62023CJ0484
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
26 päivänä kesäkuuta 2025 (
*1
)
Muutoksenhaku – Kilpailu – Yrityskeskittymät – Päätös, jolla yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi – Kolmannen nostama kanne – Tutkittavaksi ottaminen – SEUT 263 artiklan neljäs kohta – Asiavaltuus
Asiassa C‑484/23 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 27.7.2023,
Mainova AG, kotipaikka Frankfurt am Main (Saksa), edustajanaan C. Schalast, Rechtsanwalt,
valittajana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Euroopan komissio, asiamiehinään G. Meessen ja I. Zaloguin, avustajinaan F. C. Haus ja J. Mädler, Rechtsanwälte,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa, sekä
Saksan liittotasavalta, asiamiehinään J. Möller ja R. Kanitz,
E.ON SE, kotipaikka Essen (Saksa), edustajinaan aluksi C. Barth, C. Grave, D.-J. dos Santos Goncalves ja R. Seifert, Rechtsanwälte, sittemmin C. Barth, A. Fuchs, C. Grave ja D.-J. dos Santos Goncalves, Rechtsanwälte, ja
RWE AG, kotipaikka Essen, edustajinaan aluksi U. Scholz, J. Siegmund ja J. Ziebarth, Rechtsanwälte, sittemmin U. Scholz, J. Siegmund ja M. von Armansperg, Rechtsanwälte,
väliintulijoina ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (esittelevä tuomari) ja B. Smulders,
julkisasiamies: L. Medina,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Mainova AG vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 17.5.2023 antaman tuomion Mainova v. komissio (T‑320/20, EU:T:2023:264; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin jätti tutkimatta sen kanteen, jossa vaadittiin yrityskeskittymän julistamisesta sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi 26.2.2019 annetun komission päätöksen C(2019) 1711 final (asia M.8871 – RWE/E.ON Assets) (EUVL 2020, C 111, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista.
Asian tausta
2
Asian tausta, sellaisena kuin se esitetään valituksenalaisen tuomion 2–14 kohdassa, voidaan tiivistää seuraavasti.
Yrityskeskittymä
3
RWE AG on Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jolla oli suunniteltua keskittymää koskevan ilmoituksen tekoajankohtana toimintaa koko energian toimitusketjussa, mukaan lukien energian tuotanto, tukkutoimitukset, siirto, jakelu ja vähittäismyynti sekä kuluttajille tarkoitetut energiapalvelut. RWE ja sen tytäryhtiöt, mukaan lukien innogy SE, toimivat useissa jäsenvaltioissa.
4
E.ON SE on Saksan oikeuden mukaisesti perustettu yhtiö, joka harjoitti samana aikana toimintaa koko sähkön toimitusketjussa, kuten sähkön tuotannon, tukkutoimitusten, jakelun ja vähittäismyynnin aloilla. E.ON omistaa sähköntuotantolaitoksia ja harjoittaa niiden toimintaa useissa jäsenvaltioissa.
5
Valittaja on kunnallinen yritys, joka toimittaa ja tuottaa energiaa Saksassa.
6
Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva keskittymä liittyy RWE:n ja E.ON:n väliseen monimutkaiseen omaisuuserien vaihtoon, josta kyseiset kaksi yritystä ilmoittivat 11.3. ja 12.3.2018 (jäljempänä kokonaisjärjestely). Ensimmäisessä keskittymässä eli käsiteltävässä asiassa kyseessä olevassa keskittymässä RWE halusi hankkia yksinomaisen tai yhteisen määräysvallan tiettyihin E.ON:n tuotantoon liittyviin omaisuuseriin. Toisessa keskittymässä E.ON halusi hankkia yksinomaisen määräysvallan innogyn, joka on RWE:n määräysvallassa, jakeluun ja vähittäismyyntiin liittyvään toimintaan sekä tiettyihin tuotantoon liittyviin omaisuuseriin. Kolmannessa keskittymässä puolestaan RWE:n oli tarkoitus hankkia 16,67 prosenttia E.ON:n osakkeista.
7
Valittaja lähetti 22.6.2018 Euroopan komissiolle kirjeen, jossa se ilmoitti haluavansa osallistua ensimmäistä ja toista keskittymää koskevaan menettelyyn ja siis saada niihin liittyvät asiakirjat.
8
Valittaja ja komissio pitivät keskenään kokouksen 28.9.2018.
9
Toisesta keskittymästä (jäljempänä keskittymä M.8870) ilmoitettiin komissiolle 31.1.2019. Komissio antoi 17.9.2019 päätöksen C(2019) 6530 final keskittymän julistamisesta sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi (asia M.8870 – E.ON/Innogy) (EUVL 2020, C 379, s. 16).
10
Kolmannesta keskittymästä ilmoitettiin Bundeskartellamtille (liittovaltion kilpailuviranomainen, Saksa), joka hyväksyi sen 26.2.2019 antamallaan päätöksellä (asia B8-28/19).
Hallinnollinen menettely
11
Komissio sai 22.1.2019 yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 (”EY:n sulautuma-asetus”) (EUVL 2004, L 24, s. 1) 4 artiklan mukaisen ilmoituksen suunnitellusta keskittymästä, jolla RWE aikoi hankkia kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti yksinomaisen tai yhteisen määräysvallan E.ON:n tiettyyn käyttöomaisuuteen.
12
Komissio julkaisi 31.1.2019 Euroopan unionin virallisessa lehdessä kyseistä keskittymää koskevan ennakkoilmoituksen (asia M.8871 – RWE/E.ON Assets) (EUVL 2019, C 38, s. 22; jäljempänä keskittymä M.8871) asetuksen N:o 139/2004 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
13
Keskittymää M.8871 koskevan tutkinnan yhteydessä komissio teki markkinatutkimuksen ja lähetti siten eräille yrityksille, mukaan lukien valittajalle, kyselylomakkeen, johon valittaja vastasi 4.2.2019.
14
Valittaja pyysi 28.1.2019 päivätyllä sähköpostiviestillä kuulemismenettelystä vastaavalta neuvonantajalta, että se katsottaisiin kolmanneksi osapuoleksi, jonka etua asia koskee, jotta se saisi mahdollisuuden tulla kuulluksi keskittymää M.8871 koskevassa menettelyssä. Tämä hyväksyi pyynnön 7.2.2019 päivätyllä kirjeellä.
Riidanalainen päätös
15
Komissio antoi 26.2.2019 riidanalaisen päätöksen, jolla keskittymä M.8871 julistettiin sisämarkkinoille soveltuvaksi asetuksen N:o 139/2004 6 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja Euroopan talousalueesta (ETA) 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (EYVL 1994, L 1, s. 3) 57 artiklassa tarkoitetussa tutkintavaiheessa.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne ja valituksenalainen tuomio
16
Valittaja nosti kanteen riidanalaisen päätöksen kumoamiseksi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 27.5.2020 toimittamallaan kannekirjelmällä.
17
Valittaja esitti kanteensa tueksi lähinnä kuusi kanneperustetta, joista ensimmäinen koskee sen tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamista, toinen sen kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista, kolmas kokonaisjärjestelyn arvioinnin virheellistä jakamista osiin, neljäs ilmeisiä arviointivirheitä, viides huolellisuusvelvoitteen laiminlyöntiä ja kuudes harkintavallan väärinkäyttöä.
18
Unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisella tuomiolla kanteen tutkimatta sillä perusteella, ettei riidanalainen päätös koskenut valittajaa erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla eikä sillä siten ollut asiavaltuutta.
19
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 25–46 kohdassa valittajan keskittymää M.8871 koskevaan hallinnolliseen vaiheeseen osallistumisen laajuuden ja esitti olennaisilta osin, että valittajan vastausta komission suorittamaan markkinatutkimukseen – jonka se antoi reaktiona komission pyyntöön – ei voida pitää ”aktiivisena” osallistumisena. Hylättyään ensin tietyt valittajan väitteet, joilla pyrittiin kyseenalaistamaan tämä arviointi, unionin yleinen tuomioistuin päätteli, ettei valittaja ollut osallistunut aktiivisesti keskittymään M.8871 liittyvään hallinnolliseen vaiheeseen. Kun lisäksi otetaan huomioon sellaisten erityisten olosuhteiden puuttuminen, jotka liittyivät siihen, vaikuttiko kyseinen keskittymä valittajan markkina-asemaan, unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei riidanalainen päätös koskenut valittajaa erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja valitusasian asianosaisten vaatimukset
20
Valittaja on hakenut muutosta 27.7.2023 unionin tuomioistuimeen toimittamallaan valituksella.
21
Samana päivänä valittaja, joka oli lisäksi nostanut vuonna 2021 kumoamiskanteen päätöksestä C(2019) 6530 final (asia T‑64/21), joka oli 27.7.2023 edelleen vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, vaati nyt käsiteltävän valituksen käsittelyn lykkäämistä siihen saakka, kunnes unionin yleinen tuomioistuin antaa tuomion mainittua kumoamiskannetta koskevassa asiassa.
22
Unionin tuomioistuimen presidentti kuuli ensin asianosaisia tästä lykkäämispyynnöstä ja yhdeksän valituksen – nyt käsiteltävä valitus mukaan lukien – mahdollisesta yhdistämisestä asioissa C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P ja C‑485/23 P, joissa oli valitettu unionin yleisen tuomioistuimen asioissa T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 ja T‑321/20 antamista tuomioista, ja hylkäsi sitten 19.9.2023 tekemällään päätöksellä kyseisen lykkäämispyynnön ja määräsi yhdistettäväksi ainoastaan valitusasiat C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P ja C‑470/23 P, jotka koskevat asiaratkaisun sisältäviä unionin yleisen tuomioistuimen tuomioita toisin kuin neljä muuta valitusasiaa – mukaan lukien nyt käsiteltävä valitus –, jotka koskevat sellaisia unionin yleisen tuomioistuimen tuomioita, joilla kanne jätetään tutkimatta.
23
Valittaja vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion ja riidanalaisen päätöksen
–
toissijaisesti kumoaa valituksenalaisen tuomion ja palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
24
Komissio ja muut osapuolet vaativat, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valitus
25
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi neljään valitusperusteeseen, jotka koskevat SEUT 263 artiklan neljännen kohdan virheellistä tulkintaa (ensimmäinen valitusperuste), oikeusvaltioperiaatteen loukkaamista ja oikeusvaltiota koskevien sääntöjen rikkomista (toinen valitusperuste), hallinnollisten menettelyjen virheellistä jakamista osiin (kolmas valitusperuste) ja virheitä RWE:n ja E.ON:n välisen sijoittajien välisiä suhteita koskevan sopimuksen (Investor Relationship Agreement) huomioon ottamisessa (neljäs valitusperuste).
26
Aluksi on tutkittava ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja kolmas osa, sitten toinen valitusperuste ja lopuksi ensimmäisen valitusperusteen toinen osa.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja kolmas osa, jotka koskevat SEUT 263 artiklan neljännen kohdan virheellistä tulkintaa
Ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
27
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen viitatessaan yksinomaan siihen, missä määrin valittaja oli osallistunut menettelyyn, ja katsoessaan tämän jälkeen, että valittajan osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn oli ollut merkityksetöntä ja että sen myötävaikutus ei voinut vaikuttaa kyseisen menettelyn lopputulokseen. Tällaisen arvioinnin virheellisyyden osoittaa valittajan mukaan jo se, että komissio katsoo voivansa päättää asiavaltuudesta sen arvioinnin perusteella, jonka se tekee tosiasiallisesta vaikutuksesta menettelyn lopputulokseen. Todellisuudessa riittää, että valittajan myötävaikutus on ollut omiaan vaikuttamaan menettelyn lopputulokseen. Lisäksi valittaja katsoo, että koska riidanalaisen päätöksen 68 ja 69 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio oli ottanut huomioon sen esittämät huomautukset, se oli vaikuttanut menettelyn lopputulokseen. Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen näkemykselle, jonka mukaan valittajan myötävaikutus oli riittämätöntä, ei sen mukaan löydy mitään oikeudellista tai tosiasiallista perustaa.
28
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin sivuutti valittajan mukaan sen, että sen osallistumista keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn on tutkittava yhdessä sen kanssa, että se osallistui keskittymää M.8870 koskevaan menettelyyn.
29
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, kiistää valittajan perustelut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
30
Aluksi on muistutettava, että SEUT 263 artiklan neljännen kohdan mukaan luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voi nostaa kanteen toiselle henkilölle osoitetusta päätöksestä vain silloin, kun kyseinen päätös koskee ensin mainittua henkilöä suoraan ja erikseen.
31
Tältä osin unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että muut kuin päätöksen adressaatit voivat väittää, että päätös koskee niitä erikseen, ainoastaan, jos kyseinen päätös vaikuttaa niihin tiettyjen niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen tilanteen takia, jonka perusteella nämä henkilöt erottuvat kaikista muista ja ne voidaan yksilöidä samalla tavalla kuin tällaisen päätöksen adressaatti (tuomio 14.9.2023, Land Rheinland-Pfalz v. Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:T:2023:666, 77 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Kun on kyse päätöksestä, jolla keskittymä todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi, kysymys siitä, koskeeko päätös kolmatta yritystä erikseen, on ratkaistava sellaisten yhtäpitävien seikkojen tai tosiseikkojen perusteella, jotka voivat koskea sekä tämän yrityksen osallistumista hallinnolliseen menettelyyn että sen markkina-asemaan kohdistuvaa vaikutusta. Unionin yleinen tuomioistuin mainitsi aivan oikein valituksenalaisen tuomion 26 kohdassa, että vaikka pelkkä osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn ei riitä yksinään osoittamaan, että päätös koskee valittajaa erikseen, etenkään, kun on kysymys yrityskeskittymistä, joiden huolellinen tutkiminen edellyttää säännöllistä yhteydenpitoa useisiin yrityksiin, pitää kuitenkin paikkansa, aktiivinen osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn on seikka, joka on säännöllisesti otettu kilpailualan ja myös yrityskeskittymien valvonnan erityisalan oikeuskäytännössä huomioon seikkana, joka yhdessä muiden erityisten olosuhteiden kanssa osoittaa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät. Lisäksi vaikutuksen yrityskeskittymään nähden ulkopuolisen yrityksen tämänhetkiseen ja tulevaan markkina-asemaan, johon keskittymä voi vaikuttaa, on oltava huomattava, jotta päätös, jolla keskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, voisi koskea tällaista yritystä erikseen (ks. vastaavasti tuomio 31.3.1998, Ranska ym. v. komissio, C‑68/94 ja C‑30/95, EU:C:1998:148, 54–56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33
Väitteestä, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen arviointia, jonka mukaan valittajan osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn oli liian vähäistä, jotta sen osallistumista voitaisiin pitää aktiivisena, on todettava, ettei tähän arviointiin liity mitään oikeudellista virhettä.
34
Yhtäältä unionin yleinen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 25 ja 26 kohdassa aivan oikein sovellettavasta oikeuskäytännöstä eli edellä 31 ja 32 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä.
35
Toisaalta se totesi valituksenalaisen tuomion 29 kohdassa ilman, että tätä olisi kiistetty, että komission kanssa 28.9.2018 pidetyssä kokouksessa, jonka piti koskea keskittymiä M.8870 ja M.8871, valittajan laatima esitys ei sisältänyt mitään huomautuksia keskittymästä M.8871. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi edelleen kyseisessä 29 kohdassa, että kyseisen kokouksen pöytäkirjasta ilmeni myös, että keskustelut olivat koskeneet yksinomaan keskittymää M.8870.
36
Kuvattuaan valituksenalaisen tuomion 28–32 kohdassa niitä eri tapoja, joilla valittaja oli osallistunut hallinnolliseen menettelyyn, unionin yleinen tuomioistuin totesi mainitun tuomion 33 kohdassa – ilman että päinvastaista näyttöä olisi esitetty –, että keskittymän M.8871, joka on ainoana nyt käsiteltävän asian kohteena, osalta valittajan huomautukset esitettiin tiivistetysti sen vastauksissa komission toteuttamaan markkinatutkimukseen, ja lisäsi mainitussa kohdassa, että valittajan 22.6.2018 päivättyyn kirjeeseen sisältyneet huomautukset oli muotoiltu yleisesti ja niillä pyrittiin pääasiallisesti osoittamaan, että valittajalla oli intressi menettelyyn, jotta sen sallittaisiin tämän jälkeen esittää lausuntonsa komissiolle pidemmällä ja täsmällisemmällä tavalla, joten nämä huomautukset eivät olleet ratkaisevia. Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin huomautti saman tuomion 34 ja 36 kohdassa perustellusti, että vastaamista markkinatutkimuksen kyselylomakkeeseen ei voida sellaisenaan pitää riittävänä seikkana, jonka perusteella toimija voitaisiin yksilöidä, ja päätteli tämän jälkeen, että nyt esillä olevassa asiassa valittajan keskittymää M.8871 koskevassa menettelyssä antama vastaus markkinatutkimukseen ei voinut olla peruste sille, että sen kyseiseen menettelyyn osallistumista voitaisiin pitää aktiivisena.
37
Siltä osin kuin valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen sivuuttaneen sen, että riidanalaisen päätöksen 68 ja 69 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio oli ottanut huomioon sen huomautukset hallinnollisessa menettelyssä, on todettava, että kyseisissä perustelukappaleissa komissio vastaa tiettyjen keskittymän ulkopuolisten tahojen huolenaiheisiin ilman, että olisi osoitettu, että valittaja kuului näihin kolmansiin tahoihin.
38
Lisäksi valittaja vetoaa turhaan 3.4.2003 annettuun tuomioon BaByliss v. komissio (T‑114/02, EU:T:2003:100) ja 4.7.2006 annettuun tuomioon easyJet v. komissio (T‑177/04, EU:T:2006:187) päätelläkseen, että se oli osallistunut hallinnolliseen menettelyyn laajemmin kuin oikeuskäytännössä edellytetään. On nimittäin huomattava, että kyseisiin tuomioihin johtaneissa asioissa asianosaiset olivat – toisin kuin nyt käsiteltävässä asiassa – esittäneet yksityiskohtaisia huomautuksia kyseessä olevasta menettelystä, vastanneet komission kysymyksiin ja osallistuneet tältä osin käytyihin keskusteluihin.
39
Valittaja väittää myös turhaan unionin tuomioistuimen 28.1.1986 antamaan tuomioon Cofaz ym. v. komissio (169/84, EU:C:1986:42) ja unionin yleisen tuomioistuimen 21.10.2004 antamaan tuomioon Lenzing v. komissio (T‑36/99, EU:T:2004:312) viitaten, että aktiivisen hallinnolliseen menettelyyn osallistumisen toteamiseksi riittää jo se, että asianomaisen osapuolen myötävaikutus on omiaan vaikuttamaan kyseisen menettelyn lopputulokseen. On nimittäin todettava, että riippumatta siitä, että osallistuminen voi vaikuttaa hallinnollisen menettelyn lopputulokseen vain, jos sillä tuodaan menettelyyn riittävän merkityksellisiä ja tärkeitä tietoja – mistä ei ollut kyse nyt käsiteltävässä asiassa, kuten edellä 35 kohdasta ilmenee –, kaikissa asioissa, joissa annettuihin tuomioihin valittaja vetoaa, asianomaisen osapuolen osallistuminen oli vaikuttanut hallinnollisen menettelyn kulkuun ja lopputulokseen.
40
Väitteestä, jonka mukaan valittajan osallistumista keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn olisi pitänyt arvioida yhdessä sen keskittymää M.8870 koskevaan menettelyyn osallistumisen kanssa, on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin otti perustellusti huomioon ainoastaan valittajan osallistumisen ensimmäiseen näistä menettelyistä, sillä ainoastaan sillä on merkitystä arvioitaessa sitä, onko valittajalla asiavaltuutta vaatia ensimmäisen menettelyn päätteeksi tehdyn riidanalaisen päätöksen kumoamista.
41
Edellä esitetystä seuraa, että toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin tutki asianmukaisesti ja perusteellisesti kysymyksen valittajan osallistumisesta hallinnolliseen menettelyyn eikä tehnyt oikeudellista virhettä päätelmässään, jonka mukaan tämä osallistuminen ei ollut edellä 32 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua ”aktiivista” osallistumista.
42
Tässä tilanteessa ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
Kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
43
Ensimmäisen kanneperusteen kolmannessa osassa valittaja väittää, että sen asiavaltuus seuraa jo pelkästään Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomisesta. Hallinnollisten menettelyjen jakaminen osiin ja se, että komissio ja Bundeskartellamt tutkivat samanaikaisesti kokonaisjärjestelyn eri osia, nimittäin johtivat sen mielestä kyseessä olevien yritysten oikeussuojan heikkenemiseen.
44
Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan käsitellyt tätä kysymystä eikä ottanut huomioon keskittymän osapuolten ja komission huomattavaa vaikutusta tähän oikeussuojaan. Kokonaisjärjestelyn hyväksyminen oli nimittäin mahdollista nimenomaan sen ansiosta, että se jaettiin tarkoituksellisesti useaan toimenpiteeseen, jotka erikseen tarkasteltuina eivät näyttäneet herättävän kilpailuoikeuteen liittyviä epäilyjä tai herättivät vain vähäisiä epäilyjä.
45
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, kiistää valittajan perustelut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
46
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että vaikka SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa määrättyjä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä on tulkittava tehokasta oikeussuojaa koskevan perusoikeuden valossa, tällainen tulkinta ei kuitenkaan voi johtaa perussopimuksessa nimenomaisesti asetettujen edellytysten sivuuttamiseen (ks. vastaavasti tuomio 25.7.2002, Unión de Pequeños Agricultores v. neuvosto, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 44 kohta ja tuomio 1.4.2004, komissio v. Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, 36 kohta).
47
Valittaja vetoaa siis virheellisesti perusoikeuskirjan 47 artiklan väitettyyn rikkomiseen tueksi asiavaltuudelleen, joka unionin yleisen tuomioistuimen olisi sen mielestä pitänyt todeta.
48
Lisäksi siltä osin kuin valittaja väittää, että jos sen osallistumista keskittymiä M.8870 ja M.8871 koskeviin menettelyihin olisi tarkasteltu kokonaisuutena, sitä olisi pidetty riittävänä, jotta valittajalla olisi asiavaltuus SEUT 263 artiklan neljännen kohdan nojalla, on todettava, ettei valittaja esitä tältä osin mitään seikkaa, joka osoittaisi, että unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt oikeudellisen virheen tulkitessaan kyseisessä määräyksessä asetettuja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä. Valittaja ei kyseisellä väitteellään itse asiassa pyri arvostelemaan valituksenalaisen tuomion tiettyjä kohtia vaan komission asiakysymyksen osalta tekemää päätöstä hyväksyä kumpikin näistä kahdesta keskittymästä erikseen. Mainittu väite on siten jätettävä tutkimatta.
49
Näin ollen ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä.
Toinen valitusperuste, joka koskee oikeusvaltioperiaatteen ja oikeusvaltiota koskevien sääntöjen rikkomista
Ensimmäinen osa
– Asianosaisten lausumat
50
Toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittaja väittää, ettei unionin yleinen tuomioistuin ottanut huomioon sitä, että se, ettei valittaja ollut toteuttanut muita aktiivista osallistumista merkitseviä toimenpiteitä riidanalaisen päätöksen tekemistä edeltäneiden 19 päivän aikana, johtui siitä, että se oli luottanut kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan 7.2.2019 päivättyyn kirjeeseen, jossa valittajalle ilmoitettiin muun muassa, että sille annettaisiin määräaika kirjallisten huomautustensa esittämiseksi. Ilman kyseistä kirjettä valittaja olisi jatkanut perustelujensa esittämistä, kuten se oli jo ilmoittanut 28.1.2019 päivätyssä sähköpostiviestissään.
51
Valittaja myöntää unionin yleisen tuomioistuimen kyllä todenneen, että kyseisestä ilmoituksesta huolimatta komissio ei ollut asettanut määräaikaa keskittymää M.8871 koskevien kirjallisten huomautusten esittämiselle. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan sen mukaan ottanut tätä seikkaa huomioon vaan viittasi mieluummin väitettyyn ristiriitaan valittajan toiminnassa, kun se totesi, että valittaja yhtäältä väitti osallistuneensa aktiivisesti ja toisaalta selitti, ettei se ollut esittänyt enempiä perusteluja luottaen kuulemismenettelystä vastaavaan neuvonantajaan. Tässä näkemyksessä ei valittajan mukaan oteta huomioon luottamuksensuojan periaatetta. Koska ainoastaan tämä valittajan perusteltu luottamus kuulemismenettelystä vastaavaan neuvonantajaan oli johtanut siihen, ettei sen osallistuminen ollut unionin yleisen tuomioistuimen mielestä riittävän aktiivista, sillä on katsottava olevan asiavaltuus pelkästään tästä syystä, ja näin on valittajan mukaan sitäkin suuremmalla syyllä, koska kyseinen kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja oli tunnustanut valittajalle kolmannen osapuolen, jota asia koskee, aseman ja koska tämän aseman tunnustaminen oli näin synnyttänyt perustellun luottamuksen.
52
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, kiistää valittajan perustelut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
53
Valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se todennut komission loukanneen kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan 7.2.2019 päivätyn kirjeen valittajassa synnyttämää perusteltua luottamusta siihen, että valittajalle annettaisiin myöhemmin määräaika huomautusten esittämistä varten.
54
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa, että valittaja oli unionin yleisessä tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa todennut, että toisin kuin kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan 7.2.2019 tekemässä päätöksessä mainitaan, komissio ei ollut asettanut määräaikaa sen keskittymää M.8871 koskevien kirjallisten huomautusten esittämistä varten. Kyseisen tuomion 42 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tutki tämän väitteen ja todettuaan muun muassa, että se oli esitetty ensimmäisen kerran istunnossa, jätti sen tutkimatta, koska väitteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
55
Vaikka valittaja arvostelee unionin tuomioistuimessa unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se tutkinut valittajan tältä osin esittämiä perusteluja asiakysymyksen osalta, valittaja kuitenkin todellisuudessa vain toistaa näiden perustelujen olennaisen osan osoittamatta kuitenkaan, miten unionin yleinen tuomioistuin olisi tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, että kyseisen argumentaation, sellaisena kuin se esitettiin unionin yleisessä tuomioistuimessa, tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuivat.
56
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valituksessa ei voida tyytyä toistamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitettyjä perusteita ja perusteluja esittämättä perusteluja, joilla pyritään osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen (tuomio 2.4.2009, France Télécom v. komissio, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on siis hylättävä perusteettomana.
Toinen osa
– Asianosaisten lausumat
58
Toisen valitusperusteen toisessa osassa nousee valittajan mukaan esiin kysymys siitä, eikö asiavaltuuden pitäisi perustua objektiivisiin kriteereihin, jotka voidaan tarkistaa. Se pitää tältä osin aiheellisena tutkia oikeudellista tilannetta erityisesti kyseessä olevassa jäsenvaltiossa eli Saksan liittotasavallassa, jossa Bundesgerichtshof (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa) katsoi 7.11.2006 antamassaan ratkaisussa, että asiavaltuus on olemassa silloin, kun asianomainen henkilö täyttää hallinnolliseen menettelyyn osallistumista koskevat subjektiiviset edellytykset, riippumatta siitä, onko hän tosiasiallisesti osallistunut menettelyyn vai onko hänen osallistumispyyntönsä hylätty pelkistä prosessiekonomisista syistä. Kyseinen kansallinen tuomioistuin on täsmentänyt, että jos toimivaltainen viranomainen valitsee tietyn yrityksen niiden yritysten joukosta, jotka pyytävät saada osallistua asian käsittelyyn ja joiden edut ovat samankaltaiset, ja hylkää muiden sellaisten yritysten vaatimukset, jotka myös voivat vedota siihen, että annettava päätös vaikuttaa merkittävästi niiden taloudellisiin etuihin, kyse olisi epäyhdenvertaisesta kohtelusta oikeussuojan osalta.
59
Valittajan mukaan tilanne nyt käsiteltävässä asiassa on tällainen. Jos valituksenalainen tuomio vahvistetaan, komissio voisi hallinnolliseen menettelyyn osallistumisen mahdollistamisen kautta päättää siitä, onko asianomaisilla henkilöillä tulevaisuudessa oikeutta käyttää tiettyä oikeussuojakeinoa vai ei.
60
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, kiistää valittajan perustelut.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
61
On todettava, että tässä osassa valittaja tyytyy esittämään yleisiä toteamuksia, jotka eivät koske mitään valituksenalaisen tuomion kohtaa. Tämä osa on siis jätettävä tutkimatta unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 169 artiklan 2 kohdassa asetettujen vaatimusten perusteella.
62
Toisen valitusperusteen toinen osa ja siten toinen valitusperuste kokonaisuudessaan on hylättävä.
Ensimmäisen valitusperusteen, joka koskee SEUT 263 artiklan neljännen kohdan virheellistä tulkintaa, toinen osa
Asianosaisten lausumat
63
Valittaja väittää ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin sivuutti muut sen oikeudenkäynnissä esiin tuomat erityiset olosuhteet kuin menettelyyn osallistumisen, joten valituksenalaisessa tuomiossa on oikeudellinen virhe.
64
Se täsmentää, että yksi erityisistä olosuhteista on sen markkina-asemaan kohdistuva vaikutus, koska se on markkinasegmentillään yksi RWE:n ja E.ON:n tärkeimmistä kilpailijoista. Sitä paitsi juuri tällaisen kilpailutilanteen ja siitä johtuvan markkina-asemaan kohdistuvan vaikutuksen vuoksi unionin yleinen tuomioistuin totesi 4.7.2006 annettuun tuomioon easyJet v. komissio (T‑177/04, EU:T:2006:187) johtaneessa asiassa, että toimi koskee kantajaa erikseen. Nyt käsiteltävässä asiassa valittaja on Frankfurtin alueen (Saksa) ja sen lähialueiden tärkein energiantoimittaja, ja se kuuluu Saksan kymmenen suurimman kunnallisen liikelaitoksen joukkoon. Lisäksi sen sähköntuotanto on lähes kolme kertaa suurempi kuin riidanalaisesta päätöksestä asiassa T‑312/20 kanteen nostaneen yrityksen, jonka osalta unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että riidanalainen päätös koskee sen markkina-asemaa erikseen. Nämä seikat osoittavat valittajan mukaan, että pelkästään se, että valittajan asema markkinoilla heikkenee, riittää osoittamaan, että toimi koskee sitä erikseen.
65
Valittaja katsoo vielä unionin tuomioistuimen myöntäneen, että on olemassa seikkoja, joiden perusteella yksilöinti on mahdollista, erityisesti silloin, kun asianomaisten henkilöiden ryhmä on kyseessä olevan päätöksen tekohetkellä tiedossa henkilöiden lukumäärän ja henkilöllisyyden osalta. Nyt esillä olevassa asiassa valittaja täyttää mielestään tämän edellytyksen. Kuten se esitti jo unionin yleisessä tuomioistuimessa, useat seikat erottavat sen muista henkilöistä ja yksilöivät sen tilanteen samalla tavalla kuin päätöksen adressaatin tilanteen. Näihin seikkoihin kuuluu se, että sille myönnettiin kolmannen osapuolen, jota asia koskee, asema keskittymää M.8871 koskevassa menettelyssä. Unionin yleinen tuomioistuin ei kuitenkaan ottanut huomioon sitä, että valittajan tietojen mukaan ainoastaan 18 yritystä oli saanut tällaisen aseman tässä yhteydessä.
66
Komissio, jota E.ON ja RWE tukevat, kiistää valittajan perustelut.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
67
Tämän osan yhteydessä esittämillään väitteillä valittaja vetoaa todellisuudessa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi perusteluvelvollisuutensa valittajan asiavaltuuden osalta.
68
On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuomion perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä unionin yleisen tuomioistuimen päättely (tuomio 11.6.2015, EMA v. komissio, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), mutta unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan ja 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla kuuluva perusteluvelvollisuus ei velvoita sitä esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä. Vaikka perustelut voivat siis olla implisiittiset, niiden on kuitenkin mahdollistettava se, että asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei hyväksynyt niiden perusteluja, ja että unionin tuomioistuimella on niiden avulla käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan valvontaansa valituksen yhteydessä (tuomio 18.6.2020, Primart v. EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee myös yhtäältä, että unionin tuomioistuimen valvonnalla pyritään muutoksenhaun yhteydessä muun muassa tarkastamaan, onko unionin yleinen tuomioistuin vastannut oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkiin valittajan esittämiin väitteisiin, ja toisaalta, että valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei vastannut ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin väitteisiin, merkitsee olennaisilta osin vetoamista perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämiseen (tuomio 14.9.2023, Land Rheinland-Pfalz v. Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, 93 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
70
Nyt käsiteltävässä asiassa on aluksi mainittava, että unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 26 kohdassa, että kun on kyse päätöksestä, jossa todetaan, että yrityskeskittymä soveltuu yhteismarkkinoille, kolmannen yrityksen osalta sitä, koskeeko päätös kyseistä yritystä erikseen, on arvioitava yhtäältä sen mukaan, miten se on osallistunut hallinnolliseen menettelyyn, ja toisaalta sen mukaan, miten yrityskeskittymä vaikuttaa sen markkina-asemaan. Se lisäsi samassa 26 kohdassa, että vaikka pelkkä osallistuminen menettelyyn ei riitä yksinään osoittamaan, että päätös koskee valittajaa erikseen – etenkään, kun on kysymys yrityskeskittymistä, joiden huolellinen tutkiminen edellyttää säännöllistä yhteydenpitoa useisiin yrityksiin –, pitää kuitenkin paikkansa, että aktiivinen osallistuminen hallinnolliseen menettelyyn on seikka, joka on säännöllisesti otettu kilpailualan ja myös yrityskeskittymien valvonnan erityisalan oikeuskäytännössä huomioon seikkana, joka yhdessä muiden erityisten olosuhteiden kanssa osoittaa, että kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyttyvät.
71
Unionin yleinen tuomioistuin tutki tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 27–44 kohdassa, voitiinko valittajan katsoa osallistuneen keskittymää M.8871 koskevaan menettelyyn, ja totesi, ettei valittaja ollut osallistunut aktiivisesti kyseiseen menettelyyn.
72
Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 45 kohdassa, että koska valittaja ei ollut osallistunut aktiivisesti mainittuun menettelyyn, oli katsottava, että riidanalainen päätös ei koske sitä erikseen, kun otetaan lisäksi huomioon, ettei sen markkina-asemaan kohdistuvaa vaikutusta koskevia erityisiä olosuhteita ollut.
73
Kuten valittaja esittää valituksensa tueksi, se vetosi kumoamiskanteessaan seikkoihin, jotka koskivat keskittymän M.8871 – väitetysti huomattavaa – vaikutusta sen markkina-asemaan ja jotka sen mukaan olivat omiaan osoittamaan, että riidanalainen päätös koskee sitä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
74
On todettava, että unionin yleinen tuomioistuin tyytyi toteamaan, ettei valittajan markkina-asemaan kohdistuvaan vaikutukseen liittyviä erityisiä olosuhteita ollut, eikä esittänyt edes suppeaa perustelua, joka mahdollistaisi yhtäältä sen, että valittaja voi ymmärtää, oliko argumentit, jotka se oli esittänyt tueksi väitteelleen sen markkina-asemaan kohdistuvasta huomattavasta vaikutuksesta, tutkittu, ja jos oli, mistä syistä niiden ei katsottu soveltuvan osoittamaan tällaista vaikutusta, ja toisaalta sen, että unionin tuomioistuimella on käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa, kuten edellä 68 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä edellytetään.
75
Niinpä unionin yleinen tuomioistuin laiminlöi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan ja 53 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisen perusteluvelvollisuutensa.
76
Tästä seuraa, että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on hyväksyttävä.
77
Valituksenalainen tuomio on siten kumottava siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 45 kohdassa, ettei valittajan markkina-asemaan liittyviä erityisiä olosuhteita ollut, ja päätteli kyseisen tuomion 46 kohdassa muun muassa tällä perusteella, että riidanalainen päätös ei koske valittajaa erikseen, joten sen kanne oli jätettävä tutkimatta.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne
78
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan toisessa virkkeessä määrätään, että jos unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, se voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
79
Nämä edellytykset täyttyvät tässä asiassa.
80
Tässä yhteydessä on muistutettava – kuten edellä 32 kohdasta ilmenee –, että valittajan asiavaltuuden arvioimiseksi päätöksellä, jolla yrityskeskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, on oltava huomattava vaikutus yrityskeskittymään nähden ulkopuolisen yrityksen nykyiseen ja tulevaan markkina-asemaan, johon keskittymä voi vaikuttaa, jotta päätös voisi koskea kyseistä yritystä erikseen. Viimeksi mainitun osalta pelkästään se, että tällainen päätös on omiaan vaikuttamaan vallitseviin kilpailusuhteisiin asianomaisilla markkinoilla ja että asianomainen yritys jollain tavalla kilpaili toimesta hyötyneen yrityksen kanssa, ei missään tapauksessa riitä siihen, että kyseisen toimen voitaisiin katsoa koskevan mainittua yritystä erikseen (ks. analogisesti tuomio 22.11.2007, Espanja v. Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 32 kohta).
81
On kuitenkin todettava, että valittajan unionin yleisessä tuomioistuimessa nostamassa kanteessa esittämät seikat, siltä osin kuin ne koskevat sen omaa markkina-asemaa, koostuvat olennaisilta osin sen liikevaihdosta suhteessa muiden Saksassa toimivien energiantuottajien liikevaihtoon, sen määrällisestä merkityksestä alueellisena sähköntoimittajana, sen työllistämien työntekijöiden lukumäärästä ja tietyistä toiminnoista, joita se harjoittaa keskittymän M.8871 osapuolten kilpailijana, ilman että se kuitenkaan olisi osoittanut, miltä osin kyseiset olosuhteet ja toiminta, olipa kyse toiminnasta kilpailijana tai sijoittajana, ovat omiaan yksilöimään sen samalla tavalla kuin riidanalaisen päätöksen adressaatit. Mainitut olosuhteet ja toiminnot voisivat nimittäin olla ominaisia myös mille tahansa muulle energiantuottajalle, eikä niiden perusteella voida yksilöidä valittajaa muista markkinoilla toimivista kilpailijoista poikkeavalla tavalla.
82
Tämä sama toteamus pätee valittajan kanteessaan esittämiin muihin argumentteihin, jotka koskevat RWE:n roolin vahvistumista, ja on täsmennettävä, että E.ON:n osalta esitetyt näkökohdat puolestaan ovat merkityksettömiä, koska nyt käsiteltävässä asiassa on kyse keskittymästä M.8871 eikä edellä 9 kohdassa mainitusta keskittymästä M.8870.
83
Tästä seuraa, että valittaja ei ole osoittanut, että kyseinen järjestely vaikuttaa merkittävästi sen markkina-asemaan. Kuten edellä 32 kohdasta ilmenee, aktiivistakaan osallistumista keskittymää koskevaan hallinnolliseen menettelyyn – jota ei sitä paitsi ole edellä 41 kohdasta ilmenevällä tavalla näytetty toteen nyt käsiteltävässä asiassa – ei voida pitää riittävänä osoituksena siitä, että päätös, jolla keskittymä todetaan sisämarkkinoille soveltuvaksi, koskee yritystä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla.
84
Niinpä valittaja ei ole osoittanut, että riidanalainen päätös koskisi sitä erikseen SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetulla tavalla. Koska kyseisessä määräyksessä asetetut edellytykset, joiden mukaan toimen on koskettava valittajaa suoraan ja erikseen, ovat kumulatiivisia, kuten edellä 30 kohdasta ilmenee, valittajan nostama kumoamiskanne on jätettävä tutkimatta.
85
Niinpä ei ole tarpeen lausua kolmannesta ja neljännestä valitusperusteesta, jotka sisältävät aineellisia perusteluja, jotka perustuvat virheelliseen lähtökohtaan, jonka mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne voidaan ottaa tutkittavaksi.
Oikeudenkäyntikulut
86
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdassa määrätään, että jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdassa, jota sovelletaan valituksen käsittelyyn työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla, määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
87
Koska nyt käsiteltävässä asiassa valittajan ensimmäisen valitusperusteen toinen osa on hyväksytty ja sen kumoamiskanne on hylätty, on määrättävä, että kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
88
Saman työjärjestyksen 140 artiklan, jota myös sovelletaan valituksen käsittelyyn, 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Saksan liittotasavalta vastaa siis omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Unionin yleisen tuomioistuimen 17.5.2023 antama tuomio Mainova vastaan komissio (T‑320/20, EU:T:2023:264) kumotaan.
2)
Mainova AG:n kanne, jolla vaaditaan kumoamaan keskittymän julistamisesta sisämarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi (asia M.8871 – RWE/E.ON Assets) 26.2.2019 annettu komission päätös C(2019) 1711 final, jätetään tutkimatta.
3)
Mainova AG, E.ON SE, RWE AG ja Euroopan komissio vastaavat kukin omista oikeudenkäyntikuluistaan ensimmäisessä oikeusasteessa ja muutoksenhakumenettelyssä.
4)
Saksan liittotasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.