62021TJ0126_RES
Sag T-125/21
AO Nevinnomysskiy AzotogAO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK »Azot«
mod
Europa-Kommissionen mod
Rettens dom (Femte Udvidede Afdeling) af 5. juli 2023
»Dumping – import af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland – endelig antidumpingtold – anmodning om en udløbsundersøgelse – artikel 11, stk. 2, i forordning (EU) 2016/1036 – artikel 5, stk. 3 og 9, i forordning 2016/1036 – lovbestemt frist – spørgsmålet, om beviserne er tilstrækkelige – mangelprocedure – oplysninger indgivet efter udløbet af den lovbestemte frist«
Retslig procedure – fremlæggelse af beviser – frist – for sen fremlæggelse af beviserne og yderligere beviser – betingelser – beviser, der fremlægges under sagens behandling som svar på argumenter fremført af sagsøgte som svar på Rettens skriftlige spørgsmål – formaliteten
(Rettens procesreglement, art. 85, stk. 2 og 3, og art. 92, stk. 7)
(jf. præmis 18-25)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – institutionernes skønsbeføjelser – domstolsprøvelse – grænser
(jf. præmis 29 og 30)
EU-ret – fortolkning – metoder – fortolkning på grundlag af de folkeretlige aftaler, der er indgået af Unionen – fortolkning af forordning 2016/1036 på grundlag af GATT’s antidumpingaftale af 1994 – hensyntagen til tvistbilæggelsesorganets fortolkning
(Den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel 1994; aftalen om anvendelsen af artikel VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (antidumpingaftalen af 1994), art. 2.2.1.1; Europa Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, anden, tredje og fjerde betragtning dertil, art. 5 og art. 11, stk. 2)
(jf. præmis 32-36)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – anmodning om en udløbsundersøgelse, der indgives af eller på vegne af producenterne i Unionen – lovbestemt frist – krav om fremsættelse af anmodningen senest tre måneder inden antidumpingforanstaltningernes udløb – Kommissionens bedømmelse af betingelserne for indledning af en fornyet undersøgelse – betingelser – anmodning, der skal indeholde tilstrækkelige beviser for sandsynligheden for, at der fortsat eller atter vil finde dumping sted med deraf følgende skade ved antidumpingforanstaltningernes udløb
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 11, stk. 2)
(jf. præmis 65-70, 72, 103, 104 og 126)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – anmodning om en udløbsundersøgelse, der indgives af eller på vegne af producenterne i Unionen – lovbestemt frist – krav om fremsættelse af anmodningen senest tre måneder inden antidumpingforanstaltningernes udløb – mulighed for Kommissionen for at anmode om en mangelprocedure efter den lovbestemte frist – grænser – oplysninger, der kun kan supplere eller underbygge tilstrækkelige beviser, der fremsendes inden for den lovbestemte frist
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 11, stk. 2)
(jf. præmis 71 og 73-77)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – genoptagelse af undersøgelsen af foranstaltninger, der udløber – sondring i forhold til den oprindelige undersøgelse
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 5, stk. 3 og 9, og art. 11, stk. 5)
(jf. præmis 80-92 og 101)
Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – dumpingmargen – fastsættelse af normalværdien – afgørende faktor – prisen i normal handel – undtagelser fastsat i antidumpinggrundforordningen – trinfølge for metoderne til fastsættelse af den normale værdi
(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2016/1036, art. 2, stk. 1, første og andet afsnit, og art. 3, første afsnit)
(jf. præmis 116-120)
Resumé
I 2018 vedtog Europa-Kommissionen efter en interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltninger, der var blevet anvendt på import af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland (herefter »den pågældende vare«), gennemførelsesforordning 2018/1722 om opretholdelse af en endelig antidumpingtold på den pågældende import (
1
).
Den 21. juni 2019 modtog Kommissionen fra Fertilizers Europe, en europæisk sammenslutning af gødningsproducenter, en anmodning om indledning af en udløbsundersøgelse af disse antidumpingforanstaltninger på grundlag af artikel 11, stk. 2, i forordning (EU) 2016/1036 (
2
) (herefter »den oprindelige anmodning«). Den 20. august 2019 indgav sammenslutningen efter en anmodning fra Kommissionen yderligere oplysninger, som blev indarbejdet i en konsolideret udgave af den oprindelige anmodning.
Kommissionen fandt, at der forelå tilstrækkelige beviser til at indlede en udløbsundersøgelse og gennemføre en undersøgelse. Efter denne undersøgelse besluttede den at forlænge de omhandlede foranstaltninger for en periode på fem år gennem vedtagelsen af gennemførelsesforordning (EU) 2020/2100 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af den pågældende vare med oprindelse i Rusland (
3
) (herefter »den anfægtede forordning«).
AO Nevinnomysskiy Azot og AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK »Azot«, to selskaber, der har hjemsted i Rusland, og som fremstiller og eksporterer den pågældende vare, anlagde et søgsmål med påstand om annullation af den anfægtede forordning.
Med sin dom, der blev afsagt i en udvidet afdeling, gav Retten sagsøgerne medhold og annullerede således den anfægtede forordning. Retten præciserede herved indholdet af en anmodning om udløbsundersøgelse af antidumpingforanstaltninger, der indgives af eller på vegne af producenterne i Unionen på grundlag af grundforordningens artikel 11, stk. 2, samt af karakteren af de supplerende oplysninger, der kan indgives af en klager inden for de tre måneder, som går forud for udløbet af tidspunktet for de omhandlede foranstaltningers udløb.
Rettens bemærkninger
Sagsøgerne gjorde til støtte for deres søgsmål bl.a. gældende, at Kommissionen fejlagtigt havde indledt en udløbsundersøgelse, selv om der ikke forelå tilstrækkelige beviser herfor, hvilket er i strid med kravene i grundforordningens artikel 11, stk. 2.
Det fremgår herved af denne bestemmelse, at en anmodning om en udløbsundersøgelse skal fremsættes af eller på vegne af producenterne i Unionen senest tre måneder inden tidspunktet for antidumpingforanstaltningers udløb (herefter »den lovbestemte frist«). Endvidere skal en sådan anmodning senest på denne dato indeholde tilstrækkelige beviser for, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade, til at begrunde indledningen af en genoptagelse af undersøgelsen.
Ifølge Retten har de således fastlagte krav i henhold til den lovbestemte frist et dobbelt formål. Ordningen skal nemlig bidrage til for det første at sikre retssikkerheden ved at give de erhvervsdrivende på markedet mulighed for rettidigt at blive bekendt med, om antidumpingforanstaltningerne kan opretholdes. For det andet gør den det muligt for Kommissionen at vurdere de beviser, der er indeholdt i en anmodning om en fornyet undersøgelse, som fremsættes inden for den lovbestemte frist, og at efterprøve, om de er tilstrækkelige og relevante, inden den beslutter, om der skal indledes en fornyet undersøgelse eller ej. Med henblik herpå kan Kommissionen modtage eller anmode om yderligere oplysninger efter den lovbestemte frist og inden for de tre måneder, der går forud for tidspunktet for de omhandlede antidumpingforanstaltningers udløb, hvilket fører til en konsolideret udgave af anmodningen. Når dette er sagt, kan sådanne supplerende oplysninger kun supplere eller underbygge tilstrækkelige beviser, der fremsendes inden for den lovbestemte frist, således at de ikke kan udgøre nye beviser eller afhjælpe den utilstrækkelige karakter af de beviser, der er fremlagt inden for den lovbestemte frist.
Retten fastslog derfor, at det var med urette, at Kommissionen fandt, at de tre måneder, der lå forud for tidspunktet for antidumpingforanstaltningernes udløb, var omfattet af den lovbestemte frist, og at betingelsen om tilstrækkelige beviser først skulle være opfyldt på det tidspunkt, hvor afgørelsen om at indlede udløbsundersøgelsen blev truffet.
Endelig fandt Retten, at den således angivne fortolkning af grundforordningens artikel 11, stk. 2, ikke kan drages i tvivl af andre bestemmelser i grundforordningen vedrørende procedurer og gennemførelsen af undersøgelser, der finder anvendelse i forbindelse med den oprindelige undersøgelse, såsom den pågældende forordnings artikel 5, stk. 3 og 9.
Grundforordningens artikel 5, stk. 9, i henhold til hvilken Kommissionen, »såfremt det står klart, at der foreligger tilstrækkelige beviser, der kan begrunde, at der indledes en sådan procedure«, kan anvende en udløbsundersøgelse af foranstaltningerne i henhold til den pågældende forordnings artikel 11, stk. 5.
Hvad angår grundforordningens artikel 5, stk. 3, omhandler den kun Kommissionens undersøgelse af, om oplysningerne i klagen er korrekte og så fyldestgørende, at det kan fastslås, at der foreligger tilstrækkeligt bevismateriale til at begrunde indledningen af en oprindelig undersøgelse. Der er intet i denne bestemmelse, der angiver, at de deri fastsatte beviskriterier finder anvendelse på andre procedurer end indledningen af oprindelige antidumpingundersøgelser, eller at kriterierne kan finde anvendelse på fornyede undersøgelser ved foranstaltningernes bortfald som følge af en anmodning om en undersøgelse indgivet af eller på vegne af producenterne i Unionen.
På baggrund af de ovenstående betragtninger kan det i det foreliggende tilfælde udledes deraf, at den oprindelige anmodning, der blev indgivet af Fertilizers Europe inden for den lovbestemte frist, skulle opfylde betingelsen om tilstrækkelige beviser, der er indeholdt i en anmodning om en fornyet undersøgelse, og at de supplerende oplysninger, der indgives efter den lovbestemte frist, men inden for de tre måneder, der går forud for tidspunktet for antidumpingforanstaltningernes udløb, kun kunne supplere eller underbygge disse beviser.
I det foreliggende tilfælde fastslog Retten, at der forelå væsentlige forskelle mellem de beviser, der blev fremlagt i den oprindelige anmodning med henblik på beregningen af dumpingmargenerne, og de beviser, der blev fremlagt i de supplerende oplysninger. Selv om de første var baseret på en beregnet normal værdi, vedrørte beviserne i de supplerende oplysninger en normal værdi fastsat på grundlag af de faktiske hjemmemarkedspriser på det russiske marked.
Det følger deraf, at disse sidstnævnte, der er baseret på en anden beregningsmetode og forskellige oplysninger samt på et særskilt retsgrundlag og tager sigte på andre omstændigheder, således ikke kan anses for den blotte præcisering af de beviser, der var indeholdt i den oprindelige anmodning. Der er tale om nye beviser, som i væsentlig grad har ændret fastsættelsen af dumpingmargenerne som fastsat i den oprindelige anmodning og har ændret denne sidstnævntes væsentligste indhold. Da disse beviser blev indgivet efter udløbet af den lovbestemte frist, kunne Kommissionen følgelig ikke påberåbe sig dem med henblik på at beslutte at indlede en udløbsundersøgelse.
Det følger således udtrykkeligt af den anfægtede forordnings betragtninger, af indledningsmeddelelsen og af Kommissionens bemærkninger, at den pågældende forordning ikke kan forstås således, at den fastslår, at den oprindelige anmodning indeholdt tilstrækkelige beviser for, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis ville medføre, at der fortsat fandt dumping sted. Det fremgår derimod deraf, at Kommissionen uden præciseringerne i de supplerende oplysninger, som blev indarbejdet i den konsoliderede udgave af den oprindelige anmodning, ikke nødvendigvis ville have indledt en udløbsundersøgelse. Retten fandt således, at den anmodning, som Kommissionen fremsatte over for intervenienten med henblik på at opnå en normal værdi fastsat på grundlag af de faktiske hjemmemarkedspriser på det russiske marked, ikke kan forstås således, at den havde til formål at supplere beviserne i den oprindelige anmodning, idet disse alene var støttet på beregninger af dumpingmargener, der var fastslået med den beregnede normale værdi, men tilsigtede at afhjælpe en mangel på oplysninger. Det tilkommer ikke Retten at sætte sin egen vurdering af, om beviserne i den oprindelige anmodning er tilstrækkelige, i stedet for Kommissionens, således som den fremgår af indledningsmeddelelsen og af den anfægtede forordning. Betingelserne for at indlede den pågældende fornyede undersøgelse var således ikke opfyldt, således at den anfægtede forordning skulle annulleres, idet den var i strid med grundforordningens artikel 11, stk. 2.
(
1
) – Gennemførelsesforordning (EU) 2018/1722 af 14.11.2018 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 999/2014 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 (EUT 2018, L 287, s. 3).
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/1036 af 8.6.2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (EUT 2016, L 176, s. 21, herefter »grundforordningen«).
(
3
) – Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2020/2100 af 15.12.2020 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 (EUT 2020, L 425, s. 21).