62018CJ0619_RES
Vec C‑619/18
Európska komisia
proti
Poľskej republike
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. júna 2019
„Nesplnenie povinnosti členským štátom – Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ – Právny štát – Účinná súdna ochrana v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie – Zásady neodvolateľnosti a nezávislosti sudcov – Zníženie veku odchodu do dôchodku sudcov Najvyššieho súdu – Uplatnenie na sudcov vo funkcii – Možnosť ďalej vykonávať funkciu sudcu po dovŕšení dôchodkového veku viazaná na získanie povolenia, ktoré patrí do diskrečnej právomoci prezidenta republiky“
Žaloba o nesplnenie povinnosti – Predmet konania – Určenie na základe odôvodneného stanoviska – Lehota stanovená členskému štátu – Nadobudnutie účinnosti zákona tohto členského štátu, ktorý odstraňuje so spätnou účinnosťou všetky účinky vnútroštátnych ustanovení napadnutých Komisiou – Udalosť, ktorá nastala po uplynutí uvedenej lehoty – Žaloba, ktorej nechýba predmet
(Článok 258 ZFEÚ)
(pozri body 30, 31)
Členské štáty – Povinnosti – Stanovenie opravných prostriedkov nevyhnutných na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany – Rozsah
(Články 2 a 19 ZEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 46 – 50, 54, 55)
Členské štáty – Povinnosti – Stanovenie opravných prostriedkov nevyhnutných na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany – Dodržanie zásad neodvolateľnosti a nezávislosti sudcov – Vnútroštátna právna úprava znižujúca vek odchodu do dôchodku sudcov Najvyššieho súdu – Uplatnenie na sudcov vo funkcii – Porušenie – Odôvodnenie – Zjednotenie vekových hraníc na povinné ukončenie činnosti – Proporcionalita – Neexistencia
(Články 2 a 19 ZEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 57, 58, 71 – 73, 78 – 96, 124 a výrok)
Právo Európskej únie – Zásady – Právo na účinnú súdnu ochranu – Zásada nezávislosti sudcov – Rozsah
(Článok 19 ZEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47 druhý odsek)
(pozri body 74 – 77, 108)
Členské štáty – Povinnosti – Stanovenie opravných prostriedkov nevyhnutných na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany – Dodržanie zásady nezávislosti sudcov – Vnútroštátna právna úprava znižujúca vek odchodu do dôchodku sudcov Najvyššieho súdu a priznávajúca prezidentovi tohto členského štátu diskrečnú právomoc predĺžiť uvedeným sudcom aktívny výkon sudcovskej funkcie – Porušenie v prípade oprávnených pochybností u osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť dotknutých sudcov vonkajšími činiteľmi a ich neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom
(Články 2 a 19 ZEÚ; Charta základných práv Európskej únie, článok 47)
(pozri body 110 – 112, 114 – 118, 123, 124 a výrok)
Zhrnutie
Ustanovenia poľskej právnej úpravy týkajúce sa zníženia veku odchodu do dôchodku sudcov Najvyššieho súdu sú v rozpore s právom Únie
V rozsudku Komisia/Poľsko (C‑619/18), vyhlásenom 24. júna 2019, Súdny dvor zasadajúci vo veľkej komore vyhovel žalobe o nesplnenie povinnosti, ktorú podala Komisia proti Poľskej republike a v ktorej navrhovala, aby tento súd konštatoval, že Poľská republika si tým, že stanovila uplatnenie opatrenia na zníženie veku odchodu do dôchodku sudcov Najvyššieho súdu na sudcov aktívne vykonávajúcich svoju funkciu, ktorí boli na tento súd vymenovaní pred 3. aprílom 2018, ako aj tým, že predĺženie aktívneho výkonu funkcie sudcov uvedeného súdu po dovŕšení novo upraveného dôchodkového veku zverila do diskrečnej právomoci prezidenta republiky, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ.
Komisia vytýkala Poľskej republike, že týmito opatreniami, v rozpore so zásadou nezávislosti sudcov, a najmä zásadou ich neodvolateľnosti, porušila povinnosti, ktoré členským štátom vyplývajú z už citovaného ustanovenia.
Vo svojom rozsudku Súdny dvor v prvom rade zaujal stanovisko k uplatniteľnosti a rozsahu pôsobnosti článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ. V tejto súvislosti pripomenul, že toto ustanovenie ukladá členským štátom povinnosť ustanoviť v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, prostriedky nápravy potrebné na zabezpečenie účinnej súdnej ochrany najmä v zmysle článku 47 Charty základných práv Európskej únie. Konkrétne podľa článku 19 ods. 1 druhého pododseku ZEÚ musí každý členský štát zabezpečiť, aby orgány, ktoré sa v zmysle práva Únie považujú za „súdny orgán“, patriace do jeho systému opravných prostriedkov v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, a ktoré teda môžu byť povinné rozhodovať o otázkach súvisiacich s uplatňovaním alebo výkladom tohto práva, spĺňali požiadavky účinnej súdnej ochrany, čo v tomto prípade platí pre poľský Najvyšší súd. Súdny dvor okrem toho uviedol, že s cieľom zabezpečiť, aby tento súd mohol poskytnúť takúto ochranu, je nevyhnutné zachovanie jeho nezávislosti, ako to potvrdzuje článok 47 druhý odsek Charty základných práv. Požiadavka nezávislosti súdov, ktorá je inherentnou súčasťou výkonu úlohy rozhodovať ako súd, patrí do podstaty práva na účinnú súdnu ochranu a základného práva na spravodlivý proces, ktoré má zásadný význam ako záruka ochrany všetkých práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú z práva Únie, a zachovania spoločných hodnôt členských štátov uvedených v článku 2 ZEÚ, najmä hodnoty právneho štátu.
V druhom rade Súdny dvor spresnil rozsah tejto požiadavky. V tejto súvislosti uviedol, že z nej vyplývajúce záruky nezávislosti a nestrannosti stanovujú ako požiadavku existenciu pravidiel, najmä pokiaľ ide o zloženie dotknutých orgánov, menovanie, funkčné obdobia, ako aj dôvody zdržania sa hlasovania, vylúčenia pre predpojatosť a odvolania členov, ktorí ich tvoria, ktoré umožňujú odstrániť akékoľvek oprávnené pochybnosti účastníkov konania, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť uvedených orgánov z vonkajšieho hľadiska a ich neutralitu vo vzťahu k protichodným záujmom. Predovšetkým táto nevyhnutná sloboda sudcov od všetkých vonkajších zásahov alebo tlakov vyžaduje určité nevyhnutné záruky ochrany tých osôb, ktorých úlohou je vykonávať súdnictvo, napríklad neodvolateľnosť. Táto zásada neodvolateľnosti si najmä vyžaduje, aby sudcovia mohli zotrvať vo funkcii až do dovŕšenia veku povinného odchodu do dôchodku alebo do skončenia ich funkčného obdobia, ak je toto funkčné obdobie časovo obmedzené. Uvedená zásada môže bez toho, aby mala absolútny charakter, podliehať výnimkám len za predpokladu, že na to existujú oprávnené a presvedčivé dôvody a pri dodržaní zásady proporcionality. V tomto prípade Súdny dvor konštatoval, že napadnutá reforma vedie k predčasnému ukončeniu výkonu sudcovských funkcií sudcov, ktorí vykonávajú funkciu na Najvyššom súde, a že ju teda možno pripustiť len vtedy, ak je odôvodnená legitímnym cieľom a tomuto cieľu primeraná, a za predpokladu, že u osôb podliehajúcich súdnej právomoci nevyvoláva také oprávnené pochybnosti, ako boli spomenuté vyššie. Súdny dvor sa však domnieval, že uplatnenie opatrenia na zníženie veku odchodu do dôchodku sudcov Najvyššieho súdu na sudcov vykonávajúcich funkciu na tomto súde, nespĺňalo tieto podmienky, keďže najmä nebolo odôvodnené legitímnym cieľom. Súdny dvor preto rozhodol, že toto uplatnenie porušuje zásadu neodvolateľnosti sudcov, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou ich nezávislosti.
V poslednom rade sa Súdny dvor vyjadroval k diskrečnej právomoci, priznanej novým zákonom o Najvyššom súde prezidentovi republiky, predĺžiť sudcom tohto súdu aktívny výkon sudcovskej funkcie po dovŕšení nového dôchodkového veku stanoveného týmto zákonom. Súdny dvor uviedol, že hoci je na samotných členských štátoch, aby rozhodli, či povolia alebo nepovolia takéto predĺženie, pravdou zostáva, že keď sa rozhodnú pre takýto mechanizmus, musia zabezpečiť, aby podmienky a pravidlá, ktorým takéto predĺženie podlieha, neporušovali zásadu nezávislosti sudcov. V tejto súvislosti skutočnosť, že orgán, akým je prezident republiky, má právomoc priznať alebo nepriznať takéto prípadné predĺženie výkonu funkcie, nepochybne sama osebe nestačí na to, aby sa dospelo k záveru, že dochádza k porušeniu uvedenej zásady. Je však dôležité zabezpečiť, aby hmotnoprávne podmienky a procesné pravidlá, ktorými sa riadi prijímanie takýchto rozhodnutí, boli také, že u osôb podliehajúcich súdnej právomoci nemôžu vyvolať oprávnené pochybnosti, pokiaľ ide o nezávislosť dotknutých sudcov. Na tento účel je predovšetkým dôležité, aby uvedené podmienky a pravidlá boli navrhnuté takým spôsobom, aby títo sudcovia boli chránení od vonkajších zásahov alebo nátlakov, ktoré by mohli ohroziť ich nezávislosť. Takéto pravidlá tak musia predovšetkým umožňovať vylúčenie nielen akéhokoľvek priameho vplyvu vo forme pokynov, ale aj iných nepriamych foriem vplyvu, ktoré môžu usmerniť rozhodnutia príslušných sudcov. Pokiaľ však ide o nový zákon o Najvyššom súde, Súdny dvor konštatuje, že podľa tohto zákona je predlženie aktívneho výkonu sudcovskej funkcie sudcov tohto súdu odteraz predmetom rozhodnutia prezidenta republiky, ktoré má diskrečnú povahu, nemusí byť odôvodnené a nie je proti nemu prípustný opravný prostriedok. Pokiaľ ide o účasť Štátnej súdnej rady pred prijatím rozhodnutia prezidenta republiky, upravenú týmto zákonom, Súdny dvor zdôrazňuje, že zásah takéhoto orgánu do procesu predĺženia výkonu funkcie sudcu po dovŕšení bežného veku odchodu do dôchodku môže samozrejme v zásade prispieť k väčšej objektivite tohto procesu. Platí to však len v prípade, ak sú splnené určité podmienky, najmä ak tento orgán je sám osebe nezávislý od zákonodarnej a výkonnej moci, a od orgánu, ktorý ho požiadal o vydanie stanoviska, a ak toto stanovisko sa vydáva na základe objektívnych a relevantných kritérií a je riadne odôvodnené, takže môže prispieť k objektivite prezidenta pri prijímaní jeho rozhodnutia. V tomto prípade Súdny dvor považuje za dostatočné uviesť, že najmä vzhľadom na to, že stanoviská vydané Štátnou súdnou radou nie sú odôvodnené, nemôžu prispieť k väčšej objektivite výkonu právomoci zverenej prezidentovi republiky novým zákonom o Najvyššom súde, hoci táto právomoc môže vyvolať oprávnené pochybnosti, najmä u osôb podliehajúcich súdnej právomoci, pokiaľ ide o neovplyvniteľnosť dotknutých sudcov vonkajšími činiteľmi a ich neutralitu vo vzťahu k jednotlivým záujmom, o ktorých rozhodujú.