61999CJ0221_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-221/99,
angående en anmodning, som Giudice di pace di Genova (Italien) i medfør af artikel 234 EF har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
Giuseppe Conte
mod
Stefania Rossi,
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu artikel 10 EF og 81 EF),
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
sammensat af formanden for Fjerde Afdeling, S. von Bahr, som fungerende formand for Femte Afdeling, og dommerne D.A.O. Edward, A. La Pergola, M. Wathelet (refererende dommer) og C.W.A. Timmermans,
generaladvokat: P. Léger
justitssekretær: assisterende justitssekretær H. von Holstein,
efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
- Giuseppe Conte ved avvocati B. Della Barile og S. Cavanna
- den italienske regering ved U. Leanza, som befuldmægtiget, bistået af avvocato L. Daniele
- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved L. Pignataro, som befuldmægtiget,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at der i retsmødet den 11. januar 2001 er afgivet mundtlige indlæg af Giuseppe Conte ved S. Cavanna, af den italienske regering ved avvocato dello Stato G. Aiello og af Kommissionen ved L. Pignataro,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 12. juli 2001,
afsagt følgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 6. maj 1999, indgået til Domstolen den 9. juni 1999, har Giudice di pace di Genova i medfør af artikel 234 EF forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu artikel 10 EF og 81 EF).
2 Spørgsmålene er blevet rejst under en retssag mellem Giuseppe Conte og arkitekt Stefania Rossi, og som vedrører betalingen af sidstnævntes honorar.
De relevante retsregler
3 Efter italiensk ret gælder der minimumstakster for de ydelser, der præsteres af ingeniører og arkitekter.
4 Disse takster blev oprindeligt fastsat direkte af lovgiveren. Artikel 2 i den tarif, der er bilagt lov nr. 143 af 2. marts 1949 om godkendelse af ingeniørernes og arkitekternes faglige tarif (GURI nr. 90 af 19.4.1949, s. 3, herefter »lov nr. 143/49«), indeholdt fire typer honorarer, der blev fastsat a) med en procentsats, dvs. i forhold til arbejdets værdi, b) mængdemæssigt, dvs. i forhold til den valgte enhedsværdi, c) indsatsmæssigt, dvs. i forhold til tidsforbruget, og d) skønsmæssigt, dvs. at det står helt frit for tjenesteyderen at fastsætte honoraret.
5 I artikel 5 i den tarif, der er bilagt lov nr. 143/49, og som er af særlig betydning i hovedsagen, opregnes de tjenesteydelser, for hvilke honorarerne kan fastsættes skønsmæssigt af ingeniøren/arkitekten.
6 Det blev efterfølgende i lov nr. 143 af 4. marts 1958 (GURI nr. 65 af 15.3.1958, s. 1101) bestemt, at tariffen for ingeniørernes og arkitekternes honorarer samt kriterierne for refusion af deres omkostninger skal fastsættes ved dekret fra justitsministeren i samarbejde med ministeren for offentlige arbejder efter forslag fra ingeniørernes og arkitekternes nationale råd. De tariffer, der udarbejdes efter denne nye procedure, finder imidlertid ikke anvendelse på de tjenesteydelser, der er omhandlet i artikel 5 i den tarif, der er bilagt lov nr. 143/49. Arkitekterne kan således fortsat fastsætte deres honorarer for disse tjenesteydelser skønsmæssigt.
7 Det bestemmes i den eneste artikel i lov nr. 340 af 5. maj 1976 om forbud mod at fravige minimumsbeløbene i ingeniørernes og arkitekternes faglige tarif (GURI nr. 144 af 3.6.1976, s. 4253), at tariffens minimumsbeløb har obligatorisk karakter, idet tariffen ikke finder anvendelse på de honorarer, der fastsættes skønsmæssigt af ingeniøren/arkitekten.
8 Den tarif, der er bilagt lov nr. 143/49, er blevet tilpasset flere gange ved dekreter, som justitsministeren har udstedt i samarbejde med ministeren for offentlige arbejder.
9 For så vidt angår de regler, der gælder for arkitekternes nationale råd, er det i artikel 5 i lov nr. 1395 af 24. juni 1923 (GURI nr. 157 af 5.7.1923, s. 5193) fastsat, at de arkitekter, der er optaget i fortegnelsen, vælger deres eget råd. Dette råd har bl.a. til opgave efter anmodning at afgive udtalelser om faglige tvister og om arkitekters honorarer og omkostninger.
10 I forbindelse med hovedsagen skal bestemmelserne i den italienske civilproceslov (herefter »CPC«) ligeledes tages i betragtning, navnlig artikel 633 ff., der omhandler »procedimento d'ingiunzione« (proceduren til udstedelse af betalingspålæg). Denne summariske procedure gør det muligt for fordringshaveren efter en begæring, som indledningsvis ikke meddeles modparten, at opnå et fuldbyrdelsesfundament over for skyldneren.
11 I henhold til CPC's artikel 641 indgiver fordringshaveren en anmodning med behørig dokumentation til den kompetente ret om at udstede et pålæg til skyldneren om at betale det udestående beløb eller levere varerne inden for en frist på normalt 40 dage.
12 Hvis det er en person, der udøver et liberalt erhverv, der fremsætter et krav om betaling af honorarer eller refusion, skal anmodningen om pålæg vedlægges regningen på honoraret. I henhold til CPC's artikel 636 skal regningen være underskrevet, og den skal yderligere være vedhæftet en udtalelse fra den kompetente faglige organisation. Denne udtalelse er ikke fornøden, hvis omkostningerne eller ydelsernes størrelse er fastsat på grundlag af obligatoriske tariffer.
13 CPC's artikel 636 og artikel 5 i lov nr. 1395 indeholder ingen præcision af de kriterier eller de oplysninger, som den berørte faglige organisation skal tage hensyn til i forbindelse med afgivelsen af denne udtalelse.
14 Det bestemmes i CPC's artikel 636, stk. 3, at retten - medmindre den afviser anmodningen som følge af utilstrækkelige beviser - skal henholde sig til den faglige organisations udtalelse for så vidt angår det beløb, der kræves betalt, bortset fra at den kan rette materielle fejl.
15 I henhold til CPC's artikel 643, stk. 2, skal en kopi af betalingspålægget og en kopi af anmodningen forkyndes for skyldneren. Det fremgår af artikel 643, stk. 3, at forkyndelsen af disse to dokumenter markerer tidspunktet for sagens påbegyndelse. Skyldneren kan gøre indsigelse herimod fra forkyndelsestidspunktet og indtil udløbet af den frist, der i medfør af CPC's artikel 641 er blevet fastsat til frivilligt at efterkomme kravet. Det fremgår af CPC's artikel 645, at hvis debitor gør indsigelse mod betalingspålægget inden for fristen, skal den almindelige kontradiktoriske sagsbehandling i civile sager finde anvendelse. I modsat fald træffer retten på begæring af kreditor afgørelse om, at betalingspålægget skal fuldbyrdes.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
16 Den 30. oktober 1998 afsagde Giudice di pace di Genova en kendelse, hvorved Giuseppe Conte blev pålagt at betale 2 550 000 ITL til arkitekt Stefania Rossi. Stefania Rossi havde anlagt sag ved denne ret, da hun havde præsteret nogle faglige tjenesteydelser for Giuseppe Conte og havde fastsat sit honorar i overensstemmelse med artikel 5 i den tarif, der er bilagt lov nr. 143/49, men ikke havde modtaget nogen betaling. Anmodningen var vedlagt en regning på hendes honorar samt en bekræftende udtalelse fra arkitektforeningen i Genova.
17 I et svarskrift, der blev indgivet til retten den 18. december 1998, gjorde Giuseppe Conte indsigelse mod betalingspålægget, idet han bestred Stefania Rossi's krav og principalt gjorde gældende, at betalingspålægget var ugyldigt. Efter Giuseppe Conte's opfattelse udgør arkitektrådets udtalelse - der i overensstemmelse med CPC's artikel 636 var vedlagt anmodningen om udstedelse af betalingspålægget - en vedtagelse »inden for sammenslutninger af virksomheder«, der er i strid med traktatens artikel 85.
18 Da Giudice di pace di Genova fandt, at en fortolkning af traktatens artikel 5 og 85 er nødvendig for at kunne afgøre tvisten, har retten besluttet at udsætte sagen og forelægge følgende præjudicielle spørgsmål for Domstolen:
»1) Omfatter begrebet »virksomhed« i Kommissionens beslutninger og i Domstolens praksis personer, der udøver hvervet som arkitekt? Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, ønskes det oplyst, om de faglige organisationer, arkitekter er medlemmer af, må betragtes som »sammenslutninger af virksomheder« som omhandlet i traktatens artikel 85, stk. 1?
2) Endvidere ønskes det oplyst, om en national bestemmelse, der ikke bestemmer andet end at meddele en tarif, der er fastsat og vedtaget af ingeniører og arkitekters nationale råd, er forenelig med traktatens artikel 5 og 85, når
a) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder konkret er udformet som en retsakt, der stadfæster, hvad de pågældende nationale råd selvstændigt har vedtaget
b) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder er udformet således, at det er overdraget medlemmerne af de pågældende faglige organisationer at fastsætte tariffen efter eget skøn, også efter at de faglige tjenesteydelser, de har fået i opdrag, er udført
c) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder ikke indeholder bestemmelser om hensyntagen til almenvellets interesser, og heller ikke indeholder minimums- og maksimumsbeløb, inden for hvilke den efter tjenesteyderens skøn fastsatte tarif skal ligge, og
d) de endelige retsakter fra de offentlige myndigheder ikke forpligter tjenesteyderne til på forhånd at meddele og/eller i hvert fald offentliggøre de tariffer, de agter at anvende med hensyn til de tjenesteydelser, de er anmodet om at udføre?
3) Er det foreneligt med traktatens artikel 5, sammenholdt med artikel 85, at det i henhold til nationale bestemmelser, som ikke omhandler hensyntagen til almenvellets interesser, men hvorved det overdrages et tarifudvalg, der er oprettet under en faglig organisation, og som alene består af dennes medlemmer, at vedtage en retsakt, hvorefter honoraret kan fastsættes efter et skøn, og udvalget også godkender det honorar, et medlem har fastsat efter eget skøn, og det med en sådan gyldighed, at det er bindende for den retsinstans, der skal træffe afgørelse vedrørende et betalingspålæg, der er i overensstemmelse med den tariffastsættelse, organisationen selv har vedtaget?«
Indledende bemærkning
19 Indledningsvis bemærkes, at det af Corte suprema di cassazione's faste praksis fremgår, at den udtalelse, der afgives af den kompetente faglige organisation, kun er bindende for retten under den første del af proceduren til udstedelse af betalingspålæg, som ikke er kontradiktorisk. Udtalelsen mister derimod sin bindende virkning, når debitor gør indsigelse mod selve kravet eller kravets størrelse (jf. bl.a. dom af 8.4.1975, nr. 1276, af 12.7.1975, nr. 2775, af 24.8.1994, nr. 7504, af 30.10.1996, nr. 9514, og af 7.5.1997, nr. 3972).
Det tredje præjudicielle spørgsmål
20 Det tredje spørgsmål, som det er mest hensigtsmæssigt at besvare først, skal herefter nærmere bestemt forstås således, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om traktatens artikel 5 og 85 er til hinder for nationale regler, der - inden for rammerne af en summarisk procedure vedrørende udstedelse af betalingspålæg for så vidt angår krav på betaling af honorar, der er fremsat af en arkitekt, som er medlem af en faglig organisation - pålægger den ret, der behandler sagen, at henholde sig til en udtalelse, som denne organisation har afgivet vedrørende betalingen af disse honorarer, for så vidt som denne udtalelse mister sin bindende virkning, når debitor indleder en kontradiktorisk retssag.
21 Den debitor, som anmodningen om udstedelse af et betalingspålæg er rettet imod, kan bestride denne udtalelse under den efterfølgende retssag, der er kontradiktorisk, og som det kun tilkommer ham at indlede (jf. for så vidt angår CPC's artikel 645 Domstolens dom af 13.7.1995, sag C-474/93, Hengst Import, Sml. I, s. 2113, præmis 15, der omhandlede fortolkningen af konventionen af 27.9.1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager). Den omhandlede udtalelse kan således ikke udgøre en vedtagelse inden for sammenslutninger af virksomheder, der i sig selv kan begrænse eller fordreje konkurrencen i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 85.
22 Det forhold, at der ikke er nogen påvirkning af konkurrencen, følger ligeledes af, at den udtalelse, der afgives af den faglige organisation, vedrører individuelle tjenesteydelser, der har været underkastet en skønsmæssig vurdering af en bestemt ingeniør/arkitekt.
23 Henset til ovenstående præmisser skal det tredje spørgsmål besvares med, at traktatens artikel 5 og 85 ikke er til hinder for nationale regler, der - inden for rammerne af en summarisk procedure vedrørende udstedelse af betalingspålæg for så vidt angår krav på betaling af honorar, der er fremsat af en arkitekt, som er medlem af en faglig organisation - pålægger den ret, der behandler sagen, at henholde sig til en udtalelse, som denne organisation har afgivet vedrørende betalingen af disse honorarer, for så vidt som denne udtalelse mister sin bindende virkning, når debitor indleder en kontradiktorisk retssag.
Første og andet spørgsmål
24 Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om arkitekter udgør virksomheder og i givet fald, om de faglige organisationer, arkitekter er medlemmer af, må betragtes som »sammenslutninger af virksomheder« som omhandlet i traktatens artikel 85, stk. 1.
25 Med det andet spørgsmål under litra a) ønsker den forelæggende ret oplyst, om de italienske myndigheder har afgivet kompetence til den kompetente faglige organisation i forbindelse med fastsættelsen af den obligatoriske tarif for arkitekthonorarer i strid med traktatens artikel 5 og 85.
26 Med et andet spørgsmål under litra b)-d) ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om traktatens artikel 5 og 85 er til hinder for en national lovgivning, der bestemmer, at udøverne af et liberalt erhverv frit kan fastsætte størrelsen af honoraret for visse af de tjenesteydelser, som de præsterer.
27 I denne forbindelse er det tilstrækkeligt at konstatere, at de ydelser, for hvilke proceduren for udstedelse af betalingspålæg er blevet indledt, ikke er omfattet af en obligatorisk tarif, og at henset til den frihed, som enhver ingeniør/arkitekt har fået overladt til at fastsætte sit honorar, kan en national lovgivning som den, der er omhandlet i hovedsagen, ikke favorisere indgåelsen af aftaler, der begrænser konkurrencen.
28 Henset til disse bemærkninger finder Domstolen ikke anledning til at foretage en nærmere gennemgang af hverken det første spørgsmål eller af det andet spørgsmål under litra a), og det andet spørgsmål under litra b)-d), skal besvares således, at traktatens artikel 5 og 85 ikke er til hinder for en national lovgivning, der bestemmer, at udøverne af et liberalt erhverv frit kan fastsætte honoraret for visse af de tjenesteydelser, som de præsterer.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Giudice di pace di Genova ved kendelse af 6. maj 1999, for ret:
1) EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu artikel 10 EF og 81 EF) er ikke til hinder for nationale regler, der - inden for rammerne af en summarisk procedure vedrørende udstedelse af betalingspålæg for så vidt angår krav på betaling af honorar, der er fremsat af en arkitekt, som er medlem af en faglig organisation - pålægger den ret, der behandler sagen, at henholde sig til en udtalelse, som denne organisation har afgivet vedrørende betalingen af disse honorarer, for så vidt som denne udtalelse mister sin bindende virkning, når debitor indleder en kontradiktorisk retssag.
2) Traktatens artikel 5 og 85 er ikke til hinder for en national lovgivning, der bestemmer, at udøverne af et liberalt erhverv frit kan fastsætte honoraret for visse af de tjenesteydelser, som de præsterer.