61994CO0258_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-258/94 P,
Paulo Branco, tjenestemand i Revisionsretten for De Europaeiske Faellesskaber, og senere i Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Bruxelles, ved advokaterne Raoul Wagener og David M. Travessa Mendes, Luxembourg, 6-12, place d' Armes,
appellant,
angaaende appel af kendelse afsagt den 20. juli 1994 af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (sag T-45/93, Branco mod Revisionsretten, Sml. Pers. II, s. 641), hvori der er nedlagt paastand om ophaevelse af kendelsen,
den anden part i appelsagen er:
Revisionsretten for De Europaeiske Faellesskaber ved Jean-Marie Stenier og Jan Inghelram, Revisionsrettens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg i Revisionsretten, 12, rue Alcide de Gasperi, Kirchberg,
har
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, P. Jann (refererende dommer), og dommerne D.A.O. Edward og L. Sevón,
generaladvokat: A.M. La Pergola
justitssekretaer: R. Grass,
efter at have hoert generaladvokaten,
afsagt foelgende
Kendelse
Dommens præmisser
1 Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. september 1994 har Paulo Branco i medfoer af artikel 49 i EF-statutten for Domstolen og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne for Domstolen ivaerksat appel af en af Retten i Foerste Instans afsagt kendelse af 20. juli 1994 (sag T-45/93, Branco mod Revisionsretten, Sml. Pers. II, s. 641), hvorved Retten afviste den af appellanten anlagte sag, hvorunder han havde nedlagt paastand om annullation af den af Revisionsretten fulgte forfremmelsesprocedure for 1992, om, at der blev truffet bestemmelse om en fornyet ivaerksaettelse af forfremmelsesproceduren under iagttagelse af de herfor gaeldende bestemmelser, herunder hvad angaar spoergsmaalet om en inddragelse af appellanten som forfremmelsesvaerdig, og om, at Revisionsretten tilpligtedes at betale sagens omkostninger.
2 Hvad angaar de faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for tvisten mellem appellanten og Revisionsretten, anfoerte Retten:
"1 [Appellanten] havde fra den 11. marts 1992 til og med den 14. august 1992, mens han var tjenestemand i Revisionsretten, tjenestefrihed af personlige aarsager (herefter benaevnt 'tjenestefrihed' ).
2 Under [appellantens] tjenestefrihed blev forfremmelsesproceduren for 1992 ivaerksat. Proceduren blev afviklet paa grundlag af reglerne i afgoerelse nr. 90-38 af 12. oktober 1990 om den procedure, der vil blive fulgt i forbindelse med de forfremmelser, som generalsekretaeren har truffet bestemmelse om (nu erstattet af afgoerelse nr. 93-41 af 14.6.1993). I henhold til afgoerelse nr. 90-38 skulle forfremmelsesproceduren afvikles over foelgende syv etaper:
1. offentliggoerelse af listen over forfremmelsesvaerdige tjenestemaend
2. forberedende moede mellem generalsekretaeren og direktoererne med henblik paa fastlaeggelse af direktoerernes lister
3. fastlaeggelse af direktoerernes lister
4. fremsendelse til ansaettelsesmyndigheden af direktoerernes lister
5. forelaeggelse for det paritetiske forfremmelsesudvalg
6. offentliggoerelse af den af det paritetiske forfremmelsesudvalg fastlagte liste med opfoerelse af de paagaeldende i alfabetisk raekkefoelge
7. ansaettelsesmyndighedens afgoerelser om forfremmelser."
3 Det fremgaar ligeledes af kendelsen, at appellanten ° med angivelsen "under forbehold af genindtraedelse i tjenesten efter tjenestefrihed til og med den 14.8.1992" ° var opfoert paa den foerste liste over forfremmelsesvaerdige tjenestemaend (foerste etape) og paa den endelige liste, eller direktoerernes liste, over forfremmelsesvaerdige tjenestemaend (tredje etape). Disse lister blev offentliggjort henholdsvis den 20. april og 20. maj 1992 og fremsendt til ansaettelsesmyndigheden, som derefter fremsendte dem til det paritetiske udvalg (fjerde etape). Derimod optraadte appellanten ikke laengere paa den liste over mest forfremmelsesvaerdige tjenestemaend, som det paritetiske forfremmelsesudvalg fastlagde (femte etape), og som derefter, den 17. juli 1992, blev offentliggjort af ansaettelsesmyndigheden (sjette etape).
4 Retten anfoerte endvidere:
"6 ... Det paritetiske udvalg havde ikke foretaget nogen sammenlignende bedoemmelse for saa vidt angaar [appellantens] fortjenester, idet han havde tjenestefrihed og ikke var opfoert paa denne liste.
7 Afgoerelserne om forfremmelse blev truffet kort tid herefter og offentliggjort ved meddelelser af 23. og 30. juli 1992, der blev opslaaet henholdsvis mellem den 24. juli og den 24. august 1992 og mellem den 3. august og den 3. september 1992.
8 Ved notits af 3. september 1992 anmodede ansaettelsesmyndigheden formanden for det paritetiske udvalg om en udtalelse vedroerende [appellanten], der var genindtraadt i sin stilling den 15. august 1992. Det paritetiske udvalg tilfoejede [appellanten] paa den liste, der var blevet udfaerdiget som led i den procedure, der blev afsluttet ved afgoerelserne om forfremmelse i slutningen af juli maaned. Denne liste blev opslaaet mellem den 17. december 1992 og den 17. januar 1993.
9 Ansaettelsesmyndigheden forfremmede ikke [appellanten].
10 Den 6. januar 1993 indgav [appellanten] en klage i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt 'vedtaegten' ), hvori han stillede krav om en tilbagekaldelse eller aendring af afgoerelsen vedroerende forfremmelser for 1992, saaledes at han kunne blive omfattet af listen over forfremmede.
...
12 Ved notits af 6. maj 1993 afviste ansaettelsesmyndigheden de to klager, som den i foerste raekke fandt ikke kunne tages i betragtning og i anden raekke skoennede var ubegrundede."
5 Appellanten anlagde herefter sag ved Retten til proevelse af denne afgoerelse om afvisning. Revisionsretten nedlagde for Retten paastand om sagens afvisning.
6 Den 20. juli 1994 afsagde Retten kendelse, hvorved den af appellanten anlagte sag blev afvist, idet den aabenbart ikke kunne antages til realitetsbehandling.
7 Som begrundelse for denne afgoerelse har Retten for det foerste anfoert:
"22 Som det fremgaar af fast retspraksis, er det en forudsaetning for, at en sag, der er indbragt for Retten, kan antages til realitetsbehandling, jf. EF-traktatens artikel 179 og vedtaegtens artikel 91, at den forudgaaende administrative procedure er forloebet forskriftsmaessigt, og at de i henhold hertil gaeldende frister er blevet overholdt (jf. Rettens kendelse af 11.5.1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen, Sml. II, s. 1723).
23 Retten finder, at denne forudsaetning for en realitetsbehandling ikke er opfyldt i denne sag.
24 Det maa indledningsvis fastlaegges, hvilken afgoerelse der er bebyrdende for [appellanten]. Forfremmelsesproceduren som helhed kan herved ikke anses for en bebyrdende afgoerelse. For det foerste er der i modsaetning til, hvad [appellanten] goer gaeldende, ikke tale om nogen enkelt afgoerelse, men om en raekke paa hinanden foelgende afgoerelser, som har dannet grundlag for afgoerelser om forfremmelse, der kan vaere bebyrdende for [appellanten], og for det andet er offentliggoerelsen af den af det paritetiske udvalg aendrede liste ikke en del af den naevnte procedure, idet offentliggoerelsen skete efter, at afgoerelserne om forfremmelse var truffet.
25 Det maa imidlertid fastslaas, at [appellanten] ikke inden for tremaanedersfristen i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, (foerste) afsnit, paaklagede afgoerelserne om forfremmelse for 1992, der alle blev offentliggjort foer den 4. september 1992. [Appellantens] foerste klage er saaledes dateret den 6. januar 1993."
8 Appellanten har i appelsagen til proevelse af den naevnte kendelse fremsat to anbringender, der har snaever sammenhaeng med hinanden.
9 For det foerste er Rettens kendelse ikke blevet tilstraekkeligt begrundet. Retten har undladt at tage stilling til appellantens "tredje anbringende til stoette for en realitetsbehandling", hvorefter den bebyrdende afgoerelse var den individuelle afgoerelse, som ansaettelsesmyndigheden traf om ikke at inddrage appellanten i den sammenlignende undersoegelse af fortjenester og bedoemmelser, jf. herved vedtaegtens artikel 45, stk. 1, og artikel 5, stk. 3, og som foerte til offentliggoerelsen af det paritetiske forfremmelsesudvalgs liste den 17. juli 1992. Da denne afgoerelse ikke blev meddelt appellanten, kunne han foerst, paa grundlag af en modsaetningsslutning, faa kendskab til den den 17. december 1992, da den aendrede liste blev offentliggjort. Appellantens klage, der blev indgivet inden for tre maaneder efter den naevnte offentliggoerelse, maatte derfor tages i betragtning.
10 For det andet har Retten aabenbart anlagt en retlig fejlvurdering ved at gaa ud fra, at foerste led og ikke andet led af artikel 90, stk. 2, foerste afsnit, fandt anvendelse. Da den afgoerelse om udelukkelse, der er spoergsmaal om i forbindelse med det foerste anbringende, er af individuel karakter, begyndte klagefristen at loebe, ikke paa tidspunktet for offentliggoerelsen af afgoerelserne om forfremmelser, men "den dag, [appellanten fik] kendskab" til afgoerelsen om udelukkelse, dvs. den 17. december 1992.
11 I sit skriftlige indlaeg i appelsagen har Revisionsretten nedlagt paastand om, at appellen forkastes.
12 I henhold til artikel 119 i Domstolens procesreglement kan Domstolen naar som helst afvise, henholdsvis forkaste, en appel, saafremt det er aabenbart, at denne skal afvises eller forkastes, uden at indlede den mundtlige forhandling.
Det foerste anbringende
13 Det maa antages at fremgaa, at appellanten i forbindelse med sit foerste anbringende hverken sigter til afgoerelserne om forfremmelse for 1992 eller til ansaettelsesmyndighedens afgoerelse om ikke at opfoere appellanten paa den liste over mest forfremmelsesvaerdige tjenestemaend, der blev offentliggjort den 17. juli 1992, men til en afgoerelse forud for disse afgoerelser, nemlig afgoerelsen om ikke at foretage nogen bedoemmelse for saa vidt angaar appellantens fortjenester, der blev truffet af det paritetiske udvalg, og ikke af ansaettelsesmyndigheden, som led i fastlaeggelsen af den paagaeldende liste.
14 Det fremgaar af fast retspraksis vedroerende forfremmelsesprocedurer, at afgoerelser af denne art blot er forberedende i forhold til afgoerelser om forfremmelse og derfor ikke som saadanne kan anfaegtes under en retssag (jf. i denne retning dom af 14.2.1989, sag 346/87, Bossi mod Kommissionen, Sml. s. 303, praemis 23).
15 Det bemaerkes herved, at Retten i praemis 24 i sin kendelse i foerste raekke udtrykkeligt udtalte:
"Det maa indledningsvis fastlaegges, hvilken afgoerelse der er bebyrdende for [appellanten] ... For det foerste er der i modsaetning til, hvad [appellanten] goer gaeldende, ikke tale om nogen enkelt afgoerelse, men om en raekke paa hinanden foelgende afgoerelser, som har dannet grundlag for afgoerelser om forfremmelse, der kan vaere bebyrdende for [appellanten] ..."
16 I praemis 25 og 26 fastslog Retten herefter, at den foerste klage, af 6. januar 1993, var indgivet for sent, naar henses til "afgoerelserne om forfremmelse for 1992, der alle blev offentliggjort foer den 4. september 1992", hvorfor det var aabenbart, at sagen maatte afvises.
17 Ved saaledes at fastlaegge, hvilke afgoerelser i forbindelse med forfremmelsesproceduren der kunne anfaegtes under en retssag (naermere bestemt afgoerelserne om forfremmelse), og ved herefter at fastslaa, at den foerste klage var indgivet for sent, naar henses til disse afgoerelser, tog Retten udtrykkeligt stilling til appellantens argumentation i forbindelse med "det tredje anbringende til stoette for en realitetsbehandling".
18 Der kan herefter ikke gives appellanten medhold i det foerste anbringende.
Det andet anbringende
19 Der kan heller ikke gives appellanten medhold i det andet anbringende, idet det herved, for saa vidt klagefristen begyndte at loebe den dag, hvor appellanten fik kendskab hertil, forudsaettes, at den afgoerelse, som appellanten sigter til i forbindelse med sit foerste anbringende (dvs. afgoerelsen om at udelukke ham fra den sammenlignende bedoemmelse af fortjenester), er en bebyrdende afgoerelse, hvilket ikke er tilfaeldet.
20 Appellen maa herefter forkastes i medfoer af procesreglementets artikel 119, idet den aabenbart er ugrundet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagen omkostninger. Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i personalesager selv deres egne omkostninger. I henhold til procesreglementets artikel 122 finder artikel 70 dog ikke anvendelse i appelsager indbragt af tjenestemaend eller oevrige ansatte i en institution, naar institutionen er modpart. Appellanten har tabt appelsagen og boer herefter doemmes til at betale dennes omkostninger.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
1) Appellen forkastes.
2) Appellanten betaler sagens omkostninger.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 28. juni 1995.