituksen 23.4.2014 antamalla päätöksellä nro 379.
(
5
)	Tässä on kyse asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan tulkinnasta.
(
6
)	Tämä kysymys koskee asetuksen N:o 650/2012 1 artiklan 2 kohdan l alakohdan ja 69 artiklan 5 kohdan tulkintaa.
(
7
)	Ks. tuomio 12.10.2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, 56 kohta).
(
8
)	Ks. vastaavasti, Baldus, Chr. teoksessa Gebauer, M. ja Wiedmann, T., Europäisches Zivilrecht, 3. painos., C.H. Beck, München, 2021, 44 luku (Europäische Erbrechtsverordnung), 1 artiklan 4 kohta.
(
9
)	Ks. kuitenkin asetuksen N:o 650/2012 32 ja 33 artikla.
(
10
)	Ks. asetuksen N:o 650/2012 III luku.
(
11
)	Ks. asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 1 kohta.
(
12
)	Ks. asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 2 kohdan e alakohta.
(
13
)	Tällä todistuksella on keskeinen merkitys rajat ylittävien perintöasioiden käsittelyssä; ks. tarkemmin Hess, B., Europäisches Zivilprozessrecht, 2. painos, De Gruyter, Berliini/Boston, 7.220 kohta. Ks. myös Wautelet, P. teoksessa Bonomi, A. ja Wautelet, P., Le droit européen des successions. Commentaire du règlement (UE) no 650/2012 du 4 juillet 2012, 2. painos, Bruylant, Bryssel, 2016, 62 artikla, 1 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
14
)	Ks. Kleinschmidt, J., ”Optionales Erbrecht: Das Europäische Nachlasszeugnis als Herausforderung an das Kollisionsrecht”, Rabels Zeitschrift für ausländisches und internationales Privatrecht, 2013, nide 4, nro 77, s. 723–785, s. 726. Ks. myös Stamatiadis, D. teoksessa Pamboukis, H.P., EU Succession Regulation No 650/2012. A Commentary, Nomiki Bibliothiki, C.H. Beck, Hart, Nomos, Ateena/München/Oxford/Baden-Baden, 2017, 62 artikla, 26 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
15
)	Ks. tuomio 21.6.2018, Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:485, 46 kohta) ja tuomio 16.7.2020, E. E. (Tuomioistuimen toimivalta ja perintöasioihin sovellettava laki) (C‑80/19, EU:C:2020:569, 70 kohta).
(
16
)	Ks. ratkaisuehdotukseni Oberle (C‑20/17, EU:C:2018:89, 90 kohta).
(
17
)	Ks. asetuksen N:o 650/2012 68 artiklan 1 kohta. Kursivointi tässä.
(
18
)	Ks. asetuksen N:o 650/2012 23 artiklan 2 kohdan e alakohta.
(
19
)	Ks. vastaavasti myös Semelová, M., ”Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik”, Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018, nro 4, s. 200–203, erityisesti s. 201
(
20
)	Ks. asetuksen N:o 650/2012 65 artiklan 3 kohdan f alakohta.
(
21
)	Toisin kuin käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva tilanne.
(
22
)	Ks. vastaavasti myös Raff, Th., ”Praktische Probleme mit dem (deutschen) Europäischen Nachlasszeugnis in der Tschechischen Republik – Stellungnahme”, Zeitschrift für das Privatrecht der Europäischen Union (GPR), 2018, s. 203–205, erityisesti s. 204.
(
23
)	Ks. vastaavasti myös em. teos Wautelet, P., 68 artikla, 26 kohta.
(
24
)	Tähän 9 kohtaan liittyvän alaviitteen 13 sanamuodosta ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 12 kohta.
(
25
)	Ks. erityisesti em. teos Semelová, M., s. 203.
(
26
)	Ks. vastaavasti myös em. teos Raff, Th., s. 203 ja Budzikiewicz, Ch. teoksessa Calvo Caravaca, A.-L., Davì, A. ja Mansel, H.-P., The EU Succession Regulation. A Commentary, Cambridge University Press, 2016, 68 artikla, 19 kohta.
(
27
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 53 kohta.
(
28
)	Ks. tuomio 12.10.2017 (C‑218/16, EU:C:2017:755, tuomiolauselma).
(
29
)	C‑218/16, EU:C:2017:387, 67 kohta.
(
30
)	Ks. vastaavasti myös Nordmeier, C. F., ”Die Aufnahme einzelner Nachlassgegenstände in das Europäische Nachlasszeugnis – zum durch den Todesfall bedingten Rechtserwerb und zur Reichweite der Art. 68 lit. l und m EuErbVO”, Praxis des Internationalen Privat- und Verfahrensrechts (IPrax), 2019, s. 306–312, erityisesti s. 311.
(
31
)	Ks. tuomio 12.10.2017, Kubicka (C‑218/16, EU:C:2017:755, 54 kohta).
(
32
)	Ks. vastaavasti myös Margoński, M., Europejskie poświadczenie spadkowe, Wolters Kluwer, Varsova, 2022, s. 429.
(
33
)	Ks. vastaavasti myös em. teos Margoński, M., s. 429.