62023CJ0727
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a șaptea)
29 ianuarie 2026 (
*1
)
„Recurs – Funcție publică – Regimul aplicabil celorlalți agenți – Agenți temporari – Decizie de nemodificare a clasificării – Posibilitatea administrației de a completa motivarea deciziei de nemodificare a clasificării în fața instanței Uniunii Europene – Condiții – Cazuri excepționale – Principiul concordanței dintre reclamația administrativă și acțiunea subsecventă – Acțiune în anulare”
În cauza C‑727/23 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 28 noiembrie 2023,
PB, reprezentat de N. de Montigny, avocate,
recurent,
cealaltă parte din procedură fiind:
Comitetul unic de rezoluție (SRB), reprezentat de H. Ehlers și L. Forestier, în calitate de agenți, asistați de A. Duron și D. Waelbroeck, avocats,
pârât în primă instanță,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din domnul F. Schalin, președinte de cameră, și domnii M. Gavalec și Z. Csehi (raportor), judecători,
avocat general: domnul R. Norkus,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursul formulat, PB solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 20 septembrie 2023, PB/SRB (T‑293/22, denumită în continuare „hotărârea atacată, EU:T:2023:577), prin care acesta a respins acțiunea sa întemeiată pe articolul 270 TFUE și având ca obiect anularea deciziei Comitetului unic de rezoluție (SRB) din 16 iulie 2021 de nemodificare a clasificării sale la finalul exercițiului de reclasificare pentru anul 2021 (denumită în continuare „decizia de nemodificare a clasificării în litigiu”).
Cadrul juridic
Statutul
2
Articolul 45 alineatul (1) din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”), aplicabil prin analogie agenților temporari în conformitate cu articolul 16 primul paragraf din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Uniunii Europene (denumit în continuare „RAA”), are următorul cuprins:
„Promovarea se acordă printr‑o decizie a autorității împuternicite să facă numiri, ținând seama de dispozițiile articolului 6 alineatul (2). Cu excepția cazului în care se aplică procedura prevăzută la articolul 4 și articolul 29 alineatul (1), funcționarii pot fi promovați numai dacă ocupă un post care corespunde unuia dintre posturile tip prevăzute în anexa I secțiunea A, în gradul imediat superior. Promovarea presupune numirea funcționarului în gradul superior din grupa de funcții în care este încadrat. Promovarea se face exclusiv prin selecție din rândul funcționarilor care au cel puțin doi ani de vechime în gradul respectiv, după o analiză comparativă a meritelor funcționarilor eligibili pentru promovare. Atunci când efectuează analiza comparativă a meritelor, autoritatea împuternicită să facă numiri ia în considerare în special rapoartele de evaluare a funcționarilor, utilizarea, în exercitarea atribuțiilor lor, a altor limbi decât limba a cărei cunoaștere aprofundată au dovedit‑o în conformitate cu articolul 28 litera (f) și nivelul responsabilităților exercitate.”
3
Articolul 90 alineatul (2) din statut prevede:
„Orice persoană căreia i se aplică prezentul statut poate adresa autorității împuternicite să facă numiri o reclamație împotriva unui act care o lezează, indiferent dacă autoritatea menționată anterior a adoptat o decizie sau dacă nu a adoptat o măsură impusă de statut. Reclamația trebuie depusă în termen de trei luni. […]”
RAA
4
Potrivit articolului 2 din RAA:
„În sensul prezentului regim, este considerat «agent temporar»:
[…]
(f)
agentul angajat pentru ocuparea unui post care este inclus pe lista posturilor anexată la secțiunea din buget referitoare la o agenție, conform articolului 1a alineatul (2) din Statutul funcționarilor, și pe care autoritățile bugetare l‑au clasificat ca fiind temporar, cu excepția șefilor de agenții și șefilor‑adjuncți de agenții, astfel cum sunt menționați în actul Uniunii Europene de înființare a agenției respective și funcționarii detașați în interes de serviciu la o agenție.”
5
Articolul 54 din RAA prevede:
„În cazul agenților temporari menționați la articolul 2 litera (f), clasificarea în gradul imediat superior se efectuează exclusiv prin selecție din rândul membrilor personalului care au cel puțin doi ani de vechime în gradul respectiv, după o analiză comparativă a meritelor lor și a rapoartelor asupra acestora. Ultima teză de la articolul 45 alineatele (1) și (2) din Statutul funcționarilor se aplică prin analogie. Nu se pot depăși coeficienții de multiplicare destinați echivalării carierelor medii, stabiliți pentru funcționari în secțiunea B din anexa I la Statutul funcționarilor.
În conformitate cu articolul 110 din Statutul funcționarilor, fiecare agenție adoptă dispoziții generale de punere în aplicare a prezentului articol.”
DGA
6
Articolul 4 din Decizia SRB din 24 aprilie 2017 privind dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 54 din RAA (denumite în continuare „DGA”), intitulat „Baza procedurii de reclasificare”, are următorul cuprins:
„(1)   Analiza comparativă a meritelor agenților temporari eligibili constituie baza procedurii de reclasificare. Sistemul electronic securizat care gestionează exercițiul conține informațiile necesare pentru această analiză comparativă. În vederea acestei examinări, [autoritatea abilitată să încheie contractele de muncă (denumită în continuare «AAIC»)] ia în considerare în special:
(a)
rapoartele de evaluare ale agenților temporari de la ultima lor reclasificare sau, în lipsa acestora, de la recrutarea lor și în special rapoartele de evaluare întocmite în conformitate cu dispozițiile generale de punere în aplicare a articolului 43 din statut;
(b)
utilizarea de către agenții temporari, în exercitarea atribuțiilor lor, a altor limbi decât limba a cărei cunoaștere aprofundată au dovedit‑o în conformitate cu articolul 12 alineatul (2) litera (e) din RAA; și
(c)
nivelul responsabilităților exercitate.
(2)   În cazul egalității de merite între agenții temporari eligibili pe baza celor trei elemente prevăzute la alineatul (1), AAIC poate, cu titlu subsidiar, să ia în considerare alte elemente.”
7
În temeiul articolului 5 din DGA, procedura de reclasificare a SRB se desfășoară potrivit următoarelor etape:
–
în primul rând, Serviciul de resurse umane publică o notă administrativă prin care anunță sfârșitul exercițiului de evaluare [articolul 5 alineatul (1) din DGA];
–
în al doilea rând, membrii biroului consultă evaluatorii agenților eligibili [articolul 5 alineatul (3) primul paragraf din DGA], apoi efectuează o primă analiză comparativă a meritelor acestora din urmă [articolul 5 alineatul (3) al doilea paragraf din DGA];
–
în al treilea rând, președintele SRB se consultă cu comitetul pentru personal și, la cererea acestuia din urmă, îi comunică criteriile subsidiare luate în considerare în cazul unor merite egale [articolul 5 alineatul (4) din DGA];
–
în al patrulea rând, președintele SRB adoptă o listă de agenți propuși pentru reclasificare [articolul 5 alineatul (5) din DGA] pe care o comunică întregului personal al SRB și comitetului paritar de reclasificare (denumit în continuare „comitetul paritar”) [articolul 5 alineatul (6) din DGA];
–
în al cincilea rând, agenții care nu figurează pe această listă pot face apel împotriva lipsei unei propuneri a numelui lor pentru reclasificare în fața comitetului paritar. Acesta din urmă efectuează o analiză comparativă a meritelor agenților eligibili și transmite către AAIC o listă a agenților pe care îi recomandă pentru reclasificare [articolul 5 alineatul (7) din DGA];
–
în al șaselea rând, AAIC efectuează la rândul său o analiză comparativă a meritelor agenților eligibili și adoptă lista agenților a căror clasificare urmează să fie modificată [articolul 5 alineatul (8) din DGA]. Această listă este publicată în atenția personalului SRB [articolul 5 alineatul (9) din DGA].
Istoricul litigiului
8
Istoricul litigiului a fost descris la punctele 2-10 din hotărârea atacată după cum urmează:
„2
La 1 noiembrie 2016, reclamantul a fost angajat de SRB în calitate de agent temporar în temeiul articolului 2 litera (f) din [RAA] și a fost încadrat în gradul AD 6 treapta 2. În aceste condiții, el a fost repartizat, în calitate de jurist, la unitatea 01 a secretariatului SRB.
3
După ce a participat cu succes la o procedură de recrutare externă organizată de SRB, reclamantul a încheiat un nou contract de muncă, în cadrul aceleiași unități, prin care a fost reclasificat în gradul AD 7 începând de la 1 octombrie 2017.
4
Printr‑o notă de serviciu a președintei SRB (denumită în continuare «președinta») din 11 mai 2021 comunicată personalului SRB […], SRB a lansat exercițiul de reclasificare a agenților temporari pentru anul 2021 […].
5
Președinta nu l‑a inclus pe reclamant pe lista agenților propuși pentru reclasificare, publicată la 14 iunie 2021.
6
La 22 iunie 2021, reclamantul a formulat apel împotriva lipsei unei propuneri a numelui său pentru reclasificare în fața [comitetului paritar]. La 9 iulie 2021, acest comitet, cu trei voturi pentru și două împotrivă, nu a recomandat reclasificarea sa de către [AAIC]).
7
La 16 iulie 2021, președinta, în calitate de AAIC, a notificat personalului lista agenților reclasificați pentru exercițiul 2021, pe care nu figura numele reclamantului.
8
Între 19 iulie și 19 septembrie 2021, reclamantul a introdus mai multe cereri de acces la documente privind în special exercițiile de reclasificare 2019-2021 […]. La 1 octombrie 2021, SRB a acordat reclamantului un acces parțial la documentele solicitate.
9
La 15 octombrie 2021, reclamantul a introdus o reclamație împotriva deciziei de nemodificare a clasificării în temeiul articolului 90 alineatul (2) din [statut], aplicabil prin analogie agenților temporari în temeiul articolului 46 din RAA. Această reclamație a fost respinsă printr‑o decizie a SRB la 14 februarie 2022 (denumită în continuare «decizia de respingere»).
10
Ulterior depunerii cererii introductive, SRB nu a reînnoit contractul reclamantului și a pus capăt atribuțiilor sale.”
Acțiunea în fața Tribunalului și hotărârea atacată
9
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 19 mai 2022, recurentul a introdus acțiunea menționată la punctul 1 din prezenta hotărâre.
10
La punctul 31 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că, în susținerea acțiunii sale, recurentul invoca, în esență, șase motive:
–
primul, întemeiat pe lipsa unei analize comparative a meritelor tuturor agenților eligibili;
–
al doilea, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare și pe o eroare de calcul al vechimii în grad;
–
al treilea, referitor la aprecierea nivelurilor de responsabilitate;
–
al patrulea, referitor la neregularități care au viciat procedura de reclasificare;
–
al cincilea, întemeiat pe încălcarea mediei‑țintă prevăzute în anexa II la DGA și,
–
al șaselea, întemeiat, cu titlu subsidiar, pe o eroare vădită de apreciere a meritelor reclamantului și a vechimii sale în grad.
11
Prin hotărârea atacată, Tribunalul a respins toate aceste motive și, în consecință, a respins acțiunea în anulare a recurentului.
Concluziile părților în recurs
12
Recurentul solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate;
–
anularea deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu și
–
obligarea SRB la plata cheltuielilor de judecată efectuate de recurent în cadrul procedurii de recurs și al procedurii în primă instanță.
13
SRB solicită Curții:
–
respingerea acțiunii ca inadmisibilă și, în orice caz, ca nefondată și
–
obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată.
Cu privire la recurs
14
În susținerea recursului, recurentul invocă în esență opt motive. Astfel, pe lângă cele șase motive enumerate în recurs, recurentul invocă, cu titlu preliminar, un motiv numit „introductiv”, cu caracter transversal, identificat ca reprezentând primul său motiv în memoriul în replică și referitor la admisibilitatea anexelor și a motivelor, precum și, în concluzie, un motiv întemeiat pe repartizarea eronată a cheltuielilor de judecată în hotărârea atacată. Motivele enumerate în recurs sunt întemeiate, al doilea, pe lipsa unei analize comparative a meritelor tuturor agenților eligibili, al treilea, pe nemotivare, al patrulea, pe o apreciere a nivelurilor de responsabilitate, al cincilea, pe vicii de procedură, al șaselea, pe încălcarea mediilor‑țintă statutare preluate de DGA și, al șaptelea, pe o eroare vădită de apreciere.
Cu privire la admisibilitatea recursului
Argumentația părților
15
SRB invocă, cu titlu principal, inadmisibilitatea recursului în ansamblul său pentru motivul că este confuz și repetitiv, astfel încât anumite aspecte și critici ale acestuia sunt lipsite de o structură coerentă.
16
Recurentul contestă temeinicia acestei argumentații.
Aprecierea Curții
17
Rezultă din articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE, din articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene și din articolul 168 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul de procedură al Curții că un recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din hotărârea sau din ordonanța a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză (Hotărârea din 3 martie 2022, WV/SEAE, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, punctul 44 și jurisprudența citată).
18
Nu respectă aceste cerințe și trebuie declarat inadmisibil un motiv a cărui argumentație nu este suficient de clară și de precisă pentru a permite Curții să își exercite controlul de legalitate, în special întrucât elementele esențiale pe care se sprijină motivul nu rezultă în mod suficient de coerent și de comprehensibil din textul acestui recurs, care este formulat într‑un mod obscur și ambiguu în această privință. Curtea a statuat de asemenea că trebuie respins ca fiind vădit inadmisibil un recurs care nu are o structură coerentă, care se limitează la afirmații generale și care nu cuprinde indicații precise privind punctele din decizia atacată care ar fi afectate eventual de o eroare de drept (Hotărârea din 3 martie 2022, WV/SEAE, C‑162/20 P, EU:C:2022:153, punctul 45 și jurisprudența citată).
19
În speță, deși prezentarea argumentelor invocate în susținerea recursului ar fi meritat să fie mai clară pentru a facilita înțelegerea acestuia din urmă, nu este mai puțin adevărat că acest recurs indică punctele din hotărârea atacată care sunt criticate și cuprinde o serie de argumente juridice care se raportează tocmai la elemente clar identificate din această hotărâre. În consecință, argumentele SRB nu pot conduce la declararea recursului menționat ca inadmisibil în totalitate.
20
În aceste condiții, prezentul recurs trebuie declarat admisibil.
Cu privire la fond
21
Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv de recurs, precum și prin intermediul primului aspect al celui de al șaptelea motiv, care trebuie analizate împreună și mai întâi, recurentul susține că Tribunalul, pe de o parte, a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că SRB avea dreptul de a completa în cursul procedurii motivarea deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu și, pe de altă parte, a încălcat principiul concordanței dintre reclamația administrativă și acțiunea în contencios, în măsura în care a respins ca inadmisibil motivul privind eroarea de apreciere a meritelor recurentului.
Cu privire la primul aspect al celui de al treilea motiv
Argumentația părților
22
Prin intermediul primului aspect al celui de al treilea motiv, recurentul susține în esență că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept, la punctele 238 și 240-245 din hotărârea atacată, prin faptul că a considerat că SRB avea dreptul de a completa în cursul procedurii motivarea deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu. În această privință, Tribunalul, pe de o parte, ar fi trebuit să țină seama de caracterul excepțional al unei astfel de posibilități și, pe de altă parte, nu ar fi putut considera în mod valabil că informațiile care fuseseră comunicate recurentului la 1 octombrie 2021, ca răspuns la cererile sale de acces, constituiau un început de motivare conform cerinței impuse de jurisprudența la care s‑ar fi referit această instanță. În plus, în cadrul acestui aspect, recurentul invocă argumente strâns legate de examinarea primului aspect al celui de al șaptelea motiv, privind consecințele motivării insuficiente a deciziei de nemodificare a clasificării asupra admisibilității celui de al șaptelea motiv al cererii introductive, întemeiat, cu titlu subsidiar, pe eroarea vădită de apreciere a meritelor sale.
23
SRB susține că primul aspect al celui de al treilea motiv este inadmisibil și, în orice caz, nefondat. În această privință, pe de o parte, SRB arată că recurentul se limitează, prin intermediul acestui aspect, să reproducă argumentația întemeiată pe încălcarea obligației de motivare pe care o invocase deja în fața Tribunalului, invitând astfel Curtea să reexamineze acest argument, ceea ce nu este de competența Curții. Pe de altă parte, SRB consideră că reiese din jurisprudența Tribunalului, la care acesta din urmă se referă la punctul 238 din hotărârea atacată, că o motivare insuficientă furnizată în faza precontencioasă nu poate justifica anularea deciziei în cauză atunci când AAIC aduce precizări suplimentare în cursul procedurii, iar, înainte de introducerea acțiunii, persoana interesată dispunea deja de elemente care constituiau un început de motivare. Din această perspectivă, nu ar avea importanță faptul că elemente pertinente nu au fost prezentate decât ca răspuns la întrebările Tribunalului.
Aprecierea Curții
24
În ceea ce privește admisibilitatea primului aspect al celui de al treilea motiv, trebuie amintit că, prin intermediul acestui aspect, recurentul reproșează Tribunalului în esență că a acceptat ca SRB să completeze în cursul judecății motivarea deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu. Așadar, acest argument nu poate constitui o simplă repetare a argumentului prezentat în acțiunea în fața Tribunalului, această motivare suplimentară fiind prezentată de SRB după depunerea acestei acțiuni. Este necesar, prin urmare, să se respingă excepția de inadmisibilitate a primului aspect al celui de al treilea motiv invocată de SRB.
25
În ceea ce privește temeinicia acestui prim aspect al celui de al treilea motiv, trebuie arătat mai întâi că motivarea trebuie, în principiu, să fie comunicată persoanei interesate în același timp cu decizia care o lezează și că lipsa motivării nu poate fi remediată prin faptul că persoana interesată află motivele acestei decizii în cursul procedurii în fața instanței Uniunii. Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, nu în caz de lipsă, ci de insuficiență a motivării și numai în această din urmă ipoteză, motivele prezentate în cursul procedurii pot, în cazuri excepționale, să lase fără obiect un motiv întemeiat pe încălcarea obligației de motivare a deciziei în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 februarie 2008, Neirinck/Comisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punctele 50 și 51, precum și Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctele 51 și 52).
26
Prin urmare, posibilitatea de a remedia a posteriori o insuficiență a motivării, ca viciu de procedură, prin adăugarea unor motive în cursul judecății nu este absolută. Astfel, o asemenea posibilitate este limitată la „cazuri excepționale”, în care este cert că cel puțin motivele principale care au condus la adoptarea deciziei administrative care lezează au fost expuse în mod clar și neechivoc destinatarului său.
27
În speță, Tribunalul a constatat, la punctele 232 și 235 din hotărârea atacată, că motivul individual și pertinent care justifică decizia de nemodificare a clasificării în litigiu nu apărea în mod clar în decizia de respingere întrucât SRB nu a luat poziție cu privire la nivelul meritelor recurentului. Mai precis, Tribunalul a arătat, la punctele 233 și 234 din această hotărâre, că această decizie nu preciza în mod explicit care a fost rezultatul individual, pentru recurent, al analizei comparative a meritelor tuturor agenților eligibili succesiv, deși AAIC ar fi trebuit cel puțin să îi indice dacă meritele sale s‑au dovedit inferioare sau, după caz, egale cu cele ale agenților de același grad cu al său care fuseseră reclasificați și, în caz de egalitate, să precizeze criteriul sau criteriile subsidiare aplicate care au permis departajarea lor.
28
Cu toate acestea, la punctele 239-245 din hotărârea menționată, Tribunalul a apreciat în esență că recurentul ar fi putut deduce din avizul comitetului paritar, comunicat recurentului la 1 octombrie 2021 ca răspuns la cererea sa de acces, că insuficiența meritelor sale putea fi cauza lipsei reclasificării, astfel încât indicațiile furnizate de SRB în cursul judecății au permis completarea motivelor deciziei de respingere și furnizarea unei motivări suficiente a deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu.
29
În această privință, în primul rând, trebuie amintit că cerința motivării, pe de o parte, impune să se menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției sau al organismului Uniunii în cauză care a emis actul, astfel încât să se dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de justificările măsurii luate, iar instanței competente să își exercite controlul, și, pe de altă, parte, trebuie apreciată în funcție de toate împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul de a primi explicații pe care îl pot avea destinatarii actului sau alte persoane vizate în mod direct și individual de acesta. În consecință, motivarea unei decizii poate fi considerată fie inexistentă, fie insuficientă în raport cu finalitatea acestei cerințe și cu ansamblul acestor elemente (Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di BernardoC‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctul 54).
30
Prin urmare, trebuie să se distingă două situații diferite, și anume, pe de o parte, lipsa motivării unui act și, pe de altă parte, insuficiența motivării acestuia, fiecare dintre aceste situații fiind supusă propriilor norme. Astfel, în cazul lipsei motivării deciziei atacate, instituția sau organismul care a adoptat‑o nu poate acoperi un asemenea viciu prezentând această motivare în fața instanței Uniunii, în timp ce decizia afectată de un viciu care rezultă dintr‑o motivare insuficientă poate face eventual obiectul unei regularizări a posteriori, dar numai dacă împrejurări excepționale justifică acest lucru (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctele 52 și 60).
31
În plus, lipsa motivării poate fi constatată chiar și atunci când decizia în discuție cuprinde anumite elemente de motivare. Astfel, o motivare contradictorie sau neinteligibilă echivalează cu o lipsă a motivării. Același lucru este valabil atunci când elementele de motivare care figurează în această decizie sunt atât de lacunare încât nu permit nicidecum destinatarului său, în contextul adoptării acesteia, să înțeleagă raționamentul autorului său (Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctul 55 și jurisprudența citată).
32
Or, în speță este cert că nici decizia de nemodificare a clasificării în litigiu, care se prezintă sub forma unui tabel care repertoriază agenții reclasificați și care face referire la o analiză comparativă a meritelor tuturor agenților eligibili, nici decizia de respingere nu cuprindeau un motiv individual care să justifice nemodificarea clasificării recurentului.
33
În ceea ce privește avizul comitetului paritar, comunicat recurentului ca răspuns la cererea sa de acces, reiese din cuprinsul punctelor 138, 157, 240 și 388 din hotărârea atacată că acest aviz se limitează să indice că acest comitet a prezentat recomandarea sa de nemodificare a clasificării recurentului după ce a efectuat examinarea dosarului său, precum și analiza comparativă a meritelor sale și a meritelor celorlalți agenți eligibili de același grad ca al său. Rezultă că motivarea avizului comitetului paritar în ceea ce privește analiza comparativă a meritelor a fost formulată în termeni generali, echivalenți din acest punct de vedere cu cei care figurează în decizia de nemodificare a clasificării în litigiu, astfel încât această motivare nu permite să se stabilească în mod clar și neechivoc dacă meritele recurentului s‑au dovedit inferioare sau egale cu cele ale agenților din gradul său reclasificați.
34
În consecință, în lipsa existenței unui început de motivare a deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu în ceea ce privește motivele speciale pentru care recurentul trebuia să facă, cu titlu individual, obiectul unei astfel de decizii, trebuie să se considere că acest aviz este afectat de o „lipsă” de motivare, în sensul jurisprudenței citate la punctul 31 din prezenta hotărâre, pe care organismul în cauză, în speță SRB, nu o poate remedia a posteriori prin adăugarea de motive în cursul judecății (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctul 60).
35
În al doilea rând, chiar presupunând că Tribunalul a apreciat în mod întemeiat că avizul comitetului paritar constituia într‑adevăr un început de motivare a deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu, nu este mai puțin adevărat că instituțiile și organismele Uniunii nu dispun, în principiu, de un drept de a‑și regulariza deciziile insuficient motivate în fața instanței Uniunii și că aceasta din urmă nu are nicio obligație, pentru a aprecia respectarea obligației de motivare, să ia în considerare explicațiile suplimentare furnizate în cursul judecății de instituția sau de organismul în cauză (Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctul 58).
36
Astfel, numai în „cazuri excepționale”, precum cele care caracterizează împrejurările legate de organizarea unui concurs care face obiectul unei participări numeroase, în care instituția sau organismul Uniunii în cauză nu este în măsură, din punct de vedere practic, să prezinte o motivare suficientă fiecărui candidat în timp util, motivarea poate fi completată cu explicații furnizate de autorul actului în cursul procedurii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 februarie 2008, Neirinck/Comisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punctul 57, și Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctele 53 și 59).
37
Or, în speță, astfel cum arată în mod întemeiat recurentul, Tribunalul nu a verificat nicidecum dacă SRB se putea prevala de existența unor asemenea împrejurări excepționale, în sensul jurisprudenței citate la punctul 30 din prezenta hotărâre.
38
În această privință, trebuie adăugat că SRB nici măcar nu a susținut și cu atât mai puțin a demonstrat că nu ar fi fost în măsură din punct de vedere practic să furnizeze în timp util o motivare suficientă fiecărui agent care nu a fost reclasificat. În orice caz, presupunând că avizul comitetului paritar, comunicat recurentului ca răspuns la cererea sa de acces, constituia un început de motivare a deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu, faptul de a adresa un răspuns detaliat recurentului în urma apelului său în fața acestui comitet sau, cu atât mai mult, în decizia de respingere nu ar fi ocazionat un volum de muncă suplimentar pentru SRB, în măsura în care examinarea comparativă a apelurilor nu privea decât recurentul și alți doi agenți de același grad cu al său (a se vedea prin analogie Hotărârea din 28 februarie 2008, Neirinck/Comisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, punctul 58).
39
Pe de altă parte, „cazurile excepționale” menționate la punctul 36 din prezenta hotărâre acoperă ipotezele în care instituția sau organismul Uniunii în cauză nu este în măsură din punct de vedere practic să prezinte o motivare suficientă fiecărei persoane vizate în timp util. Or, în speță nu s‑a stabilit nicidecum că SRB s‑ar fi aflat în imposibilitatea practică de a motiva corespunzător cerințelor legale decizia de nemodificare a clasificării în litigiu. Astfel, simplele afirmații furnizate de SRB în înscrisurile sale în primă instanță sau ca răspuns la întrebările Tribunalului nu pot suplini insuficiența motivării de care era afectată de la bun început această decizie.
40
În al treilea rând, trebuie arătat că Tribunalul nu a verificat nici dacă decizia sa de a accepta, cu titlu excepțional, ca SRB să completeze motivarea acestei decizii în cursul procedurii nu risca să încalce dreptul la apărare al recurentului și în special să încalce principiul egalității armelor.
41
Astfel, chiar și atunci când instanța Uniunii constată existența unui „caz excepțional” în care instituția sau organismul în cauză poate fi autorizat să completeze motivarea actului care lezează, o asemenea autorizare nu are un caracter automat. Ținând seama de dezechilibrul dintre părți pe care îl poate crea comunicarea tardivă a motivelor acestui act, instanța Uniunii trebuie de asemenea să verifice dacă decizia de autorizare a prezentării unei motivări suplimentare nu riscă să încalce dreptul la apărare. În această privință, îi revine în special sarcina de a ține seama de stadiul procedurii în care instituția sau organismul Uniunii în cauză a prezentat explicațiile și de a se asigura că persoana în cauză a fost efectiv în măsură să răspundă la acestea (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iunie 2020, Comisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, punctul 59).
42
Or, în speță, prin faptul că a decis că SRB trebuia să fie autorizat să completeze motivarea deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu pentru motivul, în esență, că recurentul „a putut” deduce dintr‑un document pregătitor din această decizie care „putea” fi cauza nemodificării clasificării sale, Tribunalul nu a respectat aceste principii și în special nu s‑a asigurat că dreptul la apărare al recurentului nu era încălcat.
43
Rezultă din tot ceea ce precedă că Tribunalul a statuat, așadar, în mod eronat că o asemenea motivare suplimentară putea fi prezentată de SRB în cursul procedurii. Statuând că decizia de nemodificare a clasificării în litigiu nu era afectată de o motivare insuficientă, Tribunalul a săvârșit, prin urmare, o eroare de drept.
44
Rezultă că primul aspect al celui de al treilea motiv este fondat.
Cu privire la primul aspect al celui de al șaptelea motiv
Argumentația părților
45
Prin intermediul primului aspect al celui de al șaptelea motiv, care vizează punctele 365-373 din hotărârea atacată, recurentul reproșează Tribunalului în esență o încălcare a principiului concordanței dintre reclamația administrativă și acțiunea în contencios, în măsura în care a respins ca inadmisibil motivul său întemeiat pe o eroare de apreciere a meritelor sale de către SRB.
46
În susținerea acestui aspect, recurentul arată, pe de o parte, că argumentele dezvoltate în cadrul acestui motiv în susținerea acțiunii sale în primă instanță corespundeau celor expuse în reclamația sa. Acesta amintește de asemenea că, potrivit jurisprudenței Tribunalului, în măsura în care elementele de fapt invocate și argumentația prezentată rămân aceleași, recurentul poate modifica în fața Tribunalului titlul motivului pe care îl invoca în reclamația sa, motiv care nu poate fi deci declarat inadmisibil în acest temei. Pe de altă parte, dat fiind că recurentul a introdus singur reclamația și a reluat aceleași argumente în acțiunea sa în primă instanță, Tribunalul ar fi interpretat în mod deosebit de strict principiul concordanței. În schimb, Tribunalul ar fi permis SRB să furnizeze motivul individual de nemodificare a clasificării recurentului abia în stadiul procedurii contencioase. În speță, motivul întemeiat pe eroarea de apreciere a meritelor recurentului ar fi fost prezentat cu titlu subsidiar de acesta, în ipoteza în care decizia de nemodificare a clasificării în litigiu s‑ar fi întemeiat efectiv pe această evaluare. Or, numai în lumina motivării suplimentare furnizate de SRB în cursul procedurii a rezultat că acesta se întemeia efectiv pe evaluarea menționată.
47
SRB invocă inadmisibilitatea primului aspect al celui de al șaptelea motiv pentru motivul că, prin intermediul acestuia, recurentul solicită în realitate Curții să reexamineze motivul invocat deja în fața Tribunalului. Acest aspect ar fi, în orice caz, nefondat.
Aprecierea Curții
48
În ceea ce privește admisibilitatea primului aspect al celui de al șaptelea motiv, prin care recurentul reproșează Tribunalului o încălcare a principiului concordanței dintre reclamația administrativă și acțiunea contencioasă, trebuie arătat că un astfel de motiv nu putea fi invocat în acțiunea în primă instanță, această concordanță nefiind examinată de Tribunal decât în hotărârea atacată. Este necesar, prin urmare, să se respingă excepția de inadmisibilitate a acestui aspect ridicată de SRB.
49
În ceea ce privește temeinicia primului aspect menționat, reiese din jurisprudența Curții că, pentru ca o procedură precontencioasă să își poată atinge obiectivul, și anume acela de a permite o soluționare amiabilă a diferendelor, trebuie, pe de o parte, ca autoritatea împuternicită să facă numiri să fie în măsură să cunoască suficient de precis criticile pe care persoanele interesate le formulează cu privire la decizia care le lezează. Pe de altă parte, administrația nu trebuie să interpreteze reclamațiile în mod restrictiv, ci, dimpotrivă, trebuie să le examineze într‑un spirit de deschidere. Rezultă că, în acțiunile funcționarilor, deși concluziile prezentate în fața instanței Uniunii trebuie să aibă același obiect precum cele expuse în reclamație și să nu conțină decât motive de contestare întemeiate pe aceeași cauză ca cele invocate în reclamație, aceste motive de contestare pot fi dezvoltate în etapa contencioasă prin prezentarea unor motive și argumente care nu figurează în mod necesar în reclamație, în măsura în care au o legătură strânsă cu aceasta (a se vedea în acest sens Hotărârea din 23 aprilie 2002, Campogrande/Comisia, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, punctele 33 și 34).
50
Astfel, întrucât procedura precontencioasă are un caracter informal, iar persoanele interesate acționează în general în această etapă fără asistența unui avocat, articolul 91 din statut nu are ca obiect să condiționeze, în mod riguros și definitiv, eventuala etapă contencioasă, cu condiția ca acțiunea contencioasă să nu modifice nici cauza, nici obiectul reclamației (a se vedea în acest sens Hotărârea din 7 mai 1986, Rihoux și alții/Comisia, 52/85, EU:C:1986:199, punctul 12, precum și Hotărârea din 23 aprilie 2002, Campogrande/Comisia, C‑62/01 P, EU:C:2002:248, punctul 35).
51
În speță, este cert că reclamația recurentului împotriva deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu a fost redactată numai de recurent fără ca acesta să formuleze în mod explicit o critică întemeiată pe o eroare de apreciere a meritelor sale de către SRB. Astfel, în acest stadiu, recurentul introducea reclamația în condițiile în care avea cunoștință numai de lista agenților temporari reclasificați. În această reclamație, recurentul, astfel cum arată în mod întemeiat în recursul formulat, se considera atunci subevaluat de SRB, ignorând motivele pentru care experiența sa profesională fusese apreciată ca insuficientă, comparând în acest sens situația sa cu cea a altor colegi de același grad cu al său care fuseseră reclasificați. Or, aceleași argumente au fost reproduse în mod identic în cadrul celui de al șaselea motiv al acțiunii în primă instanță. În aceste împrejurări, motivul întemeiat pe eroarea de apreciere a meritelor recurentului trebuie considerat ca având o legătură suficient de strânsă cu reclamația pe care a introdus‑o în cadrul procedurii precontencioase.
52
În plus, trebuie să se observe că, din moment ce din cuprinsul punctelor 232-235 din hotărârea atacată reiese că nici chiar după decizia de respingere recurentul nu dispunea încă de toate informațiile pertinente care să îi permită să cunoască motivul individual care susținea decizia de nemodificare a clasificării în litigiu, nu este cert, a fortiori, că, în stadiul reclamației, era în măsură să invoce acest motiv (a se vedea prin analogie Hotărârea din 25 iunie 2020, Schneider/EUIPO, C‑116/19 P, EU:C:2020:501, punctul 36).
53
Pe de altă parte, acest prim aspect al celui de al șaptelea motiv trebuie analizat în raport cu o situație procedurală specifică, în care Tribunalul a permis administrației să aducă o motivare suplimentară deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu fără a verifica corespunzător cerințelor legale dacă o astfel de autorizare nu ar determina o atingere adusă dreptului la apărare al recurentului. Or, o asemenea atingere poate fi constatată atunci când motivele suplimentare furnizate de administrație au ca efect modificarea esenței înseși a actului care lezează, obligând astfel destinatarul acestuia să își adapteze substanțial argumentația pentru a răspunde în mod adecvat la noile argumente.
54
Rezultă din tot ceea ce precedă că, prin respingerea ca inadmisibil a motivului recurentului întemeiat pe o eroare de apreciere a meritelor sale de către SRB, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept.
55
Rezultă că primul aspect al celui de al șaptelea motiv este fondat.
56
Având în vedere ansamblul acestor considerații, este necesar să se admită primul aspect al celui de al treilea motiv și primul aspect al celui de al șaptelea motiv de recurs și să se anuleze hotărârea atacată, fără a fi necesar să se examineze celelalte aspecte ale celui de al treilea și ale celui de al șaptelea motiv, precum și celelalte motive de recurs.
Cu privire la acțiunea în fața Tribunalului
57
Conform articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, în cazul anulării deciziei Tribunalului, Curtea poate fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia, fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată.
58
Întrucât cauza este în stare de judecată, este necesară pronunțarea asupra concluziilor acțiunii având ca obiect anularea deciziei de nemodificare a clasificării în litigiu.
59
În această privință, este necesar să se constate că, prin faptul că a omis, în această decizie, să indice dacă meritele recurentului s‑au dovedit inferioare sau, după caz, egale cu cele ale celorlalți agenți de același grad cu al său care fuseseră reclasificați sau, în caz de egalitate între recurent și alți agenți, să precizeze criteriul sau criteriile subsidiare care fuseseră aplicate în scopul departajării lor, SRB a încălcat obligația de motivare care îi revenea. Prin urmare, decizia menționată trebuie anulată pentru acest motiv.
Cu privire la cheltuielile de judecată
60
Potrivit articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
61
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
62
În speță, întrucât recurentul a solicitat obligarea SRB la plata cheltuielilor de judecată, iar acesta a căzut în pretenții, se impune obligarea acestuia să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de recurent atât în cadrul prezentului recurs, cât și în cadrul procedurii în primă instanță.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară și hotărăște:
1)
Anulează Hotărârea Tribunalului Uniunii Europene din 20 septembrie 2023, PB/SRB (T‑293/22, EU:T:2023:577).
2)
Anulează Decizia Comitetului Unic de Rezoluție (SRB) din 16 iulie 2021 de nemodificare a clasificării lui PB la sfârșitul exercițiului de reclasificare pentru anul 2021.
3)
Obligă SRB să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, pe cele efectuate de PB atât în cadrul prezentului recurs, cât și în cadrul procedurii în primă instanță.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.