62002CC0472_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
„Uredba (EGS) št. 259/93 o pošiljkah odpadkov
–
Člena 3(8) in 6(8)
–
Posredovanje prijave o načrtovani pošiljki drugim pristojnim organom s strani pristojnih organov države odpreme
–
Prijaviteljeva napačna opredelitev pošiljke
–
Pravica pristojnega organa države odpreme do zavrnitve posredovanja prijave načrtovane pošiljke ali do spremembe opredelitve po uradni dolžnosti
–
Odsotnost
–
Obveznost pristojnega organa države odpreme, da zagotovi posredovanje prijave načrtovane pošiljke in vloži ugovor zoper izvedbo te pošiljke v rokih, določenih v členih 4(2)(b) in 7(2) Uredbe“
1. Ta zadeva se nanaša na razlago Uredbe (EGS) št. 259/93(2), ki določa postopkovna pravila, ki veljajo za pošiljke odpadkov med državami. Ta pravila se spreminjajo glede na to, ali so odpadki namenjeni za odstranitev ali predelavo. Pravila so manj zavezujoča za predelavo kot odstranitev. Pojma odstranitev in predelava odpadkov sta opredeljena v Direktivi 75/442/EGS(3), na katero Uredba izrecno napotuje(4) .
2. Uredba določa, da mora fizična ali pravna oseba, torej prijavitelj, ki želi prepeljati odpadke iz ene države članice v drugo za njihovo odstranitev ali predelavo, prijaviti načrtovano pošiljko pristojnim nacionalnim organom zadevnih držav, torej namembne države(5), države odpreme, iz katere bo pošiljka poslana(6), ter po potrebi države, skozi katero bodo odpadki potovali(7), in podjetju, ki bo prejelo te odpadke. Uredba tudi določa, da lahko nacionalna zakonodaja vsake države članice določa, da mora pristojni organ države odpreme poslati prijavo načrtovane pošiljke, ki mu jo je poslal prijavitelj, drugim pristojnim organom in prejemniku.
3. V tej zadevi je Sodišče pozvano, naj natančno opredeli pooblastila pristojnega organa države odpreme, katere nacionalna zakonodaja mu nalaga, da pošlje prijavo načrtovane pošiljke, kadar se ta organ ne strinja z opredelitvijo te načrtovane pošiljke. Gre za vprašanje, ali ima ta organ – kadar meni, da načrtovana pošiljka, opredeljena kot „pošiljka odpadkov za predelavo“, v resnici ustreza pošiljki za odstranitev – pravico, da po uradni dolžnosti spremeni opredelitev navedene pošiljke, ali lahko vrne spis prijavitelju, ali mora celo zagotoviti posredovanje prijave načrtovane pošiljke, kot je bila opredeljena, in obdrži možnost vložitve ugovora zoper izvedbo postopka zaradi napačne opredelitve.
4. Preden bom na kratko predstavil dejansko stanje, v okviru katerega je bilo to vprašanje predloženo Sodišču, bom predstavil upoštevne določbe Uredbe in tudi sodbo z dne 27. februarja 2002 v zadevi ASA(8), na katero se sklicuje predložitveni sklep in v kateri je Sodišče predstavilo ugotovitve, ki so pomembne za odgovor, ki ga bom predlagal v tej zadevi.
I – Uredba
5. Cilj Uredbe je vzpostaviti usklajen sistem postopkov, s katerimi se lahko omeji pretok odpadkov, da se zagotovi varstvo okolja(9) . V preambuli je navedeno, da „morajo biti pošiljke odpadkov prej prijavljene pristojnim organom, s čimer se jim omogoči, da so pravilno obveščeni zlasti o vrsti odpadkov, njihovem premeščanju ter odstranitvi ali predelavi, tako da ti organi lahko sprejmejo vse potrebne ukrepe za varovanje zdravja ljudi in okolja, vključno z možnostjo, da utemeljeno ugovarjajo pošiljki“(10) .
6. Prijavitelj, ki mu je naložena ta dolžnost prijave, je v členu 2(g) navedene uredbe opredeljen kot izvirni povzročitelj odpadkov ali, če tega ni, zbiralec ali celo imetnik navedenih odpadkov, ki jih namerava prepeljati ali naročiti njihov prevoz.
7. Postopek, ki se uporablja za pošiljke odpadkov med državami članicami, je določen v naslovu II Uredbe, v kateri poglavje A, ki vsebuje člene od 3 do 5, obravnava odpadke za odstranitev in poglavje B, ki vsebuje člene od 6 do 11, obravnava odpadke, ki jih je treba predelati.
8. Člena 3 in 6 Uredbe z enakim besedilom prijavitelju, ki namerava iz ene države članice v drugo poslati odpadke za odstranitev ali predelavo, nalagata, naj o tem obvesti pristojni organ namembne države in pošlje kopijo prijave pristojnim organom države odpreme in države tranzita ter prejemniku(11) . Prijava se opravi s tovornim listom, ki ga izda pristojni organ države odpreme(12) . Prijavitelj mora izpolniti ta tovorni list in na zahtevo pristojnih organov priložiti dodatne informacije in dokumentacijo(13) . Zlasti mora predložiti informacije o postopkih odstranitve, navedene v Prilogi II, del A, k Direktivi 75/442(14), kadar so odpadki namenjeni odstranitvi, ali natančno navesti postopke predelave, navedene v Prilogi II, del B, k navedeni direktivi(15), kadar gre za pošiljko za predelavo. Prijavitelj mora s prejemnikom skleniti pogodbo, katere predmet je odstranitev ali predelava odpadkov in ki mora izpolnjevati zahteve, določene v Uredbi(16) .
9. Na podlagi členov 3(8) in 6(8) Uredbe se lahko „pristojni organ države odpreme skladno z nacionalno zakonodajo odloči, da namesto prijavitelja sam pošlje prijavo pristojnemu organu namembne države ter kopije prejemniku in pristojnemu organu države tranzita“.
10. Člen 3(8) v nasprotju s členom 6(8) vsebuje tudi drugi pododstavek, ki določa naslednje. Kadar mu nacionalna zakonodaja nalaga, naj pošlje tovorni list, „pristojni organ države odpreme lahko sklene, da prijave ne bo poslal naprej, če skladno s členom 4(3) sam neposredno ugovarja pošiljki. Prijavitelja mora takoj obvestiti o teh ugovorih.“(17)
11. Kadar pristojni organ namembne države prejme prijavo načrtovane pošiljke odpadkov za odstranitev ali predelavo, v roku treh delovnih dni pošlje potrdilo o prejemu prijavitelju in kopijo tega dokumenta drugim pristojnim organom ter prejemniku.(18) Ko je to potrdilo o prejemu poslano, začnejo teči predpisani roki, v katerih morajo ti organi sprejeti stališče o postopkih odstranitve ali predelave.
12. Člen 4 Uredbe glede postopkov odstranitve določa, da jih mora odobriti organ namembne države. Navedeni organ odobri postopek le, če mu ne ugovarjajo pristojni organi države odpreme ali tranzita. Ti imajo na voljo 20 dni od dneva, ko je bilo poslano potrdilo o prejemu, da ugovarjajo pošiljki ali zanjo postavijo določene pogoje. Organ namembne države mora sprejeti odločitev, da pogojno ali brezpogojno odobri ali zavrne načrtovano pošiljko ne prej kot v 21 dneh in ne pozneje kot v 30 dneh od dneva, ko je bilo poslano potrdilo o prejemu.(19)
13. Ugovori in pogoji, ki jih lahko vložijo oziroma naložijo pristojni organi, so navedeni v členu 4(3). V skladu s točko a) te določbe lahko države članice sprejmejo ukrepe za splošno ali delno prepoved ali za sistematično ugovarjanje pošiljkam odpadkov zaradi izvajanja načela bližine, načela, da ima predelava prednost, in načela samozadostnosti na ravni Skupnosti in na nacionalni ravni v skladu z Direktivo 75/442. V skladu s členom 4(3)(b) lahko pristojni organi države odpreme in namembne države utemeljeno ugovarjajo načrtovanim pošiljkam, če niso v skladu z navedeno direktivo, zaradi izvajanja načela samozadostnosti na ravni Skupnosti in na nacionalni ravni, ali kadar mora obrat odstraniti odpadke iz bližnjega vira in je pristojni organ tem odpadkom dal prednost, ali da se zagotovi, da so pošiljke v skladu z načrti ravnanja z odpadki. Poleg tega lahko v skladu s točko c) iste določbe utemeljeno ugovarjajo načrtovani pošiljki, če ni v skladu z nacionalnimi zakoni in predpisi, ki se nanašajo na varstvo okolja, javni red, javno varnost ali zdravstveno varstvo, če je bil prijavitelj ali prejemnik že prej spoznan za krivega nezakonitega trgovanja in če je pošiljka v nasprotju z obveznostmi iz mednarodnih konvencij, ki jih je sklenila zadevna država ali države članice.
14. Člen 7 Uredbe glede odpadkov za predelavo določa, da imajo pristojni organi namembne države, države odpreme in države tranzita na voljo 30 dni od dneva, ko je bilo poslano potrdilo o prejemu, da ugovarjajo pošiljki(20), in 20 dni od istega dneva, da določijo pogoje za prevoz odpadkov, ki so v njihovi pristojnosti(21) . Razlogi, na katerih lahko ti ugovori temeljijo, so našteti v členu 7(4) in jih je manj kot v primeru, ko so odpadki namenjeni za odstranitev. Če v roku 30 dni ni bil vložen noben ugovor, se pošiljka lahko pošlje v letu, ki sledi temu datumu(22) . Vendar morajo pristojni organi privolitev sporočiti pisno pred pošiljanjem, če so odpadki za predelavo vpisani v Prilogi IV k Uredbi, naslovljeni „Rdeči seznam odpadkov“, ker se jih šteje za posebej nevarne, ali če zadevni odpadki še niso vpisani v nobeno od prilog k navedeni uredbi(23) .
15. Člen 26 Uredbe, na katerega se nanaša tudi vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, opredeljuje pojem „nezakonit promet“ in določa posledice takega prometa glede na to, ali je zanj odgovoren prijavitelj ali prejemnik.
II – Sodba ASA
16. Sodišče se je v zgoraj navedeni sodbi ASA srečalo s položajem, v katerem je pristojni organ države odpreme vložil ugovor zoper načrtovano pošiljko, ki jo je prijavitelj opredelil kot pošiljko za predelavo, z obrazložitvijo, da gre po njegovem mnenju za pošiljko za odstranitev(24) . V tej zadevi se določbe člena 6(8) Uredbe niso uporabile, ker je morala tožeča stranka sama prijaviti načrtovano pošiljko vsem pristojnim organom in prejemniku. Na Sodišče je bilo naslovljeno vprašanje, ali je pristojni organ države odpreme pristojen za preverjanje, ali načrtovana pošiljka, ki je v prijavi opredeljena kot „pošiljka odpadkov za predelavo“, dejansko ustreza tej opredelitvi, ali lahko v tem primeru ugovarja tej pošiljki, če je opredelitev, ki jo je navedel prijavitelj, napačna, in na katero določbo prava Skupnosti se mora torej opreti.
17. Sodišče je razsodilo, da iz ureditve, vzpostavljene z Uredbo, izhaja, da morajo vsi pristojni organi, ki prejmejo to prijavo, preveriti, ali je opredelitev, ki jo je navedel prijavitelj, v skladu z navedeno uredbo, in ugovarjati pošiljki, če je ta opredelitev napačna(25) . Iz tega je sklepalo, da mora pristojni organ države odpreme, če meni, da je bil namen pošiljke v prijavi napačno opredeljen, svoj ugovor zoper pošiljko utemeljiti s to napačno opredelitvijo, ne da bi se skliceval na eno od posebnih določb Uredbe, ki določajo ugovore, ki jih države članice lahko vložijo zoper pošiljke odpadkov(26) .
18. Sodišče je pojasnilo, kakšni so učinki takšnega ugovora. Kot pri drugih ugovorih, določenih v Uredbi, se z njim želi preprečiti izvedba pošiljke(27) . Prijavitelj se bo torej lahko ali odrekel pošiljanju odpadkov v drugo državo članico, ali poslal novo prijavo, ali vložil katero koli primerno pravno sredstvo zoper odločbo pristojnega organa države odpreme, ki je ugovarjal pošiljki. Sodišče je vseeno natančno pojasnilo, da v nobenem primeru pristojni organ ne sme po uradni dolžnosti spremeniti opredelitve namena pošiljke odpadkov, če bi ta enostranska opredelitev povzročila, da bi isto pošiljko pregledali različni pristojni organi glede na določbe, ki izhajajo iz različnih poglavij Uredbe, kar bi bilo nezdružljivo z ureditvijo, ki jo vzpostavlja ta uredba(28) .
19. Poleg tega je opozorilo, da je v sodbi z dne 13. decembra 2001 v zadevi DaimlerChrysler(29) razsodilo, da postopek, opredeljen v Uredbi, prijavitelju zagotavlja, da bo njegova načrtovana pošiljka pregledana v rokih, določenih v navedeni uredbi, in da bo najpozneje ob izteku teh rokov obveščen, ali se pošiljka lahko odpošlje in pod katerimi pogoji.(30) Iz tega je sklepalo, da mora pristojni organ države odpreme ugovor, ki temelji na napačni opredelitvi pošiljke za predelavo, čeprav gre po mnenju tega organa za pošiljko za odstranitev, vložiti v roku, določenem v členu 7(2) Uredbe(31) .
III – Dejansko stanje
20. Delniška družba Siomab(32) v Bruslju upravlja sežigalnico gospodinjskih odpadkov in podobnih izdelkov, v kateri nastajajo ostanki, predvsem žlindra in soli. Družba Siomab je novembra 2001 z nemško družbo sklenila pogodbo o zakopu teh soli v rovih rudnika soli v Teutschenthalu v Nemčiji. Načrtovano pošiljko je prijavila 4. decembra 2001 pri Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement (bruseljski inštitut za upravljanje okolja, v nadaljevanju: BIUO)(33) kot pristojnemu organu države odpreme. V skladu s členom 6(8) Uredbe je vlada regije Bruxelles-Capitale v odloku z dne 7. julija 1994 o mednarodnem uvozu in izvozu odpadkov BIUO zaupala nalogo, naj pošlje prijavo drugim pristojnim organom in prejemniku.
21. Družba Siomab je načrtovano pošiljko opredelila kot pošiljko za predelavo. Ker je BIUO ocenil, da gre za pošiljko za odstranitev, je po uradni dolžnosti spremenil opredel itev načrtovane pošiljke, preden jo je prijavil pristojnemu organu namembne države v Nemčiji. Ta je ugovarjal tej pošiljki, ker je po nemškem rudarskem pravu v rudniku Teutschenthal dovoljena samo predelava in ne odstranitev odpadkov.
22. Družba Siomab je 9. aprila 2002 spis znova poslala BIUO in ohranila prvotno opredelitev postopka. Trdila je, da je BIUO v skladu z zgoraj navedeno sodbo ASA dolžan poslati prijavo pristojnemu organu namembne države, ne da bi lahko ponovno opredelil namen pošiljke. BIUO, ki je vztrajal pri svoji presoji, je 29. aprila 2002 spis vrnil družbi Siomab z obrazložitvijo, da je opredelitev postopka po njegovem mnenju napačna.
23. Družba Siomab je nato pri Conseil d’État (Belgija) vložila tožbo za razglasitev ničnosti odločbe BIUO o zavrnitvi posredovanja prijave načrtovane pošiljke odpadkov pristojnemu organu namembne države. Družba Siomab je poleg tega 14. maja 2002 od sodnika, pristojnega za izdajo začasnih odredb, zahtevala, naj BIUO naloži, naj pošlje nespremenjeno prijavo pristojnemu organu namembne države. Predsednik Tribunal de première instance v Bruslju (Belgija) je s sklepom z dne 8. julija 2002 zavrnil zahtevo družbe Siomab. Družba Siomab se je pritožila zoper ta sklep pri Cour d'appel v Bruslju.
IV – Vprašanje za predhodno odločanje
24. Družba Siomab je v podporo svoji pritožbi trdila, da BIUO v skladu z zgoraj navedeno sodbo ASA nima pravice po uradni dolžnosti spremeniti opredelitve namena pošiljke odpadkov in da Uredba v okviru posebnega postopka iz člena 6(8) v zvezi s postopki predelave pristojnemu organu države odpreme ne daje pooblastila za zavrnitev posredovanja prijave o načrtovani pošiljki.
25. BIUO je nasprotno trdil, da je njegova dolžnost preveriti opredelitev pošiljke in da zato v primeru kršitve Uredbe ni dolžan poslati prijave.
26. Ker je Cour d’appel v Bruslju menilo, da je za rešitev tega spora potrebna razlaga Uredbe, je prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje postavilo to vprašanje:
„Ali je treba v primeru, ko država članica prek pristojnega organa države odpreme uporabi sistem prijave tovornega lista s strani na podlagi členov 3(8) in 6(8) Uredbe št. 259/93, člene 3(8), 4(3), 6(8), 7(4) in 26 Uredbe razlagati tako,
a) da lahko pristojni organ države odpreme v smislu te uredbe – pooblaščen za preverjanje, ali načrtovana pošiljka, ki je v prijavi opredeljena kot ‚pošiljka odpadkov za predelavo‘ dejansko ustreza tej opredelitvi, kadar meni, da je ta opredelitev napačna –
i) 	zavrne posredovanje tovornega lista zaradi te napačne opredelitve in pozove prijavitelja, naj mu pošlje nov tovorni list,
ii) 	pošlje tovorni list, potem ko je spremenil opredelitev pošiljke v ‚pošiljko odpadkov za odstranitev‘,
iii) 	pošlje tovorni list z napačno opredelitvijo in to prijavo takoj pospremi z ugovorom, ki temelji na tej napačni opredelitvi,
b) ali da je nasprotno pristojni organ države odpreme dolžan poslati prijavo, ki jo je prijavitelj tako opredelil, pristojnemu organu namembne države, pri čemer obdrži možnost, če meni, da je bil namen pošiljke napačno opredeljen, da poleg tega hkrati ali pozneje vloži ugovor, utemeljen s to napačno opredelitvijo?“
V – Presoja
27. Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba Uredbo razlagati tako, da lahko v primeru, ko država članica uporabi mehanizem posredovanja tovornega lista s strani pristojnega organa države odpreme na podlagi členov 3(8) in 6(8) Uredbe, pristojni organ države odpreme, če meni, da je ta opredelitev napačna,
– zavrne posredovanje te prijave zaradi te napačne opredelitve načrtovane pošiljke in pozove prijavitelja, naj mu pošlje nov tovorni list,
– ali po uradni dolžnosti spremeni opredelitev načrtovane pošiljke, preden pošlje prijavo,
– ali mora poslati to prijavo ter hkrati ali pozneje vložiti ugovor zaradi te napačne opredelitve.
28. V zgoraj navedeni sodbi ASA smo videli, da je Sodišče razsodilo, da pristojni organ države odpreme, če meni, da je opredelitev načrtovane pošiljke za predelavo napačna, ne more po uradni dolžnosti spremeniti opredelitve namena pošiljke odpadkov in mora vložiti ugovor v roku, določenem v členu 7(2) Uredbe. V tej zadevi gre za to, ali se ta rešitev lahko prenese, kadar zakonodaja države članice določa, da mora pristojni organ države odpreme na podlagi členov 3(8) in 6(8) Uredbe sam namesto prijavitelja zagotoviti, da se prijavo načrtovane pošiljke pošlje drugim pristojnim organom in prejemniku.
29. Kot Komisija, italijanska in nizozemska vlada ter družba Siomab in drugače kot drugi intervenienti menim, da je odgovore v zgoraj navedeni sodbi ASA mogoče prenesti v tak primer, tako da pristojni organ države odpreme po mojem mnenju ne sme po uradni dolžnosti spremeniti opredelitve načrtovane pošiljke niti vrniti spisa prijavitelju, ampak je dolžan poslati tovorni list in vložiti ugovor v ta namen predpisanih rokih. To analizo opiram na besedilo določb členov 3(8) in 6(8) Uredbe.
30. Tako dajejo te določbe državam članicam možnost, da pristojnemu organu države odpreme zaupajo skrb, da zagotovi posredovanje prijave načrtovane pošiljke drugim pristojnim organom in prejemniku odpadkov namesto prijavitelja. Spomnimo se, da je namen teh določb uskladitev postopkovnih pravil za pošiljke odpadkov na ravni Skupnosti. V nobenem primeru ne določajo, da bi imele države članice pravico pristojnemu organu države odpreme podeliti pooblastilo, da po uradni dolžnosti spremeni opredelitev namena, preden pošlje prijavo. Posledica take spremembe opredelitve bi bila, da bi drugi pristojni organi preučili načrtovano pošiljko, kot je bila spremenjena in ne kot jo je predstavil prijavitelj. Člena 3(8) in 6(8) Uredbe torej ne vsebujeta nobenega odstopanja od pravil, naštetih v členih 3, od (1) do (5), in 6, od (1) do (5), Uredbe, iz katerih izhaja, da ima samo prijavitelj dolžnost opredeliti namen načrtovane pošiljke in v ta namen izpolniti tovorni list.
31. Zdi se mi, da že sama vsebina zadevnih določb izključuje možnost tega organa, da bi zavrnil zagotavljanje pošiljanja prijave in spis vrnil prijavitelju, kadar meni, da je opredelitev načrtovane pošiljke napačna.
32. Torej, kot so poudarili intervenienti, s katerih analizo se strinjam, samo člen 3(8), drugi pododstavek, Uredbe določa možnost, da pristojni organ države odpreme zavrne posredovanje prijave načrtovane pošiljke, tako da taka možnost obstaja samo v primeru prijave pošiljke odpadkov, ki so glede na tovorni list namenjeni za odstranitev. Vendar je ta možnost odprta samo v primeru razlogov, naštetih v členu 4(3) navedene uredbe, na katerega vsebino sem opozoril v točki 13 zgoraj. Natančneje gre za določbe člena 4(3)(b) in (c), ki določajo razloge, zaradi katerih lahko države članice ugovar jajo določeni pošiljki odpadkov.(34) Po mojem mnenju torej nobeden od teh razlogov ne pokriva napačne opredelitve načrtovane pošiljke.(35) Poleg tega je Sodišče razsodilo, da je ta seznam primerov, v katerih lahko države članice ugovarjajo pošiljki odpadkov za odstranitev, taksativen(36), tako da ne more biti predmet široke razlage, da bi mednje vključili napačno opredelitev načrtovane pošiljke, če ta razlog za ugovor ni izrecno predviden. To tezo podpira tudi analiza Uredbe, ki jo je Sodišče opravilo v zgoraj navedeni sodbi ASA. Iz te sodbe namreč izhaja, da naloga vseh pristojnih organov, da preverijo, ali opredelitev, ki jo je navedel prijavitelj v skladu z določbami Uredbe, ne izhaja iz posebnih določb, ki opredeljujejo ugovore, ki jih države članice lahko vložijo zoper pošiljke odpadkov, torej iz členov 4(3) in 7(4) navedene uredbe, temveč iz sistema, ki ga vzpostavlja ta uredba.(37) Z drugimi besedami, napačna opredelitev je razlog za ugovor, ki se razlikuje od razlogov, navedenih v členih 4(3) in 7(4) Uredbe(38) .
33. Iz te analize lahko torej izpeljemo naslednje ugotovitve. Po eni strani lahko v okviru posebnega postopka iz člena 3(8) Uredbe pristojni organ države odpreme zavrne posredovanje te prijave samo v primeru prijave pošiljke odpadkov za odstranitev. Po drugi strani lahko ta zavrnitev temelji samo na enem od razlogov, taksativno naštetih v členu 4(3) Uredbe, in ta določba se ne nanaša na primer, ko pristojni organ države odpreme meni, da je prijaviteljeva opredelitev načrtovane pošiljke napačna. Iz tega sklepam, da pristojni organ države odpreme nima pravice zavrniti zagotavljanja posredovanja te prijave, kadar meni, da je opredelitev zadevne načrtovane pošiljke napačna. Taka zavrnitev bi, kadar je prijavitelj pošiljko opredelil kot pošiljko za odstranitev, presegla to, kar je zakonodajalec Skupnosti predvidel v določbah členov 3(8), drugi pododstavek, in 4(3) Uredbe. Kadar je bila pošiljka kot v tem primeru opredeljena kot pošiljka za predelavo, bi bila taka zavrnitev tudi brez vsakršne pravne podlage in bi zgoraj navedenim določbam deloma odvzela polni učinek, ker bi v primeru pošiljke za predelavo odprla možnost zavrnitve, ki jo povezana uporaba teh besedil pravzaprav prepoveduje v okviru postopka pošiljke za odstranitev, ki je sicer bolj zavezujoč.
34. Vsebina členov 3(8) in 6(8) Uredbe, na katerih temelji pooblastilo pristojnega organa države odpreme, da namesto prijavitelja sam pošlje prijavo drugim pristojnim organom in prejemniku, torej po mojem mnenju izključuje možnost, da lahko ta organ po uradni dolžnosti spremeni opredelitev te pošiljke ali zavrne posredovanje prijave, kadar meni, da je prijaviteljeva opredelitev načrtovane pošiljke napačna. V takem primeru mora pristojni organ države odpreme ugovarjati pošiljki pod istimi pogoji, kot če bi morala posredovanje prijave o načrtovani pošiljki zagotoviti tožeča stranka, torej z vložitvijo ugovora v rokih, predpisanih v ta namen v členu 4 Uredbe, zoper pošiljko, opredeljeno kot pošiljka za odstranitev, ali v členu 7 navedene uredbe v primeru načrtovane pošiljke, ki je glede na tovorni list namenjena predelavi, kot je Sodišče navedlo v zgoraj navedeni sodbi ASA. Preučitev sistema, ki ga vzpostavlja Uredba, po mojem mnenju to potrjuje.
35. Tako kot sem že navedel, ima po sistemu, ki ga vzpostavlja Uredba, prijavitelj dolžnost izpolniti tovorni list, ki ga je treba poslati vsem pristojnim organom in prejemniku odpadkov. Ravno tako mora prijavitelj skleniti pogodbo s prejemnikom, katere predmet je odstranitev ali predelava teh odpadkov. Torej mora logično prijavitelj opredeliti namen načrtovane pošiljke, ker je ta opredelitev odvisna od pogodbe, ki ga veže na prejemnika. Videli smo tudi, da mora pristojni organ namembne države v treh dneh potrditi prejem prijave načrtovane pošiljke in da začnejo z datumom, ko je poslal to potrdilo o prejemu drugim pristojnim organom, teči predpisani roki, v katerih morajo ti organi vložiti ugovore, zahtevati dodatne informacije ali določiti pogoje za izvedbo postopka. Tako smo videli, da na podlagi člena 4(2)(b) Uredbe pristojni organ države odpreme lahko vloži ugovore zoper pošiljko odpadkov za odstranitev v roku 20 dni po datumu, ko je pristojni organ namembne države poslal potrdilo o prejemu prijave te pošiljke. Ravno tako lahko pristojni organ države odpreme v skladu s členom 7(2) Uredbe vloži ugovor zoper načrtovano pošiljko odpadkov za predelavo v roku 30 dni, potem ko je bilo poslano to potrdilo o prejemu.
36. Pravilno delovanje tega sistema torej po mojem mnenju nalaga, da se prijavo načrtovane pošiljke, kot jo je klasificirala tožeča stranka, dejansko pošlje zadevnim pristojnim organom, da bi lahko po eni strani roki, določeni z Uredbo, začeli teči in da bi po drugi strani vsi ti organi lahko ocenili zadevno načrtovano pošiljko in zlasti njeno klasifikacijo. Dejstvo, da se pristojnemu organu države odpreme prizna možnost, da po uradni dolžnosti spremeni opredelitev načrtovane pošiljke ali zavrne zagotavljanje njenega posredovanja, bi prijavitelja prikrajšalo za možnost, ki mu jo daje Uredba, da je lahko v zelo kratkih rokih, predpisanih v tej uredbi, seznanjen s stališčem vseh pristojnih organov o načrtovani pošiljki.(39) Ravno tako bi pristojne organe namembne države in države tranzita prikrajšalo za pravico, ki jim jo priznava Uredba, kot navaja njena deveta uvodna izjava, do pravilne obveščenosti o načrtovani pošiljki in vložitve ugovorov zoper to pošiljko neodvisno od presoje pristojnega organa države odpreme o opredelitvi namena pošiljke.(40)
37. Takšna prijava lahko seveda povzroči tveganje, da bodo različni pristojni organi različno opredelili isto načrtovano pošiljko odpadkov. Vendar je to tveganje del sistema, ki ga vzpostavlja Uredba, kot je Sodišče razsodilo v zgoraj navedeni sodbi ASA(41) . Kot je tožeča stranka zelo jasno predstavila med obravnavo, je to tveganje predvsem lahko pomembno za prijavitelja, kadar se, kot v tem primeru, pristojni organ države odpreme z njim ne strinja glede opredelitve zadevne načrtovane pošiljke. V takem primeru prijavitelja gotovo zanima stališče vseh pristojnih organov o njegovi načrtovani pošiljki. Tako bi družba Siomab v tem primeru gotovo lažje branila svoje interese v sporu z BIUO o opredelitvi načrtovane pošiljke, če bi tudi organ namembne države lahko sprejel stališče o tej opredelitvi. Če bi organ namembne države kot BIUO sklepal, da je namen zadevne pošiljke odstranitev, in če tak postopek v rudniku Teutschenthal ni dovoljen, bi družba Siomab lahko odstopila od načrtovane pošiljke in prihranila stroške pravnega sredstva. Nasprotno, če bi organ namembne države v nasprotju z BIUO menil, da je prijavitelj sporno pošiljko upravičeno opredelil kot pošiljko za predelavo, bi se družba Siomab lahko na to sklicevala v postopku pred belgijskim sodiščem, ker sta, spomnimo se, pojma „odstranitev“ in „predelava“ pojma Skupnosti, katerih opredelitev se torej med državami članicami ne sme razlikovati.(42) Tveganje različnih klasifikacij iste pošiljke, ki je sestavni del sistema, ki ga vzpostavlja Uredba, je lahko tako v primeru spora med prijaviteljem in pristojnim organom prednost za prijavitelja. Kot je Komisija po mojem mnenju upravičeno predstavila, sistem, ki ga vzpostavlja Uredba, zahteva možnost dialoga med vsemi pristojnimi organi in prijaviteljem o opredelitvi načrtovane pošiljke v rokih, predpisanih v navedeni uredbi.
38. Poleg tega ta rešitev v ničemer ne zmanjšuje pooblastil pristojnega organa države odpreme, da preveri opredelitev zadevne pošiljke in ugovarja njeni izvedbi, če meni, da je ta opredelitev napačna. Tako, kadar je načrtovana pošiljka kot v tem primeru opredeljena kot pošiljka za predelavo, iz člena 8 Uredbe izhaja, da se pošiljke ne sme poslati, če je ta organ vložil ugovor v predpisanem roku iz člena 7(2) Uredbe. Ista ugotovitev velja, kadar je pošiljka opredeljena kot pošiljka za odstranitev, ker mora izvedbo te pošiljke na podlagi člena 4(2)(a) dovoliti pristojni organ namembne države v roku 30 dni, potem ko je bilo poslano potrdilo o prejemu, in tako dovoljenje se odobri samo, če drugi pristojni organi niso ugovarjali pošiljki.
39. Na podlagi teh elementov se nagibam k sklepu, da člena 3(8) in 6(8) Uredbe pristojnemu organu države odpreme podeljujeta povezano pristojnost, na podlagi katere mora poslati prijavo načrtovane pošiljke, kot jo je opredelila tožeča stranka, drugim pristojnim organom in prejemniku.(43) Če pristojni organ države odpreme meni, da je ta opredelitev pošiljke napačna, mora vložiti ugovor zoper to pošiljko. Kar zadeva formalne zahteve za vložitev tega ugovora, menim, da se uporabljajo pravila, določena v členih 4(2)(b) in 7(2), prvi pododstavek, Uredbe, tako da se ta ugovor „pisno sporoči prijavitelju, kopije pa se pošljejo drugim pristojnim organom“. Kar zadeva vprašanje, ali je treba ta ugovor, kot zahteva predložitveno sodišče, poslati hkrati s prijavo načrtovane pošiljke ali pozneje, se mi zdi, da sta dovoljeni obe rešitvi. Po mojem mnenju je pomembno, da pristojni organ države odpreme ugovor vloži pred iztekom rokov, določenih v členu 4(2)(b), če je prijavitelj načrtovano pošiljko odpadkov opredelil kot pošiljko za odstranitev, oziroma v členu 7(2), če je prijavitelj pošiljko odpadkov opredelil kot pošiljko za predelavo.
40. Torej predlagam Sodišču, da Cour d'appel v Bruslju odgovori, da je treba Uredbo razlagati tako, da če država članica uporabi mehanizem posredovanja tovornega spisa s strani pristojnega organa države odpreme na podlagi členov 3(8) in 6(8) Uredbe, pristojni organ države odpreme, kadar meni, da je ta opredelitev napačna, ne more zavrniti izvedbe prijave zaradi napačne opredelitve načrtovane pošiljke ter pozvati prijavitelja, da pošlje nov tovorni list, niti po uradni dolžnosti spremeniti opredelitve načrtovane pošiljke, preden pošlje prijavo. Pošiljko mora prijaviti in vložiti utemeljen ugovor zaradi te napačne opredelitve. Ta ugovor mora pisno sporočiti prijavitelju in kopijo poslati drugim pristojnim organom v rokih, določenih v členu 4(2)(b), če je načrtovana pošiljka opredeljena kot pošiljka odpadkov za odstranitev, oziroma v členu 7(2), če je opredeljena kot pošiljka odpadkov za predelavo.
VI – Predlog
41. Glede na predhodne ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Cour d'appel v Bruslju, odgovori tako:
„Uredbo Sveta (EGS) št. 259/93 z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje je treba razlagati tako, da če država članica uporabi mehanizem posredovanja tovornega lista s strani pristojnega organa države odpreme na podlagi členov 3(8) in 6(8) Uredbe št. 259/93, pristojni organ države odpreme, kadar meni, da je ta opredelitev napačna, ne sme zavrniti posredovanja te prijave zaradi napačne opredelitve načrtovane pošiljke ter pozvati prijavitelja, naj mu pošlje nov tovorni list, niti po uradni dolžnosti spremeniti opredelitve načrtovane pošiljke, preden pošlje prijavo. Pošiljko mora prijaviti in vložiti utemeljen ugovor zaradi napačne opredelitve. Ta ugovor mora pisno sporočiti prijavitelju in kopijo poslati drugim pristojnim organom v rokih, določenih v členu 4(2)(b), če je načrtovana pošiljka opredeljena kot pošiljka odpadkov za odstranitev, oziroma v členu 7(2), če je opredeljena kot pošiljka odpadkov za predelavo.“
(1) .
(2)
–	Uredba Sveta z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje (UL L 30, str. 1), kakor je spremenjena z Odločbo Komisije 1999/816/ES z dne 24. novembra 1999 o prilagoditvi prilog II, III, IV in V k Uredbi Sveta (EGS) št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje v skladu s členom 16(1) in členom 42(3) (UL L 316, str. 45, v nadaljevanju: Uredba).
(3)
–	Direktiva Sveta z dne 15. julija 1975 o odpadkih (UL L 194, str. 39), kakor je spremenjena z Direktivo Sveta 91/156/EGS z dne 18. marca 1991 (UL L 78, str. 32) in Odločbo Komisije 96/350/ES z dne 24. maja 1996 (UL L 135, str. 32, v nadaljevanju: Direktiva).
(4)
–	Člen 2(i) in (k).
(5)
–	V nadaljevanju: pristojni organ namembne države.
(6)
–	V nadaljevanju: pristojni organ države odpreme.
(7)
–	V nadaljevanju: pristojni organ države tranzita.
(8)
–	C-6/00, Recueil, str. I-1961.
(9)
–	Sodba z dne 28. junija 1994 v zadevi Parlament proti Svetu (C-187/93, Recueil, str. I-2857, točka 26).
(10)
–	Deveta uvodna izjava.
(11)
–	Člena 3(1) in 6(1).
(12)
–	Člena 3(3) in 6(3).
(13)
–	Člena 3(4) in 6(4).
(14)
–	Člen 3(5).
(15)
–	Člen 6(5), peta alinea.
(16)
–	Člena 3(6) in 6(6) Uredbe.
(17)
–	Kot bomo videli, ta člen 4(3) določa razloge, na katere se lahko pristojni organi sklicujejo, ko ugovarjajo postopku odstranitve ali zanj določijo nekatere pogoje.
(18)
–	Člena 4(1) in 7(1).
(19)
–	Člen 4(2)(a) in (b).
(20)
–	Člen 7(2).
(21)
–	Člen 7(3).
(22)
–	Člen 8.
(23)
–	Člen 10.
(24)
–	Avstrijska družba je želela v Nemčijo poslati žlindro in pepel, ki ju je proizvedel obrat za obdelavo odpadkov na Dunaju (Avstrija), da bi zapolnili rove v starem rudniku soli v Kochendorfu (Nemčija).
(25)
–	Točki 39 in 40.
(26)
–	Točka 47.
(27)
–	Idem.
(28)
–	Točka 48.
(29)
–	C-324/99, Recueil, str. I-9897.
(30)
–	Točka 49.
(31)
–	Točka 50.
(32)
–	V nadaljevanju: družba Siomab.
(33)
–	V nadaljevanju: BIUO.
(34)
–	Člen 4(3)(a) se nanaša na primere, ko lahko države članice sprejmejo ukrepe za splošno ali delno prepoved ali sistematično ugovarjanje (zgoraj navedena sodba DaimlerChrysler, točka 51).
(35)
–	Tako člen 4(3)(b) predvideva to možnost samo v treh primerih: da se izvaja načelo samozadostnosti na ravni Skupnosti in na nacionalni ravni, ko mora obrat odstraniti odpadke iz bližnjega vira in je pristojni obrat tem odpadkom dal prednost, in da se zagotovi, da so pošiljke v skladu z načrti ravnanja z odpadki. Ista določba v točki c) navaja naslednje tri razloge za ugovor: če ni v skladu z nacionalnimi zakoni in predpisi, ki se nanašajo na varstvo okolja, javni red, javno varnost ali zdravstveno varstvo, če je bil prijavitelj že prej spoznan za krivega nezakonitega trgovanja in če je pošiljka v nasprotju z obveznostmi iz mednarodnih konvencij.
(36)
–	Zgoraj navedena sodba DaimlerChrysler (točka 50).
(37)
–	Zgoraj navedena sodba ASA (točki 40 in 47). Glej tudi sklep z dne 27. februarja 2003 v zadevi Oliehandel Koeweit in drugi (od C-307/00 do C-311/00, Recueil, str. I-1821, točka 112). Sodišče je v zgoraj navedeni sodbi ASA razsodilo, da ta obveznost vseh pristojnih organov izhaja zlasti iz člena 26 Uredbe, ki državam članicam nalaga, naj prepovejo in kaznujejo vsakršno nezakonito trgovanje, in tudi iz člena 30(1) iste uredbe, ki izrecno navaja splošno obveznost držav članic, naj sprejmejo potrebne ukrepe za zagotavljanje, da so pošiljke odpadkov v skladu z določbami navedene uredbe.
(38)
–	 	Časovno je treba napačno opredelitev navesti pred razlogi za ugovor, navedenimi v členih 4(3) in 7(4) Uredbe. Vsak pristojen organ lahko navede razlog za ugovor iz teh zadnjih določb šele takrat, ko je preveril, ali je načrtovana pošiljka pravilno klasificirana.
(39)
–	Zgoraj navedena sodba DaimlerChrysler (točka 70). Ekonomsko-socialni odbor je med pripravami na sprejetje Uredbe (mnenje o predlogu Uredbe Sveta (EGS) o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje (91/C 269/03) (UL 1991, C 269, str. 10, točka 2.3.2)) jasno izrazil voljo – da lahko prijavitelj računa na roke, ki jih morajo spoštovati pristojni organi – ki je izražena v Uredbi.
(40)
–	V tem smislu glej zgoraj navedeni sklep Oliehandel Koeweit in drugi (točka 102).
(41)
–	Zgoraj navedena sodba ASA (točka 44).
(42)
–	Glej v tem smislu sodbo z dne 13. februarja 2003 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-228/00, Recueil, str. I-1439, točka 36).
(43)
–	Strinjam se tudi s stališčem Komisije, po katerem ta analiza ne bi smela iti tako daleč, da bi pristojnemu organu države odpreme pri dobrem upravljanju prepovedovala, da bi spis poslal nazaj prijavitelju, če bi tovorni list vseboval tako formalno napako, kot je odsotnost podpisa ali nekaterih obveznih podatkov in zaradi katere pristojni organi ne bi mogli pregledati načrtovane pošiljke. Poleg tega niti člena 3(8) in 6(8) Uredbe niti nobena druga njena določba ne določajo, v kakšnem roku mora pristojni organ države odpreme zagotoviti posredovanje te prijave. Mislili bi si lahko, da mora navedeni organ glede na postopek, določen v Uredbi, zagotoviti posredovanje te prijave v kratkem roku od dneva prejema tovornega lista in da ta rok v nobenem primeru ne bi smel biti daljši od roka, predpisanega v členih 4(2)(a) in 7(2) Uredbe, v katerem mora pristojni organ namembne države sprejeti stališče o načrtovani pošiljki.