62012CC0328
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ELEANOR SHARPSTON
10 päivänä syyskuuta 2013 (
1
)
Asia C‑328/12
Ralph Schmid, Aletta Zimmermannin omaisuuden selvittäjänä,
vastaan
Lilly Hertel
(Ennakkoratkaisupyyntö – Bundesgerichtshof (Saksa))
”Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa — Maksukyvyttömyysmenettelyt — Asetus (EY) N:o 1346/2000 — Sen jäsenvaltion tuomioistuimen toimivalta, jossa velallisella on pääintressien keskus — Takaisinsaantikanne — Rajat ylittävä tekijä — Vastaaja, jonka kotipaikka on kolmannessa maassa”
1.
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 (
2
) (jäljempänä asetus) 3 artiklan 1 kohdassa määritetään, millä tuomioistuimilla on kansainvälinen toimivalta aloittaa maksukyvyttömyysmenettely. Tällaisen menettelyn yhteydessä selvittäjät voivat ”vaatia oikeustoimen peräyttämistä, milloin se on velkojien edun mukaista”. (
3
) Käsiteltävässä asiassa on kyse siitä, sovelletaanko 3 artiklan 1 kohdassa vahvistettua toimivaltasääntöä silloin, kun takaisinsaantikanteen vastaajan kotipaikka on kolmannessa maassa.
Maksukyvyttömyysmenettelyistä annettu asetus
2.
Asetuksessa säännellään ensisijaisesti toimivallan jakoa ja sovellettavan lain määrittämistä maksukyvyttömyysmenettelyjen ja niiden keskinäisen tunnustamisen kannalta. Käsiteltävässä tapauksessa on kyse kansainvälistä toimivaltaa koskevan yleisen säännön tulkitsemisesta. Osana arviointia on kuitenkin tärkeää tarkastella asetuksen yleistä rakennetta ja selvittäjän asemaa.
3.
Asetuksen johdanto-osan toisessa, kolmannessa ja neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että sisämarkkinoiden moitteeton toiminta edellyttää rajat ylittävien maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokasta ja tehollista toimintaa ja että sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta on tarpeen välttää kannustamasta osapuolia siirtämään omaisuutta tai oikeudenkäyntejä jäsenvaltiosta toiseen edullisemman oikeusaseman saamiseksi (forum shopping).
4.
Johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan, että noiden tavoitteiden saavuttamiseksi ”on tarpeen – –, että tuomioistuimen toimivaltaa, päätösten tunnustamista ja sovellettavaa lakia tällä alalla koskevat säännökset sisällytettäisiin yhteisön säädökseen”.
5.
Johdanto-osan 12–14 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(12)
Tässä asetuksessa mahdollistetaan päämenettelyn aloittaminen siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisen pääintressien keskus sijaitsee. Tämä menettely on vaikutuksiltaan yleinen ja pyrkii käsittämään velallisen koko omaisuuden. Eri intressien suojaamiseksi tässä asetuksessa sallitaan sekundäärimenettelyn aloittaminen rinnakkain päämenettelyn kanssa. Sekundäärimenettely voidaan aloittaa siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisella on toimipaikka. Sekundäärimenettelyn vaikutukset rajoittuvat kyseisen valtion alueella sijaitsevaan velallisen omaisuuteen. Päämenettelyn ja sekundäärimenettelyjen yhteensovittamista koskevat pakottavat säännökset tyydyttävät yhtenäisyyden tarpeen yhteisössä.
(13)
’Pääintressien keskuksen’ olisi oltava sama kuin paikka, jossa velallinen hallinnoi säännöllisesti intressejään ja joka on näin ollen kolmansien osapuolten tiedettävissä.
(14)
Tätä asetusta olisi sovellettava ainoastaan menettelyihin, joissa velallisen pääintressien keskus sijaitsee yhteisössä.”
6.
Asetuksen I luvun otsikko on ”Yleiset määräykset”. Tuossa luvussa olevan 1 artiklan (Soveltamisala) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan sellaiseen velallisen kaikkia velkoja koskevaan maksukyvyttömyysmenettelyyn, jossa velallinen menettää osittain tai kokonaan määräysvallan omaisuuteensa ja jossa määrätään selvittäjä.”
7.
Asetuksen 2 artiklan a alakohdan mukaan ”maksukyvyttömyysmenettelyllä” tarkoitetaan ”kaikkia velkojia koskevaa menettelyä”, ja asetuksen liitteessä A on näitä menettelyjä koskeva luettelo, joka kattaa tietyntyyppiset menettelyt kussakin jäsenvaltiossa sellaisina kuin ne on määritelty kansallisessa oikeudessa.
8.
Asetuksen 2 artiklan b alakohdan mukaan ”selvittäjällä” tarkoitetaan ”sellaista henkilöä tai toimielintä, jonka tehtävänä on hallinnoida tai muuttaa rahaksi menettelyn piiriin kuuluvaa omaisuutta taikka valvoa velallisen liiketoimintaa”.
9.
Asetuksen 3 artiklan otsikko on ”Kansainvälinen toimivalta”. Siinä todetaan seuraavaa:
”1.   Sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn. Yhteisön ja muun oikeushenkilön pääintressien keskuksen katsotaan sijaitsevan siinä valtiossa, jossa oikeushenkilöllä on sääntömääräinen kotipaikka, jollei muuta näytetä.
2.   Jos velallisen pääintressien keskus sijaitsee jäsenvaltiossa, muun jäsenvaltion tuomioistuin on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn vain, jos velallisella on toimipaikka tässä jäsenvaltiossa. Tällaisen menettelyn vaikutukset rajoittuvat viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa sijaitsevaan velallisen omaisuuteen.
3.   Jos maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu 1 kohdan nojalla, myöhemmin 2 kohdan nojalla aloitettava menettely on sekundäärimenettely. Tällaisen menettelyn on oltava likvidaatiomenettely.
– –”
10.
Asetuksen II luvussa, jonka otsikko on ”Maksukyvyttömyysmenettelyn tunnustaminen”, olevan 16 artiklan (Periaate) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista koskeva päätös, jonka on tehnyt 3 artiklan mukaan toimivaltainen jäsenvaltion tuomioistuin, on tunnustettava kaikissa muissa jäsenvaltioissa siitä alkaen, kun päätöstä on noudatettava menettelyn aloitusvaltiossa. – –”
11.
Asetuksen 17 artiklan (Tunnustamisen vaikutukset) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Päätös 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisesta saa ilman eri muodollisuuksia muissa jäsenvaltioissa samat vaikutukset kuin sillä on menettelyn aloitusvaltion lain mukaan, jollei tämän asetuksen säännöksistä muuta johdu eikä 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä ole aloitettu tässä toisessa jäsenvaltiossa.”
12.
Asetuksen 18 artiklassa (Selvittäjän toimivaltuudet) säädetään muun muassa seuraavaa:
”1.   Selvittäjä, jonka 3 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltainen tuomioistuin on määrännyt, voi käyttää toisessa jäsenvaltiossa kaikkia niitä toimivaltuuksia, joita hänellä on menettelyn aloitusvaltion lain mukaan – –
2.   Selvittäjä – – voi myös vaatia oikeustoimen peräyttämistä, milloin se on velkojien edun mukaista.
3.   Toimivaltuuksiaan käyttäessään selvittäjän on noudatettava sen jäsenvaltion lakia, jossa hän aikoo toimia, erityisesti menettelyn piiriin kuuluvan omaisuuden rahaksimuuttoa koskevia säännöksiä. Näihin toimivaltuuksiin ei voi sisältyä pakkokeinojen käyttöä eikä oikeutta ratkaista riitaa.”
13.
Asetuksen 25 artiklan (Muiden päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano) 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sellaisen tuomioistuimen päätös, jonka päätös menettelyn aloittamisesta tunnustetaan 16 artiklan mukaisesti ja joka koskee maksukyvyttömyysmenettelyn kulkua tai päättämistä taikka tuomioistuimen hyväksymää sovintoa, on niin ikään tunnustettava ilman eri muodollisuuksia. – –
Mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, on sovellettava myös maksukyvyttömyysmenettelystä välittömästi johtuvaan ja siihen läheisesti liittyvään päätökseen, silloinkin kun sen on antanut muu tuomioistuin.
– –”
14.
Asetuksen 44 artiklan 1 kohdassa säädetään, että asetuksen soveltamisalaan kuuluvien asioiden osalta asetuksella korvataan aikaisemmat kahden tai useamman jäsenvaltion väliset sopimukset. Asetuksen 44 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetään kuitenkin, että asetusta ei sovelleta ”siltä osin kuin se on ristiriidassa sellaisen sopimuksen konkurssia koskevien velvoitteiden kanssa, jonka tämä valtio on ennen tämän asetuksen voimaantuloa tehnyt yhden tai useamman kolmannen maan kanssa”.
Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymys
15.
Ralph Schmid on selvittäjänä Aletta Zimmermannin osalta 4.5.2007 vireille pannussa maksukyvyttömyysmenettelyssä. Hän nosti kyseisen menettelyn yhteydessä Lilly Hertelia vastaan kanteen Hertelin ja Aletta Zimmermannin välillä tehdyn oikeustoimen peräyttämiseksi. Hertel, joka on Zimmermannin anoppi, asuu Sveitsissä. On ilmeistä, ettei menettelyllä ole mitään muuta liittymää muihin maihin (eikä erityisestikään liittymää muuhun unionin jäsenvaltioon kuin Saksaan). Selvittäjä pyrkii kanteellaan saamaan takaisin Zimmermannin pesään 8015,08 euroa korkoineen.
16.
Alemman oikeusasteen tuomioistuimet jättivät kanteen tutkimatta sen vuoksi, ettei saksalaisilla tuomioistuimilla ollut kansainvälistä toimivaltaa. Schmid haki kyseiseen ratkaisuun muutosta Bundesgerichtshofilta (Saksan ylimmän oikeusasteen tuomioistuin) (jäljempänä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) oikeuskysymyksen osalta (Revision).
17.
Koska Bundesgerichtshofin yhdeksäs siviilijaosto katsoi, että riidan ratkaiseminen riippuu asetuksen 3 artiklan 1 kohdan tulkinnasta, se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa velallisen omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, toimivalta tutkia takaisinsaantikanne, joka on nostettu sellaista henkilöä vastaan, jonka kotipaikka tai sääntömääräinen kotipaikka ei ole missään jäsenvaltiossa?”
18.
Schmid ja komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Saksan hallitus ja komissio esittivät suullisia huomautuksia 10.4.2013 pidetyssä istunnossa.
Unionin tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
19.
Schmid väittää, että asetuksen 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä annetaan toimivalta ratkaista kanne sen jäsenvaltion tuomioistuimille, jossa menettely on aloitettu. Ainoana kriteerinä 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetulle toimivallalle on velallisen pääintressien keskuksen sijainti. Sellaisen lisäedellytyksen lisääminen, joka koskee liittymää kahteen tai useampaan jäsenvaltioon, johtaisi oikeudelliseen epävarmuuteen menettelyn alussa. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdan tulkitseminen ehdotetulla tavalla on menettelyn yhtenäisyyden periaatteen mukaista. Sillä edistetään myös yhtenäismarkkinoiden moitteetonta toimintaa estämällä mahdollinen omaisuuden siirto Euroopan unionin ulkopuolelle edun saamiseksi (forum shopping) ja helpottamalla selvittäjän mahdollisuuksia riitauttaa ja peruuttaa velallisen omaisuuden siirto Euroopan unionin ulkopuolelle.
20.
Komissio on asiasta samaa mieltä. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa annetaan kansainvälinen toimivalta sen jäsenvaltion tuomioistuimille, jossa velallisella on pääintressien keskus. Maksukyvyttömyysmenettelyyn läheisesti liittyviä kanteita koskevan toimivallan osalta ei ole olemassa mitään lisäedellytystä, eikä liittymä muuhun jäsenvaltioon siis ole tarpeen. Komission mukaan on mahdollista – ja näin olisikin tehtävä – erottaa toisistaan kansainvälistä toimivaltaa koskevat säännöt sekä ratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat säännöt. Unionin lainsäädännössä ei voida velvoittaa kolmansia maita tunnustamaan ja panemaan täytäntöön tuomioistuimien unionissa maksukyvyttömyysasioissa tekemiä ratkaisuja.
21.
Saksan hallitus väittää, että unionin oikeudella voi olla vaikutuksia kolmansille maille ainoastaan kahdenvälisten tai monenvälisten sopimusten kautta. Euroopan unionilla ei ole tällaista sopimusta maksukyvyttömyysmenettelyjen osalta Sveitsin kanssa, jossa Hertelillä on kotipaikka. Ei ole myöskään asetuksen tavoitteiden mukaista laajentaa kansainvälisen toimivallan osalta vahvistettua sääntöä koskemaan liitännäistä menettelyä, jossa on kyse sellaisen aikaisemman oikeustoimen peräyttämisestä, jossa on mukana kolmannessa maassa sijaitseva vastaaja. Asetuksella pyritään varmistamaan se, että maksukyvyttömyysmenettely toimii tehokkaasti ja tehollisesti sisämarkkinoilla, joihin kolmannet valtiot eivät ota osaa. Asetuksessa ei säännellä toimivaltaa erillään, vaan toimivaltaa koskevat säännöt muodostavat pikemminkin osan tehokkaita ja tehollisia maksukyvyttömyysmenettelyjä varten luoduista yleisistä puitteista. Koska tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä ei voida soveltaa kolmansiin maihin, olisi hyödytöntä tulkita 3 artiklan 1 kohtaa siten, että siinä annetaan tuomioistuimelle kansainvälinen toimivalta suhteessa kolmansiin maihin. Tämä tulkinta johtaisi myös siihen, että tällaisiin vastaajiin – jotka ovat jo heikompia osapuolia – saatetaan soveltaa maksukyvyttömyys- ja prosessilainsäädäntöä, joka on heille vierasta, ja heidän asemaansa heikennettäisiin näin entisestään.
Asian arviointi
22.
Asetuksella pyritään parantamaan sellaisten maksukyvyttömyysmenettelyjen tehokkuutta ja tehollisuutta, joilla on rajat ylittäviä vaikutuksia. (
4
) Tässä tarkoituksessa asetuksessa vahvistetaan kaikille jäsenvaltioille yhteiset tuomioistuimen toimivaltaa koskevat säännöt, säännöt ratkaisujen tunnustamisen helpottamiseksi ja säännöt sovellettavasta laista. (
5
) Nuo säännöt perustuvat yhtenäisyyden ja yleisyyden periaatteisiin, (
6
) joita on mukautettu sekundäärimenettelyn sallimiseksi rajoitetusti. Asetuksessa säädetään siten yhdestä päämenettelystä yhdessä jäsenvaltiossa velallisen koko omaisuuden kattamiseksi siitä riippumatta, missä omaisuus sijaitsee, jollei rajoitetusta mahdollisuudesta aloittaa sekundäärimenettely jossakin toisessa jäsenvaltiossa muuta johdu. (
7
)
23.
Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa vahvistettua toimivaltasääntöä on kutsuttu asetuksella käyttöön otetun järjestelmän ”peruspilariksi”. (
8
) Siinä säädetään, että sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn. Asetuksen mukaan siis velallisen pääintressien keskuksella on keskeinen asema toimivaltaa määritettäessä. (
9
)
24.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa velallisen omaisuutta koskeva maksukyvyttömyysmenettely on jo aloitettu, toimivalta peräyttää oikeustoimi sellaisen vastaajan osalta, jonka kotipaikka on kolmannessa maassa. Ennen tuohon kysymykseen vastaamista on kuitenkin tarpeen määrittää, kuuluuko maksukyvyttömyysmenettely tilanteessa, jossa ainoa kansainvälinen liittymä maksukyvyttömyyden osalta on jäsenvaltion ja kolmannen maan välillä (pikemminkin kuin kahden tai useamman jäsenvaltion välillä), sen jäsenvaltion tuomioistuimien, jossa velallisella on pääintressien keskus, toimivaltaan asetuksen 3 artiklan 1 kohdan nojalla vai kyseisen jäsenvaltion kansallisen maksukyvyttömyyslainsäädännön ja kansainvälisen yksityisoikeuden perusteella. (Jälkimmäisessä tapauksessa se, minkälainen kansainvälinen toimivalta noilla tuomioistuimilla silloin olisi, määritettäisiin kyseisen jäsenvaltion ja kolmansien maiden välillä mahdollisesti tehdyillä kahdenvälisillä maksukyvyttömyyttä koskevilla sopimuksilla.) Toisin sanoen, sovelletaanko asetusta ylipäätänsä tällaisiin menettelyihin?
25.
Mielestäni sitä sovelletaan. Asetuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaan asetusta sovelletaan ”sellaiseen velallisen kaikkia velkoja koskevaan maksukyvyttömyysmenettelyyn, jossa velallinen menettää osittain tai kokonaan määräysvallan omaisuuteensa ja jossa määrätään selvittäjä”. Asetuksen 1 artiklan 1 kohdassa ja liitteessä A ei mielestäni rajoiteta asetuksen soveltamista menettelyyn, jolla on rajat ylittävä liittymä.
26.
Asetus on suoraan sovellettava toimenpide. Sillä korvattiin sen voimaantulon yhteydessä kansallinen lainsäädäntö ja kaikki kahdenväliset sopimukset, (
10
) joissa jäsenvaltiot olivat osapuolina ja joissa määritettiin kansainvälinen toimivalta maksukyvyttömyysmenettelyn osalta, jollei 44 artiklan 3 kohdasta (
11
) muuta johdu. Jos velallisen pääintressien keskus on Euroopan unionissa, 3 artiklan 1 kohtaa (eikä kansallista lainsäädäntöä) sovelletaan siis sen määrittämiseksi, minkä jäsenvaltion tuomioistuimilla on toimivalta aloittaa menettely.
27.
Kuten Saksan hallitus väittää, perustana unionin lainsäädäntötoimille asetusta annettaessa oli tarve varmistaa sisämarkkinoiden moitteeton toiminta (ks. johdanto-osan toinen, kolmas, neljäs ja kahdeksas perustelukappale). Tästä ei kuitenkaan seuraa, että asetuksen soveltamiseksi on osoitettava, että jossakin tietyssä maksukyvyttömyysmenettelyssä on rajat ylittävä liittymä. Asetuksen tulkitseminen siten, että sitä sovelletaan ainoastaan tilanteessa, jossa on olemassa rajat ylittävä liittymä ainakin kahteen unionin jäsenvaltioon, johtaisi huomattavaan epävarmuuteen ja heikentäisi menettelyn tehokkuutta ja tehollisuutta.
28.
Jotta asetusta voidaan soveltaa, maksukyvyttömyysmenettelyn itsessään on sanomattakin koskettava velallista, jonka pääintressien keskus on jossakin jäsenvaltiossa (ks. johdanto-osan 14 perustelukappale). Jos näin ei ole, kysymys asetuksen soveltamisesta ei tule esiin. Asetuksella ”mahdollistetaan päämenettelyn aloittaminen siinä jäsenvaltiossa, jossa velallisen pääintressien keskus sijaitsee”, ja siinä täsmennetään, että ”menettely on vaikutuksiltaan yleinen ja pyrkii käsittämään velallisen koko omaisuuden”. (
12
) Tuo toteamus kuvastaa mielestäni yhtenäisyyden ja yleisyyden periaatteita. Katson, että nuo ovat periaatteita, joita on toivottava sovellettavan kaikkiin maksukyvyttömyysmenettelyihin.
29.
Sen määrittäminen, mikä tuomioistuin on toimivaltainen, on tehtävä mahdollisimman aikaisessa vaiheessa, jotta toimenpiteisiin voidaan ryhtyä velallisen omaisuuden turvaamiseksi hänen velkojilleen, jolloin varmistetaan myös menettelyn tehokkuus ja tehollisuus. (
13
) Asiassa Staubitz-Schreiber (
14
) näet katsottiin, että sen määrittämiseksi, mikä tuomioistuin on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn, velallisen pääintressien keskus olisi määritettävä ajankohtana, jolloin hakemus maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamisesta jätetään, eikä ajankohtana, jolloin menettely todellisuudessa aloitetaan. Noin aikaisessa vaiheessa on mahdollista, ettei mitään rajat ylittävää liittymää ole vielä tiedossa. Toimivaltaisen tuomioistuimen määrittämistä ei kuitenkaan voida lykätä siihen saakka, kunnes menettelyyn liittyvien eri seikkojen sijainti (kuten liitännäiskanteiden potentiaalisten vastaajien kotipaikka tai velallisen kunkin omaisuuserän sijainti) on velallisen pääintressien keskuksen lisäksi tiedossa. Kattavien tietojen odottaminen vaikeuttaisi niiden maksukyvyttömyysmenettelyn tehokkuutta ja tehollisuutta koskevien tavoitteiden toteuttamista, joihin asetuksella pyritään, ja johtaisi oikeudelliseen epävarmuuteen.
30.
Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa itsessään todetaan yksiselitteisesti, että ”sen jäsenvaltion tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, on toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn”. (
15
) Mikä tahansa muu tekijä on merkityksetön määritettäessä toimivaltaista tuomioistuinta. Velallisen omaisuuden sijainnilla ei siis ole merkitystä paitsi siltä osin kuin se voi olla tekijä, joka on otettava huomioon määritettäessä sitä, missä velallisen pääintressien keskus sijaitsee ja/tai onko sekundäärimenettely aloitettava 3 artiklan 2 kohdan nojalla. Sellaisen kanteen potentiaalisen vastaajan kotipaikka, jonka selvittäjä saattaa (tarvittaessa) nostaa myöhemmin oikeustoimen peräyttämiseksi ja lisäomaisuuden takaisin saamiseksi velkojien hyväksi, on samalla tavalla merkityksetön siltä kannalta, mikä tuomioistuin on toimivaltainen aloittamaan menettelyn. Tällainen kanne kuuluu sen tuomioistuimen toimivaltaan, joka on (jo) aloittanut tällaisen menettelyn, koska se on kanne, joka johtuu välittömästi tällaisesta menettelystä ja liittyy siihen läheisesti. (
16
) Tuossa vaiheessa maksukyvyttömyysmenettely on jo käynnissä. Takaisinsaantikanne seuraa ajallisesti maksukyvyttömyysmenettelyn aloittamista toimivaltaisessa tuomioistuimessa. Tästä seuraa, että tällaisen kanteen vastaajan kotipaikalla ei voi olla mitään vaikutusta määritettäessä sitä, mikä tuomioistuin on ensinnä toimivaltainen aloittamaan maksukyvyttömyysmenettelyn.
31.
Olen siis sitä mieltä, että asetuksen soveltamiseksi on tarpeetonta osoittaa rajat ylittävä liittymä kahteen tai useampaan jäsenvaltioon. Kunhan velallisen pääintressien keskus on Euroopan unionissa, (
17
) asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa, jota sovelletaan välittömästi kaikissa jäsenvaltioissa, määritetään, mikä on toimivaltainen tuomioistuin.
32.
Onko toimivaltaisella tuomioistuimella myös toimivalta käsitellä selvittäjän nostama takaisinsaantikanne, jos kyseisen kanteen vastaajalla ei ole kotipaikkaa toisessa jäsenvaltiossa vaan kolmannessa maassa?
33.
Saksan hallitus väittää, että asetusta ei sovelleta toimivallan jakamiseen tällaisen kanteen osalta. Potentiaalinen vastaaja (ja hyvin mahdollisesti kyseessä oleva omaisuus) on Euroopan unionin ulkopuolella. Vastaaja joutuisi heikkoon asemaan, jos hänen olisi vastattava asiassa hänelle vieraassa tuomioistuimessa. Asetuksessa säädetään lisäksi nimenomaisesti toimivaltaisten tuomioistuimien antamien ratkaisujen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta sellaisten oikeustoimien osalta, joilla on liittymä toiseen unionin jäsenvaltioon, (
18
) kun taas kolmannen maan tuomioistuimilla ei ole mitään velvollisuutta tunnustaa tai panna täytäntöön sellaista ratkaisua, jonka toimivaltainen tuomioistuin Euroopan unionissa saattaa antaa.
34.
Nämä väitteet eivät mielestäni ole vakuuttavia. Olen sitä mieltä, että asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisella tuomioistuimella on toimivalta ratkaista selvittäjän nostama kanne sellaisen oikeustoimen peräyttämiseksi, jossa on osapuolena vastaaja, jonka kotipaikka on kolmannessa maassa.
35.
Ensinnäkin yhtenäisyyden ja yleisyyden periaatteet puoltavat täysin tällaista lähestymistapaa. Maksukyvyttömyysmenettely on kollektiivinen menettely, ja sen paikkakunnan tuomioistuin, jossa velallisella on pääintressien keskus, käsittelee (määritelmän mukaan) suurimman osan velallisen asioista (jos näin ei olisi, ilmaisulla ”pääintressien keskus” ei olisi merkitystä). (
19
) Jos kyseisen tuomioistuimen – jonka toimivallan käsitellä maksukyvyttömyysasia olisi oltava suhteellisen helposti ennakoitavissa (
20
) – tehtävänä on velallisen omaisuuden tarkkaan arvioon ja velallisen velkojiensa kanssa tekemään asianmukaiseen järjestelyyn kohdistuva valvonta, sillä on oltava oikeus ratkaista sellainen selvittäjän nostama kanne velallisen ja kolmannen välillä tehdyn aikaisemman oikeustoimen peräyttämiseksi, jolla pyritään saamaan takaisin velkojien hyväksi kyseisen oikeustoimen kohde tai tuotto.
36.
Toiseksi ei mielestäni ole niin, että se, että ratkaisujen tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat asetuksen säännökset eivät voi sitoa kolmansia maita, estäisi soveltamasta toimivaltasääntöä. On sekä tärkeää että hyödyllistä erottaa toisistaan yhtäältä toimivalta ja toisaalta tunnustaminen ja täytäntöönpano.
37.
Toimivallasta on todettava, että se määritetään asetuksessa yksinomaan sen paikkakunnan mukaan, jossa velkojan pääintressien keskus sijaitsee. Unionin tuomioistuin on jo katsonut tilanteessa, jossa oli kyse yksinomaan unionin sisäisestä maksukyvyttömyysasiasta, että kyseisellä tuomioistuimella olisi oltava toimivalta päämaksukyvyttömyysmenettelyn osalta ja tämän lisäksi myös kaikkien liitännäisten menettelyjen osalta. (
21
)
38.
Huomautan ensimmäiseksi tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, että kyseisiä säännöksiä voidaan tulkita toimivallan jakoa koskevasta säännöksestä erillään. Toiseksi jopa silloin, kun asetukseen itseensä ei ole mahdollista vedota tunnustamisen ja täytäntöönpanon osalta, toimivaltaisen tuomioistuimen ratkaisu ei välttämättä ole täysin vaikutuksetonta. Tämän ratkaisun tunnustaminen ja täytäntöönpano voi näet olla mahdollista (vaikkei näin näytäkään olevan käsiteltävässä tapauksessa) kahdenvälisen sopimuksen perusteella.
39.
On totta, että jos selvittäjä saa ratkaisun siitä, että tietty aikaisempi oikeustoimi, jossa kolmas on osallisena, on peräytettävä, hänen on pyrittävä hakemaan kyseisen ratkaisun tunnustamista ja täytäntöönpanoa siinä valtiossa, jossa tuolla kolmannella on kotipaikka (ja/tai jossa kyseiseen oikeustoimeen liittyvä omaisuus sijaitsee). Hänen kannaltaan katsoen tämä on kuitenkin tavallisesti tehokkaampi ja edullisempi menettely kuin jos kyseisessä tuomioistuimessa aloitettaisiin täysin erillinen menettely (ja edullisemmalla menettelyllä säilytetään enemmän velallisen omaisuutta velkojien hyväksi). Parhaassa tapauksessa ratkaisu, jonka selvittäjä on jo saanut, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön. Pahimmassa tapauksessa selvittäjän on käännyttävä takaisin toimivaltaisen tuomioistuimen puoleen unionin jäsenvaltiossa ja pyydettävä velallisen omaisuutta koskevan arvioinnin mukauttamista alaspäin ennen kuin omaisuus jaetaan lopullisesti velkojien kesken.
40.
Kolmannen kannalta katsoen automaattisen tunnustamisen ja täytäntöönpanon puuttuminen antaa tiettyä lisäsuojaa. Saattaa hyvin olla, että tällainen kolmas päättää selvittäjän haasteen saadessaan osallistua oikeudenkäyntiin ja puolustaa asiaansa sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa velallisella on pääintressien keskus. Jos kuitenkin jostain syystä hän ei ole pystynyt tekemään näin tai ei ole halunnut tehdä näin, hänellä on suuremmat syyt pyytää paikallista tuomioistuintaan olemaan tunnustamatta ja panematta täytäntöön häntä vastaan annettua ratkaisua automaattisesti vaan tutkimaan vaatimuksen asiasisällön osalta.
41.
Kolmanneksi on huomattava, että asiassa Owusu, (
22
) jossa oli kyse Brysselin yleissopimuksen (
23
) 2 artiklassa olevan toimivaltasäännön (jonka mukaan ”kanne sitä vastaan, jolla on kotipaikka jossakin sopimusvaltiossa, nostetaan – – tuon valtion tuomioistuimissa”) tulkitsemisesta, suuri jaosto totesi, että kyseistä säännöstä sovelletaan myös tilanteissa, jotka koskevat yhden ainoan sopimusvaltion tuomioistuinten ja muun kuin sopimusvaltion tuomioistuinten välisiä suhteita. (
24
) Tuossa tapauksessa yhden vastaajan kotipaikka oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa mutta useiden muiden vastaajien Jamaikalla, jossa riidan taustalla oleva onnettomuus oli tapahtunut, ja asiassa väitettiin (vakuuttavasti), että forum conveniens oli Jamaikalla. Kyseiseen asiaan (kuten tähänkin) liittyi sopimusvaltio ja kolmas valtio: kyseeseen ei tullut minkään muun sopimusvaltion toimivalta eikä asialla ollut mitään liittymää mihinkään muuhun sopimusvaltioon. (
25
) Suuri jaosto totesi kuitenkin, että Brysselin yleissopimuksen 2 artiklassa oleva toimivaltasääntö on pakottava ja syrjäyttää kaikki jäsenvaltion tuomioistuimella olevat mahdollisuudet soveltaa forum non conveniens -teoriaa ja jättää käyttämästä toimivaltaansa.
42.
Saksan hallituksen nyt käsiteltävässä asiassa esittämät väitteet ovat hyvin samankaltaisia Yhdistyneen kuningaskunnan asiassa Owusu tuloksetta esittämien väitteiden kanssa. (
26
)
43.
On siten selvää, että kun suuri jaosto antoi ratkaisunsa asiassa Owusu, se oli tietoinen siitä, että jos se katsoo, että asianomaisen sopimusvaltion (Yhdistynyt kuningaskunta) tuomioistuimet eivät voi jättää käyttämästä toimivaltaa muun kuin sopimusvaltion hyväksi (Jamaika), esiin saattaisi tulla mahdollisesti annetun ratkaisun tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon liittyviä ongelmia. (
27
) Samalla tavalla asiassa Owusu tarkasteltiin nimenomaisesti sopimusten suhteellisen vaikutuksen periaatetta (jonka perusteella tuossa yhteydessä Brysselin yleissopimuksesta ei voinut syntyä velvollisuuksia valtioille, jotka eivät ole ilmaisseet tahtoaan siihen sitoutua). Asiassa katsottiin, että ”tältä osin on riittävää todeta, että kolmannelle valtiolle ei voida katsoa aiheutuvan velvollisuuksia siitä, että sopimusvaltion tuomioistuimen katsotaan olevan toimivaltainen sillä perusteella, että vastaajan kotipaikka on tässä valtiossa, vaikka oikeusriita liittyy ainakin osittain kohteensa tai kantajan kotipaikan takia tähän kolmanteen valtioon”. (
28
) Asiassa asetettiin etusijalle oikeusvarmuuden periaate, (
29
) yhteisöön sijoittautuneiden henkilöiden suojaamisen periaate (
30
) ja toimivaltasääntöjen yhdenmukaista soveltamista koskeva periaate, ja siinä huomautettiin, että ”Brysselin yleissopimuksen tarkoituksena on juuri määrätä yhteisistä säännöistä ja sulkea pois kansalliset eksorbitantit säännöt”. (
31
)
44.
Suuri jaosto nimenomaisesti myönsi, että asiaan saattaisi liittyä käytännön vaikeuksia (kuten ”maantieteellisestä etäisyydestä aiheutuvat logistiset vaikeudet, tarve arvioida oikeusriidan pääasia jamaikalaisten arviointiperusteiden perusteella, mahdollisuus saada yksipuolinen tuomio täytäntöönpannuksi Jamaikalla sekä puuttuva mahdollisuus nostaa muita vastaajia vastaan vastakanne”), mutta se katsoi, että ”siitä riippumatta, pitävätkö nämä vaikeudet paikkansa, tällaisilla seikoilla – – ei voida – – kyseenalaistaa Brysselin yleissopimuksen 2 artiklaan sisältyvän perustavanlaatuisen toimivaltasäännön pakottavuutta”. (
32
)
45.
Mielestäni samat seikat, joiden perusteella suuri jaosto teki päätelmänsä asiassa Owusu, soveltuvat nyt käsiteltävään asiaan, ja asiassa Owusu annettua ratkaisua olisi näin ollen sovellettava analogisesti myös tässä tapauksessa.
46.
Neljänneksi se, että asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisen tuomioistuimen katsotaan olevan myös toimivaltainen ratkaisemaan maksukyvyttömyysmenettelyn yhteydessä vaatimuksen peräyttää aikaisempi oikeustoimi velallisen ja sellaisen vastaajan välillä, jonka kotipaikka on kolmannessa maassa, on yhteensoveltuva sen asetuksen tavoitteen kanssa, joka koskee sisämarkkinoiden sujuvan toiminnan edistämistä. Asetuksessa (johdanto-osan neljäs perustelukappale) tunnustetaan nimenomaisesti tarve ”välttää kannustamasta osapuolia siirtämään omaisuutta tai oikeudenkäyntejä jäsenvaltiosta toiseen edullisemman oikeusaseman saamiseksi (forum shopping)”. Samankaltaiset näkökohdat soveltuvat kuitenkin myös tarkasteltaessa tilannetta Euroopan unionin ja kolmannen maan välisenä tilanteena. Jos asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisella tuomioistuimella ei ole toimivaltaa ratkaista vaatimusta tällaisen aikaisemman oikeustoimen peräyttämiseksi, henkilölle (tai yritykselle), joka ymmärtää joutuvansa taloudellisiin vaikeuksiin, on olemassa selkeä kannustin siirtää omaisuutta Euroopan unionin ulkopuolelle sellaisten kolmansien kanssa tekemillään epäilyttävillä tai näennäisillä oikeustoimilla, joiden kotipaikka on kolmannessa maassa, viemällä siis omaisuutta pois selvittäjän ulottuvilta ja estämällä velkojilta mahdollisuus saada takaisin mahdollisimman paljon velallisen omaisuutta.
47.
Päättelen näin ollen, että Schmidin (selvittäjä) ja komission esittämä lähestymistapa on asetettava etusijalle Saksan hallituksen esittämään lähestymistapaan nähden. Se, että asetuksen 3 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltaisella tuomioistuimella katsotaan olevan toimivalta käsitellä selvittäjän nostama kanne sellaisen aikaisemman oikeustoimen peräyttämiseksi, joka on tehty velallisen ja sellaisen kolmannen välillä, jonka kotipaikka on kolmannessa maassa, on yhtenäisyyden ja yleisyyden periaatteiden mukaista, ja sillä edistetään yhtenäismarkkinoiden tavoitteita. Selvittäjällä on mahdollisuus käsitellä velallisen omaisuutta tehokkaammin ja edullisemmin, mikä koituu velkojien (joista useiden kotipaikka on todennäköisesti Euroopan unionissa) hyväksi. Nuo edut ovat tärkeämpiä kuin mikä tahansa kolmannessa maassa asuvalle vastaajalle koituva haitta siitä, että hän joutuu puolustautumaan vaatimusta vastaan hänelle niin sanotusti ”väärässä” tuomioistuimessa, ja – nimenomaan sen vuoksi, ettei mitään ratkaisua tunnusteta ja panna täytäntöön asetuksen nojalla automaattisesti – hän voi joka tapauksessa saada edelleen tiettyä suojaa omalta paikalliselta tuomioistuimeltaan.
Ratkaisuehdotus
48.
Edellä esitetyistä syistä ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Bundesgerichtshofin (Saksa) esittämään kysymykseen seuraavasti:
Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1346/2000 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa maksukyvyttömyysmenettely on aloitettu, on toimivalta tutkia takaisinsaantikanne, joka on nostettu sellaista henkilöä vastaan, jonka kotipaikka tai sääntömääräinen kotipaikka ei ole missään jäsenvaltiossa.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Maksukyvyttömyysmenettelyistä 29.5.2000 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1346/2000 (EYVL L 160, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna.
(
3
)	Asetuksen 18 artiklan 2 kohdan toinen virke.
(
4
)	Ks. edellä 3 ja 4 kohdassa mainitut asetuksen johdanto-osan toinen ja kahdeksas perustelukappale.
(
5
)	Ks. edellä 4 kohdassa mainittu johdanto-osan kahdeksas perustelukappale.
(
6
)	Ks. edellä 5 kohdassa mainittu johdanto-osan 12 perustelukappale ja asia C-1/04, Staubitz-Schreiber, tuomio 17.1.2006 (Kok., s. I-701, 28 kohta). ”Yhtenäisyyden periaate” merkitsee sitä, että asiassa on vireillä yksi ainoa maksukyvyttömyysmenettely. ”Yleisyyden periaate” merkitsee sitä, että kyseinen menettely kattaa velallisen koko omaisuuden riippumatta siitä, missä se mahdollisesti sijaitsee.
(
7
)	Sekundäärimenettely voi olla ainoastaan likvidaatiomenettely, ja sillä voi olla vaikutuksia ainoastaan kyseisen jäsenvaltion alueella sijaitsevaan omaisuuteen (ks. edellä 5 kohdassa mainittu johdanto-osan 12 perustelukappale). Oikeuskirjallisuudessa on viitattu asetuksella käyttöön otettuun järjestelmään asianmukaisesti ”yhteensovitettuna yleisenä” järjestelmänä; ks. Wessels, B., ”The Changing Landscape of Cross-border In Europe”, Juridica International XII/2007, s. 116–124.
(
8
)	Ks. julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin edellä alaviitteessä 6 mainitussa asiassa Staubitz-Schreiber antaman ratkaisuehdotuksen 21 kohta.
(
9
)	Kuten tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22.12.2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 44/2001 (EYVL 2001, L 12, s. 1; jäljempänä Brysselin asetus), vastaajan kotipaikalla on keskeinen asema määritettäessä kansainvälistä toimivaltaa, jollei rajoitetuista poikkeuksista muuta johdu.
(
10
)	Asetuksen 44 artiklan 1 kohta.
(
11
)	Mainittu edellä 14 kohdassa. On ilmeistä, ettei Saksan ja Sveitsin välillä ole sellaista merkityksellistä kahdenvälistä sopimusta, jonka johdosta tuota säännöstä sovellettaisiin nyt käsiteltävässä asiassa.
(
12
)	Johdanto-osan 12 perustelukappale.
(
13
)	Tarvetta soveltaa asetuksen toimivaltasääntöä viivyttelemättä menettelyn tehokkuuden varmistamiseksi korostettiin myös tunnustamisjärjestelmän yhteydessä asiassa C-341/04, Eurofood IFSC, tuomio 2.5.2006 (Kok., s. I-3813, 52 kohta).
(
14
)	Mainittu edellä alaviitteessä 6.
(
15
)	Ks. siitä, mitä lähestymistapaa noudattaen on määritettävä, missä velallisen pääintressien keskus on, edellä alaviitteessä 6 mainittu asia Staubitz-Schreiber, edellä alaviitteessä 13 mainittu asia Eurofood IFSC ja asia C-396/09, Interedil, tuomio 20.11.2011 (Kok., s. I-9915).
(
16
)	Ks. asia C-339/07, Seagon, tuomio 12.2.2009 (Kok., s. I-767, 21 ja 28 kohta); ks. myös asetuksen johdanto-osan kuudes perustelukappale.
(
17
)	Ks. edellä 5 kohdassa mainittu johdanto-osan 14 perustelukappale.
(
18
)	Ks. 16 artikla (Tunnustamisperiaate), 17 artikla (Tunnustamisen vaikutukset) ja 25 artikla (Muiden päätösten tunnustaminen ja täytäntöönpano). Erityisesti 25 artiklan 1 kohdassa säädetään, että päätökset, jotka koskevat ”maksukyvyttömyysmenettelyn kulkua tai päättämistä taikka tuomioistuimen hyväksymää sovintoa,” on tunnustettava ”ilman eri muodollisuuksia”, ja sen toisessa alakohdassa nimenomaisesti säädetään, että ”mitä ensimmäisessä alakohdassa säädetään, on sovellettava myös maksukyvyttömyysmenettelystä välittömästi johtuvaan ja siihen läheisesti liittyvään päätökseen, silloinkin kun sen on antanut muu tuomioistuin”.
(
19
)	Johdanto-osan 13 perustelukappaleen (mainittu edellä 5 kohdassa) mukaan pääintressien keskus on paikka, jossa velallinen hallinnoi säännöllisesti intressejään ja joka on näin ollen kolmansien osapuolten tiedettävissä.
(
20
)	Toimivaltasäännön tavoitteena on taata oikeusvarmuus ja ennakoitavuus siltä osin kuin on kyse siitä tuomioistuimesta, jolla on toimivalta aloittaa maksukyvyttömyysmenettely; ks. edellä alaviitteessä 6 mainittu asia Staubitz-Schreiber, tuomion 27 kohta ja edellä alaviitteessä 13 mainittu asia Eurofood IFSC, tuomion 33 kohta.
(
21
)	Ks. edellä alaviitteessä 16 mainittu asia Seagon.
(
22
)	Asia C-281/02, tuomio 1.3.2005 (Kok., s. I-1383).
(
23
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27.9.1968 tehty yleissopimus (EYVL 1978, L 304, s. 36), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä Brysselin yleissopimus). Brysselin yleissopimus korvattiin edellä alaviitteessä 9 mainitulla Brysselin asetuksella.
(
24
)	Edellä alaviitteessä 22 mainittu asia Owusu, tuomion 35 kohta.
(
25
)	Tätä korostettiin todellakin ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen muotoilussa: ks. tuomion 22 kohta.
(
26
)	Ks. tuomion 30 ja 32 kohta.
(
27
)	Ks. tuomion 21 kohta, jonka perusteella on selvää, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittasi juuri tähän ongelmaan.
(
28
)	Tuomion 31 kohta.
(
29
)	Ks. tuomion 38–41 kohta.
(
30
)	Ks. 42 kohta.
(
31
)	Ks. 43 kohta.
(
32
)	Tuomion 44 ja 45 kohta. Ks. myös väitetyistä esteistä sille, ettei Brysselin yleissopimuksen 2 artiklaa voida soveltaa oikeussuhteeseen, joka liittyy ainoastaan johonkin sopimusvaltioon ja muuhun kuin sopimusvaltioon, julkisasiamies Léger’n kyseisessä tapauksessa antaman hyvin yksityiskohtaisen ja kattavan ratkaisuehdotuksen 177–216 kohta.