61994TJ0295_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag T-295/94,
Buchmann GmbH, Rinnthal (Tyskland), ved advokat Helmut Braun, Bergmannstrasse 21, Dresden (Tyskland),
sagsoeger,
mod
Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Bernd Langeheine og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, bistaaet af advokat Dirk Schroeder, Koeln, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,
sagsoegt,
angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),
har
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS
(Tredje Udvidede Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,
justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,
paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Den foreliggende sag vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.
2 Det produkt, som beslutningen vedroerer, er karton. I beslutningen omtales tre kartonkvaliteter, henholdsvis »GC«, »GD« og »SBS«.
3 Kartonkvaliteten GD (herefter »GD-kvaliteter«) er en bleget aeskekarton (genbrugspapir), der normalt anvendes til emballering af nonfoodprodukter.
4 Kartonkvaliteten GC (herefter »GC-kvaliteter«) er en karton med hvidt daeklag, der normalt anvendes til emballering af foedevarer. GC-kvaliteter er af en bedre kvalitet end GD-kvaliteter. I den periode, beslutningen vedroerer, var prisforskellen mellem disse to produkter saedvanligvis ca. 30%. De bedste GC-kvaliteter anvendes endvidere i et vist omfang til grafiske formaal.
5 SBS er forkortelsen for et helt igennem hvidt kartonprodukt (herefter »SBS-kvaliteter«). Prisen for dette produkt ligger ca. 20% over prisen for GC-kvaliteter. Det anvendes til emballering af foedevarer, kosmetik, laegemidler og cigaretter, men dets hovedanvendelse er grafiske formaal.
6 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.
7 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.
8 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.
9 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.
10 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
11 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.
12 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:
»Artikel 1
Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse
- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990
- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991
- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990
- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991
i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF
- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen
- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta
- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF
- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden
- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger
- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.
...
Artikel 3
Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:
... i)
Buchmann GmbH, en boede paa 2 200 000 ECU
...«
13 Det fremgaar af beslutningen, at overtraedelsen fandt sted gennem organet »Product Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en raekke grupper eller udvalg.
14 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working Group« (herefter »PWG«), der bestod af repraesentanter for den oeverste ledelse for de stoerste kartonproducenter i Faellesskabet (ca. otte).
15 PWG's formaal var navnlig droeftelse og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som producenterne skulle gennemfoere.
16 PWG refererede til »Direktoerkonferencen« (herefter »Direktoerkonferencen« eller »PC«), i hvis moeder naesten samtlige administrerende direktoerer for virksomhederne deltog (mere eller mindre regelmaessigt). I den relevante periode holdt Direktoerkonferencen moede to gange om aaret.
17 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, samt at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et ensartet prissystem i Europa.
18 Det OEkonomiske Udvalg (herefter »DOEU«) droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgaenger, Marketing Committee. DOEU, der bestod af flertallet af de beroerte virksomheders marketingdirektoerer, holdt moeder flere gange om aaret.
19 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjaelp af udveksling af oplysninger gennem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zuerich (Schweiz). Det fremgaar af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regelmaessige rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev udsendt til medlemmerne.
20 Sagsoegeren Buchmann GmbH (herefter »Buchmann«) deltog ifoelge beslutningen i bestemte moeder i JMC og i et moede i DOEU. Selskabet blev gjort ansvarligt for en deltagelse i overtraedelsen fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990.
Retsforhandlinger
21 Sagsoegeren anlagde naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 28. september 1994.
22 Ved saerskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 14. oktober 1994 indgav sagsoegeren endvidere en begaering om udsaettelse af beslutningens gennemfoerelse. Ved kendelse af 21. december 1994 (sag T-295/94 R, Buchmann mod Kommissionen, Sml. II, s. 1265) bestemte Rettens praesident, at begaeringen ikke kunne tages til foelge.
23 16 af de oevrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtraedelsen, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (sag T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94).
24 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).
25 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den boede, der er paalagt Finnboard, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (forenede sager T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94).
26 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).
27 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt moede, bl.a. for at hoere deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med henblik paa den mundtlige forhandling. Under moedet, der fandt sted den 29. april 1997, tiltraadte parterne, at sagerne forenedes.
28 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og at tage en begaering om fortrolighed, som sagsoegeren i sag T-334/94 har fremsat, til foelge.
29 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begaering om fortrolighed fra sagsoegeren i sag T-337/94 til foelge for saa vidt angaar et dokument, der er blevet fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.
30 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet parterne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.
31 Parterne i de i praemis 27 anfoerte sager afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoeder, der blev afholdt i tidsrummet fra den 25. juni til den 8. juli 1997.
Parternes paastande
32 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Beslutningen annulleres.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
33 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.
Paastanden om annullation af beslutningen
Anbringendet om en procedurefejl
Parternes argumenter
34 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det fremgaar af protokollatet af hoeringen for Kommissionen, at en repraesentant for Kommissionen under hoeringen tilkendegav, at sagsoegeren var blandt de kartonproducenter, der mere eller mindre havde anerkendt alle de faktiske forhold, der var lagt til grund i meddelelsen af klagepunkter. Sagsoegeren deltog ikke i hoeringen, og den paagaeldende udtalelse er forkert.
35 Alle de beviser, der blev fremlagt under hoeringen og senere, blev saaledes fremskaffet paa ulovlig vis, da de oevrige virksomheder fremsatte deres bemaerkninger paa grundlag af sagsoegerens paastaaede anerkendelse af de naevnte forhold.
36 Kommissionen har gjort gaeldende, at den bemaerkning, Kommissionens repraesentant fremsatte under hoeringen, er korrekt, idet sagsoegeren faktisk i det vaesentlige har anerkendt de faktiske forhold, Kommissionen har lagt til grund. Under alle omstaendigheder fremsatte Kommissionens repraesentant udtrykkeligt sine bemaerkninger med forbehold for berigtigelser.
37 Kommissionen har endelig anfoert, at der ikke er noget grundlag for at antage, at Kommissionen ikke vurderede sagsoegerens deltagelse i kartellet korrekt.
Rettens bemaerkninger
38 Anbringendet kan ikke tiltraedes. Selv hvis det antages, at den anfaegtede udtalelse fra Kommissionens repraesentant under hoeringen for Kommissionen var forkert, goer sagsoegeren alene gaeldende, at Kommissionen fremskaffede de i beslutningen paaberaabte beviser som foelge af den naevnte udtalelse, uden at sagsoegeren er fremkommet med nogen form for holdepunkter herfor.
39 Under alle omstaendigheder fremsatte Kommissionens repraesentant udtrykkeligt sine bemaerkninger med forbehold for berigtigelser (protokollatet af hoeringen, s. 12), hvorfor de virksomheder, der deltog i hoeringen, maatte vaere klar over, at de ikke kunne forlade sig paa den paagaeldende oplysning.
Anbringendet om en fejlvurdering af de faktiske forhold, der blev lagt sagsoegeren til last
Parternes argumenter
40 Ifoelge sagsoegeren viser beslutningen, at Kommissionen paa flere punkter baserede sig paa forkerte eller unoejagtige faktiske konstateringer. Kommissionen begik en fejl ved at basere sig paa generelle konstateringer. Det skulle vaere fremgaaet af beslutningens begrundelse, hvorledes Kommissionen vurderede de enkelte elementer i overtraedelsen i forhold til sagsoegeren og i forhold til de oevrige virksomheder. Beslutningen maa derfor betragtes som retsstridig.
41 Kommissionen har henvist til, at overtraedelsen beroerer et stort antal virksomheder og omfatter en periode paa naesten fem aar. Under saadanne omstaendigheder maatte beslutningen noedvendigvis indeholde mere generelle bemaerkninger om kartellet. Beslutningen og bilagene hertil indeholder dog en beskrivelse af de faktiske forhold, der blev lagt sagsoegeren til last (jf. beslutningens betragtning 44 ff., 49 ff., 74 ff. og 167 ff.).
42 Desuden praeciseres det i beslutningens betragtning 116 ff., at det ikke er noedvendigt at paavise hver enkelt virksomheds medvirken ved alle kartellets handlinger. Hver enkelt handling var en del af en samlet plan med et faelles formaal, og de virksomheder, der havde tilsluttet sig den samlede plan, deltog saaledes ogsaa noedvendigvis i kartellet som helhed. De forskellige elementer i overtraedelsen var indbyrdes uloeseligt forbundne dele af én samlet plan.
Rettens bemaerkninger
43 Sagsoegerens argumentation maa forstaas som et anbringende om, at beslutningen er utilstraekkeligt begrundet for saa vidt angaar selskabets deltagelse i overtraedelsen.
44 Det fremgaar af fast retspraksis (Domstolens dom af 4.7.1963, sag 24/62, Tyskland mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 407, org. ref.: Rec. s. 129, paa s. 143, af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 22, og Rettens dom af 24.1.1992, sag T-44/90, La Cinq mod Kommissionen, Sml. II, s. 1, praemis 42), at begrundelsen for en beslutning, der indeholder et klagepunkt, skal goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres legalitetskontrol og for den beroerte at goere sig bekendt med begrundelsen for den trufne foranstaltning med henblik paa at kunne varetage sine interesser og afgoere, om beslutningen er lovlig.
45 Det foelger heraf, at paaberaabelse af manglende eller utilstraekkelig begrundelse er et anbringende vedroerende vaesentlige formelle mangler, der adskiller sig fra anbringendet om, at den omtvistede beslutning er truffet af de forkerte grunde, idet proevelsen af det sidstnaevnte forhold henhoerer under behandlingen af beslutningens materielle rigtighed.
46 I det foreliggende tilfaelde naevner beslutningen direkte sagsoegeren i forbindelse med beskrivelsen af de samordnede prisforhoejelser (betragtning 76, 78 og 79). Desuden vedroerer de betragtninger i beslutningen, hvori de konkurrencebegraensende droeftelser i JMC beskrives (f.eks. betragtning 44, 45, 46, 58, 71, 73, 84, 85 og 87), noedvendigvis sagsoegeren, som ikke har bestridt sin deltagelse i dette organs moeder. Endelig redegoeres der i beslutningen klart for Kommissionens grunde til at anse sagsoegeren for at have deltaget i et samlet kartel (betragtning 116-119).
47 Under disse omstaendigheder findes beslutningens begrundelse at have givet sagsoegeren en tilstraekkelig angivelse af de vaesentligste faktiske og retlige betragtninger, der fik Kommissionen til at goere selskabet ansvarligt for en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.
48 Anbringendet om, at beslutningen er utilstraekkeligt begrundet, kan herefter ikke tiltraedes.
Anbringendet om en fejlvurdering af varigheden af sagsoegerens deltagelse i kartellet
49 Sagsoegeren har i sine skriftlige indlaeg gjort gaeldende, at Kommissionen med urette lagde til grund, at selskabet havde deltaget i kartellet fra midten af 1986 (beslutningens anden betragtning), idet det foerst deltog i kartellet fra 1988.
50 Sagsoegeren har imidlertid ikke fastholdt dette anbringende under retsmoedet.
Anbringendet om en fejlvurdering af sagsoegerens deltagelse i PG Paperboard's forskellige organer og udvalg
Parternes argumenter
51 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen fejlvurderede selskabets deltagelse i PG Paperboard's forskellige organer. Selskabet deltog kun sporadisk i JMC's moeder fra 1988. Det deltog saaledes ikke i »en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder« (jf. beslutningens anden betragtning, foerste led). Det deltog navnlig ikke i JMC's moede den 16. oktober 1989, som der henvises til i bilag 109 til meddelelsen af klagepunkter (beslutningens betragtning 82).
52 Sagsoegeren deltog hverken i PWG's moeder eller i PC's moeder. Med hensyn til bemaerkningen i Kommissionens skriftlige indlaeg for Retten om, at beslutningens betragtning 42 indeholder en redaktionel fejl, for saa vidt som det anfoeres, at samtlige producenter deltog i PC's moeder, har sagsoegeren understreget, at deltagelse i moederne i PWG og PC blev betragtet som et vaesentligt element i overtraedelsen.
53 Sagsoegeren har endelig anfoert, at selskabet kun deltog i et enkelt moede i DOEU, hvis formaal var en besigtigelse af de nye faciliteter paa Cascades' kartonfabrik.
54 Kommissionen bestrider ikke sagsoegerens paastande vedroerende selskabets deltagelse i moederne i PG Paperboard's forskellige organer og udvalg. Det fremgaar af beslutningen, at sagsoegeren ikke blev anset for at have deltaget i moederne i PG Paperboard's organer i stoerre omfang end anerkendt af selskabet.
55 Kommissionen har erkendt, at det i beslutningens betragtning 42 fejlagtigt anfoeres, at samtlige beslutningens adressater deltog i moederne i PC. Der er imidlertid blot tale om en redaktionel fejl, hvilket dokumenteres af betragtning 119 og tabel 7 i bilagene til beslutningen. I oevrigt var deltagelse i PC's moeder ikke et vaesentligt element i kartellet.
56 Kommissionen har endvidere anfoert, at det er uden betydning, at sagsoegeren muligvis ikke deltog i JMC's moede den 16. oktober 1989.
57 Kommissionen har endelig understreget, at den med rette lagde til grund, at sagsoegeren kun deltog i et enkelt moede i DOEU.
Rettens bemaerkninger
58 Det er ubestridt, at Kommissionen ikke ansaa sagsoegeren for at have deltaget i moederne i PWG.
59 Ifoelge tabel 7 i bilagene til beslutningen deltog sagsoegeren i JMC. Endvidere naevnes det i beslutningen, at sagsoegeren havde deltaget i et enkelt moede i DOEU siden 1986.
60 Det fremgaar af tabel 4 i bilagene til beslutningen, hvor ofte sagsoegeren deltog i JMC's moeder. Ifoelge tabellen deltog selskabet i perioden fra midten af 1986 til slutningen af 1990 i fem moeder i dette organ, som alle laa inden for perioden fra februar 1990 til november samme aar. Det praeciseres desuden i en fodnote, at »Buchmann vedgaar at have deltaget fra 1988, men der foreligger ingen detaljer foer 1990«. Tabel 4 viser ogsaa, at Kommissionen ikke ansaa sagsoegeren for at have deltaget i JMC's moede den 16. oktober 1989.
61 Hvad endelig angaar deltagelsen i PC's moeder fremgaar det af hele beslutningen laest i sammenhaeng, at bemaerkningen i betragtning 42, foerste afsnit, om at »samtlige de virksomheder, denne beslutning er rettet til, var repraesenteret i Direktoerkonferencen«, som anerkendt af Kommissionen, er en redaktionel fejl. Det skal i denne forbindelse blot konstateres, at sagsoegeren i tabel 3 og 7 i bilagene til beslutningen ikke er naevnt blandt de virksomheder, der deltog i PC's moeder.
62 Eftersom sagsoegerens deltagelse i moeder i JMC, datoerne for de moeder i dette organ, som Kommissionen ansaa sagsoegeren for at have deltaget i, og deltagelsen i et moede i DOEU er ubestridt, findes Kommissionen at have fremstillet virksomhedens deltagelse i PG Paperboard's organer korrekt.
63 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.
Anbringendet om en fejlvurdering af sagsoegerens deltagelse i kartellets handlinger
Parternes argumenter
64 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen med urette ansaa selskabet for at have deltaget i foranstaltningerne med henblik paa maengdekontrol og fastfrysning af markedsandelene paa de aktuelle niveauer. I den omhandlede periode arbejdede sagsoegeren hele tiden med fuld kapacitetsudnyttelse, og selskabet standsede paa intet tidspunkt sine maskiner, ligesom det ikke solgte produkter uden for Faellesskabet. Det var tvaertimod i stand til at fordoble sin omsaetning paa det franske marked ved hjaelp af en aggressiv prispolitik. Desuden deltog det paa intet tidspunkt i PWG, som ifoelge beslutningens betragtning 56 er det af PG Paperboard's organer, hvor markedsandelene blev droeftet.
65 For saa vidt angaar sagsoegerens paastaaede deltagelse i prisinitiativerne understreger selskabet under henvisning til beslutningens betragtning 38 og dets egen skrivelse til Kommissionen af 2. november 1991, at det aldrig havde bedt om at faa de oplysninger om prisforhoejelserne, som det modtog fra Feldmuehle. Desuden paavirkede de oplysninger, som Feldmuehle fremsendte paa eget initiativ, paa ingen maade sagsoegerens adfaerd, og Feldmuehle's prisforhoejelser blev ofte mindre eller gennemfoert paa et senere tidspunkt i forhold til de fremsendte oplysninger. Sagsoegeren bestrider i denne forbindelse, at selskabet, som haevdet af Kommissionen, havde fuldt kendskab til sine konkurrenters adfaerd.
66 Sagsoegeren var heller ikke underlagt nogen form for prisdisciplin. Dette bekraeftes af, at selskabet var i stand til at foroege sine markedsandele i Tyskland og i udlandet. Bemaerkningen i beslutningens betragtning 136, sidste afsnit, om, at »de, der ikke fulgte trop, [under JMC's moeder] blev opfordret af markedsfoererne til at stoette prisstigningerne«, er saaledes ikke korrekt for sagsoegerens vedkommende.
67 Sagsoegeren har naermere anfoert, at selskabet ikke hoerer til de virksomheder, der ifoelge beslutningens betragtning 77 deltog i den prisforhoejelse, der blev gennemfoert i Frankrig mellem februar og april 1988. Selskabet er heller ikke beroert af den rapport vedroerende priserne, der er beskrevet i et notat, som blev fundet hos FS-Karton (bilag 115 til meddelelsen af klagepunkter), idet selskabet ikke er naevnt heri i forbindelse med redegoerelsen for de priser, der blev anvendt i forhold til de stoerste kunder i Tyskland.
68 Sagsoegeren har endelig anfoert, at selskabet aldrig har deltaget i udvekslinger af oplysninger vedroerende ordretilgang og ordrebeholdninger, at det ikke har givet saadanne oplysninger til Fides eller andre, og at det ikke har modtaget saadanne statistikker. Det anfoeres imidlertid i beslutningens betragtning 82, at udvekslingen af oplysninger om ordrebeholdninger var en vigtig faktor for kartellet. Desuden lagde Kommissionen fejlagtigt til grund, at sagsoegeren faktisk deltog i den omhandlede udveksling af oplysninger (jf. betragtning 2, 116 og 134) og navnlig i kontrollen med ordrebeholdningerne.
69 Kommissionen har gjort gaeldende, at beslutningen og bilagene hertil indeholder en beskrivelse af de faktiske forhold, der blev lagt sagsoegeren til last, for saa vidt angaar foranstaltningerne med henblik paa kontrol af udbuddet og fastsaettelse af markedsandelene (jf. beslutningens betragtning 44 ff., 49 ff., 74 ff. og 167 ff).
70 Kommissionen har endvidere henvist til beslutningens betragtning 116 ff., hvori det praeciseres, at det ikke er noedvendigt at paavise hver enkelt virksomheds medvirken ved alle kartellets handlinger. Hver enkelt handling var en del af en samlet plan med et faelles formaal, og de virksomheder, der havde tilsluttet sig den samlede plan, deltog saaledes ogsaa noedvendigvis i kartellet som helhed.
71 JMC havde en yderst vigtig funktion inden for kartellet, idet dette organ bl.a. skulle afgoere, om og i givet fald hvorledes der kunne gennemtvinges prisforhoejelser. De praktiske aspekter ved gennemfoerelsen af de foreslaaede prisforhoejelser blev ogsaa droeftet og fastlagt i JMC. Det var ogsaa dette organ, der var ansvarligt for den faktiske gennemfoerelse af prisinitiativerne. Under disse omstaendigheder retfaerdiggoer sagsoegerens regelmaessige deltagelse i dette organs moeder klagepunkterne mod selskabet. Paa baggrund af karakteren af droeftelserne i JMC, drejede dette organs moeder sig noedvendigvis om maengdekontrol og opdeling af markederne. I mangel af holdepunkter for det modsatte maa det derfor konkluderes, at sagsoegeren havde tiltraadt de aftaler, der blev indgaaet under disse moeder (Rettens dom af 24.10.1991, sag T-1/89, Rhône-Poulenc mod Kommissionen, Sml. II, s. 867, praemis 56 og 66 ff.).
72 Det er herved ifoelge Kommissionen uden betydning, at sagsoegeren muligvis ikke deltog i alle de omhandlede foranstaltninger, da disse, selv om de hovedsagelig vedroerte de store producenter, ikke kan adskilles fra prisforhoejelsesforanstaltningerne (jf. Rettens dom af 24.10.1991, sag T-2/89, Petrofina mod Kommissionen, Sml. II, s. 1087, praemis 287, og af 17.12.1991, sag T-7/89, Hercules Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711, praemis 272). Grunden til, at kartellet blev udvidet til at omfatte maengdekontrol, og at der udtrykkeligt blev opstillet et princip om »pris frem for maengde«, var nemlig netop, at alle producenterne var klar over, at prisforhoejelserne ikke kunne gennemtvinges, hvis udbuddet var for stort.
73 Sagsoegerens paastande om, at selskabet ikke standsede maskinerne og udnyttede sin kapacitet, er ogsaa uden betydning, idet det i beslutningens betragtning 70 ff. udtrykkeligt naevnes, at branchen i 1988 og 1989 arbejdede med fuld kapacitetsudnyttelse, og at producenterne blev opfordret til at foretage produktionsstandsninger i loebet af 1990. Da det er ubestridt, at de indgaaede aftaler vedroerte maengdekontrol, er det endvidere uden betydning for spoergsmaalet om sagsoegerens deltagelse i aftalerne, i hvilket omfang selskabet bidrog til, at aftalerne blev overholdt (dommen i sagen Rhône-Poulenc mod Kommissionen, a.st., praemis 125, og Rettens dom af 10.3.1992, sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021, praemis 291, 293 og 305).
74 Kommissionen har understreget, at sagsoegeren ikke bestrider sin deltagelse i prisinitiativerne, som naermere er opregnet i bilagene til beslutningen. Kommissionen har navnlig aldrig haevdet, at sagsoegeren deltog i den prisforhoejelse, der blev gennemfoert i Frankrig mellem februar og april 1988. Sagsoegeren deltog imidlertid i samtlige prisforhoejelser i Tyskland i den relevante periode.
75 Sagsoegerens paastand om, at de oplysninger, selskabet modtog fra Feldmuehle, ikke havde nogen indflydelse paa dets adfaerd, aendrer ikke noget ved, at selskabet som foelge af sin deltagelse i JMC's moeder hele tiden var bekendt med sine konkurrenters fremtidige adfaerd.
76 Hvad endelig angaar udvekslingen af oplysninger har Kommissionen anerkendt, at sagsoegeren ikke informerede Fides om selskabets ordretilgang og ordrebeholdninger. Som understreget i beslutningens betragtning 69, var det imidlertid almindeligt, at producenterne gav oplysninger om deres ordrebeholdninger paa moederne i JMC. Dette bekraeftes af et notat, som blev fundet hos FS-Karton (bilag 115 til meddelelsen af klagepunkter, jf. beslutningens betragtning 92), som indeholder oplysninger om procentvise markedsandele og bestemte virksomheders ordrebeholdninger samt om priser og planlagte prisforhoejelser.
77 Kommissionen har understreget, at sagsoegeren alene bestrider, at selskabet modtog statistikker fra Fides, men ikke at det modtog saadanne oplysninger fra anden side [skrivelse af 5.8.1991 til Kommissionen, punkt 6, litra c)].
Rettens bemaerkninger
78 Ifoelge beslutningens artikel 1 har de i bestemmelsen naevnte virksomheder overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved - i sagsoegerens tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990 - at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF bl.a. »naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta«, »planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF«, »naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden« og »traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger«.
79 Det foelger heraf, at alle de i beslutningens artikel 1 naevnte virksomheder har overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en enkelt overtraedelse, der bestaar af et ulovligt samarbejde vedroerende tre forskellige emner, men med et faelles maal. Disse former for ulovligt samarbejde maa betragtes som de elementer, der udgoer kartellet i sin helhed.
80 Det er ubestridt, at sagsoegeren ikke deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, foer marts 1988. Endvidere bestrider sagsoegeren ikke, at selskabet deltog i fem moeder i JMC i perioden fra februar 1990 til slutningen af samme aar, eller at det deltog i et moede i DOEU i februar 1990.
81 Hvad angaar sagsoegerens faktiske adfaerd paa markedet i perioden fra marts 1988 til slutningen af 1990 fremgaar det af beslutningen, at Kommissionen mener at have beviser for, at virksomheden deltog i samordnede prisforhoejelser i Tyskland i marts/april 1988, oktober 1988, april 1989, oktober 1989 og april 1990.
82 Det skal paa denne baggrund undersoeges, om Kommissionen har godtgjort, at sagsoegeren deltog i de tre elementer i overtraedelsen i den relevante periode, nemlig et ulovligt samarbejde om priser, et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger og et ulovligt samarbejde om markedsandele, inden der tages stilling til sagsoegerens argumenter vedroerende Fides' system for udveksling af oplysninger.
- Sagsoegerens deltagelse i et ulovligt samarbejde om priser
83 Ifoelge Kommissionen var JMC's hovedopgave fra foerste faerd:
»- at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, og meddele sine konklusioner til PWG
- at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et aekvivalent (dvs. ensartet) prissystem i Europa ...« (beslutningens betragtning 44, sidste afsnit).
84 I beslutningens betragtning 45, foerste og andet afsnit, anfoerer Kommissionen saaledes naermere:
»Udvalget diskuterede, marked for marked, hvordan de enkelte producenter skulle gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser. De praktiske detaljer i forbindelse med gennemfoerelsen af de paataenkte prisforhoejelser blev droeftet ved 'rundbordssamtaler', hvorunder deltagerne havde mulighed for at fremkomme med deres kommentarer til den foreslaaede forhoejelse.
Problemer med at gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser eller lejlighedsvise tilfaelde af manglende samarbejdsvilje blev meddelt til PWG, som derefter (som Stora udtrykte det) 'forsoegte at opnaa samarbejde, i det omfang det blev anset for noedvendigt'. JMC udarbejdede saerskilte rapporter for GC- og GD-kvaliteter. Saafremt PWG aendrede en beslutning om prisfastsaettelse paa grundlag af de rapporter, man havde modtaget fra JMC, blev de skridt, der var noedvendige for at gennemfoere beslutningen, droeftet ved naeste JMC-moede.«
85 Det bemaerkes, at Kommissionen med rette har henvist til redegoerelserne fra Stora som stoette for disse oplysninger om genstanden for JMC's moeder (bilag 35 og 39 til meddelelsen af klagepunkter).
86 Selv om Kommissionen ikke er i besiddelse af officielle referater af moeder i JMC, har den fra Mayr-Melnhof og Rena faaet adgang til nogle interne notater vedroerende moederne den 6. september 1989, den 16. oktober 1989 og den 6. september 1990 (bilag 117, 109 og 118 til meddelelsen af klagepunkter). Disse notater, der er omtalt i beslutningens betragtning 80, 82 og 87, gengiver detaljerede droeftelser under disse moeder om samordnede prisinitiativer. Disse beviser bekraefter klart Stora's beskrivelse af JMC's opgaver.
87 I denne forbindelse er det som eksempel tilstraekkeligt at henvise til notatet fra Rena vedroerende JMC's moede den 6. september 1990 (bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter), hvoraf bl.a. foelgende fremgaar:
»Der bliver annonceret en prisforhoejelse i naeste uge, i september.
Frankrig
40 FRF Nederlandene
14 Tyskland
12 DEM Italien
80 ITL Belgien
2,50 BEF Schweiz
9 CHF Det Forenede Kongerige
40 GBP Irland
45 IEP
Alle kvaliteter boer forhoejes lige meget GD, UD, GT, GC osv.
Kun 1 prisforhoejelse om aaret. For leverancer fra den 7. januar. Senest den 31. januar. 14. september skrivelse om prisforhoejelse (Mayr-Melnhof). 19. september, Feldmuehle udsender sin meddelelse. Cascades foer udgangen af september. Alle skal have udsendt meddelelserne foer den 8. oktober.«
88 Som det fremgaar af beslutningens betragtning 88, 89 og 90, lykkedes det endvidere Kommissionen at faa adgang til interne dokumenter, der godtgoer, at virksomhederne, bl.a. dem, der udtrykkeligt er anfoert i bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter, faktisk annoncerede og gennemfoerte de aftalte prisforhoejelser.
89 Selv om de dokumenter, som Kommissionen har henvist til, kun vedroerer faa moeder i JMC inden for den periode, som beslutningen omfatter, bekraefter alle de foreliggende bevisdokumenter Stora's oplysninger, hvorefter JMC's vaesentligste opgave var at beslutte og planlaegge gennemfoerelsen af de samordnede prisforhoejelser. I denne forbindelse maa den naesten fuldstaendige mangel paa referater af JMC's moeder, officielle saavel som interne, anses for tilstraekkeligt bevis for Kommissionens paastand om, at de deltagende virksomheder bestraebte sig paa at skjule den reelle beskaffenhed af de droeftelser, der fandt sted i dette organ (jf. bl.a. beslutningens betragtning 45). Under disse omstaendigheder gaelder der en omvendt bevisbyrde, saaledes at det paahviler de virksomheder, som beslutningen er rettet til, og som deltog i organets moeder, at bevise, at det havde et lovligt formaal. Da virksomhederne ikke har foert bevis herfor, har Kommissionen med rette antaget, at hovedformaalet med de droeftelser, som virksomhederne foerte paa moederne i dette organ, var konkurrencebegraensende.
90 For saa vidt angaar sagsoegerens egen situation findes virksomhedens deltagelse i fem moeder i JMC i loebet af en ca. 11 maaneders periode, naar henses til det ovenfor anfoerte, at vaere tilstraekkeligt bevis for, at virksomheden i denne periode deltog i et ulovligt samarbejde om priser, uagtet at der ikke er foert bevis for, hvilke droeftelser der fandt sted paa disse fem moeder.
91 Denne konstatering stoettes af det materiale, som Kommissionen har henvist til vedroerende sagsoegerens faktiske adfaerd i prisspoergsmaal. Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke har bestridt oplysningerne i tabellerne i bilagene til beslutningen vedroerende prisstigningernes stoerrelse, datoen for annonceringen af prisstigningerne og datoen for deres ikrafttraeden. Det fremgaar imidlertid af tabellerne, at sagsoegeren i den periode, for hvilken selskabet er gjort ansvarligt for overtraedelsen, annoncerede og gennemfoerte prisstigninger paa det tyske marked, som stoerrelsesmaessigt og med hensyn til datoerne for annonceringen og gennemfoerelsen var i overensstemmelse med de beslutninger, der blev truffet i PG Paperboard.
92 Sagsoegerens argument om, at selskabets adfaerd ikke blev paavirket af de oplysninger om prisforhoejelserne, det modtog fra Feldmuehle, kan ikke tiltraedes. For det foerste bekraefter sagsoegerens anerkendelse af at have modtaget oplysninger om priserne foelgende udtalelse fra Stora: »Mindre tyske producenter af GD-kvaliteter, som ikke var repraesenteret under moederne i PWG, herunder Buchmann og [Laakmann], blev fra tid til anden orienteret om moedernes udfald af en af de tysksprogede virksomheder, der deltog i moederne, dvs. Feldmuehle, Mayr-Melnhof og Weig« (bilag 38 til meddelelsen af klagepunkter). For det andet stoettes paastanden om en selvstaendig adfaerd paa markedet ikke af de i beslutningen indeholdte oplysninger herom, som sagsoegeren ikke har bestridt.
93 Det maa paa denne baggrund konkluderes, at Kommissionen har godtgjort, at sagsoegeren deltog i et ulovligt samarbejde om priser i perioden fra marts 1988 til slutningen af 1990.
- Sagsoegerens deltagelse i et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger
94 Ifoelge beslutningen deltog de virksomheder, der var repraesenteret under moederne i PWG, fra slutningen af 1987 i et ulovligt samarbejde om standsninger af produktionsfaciliteterne, og der blev faktisk foretaget produktionsstandsninger fra 1990.
95 Det fremgaar saaledes af beslutningens betragtning 37, tredje afsnit, at PWG's egentlige formaal i henhold til Stora's beskrivelse »bl.a. [var] 'droeftelser og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser, prisforhoejelser og kapacitet'«. Endvidere anfoerer Kommissionen med hensyn til »den enighed, der opnaaedes i PWG i loebet af 1987« (betragtning 52, foerste afsnit), at den bl.a. sigtede mod at fastholde »et konstant udbudsniveau« (betragtning 58, foerste afsnit).
96 Med hensyn til PWG's rolle i det ulovlige samarbejde om kontrol med leverancer, som var karakteristisk for analysen af produktionsstandsninger, hedder det i beslutningen, at PWG havde afgoerende betydning for gennemfoerelsen af produktionsstandsninger, da produktionskapaciteten foroegedes, og efterspoergslen faldt: »... fra begyndelsen af 1990 [fandt] de foerende producenter i branchen ... det noedvendigt at traeffe aftale i PWG's regi om behovet for at indfoere midlertidige produktionsstandsninger. De store producenter erkendte, at de ikke kunne styrke efterspoergslen ved at saenke priserne, og at priserne simpelt hen ville falde, hvis de opretholdt fuld produktionskapacitet. Teoretisk kunne man paa grundlag af kapacitetsrapporterne beregne, hvor laenge driften skulle indstilles for at genoprette ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel« (beslutningens betragtning 70).
97 I beslutningen hedder det endvidere: »Dog foretog PWG aldrig nogen formel tildeling af 'downtime' til de enkelte producenter. Ifoelge Stora voldte det praktiske problemer at naa frem til en koordineret plan for produktionsstandsninger, der daekkede samtlige producenter. Stora har udtalt, at dette var grunden til, at der kun 'fandtes et loest system i form af henstillinger'« (beslutningens betragtning 71).
98 Det skal understreges, at Stora i sin anden redegoerelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 24) udtalte: »Med PWG's vedtagelse af princippet om 'pris frem for maengde' og den gradvise gennemfoerelse af et ensartet prissystem fra 1988 erkendte PWG's medlemmer, at det var noedvendigt at gennemfoere produktionsstandsninger for at fastholde priserne, idet stigningen i efterspoergslen faldt. Uden produktionsstandsninger havde det ikke vaeret muligt for producenterne at fastholde det aftalte prisniveau med en voksende overkapacitet.«
99 I det foelgende punkt i redegoerelsen tilfoejes det: »I 1988 og 1989 kunne industrien arbejde med en naesten fuldstaendig kapacitetsudnyttelse. Produktionsstandsninger, bortset fra saedvanlige standsninger, som skyldtes reparation eller ferier, blev noedvendige fra 1990 ... Senere viste det sig noedvendigt at anvende produktionsstandsninger, naar tilgangen af ordrer svigtede, for at kunne gennemfoere princippet om 'pris frem for maengde'. De produktionsstandsninger, som kraevedes af producenterne (for at sikre ligevaegten mellem produktion og forbrug), kunne beregnes paa grundlag af kapacitetsrapporterne. PWG angav ikke formelt omfanget af produktionsstandsningerne, men der fandtes et loest system i form af henstillinger ...«
100 Kommissionen baserer ogsaa sine konklusioner paa bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter, som er et fortroligt notat af 28. december 1988 fra den marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof-koncernens salg i Tyskland (hr. Katzner), til koncernens administrerende direktoer i OEstrig (hr. Groeller) om markedssituationen.
101 Ifoelge dette dokument, der er gengivet i beslutningens betragtning 53, 54 og 55, havde det naermere samarbejde paa »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«), som var blevet aftalt i 1987, betydet »vindere« og »tabere«. Udtrykket »direktoerniveau« blev af Mayr-Melnhof fortolket som omfattende baade PWG og PC generelt, dvs. uden reference til en bestemt begivenhed eller et bestemt moede (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 2.a), hvilket ikke kraever naermere forklaring paa dette sted.
102 Forfatterens begrundelse for, at han i skrivende stund ansaa Mayr-Melnhof for »taber«, er et vigtigt bevis for, at der fandtes et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem deltagerne i PWG's moeder.
103 Forfatteren fastslaar saaledes:
»4) Paa dette punkt begynder parterne at blive uenige om, hvad maalet er.
...
c) Samtlige salgsmedarbejdere og salgsagenter i Europa blev fritaget for at skulle overholde deres maengdebudgetter, og der fulgtes, stort set undtagelsesfrit, en streng prispolitik (ofte har vore medarbejdere ikke forstaaet vores aendrede holdning i relation til markedet - tidligere stilledes der kun krav med hensyn til maengde, mens det herefter alene var prisdisciplinen, der talte, uanset risikoen for produktionsstandsninger).«
104 Mayr-Melnhof har anfoert (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter), at den ovenfor gengivne passage vedroerer et internt forhold i virksomheden. Naar notatet imidlertid ses i en stoerre sammenhaeng, giver dette uddrag udtryk for, at der i forhold til salgsmedarbejderne blev gennemfoert en streng politik, som var blevet vedtaget paa »direktoerniveau«. Dokumentet maa endvidere ses som udtryk for, at deltagerne i 1987-aftalen, dvs. i hvert fald deltagerne i PWG's moeder, utvivlsomt har vurderet foelgerne af den politik, der blev besluttet, for det tilfaelde at den skulle blive haandhaevet med strenghed.
105 Paa baggrund af ovenstaaende findes Kommissionen at have godtgjort, at der fandtes et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem deltagerne i moederne i PWG.
106 Ifoelge beslutningen deltog de virksomheder, der deltog i JMC's moeder, herunder sagsoegeren, ligeledes i dette ulovlige samarbejde.
107 Kommissionen bemaerker hertil:
»Foruden Fides-systemet, der oplyste de samlede tal for hele branchen, var det almindeligt, at hver enkelt producent oplyste sin egen ordrebeholdning over for konkurrenterne paa moederne i JMC.
Oplysningerne om, hvor mange dage virksomhederne havde ordrer til, var relevante i to henseender:
- som grundlag for at beslutte, hvorvidt forudsaetningerne for at gennemfoere prisforhoejelser var til stede
- som grundlag for at beregne, hvor lang tid driften maatte indstilles for at opretholde ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel ...« (beslutningens betragtning 69, tredje og fjerde afsnit).
108 Kommissionen anfoerer endvidere:
»De uofficielle notater fra to JMC-moeder, det ene i januar 1990 (se betragtning 84), det andet i september 1990 (se betragtning 87), samt andre dokumenter (se betragtning 94 og 95) bekraefter ... at de store producenter holdt deres mindre konkurrenter taet og loebende informeret i PG Paperboard om deres planer om at gennemfoere yderligere produktionsstandsninger som alternativ til at saenke priserne« (beslutningens betragtning 71, tredje afsnit).
109 Bevismaterialet vedroerende JMC's moeder (bilag 109, 117 og 118 til meddelelsen af klagepunkter) bekraefter, at der som led i forberedelsen af prisforhoejelserne fandt droeftelser sted om produktionsstandsninger. Bl.a. naevner bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter, som er et notat fra Rena af 6. september 1990 (jf. ogsaa ovenfor, praemis 87), omfanget af prisforhoejelser i en raekke lande, datoerne for den fremtidige offentliggoerelse af disse samt ordrebeholdningen udtrykt i antal arbejdsdage for flere producenter. Notatets forfatter giver udtryk for, at visse producenter forudsaa produktionsstandsninger, idet han anfoerer:
»Kopparfors 5-15 days 5/9 will stop for five days.«
110 Selv om bilag 117 og 109 til meddelelsen af klagepunkter ikke indeholder direkte oplysninger om paataenkte produktionsstandsninger, afsloerer de imidlertid, at situationen med hensyn til ordrebeholdning og indgaaende ordrer blev droeftet under JMC's moeder den 6. september og den 16. oktober 1989.
111 I sammenhaeng med redegoerelserne fra Stora er disse dokumenter tilstraekkeligt bevis for, at de producenter, der deltog i JMC's moeder, deltog i et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger. De virksomheder, der deltog i det ulovlige samarbejde om priser, havde noedvendigvis kendskab til, at en gennemgang af ordrebeholdningen og indgaaende ordrer samt droeftelser af eventuelle produktionsstandsninger ikke alene skulle indgaa ved afgoerelsen af, om markedsvilkaarene var gunstige for en samordnet prisforhoejelse, men ligeledes ved afgoerelsen af, om produktionsstandsninger var noedvendige for at undgaa, at det samordnede prisniveau undermineredes af et for stort udbud. Det fremgaar saaledes navnlig af bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter, at deltagerne i JMC's moede den 6. september 1990 enedes om at annoncere en kommende prisforhoejelse, selv om en raekke producenter havde erklaeret, at de gjorde klar til at standse produktionen. Markedsforholdene syntes saaledes at kraeve, at der fandt (yderligere) produktionsstandsninger sted, saafremt en fremtidig prisforhoejelse reelt skulle kunne gennemfoeres, hvilket producenterne i hvert fald stiltiende havde accepteret.
112 Af disse grunde finder Retten, uden at det er fornoedent at undersoege de oevrige beviser, som Kommissionen har henvist til i beslutningen (bilag 102, 113, 130 og 131 til meddelelsen af klagepunkter), at Kommissionen har bevist, at de virksomheder, der deltog i JMC's moeder og i det ulovlige samarbejde om priser, deltog i et ulovligt samarbejde vedroerende produktionsstandsninger.
113 Det maa herefter laegges til grund, at sagsoegeren i perioden fra marts 1988 til slutningen af 1990 deltog i et ulovligt samarbejde vedroerende produktionsstandsninger.
- Sagsoegerens deltagelse i et ulovligt samarbejde vedroerende markedsandele
114 Sagsoegeren bestrider, at selskabet deltog i et ulovligt samarbejde om markedsandele, men det har ikke anfaegtet den i beslutningen indeholdte bemaerkning om, at de producenter, der deltog i moederne i PWG, indgik en aftale om, at »de store producenters andele af det vesteuropaeiske marked [blev] 'fastfrosset' paa de aktuelle niveauer, og der blev ikke gjort forsoeg paa at hverve nye kunder eller foroege salget til de faste kunder gennem aggressive priskampagner« (betragtning 52, foerste afsnit).
115 Der skal paa denne baggrund henvises til, at Kommissionen i relation til de virksomheder, der ikke deltog i PWG's moeder, anfoerer foelgende:
»Medens de mindre kartonproducenter, der deltog i JMC's moeder, ikke blev indviet i de indgaaende droeftelser af markedsandele i PWG, accepterede de alle princippet om 'pris frem for maengde' og var derfor udmaerket klar over den almindelige forstaaelse, der herskede blandt de stoerre producenter med henblik paa at fastholde 'et konstant udbudsniveau' og uden tvivl ogsaa om behovet for at tilpasse deres egen markedsadfaerd hertil« (beslutningens betragtning 58, foerste afsnit).
116 Uanset at det ikke udtrykkeligt fremgaar af beslutningen, bekraefter Kommissionen herved Stora's redegoerelser, hvori det hedder:
»De producenter, der ikke deltog i PWG, blev normalt ikke orienteret om enkelthederne i droeftelserne vedroerende markedsandele. Uanset dette ville de som led i princippet om pris frem for maengde, som de var med i, fra de store producenter vaere blevet gjort bekendt med betydningen af ikke at underminere priserne ved at bevare et stabilt udbudsniveau.
For saa vidt angaar udbuddet af GC-kvaliteter var de andele, som daekkedes af producenter, der ikke deltog i PWG, saa ubetydelige, at det stort set ville vaere uden betydning, om de deltog i aftalerne vedroerende markedsandele eller ikke« (bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 1.2).
117 Kommissionen bygger i lighed med Stora navnlig paa den antagelse, at selv om det ikke direkte er bevist, maa de virksomheder, der ikke havde deltaget i PWG's moeder, men som bevisligt var med i andre elementer af den overtraedelse, der er naevnt i beslutningens artikel 1, antages at have haft kendskab til det ulovlige samarbejde vedroerende markedsandele.
118 En saadan slutning kan ikke tiltraedes. Kommissionen har for det foerste ikke henvist til nogen form for beviser, der kan antages at godtgoere, at de virksomheder, der ikke havde deltaget i PWG's moeder, havde tiltraadt en generel aftale om, at de stoerste producenters markedsandele skulle fastfryses.
119 For det andet kan den omstaendighed, at virksomhederne deltog i et ulovligt samarbejde om priser og i et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger, ikke anses for bevis for, at de ligeledes deltog i et ulovligt samarbejde vedroerende markedsandele. I denne forbindelse bemaerkes, at det ulovlige samarbejde vedroerende markedsandele i modsaetning til, hvad Kommissionen tilsyneladende paastaar, ikke i sig selv har nogen forbindelse med det ulovlige samarbejde om priser og/eller om produktionsstandsninger. Det er tilstraekkeligt at fastslaa, at det ulovlige samarbejde vedroerende markedsandelene for de stoerste producenter i PWG ifoelge beslutningen (betragtning 52 ff.) havde til formaal at holde markedsandelene paa et konstant niveau, med mulighed for aendring fra tid til anden, ogsaa i perioder, hvor markedsvilkaarene, herunder ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel, ikke kraevede, at produktionen tilpassedes for at sikre, at de aftalte prisforhoejelser faktisk blev gennemfoert. Det foelger heraf, at en eventuel deltagelse i et ulovligt samarbejde om priser og/eller produktionsstandsninger ikke beviser, at de virksomheder, der ikke havde deltaget i PWG's moeder, umiddelbart deltog i et ulovligt samarbejde om markedsandele, eller at de noedvendigvis havde eller burde have haft kendskab til dette.
120 Det bemaerkes for det tredje, at det fremgaar af beslutningens betragtning 58, andet og tredje afsnit, at Kommissionen som yderligere bevis for sin paastand henviser til bilag 102 til meddelelsen af klagepunkter, dvs. et notat, som Kommissionen har faaet fra Rena, og som ifoelge beslutningen vedroerer et saerligt moede i Nordic Paperboard Institute (herefter »NPI«) den 3. oktober 1988. I denne forbindelse bemaerkes blot, at sagsoegeren dels ikke var medlem af NPI, dels at dokumentets omtale af, at det eventuelt blev noedvendigt at anvende produktionsstandsninger, af de allerede anfoerte grunde ikke kan anses for bevis for et ulovligt samarbejde vedroerende markedsandele.
121 For at Kommissionen kan anse de enkelte virksomheder, der er naevnt i en beslutning som den foreliggende, for ansvarlige for at have deltaget i et kartel i sin helhed i en bestemt periode, skal det for hver enkelt virksomhed bevises, at den har indvilget i en samlet plan, som omfatter de elementer, kartellet bestaar af, eller i denne periode har deltaget direkte i samtlige disse elementer. En virksomhed kan endvidere anses for ansvarlig for et kartel i sin helhed, selv om det er godtgjort, at den kun deltog direkte i ét eller flere af kartellets elementer, saafremt virksomheden vidste eller noedvendigvis burde vide, at det ulovlige samarbejde, som den deltog i, indgik i en samlet plan, og saafremt den samlede plan daekkede samtlige kartellets elementer. Naar dette er tilfaeldet, kan den omstaendighed, at den paagaeldende virksomhed ikke deltog direkte i samtlige elementer af kartellet i sin helhed, ikke fritage virksomheden for ansvar for overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. En saadan omstaendighed kan imidlertid indgaa i vurderingen af overtraedelsens grovhed.
122 I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen ikke bevist, at sagsoegeren vidste eller noedvendigvis burde vide, at selskabets retsstridige adfaerd indgik i en samlet plan, der ud over det ulovlige samarbejde om priser og det ulovlige samarbejde om produktionsstandsninger, som selskabet faktisk deltog i, ogsaa omfattede et ulovligt samarbejde om de stoerste producenters markedsandele.
123 Beslutningens artikel 1, ottende led, hvorefter den aftale og den samordnede praksis, sagsoegeren deltog i, sigtede mod at »fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden«, boer herefter annulleres i forhold til sagsoegeren.
- Sagsoegerens argumenter vedroerende Fides' system for udveksling af oplysninger
124 Ifoelge beslutningens artikel 1 har de i bestemmelsen naevnte virksomheder overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved at deltage i en aftale og en samordnet praksis, hvorved virksomhederne bl.a. »udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler«, dvs. et ulovligt samarbejde om priser, et ulovligt samarbejde om markedsandele og et ulovligt samarbejde om midlertidige produktionsstandsninger.
125 For saa vidt angaar Fides' system for udveksling af oplysninger maa beslutningen paa baggrund af dens konklusion og betragtning 134, tredje afsnit, fortolkes saaledes, at systemet ifoelge Kommissionen er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, som foelge af, at det fremmede kartellet.
126 I beslutningens betragtning 134, tredje afsnit, praeciseres det, at Fides' system for udveksling af oplysninger var »en vaesentlig hjaelp til
- overvaagning af udvikling i markedsandele
- overvaagning af udbuds- og efterspoergselsforholdene, saaledes at kapaciteten kunne udnyttes fuldt ud
- afgoerelse af, om samordnede prisstigninger kunne gennemfoeres
- fastlaeggelse af den noedvendige 'downtime'«.
127 Kommissionen har ikke bestridt sagsoegerens bemaerkning om, at selskabet ikke gav nogen oplysninger til Fides om ordretilgang og ordrebeholdninger. Det anfoeres heller ikke paa noget sted i beslutningen, at sagsoegeren gav saadanne oplysninger til Fides. Kommissionen konstaterer blot i beslutningens betragtning 61, andet afsnit, at »de fleste medlemmer af PG Paperboard« sendte oplysninger til Fides.
128 Da Fides' system for udveksling af oplysninger kun blev anset for at vaere i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, som foelge af, at det fremmede kartellet, er det i sig selv uden betydning, at sagsoegeren ikke leverede oplysninger til systemet. Det skal derimod undersoeges, om sagsoegeren deltog i droeftelserne vedroerende Fides-statistikkerne med henblik paa at stoette de konkurrencebegraensende handlinger, som det er godtgjort, at selskabet deltog i.
129 Der skal herved henvises til, at sagsoegeren i en skrivelse af 13. august 1991 til Kommissionen, hvorved selskabet besvarede en begaering om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, anerkendte, at selskabet deltog i droeftelser vedroerende Fides-statistikkerne, hvilket det har bekraeftet under retsmoedet. Det hedder saaledes i skrivelsen i relation til droeftelserne under JMC's moeder [punkt 6, litra c)]: »Droeftelserne vedroerte foerst og fremmest Fides-statistikkerne ... Der blev herudover brugt megen tid paa rapporter om de forskellige virksomheders aktivitet. Fides' aktuelle statistikker om ordretilgang, ordrebeholdninger, solgt og ikke solgt lagerbeholdning i forhold til produktionskapaciteten i de selskaber, der indsendte oplysninger, var af stor interesse for os. Da vi ikke sendte saadanne oplysninger til Fides, modtog vi ikke disse statistikker fra Fides.«
130 Sagsoegeren har i oevrigt ikke bestridt rigtigheden af det i beslutningen anfoerte om, at Fides-statistikkerne blev benyttet i konkurrencebegraensende oejemed (jf. ovenfor, praemis 126).
131 Der er under disse omstaendigheder foert bevis for, at sagsoegeren deltog i en udveksling af oplysninger om bl.a. ordretilgang og ordrebeholdninger med henblik paa at stoette de konkurrencebegraensende handlinger, som det er godtgjort, at selskabet deltog i.
132 Det foelger af ovenstaaende betragtninger, at beslutningens artikel 1, ottende led, boer annulleres i forhold til sagsoegeren, og at anbringendet i oevrigt maa forkastes.
Anbringendet om, at Kommissionen med urette ansaa sagsoegeren for ikke at have bestridt de vaesentligste faktiske forhold
133 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen med urette haevdede, at selskabet var blandt de adressater for beslutningen, der »i deres skriftlige indlaeg ikke [forsoegte] at bestride de vaesentligste faktiske anbringender, der [var] blevet gjort gaeldende mod dem i Kommissionens klagepunkter« (beslutningens betragtning 107).
134 Dette anbringende kan ikke tiltraedes.
135 Sagsoegeren har ikke forklaret, hvorledes en eventuel fejl i beslutningen paa dette punkt skulle kunne have paavirket beslutningens lovlighed. Sagsoegeren har ikke gjort gaeldende, at selskabet har vaeret afskaaret fra at bestride de faktiske forhold, Kommissionen lagde til grund, under proceduren for Kommissionen eller under sagen for Retten.
Paastanden om, at boeden annulleres eller nedsaettes
Anbringenderne vedroerende de spoergsmaal, der er blevet behandlet i det faelles mundtlige indlaeg
136 Under det uformelle moede den 29. april 1997 blev de virksomheder, der havde anlagt sag til proevelse af beslutningen, opfordret til at overveje at afgive faelles mundtlige indlaeg for det tilfaelde, at sagerne blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Det blev understreget, at saadanne faelles mundtlige indlaeg kun ville kunne afgives af sagsoegere, der i deres staevning faktisk havde gjort anbringender gaeldende svarende til dem, der skulle fremfoeres i det faelles mundtlige indlaeg.
137 Ved telefax af 14. maj 1997, som blev fremsendt paa samtlige sagsoegeres vegne, meddelte sagsoegerne, at de havde besluttet at behandle seks spoergsmaal i et faelles mundtligt indlaeg, herunder foelgende:
a) beskrivelsen af markedet og kartellets manglende virkninger
b) det generelle boedeniveau og begrundelsen for beslutningen i saa henseende
c) spoergsmaalet om lovligheden af de af Kommissionen indroemmede boedenedsaettelser.
138 Sagsoegeren har i staevningen fremsat visse bemaerkninger vedroerende begrundelsen for beslutningen med hensyn til boederne (jf. nedenfor, praemis 158). Staevningen indeholder derimod ikke anbringender eller argumenter vedroerende beskrivelsen af markedet og kartellets manglende virkninger, det generelle boedeniveau eller lovligheden af de af Kommissionen indroemmede boedenedsaettelser. Sagsoegeren tilkendegav ikke desto mindre under retsmoedet, at selskabet tilsluttede sig det faelles indlaeg paa disse punkter.
139 Det bemaerkes, at der i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, foerste afsnit, ikke maa fremsaettes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne. I det foreliggende tilfaelde har sagsoegeren ikke paaberaabt sig nogen retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne, og som kan begrunde fremsaettelsen af de omhandlede nye anbringender.
140 De paagaeldende anbringender, som sagsoegeren har gjort gaeldende for foerste gang under retsmoedet, kan derfor ikke antages til realitetsbehandling.
Anbringendet om, at der ved boedeudmaalingen fejlagtigt blev taget hensyn til omsaetningen ved salg af graa pap
Parternes argumenter
141 Sagsoegeren har under retsmoedet gjort gaeldende, at Kommissionen ved boedeudmaalingen tog hensyn til en forkert omsaetning. Selskabet har henvist til, at det fremgaar af Kommissionens svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, at hver enkelt boede blev fastsat paa grundlag af hver enkelt af de i beslutningens artikel 1 naevnte virksomheders omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990.
142 I sagsoegerens tilfaelde tog Kommissionen fejlagtigt hensyn til den omsaetning, der var opnaaet i 1990 ved salg af et produkt, der ikke er omfattet af beslutningen, nemlig graa pap (jf. betragtning 4, andet afsnit).
143 Som svar paa en begaering om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 gav sagsoegeren saaledes ved skrivelse af 28. august 1991 Kommissionen oplysninger om selskabets omsaetning i bl.a. 1990 ved salg af karton. Selskabet oplyste i skrivelsen, at det paa verdensplan havde haft en omsaetning i relation til kartonprodukter paa ca. 156 mio. DEM, herunder ca. 154 mio. DEM paa Faellesskabets marked. Det fremgaar klart af skrivelsen, at ca. 17% af de oplyste beloeb hidroerte fra salg af andre kartonprodukter end FBB-kvaliteter (jf. herved definitionerne af de forskellige kartonkvaliteter i beslutningens betragtning 4). Kommissionen burde derfor have stillet selskabet supplerende spoergsmaal for at faa mere praecise oplysninger om den omsaetning, der alene var opnaaet gennem salg af de af proceduren omfattede produkter.
144 Da sagsoegeren foerst efter at have modtaget Kommissionens svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten angaaende metoden for boedeudmaalingen fik kendskab til, hvorledes boederne blev beregnet, kunne selskabet ikke goere opmaerksom paa den af Kommissionen begaaede fejl i staevningen.
145 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegerens skrivelse af 28. august 1991 ikke indeholder nogen opdeling af omsaetningen efter kartonkvaliteter. Det fremgaar ganske vist af skrivelsen, at den oplyste omsaetning ikke alene var opnaaet gennem salg af FBB-kvaliteter, men beslutningen vedroerer ikke kun denne kartontype (jf. beslutningens betragtning 4). Endelig blev der i meddelelsen af klagepunkter udtrykkeligt henvist til, at graa pap ikke var omfattet af proceduren. Under disse omstaendigheder var Kommissionen berettiget til at laegge den af sagsoegeren oplyste omsaetning til grund.
Rettens bemaerkninger
146 Som allerede naevnt maa der i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, foerste afsnit, ikke fremsaettes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne.
147 I det foreliggende tilfaelde maa sagsoegerens argument om, at naervaerende anbringende stoettes paa omstaendigheder, som er kommet frem i Kommissionens svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, forkastes.
148 Det fremgaar saaledes af beslutningens betragtning 169, foerste afsnit, tredje led, at Kommissionen ved fastsaettelsen af den boede, som hver enkelt virksomhed skulle paalaegges, bl.a. tog hensyn til omsaetningen af karton. Desuden anfoerer Kommissionen i betragtning 4, foerste og andet afsnit, at de af beslutningen omfattede produkter er GC-kvaliteter, GD-kvaliteter og SBS-kvaliteter, hvorimod andre produkter, saasom graa pap, »falder uden for den definition af karton, som producenterne selv anvender, og [ikke] er ... genstand for den foreliggende sag«.
149 Sagsoegeren kunne derfor ikke vaere uvidende om, at Kommissionen havde fastsat hver enkelt boede paa grundlag af de enkelte virksomheders omsaetning »af karton«, dvs. den omsaetning, den enkelte virksomhed havde opnaaet udelukkende gennem salg af de af beslutningen omfattede produkter, men f.eks. ikke omsaetningen ved salg af graa pap.
150 Endvidere indeholder de individuelle oplysninger, der var vedlagt meddelelsen af klagepunkter, en angivelse af sagsoegerens omsaetning af karton i 1988, 1989 og 1990. Det fremgaar heraf, at Kommissionen forstod sagsoegerens skrivelse af 28. august 1991 saaledes, at de af sagsoegeren oplyste omsaetninger kun vedroerte de produkter, der var omfattet af proceduren. Det maa i denne forbindelse konstateres, at de omsaetningstal, sagsoegeren fremsendte, ikke var specificeret efter kartonkvaliteter.
151 Endelig bemaerkes, at eftersom sagsoegeren ikke har gjort gaeldende, at Kommissionen raadede over oplysninger - eventuelt vedroerende en anden periode end 1990 - om den omsaetning, sagsoegeren havde opnaaet udelukkende ved salg af de af beslutningen omfattede produkter, maa det konstateres, at sagsoegeren paa tidspunktet for naervaerende sags anlaeg havde alle de fornoedne oplysninger til at kunne goere det omhandlede anbringende gaeldende.
152 Anbringendet kan derfor ikke antages til realitetsbehandling.
Anbringendet om, at der fejlagtigt blev taget hensyn til sagsoegerens omsaetning paa verdensplan
153 Sagsoegeren har under retsmoedet gjort gaeldende, at det fremgaar af den tabel vedroerende boedeudmaalingen, som Kommissionen har fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, at selskabets boede blev fastsat paa grundlag af omsaetningen ved salget af karton paa verdensplan (76,2 mio. ECU eller ca. 156 mio. DEM) og ikke paa grundlag af omsaetningen ved salget af karton inden for Faellesskabet (75,1 mio. ECU eller ca. 154 mio. DEM).
154 Kommissionen har blot bestridt rigtigheden af denne paastand.
155 Det bemaerkes, at den af Kommissionen fremlagte tabel viser, at Kommissionen ved fastsaettelsen af sagsoegerens boede lagde en omsaetning paa 76,2 mio. ECU til grund. Det fremgaar af de individuelle oplysninger, der var vedlagt meddelelsen af klagepunkter, at der herved er tale om omsaetningen ved sagsoegerens salg af karton paa verdensplan i 1990. Som det ogsaa fremgaar af de naevnte individuelle oplysninger, var Kommissionen tillige bekendt med sagsoegerens omsaetning ved salg af karton inden for Faellesskabet i 1990.
156 Kommissionen burde derfor i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet, som kraever, at ensartede situationer ikke maa behandles forskelligt, medmindre en saadan behandling er objektivt begrundet, ligesom i forhold til de oevrige virksomheder, der er naevnt i beslutningens artikel 1, have baseret sig paa sagsoegerens omsaetning ved salg af karton inden for Faellesskabet i 1990, dvs. 75,1 mio. ECU, og ikke paa omsaetningen paa verdensmarkedet. Det skal endvidere bemaerkes, at sagsoegeren foerst, da selskabet fik kendskab til Kommissionens fremgangsmaade ved fastsaettelsen af de enkelte boeder, kunne konstatere, at Kommissionen for selskabets vedkommende havde lagt en anden omsaetning til grund end i forhold til de andre virksomheder, der er omfattet af beslutningen. Da omsaetningen ved salg af karton inden for Faellesskabet i 1990 var 1,1 mio. ECU lavere end omsaetningen ved salg af karton paa verdensplan i 1990, boer boeden derfor nedsaettes.
157 Retten vil tage hensyn hertil inden for rammerne af sin fulde proevelsesret med hensyn til boedespoergsmaal (jf. nedenfor, praemis 181).
Anbringendet om en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190 med hensyn til boederne
Parternes argumenter
158 Sagsoegeren har i sine skriftlige indlaeg for Retten gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har undersoegt de faktiske omstaendigheder, der foerte til, at der blev paalagt selskabet en boede, tilstraekkeligt, og at Kommissionen i beslutningen burde have angivet, hvorledes den bedoemte de faktiske forhold, og hvilke kriterier der var afgoerende for boedeudmaalingen.
159 Sagsoegeren har under retsmoedet naermere forklaret, at det var selskabets mening at goere gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af pligten til at begrunde beslutningen med hensyn til boederne (jf. ovenfor, praemis 138).
PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0295.1
160 Kommissionen har ikke besvaret disse argumenter saerskilt i sine skriftlige indlaeg. Den har under retsmoedet i forbindelse med sin besvarelse af det faelles indlaeg vedroerende begrundelsen for beslutningen med hensyn til boederne gjort gaeldende, at betragtning 167-172 indeholder en tilstraekkelig begrundelse for de faktorer, Kommissionen tog hensyn til ved boedeudmaalingen.
Rettens bemaerkninger
161 Indledningsvis bemaerkes, at sagsoegeren ikke i sine skriftlige indlaeg udtrykkeligt har paaberaabt sig et anbringende om mangler ved begrundelsen for beslutningen med hensyn til boederne. Selskabet har imidlertid under retsmoedet naermere forklaret, at det var dets mening at goere et saadant anbringende gaeldende, og det har herved tilsluttet sig det faelles indlaeg paa dette punkt. Da anbringendet om en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190 vedroerer en ufravigelig retsgrundsaetning, skal det undersoeges, om anbringendet kan tiltraedes, uden at det er fornoedent at tage stilling til, om det kan antages til realitetsbehandling.
162 Ifoelge fast retspraksis har pligten til at begrunde en individuel beslutning til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget (jf. f.eks. Rettens dom af 11.12.1996, sag T-49/95, Van Megen Sports mod Kommissionen, Sml. II, s. 1799, praemis 51).
163 Omfanget af begrundelsespligten skal, for saa vidt angaar en beslutning som den foreliggende, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler, afgoeres under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens kendelse af 25.3.1996, sag C-137/95 P, SPO m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1611, praemis 54).
164 Ved udmaalingen af de enkelte boeder har Kommissionen et vist skoen, og det kan derfor ikke antages, at den er forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel (jf. i samme retning Rettens dom af 6.4.1995, sag T-150/89, Martinelli mod Kommissionen, Sml. II, s. 1165, praemis 59).
165 De kriterier, der er lagt til grund ved fastsaettelsen af det generelle og det individuelle boedeniveau, fremgaar af henholdsvis beslutningens betragtning 168 og 169. I relation til de individuelle boeder har Kommissionen endvidere i beslutningens betragtning 170 anfoert, at de virksomheder, der havde deltaget i PWG's moeder, som udgangspunkt er blevet anset for kartellets »hovedmaend«, mens de oevrige virksomheder er blevet anset for »almindelige medlemmer«. I beslutningens betragtning 171 og 172 hedder der endelig, at Rena og Stora boer paalaegges betydeligt mindre boeder som foelge af deres aktive samarbejde med Kommissionen, samt at otte andre virksomheder, herunder sagsoegeren, ligeledes er berettiget til en relativt mindre nedsaettelse, fordi de i deres svar paa meddelelsen af klagepunkter ikke bestred de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionens klagepunkter stoettedes paa.
166 Det fremgaar af Kommissionens svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, at boederne blev beregnet paa grundlag af den enkelte virksomheds omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990. Der blev saaledes paalagt boeder, der for »hovedmaendene« i kartellet som udgangspunkt var paa 9% af virksomhedens individuelle omsaetning og paa 7,5% for de oevrige virksomheders vedkommende. Kommissionen har endelig taget hensyn til den samarbejdsvilje, som bestemte virksomheder havde udvist under proceduren for Kommissionen. To virksomheder var af denne grund berettiget til en nedsaettelse med to tredjedele af boedernes paalydende, mens de oevrige virksomheder var berettigede til en nedsaettelse med en tredjedel.
167 Det fremgaar endvidere af en tabel, som Kommissionen har fremlagt, og som indeholder oplysninger vedroerende fastsaettelsen af de enkelte boeder, at selv om boederne ikke er blevet fastsat paa grundlag af en strengt matematisk anvendelse af de ovenfor anfoerte kriterier, er der konsekvent taget hensyn hertil ved boedeberegningen.
168 Det fremgaar imidlertid ikke af beslutningen, at boederne er blevet beregnet paa grundlag af de enkelte virksomheders omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990. De anvendte grundsatser paa henholdsvis 9% for de virksomheder, der anses for kartellets »hovedmaend«, og 7,5% for »almindelige medlemmer«, fremgaar heller ikke af beslutningen. Endvidere er de nedsaettelser, som Rena og Stora blev indroemmet tillige med otte andre virksomheder, heller ikke naevnt.
169 Det bemaerkes herefter for det foerste, at beslutningens betragtning 169-172 indeholder relevante og tilstraekkelige oplysninger om de hensyn, der er lagt til grund ved bedoemmelsen af grovheden og varigheden af den overtraedelse, der er begaaet af den enkelte virksomhed, naar henses til beslutningens detaljerede fremstilling af de faktiske omstaendigheder, der goeres gaeldende mod hver enkelt af beslutningens adressater (jf. i samme retning dommen i sagen Petrofina mod Kommissionen, a.st., praemis 264). Tilsvarende indeholder betragtning 168, som skal sammenholdes med de generelle overvejelser vedroerende boederne i betragtning 167, en tilstraekkelig angivelse af de synspunkter, der dannede grundlag for fastsaettelsen af det generelle boedeniveau.
170 Naar boederne som i den foreliggende sag udmaales under konsekvent hensyntagen til visse naermere kriterier, ville en angivelse af de enkelte kriterier i beslutningen give virksomhederne bedre mulighed for at vurdere, dels om Kommissionen har begaaet fejl ved fastsaettelsen af de individuelle boeder, dels om den individuelle boede er begrundet ud fra de generelt anvendte kriterier. I den foreliggende sag ville den omstaendighed, at beslutningen havde indeholdt oplysninger om de relevante kriterier, dvs. den omsaetning, der er lagt til grund, referenceaaret, den anvendte grundsats og boedereduktionssatserne, ikke have medfoert en indirekte offentliggoerelse af den noejagtige omsaetning i de virksomheder, som beslutningen var rettet til, hvorved traktatens artikel 214 kunne vaere overtraadt. Som Kommissionen selv har anfoert, er stoerrelsen af de endelige, individuelle boeder ikke fremkommet paa grundlag af en strengt matematisk anvendelse af de anfoerte kriterier.
171 Kommissionen har i oevrigt under retsmoedet vedgaaet, at der ikke var noget til hinder for, at den i beslutningen kunne have anfoert de kriterier, som den konsekvent havde lagt til grund, og som var blevet offentliggjort under en pressekonference, der fandt sted samme dag, som beslutningen blev vedtaget. I denne forbindelse bemaerkes, at det fremgaar af fast retspraksis, at begrundelsen for en beslutning skal findes i selve beslutningens tekst, samt at efterfoelgende forklaringer fra Kommissionen ikke kan tillaegges betydning, medmindre der foreligger saerlige omstaendigheder (jf. Rettens dom af 2.7.1992, sag T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod Kommissionen, Sml. II, s. 1931, praemis 131, og i samme retning Rettens dom af 12.12.1991, sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen, Sml. II, s. 1439, praemis 136).
172 Uanset disse konstateringer bemaerkes, at begrundelsen for boedeudmaalingen i beslutningens betragtning 169-172 er mindst lige saa detaljeret som begrundelsen i tidligere kommissionsbeslutninger vedroerende lignende overtraedelser. Selv om anbringendet om manglende begrundelse vedroerer en ufravigelig retsgrundsaetning, havde Faellesskabets retsinstanser ikke, da beslutningen blev vedtaget, kritiseret Kommissionens begrundelsespraksis med hensyn til de boeder, der paalaegges. Foerst ved dom af 6. april 1995 (sag T-148/89, Tréfilunion mod Kommissionen, Sml. II, s. 1063, praemis 142) samt i to andre domme af samme dato i sagen Société metallurgique de Normandie mod Kommissionen (sag T-147/89, Sml. II, s. 1057 - offentliggjort i sammendrag) og i sagen Société des treillis et panneaux soudés mod Kommissionen (sag T-151/89, Sml. II, s. 1191 - offentliggjort i sammendrag) understregede Retten for foerste gang, at det ville vaere oenskeligt, at virksomhederne kunne faa et detaljeret indblik i, hvorledes den boede, der paalaegges dem, er beregnet, saaledes at de kan tage stilling med fuldt kendskab til sagen uden at vaere forpligtet til at anlaegge sag ved Faellesskabets retsinstanser til proevelse af Kommissionens beslutning.
173 Det foelger heraf, at naar Kommissionen i en beslutning konstaterer, at konkurrencereglerne er blevet overtraadt, og paalaegger de virksomheder, der har medvirket, boeder, skal den, hvis den ved boedefastsaettelsen konsekvent har taget hensyn til visse grundlaeggende omstaendigheder, anfoere disse i selve beslutningens tekst, saaledes at beslutningens adressater har mulighed for at efterproeve, om boedeniveauet er korrekt, og vurdere, om der eventuelt skulle foreligge forskelsbehandling.
174 Under de saerlige omstaendigheder, der er naevnt ovenfor i praemis 172, og i betragtning af, at Kommissionen under sagens behandling har vist vilje til at fremlaegge alle relevante oplysninger vedroerende boedeberegningen, kan den omstaendighed, at boedeberegningen ikke specielt er begrundet i beslutningen i naervaerende tilfaelde, ikke anses for en saadan tilsidesaettelse af begrundelsespligten, at det kan begrunde, at de paalagte boeder annulleres helt eller delvist.
175 Dette anbringende kan derfor ikke tiltraedes.
176 Det foelger af det ovenstaaende, at beslutningens artikel 1, ottende led, boer annulleres i forhold til sagsoegeren.
177 For saa vidt angaar den boede, der er paalagt sagsoegeren ved beslutningens artikel 3, skal det foerst afgoeres, om den omstaendighed, at sagsoegeren i forbindelse med den af selskabet begaaede overtraedelse ikke kan anses for at have deltaget i et ulovligt samarbejde om markedsandele, boer medfoere en nedsaettelse af boeden.
178 Retten finder som led i udoevelsen af sin fulde proevelsesret, at den af sagsoegeren begaaede overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, stadig er saa grov, at boeden ikke boer nedsaettes.
179 Det skal i denne forbindelse bemaerkes, at sagsoegeren ikke deltog i PWG's moeder og derfor ikke blev betragtet som »hovedmand« i kartellet. Da selskabet ifoelge Kommissionen ikke var blandt kartellets »drivende kraefter« (beslutningens betragtning 170, foerste afsnit), blev der paalagt det en boede paa 7,5% af dets omsaetning paa Faellesskabets kartonmarked i 1990. Dette generelle boedeniveau, som sagsoegeren ikke har anfaegtet, forekommer berettiget.
180 Kommissionen antog ganske vist med urette, at de producenter, der ikke var repraesenteret i PWG, »udmaerket [var] klar over« det ulovlige samarbejde om markedsandele (betragtning 58, foerste afsnit), men det fremgaar af selve beslutningen, at det var virksomhederne i PWG, der blev enige om at »fastfryse« markedsandelene (jf. f.eks. betragtning 52), og at der ikke fandt nogen droeftelser sted vedroerende markedsandelene for de producenter, der ikke var repraesenteret i PWG. Endvidere anfoerer Kommissionen i beslutningens betragtning 116, andet afsnit, at »markedsdelingsaftalerne (saerlig fastfrysningen af markedsandelene (se betragtning 56 og 57)) i kraft af selve deres karakter foerst og fremmest angik de store producenter«. Det ulovlige samarbejde om markedsandele, som fejlagtigt blev lagt sagsoegeren til last, var saaledes ifoelge Kommissionen selv af sekundaer betydning i forhold til bl.a. det ulovlige samarbejde om priser.
181 Hvad angaar de anbringender, der er gjort gaeldende til stoette for paastanden om, at boeden annulleres eller nedsaettes, har Retten fastslaaet, at Kommissionen fejlagtigt ved boedeudmaalingen lagde omsaetningen ved sagsoegerens salg af karton paa verdensplan i 1990 til grund og ikke alene omsaetningen ved salget inden for Faellesskabet i samme aar. Da ingen af de oevrige anbringender har kunnet tiltraedes, finder Retten, der har fuld proevelsesret, at den boede, der er paalagt sagsoegeren ved beslutningens artikel 3, boer fastsaettes til 2 150 000 ECU.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
182 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har i det vaesentlige tabt sagen og boer derfor paalaegges at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler, i overensstemmelse med Kommissionens paastand.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Udvidede Afdeling)
1) Artikel 1, ottende led, i Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton) annulleres i forhold til sagsoegeren.
2) Den boede, der er paalagt sagsoegeren ved artikel 3 i beslutning 94/601, fastsaettes til 2 150 000 ECU.
3) I oevrigt frifindes Kommissionen.
4) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.