62019CJ0265_RES
Cauza C‑265/19
Recorded Artists Actors Performers Ltd
împotriva
Attorney General și alții
[cerere de decizie preliminară formulată de High Court (Irlanda)]
Hotărârea Curții (Marea Cameră) din 8 septembrie 2020
„Trimitere preliminară – Proprietate intelectuală – Drepturi conexe dreptului de autor – Directiva 2006/115/CE – Articolul 8 alineatul (2) – Utilizarea fonogramelor în Uniune – Dreptul artiștilor interpreți sau executanți la o remunerație echitabilă împărțită cu producătorii de fonograme – Aplicabilitate resortisanților în privința statelor terțe – Tratatul privind interpretările și execuțiile și fonogramele – Articolele 4 și 15 – Rezerve notificate de statele terțe – Limitări ale dreptului la o remunerație echitabilă care pot să decurgă, prin reciprocitate, din aceste rezerve pentru resortisanții statelor terțe în Uniune – Articolul 17 alineatul (2) și articolul 52 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Dreptul fundamental la protecția proprietății intelectuale – Cerință potrivit căreia orice limitare trebuie să fie prevăzută de lege, să respecte substanța dreptului fundamental și să fie proporțională – Repartizarea competențelor Uniunii și ale statelor membre pentru a stabili aceste limitări – Repartizarea competențelor în relațiile cu statele terțe – Articolul 3 alineatul (2) TFUE – Competență exclusivă a Uniunii”
Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2006/115 – Utilizarea fonogramelor în Uniune – Dreptul artiștilor interpreți sau executanți la o remunerație echitabilă și unică împărțită cu producătorii de fonograme – Aplicare numai resortisanților statelor membre ale Spațiului Economic European – Inadmisibilitate
[Tratatul Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale privind interpretările și execuțiile și fonogramele, art. 15 alin. (1); Directiva 2006/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 8 alin. (2)]
(a se vedea punctele 54-61, 68 și 75 și dispozitiv 1)
Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2006/115 – Utilizarea fonogramelor în Uniune – Dreptul artiștilor interpreți sau executanți la o remunerație echitabilă și unică împărțită cu producătorii de fonograme – Aplicabilitate în privința resortisanților statelor terțe – Aplicabilitate în privința resortisanților părților contractante la Tratatul Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale privind interpretările și execuțiile și fonogramele – Tratament național
[Tratatul Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale privind interpretările și execuțiile și fonogramele, art. 4 alin. (1) și art. 15 alin. (1); Directiva 2006/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 8 alin. (2)]
(a se vedea punctele 62-67)
Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2006/115 – Utilizarea fonogramelor în Uniune – Dreptul artiștilor interpreți sau executanți la o remunerație echitabilă și unică împărțită cu producătorii de fonograme – Rezerve notificate de state terțe – Principiul reciprocității – Necesitatea de a menține condiții echitabile de participare la comerțul cu muzică înregistrată – Obiectiv de interes general – Limitarea dreptului la o remunerație echitabilă și unică – Condiții – Competență exclusivă a Uniunii
[Tratatul Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale privind interpretările și execuțiile și fonogramele, art. 15 alin. (1) și (3); art. 3 alin. (2) TFUE; Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 17 alin. (2) și art. 52 alin. (1); Directiva 2006/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 8 alin. (2)]
(a se vedea punctele 78-91 și dispozitiv 2)
Apropierea legislațiilor – Drept de autor și drepturi conexe – Directiva 2006/115 – Utilizarea fonogramelor în Uniune – Dreptul artiștilor interpreți sau executanți la o remunerație echitabilă și unică împărțită cu producătorii de fonograme – Repartizare a remunerației între producător și artistul interpret sau executant – Remunerare numai a producătorului cu excluderea artistului – Inadmisibilitate
[Directiva 2006/115 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 8 alin. (2)]
(a se vedea punctele 93-96 și dispozitiv 3)
Rezumat
Recorded Artists Actors Performers Ltd (RAAP) este o întreprindere de gestionare colectivă a drepturilor artiștilor interpreți sau executanți, în timp ce Phonographic Performance (Ireland) Ltd (PPI) este o întreprindere de gestionare colectivă a drepturilor producătorilor de fonograme. Aceste întreprinderi au încheiat un contract care stipulează modalitățile potrivit cărora drepturile exigibile în Irlanda pentru difuzarea în public, în baruri și în alte locuri accesibile publicului sau pentru radiodifuziunea de muzică înregistrată trebuie, după ce au fost plătite de utilizatori către PPI, să fie împărțite cu artiștii interpreți sau executanți și, în acest scop, să fie plătite în parte mai departe de PPI către RAAP. Părțile nu sunt de acord cu privire la conținutul acestui contract în ceea ce privește drepturile plătite PPI în legătură cu muzica interpretată sau executată de un artist care nu este nici resortisant, nici rezident al unui stat membru al Spațiului Economic European (SEE). În această privință, RAAP consideră că toate drepturile exigibile trebuie să fie împărțite fără a lua în considerare cetățenia și locul de reședință ale artistului. Dacă ar fi urmată poziția RAAP, artiștii interpreți sau executanți din statele terțe ar fi remunerați în Irlanda, în orice situație, în timp ce, potrivit PPI, care se întemeiază în această privință pe dreptul irlandez, nu aceasta ar fi situația din moment ce artiștii interpreți sau executanți irlandezi nu primesc o remunerație echitabilă în state terțe.
În Hotărârea Recorded Artists Actors Performers (C‑265/19), pronunțată la 8 septembrie 2020, Curtea, reunită în Marea Cameră, a statuat că, în cadrul utilizării fonogramelor în Uniune, Directiva 2006/115 (
1
) se opune ca un stat membru să excludă dintre artiștii care au dreptul la o remunerație echitabilă și unică artiștii resortisanți ai statelor terțe față de SEE. În plus, Curtea a precizat că rezervele notificate de statele terțe în temeiul Tratatului Organizației Mondiale a Proprietății Intelectuale (OMPI) privind interpretările și execuțiile și fonogramele (TIEF) (
2
) nu limitează ca atare dreptul acestor artiști ai statelor terțe la o remunerație echitabilă și unică în Uniune. Deși asemenea limitări pot fi introduse de legiuitorul Uniunii, cu condiția să fie conforme cu dreptul proprietății intelectuale protejat de articolul 17 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), Directiva 2006/115 nu conține o astfel de limită și se opune, așadar, ca un stat membru să limiteze dreptul menționat în privința artiștilor interpreți sau executanți și a producătorilor resortisanți ai statelor terțe. Pe de altă parte, Curtea a subliniat că directiva menționată se opune de asemenea ca numai producătorul fonogramei respective să perceapă o remunerație, fără a o împărți cu artistul interpret sau executant care a contribuit la fonogramă.
Curtea a arătat, în primul rând, că dreptul la o remunerație echitabilă și unică asigură în dreptul Uniunii aplicarea articolului 15 alineatul (1) din TIEF (
3
) și nu poate fi rezervat de legiuitorul național numai resortisanților statelor membre ale SEE.
În această privință, Curtea a constatat că articolul 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115, care conferă, în cadrul drepturilor conexe dreptului de autor, un drept cu caracter compensatoriu, prevede o obligație de a asigura o remunerație echitabilă repartizată între producătorul fonogramei și artistul interpret sau executant. Această obligație se aplică atunci când utilizarea fonogramei sau a unei reproduceri a acesteia are loc în Uniune. Or, directiva nu stabilește nicio condiție potrivit căreia artistul interpret sau executant sau producătorul fonogramei ar trebui să aibă cetățenia unui stat membru al SEE ori o altă condiție de legătură cu acest teritoriu, precum domiciliul, locul de reședință sau locul de realizare a muncii creatoare sau artistice.
Dimpotrivă, potrivit Curții, din contextul și din obiectivele Directivei 2006/115, precum și din supremația acordurilor internaționale încheiate de Uniune rezultă că articolul 8 alineatul (2) din directiva menționată trebuie interpretat, în măsura posibilului, într‑un mod conform cu TIEF. Curtea a subliniat în această privință că acest acord internațional, care face parte integrantă din ordinea juridică a Uniunii, obligă în principiu Uniunea și statele sale membre să acorde dreptul la o remunerație echitabilă și unică și resortisanților altor părți contractante la TIEF. Această obligație decurge din articolul 15 alineatul (1) din TIEF, precum și din tratamentul național garantat de articolul 4 din TIEF și de articolul 4 din Convenția de la Roma (
4
).
În al doilea rând, Curtea a precizat că rezervele notificate de statele terțe în temeiul articolului 15 alineatul (3) din TIEF nu conduc ca atare, în Uniune, la limitări ale dreptului la o remunerație echitabilă și unică în privința resortisanților din aceste state terțe. Desigur, Curtea a constatat că, având în vedere principiul reciprocității consacrat prin Convenția de la Viena (
5
), Uniunea și statele sale membre nu sunt obligate să acorde fără restricții dreptul la o remunerație echitabilă și unică. Potrivit Curții, necesitatea de a menține condiții echitabile de participare la comerțul cu muzică înregistrată este susceptibilă să justifice o limitare a dreptului la o remunerație echitabilă și unică.
Cu toate acestea, acest drept conex dreptului de autor constituie un drept al proprietății intelectuale protejat prin articolul 17 alineatul (2) din cartă. În consecință, orice restrângere a exercitării acestui drept trebuie să fie prevăzută de lege într‑un mod clar și precis, conform articolului 52 din cartă. Potrivit Curții, simpla existență a unei rezerve potrivit TIEF nu îndeplinește această cerință. Prin urmare, revine numai legiuitorului Uniunii, care dispune de competența externă exclusivă în această materie, să decidă cu privire la o astfel de restrângere.
În al treilea rând, Curtea a statuat că rezultă din însuși modul de redactare a articolului 8 alineatul (2) din Directiva 2006/115 că atât artiștii interpreți sau executanți, cât și producătorii de fonograme au dreptul la o remunerație echitabilă și unică, această remunerație fiind „repartizată” între aceștia. Prin urmare, această dispoziție se opune ca dreptul unui stat membru să excludă artistul interpret sau executant de la o remunerație echitabilă și unică.
(
1
)	Directiva 2006/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind dreptul de închiriere și de împrumut și anumite drepturi conexe dreptului de autor în domeniul proprietății intelectuale (JO 2006, L 376, p. 28, Ediție specială, 17/vol. 3, p. 14).
(
2
)	Conform articolului 15 alineatul (3) din TIEF.
(
3
)	Articolul 15 alineatul (1) din TIEF prevede că artiștii interpreți sau executanți și producătorii de fonograme au dreptul la o remunerație echitabilă și unică în cazul în care fonogramele publicate în scopuri comerciale sunt utilizate pentru radiodifuzare sau pentru orice comunicare către public.
(
4
)	Convenția internațională privind protecția artiștilor interpreți sau executanți, a producătorilor de fonograme și a organismelor de radiodifuziune, încheiată la Roma la 26 octombrie 1961.
(
5
)	Convenția de la Viena privind dreptul tratatelor din 23 mai 1969 (Recueil des traités des Nations unies, vol. 1155, p. 331).