62002CC0285_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. V tejto veci položil Verwaltungsgericht (správny súd) Minden, Nemecko, v zásade otázku, či je porušená zásada rovnakej odmeny pre mužov a ženy nemeckou právnou úpravou, podľa ktorej pedagógom s riadnym pracovným časom, takisto ako tým s kratším pracovným časom, možno uložiť rovnaký počet hodín práce nadčas predtým, ako získajú nárok na plat za prácu vykonanú nadčas.
Príslušná vnútroštátna právna úprava
2. Podľa článku 78a ods. 1 zákona o služobnom poriadku zamestnancov verejnej služby spolkovej krajiny Severné Porýnie-Vestfálsko(2) sú zamestnanci verejnej služby povinní vykonávať prácu nadčas, pokiaľ si to práca vyžaduje; ak práca nadčas presiahne päť hodín mesačne, zamestnanec verejnej služby má nárok na náhradné voľno v rozsahu odpracovaných hodín práce nadčas. Článok 78a ods. 2 stanovuje, že pokiaľ je poskytnutie náhradného voľna v rozpore s potrebami práce, možno poskytnúť niektorým zamestnancom verejnej služby namiesto náhradného voľna plat za prácu vykonanú nadčas.
3. Článok 5 ods. 2 bod 1 nariadenia o plate za prácu nadčas vykonávanú zamestnancami verejnej služby(3) uvádza, že v prípade výkonu práce nadčas v školstve sa tri vyučovacie hodiny odučené v rámci výkonu práce nadčas počítajú ako päť hodín.
Skutkový stav, konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálna otázka
4. Žalobkyňa je zamestnankyňou verejnej služby, ktorá pracuje ako pedagogička na kratší pracovný čas v strednej škole žalovanej spolkovej krajiny Severné Porýnie-Vestfálsko. Pedagógovia s riadnym pracovným časom odučia v škole žalobkyne týždenne 24,5 vyučovacej hodiny, pričom ona odučí týždenne 15 vyučovacích hodín.
5. V decembri 1999 musela žalobkyňa odučiť dve a pol vyučovacej hodiny nadčas. Jej žiadosť o vyplatenie platu za hodiny práce vykonanej nadčas bola zamietnutá z dôvodu, že platná právna úprava uvádza, že práca nadčas vykonaná pedagógom zamestnaným vo verejnej službe je odmeňovaná len vtedy, ak jej rozsah presiahne 3 hodiny mesačne. Pani Elsner-Lakeberg tak nedostala žiadny plat za dve a pol vyučovacích hodín odpracovaných nadčas. Po tom, čo nebolo vyhovené jej sťažnosti v rámci správneho konania, podala žalobkyňa žalobu na Verwaltungsgericht.
6. Tento súd vychádza z toho, že v súlade s príslušnou vnútroštátnou právnou úpravou žalobkyňa nemá nárok na plat za prácu vykonanú nadčas. Má však pochybnosti, či táto právna úprava je v súlade s článkom 141 ES a so smernicou o rovnakej odmene(4), keďže pedagógovia zamestnaní vo verejnej službe na kratší pracovný čas, ktorí neodučia viac ako tri vyučovacie hodiny nadčas mesačne, dostanú plat celkovo menší, ako je plat za rovnaký počet odučených hodín poskytnutý pedagógom zamestnaným vo verejnej službe s riadnym pracovným časom.
7. Verwaltungsgericht preto položil Súdnemu dvoru túto otázku:
„Je skutočnosť, že pedagogičky a pedagógovia zamestnaní v pracovnom pomere na kratší pracovný čas, takisto ako tí s riadnym pracovným časom, nemajú nárok na žiadny plat za prácu nadčas, pokiaľ jej rozsah nepresiahne tri vyučovacie hodiny za mesiac, v súlade s článkom 141 ES a so smernicou Rady 75/117 z 10. februára 1975 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa uplatňovania zásady rovnakej odmeny pre mužov a ženy?“
8. Písomné vyjadrenia predložili žalobkyňa a žalovaný, nemecká vláda a Komisia. Pojednávanie sa neuskutočnilo, pretože žiadna strana nepodala príslušný návrh. Žalobkyňa a Komisia uvádzajú, že na prejudiciálnu otázku treba odpovedať negatívne, žalovaný a nemecká vláda majú opačné stanovisko.
Posúdenie
9. Ustanovenie článku 141 ES stanovuje zásadu rovnakej odmeny pre mužov a ženy za rovnakú prácu. Ustanovenie článku 1 smernice o rovnakej odmene stanovuje, že táto zásada v prípade rovnakej práce alebo práce, ktorej sa prisudzuje rovnaká hodnota, znamená odstránenie akejkoľvek diskriminácie z dôvodu pohlavia v súvislosti so všetkými aspektami a podmienkami odmeňovania.
10. Podľa ustálenej judikatúry sa zásada rovnakej odmeny vzťahuje nielen na priamu diskrimináciu na základe pohlavia, ale aj na rozdiely v zaobchádzaní medzi mužmi a ženami v práci vyplývajúcimi z uplatnenia kritérií nezaložených na pohlaví, s výnimkou toho, ak tieto rozdiely v zaobchádzaní sú odôvodnené objektívnymi faktormi, ktoré sa netýkajú pohlavia.(5)
11. V tomto prípade je jasné, že dotknutá právna úprava neobsahuje priamu diskrimináciu na základe pohlavia. Ak však zavádza rozdiely v zaobchádzaní medzi zamestnancami s riadnym pracovným časom a zamestnancami s kratším pracovným časom a tieto rozdiely postihujú podstatne viac žien ako mužov, uplatňovanie právnej úpravy môže predstavovať nepriamu diskrimináciu, ktorá nie je v súlade s ustanovením článku 141 ES a so smernicou o rovnakej odmene, s výnimkou, ak rozdiely v zaobchádzaní sú odôvodnené objektívnymi faktormi, ktoré sa netýkajú pohlavia.
12. Žalobkyňa uvádza, že rozdiely v zaobchádzaní medzi pedagógmi s riadnym pracovným časom a pedagógmi s kratším pracovným časom sú založené na tom, že tri vyučovacie hodiny práce nadčas mesačne predstavujú podstatne väčšiu záťaž pre pedagógov s kratším pracovným časom ako pre tých s riadnym pracovným časom.
13. Komisia je tiež toho názoru, že tu ide o rozdiely v zaobchádzaní. Argumentuje tým, že kým pedagógovia s riadnym pracovným časom musia pracovať viac ako 12,24 % ich normálneho pracovného času na to, aby dostali plat za prácu vykonanú nadčas, pedagógovia s kratším pracovným časom, akou je aj žalobkyňa, musia pracovať viac ako 20 % ich normálneho pracovného času. Komisia takisto vypočítava, že priemerný hodinový plat pedagóga s kratším pracovným časom, ktorý vykoná prácu nadčas, je nižší ako plat pedagóga s riadnym pracovným časom, ktorý vykoná prácu nadčas. Komisia preto usudzuje, že ide o podstatné rozdiely v zaobchádzaní medzi pedagógmi s riadnym pracovným časom a pedagógmi s kratším pracovným časom.
14. Žalovaný naopak uvádza, že s pedagógmi s kratším pracovným časom sa zaobchádza rovnako ako s pedagógmi s riadnym pracovným časom: pre obe skupiny platí, že práca nadčas je odmeňovaná len vtedy, ak boli odpracované viac ako tri vyučovacie hodiny práce nadčas, a v tomto prípade sú hodiny odpracované nadčas odmeňované rovnako.
15. Nemecká vláda súhlasí, že nejde o rozdiely v zaobchádzaní medzi pedagógmi s riadnym pracovným časom a pedagógmi s kratším pracovným časom: žalobkyňa dostane rovnakú odmenu za svoje odpracované hodiny, vrátane hodín práce nadčas, ako dostane pedagóg s riadnym pracovným časom za rovnaký počet odpracovaných hodín. Nemecká vláda dospela k tomuto záveru na základe osobitného preskúmania rovnosti odmeňovania za odpracované normálne hodiny a za prácu nadčas. Podľa nej je zásada rovnakej odmeny dodržaná, ak zamestnanci s riadnym pracovným časom a zamestnanci s kratším pracovným časom dostanú rovnaký hodinový plat za bežne odpracované hodiny a ak plat za prácu nadčas sa vyplatí v oboch formách zamestnania až po odpracovaní troch vyučovacích hodín.
16. Metódy posúdenia použité Komisiou a Nemeckom sa mi zdajú byť nesprávne. Z judikatúry Súdneho dvora jasne vyplýva, že rozdiely v zaobchádzaní, pokiaľ ide o odmeňovanie zamestnancov s riadnym pracovným časom a tých s kratším pracovným časom, nemožno určiť na základe proporcionálneho dopadu neodmenených hodín práce nadčas, na základe rozdielu v priemernom hodinovom plate pri vykonaní práce nadčas, ani na základe posúdenia úrovne odmeňovania za prácu nadčas, ak sa nevezmú do úvahy bežne odpracované hodiny.
17. V rozsudku Helmig(6) Súd dvor uviedol, že rozdiely v zaobchádzaní sú všade tam, kde plat zamestnancov s riadnym pracovným časom je celkovo vyšší ako plat zamestnancov s kratším pracovným časom za rovnaký počet hodín odpracovaných v rámci pracovného pomeru.
18. V uvedenom prípade bol príplatok za prácu nadčas vyplatený zamestnancom, ktorí odpracovali viac hodín, ako je ich riadny pracovný čas. Zamestnanci s kratším pracovným časom, ktorí odpracovali viac hodín, ako je ich normálny skrátený pracovný čas, nie však viac ako je riadny pracovný čas, boli odmenení na základe riadnej sadzby a nedostali príplatok za prácu nadčas. Súdny dvor mal v zásade odpovedať na otázku, či takéto dojednanie je v rozpore so zásadou rovnakej odmeny.
19. Súdny dvor poukázal na to, že za uvedených okolností dostali zamestnanci s kratším pracovným časom za rovnaký počet odpracovaných hodín celkovo rovnaký plat ako zamestnanci s riadnym pracovným časom. Uviedol príklad zamestnanca s kratším pracovným časom s dohodnutým pracovným časom 18 hodín: ak takýto zamestnanec pracoval 19 hodín, dostal by celkovo rovnaký plat ako dostane zamestnanec s riadnym pracovným časom za odpracovaných 19 hodín. Súd z toho preto vyvodil, že zásada rovnakej odmeny nebola porušená.(7)
20. Naopak, v tomto prípade vyplýva z vnútroštátnej právnej úpravy, že zamestnanec s kratším pracovným časom s dohodnutým pracovným časom 15 hodín, ktorý odpracuje 2,5 hodiny práce nadčas a odpracuje teda spolu 17,5 hodiny, je zaplatený len za 15 hodín práce, a tak nedostane celkovo rovnaký plat ako zamestnanec s riadnym pracovným časom, ktorý odpracuje 17,5 hodiny. Na základe judikatúry Súdneho dvora ide preto o rozdiely v zaobchádzaní medzi zamestnancami s kratším pracovným časom a zamestnancami s riadnym pracovným časom.
21. Napokon, je povinnosťou vnútroštátneho súdu určiť, po prvé, či rozdiely v zaobchádzaní spôsobené právnou úpravou postihujú podstatne viac žien ako mužov a, po druhé, či existujú objektívne faktory netýkajúce sa pohlavia, ktoré odôvodnia takéto rozdiely v zaobchádzaní. Chcel by som dodať, že z vyjadrení vyplýva, že prevláda súhlas s tým, že právna úprava postihuje podstatne viac žien ako mužov, pričom neexistuje žiaden náznak objektívneho odôvodnenia rozdielov v zaobchádzaní.
Návrhy
22. Som preto toho názoru, že na prejudiciálnu otázku Verwaltungsgericht Minden treba odpovedať takto:
Vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej zamestnanci s riadnym pracovným časom, takisto ako tí s kratším pracovným časom, nemajú nárok na žiadny plat za prácu nadčas, čoho výsledkom je, že plat za rovnaký počet odpracovaných hodín je pri zamestnancoch s riadnym pracovným časom celkovo vyšší ako plat zamestnancov s kratším pracovným časom, predstavuje rozdiel v zaobchádzaní medzi zamestnancami s riadnym pracovným časom a zamestnancami s kratším pracovným časom. Ak tento rozdiel v zaobchádzaní postihuje podstatne viac žien ako mužov, právna úprava porušuje článok 141 ES a smernicu Rady 75/117/EHS z 10. februára 1975 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa uplatňovania zásady rovnakej odmeny pre mužov a ženy, s výnimkou, ak takýto rozdiel v zaobchádzaní je odôvodnený objektívnymi faktormi, ktoré sa netýkajú pohlavia.
(1) .
(2)
–	Nordrhein-Westfälisches Beamtengesetz v znení uverejnenom 1. mája 1981.
(3)
–	Verordnung über die Gewährung von Mehrarbeitsvergütung für Beamte z 13. marca 1992 (BGBI. I, s. 528) v znení z 3. decembra 1998 (BGBl. I, s. 3494).
(4)
–	Smernica Rady 75/117/EHS z 10. februára 1975 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa uplatňovania zásady rovnakej odmeny pre mužov a ženy (Ú. v. ES L 45, 1975, s. 19).
(5)
–	Spojené veci C-399/92, C-409/92, C-425/92, C-34/93, C-50/93 a C-78/93 Helmig Zb. s. I-5727, bod 20.
(6)
–	Citované v poznámke 5, bod 26 rozsudku. Pozri aj rozsudok Lewark C-457/93 Zb. s. I-243, body 25 a 26.
(7)
–	Body 27, 28 a 31 rozsudku.