62024CC0483
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 9. oktober 2025 (
1
)
Sag C-483/24
Procureur général près la Cour d’appel de Liège
mod
Aldi SA
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (kassationsdomstol, Belgien))
»Præjudiciel forelæggelse – beskyttelse af folkesundheden – fødevarehygiejne – forordning (EF) nr. 852/2004 – forordning (EF) nr. 178/2002 – forpligtelser for ledere af fødevarevirksomheder – fund af spor af skadegørere i forretninger og på lagre – konstatering af en overtrædelse«
I. Indledning
1.
Er fundet af spor af skadegørere i forretninger og på lagre, som en leder af en fødevarevirksomhed er ansvarlig for, i sig selv tilstrækkelig til at godtgøre en overtrædelse af hygiejnereglerne i forordning (EF) nr. 852/2004 om fødevarehygiejne (
2
), eller skal den kompetente myndighed nærmere bevise, at lederen af den berørte fødevarevirksomhed ikke har opfyldt den indsatsforpligtelse, der følger af denne forordning?
2.
Det er dette spørgsmål, som Cour de cassation (kassationsdomstol, Belgien) har forelagt Domstolen i forbindelse med nærværende anmodning om præjudiciel afgørelse.
II. Retsforskrifter
A.
Grundforordningen om fødevarer
3.
Forordningen om fødevarehygiejne, der i den foreliggende sag anmodes om en fortolkning af, henviser flere steder til forordning (EF) nr. 178/2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (
3
).
4.
30. betragtning til grundforordningen om fødevarer har følgende ordlyd:
»Lederen af en fødevarevirksomhed er den person, der er bedst placeret til at kunne udvikle et sikkert system for levering af fødevarer og til sikring af, at den fødevare, virksomheden leverer, er sikker. Den pågældende skal derfor have det primære retlige ansvar for at garantere fødevaresikkerheden. […]«
5.
Artikel 17 (med overskriften »Ansvarsfordeling«) i grundforordningen om fødevarer fastsætter:
»1.   Ledere af fødevare- og foderstofvirksomheder sikrer, at de krav i fødevarelovgivningen, der er relevante for deres aktiviteter, er opfyldt for fødevarer og foder i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled i den virksomhed, som er under deres ledelse, og kontrollerer, at de pågældende krav overholdes.
2.   Medlemsstaterne håndhæver fødevarelovgivningen samt overvåger og kontrollerer, at lederne af fødevare- og foderstofvirksomheder overholder de relevante krav i fødevarelovgivningen i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled.
Til det formål opretholder medlemsstaterne et offentligt kontrolsystem samt andre aktiviteter, der efter omstændighederne er berettigede, herunder udsendelse af officielle meddelelser om fødevare- og fodersikkerhed og om eventuelle risici, samt overvågning af fødevare- og fodersikkerheden og andre overvågningsaktiviteter omfattende alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled.
Medlemsstaterne fastsætter også bestemmelser om, hvilke foranstaltninger og sanktioner der skal bringes i anvendelse i tilfælde af, at fødevare- og foderlovgivningen overtrædes. Foranstaltningerne og sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.«
B.
Forordningen om fødevarehygiejne
6.
Første betragtning til forordningen om fødevarehygiejne henviser til grundforordningen om fødevarer:
»Bestræbelserne på at nå et højt beskyttelsesniveau for så vidt angår menneskers liv og sundhed er et af de grundlæggende mål for fødevarelovgivningen som fastlagt i [grundforordningen om fødevarer]. […]«
7.
Formålet med forordningen om fødevarehygiejne fremgår af syvende betragtning til denne forordning:
»Hovedformålet med de nye almindelige og særlige hygiejnebestemmelser er at opnå et højt forbrugerbeskyttelsesniveau med hensyn til fødevaresikkerhed.«
8.
Artikel 1, stk. 1, litra a), i forordningen om fødevarehygiejne foreskriver:
»Det primære ansvar for fødevaresikkerheden påhviler fortsat lederen af fødevarevirksomheden.«
9.
Artikel 3 i forordningen om fødevarehygiejne har følgende ordlyd:
»Ledere af fødevarevirksomheder sikrer, at produktionen, forarbejdningen og distributionen i alle led, som er under deres kontrol, er i overensstemmelse med de relevante hygiejnebestemmelser i denne forordning.«
10.
Det følger af artikel 4 (med overskriften »Almindelige og særlige hygiejnebestemmelser«), stk. 2, i forordningen om fødevarehygiejne, at »[l]edere af fødevarevirksomheder, der udfører et led i produktionen, forarbejdningen og distributionen af fødevarer [...], skal overholde de almindelige hygiejnebestemmelser i bilag II.«
11.
Artikel 5 (med overskriften »Risikoanalyse og kritiske kontrolpunkter«), stk. 1 og 2, i forordningen om fødevarehygiejne henviser til HACCP-principperne (
4
), som fastsætter god hygiejnemæssig praksis.
12.
Punkt 2, litra c), i kapitel I i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne fastsætter, at:
»Fødevarelokalernes grundplan, udformning, udførelse, beliggenhed og dimensioner skal være således,
[...]
c)
at der er mulighed for god hygiejnemæssig praksis, som bl.a. indebærer beskyttelse mod kontaminering og navnlig bekæmpelse af skadegørere.«
13.
Følgende fremgår af punkt 1, litra a), i kapitel V i bilag II:
»Alle redskaber og alt udstyr og tilbehør, som kommer i berøring med fødevarer, skal
a)
holdes ordentlig rene/rent og om nødvendigt desinficeres. Rengøring og desinficering skal finde sted med en sådan hyppighed, at al risiko for kontaminering undgås.«
14.
Punkt 2, 3 og 4 i kapitel IX i bilag II er affattet således:
»2.
Råvarer og alle ingredienser, der opbevares på en fødevarevirksomhed, skal opbevares under passende forhold, som forhindrer skadelig nedbrydning og beskytter dem mod kontaminering.
3.
I alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled skal fødevarer beskyttes mod kontaminering, som kan gøre dem uegnede til konsum, sundhedsfarlige eller kontaminerede på en sådan måde, at de ikke med rimelighed kan betragtes som egnede til at blive konsumeret i den tilstand.
4.
Der skal træffes passende foranstaltninger til bekæmpelse af skadegørere. Der skal også træffes passende foranstaltninger til at hindre husdyrs adgang til steder, hvor fødevarer tilberedes, håndteres eller opbevares (eller, hvis den kompetente myndighed i særlige tilfælde giver tilladelse dertil, hindre, at sådan adgang medfører kontaminering).«
III. Faktiske omstændigheder og anmodningen om præjudiciel afgørelse
15.
Anmodningen om præjudiciel afgørelse er baseret på en straffesag, som den belgiske anklagemyndighed har anlagt mod fødevarevirksomheden Aldi SA.
16.
I forbindelse med kontroller foretaget mellem 2020 og 2022 fandt Agence fédérale pour la Sécurité de la Chaîne alimentaire (AFSCA) (forbundskontoret for fødevareforsyningskædens sikkerhed, Belgien) gentagne gange uregelmæssigheder i flere af Aldis forretninger og lagre. Flere af de pågældende steder blev genbesøgt med flere måneders mellemrum, og det viste sig, at uregelmæssighederne fortsat eksisterede.
17.
På stedet, både på de hylder, der var tilgængelige for forbrugerne, og på lagrene, blev der blandt andet fundet snavs, produkter afgnavet af skadegørere, fødevarer tilsølede af ekskrementer, urin og hår, ekskrementer fra skadegørere og døde mus.
18.
AFSCA kritiserede desuden manglen på et kontrolsystem ved modtagelsen af varer i visse forretninger, hvilket var blevet påpeget tidligere.
19.
I forbindelse med et af disse kontrolbesøg, hvor der blev fundet ekskrementer fra gnavere og døde mus, havde en skadedyrsbekæmpelsesvirksomhed kort forinden foretaget en kontrol.
20.
Den belgiske anklagemyndighed anklagede derfor Aldi for at have overtrådt artikel 4 i og bilag II til forordningen om fødevarehygiejne samt artikel 9, stk. 3, i kongeligt dekret af 22. februar 2001 om tilrettelæggelse af den kontrol, der foretages af forbundskontoret for fødevareforsyningskædens sikkerhed, og om ændring af forskellige lovbestemmelser.
21.
Afdelingen i Neufchâteau ved tribunal correctionnel du Luxembourg (domstolen i straffesager i Luxembourg, Belgien) frikendte ved dom af 15. marts 2023 Aldi i samtlige tiltalepunkter. Den belgiske anklagemyndighed iværksatte appel til prøvelse af denne dom.
22.
Cour d’appel de Liège (appeldomstolen i Liège, Belgien) stadfæstede imidlertid dommen fra første instans. Ifølge appeldomstolen pålægger forordningen om fødevarehygiejne kun indsatsforpligtelser for lederne af fødevarevirksomheder. Alene forekomsten af spor af og ekskrementer fra skadegørere udgør ikke i sig selv en overtrædelse af denne forordning. Den belgiske anklagemyndighed har iværksat kassationsappel til prøvelse af denne dom.
23.
På denne baggrund har Cour de cassation (kassationsdomstol, Belgien) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Pålægger de forpligtelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 2, i [forordningen om fødevarehygiejne] samt bilag II til denne forordning, nærmere bestemt punkt 2, litra c), i kapitel I, punkt 1, litra a), i kapitel V og punkt 2, 3 og 4 i kapitel IX, ledere af engros- og detailfødevarevirksomheder en resultatforpligtelse, således at konstateringen af spor af eller ekskrementer fra skadegørere i forretninger og på lagre, undtagen i tilfælde af force majeure, udefra kommende hændelser eller en uundgåelig fejl, er tilstrækkelig til at godtgøre en overtrædelse af nævnte forordning, eller er lederne af fødevarevirksomheder alene underlagt en indsatsforpligtelse, dvs. en forpligtelse til at gøre alt for at forhindre forekomsten af skadegørere, således at den nationale administrative myndigheds konstatering af spor af og ekskrementer fra skadegørere i forretninger og på lagre ikke i sig selv er tilstrækkelig til at godtgøre en overtrædelse af samme forordning?«
24.
Aldi, den belgiske, den græske, den franske, den luxembourgske, den nederlandske, den polske regering og Irland samt Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg vedrørende dette spørgsmål i forbindelse med sagen for Domstolen. De samme parter var, med undtagelse af den luxembourgske, den nederlandske og den polske regering, repræsenteret i retsmødet den 25. juni 2025.
IV. Retlig bedømmelse
A.
Formaliteten
25.
Aldi har gjort gældende, at det præjudicielle spørgsmål delvis ikke kan antages til realitetsbehandling. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører delvist bestemmelser i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne, som ikke er genstand for straffesagen mod Aldi i Belgien. Disse bestemmelser er derfor ikke relevante for hovedsagen.
26.
Det følger af fast retspraksis, at det udelukkende tilkommer den nationale ret på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen, hvilke spørgsmål er omfattet af en formodning for at være relevante. Det følger heraf, at når det forelagte spørgsmål vedrører fortolkningen eller gyldigheden af en EU-retlig regel, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse, medmindre det fremgår, at den ønskede fortolkning savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, såfremt problemet er af hypotetisk karakter, eller såfremt Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en sagligt korrekt besvarelse af disse spørgsmål (
5
).
27.
Dette er dog ikke tilfældet i den foreliggende sag. Som jeg vil vise nedenfor, er de forskellige hygiejneregler, der er anført i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne, alle forbundet, idet de tjener til at nå det fælles mål om at garantere fødevaresikkerheden. De skal derfor fortolkes i den sammenhæng, hvori de indgår.
28.
Aldi har endvidere anført, at den forelæggende ret ikke reelt har anmodet om en fortolkning af EU-retten, men at dens spørgsmål vedrører fortolkningen af belgisk strafferet for så vidt angår de sanktioner, der er pålagt Aldi.
29.
Denne indsigelse er dog også ugrundet, idet det præjudicielle spørgsmål klart vedrører fortolkningen af forordningen om fødevarehygiejne, som i sig selv henviser til grundforordningen om fødevarer. Sidstnævnte bestemmer i artikel 17, stk. 2, at medlemsstaterne skal fastsætte bestemmelser om, hvilke foranstaltninger og sanktioner der skal bringes i anvendelse, i tilfælde af at fødevarelovgivningen overtrædes, og at disse skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning. Der er derfor ingen tvivl om, at den foreliggende sag er omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, selvom hovedsagen vedrører den sanktion, der er pålagt Aldi.
30.
Aldis indsigelser mod formaliteten af denne anmodning om præjudiciel afgørelse skal derfor afvises.
B.
Realiteten
31.
Den forelæggende ret har i sit spørgsmål henvist til sondringen mellem en resultatforpligtelse og en indsatsforpligtelse, som er velkendt i de fleste af medlemsstaternes retssystemer, og som allerede er blevet anvendt af Domstolen (
6
). Denne sondring har til formål at afgøre, om adressaten for en pligt skal opnå et specifikt resultat, eller om det er tilstrækkeligt, at den pågældende har iværksat alle tilgængelige indsatser for at opnå et resultat uden at være ansvarlig for den faktiske realisering af dette resultat.
32.
Begreberne »resultatforpligtelse« og »indsatsforpligtelse« anvendes ikke i forordningen om fødevarehygiejne. Desuden er den af den forelæggende ret foreslåede klassificering af de bestemmelser, der er nævnt i det præjudicielle spørgsmål, i den ene eller den anden kategori ikke mulig at foretage på en præcis måde, idet disse bestemmelser både indeholder krav til indsats og resultat.
33.
Den forelæggende ret har anvendt denne sondring, eftersom den, hvilket den selv angiver i sit præjudicielle spørgsmål, ønsker at få oplyst, om konstateringen af spor af skadegørere i forretninger og på lagre, undtagen i tilfælde af force majeure, udefra kommende hændelser eller en uundgåelig fejl, er tilstrækkelig til at godtgøre en overtrædelse af hygiejnereglerne i artikel 4, stk. 2, sammenholdt med bilag II til forordningen om fødevarehygiejne.
34.
De lavere instanser fandt, at dette ikke var tilfældet. De omtvistede bestemmelser fastsætter kun adfærdsregler, som lederne af fødevarevirksomheder skal overholde. Den blotte konstatering af spor af skadegørere kan derfor ikke være tilstrækkeligt til at fastslå en lovovertrædelse.
35.
Det præjudicielle spørgsmål handler derfor umiddelbart i det væsentlige om, hvorvidt en fødevarekontrolmyndighed på grundlag af tilstedeværelsen af spor af skadegørere kan konkludere, at de omtvistede hygiejneregler ikke, eller ikke i tilstrækkelig grad, er blevet overholdt, således at myndigheden alene på dette grundlag kan fastslå, at der er sket en tilsidesættelse af disse regler.
36.
Jeg vil først undersøge, under hvilke omstændigheder fundet af spor af skadegørere gør det muligt at konkludere, at de gældende hygiejneregler ikke er blevet overholdt (under 1). Derefter vil jeg redegøre for grundene til, at forordningen om fødevarehygiejne skal fortolkes på en sådan måde, at der under omstændigheder, som dem i det foreliggende tilfælde, er grund til at konkludere, at der er sket en overtrædelse (under 2).
37.
Før disse aspekter behandles, skal det bemærkes, at den forelæggende ret specifikt har anmodet om fortolkningen af visse bestemmelser i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne. I forbindelse med den præjudicielle procedure påhviler det imidlertid Domstolen at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Domstolen kan i denne forbindelse inddrage EU-retlige regler, som den nationale ret ikke har henvist til i sine spørgsmål (
7
).
38.
Den omstændighed, at den forelæggende ret i sine spørgsmål formelt har henvist til visse bestemte EU-retlige bestemmelser, er nemlig ikke til hinder for, at Domstolen oplyser den om alle de momenter angående fortolkningen, som kan være til nytte ved afgørelsen af hovedsagen ved ud fra samtlige de oplysninger, der er fremlagt af denne ret, og navnlig af forelæggelsesafgørelsens præmisser, at udlede de EU-retlige elementer, som det under hensyn til tvistens genstand er nødvendigt at fortolke (
8
).
1. Fundet af spor af skadegørere som bevis for tilsidesættelsen af de gældende hygiejneregler
39.
Den forelæggende ret har i det præjudicielle spørgsmål henvist til de hygiejneregler, der fremgår af kapitel I, punkt 2, litra c), kapitel V, punkt 1, litra a), og kapitel IX, punkt 2, 3 og 4, i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne, som lederne af fødevarevirksomheder i medfør af denne forordnings artikel 4, stk. 2, skal overholde.
40.
Disse bestemmelser pålægger for det første lederne af fødevarevirksomheder forpligtelser med hensyn til indretning af lokaler, rengøring og desinficering af genstande, der kommer i berøring med fødevarer, passende opbevaring og beskyttelse af fødevarer mod kontaminering samt bekæmpelse af skadegørere. Bestemmelserne fastsætter samtidig det mål, der skal nås. Dette mål består i at sikre, at fødevarer i alle faser er beskyttet mod kontaminering fra skadegørere, som kan gøre dem uegnede til konsum eller skadelige for sundheden.
41.
Som flere parter i sagen har anført, skal hygiejnebestemmelserne i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne fortolkes i overensstemmelse med nævnte forordnings artikel 3 og artikel 17, stk. 1, i grundforordningen om fødevarer. I henhold til disse bestemmelser skal lederne af fødevarevirksomheder sikre, at de gældende hygiejneregler overholdes i alle de faser af håndteringen af fødevarer, der er under deres kontrol, med henblik på at garantere, at fødevarerne er egnede til konsum (
9
). De skal desuden sikre, at disse krav overholdes.
42.
Spørgsmålet om, hvorvidt tilstedeværelsen af spor af skadegørere kan bevise, at lederne af fødevarevirksomheder ikke har opfyldt disse forpligtelser, og dermed indirekte bevise, at de omtvistede bestemmelser i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne heller ikke er overholdt, afhænger af omfanget af de fundne spor. Det påhviler den kompetente ret at vurdere dette element i lyset af sagens konkrete omstændigheder.
43.
Således vil f.eks. et enkeltstående fund af en enkelt mus eller et isoleret spor af skadegørere på et lager, der er utilgængeligt for forbrugerne, ikke være tilstrækkeligt til at bevise, at den pågældende leder af en fødevarevirksomhed har undladt at opfylde sin forpligtelse til at sikre og kontrollere overholdelsen af gældende hygiejneregler. Indtrængen af skadegørere er en næsten uundgåelig risiko, når man driver fødevarevirksomheder. Det er netop af denne grund, at de omtvistede hygiejneregler fastsætter, at beskyttelse mod kontaminering fra skadegørere og bekæmpelse af disse skadegørere skal garanteres.
44.
Det kan derfor ikke på baggrund af en enkeltstående og isoleret tilstedeværelse af spor af skadegørere konkluderes, at der er sket en overtrædelse af de forskrevne hygiejnekrav. I et sådant tilfælde bør der udføres opfølgende kontrol for at fastslå, om den pågældende leder af fødevarevirksomheden har iværksat passende foranstaltninger til at afhjælpe uregelmæssighederne.
45.
Situationen er helt anderledes i en sag som den foreliggende, hvor gentagne kontroller udført med flere måneders mellemrum i flere filialer ifølge den forelæggende rets oplysninger afslørede massiv kontaminering med spor af skadegørere i, på og i umiddelbar nærhed af fødevarer, hvoraf de fleste allerede var på det stadie, hvor de blev markedsført (
10
), dvs. tilgængelige for forbrugerne.
46.
Fundet af spor af skadegørere gør det muligt at fastslå, at der i den berørte fødevarevirksomhed findes et strukturelt og permanent problem for så vidt angår overholdelsen af de gældende hygiejneregler og kontrollen af denne overholdelse. Det kan derfor under sådanne omstændigheder konkluderes, at der er sket en overtrædelse af de pågældende hygiejneregler (og i givet fald andre regler) i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne, sammenholdt med denne forordnings artikel 3 og artikel 17, stk. 1, i grundforordningen om fødevarer.
47.
Det tilkommer den forelæggende ret i lyset af de specifikke omstændigheder at undersøge, i hvilket omfang dette finder anvendelse på hver af de bestemmelser i bilag II, som den har henvist til. Det blotte fund af spor af skadegørere gør det i princippet ikke muligt generelt at konkludere, at der er sket en tilsidesættelse af forpligtelsen til at indrette lokaler på en sådan måde, at der er mulighed for god hygiejnemæssig praksis, som bl.a. indebærer beskyttelse mod kontaminering og navnlig bekæmpelse af skadegørere (
11
). I det foreliggende tilfælde kan en sådan overtrædelse imidlertid fastslås, navnlig fordi de belgiske myndigheder ifølge anmodningen om præjudiciel afgørelse gentagne gange har påtalt manglen på et kontrolsystem ved modtagelsen af varer, i hvert fald i visse berørte filialer. (
12
).
48.
På den anden side er kravet om, at kontaminering skal undgås ved rengøring og om nødvendigt desinficering af genstande, der kommer i berøring med fødevarer, og dette med en sådan hyppighed, at al risiko for kontaminering undgås (
13
), formuleret som en resultatforpligtelse. I den foreliggende sag foreligger der med forbehold for den forelæggende rets bekræftelse en åbenbar overtrædelse, da der ikke blot er opstået en risiko for kontaminering, men en sådan endda er blevet konkretiseret.
49.
Det samme gælder kravene vedrørende opbevaringen af fødevarer under passende forhold, som forhindrer skadelig nedbrydning og beskytter mod kontaminering, beskyttelse af fødevarer mod kontaminering, som kan gøre dem uegnede til konsum, sundhedsfarlige eller kontaminerede på en sådan måde, at de ikke med rimelighed kan betragtes som egnede til at blive konsumeret i den tilstand, og iværksættelsen af passende foranstaltninger til bekæmpelse af skadegørere (
14
).
50.
Der er desuden, som flere af sagens parter har gjort gældende, i den foreliggende sag sket en tilsidesættelse af kravet om at holde lokaler, hvor der findes fødevarer, rene og i god stand (
15
).
51.
En overtrædelse af bestemmelserne i forordningen om fødevarehygiejne kan højst udelukkes i tilfælde af force majeure, udefra kommende hændelser eller uundgåelige fejl som nævnt af den forelæggende ret, dvs. under omstændigheder som den, der påberåber sig dem, ikke har nogen indflydelse på (
16
). Det vil i sådanne tilfælde være op til lederen af den berørte fødevarevirksomhed at påvise eksistensen af sådanne omstændigheder og bevise, at kontamineringen fra skadegørere ikke kunne undgås, til trods for at de gældende hygiejneregler er blevet overholdt. Med forbehold for den forelæggende rets prøvelse foreligger der ingen af sådanne omstændigheder i den foreliggende sag.
52.
Domstolen har ganske vist allerede fastslået, at HACCP-principperne, der fremgår af artikel 5 i forordningen om fødevarehygiejne, og som fastsætter procedurerne for god hygiejnemæssig praksis og kontrol, som Aldi og den forelæggende ret har henvist til i hovedsagen, ikke skal fratages deres effektive virkning i forbindelse med undersøgelsen af, om der er sket en overtrædelse af bilag II til denne forordning. Der skal således tages hensyn til de foranstaltninger, som en virksomhedsleder har truffet i henhold til disse bestemmelser med henblik på at forebygge risici for kontaminering (
17
). I den pågældende sag var tvistens genstand imidlertid en abstrakt risiko for kontaminering. I den foreliggende sag følger det derimod af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at der allerede var sket massive og varige kontamineringer.
53.
Under disse omstændigheder vil det være i strid med den effektive gennemførelse af EU-retten vedrørende fødevarehygiejne, hvis den kompetente kontrolmyndighed for at fastslå en overtrædelse af fødevarehygiejnereglerne skal bevise, at den pågældende leder af en fødevarevirksomhed ikke har overholdt de gældende hygiejneregler.
2. Ansvaret for lederen af fødevarevirksomheden
54.
Det primære ansvar for fødevaresikkerheden påhviler lederen af fødevarevirksomheden i henhold til artikel 1, stk. 1, litra a), i forordningen om fødevarehygiejne. Som det fremgår af 30. betragtning til grundforordningen om fødevarer, er det denne person, der er bedst placeret til at sikre, at den fødevare, virksomheden leverer, er sikker.
55.
For at nå målet med lovgivningen for fødevarehygiejne, nemlig et højt beskyttelsesniveau for så vidt angår menneskers liv og sundhed (
18
), forbyder artikel 14, stk. 1, i grundforordningen om fødevarer, at fødevarer, der er farlige, markedsføres. Det følger af bestemmelsens stk. 2, at fødevarer, der er sundhedsskadelige eller uegnede til menneskeføde på grund af en forurening, betragtes som farlige (
19
).
56.
Med forbehold for den forelæggende rets undersøgelse blev de fødevarer, der var kontamineret af de spor af skadegørere, der blev fundet i denne sag, uegnede til konsum som følge af denne kontaminering og var næsten alle allerede i den fase, hvor de skulle markedsføres.
57.
Domstolen har allerede fastslået, at lederne af fødevarevirksomheder for så vidt angår målet om, at kontaminerede fødevarer ikke markedsføres, har en resultatforpligtelse (
20
).
58.
Som Domstolen allerede har fastslået, er en objektiv ansvarsordning for lederne af fødevarevirksomheder ikke i sig selv uforenelig med EU-retten. I den pågældende sag blev en sådan leder retsforfulgt for at have markedsført kontaminerede fødevarer, selv om disse var blevet produceret og pakket af en anden virksomhed (
21
).
59.
Det følger heraf, at retsforfølgelsen af lederen af fødevarevirksomheden i en sag som den foreliggende, hvor der – med forbehold for den forelæggende rets undersøgelse – er blevet markedsført farlige fødevarer på grund af en overtrædelse af de gældende hygiejneregler, hvilket er dokumenteret ved massive og vedvarende spor af skadegørere, i denne henseende så meget desto mere er berettiget, uden at myndigheden desuden skal bevise, at de gældende hygiejneregler ikke er blevet overholdt.
60.
Det tilkommer den kompetente ret under hensyntagen til arten og grovheden af den sanktion, der faktisk er blevet pålagt i den foreliggende sag, at vurdere, om denne sanktion er effektiv, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, således som det kræves i artikel 17, stk. 2, i grundforordningen om fødevarer. Det er i denne fase (og ikke når det konstateres, at der foreligger en lovovertrædelse), at den om nødvendigt kan tage de foranstaltninger til bekæmpelse af skadegørere, som Aldi har iværksat og påberåbt sig, i betragtning.
V. Forslag til afgørelse
61.
På baggrund af disse betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer det præjudicielle spørgsmål, som Cour de cassation (kassationsdomstol, Belgien) har forelagt, som følger:
»Artikel 4, stk. 2, i samt punkt 2, litra c), i kapitel I, punkt 1, litra a), i kapitel V og punkt 2, 3 og 4 i kapitel IX i bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 852/2004 af 29. april 2004 om fødevarehygiejne, senest ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2021/382 af 3. marts 2021, sammenholdt med samme forordnings artikel 3, samt artikel 14, stk. 1, og artikel 17, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed, senest ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2024/908 af 17. januar 2024,
skal fortolkes således, at
kontaminering fra skadegørere, der gentagne gange over flere måneder er fundet i, på og i umiddelbar nærhed af fødevarer, der er i markedsføringsfasen, og som gør fødevarer uegnede til konsum, kan påvise, at en leder af en fødevarevirksomhed ikke har opfyldt de forpligtelser, der påhviler vedkommende i henhold til de hygiejneregler, der er fastsat i lovgivningen om fødevarehygiejne.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 29.4.2004 (EUT 2004, L 139, s. 1), senest ændret ved Kommissionens forordning (EU) 2021/382 af 3.3.2021 (EUT 2021, L 74, s. 3) (herefter »forordningen om fødevarehygiejne«).
(
3
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28.1.2002 (EUT 2002, L 31, s. 1), senest ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2024/908 af 17.1.2024 (EUT 2024, L 908, s. 1) (herefter »grundforordningen om fødevarer«).
(
4
) – Denne forkortelse henviser til principperne for risikoanalyse og kritiske kontrolpunkter (»Hazard Analysis and Critical Control Points principles«, se https://food.ec.europa.eu/food-safety/biological-safety/food-hygiene/legislation_en).
(
5
) – Dom af 19.12.1968, De Cicco (19/68, EU:C:1968:56, Sml. 1968, s. 689 og 698), af 15.12.1995, Bosman (C-415/93, EU:C:1995:463, præmis 59-61), og af 19.6.2025, Lubreczlik (C-396/24, EU:C:2025:460, præmis 47).
(
6
) – Jf. f.eks. dom af 12.9.2019, A m.fl. (C-347/17, EU:C:2019:720, præmis 53 ff.), og af 16.3.2023, Beobank (C-351/21, EU:C:2023:215, præmis 53 ff.).
(
7
) – Jf. dom af 1.8.2025, Alace og Canpelli (C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
(
8
) – Jf. dom af 1.8.2025, Alace og Canpelli (C-758/24 og C-759/24, EU:C:2025:591, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis).
(
9
) – I overensstemmelse med artikel 2, stk. 1, litra a), i forordningen om fødevarehygiejne, betegner begrebet »fødevarehygiejne«»foranstaltninger og betingelser, der er nødvendige for at kontrollere risici og sikre, at en fødevare er egnet til konsum, hvis den anvendes som tilsigtet«.
(
10
) – I medfør af artikel 3, nr. 8), i grundforordningen om fødevarer, forstås ved »markedsføring«»besiddelse af fødevarer eller foder med henblik på salg, herunder udbydelse til salg eller anden overførsel, som finder sted mod eller uden vederlag, herunder selve salget og distributionen og selve den overførsel, der sker på andre måder«.
(
11
) – Punkt 2, litra c), i kapitel I i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne.
(
12
) – Jf. punkt 18 i dette forslag til afgørelse.
(
13
) – Punkt 1, litra a), i kapitel V i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne.
(
14
) – Punkt 2, 3 og 4 i kapitel IX i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne.
(
15
) – Punkt 1 i kapitel I i bilag II til forordningen om fødevarehygiejne.
(
16
) – Jf. i denne retning dom af 25.1.2017, Vilkas (C-640/15, EU:C:2017:39, præmis 53).
(
17
) – Dom af 6.10.2011, Albrecht m.fl. (C-382/10, EU:C:2011:639, præmis 21 ff.).
(
18
) – Jf. første og syvende betragtning til forordningen om fødevarehygiejne.
(
19
) – Det fremgår af artikel 14, stk. 5, i grundforordningen om fødevarer, at der »[v]ed afgørelsen af, om en fødevare er uegnet til menneskeføde, skal [...] tages hensyn til, om fødevaren er uacceptabel til menneskeføde, hvis den anvendes som tiltænkt, fordi den er forurenet på grund af udefra kommende forhold eller på anden måde eller på grund af forrådnelse, nedbrydning eller fordærv«. I medfør af artikel 2, stk. 1, litra f), i forordningen om fødevarehygiejne er en »kontaminering« en »forekomst eller opståen af en risiko«. I medfør af artikel 3, nr. 14), i grundforordningen om fødevarer, er en »fare«»den potentielt sundhedsskadelige virkning, der kan være forbundet med biologiske, kemiske eller fysiske agenser i fødevarer eller foder eller forbundet med fødevarernes eller foderets tilstand«.
(
20
) – Jf. i denne retning dom af 13.11.2014, Reindl og MPREIS Warenvertriebs (C-443/13, EU:C:2014:2370, præmis 28), og af 12.9.2019, A m.fl. (C-347/17, EU:C:2019:720, præmis 58-60).
(
21
) – Dom af 13.11.2014, Reindl og MPREIS Warenvertriebs (C-443/13, EU:C:2014:2370, præmis 18 og 34-43). Jf. ligeledes i denne retning dom af 9.2.2012, Urbán (C-210/10, EU:C:2012:64, præmis 47 og 48 og den deri nævnte retspraksis).