61992TO0029(02)_DA
Dommens præmisser
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Den 27. august 1992 har det nederlandske selskab Dennendael BV, Rotterdam, ved advokat I.G.S. Cath, Haag, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat L.H. Dupong, 14 A, rue des Bains, fremsat begaering om at intervenere i sag T-29/92 til stoette for sagsoegtes paastande.
2 Begaeringen om intervention er fremsat i henhold til procesreglementets artikel 115 og under henvisning til artikel 37, stk. 2, i protokol vedroerende statutten for EOEF-Domstolen (herefter benaevnt "statutten"), som finder anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten i medfoer af artikel 46, foerste afsnit, i denne statut.
3 Begaeringen om intervention er forkyndt for parterne i henhold til procesreglementets artikel 116, stk. 1, foerste afsnit. Disse har indgivet deres indlaeg.
4 I henhold til procesreglementets artikel 116, stk. 1, tredje afsnit, har formanden for Foerste Afdeling henskudt afgoerelsen til denne afdeling.
Parternes argumentation
5 Til stoette for sin begaering har intervenienten gjort gaeldende, at selskabet har en berettiget interesse i afgoerelsen af tvisten som forudsat i statuttens artikel 37.
6 Intervenientens interesse beror dels paa, at selskabet er blevet adciteret af visse entreprenoerer i en sag for en national domstol, som Prijsregeling Midden Nederland BV (herefter benaevnt "PMN"), et af de kontorer, som er tilsluttet SPO (den foerste sagsoeger i sag T-29/92), har anlagt mod disse entreprenoerer, der er medlemmer af PMN, for at opnaa betaling af de udregningsvederlag samt de administrationsudgifter, organisationsbidrag og inkasseringsomkostninger, som disse skyldte i henhold til det reglement, der er genstanden for den ved sag T-29/92 anfaegtede beslutning. Intervenienten er af den opfattelse, at hvis Retten stadfaester den anfaegtede beslutning, vil det vaere aabenbart ulovligt at afkraeve intervenienten de bidrag, selskabet er blevet adciteret for, og den nationale retsinstans vil saaledes vaere tvunget til at give selskabet medhold.
7 Intervenienten har anfoert, at selskabets interesse i at intervenere i denne sag ogsaa beror paa en mere almindelig interesse i, at de reglementer, som den anfaegtede beslutning er rettet mod, og som er i strid med traktatens artikel 85, kendes ulovlige, saaledes at selskabet som bygherre ikke laengere i strid med faellesskabsretten er begraenset i valget af, hvilke entreprenoerer det oensker at anvende, eller i forhandlingerne med dem, og saaledes at det ikke i fremtiden vil vaere udsat for krav om betaling af de forskellige vederlag i henhold til de paagaeldende reglementer.
8 Intervenienten har derefter forklaret, at naar selskabet ikke har klaget til Kommissionen over den konkurrencebegraensende praksis, som er fastslaaet ved den anfaegtede beslutning, er det paa grund af sammenfald mellem det tidspunkt, da selskabet blev adciteret, og det tidspunkt, da Kommissionen vedtog sin beslutning.
9 I sit indlaeg indgivet til Rettens Justitskontor den 8. september 1992 har Kommissionen anfoert, at der i betragtning af de omstaendigheder, som intervenienten henviser til, naeppe er tvivl om, at selskabet har en berettiget interesse i sagens udfald for Retten. I sagen for den nationale ret kraevede SPO' s kontor ifoelge Kommissionen, at de entreprenoerer, der havde deltaget i licitationen af intervenientens arbejde, betalte de vederlag, som de i henhold til de omtvistede reglementer skyldte de entreprenoerer, der havde afgivet tilbud, men ikke faaet tilslag, ogsaa i de tilfaelde, hvor den uheldige entreprenoer forinden havde givet afkald paa disse beloeb. Da intervenienten har stillet garanti for betalingen af disse vederlag, vil intervenienten blive afkraevet dem ved den nationale ret. Ifoelge Kommissionen forholder det sig saaledes, at eftersom den uafhaengige fordring, som SPO' s bureau mener at have, har umiddelbar hjemmel i de reglementer, der er blevet forbudt ved den anfaegtede beslutning, vil tvistens udfald for den nationale ret afhaenge af den afgoerelse, Retten traeffer i den foreliggende sag. Derfor er det Kommissionens opfattelse, at intervenienten ikke har samme position som en hvilken som helst anden bygherre.
10 I deres indlaeg har sagsoegerne i hovedsagen den 11. september 1992 rejst indsigelse mod begaeringen om intervention.
11 Sagsoegerne i hovedsagen har dels gjort gaeldende, at de ikke kan bedoemme betydningen af den nationale retssag, som intervenienten henviser til, eftersom ingen af dem er parter i den. De har anfoert, at begaeringen om intervention heller ikke naevner hjemmelen for den adcitation, som er foretaget i naevnte sag.
12 De har tilfoejet, at intervenientens forestilling om, at selskabet som bygherre senere skulle vaere forpligtet til at betale vederlag, ikke er korrekt. Hvis Dennendael skulle have en forpligtelse af den ene eller den anden art, kan dette udelukkende bero paa, at selskabet tilsyneladende af egen drift har givet entreprenoererne en garanti for krav om vederlag.
13 Sagsoegerne i hovedsagen har endvidere anfoert, at sagen for den nationale ret vil blive slettet af retslisten af grunde, som ikke har nogen forbindelse med Dennendael' s begaering om intervention. De har derfor anfoert, at intervenienten ikke kan henvise til den nationale retssag som bevis for en interesse i afgoerelsen af tvisten for Retten.
14 De mener desuden heller ikke, at intervenienten kan paaberaabe sig Domstolens praksis vedroerende formaliteten i sager, som "tredjemaend med interesse i sagen" har anlagt til proevelse af beslutninger, der ikke er henvendt til dem.
15 Sagsoegerne i hovedsagen har konkluderet, at begaeringen om intervention boer afvises paa grund af manglende direkte og konkret interesse i sagens udfald (jf. Domstolens kendelse af 25.11.1964, sag 111/63, Lemmerz-Werke mod Haute Autorité, org. ref.: Rec. 1965, s. 883). En saadan intervention kan kun komplicere sagens forloeb unoedigt.
Rettens bemaerkninger
16 Retten skal foerst bemaerke, at i henhold til artikel 37, stk. 2, i statutten tilkommer retten til intervention enhver, "der godtgoer at have en berettiget interesse i afgoerelsen af en for Domstolen indbragt retstvist".
17 Retten fastslaar, at naervaerende begaering om intervention rejser to spoergsmaal: Det foerste er spoergsmaalet, om det at vaere part i en tvist for en national ret, hvis udfald afhaenger af udfaldet af den tvist, som intervenienten begaerer at intervenere i, kan anses for en tilstraekkelig interesse i sagen. Det andet spoergsmaal, som kun kan stilles under forudsaetning af, at det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, er, om det forhold, at sagen for den nationale ret slettes paa begaering ° og som foelge af denne begaering ° af én af parterne i den foreliggende sag, som har modsat sig intervention, medfoerer, at intervenienten ikke laengere kan siges at have en interesse i afgoerelsen af denne tvist, selv om selskabet stadig er garant for betalingen af visse vederlag, hvis lovlighed afhaenger af afgoerelsen af denne tvist.
18 Det fremgaar af sagens akter, at intervenienten er bygherre paa et ejendomsprojekt ved navn "Scheepjeshof", som selskabet har udliciteret for et beloeb paa ca. 17,5 mio. HFL. Foer intervenienten udliciterede projektet, havde selskabet indledt forhandlinger med en foerste entreprenoer (Nijhuis BV). Under disse forhandlinger gav denne entreprenoer den 16. august 1988, ifoelge intervenienten, afkald paa at kraeve nogen som helst form for vederlag af intervenienten i tilfaelde af, at han ikke fik overdraget projektet og afgav herved en erklaering om frafald i henhold til artikel 6 i de etiske regler (jf. bilag 6 og 7 til begaeringen om intervention). Den 3. oktober 1988 meddelte det intervenerende selskab denne entreprenoer, at det afbroed forhandlingerne med ham. Den foelgende dag meddelte entreprenoeren selskabet, at han beklagede dette udfald. Intervenienten forhandlede derefter den paagaeldende kontrakt med to entreprenoerer (Delftse Aannemings Maatschappij BV og Pepping Bouw BV), som havde sluttet sig sammen om at byde paa projektet under navnet Bouwcombinatie Scheepjeshof Veenendaal: Under forhandlingerne gav entreprenoererne den 5. december 1988 afkald paa enhver form for vederlag. Projektet blev udliciteret til disse entreprenoerer. Ved skrivelse af 31. august 1989, kraevede PMN, der er kompetent kontor for SPO, sagsoegeren i hovedsagen i denne tvist, med hjemmel i de reglementer, der blev forbudt ved den anfaegtede beslutning, af entreprenoererne de vederlag, som disse den 5. december 1988 havde givet afkald paa at kraeve af intervenienten. Den 16. oktober 1991 indstaevnede PMN disse entreprenoerer for den kompetente nederlandske domstol for at opnaa betaling af disse vederlag. Den 4. juli 1991 adciterede de tre indstaevnte entreprenoerer intervenienten som garant for betalingen af disse vederlag og anmodede retten om at forene de to sager. I sit indlaeg af 14. januar 1992 rejste intervenienten indsigelse mod adcitationen, isaer under henvisning til, at de bestemmelser, som var grundlaget for, at selskabet blev afkraevet godtgoerelserne, var uforenelige med EOEF-traktatens artikel 85.
19 Den 27. august 1992 fremsatte intervenienten sin begaering til Retten. Den 9. september 1992 underrettede kontoret PMN de for den nederlandske ret indstaevnte entreprenoerers advokater om, at "dets klient af private grunde oenskede sagen slettet".
20 Hvad angaar det foerste spoergsmaal foelger heraf, at da intervenienten fremsatte sin begaering, skyldtes hans interesse i udfaldet af sagen, at afgoerelsen af den sag, som han er part i for den nationale retsinstans, afhang af lovligheden af den kommissionsbeslutning, som omhandles i hovedsagen.
21 Hvad angaar det andet spoergsmaal, om intervenienten, efter at sagen for den nationale ret blev slettet den 9. september 1992, stadig har en interesse i afgoerelsen af tvisten, bemaerkes, at sagen blev slettet paa begaering fra et af de kontorer, der er tilknyttet sagsoegerne i hovedsagen, efter at begaeringen om intervention var fremsat, og kun én dag foer udloebet af den frist for at indgive begaering om intervention, som gaelder for intervenienter i Kongeriget Nederlandene eller i Forbundsrepublikken Tyskland (dvs. den 10.9.1992), og efter udloebet af fristen for intervenienter i Kongeriget Belgien eller Storhertugdoemmet Luxembourg (dvs. den 6.9.1992).
22 Sagsoegerne i hovedsagen haevder derfor med urette, at intervenientens interesse som foelge af denne slettelse ikke er forskellig fra den interesse, hundreder af andre forbrugere, som rammes af den praksis, der underkendes i den anfaegtede beslutning, har. Intervenienten adskiller sig nemlig fra andre forbrugere ved, at selskabet foer vedtagelsen af den anfaegtede beslutning havde taget initiativ til at beskytte sine rettigheder og opnaaet, at de entreprenoerer, som det havde henvendt sig til, frafaldt kravet paa de omtvistede vederlag. Dermed har intervenienten i modsaetning til andre forbrugere afslaaet at overvaeltet disse vederlag paa sig gennem de tilbudte priser. Desuden er intervenientens interesse i afgoerelsen af sagen forskellig fra de andre forbrugeres paa grund af den garanti, selskabet har givet de entreprenoerer, til hvilke dets projekt blev udliciteret. Denne garanti indebaerer nemlig en trussel for intervenienten om endnu en gang at blive sagsoegt ved den nationale ret i en sag med samme genstand som den slettede.
23 Derfor har intervenienten stadig en aktuel interesse i at kunne henvise til, at selskabets garanti uden videre er en nullitet, eftersom dens grundlag er i strid med EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
24 Det foelger heraf, at intervenienten har en interesse i afgoerelsen af tvisten i hovedsagen, og derfor maa have adgang til at intervenere i sag T-29/92 til stoette for sagsoegtes paastande.
Afgørelse
Af disse grunde
bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Selskabet Dennendael BV tillades at intervenere i sag T-29/92 til stoette for sagsoegtes paastande.
2) Intervenienten indroemmes en frist til skriftligt at indgive anbringender til stoette for sine paastande.
3) Justitssekretaeren fremsender kopi af alle sagens akter til intervenienten.
4) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.
Saaledes bestemt i Luxembourg den 12. januar 1993.