UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
13 päivänä maaliskuuta 2025 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Teknisiä standardeja ja määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettava menettely – Direktiivi (EU) 2015/1535 – 1 artiklan 1 kohdan e ja f alakohta – Käsitteet ”tekninen määräys” ja ”palveluja koskeva määräys” – Kansallinen säännöstö, jossa kielletään kannustaminen onnenpelien, etäpelit mukaan lukien, pelaamiseen – 5 artiklan 1 kohta – Toimittamisvelvollisuus Euroopan komissiolle – Tämän säännöstön muutos, jolla laajennetaan onnenpeleihin kannustamista koskevan kiellon soveltamisalaa – Toimittamatta jättäminen – Seuraukset
Asiassa C‑120/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (ylin hallintotuomioistuin, Liettua) on esittänyt 14.2.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 15.2.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
”Unigames” UAB
vastaan
Lošimų priežiūros tarnyba prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari) sekä tuomarit D. Gratsias, E. Regan, J. Passer ja B. Smulders,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        ”Unigames” UAB, edustajanaan M. Rindinas, advokatas,
–        Liettuan hallitus, asiamiehinään S. Grigonis ja V. Kazlauskaitė-Švenčionienė,
–        Italian hallitus, asiamiehenään S. Fiorentino, avustajanaan F. Meloncelli, avvocato dello Stato,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään M. Escobar Gómez ja J. Jokubauskaitė,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee teknisiä määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 9.9.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/1535 (EUVL 2015, L 241, s. 1) 1 artiklan 1 kohdan f alakohdan ja 5 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä ”Unigames” UAB ja toisaalta Lošimų priežiūros tarnyba prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Liettuan tasavallan valtiovarainministeriön yhteydessä toimiva onnenpelien valvontalautakunta, jäljempänä valvontalautakunta) ja joka koskee kyseisen lautakunnan johtajan päätöstä, jossa todetaan, että Unigames on rikkonut onnenpelien pelaamiseen kannustamisen kieltoa, ja määrätään sille sakko.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3        Direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
b)      ’palvelulla’ kaikkia tietoyhteiskunnan palveluja, toisin sanoen kaikkia etäpalveluina sähköisessä muodossa palvelun vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä toimitettavia palveluja, joista tavallisesti maksetaan korvaus.
Tässä määritelmässä tarkoitetaan:
i)      ’etäpalvelulla’ palvelua, joka toimitetaan siten, että osapuolet eivät ole samanaikaisesti läsnä;
ii)      ilmaisulla ’sähköisessä muodossa’ palvelua, joka lähetetään lähetyspaikasta ja vastaanotetaan määränpäässä tietoja elektronisesti käsittelevien laitteiden (mukaan lukien digitaalinen pakkaaminen) tai tietojen säilytyksen avulla ja joka lähetetään, siirretään ja vastaanotetaan kokonaan linjoja, radioyhteyttä, optisia tai muita elektromagneettisia välineitä käyttäen;
iii)      ’palvelun vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä toimitettavalla palvelulla’ palvelua, joka toimitetaan henkilökohtaisen pyynnön perusteella tapahtuvana tiedonsiirtona.
Ohjeellinen luettelo palveluista, joita ei tarkoiteta tässä määritelmässä, on liitteessä I;
– –
e)      ’palveluja koskevalla määräyksellä’ yleisluontoista vaatimusta, joka koskee b alakohdassa tarkoitettujen palvelujen saatavuutta ja palvelutoiminnan harjoittamista, erityisesti palvelun tarjoajaa, palveluja ja palvelujen vastaanottajaa koskevia määräyksiä, lukuun ottamatta määräyksiä, jotka eivät erityisesti koske kyseisessä alakohdassa määriteltyjä palveluja.
Tässä määritelmässä:
i)      määräyksen katsotaan koskevan nimenomaisesti tietoyhteiskunnan palveluja, jos sen perusteluissa ja sen säädösosassa todetaan, että sen erityistavoitteena on joko kokonaisuudessaan tai tiettyjen erikseen täsmennettyjen säännösten osalta nimenomaisesti ja kohdennetusti säännellä näitä palveluja;
ii)      määräyksen ei katsota koskevan nimenomaisesti tietoyhteiskunnan palveluja, jos se koskee niitä vain epäsuorasti tai satunnaisesti;
f)      ’teknisellä määräyksellä’ teknistä eritelmää tai muuta vaatimusta taikka palveluja koskevaa määräystä, mukaan lukien sovellettavat hallinnolliset määräykset, jonka noudattaminen on oikeudellisesti tai tosiasiallisesti pakollista ja joka koskee kaupan pitämistä, palvelujen tarjoamista, palvelujen tarjoajien sijoittautumista tai käyttöä jäsenvaltiossa tai suuressa osassa sen aluetta sekä jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, joissa kielletään tuotteen valmistus, tuonti, kaupan pitäminen tai käyttö taikka joissa kielletään palvelujen tarjoaminen, palvelujen käyttö tai sijoittautuminen palvelujen tarjoajana, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan säännösten soveltamista.
– –
g)      ’teknistä määräystä koskevalla ehdotuksella’ teknisen eritelmän tai muun vaatimuksen taikka palveluja koskevan määräyksen tekstiä, hallinnolliset määräykset mukaan lukien, joka on tarkoitus suoraan tai välillisesti vahvistaa teknisenä määräyksenä ja joka on valmisteluvaiheessa, jolloin siihen on vielä mahdollisuus tehdä olennaisia muutoksia.”
4        Direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toimitettava [Euroopan] komissiolle välittömästi teknisiä määräyksiä koskevat ehdotukset, paitsi kun on kyse kansainvälisen tai eurooppalaisen standardin käyttöönotosta sellaisenaan, jolloin pelkkä tiedonanto riittää, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan säännösten soveltamista. Niiden on toimitettava komissiolle myös ilmoitus niistä syistä, joiden vuoksi tällaisen teknisen määräyksen laatiminen on tarpeen, jollei näitä syitä selvitetä jo ehdotuksessa.
Jäsenvaltioiden on tarvittaessa toimitettava komissiolle samalla kertaa keskeisimpien ja välittömästi asiaa koskevien perustana olevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten teksti, jos sen tunteminen on tarpeen teknistä määräystä koskevan ehdotuksen vaikutuksen arvioimiseksi ja jollei sitä ole toimitettu aiemman tiedonannon yhteydessä.
Jäsenvaltioiden on toimitettava teknistä määräystä koskeva ehdotus uudelleen komissiolle tämän kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa mainituin edellytyksin, jos ne tekevät ehdotukseen sellaisia huomattavia muutoksia, jotka muuttavat sen soveltamisalaa, lyhentävät alun perin suunniteltua soveltamisaikataulua, lisäävät eritelmiä tai vaatimuksia taikka tiukentavat niitä.
– –”
Liettuan oikeus
5        Onnenpeleistä 17.5.2001 annetun Liettuan tasavallan lain nro IX‑325 (Lietuvos Respublikos azartinių lošimų įstatymas Nr. IX‑325; Žin., 2001, nro 43–1495), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa eli sellaisena kuin se on 20.5.2021 annetussa laissa nro XIV‑337 (TAR, 2021, nro 2021–12786) (jäljempänä onnenpelilaki), 10 §:n 19 momentissa säädetään seuraavaa:
”Liettuan tasavallassa on kiellettyä kannustaa osallistumaan onnenpeleihin levittämällä tietoa tai harjoittamalla suostuttelua missä tahansa muodossa ja millä tahansa keinoilla, joihin kuuluvat erityistapahtumat, testipelit, alennukset, lahjat ja itse onnenpelitoiminnan harjoittajan tarjoamat vastaavat kannustimet, onnenpeleihin tai etäonnenpeleihin osallistumisen kannustamiseksi.”
6        Onnenpeleistä annetun lain, sellaisena kuin se oli muutettuna 21.5.2015 annetulla lailla nro XII‑1734 (TAR, 2015, nro 2015–8980; jäljempänä aikaisempi onnenpelilaki), 10 §:n 19 momentissa säädettiin 20.5.2021 annetun lain nro XIV‑337 voimaantuloon saakka seuraavaa:
”Liettuassa on kiellettyä kannustaa onnenpelien pelaamiseen seuraavilla keinoilla:
1)      antamalla pelaajalle oikeus saada onnenpelitoiminnan harjoittajalta lahjoja heti tai tietyn ajanjakson kuluessa onnenpeleihin osallistumisesta
2)      järjestämällä pelejä tai kilpailuja, testipelejä, arpajaisia ja muita tapahtumia, jotka kannustavat osallistumaan onnenpeleihin, etänä tapahtuvat onnenpelit mukaan lukien, onnenpelipaikkojen tai onnenpelitoiminnan harjoittajan verkkosivuston ulkopuolella.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7        Unigames on yhtiö, jolla on toimilupa onnenpelien järjestämiseen. Se tarjoaa internetsivustollaan pelejä etäpalveluina.
8        Valvontalautakunta totesi suorittamansa tarkastuksen yhteydessä, että kyseisellä internetsivustolla oli useita mainintoja, joiden oli katsottava rikkovan onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa säädettyä onnenpelien pelaamiseen kannustamisen kieltoa.
9        Tämän tarkastuksen jälkeen valvontalautakunnan johtaja teki 19.5.2022 päätöksen, jossa hän totesi Unigamesin syyllistyneen useisiin sääntöjen rikkomisiin ja määräsi sille rahamääräisen seuraamuksen (jäljempänä 19.5.2022 tehty päätös). Tarkemmin sanottuna kyseisestä päätöksestä ilmenee ensinnäkin, että kyseinen lautakunta totesi 13.10.2021–3.2.2022, että Unigamesin verkkosivustolla oli mainintoja, joilla kyseisellä sivustolla kävijöitä kannustettiin pelaamaan etäviestinpelejä onnenpelilain 10 §:n 19 momentin vastaisesti. Toiseksi kyseisen päätöksen antamisajankohtana mainitulla sivustolla oli edelleen mainintoja, joilla rikottiin kyseisessä säännöksessä säädettyä onnenpelien pelaamiseen kannustamisen kieltoa. Kolmanneksi kyseisellä päätöksellä Unigamesille määrättiin 12 662 euron suuruinen sakko, sitä varoitettiin onnenpelien järjestämistä koskevan toimiluvan mahdollisesta peruuttamisesta ja se velvoitettiin lopettamaan todettu rikkominen 20.6.2022 mennessä.
10      Unigames nosti Vilniaus apygardos administracinis teismasissa (Vilnan alueellinen hallintotuomioistuin, Liettua) kanteen, jossa se vaati 19.5.2022 tehdyn päätöksen kumoamista ja vetosi onnenpelilain 10 §:n 19 momentin säätämismenettelyssä tapahtuneeseen lainvastaisuuteen.
11      Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 10.8.2022 antamallaan tuomiolla sillä perusteella, että onnenpelien pelaamiseen kannustamisen kieltoa ei säädetty onnenpelilaissa uutena asiana, vaan siitä oli säädetty jo aikaisemman onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa. Kyseinen tuomioistuin totesi, että Liettuan viranomaisilla ei sen vuoksi ollut direktiivin 2015/1535 nojalla velvollisuutta toimittaa onnenpelilain 10 §:n 19 momentin muutosehdotusta komissiolle ennen kuin kansallinen lainsäätäjä hyväksyi sen. Näin ollen se hylkäsi perusteettomana Unigamesin väitteen, jonka mukaan kyseiseen säännökseen ei voitu vedota sitä vastaan.
12      Unigames valitti tästä tuomiosta Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasiin (ylin hallintotuomioistuin, Liettua) eli ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
13      Kyseinen tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa tulee esiin direktiivin 2015/1535 tulkintaa koskevia kysymyksiä.
14      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin, onko kyseisen lain 10 §:n 19 momentissa säädetty sääntö direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu tekninen määräys. Viimeksi mainitussa säännöksessä mainitaan neljä teknisten määräysten luokkaa, joihin kuuluu palveluja koskeva määräys.
15      Unionin tuomioistuin on jo todennut 4.2.2016 antamassaan tuomiossa Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 75 kohta), että tiettyjä onnenpeleihin Saksassa sovellettavia säännöksiä voidaan pitää palveluja koskevina määräyksinä, koska ne koskevat mainitussa direktiivissä tarkoitettuja tietoyhteiskunnan palveluja. Näihin säännöksiin sisältyi muun muassa kielto tarjota onnenpelejä internetissä ja mainostaa onnenpelejä internetissä tai televiestintävälinein.
16      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tältä osin, että Liettuassa ei ole kiellettyä tarjota onnenpelejä internetissä vaan kannustaa onnenpelien pelaamiseen eli julkaista sellaisia tietoja tai toteuttaa sellaisia toimia, joilla missä tahansa muodossa ja millä tahansa tavalla kannustetaan pelaamaan tällaisia pelejä.
17      Kyseinen tuomioistuin pohtii, täyttääkö onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa oleva sääntö, siltä osin kuin se koskee onnenpelipalvelujen tarjoajan internetsivustollaan julkaisemia tietoja, kaikki edellytykset sille, että sen voidaan katsoa soveltuvan direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun palveluun, kun otetaan huomioon, että kyse on siitä, että kyseinen toimija itse julkaisee tällaisia tietoja. Kun pidetään mielessä, että onnenpelitoiminnan harjoittaja tarjoaa pelipalvelua verkkosivustollaan vierailevalle henkilölle, on luonnollista, että verkkosivustolla annetaan tietoa onnenpeleistä, myös tietoa, joka kannustaa vierailijaa käyttämään pelipalvelua. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii näin ollen selvittämään, merkitseekö se, että kävijä itse menee mainitulle sivustolle käyttääkseen kyseisiä palveluja, sitä, että palvelut toimitetaan siirtämällä internetsivustolla kävijän pyytämiä tietoja, toisin sanoen kyseisen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla ”palvelun vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä”.
18      Toiseksi on niin, että jos ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus osoittaisi, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentti on direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu ”tekninen määräys”, merkitystä olisi myös sillä, oliko kyseinen määräys toimitettava komissiolle kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan nojalla.
19      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tältä osin, että 20.5.2021 annetun lain nro XIV‑337 säätämiseen johtaneen menettelyn aikana komissiolle ei toimitettu onnenpelilain 10 §:n 19 momentin muutosehdotusta.
20      Teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY (EYVL 1998, L 204, s. 37) – sellaisena kuin se oli muutettuna 20.7.1998 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 98/48/EY (EYVL 1998, L 217, s. 18) –, joka kumottiin direktiivillä 2015/1535 mutta jonka säännökset olivat olennaisilta osin samat kuin viimeksi mainitun direktiivin säännökset, yhteydessä unionin tuomioistuin totesi 20.12.2017 antamassaan tuomiossa Falbert ym. (C‑255/16, EU:C:2017:983, 23 kohta). että jotta uutta kansallista säännöstöä voitaisiin pitää teknisenä määräyksenä, joka on toimitettava komissiolle, siinä ei pitäisi rajoittua pelkästään sellaisten olemassa olevien teknisten määräysten toistamiseen tai korvaamiseen, jotka on asianmukaisesti toimitettu komissiolle, lisäämättä siihen teknisiä eritelmiä tai muita uusia tai täydentäviä vaatimuksia.
21      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tältä osin, että aikaisemman onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa säädetyn kiellon soveltamisala oli rajoitettu ja että sitä täsmennettiin olennaisesti onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa ilman, että sitä olisi muutettu alueellisesti tai ajallisesti. Pelkät onnenpelejä koskevat tiedot, jotka on julkaistu näiden pelien ylläpitäjän internetsivustolla, eivät nimittäin kuuluneet aikaisemmassa laissa säädetyn kiellon soveltamisalaan. Näin ollen onnenpelilain 10 §:n 19 momentilla, sellaisena kuin se on nykyisessä muodossaan, on rajoitettu markkinointivälineiden käyttöä ja siten laajennettu onnenpelien pelaamiseen kannustamista koskevan kiellon soveltamisalaa.
22      Kyseinen tuomioistuin viittaa 4.2.2016 annettuun tuomioon Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, 84 kohta) ja 27.10.2016 annettuun tuomioon James Elliott Construction (C‑613/14, EU:C:2016:821, 64 kohta) ja muistuttaa myös, että se, ettei jäsenvaltio ole noudattanut velvollisuuttaan toimittaa teknisiä määräyksiä koskeva ehdotus etukäteen komissiolle, merkitsee sitä, ettei niihin voida vedota yksityisiä vastaan joko rikosoikeudenkäynnissä tai yksityisten välisessä oikeusriidassa. Se pohtii näin ollen, mitä johtopäätöksiä kansallisten viranomaisten on tehtävä tämän toimittamisvelvollisuuden laiminlyönnistä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa eli silloin, kun tekniseen määräykseen tehtyjä muutoksia ei ole toimitettu komissiolle, vaikka kyseisen määräyksen aikaisempi versio oli toimitettu.
23      Tässä tilanteessa Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko onnenpeleistä annetun Liettuan tasavallan lain (Lietuvos Respublikos azartinių lošimų įstatymas) 10 §:n 19 momentin kaltainen kansallinen säännös – – direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu ’tekninen määräys’ siltä osin kuin se koskee onnenpelitoiminnan harjoittajan verkkosivustolla julkaistuja onnenpelejä koskevia tietoja?
2)      Onko direktiiviä 2015/1535 tulkittava siten, että onnenpeleistä annetun Liettuan tasavallan lain kaltaisen kansallisen lainsäädännön, jonka säännöksistä on ilmoitettava direktiivin 2015/1535 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jos niitä pidetään kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettuina ’teknisinä määräyksinä’, säännöstä ei voida panna täytäntöön talouden toimijoita vastaan hallinnollisia rikkomuksia koskevan vastuun toteamiseksi aloitetussa menettelyssä, jos säännökseen, jota pidetään teknisenä määräyksenä, tehdyistä muutoksista ei ole ilmoitettu mutta jos lain, sellaisena kuin se oli annettu aiemmin, sanamuoto ilmoitettiin?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Tutkittavaksi ottaminen
24      Vaatimatta muodollisesti ensimmäisen kysymyksen tutkimatta jättämistä Unigames väittää sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten osalta, että acte clair ‑teorian ja acte éclairé ‑teorian mukaan ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella ei ollut velvollisuutta saattaa tätä kysymystä unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
25      Yhtäältä Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija (Liettuan tasavallan oikeusministeriö) totesi onnenpelilain 10 §:n 19 momentin säätämiseen johtaneessa menettelyssä, että kyseinen säännös on direktiivissä 2015/1535 tarkoitettu ”tekninen määräys”, ja ilmoitti Lietuvos Respublikos Seimasille (Liettuan tasavallan parlamentti) velvollisuudesta toimittaa mainitun säännöksen muutosehdotus komissiolle kyseisen direktiivin nojalla. Näin ollen on selvää, että kyseisen säännöksen tulkitseminen on välttämätöntä.
26      Toisaalta ensimmäisen asteen hallintotuomioistuin on katsonut, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentti on tällainen tekninen määräys, tukeutuen tulkintaan, jonka unionin tuomioistuin on antanut samankaltaisissa ennakkoratkaisuasioissa.
27      Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklan mukaisessa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on kunkin asian erityspiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. Tästä seuraa, että jos esitetyt kysymykset koskevat unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimen on lähtökohtaisesti ratkaistava ne (tuomio 22.10.2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28      Nyt käsiteltävässä tapauksessa on syytä muistuttaa, että mikään ei estä kansallista tuomioistuinta esittämästä unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä, johon annettavasta vastauksesta ei jonkin pääasian osapuolen mukaan voi olla perusteltua epäilystä. Vaikka näin olisikin, tällaista kysymystä ei silti voitaisi jättää tutkimatta (ks. vastaavasti tuomio 9.3.2023, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29      Tästä seuraa, että ensimmäinen kysymys on otettava tutkittavaksi.
Asiakysymys
30      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan f alakohtaa tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa kielletään kannustamasta onnenpelien pelaamiseen etäyhteyden välityksellä julkaisemalla näitä pelejä koskevia tietoja tällaisten pelien ylläpitäjän internetsivustolla, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu tekninen määräys.
31      Tässä yhteydessä on palautettava mieleen, että teknisen määräyksen käsite kattaa neljä toimenpiteiden luokkaa, joita ovat ensinnäkin direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettu tekninen eritelmä, toiseksi kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa määritelty muu vaatimus, kolmanneksi kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettu palveluja koskeva määräys ja neljänneksi saman direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetut jäsenvaltioiden lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, joissa kielletään tuotteen valmistus, tuonti, kaupan pitäminen tai käyttö taikka joissa kielletään palvelujen tarjoaminen, palvelujen käyttö tai sijoittautuminen palvelujen tarjoajana (tuomio 8.10.2020, Admiral Sportwetten ym., C‑711/19, EU:C:2020:812, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee, että koska pääasia ei koske tuotteita, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii erityisesti sitä, kuuluuko pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännöstö direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitetun palveluja koskevan määräyksen luokkaan vai kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettuun luokkaan ”jäsenvaltioiden lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, joissa – – kielletään palvelujen tarjoaminen, käyttö tai sijoittautuminen palvelujen tarjoajana”.
33      Luokan ”palveluja koskeva määräys” osalta on todettava, että mainitun direktiivin 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa määritellään tämä käsite siten, että sillä tarkoitetaan kaikkia yleisluontoisia vaatimuksia, jotka koskevat kyseisen 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen palvelujen saatavuutta ja palvelutoiminnan harjoittamista, erityisesti palvelun tarjoajaa, palveluja ja palvelujen vastaanottajaa koskevia määräyksiä, lukuun ottamatta määräyksiä, jotka eivät erityisesti koske kyseisessä alakohdassa määriteltyjä palveluja.
34      Saman direktiivin 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan palvelulla tarkoitetaan kaikkia tietoyhteiskunnan palveluja, toisin sanoen kaikkia etäpalveluina sähköisessä muodossa palvelun vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä toimitettavia palveluja, joista tavallisesti maksetaan korvaus.
35      Direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan b ja e alakohdasta yhdessä luettuina ilmenee näin ollen, että palveluja koskevan määräyksen luokka kattaa yksinomaan tietoyhteiskunnan palveluja koskevat säännöt.
36      Tältä osin on katsottava, että pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa säännöstössä tarkoitettujen kaltaisia etäviestimillä pelattavia onnenpelejä koskevia palveluja on pidettävä kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuina tietoyhteiskunnan palveluina, koska tällaiset palvelut täyttävät kaikki kyseisessä säännöksessä säädetyt edellytykset, mukaan lukien edellytys, jonka mukaan palvelu on suoritettava palvelun vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä.
37      Näiden rahapelipalvelujen tarjoaminen etäpalveluna edellyttää nimittäin välttämättä niiden vastaanottajan toimia, kuten pelitoiminnan harjoittajan internetsivustolle menemistä ja asiakastilin perustamista (ks. analogisesti tuomio 29.2.2024, Doctipharma, C‑606/21, EU:C:2024:179, 32 kohta) tai vedonlyöntien tekemistä kyseisellä sivustolla.
38      Tämän tuomion 36 ja 37 kohdassa esitettyjä toteamuksia ei voida kyseenalaistaa sillä, että onnenpelejä koskevia tietoja, jotka pelipalvelujen tarjoaja julkaisee internetsivustollaan, ei välttämättä toimiteta palvelujen vastaanottajan henkilökohtaisesta pyynnöstä. Tällaista tietojen julkaisemista ei nimittäin voida pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa pitää etäpalveluina toimitettavien onnenpelipalvelujen vastaanottajille tarjottavana mainonta- tai muuna palveluna, vaan se on liitännäinen ja erottamaton osa kyseisiä onnenpelipalveluja, joihin julkaisemisen koko taloudellinen tarkoitus perustuu (ks. analogisesti tuomio 1.10.2020, A (Lääkkeiden mainonta ja myynti verkossa), C‑649/18, EU:C:2020:764, 56 kohta). Näin ollen yksinomaan onnenpelipalvelujen itsensä on täytettävä merkitykselliset edellytykset kuuluakseen direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun palvelun käsitteen alaan, ja pääasiassa kyseessä olevan kiellon, joka koskee tällaista tietojen julkaisemista, on puolestaan täytettävä kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetyt erityiset edellytykset, jotta sitä voidaan pitää viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettuna kyseisiä palveluja koskevana määräyksenä.
39      Viimeksi mainitun seikan osalta on todettava, että vaikka on selvää, että pääasiassa kyseessä oleva kielto on direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettu yleisluonteinen vaatimus, on vielä tutkittava yhtäältä, voidaanko sen katsoa koskevan tietoyhteiskunnan palvelujen saatavuutta ja palvelutoiminnan harjoittamista, sillä kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että tämä pätee erityisesti palvelun tarjoajaa, palveluja ja palvelujen vastaanottajaa koskeviin määräyksiin.
40      Tältä osin on todettava, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentti voi kuulua palveluja koskevan määräyksen käsitteen alaan siltä osin kuin siinä kielletään kannustamasta muun muassa onnenpelien pelaamiseen etäpalveluna ja erityisesti julkaisemasta tällaisten pelien ylläpitäjän internetsivustolla niitä koskevia tietoja tai toteuttamasta toimia, jotka kannustavat pelaamaan tällaisia pelejä (ks. vastaavasti tuomio 22.10.2020, Sportingbet ja Internet Opportunity Entertainment, C‑275/19, EU:C:2020:856, 48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41      Toisaalta on direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan sanamuodostakin ilmenevin tavoin niin, että jotta pääasiassa kyseessä oleva kielto voidaan luokitella palveluja koskevaksi määräykseksi, sen on koskettava erityisesti tietoyhteiskunnan palveluja (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2019, VG Media, C‑299/17, EU:C:2019:716, 31 kohta).
42      Tältä osin direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan toisen alakohdan i alakohdasta ilmenee, että sen tarkistaminen, koskeeko määräys nimenomaisesti tietoyhteiskunnan palveluja, on tehtävä sekä kyseisen määräyksen sanamuodon että sillä tavoitellun päämäärän kannalta. Tämän säännöksen mukaan ei myöskään edellytetä, että koko määräyksen ”erityistavoitteena” on oltava tietoyhteiskunnan palvelujen säänteleminen, koska riittää, että määräyksellä on tämä tavoite sen tiettyjen säännösten osalta (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2019, VG Media, C‑299/17, EU:C:2019:716, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan toisen alakohdan ii alakohdan mukaan määräyksen ei katsota koskevan nimenomaisesti tietoyhteiskunnan palveluja, jos se koskee niitä vain epäsuorasti tai satunnaisesti.
43      Kuten Unigames, Liettuan hallitus ja komissio korostavat kirjallisissa huomautuksissaan, on todettava, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentti koskee nimenomaisesti tietoyhteiskunnan palveluja. Jo sen sanamuodosta nimittäin ilmenee, että kyseinen säännös koskee nimenomaisesti paitsi onnenpelejä perinteisessä merkityksessä myös etäviestimillä pelattavia onnenpelejä ja tällaisten pelipalvelujen tarjoajia.
44      Toisin kuin Italian hallitus väittää kirjallisissa huomautuksissaan, se seikka, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa säädetään yleisestä kiellosta kannustaa pelaamaan näitä pelejä millä tahansa tavalla eikä pelkästään internetin välityksellä, ei myöskään voi merkitä sitä, että kyseinen säännös koskisi tietoyhteiskunnan palveluja direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan e alakohdan toisen alakohdan ii alakohdassa tarkoitetulla tavalla epäsuorasti tai satunnaisesti (ks. vastaavasti tuomio 12.9.2019, VG Media, C‑299/17, EU:C:2019:716, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      Näin ollen on todettava, että kyseisen lain 10 §:n 19 momentti on direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa tarkoitettu palveluja koskeva määräys.
46      Jotta kyseinen kansallinen säännös voidaan luokitella direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitetuksi tekniseksi määräykseksi, sen on kuitenkin vielä vastattava kyseisessä f alakohdassa olevaa määritelmää ja sen noudattamisen on siis oltava oikeudellisesti tai tosiasiallisesti pakollista muun muassa kyseisen palvelun tarjoamiseksi tai sen käyttämiseksi jäsenvaltiossa tai sen merkittävässä osassa (ks. vastaavasti tuomio 3.12.2020, Star Taxi App, C‑62/19, EU:C:2020:980, 61 kohta).
47      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee tältä osin, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa vahvistetaan sääntö, jonka noudattaminen on pakollista etäviestimillä toimitettavien pelipalvelujen tarjoamiseksi Liettuassa.
48      Juuri se, että Unigamesin väitetään rikkoneen kyseistä 10 §:n 19 momenttia julkaisemalla internetsivustollaan tietyt maininnat, jotka koskevat kyseisen yhtiön tarjoamia etäviestimillä pelattavia onnenpelejä, oli nimittäin perustana 19.5.2022 tehdylle päätökselle, jolla valvontalautakunta muun muassa varoitti kyseistä yhtiötä onnenpelien järjestämistä koskevan toimiluvan mahdollisesta peruuttamisesta.
49      Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa kielletään kannustamasta onnenpelien pelaamiseen etäyhteyden välityksellä julkaisemalla näitä pelejä koskevia tietoja tällaisten pelien ylläpitäjän internetsivustolla, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu tekninen määräys.
Toinen kysymys
50      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2015/1535 5 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kun kyse on kansallisesta säännöstöstä, joka on direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu tekninen määräys ja joka on toimitettu komissiolle kyseisen 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti, säännöstön muutokseen ei voida vedota talouden toimijoita vastaan, jos muutosta ei ole toimitettu komissiolle.
51      Direktiivin 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle välittömästi teknisiä määräyksiä koskevat ehdotukset, paitsi kun on kyse kansainvälisen tai eurooppalaisen standardin käyttöönotosta sellaisenaan, ja että niiden on toimitettava komissiolle myös ilmoitus niistä syistä, joiden vuoksi tällaisen teknisen määräyksen laatiminen on tarpeen, jollei näitä syitä selvitetä jo ehdotuksessa.
52      Tältä osin on muistutettava siitä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemasta seikasta, että unionin tuomioistuin on katsonut, että jotta uutta kansallista säännöstöä voitaisiin pitää teknisenä määräyksenä, joka on toimitettava direktiivin 2015/1535 nojalla, siinä ei pidä rajoittua ainoastaan toistamaan tai korvaamaan komissiolle asianmukaisesti toimitettuja olemassa olevia teknisiä määräyksiä lisäämättä teknisiä eritelmiä tai muita uusia tai täydentäviä vaatimuksia (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Falbert ym., C‑255/16, EU:C:2017:983, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
53      Unionin tuomioistuin on näin ollen todennut, että uusi säännöstö, joka sisältää tiukempia teknisiä eritelmiä kuin ne, jotka sisältyvät aikaisempaan komissiolle toimitettuun säännöstöön, on vuorostaan toimitettava komissiolle (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, Papier Mettler Italia, C‑86/22, EU:C:2023:1023, 50 kohta).
54      Näin ollen uuteen säännöstöön sovelletaan direktiivin 2015/1535 mukaista toimittamisvelvollisuutta muun muassa silloin, kun sillä laajennetaan aikaisemman säännöstön soveltamisalaa. Sitä vastoin tämä velvollisuus ei koske uutta säännöstöä, jolla ainoastaan täsmennetään tai selvennetään aikaisempaa säännöstöä (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Falbert ym., C‑255/16, EU:C:2017:983, 20 ja 22 kohta).
55      Nyt käsiteltävässä asiassa Liettuan hallitus väittää, että aikaisemman onnenpelilain, joka oli toimitettu asianmukaisesti komissiolle, 10 §:n 19 momentissa säädettiin jo kiellosta kannustaa onnenpelien pelaamiseen, myös etäviestimillä. Kyseisen hallituksen mukaan lakiin tehdyt muutokset eivät ole merkittäviä, koska niillä ei muuteta jo toimitettuja sääntöjä eikä niiden soveltamisalaa, joten menettelyä, josta Unigamesia moititaan, olisi käsitelty samalla tavalla aikaisemman onnenpelilain nojalla.
56      Tältä osin on muistutettava, että tällaisen lainsäädäntömuutoksen ulottuvuuden arviointi on kansallista oikeutta koskeva kysymys, joka kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivaltaan (ks. vastaavasti tuomio 20.12.2017, Falbert ym., C‑255/16, EU:C:2017:983, 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentissa on olennaisesti täsmennetty onnenpelien pelaamiseen kannustamisen kieltoa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa erityisesti, että menettelystä, josta Unigamesia moitittiin tällä hetkellä voimassa olevan lain perusteella ja jossa oli kyse siitä, että kyseinen yhtiö julkaisi tarjoamiaan onnenpelejä koskevia tietoja internetsivustollaan, ei olisi voitu määrätä seuraamuksia aikaisemman onnenpelilain nojalla. Näin ollen kyseisen lain 10 §:n 19 momentissa on laajennettu tämän kiellon soveltamisalaa.
58      Ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvistä tiedoista ilmenee näin ollen, että onnenpelilain 10 §:n 19 momentilla on lisätty tämän tuomion 52 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettuja uusia vaatimuksia tai lisävaatimuksia verrattuna aikaisemman onnenpelilain 10 §:n 19 momenttiin. Tästä seuraa, että jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suoritettaviksi kuuluvista mahdollisista tarkistuksista muuta johdu, tällä hetkellä voimassa olevaan lakiin johtanut muutos olisi pitänyt toimittaa komissiolle direktiivin 2015/1535 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla.
59      Tätä päätelmää tukee kyseisen 5 artiklan 1 kohdan kolmas alakohta, jossa säädetään velvollisuudesta toimittaa teknistä määräystä koskeva ehdotus uudelleen, jos jäsenvaltio tekee ehdotukseen sellaisia huomattavia muutoksia, jotka muuttavat sen soveltamisalaa, lyhentävät alun perin suunniteltua soveltamisaikataulua, lisäävät eritelmiä tai vaatimuksia taikka tiukentavat niitä.
60      Direktiivin 2015/1535 5 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa ei tosin voida soveltaa sellaisenaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tilanteeseen, koska se koskee ainoastaan tilannetta, jossa teknistä määräystä koskevaan ehdotukseen tehdään kansallisen lainsäädäntömenettelyn aikana merkittäviä muutoksia sen jälkeen, kun kyseinen ehdotus on toimitettu komissiolle (ks. vastaavasti tuomio 4.2.2016, Ince, C‑336/14, EU:C:2016:72, 79 kohta), eli siis ennen mainitun ehdotuksen lopullista hyväksymistä.
61      Kyseisessä 5 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa vahvistetaan kuitenkin, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa merkittävää muutosta ei tehdä ennen teknistä määräystä koskevan ehdotuksen lopullista hyväksymistä vaan jo voimassa olevaan tekniseen määräykseen, tällainen muutos on toimitettava komissiolle erikseen erityisesti silloin, kun sillä laajennetaan tämän teknisen määräyksen soveltamisalaa (ks. vastaavasti tuomio 8.11.2007, Schwibbert, C‑20/05, EU:C:2007:652, 42 kohta).
62      Lopuksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivin 2015/1535 5 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn toimittamisvelvollisuuden laiminlyöminen merkitsee olennaista menettelyvirhettä kyseessä olevien teknisten määräysten antamisessa, ja siitä seuraa, ettei näitä määräyksiä voida soveltaa, joten niihin ei voida vedota yksityisiä vastaan. Yksityiset voivat vedota tähän kansallisessa tuomioistuimessa, jonka on jätettävä soveltamatta sellaista kansallista teknistä määräystä, jota ei ole toimitettu komissiolle direktiivin mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 22.10.2020, Sportingbet ja Internet Opportunity Entertainment, C‑275/19, EU:C:2020:856, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
63      Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2015/1535 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että kun kyse on kansallisesta säännöstöstä, joka on direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu tekninen määräys ja joka on toimitettu komissiolle kyseisen 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti, säännöstön muutokseen ei voida vedota talouden toimijoita vastaan, jos muutosta ei ole toimitettu komissiolle ja jos muutoksella laajennetaan säännöksen soveltamisalaa, jolloin tällainen muutos on viimeksi mainitussa säännöksessä säädetyn toimittamisvelvollisuuden piiriin kuuluva tekninen määräys.
Oikeudenkäyntikulut
64      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Teknisiä määräyksiä ja tietoyhteiskunnan palveluja koskevia määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 9.9.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/1535 1 artiklan 1 kohdan f alakohtaa
on tulkittava siten, että
kansallinen säännöstö, jossa kielletään kannustamasta onnenpelien pelaamiseen etäyhteyden välityksellä julkaisemalla näitä pelejä koskevia tietoja tällaisten pelien ylläpitäjän internetsivustolla, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu tekninen määräys.
2)      Direktiivin 2015/1535 5 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
kun kyse on kansallisesta säännöstöstä, joka on direktiivin 1 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu tekninen määräys ja joka on toimitettu komissiolle kyseisen 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti, säännöstön muutokseen ei voida vedota talouden toimijoita vastaan, jos muutosta ei ole toimitettu komissiolle ja jos muutoksella laajennetaan säännöksen soveltamisalaa, jolloin tällainen muutos on viimeksi mainitussa säännöksessä säädetyn toimittamisvelvollisuuden piiriin kuuluva tekninen määräys.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: liettua.