62013CC0173_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Introducere
1. Cererea de decizie preliminară formulată de cour administrative d’appel de Lyon (Franţa) priveşte principiul egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin. Având în vedere data faptelor din litigiul principal, interpretarea solicitată trebuie înţeleasă ca privind mai degrabă articolul 141 CE decât articolul 157 TFUE, care, deşi este invocat de instanţa de trimitere, se aplică doar de la 1 decembrie 2009, conţinutul acestor dispoziții fiind, de altfel, aproape identic.
2. Prezenta cerere este formulată în cadrul unei acţiuni în răspundere introduse de soţii Leone împotriva statului francez în temeiul unei pretinse încălcări a dreptului Uniunii. Această acţiune a fost formulată ca urmare a refuzului, primit din partea Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales (Casa Națională de Pensii a Funcționarilor Autorităților Publice Locale, denumită în continuare „CNRACL”), de a aplica în favoarea domnului Leone dispoziţiile de drept francez prin care erau acordate avantaje în materie de pensii, pentru motivul că acesta nu şi‑a întrerupt, în mod corespunzător, activitatea în scopul educării copiilor săi. Soții Leone susţin, printre altele, că domnul Leone ar fi fost victima unei discriminări indirecte, întrucât condiţiile de acordare a respectivelor avantaje erau mai favorabile, în opinia lor, pentru funcţionarii de sex feminin, în pofida aparenţei lor neutre.
3. Cele două tipuri de avantaje la care se referă prezenta trimitere preliminară, şi anume posibilitatea unei pensionări anticipate cu acordarea imediată a pensiei – care face obiectul primei întrebări – şi dreptul la un spor de vechime pentru pensionare – care face obiectul celei de a doua întrebări –, sunt subordonate unor condiţii similare. În ambele cazuri, este necesar ca titularul pensiei să îşi fi întrerupt activitatea profesională pentru o perioadă continuă de cel puţin două luni şi acest lucru să fi avut loc în cadrul unuia dintre tipurile de concedii pentru educarea copiilor enumerate prin dispoziţiile naţionale în cauză. Problema principală este dacă astfel de dispoziţii, care sunt aplicabile fără deosebire de sex, sunt totuşi în mod indirect discriminatorii în detrimentul lucrătorilor de sex masculin prin faptul că prevăd o condiţie care implică o îndepărtare de activitatea profesională a cărei durată coincide cu concediul de maternitate obligatoriu.
4. O problemă similară a fost deja prezentată Curţii recent. Astfel, o normă de acordare a unui spor asemănătoare celei vizate de a doua întrebare din prezenta cauză a dat naştere unei trimiteri preliminare în cauza Amédée, cu privire la care am prezentat concluzii(2) înainte ca respectiva cauză să facă obiectul unei radieri(3) . Opiniile şi argumentele pe care le‑am expus în cauza respectivă ar fi, în opinia noastră, pertinente mutatis mutandis pentru examinarea prezentei cauze. Pentru acest motiv ni se pare oportun, pe de o parte, să evocăm respectiva chestiune în primul rând, şi, pe de altă parte, să invităm cititorul să ia cunoştinţă, în prealabil, de conținutul acestor concluzii.
5. Cea de a treia întrebare nu este formulată decât cu titlu subsidiar, în ipoteza în care discriminările indirecte vizate în primele două întrebări s‑ar adeveri. În esenţă, se solicită Curţii să se pronunţe cu privire la posibilitatea ca astfel de factori discriminatori să fie justificaţi, în temeiul articolului 141 alineatul (4) CE(4), ca măsuri destinate să compenseze dezavantajele cu care se confruntă femeile în cursul carierei lor profesionale.
II – Cadrul juridic francez
A – Dispoziţiile pertinente privind pensionarea anticipată
6. Din Codul privind pensiile civile și militare (code des pensions civiles et militaires de retraite, denumit în continuare „Codul privind pensiile”) rezultă că funcționarii civili pot beneficia de pensionare anticipată cu acordarea imediată a pensiei fără să fi împlinit vârsta legală de pensionare, sub rezerva îndeplinirii anumitor condiții.
7. Articolul L. 24 din acest cod, în versiunea rezultată din articolul 136 din Legea nr. 2004‑1485 din 30 decembrie 2004(5) (denumită în continuare „Legea nr. 2004‑1485”), prevede:
„I. – Acordarea pensiei intervine: [...]
3 ° Atunci când funcționarul civil este părintele a trei copii în viață sau decedați în urma războiului ori al unui copil în viață mai mare de un an și afectat de un grad de invaliditate de 80 % sau mai mare, cu condiția ca funcționarul să își fi întrerupt activitatea pentru fiecare copil, în condițiile stabilite prin decret de către Conseil d'Etat;
Sunt asimilate întreruperii activității menționate la paragraful precedent perioadele în care nu au fost plătite contribuții obligatorii într‑un regim de pensie de bază, în condițiile stabilite prin decret de către Conseil d’État.
Copiii enumerați la alineatul II al articolului L. 18 pe care persoana interesată i‑a crescut în condițiile prevăzute la alineatul III al acestui articol sunt asimilaţi copiilor menționați la primul paragraf; […]”
8. Articolul L. 18 alineatul II din codul menționat, astfel cum a fost modificat prin Legea nr. 91‑715 din 26 iulie 1991(6), definește categoriile de copii care conferă dreptul la un astfel de avantaj, printre acestea figurând în special „[c]opiii legitimi, copiii naturali a căror filiație este stabilită și copiii adoptivi ai titularului pensiei”. Alineatul III al aceluiaşi articol adaugă, printre altele, mențiunea „cu excepția copiilor decedați în urma războiului, copiii trebuie să fi fost crescuți timp de cel puțin nouă ani, fie înainte de împlinirea de către aceștia a vârstei de 16 ani, fie înainte de vârsta la care au încetat să se mai afle în întreținere în sensul articolelor L. 512‑3 și R. 512‑2-R. 512‑3 din Codul securităţii sociale”.
9. Articolul R. 37 din Codul privind pensiile, în redactarea sa rezultată din Decretul nr. 2005‑449 din 10 mai 2005(7) (denumit în continuare „Decretul nr. 2005‑449”), prevede că:
„I. – Întreruperea activității prevăzută la primul paragraf al punctului 3° al alineatului I al articolului L. 24 trebuie să fi avut o durată continuă de cel puțin două luni și să fi intervenit chiar dacă funcționarul era afiliat la un regim de pensionare obligatoriu . […]
Această întrerupere a activității trebuie să fi avut loc în perioada cuprinsă între prima zi a celei de a patra săptămâni care a precedat nașterea sau adopția și ultima zi a celei de a șaisprezecea săptămâni care a urmat nașterii sau adopției.
[…][(8) ]
II. – Sunt luate în considerare pentru calculul duratei întreruperii activității perioadele care corespund unei suspendări a executării contractului de muncă sau unei întreruperi efective a serviciului, intervenite în cadrul:
a) concediului de maternitate [...];
b) concediului de paternitate [...];
c) concediului pentru adopție [...];
d) concediului pentru creșterea copilului [...];
e) concediului special pentru îngrijirea copilului [...];
f) unei disponibilități de a crește un copil cu vârsta mai mică de opt ani [...].
III. – Perioadele vizate la al doilea paragraf al punctului 3° al alineatului I al articolului L. 24 sunt cele în care persoana interesată nu a plătit contribuții și nu a desfășurat nicio activitate profesională.”
B – Dispozițiile pertinente privind sporul de vechime
10. Conform articolului 15 din Decretul nr. 2003‑1306 din 26 decembrie 2003 privind regimul de pensionare al funcționarilor afiliați la Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales(9) (denumit în continuare „Decretul privind funcționarii autorităţilor publice locale”):
„I. – Serviciilor efective li se adaugă, în condițiile prevăzute pentru funcționarii civili ai statului, următoarele sporuri: […]
2° Un spor stabilit la patru trimestre, cu condiția ca funcționarii să își fi întrerupt activitatea, pentru fiecare dintre copiii lor legitimi şi pentru fiecare dintre copiii lor naturali născuţi înainte de 1 ianuarie 2004, pentru fiecare dintre copiii a căror adopţie este anterioară datei de 1 ianuarie 2004 şi pentru fiecare dintre ceilalţi copii enumeraţi la alineatul II al articolului 24 de care au început să se ocupe înainte de 1 ianuarie 2004, cu condiţia ca aceştia să fi fost crescuţi timp de cel puţin nouă ani înainte de împlinirea vârstei de douăzeci şi unu de ani.
Această întrerupere a activității trebuie să aibă o durată continuă de cel puțin două luni și să intervină în cadrul unui concediu de maternitate, al unui concediu pentru adopție, al unui concediu pentru creșterea copilului sau al unui concediu special pentru îngrijirea copilului […] sau al unei disponibilități de a crește un copil cu vârsta mai mică de opt ani [...];
Dispozițiile punctului 2° se aplică pensiilor acordate începând cu 28 mai 2003;
3° Sporul prevăzut la punctul 2° este destinat funcționarilor de sex feminin care au născut în cursul anilor de studii, înainte de 1 ianuarie 2004 și înainte de recrutarea ca funcționari publici, atât timp cât recrutarea acestora a intervenit într‑un termen de doi ani de la obținerea diplomei necesare pentru a se prezenta la concurs, fără să le poată fi opusă o condiție de întrerupere a activității; […]”
III – Litigiul principal, întrebările preliminare și procedura în fața Curții
11. Domnul Leone a profesat ca infirmier în cadrul hospices civils de Lyon, în calitate de funcționar public în domeniul medical, începând cu anul 1984.
12. La 4 aprilie 2005, acesta a solicitat, în temeiul articolului L. 24 din Codul privind pensiile, pensionarea sa anticipată cu acordarea imediată a pensiei, în calitate de tată a trei copii, născuți la 8 octombrie 1990, la 31 august 1993 și, respectiv, la 27 noiembrie 1996.
13. Cererea sa a fost respinsă de către CNRACL prin decizia din 18 aprilie 2005 pentru motivul că domnul Leone nu și‑a întrerupt activitatea profesională pentru fiecare dintre copiii săi, conform alineatului I punctul 3° al articolului menţionat. Acţiunea formulată de domnul Leone împotriva acestei decizii a fost respinsă ca inadmisibilă prin ordonanța tribunal administratif de Lyon (Tribunalul Administrativ din Lyon) din 18 mai 2006.
14. Prin cererea introductivă înregistrată la 31 decembrie 2008, domnul Leone și soția sa(10) au inițiat o procedură contencioasă cu scopul, în principal, de a obține repararea prejudiciului(11) rezultat din discriminarea indirectă a cărei victimă ar fi fost domnul Leone ca urmare a aplicării, în privința sa, a noii versiuni a dispozițiilor coroborate ale articolelor L. 24 și R. 37 din Codul privind pensiile, referitoare la pensionarea anticipată, și ale articolelor L. 12 și R. 13 din același cod, referitoare la sporul de vechime(12) .
15. Soții Leone au susţinut că condițiile stabilite prin dispozițiile în discuție pentru acordarea avantajelor pe care le prevăd pentru educarea copiilor ar contraveni principiului egalității de remunerare care reiese din articolul 141 CE. În esenţă, aceștia au invocat în special faptul că funcționarii de sex feminin ar îndeplini sistematic condiția referitoare la întreruperea activității prevăzută de dispozițiile respective, datorită caracterului automat și obligatoriu al concediului de maternitate, în timp ce, în practică, funcționarii de sex masculin ar fi, în mare parte, excluși de la avantajele care rezultă din aceste dispoziții, ca urmare a absenței unui cadru juridic care să le permită să beneficieze de un concediu remunerat echivalent concediului de maternitate.
16. Întrucât cererea lor a fost respinsă de tribunal administratif de Lyon la 17 iulie 2012, soții Leone au formulat apel împotriva acestei hotărâri în faţa cour administrative d’appel de Lyon (Curtea Administrativă de Apel din Lyon).
17. Prin decizia din 3 aprilie 2013, depusă la 9 aprilie 2013, cour administrative d’appel de Lyon a hotărât să suspende judecarea cauzei şi să adreseze Curţii următoarele întrebări preliminare:
„1) Dispoziţiile coroborate ale articolelor L. 24 și R. 37 din [Codul privind pensiile], astfel cum rezultă acestea din aplicarea Legii nr. 2004‑1485 [...] și [din] Decretul 2005‑449 [...] pot fi considerate ca operând o discriminare indirectă între femei și bărbați în sensul articolului 157 [TFUE]?
2) Dispoziţiile articolului 15 din Decretul [privind funcționarii autorităţilor publice locale] pot fi considerate ca operând o discriminare indirectă între bărbați și femei în sensul articolului 157 [TFUE]?
3) În cazul unui răspuns afirmativ la una din primele două întrebări, o astfel de discriminare indirectă poate fi justificată prin prevederile alineatului (4) al articolului 157 [TFUE]?”
18. Soții Leone, CNRACL(13), guvernul francez și Comisia Europeană au prezentat observaţii scrise în faţa Curţii. Nu s‑a organizat o şedinţă.
IV – Analiză
A – Cu privire la admisibilitatea cererii de decizie preliminară
19. Guvernul francez ridică o excepţie de inadmisibilitate a cererii de decizie preliminară şi solicită, cu titlu principal, respingerea cererii pentru acest motiv. Acesta susţine că instanţa de trimitere nu ar fi prezentat motivele care au determinat‑o să aibă îndoieli cu privire la conformitatea cu dreptul Uniunii a dispoziţiilor naţionale în litigiu şi nici nu ar fi definit legătura pe care a stabilit‑o între conţinutul acestora din urmă şi articolul 157 TFUE, a cărui interpretare o solicită(14) . Guvernul francez adaugă că ar fi trebuit ca cour administrative d’appel de Lyon să indice motivul pentru care a apreciat că este necesar să adreseze Curţii o cerere de decizie preliminară, în condițiile în care Conseil d’Etat, instanţa administrativă supremă din Franţa, s‑a pronunţat deja în mai multe rânduri în sensul inexistenţei unei astfel de discriminări fără a proceda la o trimitere preliminară(15) . Absenţa unor astfel de explicaţii ar face imposibilă pentru persoanele interesate prezentarea unor observaţii în deplină cunoştinţă de cauză(16), iar pentru Curte oferirea unui răspuns util în vederea soluţionării litigiului principal.
20. În această privinţă, subliniem că este adevărat că motivarea deciziei de trimitere este întru câtva obscură. În special, cour administrative d’appel de Lyon a omis să precizeze dacă şi, după caz, în ce măsură ar fi, în opinia sa, în mod obiectiv mai dificil pentru funcţionarii de sex masculin decât pentru funcţionarii de sex feminin să îndeplinească condiţiile impuse prin cele două serii de dispoziţii în litigiu, eventual în raport cu datele statistice.
21. Cu toate acestea, considerăm că această decizie conţine suficiente elemente de fapt şi de drept pentru a se identifica principalele mize ale cauzei şi pentru a permite Curţii să se pronunţe asupra întrebărilor adresate, în conformitate cu cerinţele care decurg din articolul 94 din Regulamentul de procedură al Curţii şi din jurisprudenţa acesteia(17) .
22. Astfel, instanţa de trimitere a prezentat obiectul litigiului, a expus faptele relevante, a indicat conţinutul dispoziţiilor naţionale care pot fi aplicabile în speţă, a evocat motivele – inerente motivelor invocate de părţile din litigiul principal care sunt reproduse – care au dat naştere unor îndoieli cu privire la interpretarea dispoziţiilor vizate ale dreptului Uniunii şi a stabilit de asemenea o legătură – desigur, în mod sumar – între acestea din urmă şi respectivele prevederi naţionale. În sfârşit, considerăm că este de necontestat că răspunsul la întrebările adresate va fi util pentru soluţionarea contenciosului cu care este sesizată instanţa de trimitere. Prin urmare, apreciem că prezenta cerere de decizie preliminară este admisibilă.
B – Observaţii preliminare
23. Precizăm de la început că măsurile naţionale în cauză ţin de domeniul de aplicare ratione materiae
al articolului 141 CE. Astfel, acesta priveşte pensiile plătite în temeiul unui regim precum regimul francez de pensionare a funcţionarilor, care, potrivit jurisprudenţei Curţii, este strâns legat de o remuneraţie plătită în temeiul unui raport de muncă(18), cunoscându‑se că acest ultim criteriu este singurul determinant(19) .
24. În sfârşit, amintim că dreptul Uniunii(20) se opune discriminărilor indirecte pe motive de sex care rezultă dintr‑o dispoziție, dintr‑un criteriu sau dintr‑o practică naţională care este neutră în aparenţă întrucât, spre deosebire de discriminarea directă, se aplică fără distincţie femeilor şi bărbaţilor, dar care, în practică, creează un dezavantaj special pentru una dintre aceste categorii de persoane în raport cu cealaltă. O astfel de diferenţă de tratament între lucrătorii de sex feminin şi cei de sex masculin contravine articolului 141 CE, cu excepţia cazului în care unii dintre acești lucrători nu se află într‑o situaţie comparabilă cu a celorlalți sau a cazului în care respectiva diferenţă poate să fie justificată de un scop legitim, iar mijloacele utilizate pentru realizarea acestui scop sunt corespunzătoare şi proporţionale cu obiectivul urmărit(21) .
25. Considerăm că, pe plan conceptual, există o diferenţă între această ultimă justificare, care este valabilă în contextul discriminării indirecte care poate să rezulte în special din comportamentul unui angajator, şi măsurile de acţiune pozitivă, pe care statele membre sunt autorizate în mod expres prin dreptul Uniunii şi în special prin articolul 141 alineatul (4) CE să le menţină sau să le adopte(22) .
C – Cu privire la mecanismul prin care se acordă un spor de vechime pentru educarea copiilor
26. În esenţă, a doua întrebare priveşte aspectul dacă principiul egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex feminin şi cei de sex masculin, care este enunţat la articolul 141 CE, trebuie interpretat în sensul că o dispoziţie precum articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale operează o discriminare indirectă contrară principiului menţionat, având în vedere condiţiile – privind în special o întrerupere a activităţii de minimum două luni în cadrul unuia dintre cele cinci tipuri de concedii enumerate – la care această dispoziţie supune dreptul la un spor de vechime de patru trimestre acordat pentru educarea unuia sau mai multor copii.
27. Soții Leone şi Comisia consideră că ar trebui să se răspundă afirmativ la această întrebare. Pentru a susţine că dreptul Uniunii ar trebui să determine neaplicarea unei dispoziţii precum cea în discuţie, aceştia arată că discriminarea indirectă ar rezulta din absenţa unui cadru juridic care să ofere funcţionarilor de sex masculin posibilitatea de a beneficia, în cazul nașterii unui copil, de un concediu remunerat de două luni echivalent cu concediul de maternitate acordat funcţionarilor de sex feminin. Guvernul francez are o opinie contrară.
28. În ceea ce ne privește, dorim să subliniem că, în ipoteza în care teza susţinută de soţii Leone şi reluată de Comisie ar fi reţinută de Curte, în practică, aceasta ar avea ca efect faptul că ar fi suficient ca un funcţionar să invoce calitatea sa de tată pentru a putea beneficia de sporul prevăzut de dispoziţia contestată, astfel cum pretinde domnul Leone că poate să procedeze.
29. Or, o astfel de abordare ne pare ireconciliabilă cu poziţia adoptată de Curte în Hotărârea Griesmar, citată anterior. Potrivit raţionamentului urmat de Curte, acordarea unui spor de vechime legat de educarea copiilor, precum cel în discuţie în prezenta cauză, care este subordonat unei implicări speciale
a funcţionarului respectiv în educarea copiilor săi şi care nu este dobândit prin simplul fapt de a fi contribuit la conceperea lor este în conformitate cu principul egalităţii de remunerare. Astfel, Curtea nu a reţinut existenţa unei discriminări directe decât în măsura în care dispoziţia respectivă rezerva beneficiul sporului funcţionarilor de sex feminin care aveau calitatea de mamă şi, astfel, excludea de la acest beneficiu toţi funcţionarii de sex masculin, inclusiv pe cei care puteau dovedi că şi‑au suspendat efectiv activitatea profesională pentru a‑și asuma educarea copiilor lor şi că s‑au aflat, din această cauză, într‑o situaţie prejudiciabilă pentru cariera lor profesională (23) .
30. Ca urmare a acestei hotărâri, legiuitorul francez a modificat dispoziţiile în litigiu, şi anume cele ale articolului L. 12 din Codul privind pensiile(24), precum şi alte dispoziţii care limitau în acelaşi mod dreptul la un spor de vechime. Acesta este motivul pentru care articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale, în discuţie în prezenta cauză, a fost adoptat în aceeaşi perioadă(25) şi în termeni aproape identici. În mod evident, există legături normative între mecanismul de spor rezultat din Codul privind pensiile astfel modificat şi cel vizat în a doua întrebare preliminară(26), legături care au fost consolidate cu ocazia unei reforme ulterioare litigiului principal(27) .
31. În plus faţă de aceste legături, subliniem asemănarea substanțială care există între sporul de vechime prevăzut la articolele L. 12 şi R. 13 din Codul privind pensiile, în versiunea care a făcut obiectul cauzei Amédée, citată anterior, şi cel prevăzut la articolul 15 din decretul menționat, în discuție în prezenta cauză. Astfel, chiar dacă avantajele care sunt enunţate prin aceste două serii de prevederi prezintă diferenţe în privința efectelor lor, condiţiile pentru a beneficia de acestea sunt identice, în special în ceea ce priveşte durata de întrerupere a activităţii cerută şi lista tipurilor de concedii care conferă dreptul la sporul respectiv.
32. Ţinând cont de faptul că în prezenta cauză sunt contestate numai aceste condiţii şi având în vedere similitudinea care există în această privinţă între articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale şi dispoziţiile care erau vizate în cauza Amédée menționată, reluăm mutatis mutandis
opinia formulată în Concluziile noastre referitoare la această cauză radiată.
33. În acest sens, amintim că, în conformitate cu o jurisprudenţă constantă a Curţii(28), este esenţial ca, pentru a se reţine o discriminare indirectă în temeiul dreptului Uniunii, situaţiile grupurilor de referinţă să fie comparabile. Doar în ipoteza unei similitudini a situaţiei lucrătorilor de sex feminin cu cea a lucrătorilor de sex masculin, articolul 141 CE se opune, în opinia Curţii, unei măsuri naţionale care, deși formulată într‑un mod neutru, precum cea în discuție în prezenta cauză, ar dezavantaja în fapt, în ceea ce priveşte cariera profesională, un procent al persoanelor aparținând unuia dintre cele două sexe mult mai ridicat decât cel al persoanelor aparținând celuilalt sex, fără ca diferenţa de tratament rezultată să poată fi explicată prin factori justificaţi în mod obiectiv(29) .
34. Or, continuăm să credem, pentru motivele pe care le‑am dezvoltat în cauza Amédée(30), că situaţia funcţionarilor de sex feminin care și‑au asumat educarea copiilor lor în cadrul unui concediu de maternitate obligatoriu şi situaţia funcţionarilor de sex masculin care, precum domnul Leone, nu dovedesc faptul că și‑au asumat această educare nu sunt comparabile în ceea ce priveşte condiţiile de acces la regimul de spor de vechime prevăzute de dispoziţia în cauză. Aceeaşi lipsă de similitudine a situaţiilor există între, pe de o parte, tatăl sau mama care şi‑a întrerupt activitatea şi, pe de altă parte, cei care nu şi‑au întrerupt activitatea. Desigur, nu se poate nega faptul că un tată poate să se implice în creşterea copiilor săi atât pe plan economic, cât şi pe plan afectiv, în acelaşi mod ca şi o mamă. Totuși, nu aceasta este problema, întrucât criteriul esenţial, astfel cum a hotărât Curtea în mod repetat, este acela al sacrificiului consimţit la nivelul carierei pentru a se dedica educării copiilor, ceea ce face legitimă o compensaţie în cadrul pensiei(31) . În lipsa caracterului comparabil al situaţiilor, articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale nu poate să genereze o diferenţă de tratament în detrimentul funcţionarilor de sex masculin şi, prin urmare, o discriminare indirectă care să contravină articolului 141 CE.
35. Adăugăm că rezultă din diversele date statistice, cele citate în observaţiile soţilor Leone(32), dar și cele obţinute dintr‑o sursă oficială recentă(33), că în Franţa lucrătorii de sex feminin au recurs mult mai des la o întrerupere a activităţii lor profesionale sau numai la o reducere a timpului de lucru pentru a se dedica educării copiilor lor, indiferent de faptul că aceasta le poate aduce prejudicii şi indiferent dacă primesc sau nu primesc un avantaj financiar în schimb. În aceste împrejurări, este inevitabil ca orice măsură naţională care, precum cea în discuţie, se subordonează necesităţii unor astfel de concedii pentru motive familiale să fie susceptibilă să profite mai frecvent femeilor decât bărbaţilor(34) . Astfel, chiar în ipoteza în care concediul de maternitate nu ar figura pe lista categoriilor de concedii care dau dreptul la sporul în litigiu, celelalte condiţii fiind, pe de altă parte, păstrate în mod identic, funcţionarii de sex feminin ar fi aproape singurii care ar putea să beneficieze de această măsură întrucât, în practică, se întâmplă destul de rar ca funcţionarii de sex masculin să opteze să se implice în educarea copiilor lor, astfel cum se prevede.
36. Altfel spus, pentru a se putea considera că într‑un astfel de caz nu există o discriminare indirectă, ar trebui să se elimine cerinţa dovedirii unei implicări speciale a titularului pensiei în educarea copiilor săi, care decurge din Hotărârea Griesmar, citată anterior, deși Curtea nu a intenţionat în niciun caz să statueze că orice tată ar trebui să beneficieze de un avantaj precum cel în cauză. În urma confruntării cu realitatea de fapt, care arată că diferenţele dintre implicarea femeilor şi cea a bărbaţilor persistă, în fapt, atât în Franţa, cât şi în alte state membre(35), este imposibil, în opinia noastră, să se considere că condiţiile cărora legiuitorul le‑a subordonat sporul în litigiu sunt discriminatorii fără să se afirme, în acelaşi timp, că cerinţa astfel formulată în această hotărâre ar induce prin ea însăși o discriminare indirectă în detrimentul funcţionarilor de sex masculin.
37. Prin urmare, propunem ca răspunsul la a doua întrebare să fie în sensul că principiul egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex masculin şi cei de sex feminin, care este enunţat la articolul 141 alineatul (1) CE, nu este încălcat prin măsuri naţionale care instituie un spor de vechime pentru educarea unui copil în condiţii precum cele prevăzute la articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale.
D – Cu privire la mecanismul de pensionare anticipată cu acordarea imediată a pensiei pentru educarea copilului
38. În esenţă, prima întrebare priveşte chestiunea dacă articolul 141 CE trebuie să fie interpretat în sensul că dispoziţii precum articolele L. 24 şi R. 37 din Codul privind pensiile conduc la o discriminare indirectă contrară principiului egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex feminin şi cei de sex masculin enunţat la acest articol, ca urmare a condiţiilor cărora le subordonează dreptul titularului unei pensii care a crescut cel puţin trei copii de a beneficia de pensionarea anticipată cu acordarea imediată a pensiei indiferent de vârstă.
39. Soții Leone şi Comisia consideră că ar trebui să se răspundă afirmativ la această întrebare, în timp ce guvernul francez, care propune examinarea primelor două întrebări împreună, consideră că articolele menţionate din Codul privind pensiile nu operează o discriminare indirectă.
40. Pentru motive asemănătoare cu cele pe care le‑am expus în ceea ce priveşte mecanismul vizat de cea de a doua întrebare și în pofida faptului că acesta prezintă o serie de diferenţe faţă de mecanismul prevăzut la articolele L. 24 şi R. 37 din Codul privind pensiile(36), suntem de acord cu guvernul francez. Astfel, în opinia noastră, aceste diferenţe nu sunt determinante, deoarece îi privesc atât pe lucrătorii de sex feminin, cât şi pe lucrătorii de sex masculin.
41. Desigur, Curtea a fost deja chemată să se pronunțe, în Hotărârea Mouflin, citată anterior, cu privire la aspectul dacă principiul egalităţii de remunerare prevăzut la articolul 119 CE (devenit articolul 141 CE, fără modificări majore) se opune condiţiilor de acces la pensionarea anticipată prevăzute la articolul L. 24 alineatul I punctul 3° din Codul privind pensiile. Cu toate acestea, Hotărârea Mouflin aduce doar puţine clarificări pentru prezenta cauză, deoarece, pe de o parte, se referă la versiunea care era în vigoare la momentul litigiului principal, şi anume înainte de reforma generată de această hotărâre, care a instituit în mod expres dispoziţiile aplicabile în prezenta cauză, şi, pe de altă parte, priveşte un criteriu care diferă în mod clar de condiţiile legate de educarea copiilor în discuţie în speță(37) .
42. Soții Leone şi Comisia susţin că în prezenta cauză există o discriminare indirectă ca urmare a obligaţiei impuse oricărei persoane interesate de a‑şi întrerupe activitatea pe o durată continuă de cel puţin două luni în cursul unei perioade apropiate de momentul naşterii fiecăruia dintre copiii menţionaţi(38) şi în cadrul uneia dintre cele şase categorii de concedii admisibile(39) . Ei susţin că aceste condiţii ar fi îndeplinite în mod sistematic de către lucrătorii de sex feminin, care trebuie, potrivit legii, să beneficieze de concediu de maternitate plătit, însă ar fi în mod clar mai dificil de îndeplinit de către lucrătorii de sex masculin, care pot opta să nu recurgă la o astfel de întrerupere a activităţii şi care nu beneficiază întotdeauna de o remuneraţie dacă optează pentru întreruperea activităţii.
43. În ceea ce ne priveşte, considerăm că articolele L. 24 şi R. 37 din Codul privind pensiile nu operează o discriminare care ar fi interzisă prin articolul 141 CE, și aceasta pentru două motive principale care se alătură motivelor dezvoltate în Concluziile noastre prezentate în cauza Amédée, citată anterior.
44. În primul rând, în ceea ce priveşte titularii de pensii care sunt părinți ai unor copii biologici, este adevărat că numărul femeilor care pot îndeplini condiţiile stabilite prin aceste dispoziţii este potenţial mai mare decât numărul bărbaţilor şi că femeile beneficiază într‑o anumită măsură de o prezumţie de întrerupere a activității lor profesionale cu titlu de concediu de maternitate(40) . Cu toate acestea, o astfel de diferenţă de tratament nu poate constitui o discriminare indirectă, deoarece reprezintă doar consecinţa necesară a faptului că, în special în ceea ce priveşte concediul de maternitate(41), lucrătorii de sex feminin şi cei de sex masculin se află în situaţii diferite, iar nu comparabile.
45. Astfel, această diferenţă îşi găseşte originea şi justificarea în obiectivul legitim, impus, de altfel, prin norme internaţionale(42), de a compensa dezavantajele profesionale cu care se confruntă în mod sistematic un lucrător de sex feminin care, în calitate de mamă biologică, este expus prin lege unei îndepărtări de locul său de muncă pentru o perioadă de opt săptămâni consecutive, şi aceasta în cel puţin trei rânduri în speţa de față(43) . În schimb, un lucrător de sex masculin poate decide în mod liber să îşi ia sau să nu îşi ia un concediu pentru motive familiale şi, după caz, poate opta pentru un concediu cu o durată mai scurtă decât cea a concediului de maternitate. Aşadar, este legitim să se impună unui tată biologic obligaţia de a face dovada că a ales într‑adevăr să îşi întrerupă activitatea pentru a se consacra copiilor săi pentru aceeaşi perioadă ca o mamă biologică, în scopul de a demonstra existenţa unui prejudiciu profesional de aceeaşi natură şi eventuala nevoie de compensare a acestuia din urmă în acelaşi mod ca în cazul lucrătorilor de sex feminin.
46. În al doilea rând, în ceea ce priveşte titularii de pensii care sunt părinți ai unor copii nebiologici, condiţiile impuse în această privinţă prin articolele L. 24 şi R. 37 din Codul privind pensiile nu pot fi în niciun caz îndeplinite într‑o mai mare măsură de lucrătorii de sex feminin decât de cei de sex masculin. Astfel, funcţionarii, indiferent de sex, au acces în mod liber şi egal la cele patru tipuri de concedii pentru motive familiale care sunt relevante în acest caz(44), chiar dacă acest drept este în continuare exercitat în cea mai mare măsură de către femei. În plus, astfel cum subliniază guvernul francez, fiecare dintre aceste concedii îi permite în mod nediscriminatoriu celui sau celei care exercită un astfel de drept să îndeplinească în mod automat condiţia privind durata minimă de întrerupere a activităţii care este impusă prin aceste dispoziţii.
47. În consecinţă, în opinia noastră, trebuie să se răspundă la prima întrebare că principiul egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex masculin şi cei de sex feminin, enunţat la articolul 141 alineatul (1) CE, nu este încălcat prin măsuri naţionale care permit pensionarea anticipată cu acordarea imediată a pensiei în condiţii precum cele care rezultă din aplicarea coroborată a dispoziţiilor articolelor L. 24 şi R. 37 din Codul privind pensiile.
E – Cu privire la justificarea discriminărilor indirecte generate eventual de mecanismele în cauză
48. Având în vedere că propunem să se răspundă negativ la fiecare din primele două întrebări, considerăm nu este necesar să se răspundă la cea de a treia întrebare, căreia instanţa de trimitere i‑a conferit un caracter subsidiar.
49. Această ultimă întrebare invită Curtea să stabilească dacă discriminarea indirectă sau discriminările indirecte eventual identificate după examinarea primei şi a celei de a doua întrebări ar putea fi justificate în temeiul dispoziţiilor articolului 141 alineatul (4) CE. Soții Leone şi Comisia consideră că răspunsul la această întrebare ar trebui să fie unul negativ.
50. Alineatul (4) menţionat permite statelor membre să deroge de la principiul egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex masculin şi cei de sex feminin prin menţinerea sau adoptarea unor măsuri care să prevadă avantaje specifice menite să compenseze dezavantajele suferite de unii lucrători în cariera profesională(45) .
51. În plus, în jurisprudenţa sa(46), Curtea a precizat că măsurile apte să justifice o derogare de la acest principiu trebuie nu numai să vizeze un obiectiv neutru şi legitim, ci şi să pună în aplicare mijloace proporţionale, şi anume atât corespunzătoare, cât şi necesare pentru atingerea obiectivului.
52. În speţă, întrebarea este dacă cele două serii de măsuri în litigiu ar putea, atât una, cât şi cealaltă, să constituie o acţiune pozitivă în favoarea funcţionarilor de sex feminin care au avut unul sau mai mulţi copii, aptă să compenseze dezavantajele cu care s‑au confruntat persoanele interesate pe plan profesional din cauza unei îndepărtări de activitatea lor legată de naşterea sau de educarea copiilor lor.
53. Observăm că articolul 141 alineatul (4) CE se referă la „măsuri care să prevadă avantaje specifice menite
[…] să
prevină sau să compenseze dezavantaje” (sublinierea noastră). Acest lucru poate părea incompatibil cu ipoteza măsurilor suspectate, precum în prezenta cauză, a avea în mod indirect un caracter discriminatoriu. Într‑o astfel de situaţie, nu este necesar să se analizeze voinţa legiuitorului de a menţine sau de a adopta măsuri pozitive în favoarea sexului dezavantajat pe plan profesional, deoarece nu este nevoie de niciun element intenţional. Prin urmare, este suficient să se caracterizeze existenţa unui efect concret care aduce atingere principiului egalităţii de remunerare. Atât modul de redactare, cât şi originea acestei dispoziţii sugerează că ea este mai degrabă aplicabilă în caz de discriminare directă. Totuşi, din cunoștințele noastre, Curtea nu a exclus niciodată în mod expres aplicarea acestei dispoziţii în caz de discriminare indirectă.
54. În cazul în care Curtea nu ar da curs propunerilor noastre referitoare la primele două întrebări, reamintim că, în cadrul Concluziilor noastre prezentate în cauza Amédée, citată anterior, am adoptat deja o poziţie cu privire la mecanismul privind sporul de vechime legat de educarea copiilor care rezultă din aplicarea coroborată a articolului L. 12 litera b) şi a articolului R. 13 din Codul privind pensiile în discuție în cauza respectivă(47) .
55. În acest sens, am indicat că, în cazul în care Curtea consideră necesar să răspundă la cea de a doua întrebare adresată în cauza menţionată, care este, în esenţă, similară cu cea de a treia întrebare analizată aici, aceasta ar trebui să urmeze abordarea negativă adoptată în Hotărârea Griesmar, citată anterior(48) . Având în vedere că există un număr suficient de asemănări între mecanismul menționat, rezultat din Codul privind pensiile, şi cel prevăzut la articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale(49), care face obiectul prezentei cauze, reiterăm aceeaşi opinie în ceea ce priveşte acest din urmă mecanism.
56. În opinia noastră, ar trebui să se procedeze la fel, mutatis mutandis, cu privire la alte măsuri în discuție în prezenta cauză, şi anume cele privind pensionarea anticipată cu acordarea imediată a pensiei, care sunt prevăzute la articolele L. 24 şi R. 37 din Codul privind pensiile. Astfel, măsurile menţionate nu sunt nici ele de natură să remedieze(50) problemele pe care funcţionarii de sex feminin le‑ar putea întâmpina în cariera lor profesională din cauza concediilor pentru motive familiale, cum prevede articolul 141 alineatul (4) CE, astfel cum a fost interpretat în Hotărârea Griesmar, citată anterior(51) .
57. Cu toate acestea, în conformitate cu analiza pe care am efectuat‑o în cauza Amédée, citată anterior(52), reamintim că, în opinia noastră, în mod regretabil, Hotărârea Griesmar nu ia în considerare faptul că acordarea unor avantaje sub formă de drepturi complementare la momentul pensionării permite evitarea consolidării inegalităţilor în materie de remunerare despre care este bine ştiut că afectează cel mai adesea lucrătorii de sex feminin, în special atunci când aceştia din urmă şi‑au întrerupt cariera profesională pentru a‑și asuma educarea copiilor. Adăugăm că, având în vedere completul de judecată care a pronunţat această hotărâre, un eventual reviriment al jurisprudenţei rezultate nu ar trebui să poată fi realizat, în opinia noastră, decât de către Marea Cameră a Curţii(53) .
58. În sfârşit, precizăm că, în măsura în care s‑ar admite că cele două categorii de măsuri în discuție răspund obiectivului legitim de a compensa un dezavantaj suferit pe motiv de sex, în sensul jurisprudenţei privind discriminarea indirectă, considerăm că măsurile menţionate sunt atât corespunzătoare, cât şi proporţionale. În acest sens, subliniem că prejudiciul profesional care rezultă din educarea copiilor este in concreto
suferit în continuare în cea mai mare măsură de către femei în prezent(54) şi că această situaţie poate persista atât timp cât nu evoluează comportamentele asimetrice ale bărbaţilor şi ale femeilor în ceea ce priveşte împărţirea sarcinilor sau atât timp cât nu vor exista alte tipuri de măsuri, cum ar fi introducerea unor concedii de paternitate obligatorii, instituirea unor concedii pentru creşterea copilului exclusiv de natură să încurajeze cuplurile să opteze pentru o întrerupere a activităţii profesionale de către tată sau punerea în aplicare a unor mecanisme menite să reechilibreze costurile legate de concediile pentru motive familiale între angajatorii a căror forţă de muncă este predominant feminină şi cei a căror forţă de muncă este predominant masculină.
V – Concluzie
59. Având în vedere consideraţiile care precedă, propunem Curţii să răspundă la întrebările preliminare adresate de cour administrative d’appel de Lyon după cum urmează:
„1) Articolul 141 CE trebuie interpretat în sensul că principiul egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex masculin şi cei de sex feminin nu se opune unor măsuri naţionale precum cele care rezultă din aplicarea coroborată a dispoziţiilor articolului L. 24 şi ale articolului R. 37 din Codul privind pensiile civile şi militare.
2) Articolul 141 CE trebuie interpretat în sensul că principiul egalităţii de remunerare între lucrătorii de sex masculin şi cei de sex feminin nu se opune unor măsuri naţionale precum cele care rezultă din dispoziţiile articolului 15 din Decretul nr. 2003‑1306 din 26 decembrie 2003 privind regimul de pensionare al funcţionarilor afiliaţi la Caisse nationale de retraites des agents des collectivités locales.
3) Având în vedere răspunsul negativ oferit la prima şi la a doua întrebare preliminară, nu este necesar să se răspundă la a treia întrebare preliminară”.
(1) .
(2)
–	Concluziile prezentate la 15 decembrie 2011 în cauza Amédée (C‑572/10).
(3)
–	Cauza menţionată a fost radiată prin Ordonanța din 28 martie 2012 ca urmare a retragerii cererii de către instanța de trimitere ulterior anulării în apel a hotărârii sale de trimitere.
(4)
–	Instanța de trimitere invocă articolul 157 alineatul (4) TFUE, însă amintim faptul că această dispoziție nu este cea aplicabilă ratione temporis
(a se vedea punctul 1 din prezentele concluzii).
(5)
–	Legea de rectificare a bugetului pe anul 2004 (JORF din 31 decembrie 2004, p. 22522).
(6) – Legea privind diverse dispoziții referitoare la funcția publică (JORF din 27 iulie 1991, p. 9952).
(7)
–	Decret adoptat pentru punerea în aplicare a articolului 136 din Legea nr. 2004‑1485 şi pentru modificarea Codului privind pensiile civile și militare (JORF din 11 mai 2005, p. 8174).
(8)
– Prin derogare de la paragraful precedent, pentru anumiți copii dintre cei enumerați la articolul L. 18 alineatul II din Codul privind pensiile pe care persoana interesată i‑a crescut în condițiile prevăzute la alineatul III al articolului respectiv – printre care nu figurează copiii biologici, precum cei vizați de prezenta cauză – întreruperea activității trebuie să intervină fie înainte de împlinirea de către aceștia a vârstei de 16 ani, fie înainte de vârsta la care au încetat să se mai afle în întreținere.
(9)
–	JORF din 30 decembrie 2003, p. 22477.
(10)
–	Domnul și doamna Leone precizează, în observațiile lor, că aceasta din urmă invocă, alături de soțul ei, prejudiciul suferit prin refuzul de admitere în litigiu prin faptul că acest refuz ar avea impact, în cazul decesului domnului Leone, asupra cuantumului pensiei de urmaș pe care ea ar putea să o primească proporțional cu sporurile legate de educarea copiilor.
(11) – Mai exact, soţii Leone au solicitat ca statul francez să fie declarat responsabil şi să fie obligat la plata unor despăgubiri stabilite în mod provizoriu la un cuantum total de 86 595 de euro, plus dobânda legală.
(12)
–	Conținutul articolelor L. 12 și R. 13 menţionate, care nu fac obiectul prezentei trimiteri preliminare, este citat la punctul 7 și urm. din Concluziile noastre prezentate în cauza Amédée, citată anterior.
(13) – Cu toate acestea, CNRACL nu se pronunţă cu privire la răspunsurile care trebuie date la întrebările preliminare.
(14)
–	Guvernul francez subliniază că această instanţă se limitează să citeze argumentele părţilor din litigiul principal şi dispoziţiile naţionale invocate, deşi ar fi trebuit să precizeze, chiar şi pe scurt, efectele acestora care îi par susceptibile să conducă la o discriminare indirectă, având în vedere criteriile rezultate din jurisprudenţa Curţii.
(15)
–	Acest guvern face referire la hotărârea Conseil d’État din 29 decembrie 2004, D’Amato (cererea introductivă nr. 265097), la hotărârea Conseil d’État din 6 decembrie 2006, Delin (cererea introductivă nr. 280681), precum şi la hotărârea Conseil d’État din 6 iulie 2007, Fédération générale des fonctionnaires Force Ouvrière şi alţii (cererile conexate nr. 281147 şi nr. 282169).
(16)
–	Amintim că doar decizia de trimitere este notificată părţilor din litigiul principal şi celorlalte persoane interesate vizate la articolul 23 din Statutul Curţii de Justiție a Uniunii Europene, în special statelor membre, în vederea prezentării eventualelor observaţii scrise ale acestora.
(17)
–	A se vedea în special Hotărârea din 23 martie 2006, Enirisorse (C‑237/04, Rec., p. I‑2843, punctele 17-19), Hotărârea din 8 septembrie 2009, Liga Portuguesa de Futebol Profissional şi Bwin International (C‑42/07, Rep., p. I‑7633, punctul 41), precum şi Hotărârea din 1 decembrie 2011, Painer (C‑145/10, Rep., p. I‑12533, punctul 46 şi urm. şi jurisprudenţa citată). Deşi aceste hotărâri privesc o versiune a regulamentului menţionat anterioară celei aplicabile în speţă (JO 2012, L 265, p. 24), ele îşi păstrează pertinența.
(18)
–	A se vedea, în ceea ce priveşte sporul de vechime prevăzut la articolul L. 12 litera b) din Codul privind pensiile, Hotărârea din 29 noiembrie 2001, Griesmar (C‑366/99, Rec., p. I‑9383, punctul 25 şi urm.), iar în ceea ce priveşte dreptul la acordarea unei pensii cu plată imediată care rezulta, la data respectivă, din articolul L. 24 alineatul I punctul 3° litera b) din respectivul cod, Hotărârea din 13 decembrie 2001, Mouflin (C‑206/00, Rec., p. I‑10201, punctul 20 şi urm.).
(19)
–	A se vedea în special Hotărârea din 26 martie 2009, Comisia/Grecia (C‑559/07, punctele 42, 47 şi urm., precum şi jurisprudenţa citată), şi Hotărârea din 22 noiembrie 2012, Elbal Moreno (C‑385/11, punctele 19-26).
(20)
–	Potrivit definițiilor care figurează, printre altele, la articolul 2 alineatul (1) literele (a) şi (b) din Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (JO L 204, p. 23, Ediție specială, 05/vol. 8, p. 262).
(21)
–	A se vedea în special Hotărârea din 27 mai 2004, Elsner‑Lakeberg (C‑285/02, Rec., p. I‑5861, punctul 12), Hotărârea din 10 martie 2005, Nikoloudi (C‑196/02, Rec., p. I‑1789, punctele 44 şi 57), precum şi Hotărârea din 20 octombrie 2011, Brachner (C‑123/10, Rep., p. I‑10003, punctele 55 şi 56).
(22)
–	Această posibilitate de derogare cu titlu de „măsuri pozitive” este reluată în dreptul derivat [a se vedea printre altele considerentul (22) şi articolul 3 din Directiva 2006/54].
(23)
–	A se vedea punctul 52 şi urm. din această hotărâre, în special punctul 57, în cuprinsul căruia Curtea a arătat că articolul L. 12 litera b) din Codul privind pensiile, în versiunea în vigoare la momentul respectiv, nu permitea unui funcţionar de sex masculin care se găsea într‑o situaţie dezavantajoasă din punct de vedere profesional în ceea ce priveşte educarea copiilor săi să pretindă sporul în discuţie în cauza principală, chiar dacă era în măsură să dovedească faptul că şi‑a asumat în mod efectiv această educare.
(24)
–	Modificare introdusă prin Legea nr. 2003‑775 din 21 august 2003 privind reforma pensiilor (JORF din 22 august 2003, p. 14310) şi prin Decretul nr. 2003‑1305 din 26 decembrie 2003, adoptat pentru punerea în aplicare a Legii nr. 2003‑775 și prin care s‑a modificat Codul privind pensiile civile și militare (JORF din 30 decembrie 2003, p. 22473), care a introdus în Codul privind pensiile un articol nou, R. 13, în scopul definirii condiţiilor necesare pentru a beneficia de sporul prevăzut la articolul L. 12 menționat.
(25)
–	Reamintim că și acest decret, cu nr. 2003‑1306, datează din 26 decembrie 2003.
(26)
–	Astfel, în partea introductivă a articolului 15 din decretul menţionat se precizează că sporurile enumerate la acest articol „se acordă în condiţiile prevăzute pentru funcţionarii civili ai statului”. În plus, la articolul 25 alineatul I din acest decret se arată că „dispoziţiile alineatului I al articolului L. 24 din [Codul privind pensiile] se aplică funcţionarilor menţionaţi la articolul 1 din prezentul decret”.
(27)
–	Astfel, începând cu 1 iulie 2011, prin Decretul nr. 2010‑1740 din 30 decembrie 2010 privind punerea în aplicare a unor dispoziții ale Legii nr. 2010‑1330 din 9 noiembrie 2010 privind reforma pensiilor funcționarilor, ale militarilor și ale muncitorilor din unitățile industriale de stat (JORF din 31 decembrie 2010, textul nr. 93), la articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale a fost introdusă o trimitere expresă la „condiţiile stabilite prin articolul R. 13 din Codul privind pensiile”, concomitent cu modificările introduse în codul respectiv (a se vedea nota de subsol 41 din Concluziile noastre prezentate în cauza Amédée, citată anterior).
(28)
–	În special Hotărârea din 16 septembrie 1999, Abdoulaye şi alţii (C‑218/98, Rec., p. I‑5723, punctul 16), precum şi Hotărârea din 28 februarie 2013, Kenny şi alţii (C‑427/11, punctul 19 şi urm.).
(29)
–	În special Hotărârea Nikoloudi, citată anterior (punctele 44 şi 47).
(30)
–	A se vedea punctul 3 şi urm. din Concluziile noastre prezentate în cauza Amédée, citată anterior.
(31)
–	În ceea ce priveşte dezavantajele pe care le prezintă maternitatea în viaţa profesională a femeilor şi compensaţiile pe care aceste dezavantaje le justifică, a se vedea în special Hotărârea din 12 iulie 1984, Hofmann (184/83, Rec., p. 3047, punctul 27), Hotărârea din 17 octombrie 1995, Kalanke (C‑450/93, Rec., p. I‑3051, punctul 18 şi urm.), precum şi Hotărârea Abdoulaye şi alţii, citată anterior (punctul 19).
(32)
–	Soţii Leone menţionează că, potrivit datelor aferente anului 2007, concediul pentru creşterea copilului ar fi fost luat în proporție de 94 % de către femei şi doar în proporție de 6 % de către bărbaţi şi că, dintr‑o perspectivă mai generală, în perioada anilor 2007-2011, absenţele din motive familiale ar fi vizat în proporție de 0 %-2 % bărbaţii şi în proporție de 98 %-100 % femeile.
(33)
–	Un raport al Institut national de la statistique et des études économiques (Insee) subliniază că, „[î]n pofida […] drepturilor familiale referitoare la copii [care reduc diferenţele privind durata contribuției valide], nivelurile pensiilor întemeiate pe un drept propriu al femeilor [altfel spus, alte pensii decât cele de urmaş] sunt mult mai mici decât în cazul bărbaţilor. Chiar dacă diferenţa se reduce în mod progresiv, aceasta se va menține probabil în cazul generaţiilor de femei care sunt în prezent active”. Raportul precizează că „rămâne frecventă situația în care o femeie îşi întrerupe temporar activitatea după o naştere” şi că, în anul 2010, 31 % dintre femei, față de doar 7 % dintre bărbaţi, au cerut să lucreze cu fracţiune de normă pentru motive legate de prezenţa copiilor, cunoscându‑se că acest prim procent se ridică chiar şi la 47 % în cazul femeilor care au trei sau mai mulţi copii (a se vedea Femmes et hommes – Regards sur la parité – Édition 2012,
Insee Références, Paris, 2012, în special p. 39 şi urm. şi p. 112).
(34)
–	Aceste împrejurări în sine explică faptul că, în conformitate cu statisticile citate de soţii Leone, de la intrarea în vigoare a articolului 15 din decretul menționat, în ceea ce priveşte funcţionarii publici din domeniul medical, femeile ar fi obţinut, în medie, 6,9 trimestre de spor pentru educarea copiilor, în timp ce bărbaţii nu ar fi obţinut niciunul.
(35)
–	Un studiu realizat de Insee arată că, în Franța, „[d]upă o naştere, doar unul din nouă bărbaţi îşi reduce sau îşi întrerupe temporar activitatea, față de una din două femei” şi că acest ultim procent este chiar mai mare în Germania, în Suedia şi în Regatul Unit (a se vedea Insee Première, nr. 1454, iunie 2013, http://www.insee.fr/fr/ffc/ipweb/ip1454/ip1454.pdf). De asemenea, Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic şi Social European şi Comitetul Regiunilor, intitulată „Strategie pentru egalitatea între femei şi bărbaţi 2010-2015” [COM(2010) 491 final, p. 7], subliniază că „[m]ulte femei lucrează cu fracţiune de normă sau în cadrul unor contracte atipice: deși le permite să rămână pe piața forței de muncă și să se ocupe în același timp de familia lor, acest lucru poate avea o influență negativă asupra remunerării lor, a dezvoltării carierei, a perspectivelor de promovare și a pensiilor”.
(36)
–	Condiţiile de acces la sporuri prevăzute la articolul 15 din Decretul privind funcţionarii autorităţilor publice locale sunt, în esenţă, similare cu cele prevăzute pentru pensionarea anticipată la articolele L. 24 şi R. 37, în pofida a trei diferenţe principale. Prima diferenţă constă în faptul că sporul se acordă în cazul în care persoana interesată a crescut cel puţin un copil, comparativ cu condiţia de a creşte trei copii prevăzută pentru pensionarea anticipată. Cea de a doua diferenţă constă în faptul că întreruperea activității necesară pentru pensionarea anticipată trebuie să aibă loc pe o perioadă determinată și care să fie legată în mod direct fie de naşterea unui copil, fie de luarea acestuia în întreținere, în cazul în care copilul este adoptat, spre deosebire de condiţiile în care se acordă sporurile. Cea de a treia diferenţă se referă la faptul că perioadele în care nu s‑au plătit contribuţiile obligatorii sunt asimilate întreruperii activităţii şi conferă dreptul la pensionarea anticipată, ceea ce nu se întâmplă în cazul sporurilor.
(37)
–	Astfel, în această hotărâre, Curtea a statuat că principiul egalităţii menţionat era încălcat prin articolul L. 24 din Codul privind pensiile în vigoare la acel moment prin faptul că acest articol rezerva dreptul la o pensie cu plata imediată doar funcţionarilor de sex feminin al căror soţ suferea de o infirmitate sau de o boală incurabilă care îl punea în imposibilitatea de a exercita o profesie şi excludea, astfel, de la acest drept funcţionarii de sex masculin care se aflau în aceeași situaţie.
(38)
–	Şi anume în perioada cuprinsă între patru săptămâni înainte de naştere (sau de adopţie) şi şaisprezece săptămâni după aceasta.
(39)
–	Şi anume concediul de maternitate, concediul de paternitate, concediul pentru adopţie, concediul pentru creşterea copilului, concediul special pentru îngrijirea copilului sau disponibilitatea de a creşte un copil cu vârsta mai mică de opt ani.
(40)
–	A se vedea în acest sens punctul 44 din Concluziile prezentate în cauza Amédée, citată anterior.
(41)
–	Cu privire la caracteristicile şi scopurile concediului menţionat, astfel cum au fost recunoscute de Curte, a se vedea în special Hotărârea din 19 septembrie 2013, Betriu Montull (C‑5/12, punctul 49 şi urm., precum şi jurisprudenţa citată).
(42)
–	Reamintim că dreptul la concediu de maternitate, obligatoriu şi plătit în același timp, este prevăzut atât în dreptul Uniunii, cât şi prin convenţiile Organizaţiei Internaţionale a Muncii (a se vedea punctul 33 şi urm. din Concluziile noastre prezentate în cauza Amédée, citată anterior).
(43)
–	Având în vedere că dreptul la pensionarea anticipată în cauză se acordă doar în cazul în care persoana interesată a avut în întreţinere cel puţin trei copii.
(44)
–	Concediul de maternitate şi concediul de paternitate fiind excluse pentru această categorie de părinţi.
(45)
–	Articolul 141 alineatul (4) CE preia, conferindu‑i totuşi un caracter general, posibilitatea de derogare care figura, numai în favoarea femeilor, la articolul 6 alineatul (3) din Acordul privind politica socială încheiat între statele membre ale Comunităţii Europene, cu excepţia Regatului Unit al Marii Britanii şi Irlandei de Nord (JO 1992, C 191, p. 91, denumit în continuare „Acordul privind politica socială”), până la intrarea în vigoare a Tratatului de la Amsterdam la 1 mai 1999. Articolul 23 alineatul (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene prevede de asemenea că „[p]rincipiul egalităţii [între bărbaţi şi femei] nu exclude menţinerea sau adoptarea de măsuri care să prevadă avantaje specifice în favoarea sexului subreprezentat”.
(46)
–	A se vedea în special Hotărârea Kenny şi alţii, citată anterior (punctele 36 şi 37, precum şi jurisprudenţa citată).
(47)
–	A se vedea punctul 52 şi urm. din concluziile menţionate.
(48)
–	La punctele 52 şi 60-67 din această hotărâre, Curtea a statuat că o măsură precum cea prevăzută la articolul L. 12, în versiunea aplicabilă la acel moment în litigiul principal, nu putea fi considerată ca fiind de natură să compenseze dezavantajele la care erau expuse carierele profesionale ale funcţionarilor de sex feminin, în sensul articolului 6 alineatul (3) din Acordul privind politica socială [echivalent cu articolul 141 alineatul (4) CE], din moment ce aceasta se limita să acorde mamelor un spor de vechime la momentul pensionării lor, fără să le acorde un sprijin de natură să atenueze dificultăţile cu care ele se puteau confrunta în viaţa profesională.
(49)
–	În această privință, a se vedea punctul 40 din prezentele concluzii.
(50)
–	Comisia consideră că această măsură de pensionare anticipată ar putea chiar, dimpotrivă, să conducă la excluderea funcţionarilor de sex feminin din viaţa profesională şi de la posibilitatea de a urmări o carieră reală.
(51)
–	Cu privire la condiţia privind vârsta legală de pensionare diferită în funcţie de sex, a se vedea prin analogie Hotărârea din 13 noiembrie 2008, Comisia/Italia (C‑46/07, punctele 57 şi 58).
(52)
–	A se vedea punctele 58 şi 59 din Concluziile noastre prezentate în cauza menţionată.
(53)
–	Ibidem, punctul 57.
(54)
–	Astfel, în considerentul (22) al Directivei 2006/54/CE se menţionează, cu titlu de măsuri pozitive, că, „[a]vând în vedere situaţia actuală […], statele membre ar trebui să îşi propună înainte de toate să îmbunătăţească situaţia femeilor în viaţa profesională”.