62006CC0329
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
YVES BOT
fremsat den 14. februar 2008 (
1
)
Forenede sager C-329/06 og C-343/06
Arthur Wiedemann
Peter Funk
mod
mod
Land Baden-Württemberg
Stadt Chemnitz
»Direktiv 91/439/EØF — gensidig anerkendelse af kørekort — inddragelse af kørekort i en medlemsstat på grund af brug af euforiserende stoffer eller alkohol — nyt kørekort udstedt i en anden medlemsstat — nægtelse af anerkendelse af førerretten i førstnævnte medlemsstat — bopæl, som ikke er i overensstemmelse med direktiv 91/439/EØF«
1.
De sager, som her er forelagt Domstolen, indgår i de allerede talrige fællesskabstvister vedrørende gensidig anerkendelse af kørekort.
2.
I de fem sager anmodes Domstolen om at svare på, om en medlemsstat kan nægte at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, når indehaveren af dette kørekort på den førstnævnte medlemsstats område har fået inddraget kørekortet med pålæg om at gennemføre en medicinsk-psykologisk test for at kunne erhverve et nyt kørekort.
3.
Det drejer sig om at definere omfanget af medlemsstaternes forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91/439/EØF (
2
) og navnlig direktivets artikel 7, stk. 1, litra a) og b), og artikel 8, stk. 2 og 4.
4.
Jeg vil i dette forslag til afgørelse foreslå Domstolen, at den fastslår, at når en person får inddraget sit kørekort i en medlemsstat for at have ført motorkøretøj under påvirkning af alkohol eller narkotika, og udstedelsen af et nyt kørekort, i betragtning af, at føreren er til fare for trafikken, er betinget af, at denne gennemfører en medicinsk-psykologisk test, har denne medlemsstat ret til, i medfør af artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439, at nægte at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, hvis der i udstedelsesstaten ikke er gennemført en test på samme niveau som det, der kræves i den førstnævnte stat.
5.
Jeg vil også foreslå Domstolen, at den fastslår, at når indehaveren af et kørekort udviser en potentielt farlig adfærd, især på baggrund af de forhold, der har ført til det første kørekorts inddragelse, kan den medlemsstat, der har udført kontrollen, træffe midlertidige foranstaltninger, såsom suspension af kørekortet, mens udstedelsesstaten undersøger betingelserne for erhvervelsen af kørekortet.
6.
Da de fem sager vedrører det samme retlige problem, behandler jeg dem samlet i dette forslag til afgørelse.
I — Relevante retsforskrifter
A — Fællesskabsbestemmelser
7.
Med henblik på at fremme den frie bevægelighed for personer i Det Europæiske Fællesskab og gøre det lettere for dem at bosætte sig i en anden medlemsstat end den stat, hvor de pågældende personer har erhvervet deres kørekort, er princippet om gensidig anerkendelse af kørekort indført ved direktiv 91/439 (
3
).
8.
Direktivets fastsættelse af minimumskrav for udstedelse af kørekort har ligeledes til formål at forbedre færdselssikkerheden i Den Europæiske Union (
4
).
9.
Direktivets artikel 7, stk. 1, litra a) og b), har følgende ordlyd:
»1.   Udstedelse af kørekortet er ligeledes betinget af:
a)
at ansøgeren består en prøve til kontrol af færdigheder og adfærd samt en kundskabsprøve og opfylder de lægelige minimumskrav, jf. bilag II og III
b)
at den pågældende har sædvanlig bopæl eller forelægger bevis for i mindst seks måneder at have været studerende i den medlemsstat, der udsteder kørekortet [ (
5
)].«
10.
Det fastsættes bl.a. i direktiv 91/439/EØF, at kørekort hverken må udstedes eller fornyes for aspiranter og førere, der er afhængige af alkohol eller psykofarmaka.
11.
Der fastsættes således følgende i punkt 14.1 og 15.1 i bilag III til direktivet:
»Kørekort må hverken udstedes eller fornyes for aspiranter og førere, der er afhængige af alkohol, eller som ikke kan holde bilkørsel og indtagelse af alkohol adskilt.
Kørekort kan udstedes eller fornyes for aspiranter og førere, der har været kroniske alkoholikere, efter en periode, hvor de beviseligt har været afholdende, såfremt der foreligger lægeerklæring og gennemføres regelmæssig lægekontrol.
[…]
Kørekort må hverken udstedes eller fornyes for aspiranter og førere, der regelmæssigt indtager psykofarmaka, uanset disses form, når de kan nedsætte vedkommendes evne til at føre motorkøretøj uden risiko, og hvis den indtagne mængde er så stor, at den påvirker kørslen negativt. Det samme gælder alle andre lægemidler eller kombinationer af lægemidler, der påvirker evnen til at føre motorkøretøj.«
12.
Direktivets artikel 8, stk. 2, bestemmer, at bopælsmedlemsstaten på indehaveren af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, kan anvende sine nationale bestemmelser vedrørende begrænsning, suspension, inddragelse eller annullation af førerretten.
13.
I henhold til artikel 8, stk. 4, første afsnit, i direktiv 91/439 kan en medlemsstat ligeledes for en person, der er omfattet af en af de ovennævnte foranstaltninger, nægte at anerkende gyldigheden af ethvert kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat til denne person.
14.
Endelig fastsættes i direktivets artikel 12, stk. 3, at »medlemsstaterne bistår hinanden ved gennemførelsen af dette direktiv og udveksler om nødvendigt oplysninger om udstedte kørekort«.
B — De nationale retsforskrifter
15.
Det bestemmes i § 28, stk. 1, i bekendtgørelsen om adgang til at føre et motorkøretøj (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straβenverkehr, herefter »FeV«), at indehavere af et førerbevis, der er udstedt af en EU-medlemsstat, kan føre motorkøretøj i Forbundsrepublikken Tyskland.
16.
I henhold til § 28, stk. 4, punkt 3, i FeV gælder denne tilladelse imidlertid ikke for personer, som i Tyskland har fået kørekortet inddraget midlertidigt eller permanent som følge af en retsafgørelse eller som følge af en umiddelbart eksigibel afgørelse om midlertidig eller permanent inddragelse, der er truffet af en administrativ myndighed.
17.
I henhold til § 28, stk. 5, i FeV tildeles retten til i Tyskland at gøre brug af et kørekort, som er erhvervet i en EU-medlemsstat, efter at der er truffet en af de i § 28, stk. 4, punkt 3, i FeV nævnte afgørelser, såfremt grundene til inddragelsen af førerretten eller forbuddet mod at ansøge om kørekort ikke længere foreligger.
18.
Det bestemmes i § 11 i FeV, at personer, der ønsker at erhverve et kørekort, skal opfylde kravene med hensyn til fysisk og psykisk egnethed. Disse krav er navnlig ikke opfyldt, når de pågældende personer er under påvirkning af narkotika eller er brugere af cannabis.
19.
I tilfælde af tvivl med hensyn til de pågældende personers fysiske eller psykiske egnethed kan de ansvarlige myndigheder kræve, at de fremlægger en lægeerklæring, for at der kan træffes afgørelse om udstedelse eller fornyelse af kørekortet (
6
).
20.
I den tyske lovgivning foreskrives to former for inddragelse. En fører kan få kørekortet inddraget ved en administrativ beslutning. Når en fører får sit kørekort inddraget ved en sådan foranstaltning, skal han for at få ret til at køre bil dokumentere, at han igen er egnet hertil, ved at fremlægge en medicinsk-psykologisk lægeerklæring. Verwaltungsgericht Sigmaringen har anført, at der i dette tilfælde ikke kan fastsættes en frist for virkningen af afgørelsen om kørekortets inddragelse.
21.
Ud over den administrative inddragelse foreskriver tysk lovgivning ligeledes en strafferetlig inddragelse af kørekortet med mulighed for at forbyde indehaveren af det kørekort, der er inddraget, at ansøge om fornyet tildeling af førerretten inden for en periode på mellem seks måneder og fem år (
7
).
II — De faktiske omstændigheder i hovedsagerne, der ligger til grund for de præjudicielle forelæggelser
A — Sagerne C-329/06 og C-343/06
1. Sag C-329/06
22.
Arthur Wiedemann, som er tysk statsborger, fik i april 2004 inddraget sit kørekort med den begrundelse, at han havde ført motorkøretøj under påvirkning af narkotika (heroin og cannabis). A. Wiedemanns administrative klage over denne foranstaltning blev afvist ved afgørelse af 16. august 2004, der blev meddelt den 18. august 2004 og blev endelig den 20. september 2004.
23.
Søndag den 19. september 2004 blev A. Wiedemann tildelt førerret af de kompetente tjekkiske myndigheder. Han fik udleveret kørekortet, som er forsynet med en adresse i Tyskland, den 1. oktober 2004.
24.
Den 11. oktober 2004 forårsagede A. Wiedemann et trafikuheld i Tyskland og fik beslaglagt sit kørekort. Ved afgørelse af 27. oktober 2004 frakendte Landratsamt Ravensburg (Tyskland) A. Wiedemann retten til at føre motorkøretøj i Tyskland med den begrundelse, at han på grund af brug af narkotika ikke var egnet til at føre motorkøretøj. Landratsamt Ravensburg tilbageleverede herefter kørekortet til indehaveren efter at have forsynet det med påtegningen: »Kørekortet berettiger ikke til at føre motorkøretøj i Tyskland.«
25.
Efter at have fået afslag på en klagesag anlagde A. Wiedemann sag ved Verwaltungsgericht Sigmaringen.
2. Sag C-343/06
26.
Peter Funk, en tysk statsborger, som efter en dom for at have kørt bil i spirituspåvirket tilstand havde fået forbud mod at køre i ni måneder, fik igen, af samme årsag, inddraget sit kørekort ved byen Chemnitz’ (Tyskland) administrative afgørelse af 15. juli 2003. Efter at der var fremlagt en medicinsk-psykologisk erklæring, blev P. Funks ansøgning om fornyet tildeling af kørekortet afvist i december 2003.
27.
Den 9. december 2004 erhvervede P. Funk et kørekort i Den Tjekkiske Republik uden at have bopæl i denne medlemsstat.
28.
Efter at være blevet informeret om dette kørekort konstaterede de tyske myndigheder, at P. Funk stadig ikke havde bevist, at han var egnet til at føre motorkøretøj. Da denne nægtede at gennemgå en medicinsk-psykologisk undersøgelse, truede de tyske administrative myndigheder med at inddrage hans tjekkiske kørekort.
29.
Da hans klagesag ikke gav resultat, anlagde P. Funk sag ved Verwaltungsgericht Chemnitz (Tyskland).
B — Sagerne C-334/06 — C-336/06
30.
Matthias Zerche, Steffen Schubert og Manfred Seuke, der er tyske statsborgere, fik inddraget deres tyske kørekort ved en straffedom med forbud mod at erhverve nyt kørekort inden for en periode på flere måneder med den begrundelse, at de havde ført motorkøretøj under påvirkning af alkohol.
31.
Da disse tre personer ikke havde fremlagt positive medicinsk-psykologiske erklæringer, blev deres ansøgninger om erhvervelse af nyt kørekort afvist.
32.
Efter udløbet af forbudsperioden erhvervede M. Zerche, S. Schubert og M. Seuke kørekort i Den Tjekkiske Republik. Adressen på de tre kørekort er i alle tre tilfælde en adresse i Tyskland.
33.
Da de tyske myndigheder fik kendskab til disse nye kørekort, blev de tre indehavere pålagt at fremlægge en medicinsk-psykologisk erklæring. Da de tre indehavere ikke opfyldte dette krav, fratog de tyske forvaltningsmyndigheder dem retten til at gøre brug af deres tjekkiske kørekort på tysk område.
34.
Da M. Zerches, S. Schuberts og M. Seukes klagesager ikke gav resultat, anlagde de sag ved Verwaltungsgericht Chemnitz.
III — De præjudicielle spørgsmål
35.
I sag C-329/06 har Verwaltungsgericht Sigmaringen besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439/EØF fortolkes således, at en administrativ inddragelse i bopælsstaten af et kørekort på grund af manglende egnethed til at føre motorkøretøj ikke er til hinder for, at en anden medlemsstat udsteder et kørekort, og at bopælsstaten også principielt er forpligtet til at anerkende et sådant kørekort?
2)
Skal artikel 1, stk. 2, artikel 7, stk. 1, litra a), sammenholdt med bilag III, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 fortolkes således, at bopælsstaten ikke er forpligtet til at anerkende et kørekort, som indehaveren efter at have fået inddraget sit kørekort i bopælsstaten svigagtigt har fået udstedt ved bevidst vildledning af kørekortmyndighederne i den udstedende stat og uden dokumentation for på ny at have opnået egnethed som fører af motorkøretøj, eller som indehaveren har opnået gennem ulovlig hemmelig aftale med medarbejdere hos myndigheder i udstedelsesstaten?
3)
Skal artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 fortolkes således, at bopælsstaten efter dennes administrative inddragelse af kørekortet midlertidigt kan udskyde anerkendelsen af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, eller kan forbyde brugen af det pågældende kørekort, mens udstedelsesstaten undersøger, om den vil annullere det kørekort, der er opnået gennem misbrug af rettigheder?«
36.
I sag C-343/06 har Verwaltungsgericht Chemnitz besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Kan en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439/EØF, kræve, at indehaveren af et kørekort, der er udstedt i en anden medlemsstat, indgiver ansøgning til den nationale myndighed om anerkendelse af retten til at gøre brug af denne førerret på det nationale område, når indehaveren af det udenlandske EU-kørekort tidligere havde været frakendt førerretten i den førstnævnte medlemsstat, eller denne ret havde været suspenderet på andet grundlag?
Såfremt spørgsmålet besvares benægtende:
2)
Skal artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 fortolkes således, at en medlemsstat for sit nationale område kan afvise at anerkende, at der er førerret på grundlag af et kørekort, som er udstedt i en anden medlemsstat, når indehaveren af det udenlandske EU-kørekort tidligere i den førstnævnte medlemsstat var blevet frakendt førerretten af [den kompetente] forvaltningsmyndighed, når det efter lovgivningen i den førstnævnte medlemsstat lægges til grund, at der i forbindelse med administrativt fastsatte foranstaltninger i form af frakendelse eller suspension af førerretten ikke gælder nogen forbudsperiode for fornyet tildeling af førerret, og såfremt førerretten først kan kræves tildelt på ny, når den pågældende efter pålæg fra forvaltningsmyndigheden har fremlagt bevis for egnethed til at føre motorkøretøj, som er den materielle betingelse for den fornyede tildeling af førerretten, i form af en medicinsk-psykologisk erklæring, der er nærmere reguleret i national ret?
Såfremt spørgsmålet besvares benægtende:
3)
Skal artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439/EØF fortolkes således, at en medlemsstat for sit nationale område kan afvise at anerkende, at der er førerret på grundlag af et kørekort, som er udstedt i en anden medlemsstat, når indehaveren af det udenlandske EU-kørekort tidligere i den førstnævnte medlemsstat havde været frakendt førerretten af forvaltningsmyndigheden, eller denne havde været suspenderet på andet grundlag, og det på grund af objektive holdepunkter (ingen bopæl i den medlemsstat, der har udstedt kørekortet, og afslag på ansøgning om fornyet tildeling af førerret på det nationale område) må lægges til grund, at erhvervelsen af [et EU-kørekort udstedt af en anden medlemsstat] udelukkende har til formål at omgå de strenge materielle krav i forbindelse med proceduren for fornyet tildeling af førerretten på det nationale område, navnlig den medicinsk-psykologiske undersøgelse?«
37.
I sagerne C-335/06 og C-336/06 har Verwaltungsgericht Chemnitz besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Kan en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439/EØF kræve, at indehaveren af et kørekort, der er udstedt i en anden medlemsstat, indgiver ansøgning til den nationale myndighed om anerkendelse af retten til at gøre brug af denne førerret på det nationale område, når indehaveren af [et kørekort udstedt af en anden medlemsstat] tidligere havde været frakendt førerretten i den førstnævnte medlemsstat, eller denne ret havde været suspenderet på andet grundlag?
Såfremt spørgsmålet besvares benægtende:
2)
Skal artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 fortolkes således, at en medlemsstat for sit nationale område kan afvise at anerkende, at der er førerret på grundlag af et kørekort, som er udstedt i en anden medlemsstat, når indehaveren af det udenlandske EU-kørekort tidligere havde været frakendt førerretten, eller denne havde været suspenderet på andet grundlag, hvis den midlertidige periode, hvorunder der ikke på ny kan gives førerret på det nationale område, der var blevet fastsat i forbindelse med denne foranstaltning, var udløbet, før kørekortet blev udstedt i en anden medlemsstat, og hvis det på grund af objektive holdepunkter (ingen bopæl i den medlemsstat, der har udstedt kørekortet, og afslag på ansøgning om fornyet tildeling af førerret på det nationale område) må lægges til grund, at erhvervelsen af den udenlandske EU-førerret udelukkende har til formål at omgå de strenge materielle krav i forbindelse med proceduren for fornyet tildeling af førerretten på det nationale område, navnlig den medicinsk-psykologiske undersøgelse?«
38.
Verwaltungsgericht Chemnitz’ spørgsmål i sag C-334/06 er identisk med det andet spørgsmål, som denne ret har stillet i sagerne C-335/06 og C-336/06.
IV — Stillingtagen
39.
Det spørgsmål, der er rejst i hovedsagerne, drejer sig om, hvorvidt artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat nægter at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, med den begrundelse, at indehaveren af kørekortet i den førstnævnte medlemsstat har fået sit kørekort inddraget for at have ført motorkøretøj under påvirkning af narkotika eller alkohol, eventuelt forbundet med en forbudsperiode, og at udstedelsen af et nyt kørekort i den førstnævnte medlemsstat er betinget af, at den pågældende person har gennemført en medicinsk-psykologisk test.
40.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber er af den opfattelse, at værtsmedlemsstaten i princippet ikke skal kontrollere, om betingelserne for udstedelse af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, er overholdt, hvis kørekortet er udstedt i overensstemmelse med direktivets artikel 1, stk. 1. Kommissionen har dog tilføjet, at kørekortets indehaver ikke kan gøre princippet om gensidig anerkendelse gældende, hvis udstedelsesstaten vurderer, at kørekortet er udstedt under tilsidesættelse af fællesskabsretten.
41.
Under alle omstændigheder mener Kommissionen, at værtsmedlemsstaten råder over andre midler til at modsætte sig anerkendelsen af et sådant kørekort. Den kan inddrage kørekortet i medfør af direktivets artikel 8, stk. 2, på grundlag af fejlagtig adfærd fra indehaverens side efter udstedelsen af det andet kørekort. Endvidere kan værtsmedlemsstaten i henhold til artikel 12, stk. 3, i direktiv 91/439 informere udstedelsesmedlemsstaten om de eksisterende forsømmelser eller indlede en procedure mod den anden medlemsstat i henhold til artikel 227 EF.
42.
Af de nedenstående årsager deler jeg ikke Kommissionens opfattelse.
43.
Der forfølges to mål med direktiv 91/439, nemlig at garantere sikkerheden og at fremme den frie bevægelighed for personer. De to mål er lige vigtige, hvilket ikke bestrides, eftersom det ville være utænkeligt at anerkende, at personers frie bevægelighed skal fremmes, hvis det er til skade for deres sikkerhed.
44.
De vigtigste bestemmelser i direktivet med relation til de nærværende sager er bestemmelserne om forebyggelse af den risiko, som personer, der indtager eller er afhængige af alkohol eller narkotika, udsætter andre trafikanter for.
45.
Dette fremgår særlig tydeligt af direktivets bestemmelser eller bestemmelserne i bilagene til direktivet ved den måde, hvorpå foranstaltningerne med henblik på at afværge den fare, som disse førere udgør, er fastsat og beskrevet, idet førerne fratages førerretten, så længe de er til fare, eller så længe foranstaltningerne med henblik på at hindre, at faren opstår eller genopstår, ikke er gennemført eller overholdt.
46.
I artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 91/439 henvises således til direktivets bilag III. I henhold til bilagets punkt 14 og 15 må kørekort ikke udstedes eller fornyes for personer, som er afhængige af alkohol eller narkotika, eller som, uden at være afhængige deraf, regelmæssigt indtager alkohol eller narkotika (
8
).
47.
Medicinsk egnethed til at føre motorkøretøj i Den Tjekkiske Republik er reguleret i lov nr. 361/2000 om vejtrafik. I henhold til denne lovs bestemmelser betyder medicinsk egnethed til at føre motorkøretøj fysisk og psykisk egnethed. Denne egnethed vurderes, på anmodning af den person, der ansøger om kørekortet, af en læge, som udarbejder en lægeerklæring om ansøgerens egnethed til at føre motorkøretøj.
48.
Ansøgerens oplysninger og undersøgelsen af dennes sundhedstilstand skal tages i betragtning i lægeerklæringen.
49.
I henhold til lov nr. 361/2000 har personer, der lider af adfærdsforstyrrelser som følge af afhængighed af alkohol eller psykofarmaka, ikke ret til at føre motorkøretøj.
50.
I hovedsagen har de fem indehavere af tjekkiske kørekort tilsyneladende blot forelagt de tjekkiske myndigheder en simpel lægeattest, der bekræfter, at de er egnede til at køre.
51.
Direktiv 91/439, der fastsætter minimumskravene for erhvervelse af kørekort, indeholder efter min opfattelse ikke krav om, at medlemsstaterne kræver mere end en simpel lægeattest, udstedt af en læge, der bekræfter ansøgerens egnethed til at føre motorkøretøj.
52.
Man kan nemlig ikke med rimelighed kræve af hver enkelt medlemsstat, at de ansvarlige myndigheder, i mangel af særlige tegn, der afsløres ved den normale lægeundersøgelse, systematisk kontrollerer hver enkelt ansøger og bl.a. pålægger denne at få taget blodprøver for at kontrollere, om vedkommende er påvirket af narkotika eller alkohol.
53.
Jeg mener derimod, at der bør foretages en mere grundig undersøgelse af den medicinske egnethed, når f.eks. indehaveren af et kørekort, ud over det ovennævnte tilfælde, har forårsaget et trafikuheld efter at have indtaget narkotika eller alkohol, og kørekortet derfor er blevet inddraget, eller når det er almindeligt kendt, eller en bestemt adfærd viser, at den pågældende person sandsynligvis er afhængig af disse rusmidler.
54.
På baggrund af målet om at forbedre vejsikkerheden er det efter min opfattelse den betydning, EF-lovgiveren har villet give punkt 14 og 15 i bilag III til direktiv 91/439/EØF, nemlig at undgå, at personer, der er uegnede til at føre motorkøretøj, fordi de indtager farlige rusmidler, kan opnå førerret.
55.
For at opnå de mål, som fastsættes i direktivet, indførtes med dette en procedure for udstedelse af et fælles kørekort i alle medlemsstaterne, og for de kørekort, der er udstedt på denne måde, indførtes den fordel, at princippet om gensidig anerkendelse finder anvendelse (
9
).
56.
Der er imidlertid en indskrænkning af den gensidige anerkendelse.
57.
Det fastsættes således i artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439, at en medlemsstat kan nægte at anerkende gyldigheden af ethvert kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat til en person, hvis kørekort er begrænset, suspenderet, inddraget eller annulleret i førstnævnte medlemsstat.
58.
Denne bestemmelse tager sigte på at opnå direktivets mål om forbedring af færdselssikkerheden. Den giver en medlemsstat mulighed for at sikre sig, at personer, som den anser for uegnede til at køre, fordi de er farlige for trafikken, ikke kan gøre et kørekort udstedt af en anden medlemsstat gældende.
59.
I forlængelse af det i direktivet fastsatte princip om gensidig anerkendelse pålægges medlemsstaterne desuden ved direktivet en forpligtelse til loyalt samarbejde, som bl.a. fremgår af to særligt tydelige bestemmelser i artikel 2, stk. 2, og artikel 12, stk. 3.
60.
Artikel 2, stk. 2, i direktiv 91/439 bestemmer, at medlemsstaterne skal træffe passende foranstaltninger for at undgå forfalskning af kørekort.
61.
I direktivets artikel 12, stk. 3, pålægges medlemsstaterne at bistå hinanden ved gennemførelsen af dette direktivs bestemmelser og om nødvendigt udveksle oplysninger om udstedte kørekort.
62.
Domstolen har ved tidligere lejligheder fået forelagt forskellige spørgsmål, især vedrørende princippet om gensidig anerkendelse, og har herved udviklet en praksis, hvori den bl.a. har fremhævet den gensidige anerkendelses forpligtende karakter, som indebærer, at det ikke er tilladt værtsmedlemsstaterne at kontrollere proceduren i udstedelsesstaten.
63.
Domstolen fastslog således i Skanavi og Chryssanthakopoulos-dommen (
10
) at forpligtelsen til gensidig anerkendelse af kørekort gælder umiddelbart, hvilket blev bekræftet i Awoyemi-dommen (
11
) og dommen i sagen Kommissionen mod Nederlandene (
12
).
64.
Desuden angav Domstolen klart i de to domme, at forpligtelsen i henhold til direktiv 91/439/EØF til gensidig anerkendelse af kørekort er en klar og præcis forpligtelse, som ikke giver medlemsstaterne mulighed for noget skøn med hensyn til de gennemførelsesforanstaltninger, der skal vedtages for at efterkomme forpligtelsen (
13
).
65.
I modsat fald ville det medføre, at den nødvendige gensidige tillid mellem medlemsstaterne, som princippet om gensidig anerkendelse forudsætter, ville blive ødelagt (
14
).
66.
De sager, som Domstolen nu har fået forelagt, adskiller sig imidlertid fuldstændig fra de sager, den tidligere har taget stilling til.
67.
I Kapper-dommen anerkendte Domstolen ganske vist, at det ikke tilkommer værtsmedlemsstaten at kontrollere, om alle de betingelser, som kræves opfyldt med henblik på erhvervelse af kørekort, er opfyldt, især betingelsen om indehaverens sædvanlige bopæl. Denne kontrol påhviler udelukkende udstedelsesstaten, der har enekompetence til at sikre, at kørekortene udstedes under overholdelse af kravene (
15
).
68.
Hvad angår artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 fastslog Domstolen i Kapper-dommen, at en medlemsstat ikke definitivt kan nægte at anerkende gyldigheden af ethvert kørekort, som en anden medlemsstat senere udsteder til denne person, der på dens område er omfattet af en foranstaltning, som inddrager eller annullerer et kørekort, der tidligere er udstedt af denne stat, når det midlertidige forbud mod at få et nyt kørekort er udløbet (
16
).
69.
Det skal dog bemærkes, at værtsmedlemsstaten i Kapper-dommen nægtede at anerkende et kørekort udstedt af en anden medlemsstat udelukkende med den begrundelse, at bopælskravet i artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 91/439 ikke var overholdt.
70.
Jeg mener ikke, at dette krav kan sidestilles med et krav om medicinsk egnethed, som der er tale om i nærværende sager. Om bopælen befinder sig i værtsmedlemsstaten eller udstedelsesmedlemsstaten, har ikke nogen indflydelse på vejtrafikanternes sikkerhed, hvilket en farlig adfærd som den, der er udvist af de fem personer i nærværende sager, derimod har.
71.
Domstolen skal således nu tage stilling til sager, hvor indehaveren af et kørekort, uden hensyn til de restriktive foranstaltninger til begrænsning af førerretten, som er truffet imod ham på grund af hans afhængighed af alkohol eller narkotika, har erhvervet et kørekort fra en udstedelsesmedlemsstat under tilsidesættelse af direktivets bestemmelser.
72.
Ved en undersøgelse af de faktiske omstændigheder i hovedsagerne fremgår det utvetydigt, at der var tale om forsætligt svig fra de omtvistede kørekorts indehaveres side.
73.
For det første er de pågældende personer, som A. Wiedemann har forklaret i sine bemærkninger, tilsyneladende taget til Den Tjekkiske Republik, fordi de vidste, at den medicinsk-psykologiske test, som skulle gennemføres i Tyskland, for at der kunne udstedes et nyt kørekort, ikke var påkrævet i denne stat, og at de ikke skulle angive årsagerne til, at deres tyske kørekort var blevet inddraget.
74.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at dette er alment kendte oplysninger, da de findes på specielle websteder, hvor det er angivet, på tysk, at denne test, som kaldes »Idiotentest«, ikke kræves ved udstedelse af kørekort i Den Tjekkiske Republik (
17
).
75.
Endvidere har A. Wiedemann forklaret, at han var begyndt at deltage i møder i arbejdsgrupper for at løse sine narkotikaproblemer, men var holdt op med at gå til møderne, da han fik at vide, at den medicinsk-psykologiske test ikke var påkrævet i Den Tjekkiske Republik.
76.
Alle disse omstændigheder viser, at nogle bestemmelser i direktiv 91/439, der kan forekomme underordnede, når direktivets væsentlige formkrav er blevet opfyldt ved udstedelsen af kørekortet, derimod blev meget vigtige i forbindelse med svig, og at den omstændighed, at de var blevet omgået, var den nødvendige forudsætning for, at dette svig kunne føres ud i livet.
77.
Dette er tilfældet med bestemmelsen om udstedelsesmedlemsstatens kompetence, som er formuleret i artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 91/439.
78.
Dette krav om bopæl i mindst seks måneder i udstedelsesstaten, før man kan få kørekort, viser sig at være nødvendigt, for at de lægeundersøgelser, som foreskrives i direktivet, kan foretages, og ligeledes anmodningerne om og den nødvendige udveksling af oplysninger i henhold til direktivets artikel 12, stk. 3.
79.
Af disse årsager kan retspraksis i Kapper-dommen ikke uden videre overføres til de foreliggende sager, da omstændighederne her er helt anderledes.
80.
Af de samme årsager kan princippet om gensidig anerkendelse ikke anvendes på sædvanlig, traditionel vis i disse sager.
81.
En sådan anvendelse ville i de pågældende sager medføre, at sviget blev gjort lettere eller blev godkendt, hvorved den potentielle faresituation blev forstærket, hvilket ville være i direkte strid med direktiv 91/439’s eget mål, nemlig at forbedre færdselssikkerheden på vejene.
82.
Ikke kun loven, men også almindelig sund fornuft kræver, at man i denne situation må anlægge den holdning, at sviget fjerner den gensidige tillid, og indrømme medlemsstaterne en mulighed for at kontrollere de forhold, under hvilke man har kunnet opnå udstedelse af kørekortet.
83.
Selve karakteren af reglerne i direktiv 91/439 medfører nemlig, at for at målet om sikkerhed kan opnås, skal den gensidige anerkendelse af kørekort i hvert fald på de vigtige områder, som direktivet udtrykkeligt omhandler, modsvares af en gensidig anerkendelse af suspension eller annullation af kørekort og andre indskrænkninger af førerretten, som er indført af de samme årsager, som ligger bag dette direktivs krav til medlemsstaterne om at vedtage identiske foranstaltninger til kontrol af egnetheden til at føre motorkøretøj.
84.
Denne komplementerende form for gensidig anerkendelse er efter min opfattelse en forpligtelse, som medlemsstaterne har i medfør af artikel 2, stk. 2, i direktiv 91/439, der pålægger dem at træffe passende foranstaltninger for at undgå risiciene forbundet med forfalskning af kørekort. Jeg kan nemlig ikke se, hvorfor begrebet forfalskning kun skulle omfatte materiel forfalskning af et administrativt dokument.
85.
Dette begreb bør, uden helt at miste sin hensigtsmæssige betydning, forstås således, at det også omfatter de tilfælde, hvor en uhæderlig person svigagtigt foranlediger udstedelsen af et administrativt dokument, som ligner et ægte dokument, der tilsyneladende anerkender personen en ret, som rent faktisk er frataget denne.
86.
Denne forpligtelse, som påhviler medlemsstaterne, medfører følgelig en forpligtelse til at udveksle oplysninger i henhold til artikel 12, stk. 3, i direktiv 91/439, idet det påhviler medlemsstaterne at gennemføre forudsætningerne for, at denne forpligtelse kan opfyldes.
87.
Såfremt dette ikke sker, tilkommer det fællesskabslovgiverne, i medfør af subsidiaritetsprincippet, at gennemføre vilkårene for virkeliggørelsen, som næppe bør være mere komplicerede end det netværk af registre, som allerede er oprettet mellem visse medlemsstater, i form af strafferegistre, der i øvrigt normalt skal indeholde de nødvendige oplysninger om retsafgørelser vedrørende indskrænkning, suspension eller annullation af førerretten.
88.
Så længe disse harmoniserede vilkår ikke er virkeliggjort, mener jeg imidlertid, at en medlemsstat, der objektivt kan anse reglerne i direktiv 91/439 om beskyttelse af tredjemand for ikke at være anvendt, for en sikkerheds skyld har ret til at kontrollere vilkårene for anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse.
89.
Dette er især tilfældet, når det alene af teksten på kørekortet fremgår, at kravet i direktivets artikel 7, stk. 1, litra b), om fast bopæl i en minimumsperiode ikke er opfyldt, og den pågældende person i den medlemsstat, der har foretaget kontrollen, har fået inddraget sit kørekort og er blevet pålagt den forpligtelse at gennemføre en medicinsk-psykologisk test for at kunne få udstedt et nyt kørekort.
90.
Jeg mener, at den medlemsstat, der udfører kontrollen, inden for disse rammer har ret til, i tilfælde af tvivl, at henvende sig til udstedelsesmedlemsstaten, for at den kan udtale sig om gyldigheden af det dokument, den har udstedt, sådan som kun den kan gøre.
91.
I nærværende sager betyder dette, at udstedelsesstaten skal kontrollere, at kørekortets indehaver, på baggrund af de omstændigheder, der har ført til det første kørekorts inddragelse, og den fare, han udgør for de øvrige trafikanter på vejene, gennemfører en lægeundersøgelse på samme niveau som den medicinsk-psykologiske test.
92.
Hvis der i udstedelsesstaten er foretaget en test på samme niveau som den test, der kræves i den første medlemsstat, og som kontrollerer kørekortets indehavers medicinske egnethed til at køre bil og især dennes afhængighed af narkotika og alkohol, mener jeg, at denne første medlemsstat skal anerkende det udstedte kørekort i henhold til artikel 1, stk. 2, i direktiv 91/439.
93.
Hvis udstedelsesmedlemsstaten derimod meddeler den første medlemsstat, at den ikke havde kendskab til kørekortets indehavers baggrund, og der derfor ikke er foretaget en grundig lægeundersøgelse, som påviste, at han var egnet til at køre bil igen, mener jeg derimod, at den første medlemsstat undtagelsesvis har ret til, i henhold til direktivets artikel 8, stk. 2 og 4, at nægte at anerkende kørekortets gyldighed på grundlag af den fare, som indehaveren har vist sig at udgøre.
94.
Jeg mener ikke, at det forhold, at de ansvarlige myndigheder har mulighed for at kontrollere en indehaver af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, og i givet fald kontrollere gyldigheden af dette kørekort hos myndighederne i udstedelsesmedlemsstaten, er i strid med princippet om gensidig anerkendelse.
95.
Dette ville kun være tilfældet, hvis den medlemsstat, der har foretaget kontrollen, ex officio ikke anerkendte kørekortet, eller hvis kørekortets gyldighed ikke blev anerkendt, selv om kontrollen ikke påviste noget unormalt.
96.
Kommissionen har selv, i en henstilling, understreget, at kontrollen, og navnlig grænseoverskridende kontrol, er en vigtig og effektiv måde at forhindre og nedbringe antallet af ulykker på (
18
).
97.
Hvis man ikke anerkender, at en medlemsstat har denne mulighed, ville det efter min opfattelse være i strid med det mål om at forbedre færdselssikkerheden på vejene, som direktiv 91/439/EØF sigter mod, og som Kommissionen taler for (
19
).
98.
Kommissionen har desuden gjort opmærksom på, at brugerne først og fremmest bekymrer sig om trafiksikkerheden på vore veje, og at bilen af alle transportformer er langt den farligste og den, der koster flest menneskeliv (
20
).
99.
Kommissionen har desuden anført, at det er medlemsstaternes ansvar at iværksætte de fornødne foranstaltninger for at nå hvidbogens mål om en halvering af antallet af trafikdræbte (
21
).
100.
I denne henseende fremgår det af A. Wiedemanns sag, at de farlige faktorer tilsyneladende ikke forsvandt, da han under en måned efter at have erhvervet sit tjekkiske kørekort igen forårsagede en ulykke i Tyskland.
101.
Jeg mener ikke, at denne løsning er i strid med Domstolens praksis.
102.
I Kapper-dommen var det som nævnt kun bopælskravet, der blev behandlet.
103.
Man kunne også indvende, at Domstolen i Halbritter-kendelsen endnu en gang anerkendte, at medlemsstaterne ikke har ret til at kontrollere på ny, at betingelserne for udstedelse af kørekort er overholdt, og at denne sag drejede sig om betingelsen vedrørende medicinsk egnethed (
22
).
104.
I modsætning til nærværende sager havde myndighederne i udstedelsesmedlemsstaten i den sag, der førte til Halbritter-kendelsen, imidlertid allerede kontrolleret kørekortets indehavers medicinske egnethed til at køre bil ved netop at undersøge, om denne stadig var påvirket af narkotika (
23
).
105.
Da kontrollen allerede var udført, og de østrigske myndigheder havde vurderet, at ansøgeren ud fra en lægelig synsvinkel var egnet til at køre bil, havde Forbundsrepublikken Tyskland ikke længere ret til at kræve, at kørekortets indehaver gennemgik en medicinsk-psykologisk test, og således heller ikke til at nægte at anerkende dette kørekort.
106.
Endelig adskiller nærværende sager sig også fra omstændighederne i Kremer-sagen (
24
), idet Forbundsrepublikken Tyskland i denne sag ex officio nægtede at anerkende et kørekort udstedt af Kongeriget Belgien, uden på forhånd at have forsikret sig om, at Kongeriget Belgien havde udført den nødvendige kontrol af den medicinske egnethed.
107.
Verwaltungsgericht Sigmaringen har desuden anmodet Domstolen om at oplyse, om den medlemsstat, på hvis område indehaveren af et kørekort har fået inddraget sit første kørekort, kan træffe midlertidige foranstaltninger med henblik på suspension af det andet kørekort, mens udstedelsesmedlemsstaten undersøger, under hvilke omstændigheder kørekortet er erhvervet.
108.
Det er min opfattelse, at den medlemsstat, der har udført kontrollen, mens den afventer udstedelsesmedlemsstatens afgørelse uden videre kan inddrage det omtvistede kørekort ved en foranstaltning, som her antager karakter af nødvendig beskyttelse af tredjemand.
109.
Jeg finder det utænkeligt, at man skal vente på, at der indtræffer en ny ulykke eller begås en ny overtrædelse, før den medlemsstat, der har udført kontrollen, har ret til at gribe ind.
110.
Det modsatte ville være det samme som at sige nej til al forebyggelsespolitik, selv om vi ved, at denne bør have en fremtrædende plads, når det gælder færdselssikkerhed. Det ville også, med rette, chokere offentligheden og så tvivl om fællesskabsbestemmelsernes effektivitet og nytte.
111.
På baggrund heraf mener jeg, at de præjudicielle spørgsmål bør besvares som følger.
112.
Når en person får inddraget sit kørekort i en medlemsstat for at have ført motorkøretøj under indflydelse af alkohol eller narkotika, og udstedelsen af et nyt kørekort, i betragtning af, at føreren er til fare for trafikken, er betinget af, at denne gennemfører en medicinsk-psykologisk test, har denne medlemsstat ret til, i medfør af artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439, at nægte at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, hvis der i udstedelsesstaten ikke er gennemført en test på samme niveau som det, der kræves i den førstnævnte stat.
113.
Endvidere skal artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat, når det pågældende kørekorts indehaver udviser en potentielt farlig adfærd, træffer midlertidige foranstaltninger, såsom suspension af kørekortet, mens udstedelsesmedlemsstaten undersøger betingelserne for erhvervelsen af kørekortet.
V — Forslag til afgørelse
114.
I lyset af ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer de spørgsmål, den har fået forelagt af Verwaltungsgericht Sigmaringen og Verwaltungsgericht Chemnitz, således:
»Artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat nægter at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, når indehaveren af dette kørekort har fået inddraget et kørekort i den første medlemsstat for at have ført motorkøretøj under indflydelse af alkohol eller narkotika, og udstedelsen af et nyt kørekort, i betragtning af, at føreren er til fare for trafikken, er betinget af, at denne gennemfører en medicinsk-psykologisk tekst, og der ikke i udstedelsesmedlemsstaten er foretaget en test på samme niveau som det, der kræves i den førstnævnte stat.
Endvidere skal artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat, når det pågældende kørekorts indehaver udviser en potentielt farlig adfærd, træffer midlertidige foranstaltninger, såsom suspension af kørekortet, mens udstedelsesmedlemsstaten undersøger betingelserne for erhvervelsen af kørekortet.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – Direktiv af 29.7.1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1).
(
3
) – Jf. direktivets artikel 1.
(
4
) – Jf. fjerde betragtning.
(
5
) – I henhold til artikel 9, første afsnit, i direktiv 91/439 forstås ved sædvanlig bopæl det sted, hvor en person sædvanligvis opholder sig, dvs. i mindst 185 dage inden for et kalenderår. Hvis indehaveren af kørekortet er studerende i denne medlemsstat, skal denne forelægge bevis for i mindst seks måneder at have haft bopæl i denne stat.
(
6
) – FeV, § 11, stk. 2 og 3.
(
7
) – Tysk straffelovs § 69 og 69a.
(
8
) – Jf. punkt 14, punkt 14.1, første afsnit, punkt 15 og punkt 15.1 i bilag III.
(
9
) – Jf. artikel 1, stk. 2, i direktiv 91/439.
(
10
) – Dom af 29.2.1996, sag C-193/94, Sml. I, s. 929, præmis 26.
(
11
) – Dom af 29.10.1998, sag C-230/97, Sml. I, s. 6781, præmis 41.
(
12
) – Dom af 10.7.2003, sag C-246/00, Sml. I, s. 7485, præmis 60.
(
13
) – Jf. Awoyemi-dommen, præmis 42, og dommen i sagen Kommissionen mod Nederlandene, præmis 61.
(
14
) – Jf. punkt 35-40 i generaladvokat Légers forslag til afgørelse i Kapper-sagen (dom af 29.4.2004, sag C-476/01, Sml. I, s. 5205).
(
15
) – Præmis 46-48 og den deri nævnte retspraksis.
(
16
) – Jf. Kapper-dommen, præmis 76, og kendelse af 6.4.2006, sag C-227/05, Halbritter, præmis 37.
(
17
) – Jf. bl.a. webstedet www.fahrschulvermittlung.com
(
18
) – Jf. Kommissionens henstilling af 6.4.2004 om kontrol på området trafiksikkerhed (EFT L 111, s. 75).
(
19
) – Jf. Kommissionens hvidbog af 12.9.2001, der har titlen »Den europæiske transportpolitik frem til 2010 — De svære valg« (KOM(2001) 370 endelig). Jeg gør desuden opmærksom på Kommissionens publikation »20000 færre trafikdræbte. En fælles opgave«, der findes på webstedet http://ec.europa.eu/transport/roadsafety_library/rsap/rsap_fr.pdf, inden for rammerne af det europæiske handlingsprogram for trafiksikkerheden — Halvering af antallet af trafikofre i Den Europæiske Union inden 2010: en fælles opgave (KOM(2003) 311 endelig).
(
20
) – Jf. hvidbogen, op.cit., s. 70.
(
21
) – Ibidem, s. 73.
(
22
) – Jf. kendelsens præmis 34.
(
23
) – Jf. kendelsens præmis 31.
(
24
) – Kendelse af 28.9.2006, sag C-340/05.