62022CC0374
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
GIOVANNIJA PITRUZZELLE,
predstavljeni 20. aprila 2023 (
1
)
Zadeva C‑374/22
XXX
proti
Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložil Conseil d’État (državni svet, Belgija))
„Predhodno odločanje – Mladoletni begunci – Direktiva 2011/95/EU – Prošnja za izvedeno mednarodno zaščito, ki jo je vložil oče – Zavrnitev – Člen 23 – Pogoji za dostop do ugodnosti, določenih za družinske člane – Opredelitev – Zahteva, da je družina begunca že obstajala v izvorni državi – Neposredni učinek – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Členi 7, 18 in 24 – Enako obravnavanje – Učinkovitost mednarodne zaščite – Ohranitev enotnosti družine“
1.
„Za begunce in tiste, ki si jih prizadevajo zaščititi, pravica do enotnosti družine pomeni pravico do združitve družine v državi azila, saj se begunci ne morejo varno vrniti v svojo izvorno državo, da bi tam uživali pravico do družinskega življenja. Celovitost begunčeve družine je hkrati pravica in humanitarno načelo; pomeni tudi bistveni okvir zaščite in pomemben pogoj za uspeh trajnih rešitev za begunce, ki tako prispeva k vzpostaviti približka normalnega življenja.“ (
2
) Eno od bistvenih vprašanj, ki se postavlja v tej zadevi, je, ali je mogoče uživanje take pravice omejiti zgolj na družine begunca, ki so že obstajale v izvorni državi.
2.
To je z več vidikov občutljivo vprašanje. Prvič, ker se zdi, da je taka omejitev posledica izrecne odločitve zakonodajalca Unije. Drugič, ker zakonodaja Unije, ki se uporablja za begunce, nenehno niha med opredelitvijo temeljnih jamstev, ki jih je treba zagotoviti beguncem, ki so zaradi svojih migracijskih poti še posebej ranljivi, in željo držav članic, da bi zajezile migracijske tokove. (
3
) Nazadnje, ker bi lahko zaradi posebnosti spora v postopku v glavni stvari prišlo do tega, da bi se presegla povezava med pojmom razseljenosti in tem statusom, saj so se otroci, ki jim je bil priznan status begunca, rodili v Belgiji staršem, ki so se spoznali v tej državi članici.
I. Pravni okvir
A.
Direktiva 2011/95/EU
3.
V uvodnih izjavah 18 in 19 Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (
4
) je navedeno:
„(18)
V skladu s Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah iz leta 1989 bi morale biti ‚koristi otroka‘ najpomembnejše vodilo držav članic pri izvajanju te direktive. Pri ocenjevanju koristi otroka bi morale države članice zlasti upoštevati načelo enotnosti družine, dobrobit mladoletnika in njegov socialni razvoj, varstvene in varnostne vidike ter stališča mladoletnika v skladu z njegovo starostjo in zrelostjo.
(19)
Treba je razširiti pojem ‚družinskih članov‘, pri čemer je treba upoštevati različne posebne okoliščine nepreskrbljenosti in nameniti posebno pozornost koristim otroka.“
4.
V uvodni izjavi 38 Direktive 2011/95 je navedeno, da bi morale „[p]ri odločanju o upravičenosti do ugodnosti iz te direktive […] države članice ustrezno upoštevati koristi otroka kot tudi posebne okoliščine, zaradi katerih so bližnji sorodniki, ki so že prisotni v državi članici in ki niso družinski člani upravičencev do mednarodne zaščite, odvisni od tega upravičenca. V izjemnih okoliščinah, ko je bližnji sorodnik upravičenca do mednarodne zaščite poročen mladoletnik, vendar ga zakonec ne spremlja, se lahko domneva, da je v koristi mladoletnika življenje s svojo matično družino.“
5.
Člen 2(j) Direktive 2011/95, naslovljen „Opredelitve pojmov“, določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[...]
(j)
‚družinski člani‘ v primeru, da je družina že obstajala v izvorni državi, pomenijo v zvezi s prošnjo za mednarodno zaščito naslednje člane družine upravičenca do mednarodne zaščite, prisotne v isti državi članici:
–
zakonskega partnerja upravičenca do mednarodne zaščite ali njegovega zunajzakonskega partnerja v stalnem razmerju, kadar zakon ali praksa zadevne države članice v okviru zakonodaje o državljanih tretjih držav neporočene pare obravnava na način, primerljiv s poročenimi pari,
–
mladoletne otroke parov iz prve alinee ali upravičenca do mednarodne zaščite, pod pogojem, da so neporočeni, in ne glede na to, ali so bili rojeni v zakonski zvezi ali zunaj nje ali posvojeni, kot je opredeljeno v nacionalnem pravu,
–
očeta, mater ali drugo odraslo osebo, ki je za upravičenca do mednarodne zaščite odgovorna v skladu z zakonom ali s prakso zadevne države članice, če je navedeni upravičenec mladoleten ali neporočen;“
6.
Člen 3 Direktive 2011/95, naslovljen „Ugodnejši standardi“, določa, da „[d]ržave članice lahko uvedejo ali ohranijo ugodnejše standarde za opredelitev osebe kot begunca ali osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, in za opredelitev vsebine mednarodne zaščite, v kolikor so ti standardi združljivi s to direktivo“.
7.
Člen 20 Direktive 2011/95 v poglavju VII, naslovljenem „Vsebina mednarodne zaščite“, v odstavku 5 določa, da „[p]ri izvajanju določb tega poglavja, ki se nanašajo na mladoletnike, države članice v prvi vrsti upoštevajo koristi otroka“.
8.
Člen 23 te direktive, naslovljen „Ohranjanje enotnosti družine“, prav tako spada v to poglavje VII. Glasi se:
„1.   Države članice zagotovijo, da se lahko ohrani enotnost družine.
2.   Države članice zagotovijo, da so družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite, ki sami ne izpolnjujejo pogojev za tako zaščito, upravičeni do ugodnosti iz členov 24 do 35, skladno z nacionalnimi postopki in v obsegu, združljivem z osebnim pravnim statusom družinskega člana.
3.   Odstavka 1 in 2 se ne uporabljata, kadar družinski član ni ali ne bi bil upravičen do mednarodne zaščite skladno s poglavjema III in V.
4.   Ne glede na odstavka 1 in 2 lahko države članice zavrnejo, zmanjšajo ali ukinejo ugodnosti, navedene v teh odstavkih, iz razloga državne varnosti ali javnega reda.
5.   Države članice lahko odločijo, da se ta člen uporablja tudi za druge bližnje sorodnike, ki so živeli skupaj kot člani družine v času odhoda iz izvorne države in ki so bili v tem času popolnoma ali pretežno odvisni od upravičenca do mednarodne zaščite.“
9.
V členih od 24 do 35 Direktive 2011/95 so navedene ugodnosti v zvezi s pravico do prebivanja, dostopom do zaposlitve, dostopom do izobraževanja in postopkov priznavanja kvalifikacij, socialnim varstvom, zdravstvenim varstvom, mladoletniki brez spremstva, dostopom do nastanitve, prostim gibanjem v državi članici, dostopom do integracijskih ukrepov in nazadnje v zvezi z vrnitvijo.
B.
Belgijsko pravo
10.
Člen 9a iz poglavja III („Prebivanje, daljše od treh mesecev“) naslova I („Splošne določbe“) loi du 15 décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers (zakon z dne 15. decembra 1980 o vstopu na ozemlje, prebivanju, nastanitvi in odstranitvi tujcev), (
5
) kakor je bil med drugim spremenjen z zakonom z dne 8. julija 2011 (v nadaljevanju: spremenjeni zakon iz leta 1980), določa:
„(1)   Tujec lahko v izrednih okoliščinah, in če ima osebni dokument, za dovoljenje za prebivanje zaprosi župana kraja, kjer prebiva, ta pa prošnjo posreduje ministru ali njegovemu pooblaščencu. Ko minister ali njegov pooblaščenec odobri prošnjo za dovoljenje za prebivanje, se to izda v Belgiji.
Pogoj, da ima tujec osebni dokument, ne velja:
–
za prosilca za azil, o čigar prošnji za azil ni bilo dokončno odločeno ali ki je vložil upravno kasacijsko pritožbo, ki je bila razglašena za dopustno […];
–
za tujca, ki veljavno dokaže, da v Belgiji ne more pridobiti zahtevanega osebnega dokumenta.
(2)   Brez poseganja v druge elemente prošnje se naslednje okoliščine ne morejo šteti za izredne in se razglasijo za nedopustne:
1.
elementi, ki so že bili navedeni v podporo prošnji za azil v smislu členov 50, 50a, 50b in 51 ter so jih azilni organi zavrnili, razen elementov, ki so bili zavrnjeni, ker ne izpolnjujejo meril Ženevske konvencije, kot je določeno v členu 48/3, in meril iz člena 48/4 s področja subsidiarne zaščite ali ker ne spadajo v pristojnost teh organov;
2.
elementi, ki bi jih bilo treba navesti v postopku obravnavanja prošnje za azil v smislu členov 50, 50a, 50b in 51, če so obstajali in so bili tujemu državljanu znani pred koncem postopka;
3.
elementi, ki so bili že navedeni v prejšnji prošnji za dovoljenje za prebivanje v Kraljevini, razen elementov, ki so bili navedeni v okviru prošnje, ki se je štela za nedopustno, ker ni bilo zahtevanih osebnih dokumentov ali zaradi neplačila ali nepopolnega plačila pristojbine iz člena 1/1, in razen elementov, ki so bili navedeni v prejšnjih prošnjah, ki so bile umaknjene;
4.
elementi, ki so bili navedeni v okviru prošnje za pridobitev dovoljenja za prebivanje na podlagi člena 9b.
(3)   Prošnja za izdajo dovoljenja za prebivanje v Kraljevini se obravnava izključno na podlagi zadnje vložene prošnje, ki jo je župan ali njegov pooblaščenec poslal ministru ali njegovemu pooblaščencu. Za tujca, ki vloži novo prošnjo, se šteje, da je umaknil nerešene prošnje, ki jih je vložil pred tem.“
11.
Člen 10(1), točka 7, poglavja III („Prebivanje, daljše od treh mesecev“) naslova I („Splošne določbe“) zakona z dne 15. decembra 1980 določa:
„Pod pogoji iz določb členov 9 in 12 se na podlagi tega zakona dovoli prebivanje v Kraljevini za več kot tri mesece:
[…]
7.
očetu in materi tujca s statusom begunca v smislu člena 48/3 ali statusom subsidiarne zaščite, ki prideta živet z njim, če ima ta tujec manj kot 18 let ter je vstopil v Kraljevino brez spremstva polnoletnega tujca, ki bi bil odgovoren zanj po zakonu, in njegovega dejanskega varstva ni pozneje prevzela taka oseba ali je po vstopu v Kraljevino ostal sam.“
II. Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
12.
Oseba XXX je gvinejski državljan. V Belgijo je prišel leta 2007. Vložil je prvo prošnjo za mednarodno zaščito, ki je bila zavrnjena, sledili pa sta ji še dve prošnji, in sicer leta 2010 in 2011, ki ju belgijski organi niso hoteli obravnavati. XXX je 29. januarja 2019 vložil četrto prošnjo za mednarodno zaščito, v kateri je tokrat trdil, da je oče dveh otrok, rojenih v Belgiji leta 2016 in leta 2018, od katerih je bil vsaj enemu priznan status begunca, (
6
) tako kot njuni materi. (
7
) Ta četrta prošnja je bila 2. oktobra 2019 zavrnjena kot nedopustna. XXX je 15. oktobra 2019 vložil pritožbo zoper to odločbo pri Conseil du contentieux des étrangers (svet za spore v zvezi s tujci, Belgija), ta pa jo je 17. aprila 2020 zavrnil.
13.
XXX je nato vložil kasacijsko pritožbo pri predložitvenem sodišču. Pred sodiščem v bistvu trdi, da ga je treba kot očeta otroka begunca šteti za „družinskega člana“ v smislu Direktive 2011/95 in mu priznati mednarodno zaščito. Tožena stranka v postopku v glavni stvari pa trdi, da Direktiva 2011/95 ne določa obveznosti priznanja mednarodne zaščite družinskim članom, ki sami ne izpolnjujejo pogojev zanjo. Člen 23 Direktive 2011/95 naj bi od držav članic zahteval le, da uredijo dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive, vendar naj bi bil ta dostop omejen na nekatere člane družine, če je ta obstajala že v izvorni državi, kar pa ne velja za družino osebe XXX.
14.
Predložitveno sodišče dvomi, da Direktiva 2011/95 državam članicam nalaga, da družinskim članom begunca priznajo status upravičencev do mednarodne zaščite zgolj na podlagi dejstva, da gre za družinske člane. Sprašuje se tudi, ali se člen 23(2) Direktive 2011/95 uporabi za tožečo stranko v postopku v glavni stvari, čeprav iz tega člena izhaja, da se ta določba uporablja le za družinske člane upravičenca do mednarodne zaščite, kot so opredeljeni v členu 2(j) te direktive. Vendar XXX ne ustreza tej opredelitvi, saj tožeča stranka v postopku v glavni stvari, čeprav je zagotovo oče vsaj enega otroka, ki mu je priznan status begunca, ne izpodbija, da družina, ki ji pripada ta otrok, ni bila ustvarjena v izvorni državi, temveč v Belgiji. Vendar XXX trdi, da je treba pojem „družinski člani“ zaradi otrokove koristi razlagati široko, še toliko bolj glede na odvisnost, kakršna je značilna za odnos med XXX in njegovima otrokoma. XXX je namreč v svoji četrti prošnji za mednarodno zaščito trdil, da ima mati otrok resne psihične težave in da bi torej XXX moral skrbeti za svoje otroke.
15.
Če bi Sodišče ugotovilo, da se člen 23 Direktive 2011/95 uporablja za položaj v postopku v glavni stvari, XXX trdi, da ta določba ni bila prenesena v belgijsko pravo in da bi mu bilo treba zaradi neposrednega učinka te določbe priznati mednarodno zaščito. Predložitveno sodišče meni, da tudi če bi člen 23 Direktive 2011/95 imel neposredni učinek, se ne zdi, da bi ta člen pomenil priznanje mednarodne zaščite osebi XXX, če ta oseba ne izpolnjuje pogojev za njeno pridobitev. In sicer naj bi na podlagi člena 23 Direktive 2011/95 v povezavi s členom 24 te direktive XXX lahko zaprosil zgolj za izdajo dovoljenja za prebivanje. Predložitvenemu sodišču se torej zdi nujno Sodišču zastaviti vprašanje o morebitnem neposrednem učinku člena 23 Direktive 2011/95 in posledicah, ki iz tega izhajajo. Poleg tega predložitveno sodišče omenja argument tožeče stranke v postopku v glavni stvari, da je treba zaradi koristi otroka, kakor je omenjena v členu 20 Direktive 2011/95, in spoštovanja družinskega življenja člen 23 Direktive 2011/95 razlagati tako, da zahteva, da se očetu otrok, ki jima je v Belgiji priznan status beguncev in ki sta se tam rodila, prizna mednarodna zaščita, tudi če sam ne izpolnjuje pogojev za pridobitev te zaščite.
16.
V teh okoliščinah je Conseil d'Etat (državni svet, Belgija) prekinil postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložil ta vprašanja za predhodno odločanje:
„1.
Ali je treba člen 2(j) in člen 23 [Direktive 2011/95] razlagati tako, da se uporabljata za očeta otrok, ki sta bila rojena v Belgiji in ki jima je bil v tej državi priznan status begunca, čeprav zgoraj navedeni člen 2(j) določa, da so družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite, na katere se nanaša Direktiva 2011/95/EU, do tega upravičeni ‚v primeru, da je družina že obstajala v izvorni državi‘?
2.
Ali okoliščina, na katero se je [tožeča stranka v postopku v glavni stvari] skliceval[a] na obravnavi ter v skladu s katero sta nje[na] otroka odvisna od nje[…] in korist nje[n]ih otrok po nje[ne]m mnenju zahteva, da se [ji] prizna mednarodna zaščita, glede na uvodne izjave 18, 19 in 38 Direktive 2011/95 pomeni, da se pojem družinskih članov upravičenca do mednarodne zaščite, na katere se nanaša Direktiva 2011/95, razširi na družino, ki ni obstajala v izvorni državi?
3.
Če je odgovor na prvi vprašanji za predhodno odločanje pritrdilen, ali lahko ima člen 23 Direktive 2011/95, ki ni bil prenesen v belgijsko pravo, da bi določal izdajo dovoljenja za prebivanje ali priznanje mednarodne zaščite očetu otrok, ki jima je bil v Belgiji priznan status begunca in sta bila rojena v tej državi, neposredni učinek?
4.
Če je odgovor pritrdilen, ali člen 23 Direktive 2011/95, če ni bil prenesen, očetu otrok, ki jima je bil v Belgiji priznan status begunca in ki sta bila rojena v tej državi, daje pravico, da zahteva ugodnosti iz členov od 24 do 35 [te direktive], med drugim dovoljenje za prebivanje, ki bi mu omogočilo, da v Belgiji zakonito prebiva s svojo družino, ali pravico do mednarodne zaščite, tudi če ta oče sam ne izpolnjuje pogojev za to zaščito?
5.
Ali polni učinek člena 23 Direktive [2011/95] v povezavi s členi 7, 18 in 24 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) ter uvodnimi izjavami 18, 19 in 38 [te direktive] državi članici, ki nacionalnega prava ni prilagodila tako, da so družinski člani [v smislu člena 2(j) navedene direktive ali v zvezi s katerimi obstaja posamičen položaj odvisnosti] upravičenca do takega statusa, če sami ne izpolnjujejo pogojev za priznanje tega statusa, lahko upravičeni do nekaterih ugodnosti, nalaga, da navedenim družinskim članom prizna pravico do izvedenega statusa begunca, da bi bili lahko upravičeni do navedenih ugodnosti za ohranjanje enotnosti družine?
6.
Ali člen 23 Direktive [2011/95] v povezavi s členi 7, 18 in 24 Listine ter uvodnimi izjavami 18, 19 in 38 [te direktive] državi članici, ki nacionalnega prava ni prilagodila tako, da so starši osebe, ki ji je priznan status begunca, lahko upravičeni do ugodnosti, naštetih v členih od 24 do 35 [te direktive], nalaga[, da navedenim staršem] omogoči izvedeno mednarodno zaščito, da bi se koristi otroka priznal ključni pomen in zagotovila učinkovitost statusa begunca tega otroka?“
III. Analiza
A.
Uvodne opombe
17.
Vprašanja za predhodno odločanje se Sodišču postavljajo v dejanskem okviru, ki vključuje očeta otrok, rojenih v Belgiji, od katerih ima vsaj eden status begunca, ki so na belgijskem ozemlju z materjo, ki je prav tako begunka, in ko je poleg tega nesporno, da tako oblikovana družina po eni strani ni nastala v izvorni državi, temveč v državi gostiteljici, po drugi strani pa oče očitno ne izpolnjuje pogojev za mednarodno zaščito. V postopku v glavni stvari gre za to, da oče izpodbija odločitev belgijskih organov, da mu ne priznajo take zaščite, vključno z izvedeno mednarodno zaščito.
18.
Poleg tega je iz spisa, predloženega Sodišču, in zlasti iz pisnega stališča osebe XXX razvidno, da je bil materi priznan status begunke zlasti na podlagi potrebe, da svojo hči zaščiti pred obrezovanjem, in da naj bi imela hude težave v duševnem zdravju.
19.
V obravnavani zadevi se torej postavlja vprašanje, ali Direktiva 2011/95 temu očetu družine zagotavlja kakršno koli zaščito ali ugodnost, ki bi mu lahko omogočila zakonito prebivanje v Belgiji z otrokoma beguncema. To vprašanje se postavlja v spreminjajočem se nacionalnem okviru. Dejansko se zdi nesporno, da je Commissariat général aux réfugiés et aux apatrides (splošni komisariat za begunce in osebe brez državljanstva, Belgija) do leta 2018 staršem otroka begunca samodejno dodelil izvedeni status, podoben statusu otroka, ne da bi pri tem presojal, ali starš izpolnjuje potrebne pogoje za priznanje mednarodne zaščite. Splošni komisariat za begunce in osebe brez državljanstva je leta 2019 to prakso ukinil. Eden od staršev begunca, ki mu je bila zavrnjena mednarodna zaščita, ker ne izpolnjuje pogojev, mora zdaj zaprositi za regularizacijo iz humanitarnih razlogov na podlagi člena 9a zakona z dne 15. decembra 1980. Po mnenju tožeče stranke v postopku v glavni stvari je ta splošni postopek odvisen od pogojev dopustnosti, ki veljajo za ta postopek, in ponuja le malo jamstev, zlasti glede rokov.
20.
Vprašanja za predhodno odločanje izmenično omenjajo priznanje mednarodne zaščite za družinske člane, ki so v položaju osebe XXX, in dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95.
21.
V zvezi s tem je treba na začetku podati pojasnilo. Kot je Sodišče odločilo, Direktiva 2011/95 ne določa, da se status begunca ali status, ki ga daje subsidiarna zaščita, izvedeno razširi na družinske člane osebe, ki ji je tak status priznan, pri čemer ti družinski člani individualno ne izpolnjujejo pogojev za priznanje tega statusa, glede na to, da člen 23 te direktive državam članicam nalaga le, da svoje nacionalno pravo prilagodijo tako, da so lahko taki družinski člani v skladu z nacionalnimi postopki in v obsegu, združljivem z osebnim pravnim statusom teh družinskih članov, upravičeni do nekaterih ugodnosti, ki med drugim zajemajo izdajo dovoljenja za prebivanje, dostop do zaposlitve ali dostop do izobraževanja in katerih cilj je ohranitev enotnosti družine. (
8
)
22.
Ker daje člen 3 Direktive 2011/95 možnost državam članicam, da sprejmejo ugodnejše določbe za odločanje, katere osebe izpolnjujejo pogoje za dodelitev statusa begunca oziroma osebe, upravičene do subsidiarne zaščite, in za opredelitev vsebine mednarodne zaščite, če so te določbe združljive z Direktivo 2011/95, je Sodišče med drugim po temeljiti preučitvi odločilo, da Direktiva 2011/95 ne nasprotuje temu, da država članica na podlagi ugodnejših nacionalnih določb izvedeno in zaradi ohranitve enotnosti družine prizna status begunca mladoletnemu otroku državljana tretje države, ki mu je bil ta status priznan na podlagi ureditve, uvedene s to direktivo, tudi če je ta otrok rojen na ozemlju te države članice in ima po drugem od staršev državljanstvo druge tretje države, v kateri ne bi tvegal preganjanja, če ta otrok ni zajet z enim od izključitvenih razlogov iz člena 12(2) Direktive 2011/95 in da zaradi svojega državljanstva ali drugega elementa, ki je značilen za njegov osebni pravni status, nima pravice do boljše obravnave v navedeni državi članici, kot je tista, ki izhaja iz priznanja statusa begunca. (
9
) Tako je dodelitev izvedene mednarodne zaščite iz naslova Direktive 2011/95 kot ugodnejši ukrep mogoča, če je izpolnjen dvojni pogoj, in sicer, da je posledica odločitve zadevne države članice in da je združljiva z določbami Direktive 2011/95, in če ima zlasti še vedno zvezo z logiko mednarodne zaščite.
23.
Vendar je iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, razvidno, da se v Belgiji za položaj, kot je položaj osebe XXX, trenutno ne uporablja nobena nacionalna določba ali praksa, ki bi bila ugodnejša od tiste iz Direktive 2011/95. Nasprotno pa se zdi, da je splošni komisariat za begunce in osebe brez državljanstva želel prekiniti svojo prejšnjo, ugodnejšo prakso.
24.
V teh okoliščinah, če zadevna država članica ni pripravljena vzpostaviti ugodnejše ureditve, ne glede na to, kako se razlagajo določbe Direktive 2011/95, ki je jedro te zadeve, XXX ni mogoče priznati izvedenega statusa begunca.
25.
Vendar, kot je navedlo Sodišče, dodelitev takega statusa ni edina oblika zaščite, ki jo ponuja Direktiva 2011/95, saj zagotavlja tudi dostop do ugodnosti družinskim članom upravičenca do mednarodne zaščite. Vprašanja za predhodno odločanje, postavljena Sodišču, je torej treba razumeti tako, da je njihov namen ugotoviti, ali je XXX upravičen do ene ali več ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95.
26.
Poleg tega naj zaradi razlogovanja v nadaljevanju spomnim, da je treba v skladu s sodno prakso določbe Direktive 2011/95 razlagati ne samo ob upoštevanju njene splošne sistematike in namena ter ob spoštovanju Ženevske konvencije in drugih upoštevnih pogodb, na katere se sklicuje člen 78(1) PDEU, ampak tudi – kot izhaja iz uvodne izjave 16 te direktive – ob spoštovanju pravic, priznanih z Listino (
10
) zlasti njenih členov 7, 18 in 24.
27.
Glede na to zahtevo začenjam zdaj analizo vprašanj za predhodno odločanje.
B.
Prvi dve vprašanji za predhodno odločanje
28.
Tako kot Komisija bom obravnaval skupaj prvi dve vprašanji za predhodno odločanje, s katerima predložitveno sodišče želi ugotoviti, ali je mogoče člen 2(j) in člen 23 Direktive 2011/95 razlagati tako, da je treba državljana tretje države, ki je oče otrok s statusom begunca, rojenih v Belgiji v družini, ki je bila ustvarjena v tej državi, šteti za „družinskega člana“ v smislu te direktive. Predložitveno sodišče se sprašuje, kakšen vpliv bi lahko imela otrokova odvisnost od očeta ter razlaga uvodnih izjav 18, 19 in 38 Direktive 2011/95 na razlago pojma „družinski člani“ v smislu te direktive.
29.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča tako iz zahteve po enotni uporabi prava Unije kot tudi iz načela enakosti izhaja, da je treba posamezno določbo tega prava, ki se za opredelitev svojega smisla in obsega ne sklicuje posebej na pravo držav članic, običajno razlagati samostojno in enotno v celotni Evropski uniji, in sicer ob upoštevanju, med drugim, okvira, v katerega je določba umeščena, in cilja, ki ga zadevna ureditev uresničuje. (
11
)
30.
Člen 23(1) Direktive 2011/95 dobesedno določa, da države članice zagotovijo, da se lahko ohrani enotnost družine. Odstavek 2 tega člena določa, da te države „zagotovijo, da so družinski člani upravičenca do mednarodne zaščite, ki sami ne izpolnjujejo pogojev za tako zaščito, upravičeni do ugodnosti iz členov 24 do 35, skladno z nacionalnimi postopki in v obsegu, združljivem z osebnim pravnim statusom družinskega člana“. Za določitev področja uporabe tega člena 23(2) je torej treba uporabiti člen 2(j) te direktive, ki določa naslednje: „V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: […] ‚družinski člani‘ v primeru, da je družina že obstajala v izvorni državi, pomenijo v zvezi s prošnjo za mednarodno zaščito naslednje člane družine upravičenca do mednarodne zaščite, prisotne v isti državi članici: […] očeta, mater ali drugo odraslo osebo, ki je za upravičenca do mednarodne zaščite odgovorna v skladu z zakonom ali s prakso zadevne države članice, če je navedeni upravičenec mladoleten ali neporočen“.
31.
Iz člena 2(j) Direktive 2011/95 tako nedvoumno izhaja, da se v smislu te direktive družinski člani štejejo za družinske člane le, če je družina že obstajala v izvorni državi.
32.
Zdi se, da to potrjuje analiza sobesedila, glede na to, da člen 23(5) Direktive 2011/95 državam članicam pušča možnost, da se odločijo, da se ta člen uporablja tudi za bližnje sorodnike, ki so živeli skupaj kot člani družine v času odhoda iz izvorne države.“ (
12
) V uvodni izjavi 16 te direktive so prav tako omenjeni družinski člani prosilcev za azil, „ki jih spremljajo“. (
13
)
33.
To jezikovno analizo potrjuje teleološka analiza, čeprav ohranitev enotnosti družine ni glavni cilj Direktive 2011/95. (
14
) Kot je Sodišče že odločilo, je namreč razlog za obstoj člena 23 Direktive 2011/95 „upravičencu do mednarodne zaščite omogočiti uživanje pravic, ki so mu s to zaščito priznane, pri čemer ohrani enotnost svoje družine na ozemlju države članice sprejemnice“. (
15
) Ker gre prav za ohranitev enotnosti družine, družina načeloma obstaja že pred preselitvijo v državo članico gostiteljico, (
16
) zato so člani družine, ki že obstaja, po potrebi upravičenci do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95. (
17
) Težava v obravnavani zadevi pa tiči v tem, da otroci s statusom begunca niso bili razseljeni.
34.
Glede na te zelo jasne razlagalne elemente niti sklicevanje na odvisnost otrok, ki jim je priznan status begunca, od njihovega očeta niti razlaga uvodnih izjav 18, 19 in 38 Direktive 2011/95, ki niso zavezujoče, ne moreta spremeniti te razlage.
35.
Po eni strani, stanje odvisnosti otrok od očeta na tej stopnji analize ne more spremeniti tega, kar je zakonodajalec Unije jasno določil, in sicer, da je morala družina poleg drugih pogojev že obstajati v izvorni državi, da bi se osebe v tej družini lahko štele za družinske člane v smislu člena 23(2) Direktive 2011/95. Stanje odvisnosti po svoji naravi globoko označuje odnos vsakega otroka s starši in zato to zakonodajalca Unije ni oviralo, da bi ta odnos na podlagi člena 23(2) Direktive 2011/95 zaščitil le, če je obstajal že pred prihodom na ozemlje države gostiteljice. Čeprav sodna praksa Sodišča zahteva široko razlago določb o izvedeni pravici, katerih namen je spodbujanje uresničevanja temeljnih pravic, ta zahteva po široki razlagi ne more upravičiti razlage, ki bi bila v nasprotju z besedilom teh določb. (
18
)
36.
Po drugi strani pa je v uvodni izjavi 18 Direktive 2011/95 opozorjeno, da so otrokove koristi najpomembnejše vodilo držav članic pri sprejemanju posamičnih odločitev. Kljub temu je treba te koristi upoštevati v mejah, ki jih je zakonodajalec Unije določil v členu 2(j) Direktive 2011/95.
37.
V zvezi z uvodno izjavo 19 te direktive je treba potrebo po razširitvi pojma družinskih članov, na katerega se sklicuje, razumeti v zgodovinskem okviru sprejetja Direktive 2011/95. Ta direktiva je namreč prenovila Direktivo Sveta 2004/83/ES z dne 29. aprila 2004 o minimalnih standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da se jim prizna status begunca ali osebe, ki iz drugih razlogov potrebuje mednarodno zaščito, in o vsebini te zaščite. (
19
) Ta direktiva je prav tako opredeljevala družinske člane s sklicevanjem na družino, ki je že obstajala v izvorni državi. (
20
) Uvodno izjavo 19 Direktive 2011/95 je treba razumeti kot preprosto pojasnilo, zakaj je bila k določbi o opredelitvi družinskih članov dodana tretja alinea, (
21
) ki pomeni razširitev pojma „družinski člani“, ki ga omenja ta uvodna izjava.
38.
Glede uvodne izjave 38 Direktive 2011/95 se mi zdi, da je namenjena predvsem položajem odvisnosti bližnjih sorodnikov od upravičenca do mednarodne zaščite. Zato težko razumem, kako bi lahko sklicevanje na to uvodno izjavo podprlo trditev osebe XXX, ko ta trdi, da je za položaj iz postopka v glavni stvari značilna prav odvisnost njegovih otrok beguncev od njega in ne obratno. Ta uvodna izjava sicer vsebuje tudi opozorilo na obveznost držav članic, da upoštevajo korist otroka, vendar to opozorilo ne more biti podlaga za razlago, ki odstopa od zelo jasnega besedila člena 2(j) te direktive.
39.
Nazadnje, razlaga, predlagana v točki 31 teh sklepnih predlogov, se odraža tudi v sodni praksi Sodišča. Tako je Sodišče že razsodilo, da morajo biti za dodelitev navedenih ugodnosti, na katere se nanašajo členi od 24 do 35 Direktive 2011/95, družinskim članom upravičenca do mednarodne zaščite „izpolnjeni trije pogoji, ki se nanašajo, prvič, na status družinskih članov v smislu člena 2(j) te direktive, drugič, na dejstvo, da oseba sama ne izpolnjuje pogojev, potrebnih za pridobitev mednarodne zaščite, in tretjič, na združljivost z osebnim pravnim statusom zadevnega družinskega člana“, (
22
) s čimer je jasno potrdilo povezavo med pojmom „družinski člani“, kot je omenjen v členu 23 Direktive 2011/95, in členom 2(j) te direktive, katerega cilj je ravno opredeliti navedeni pojem. Sodišče je nekaj mesecev prej še bolj jasno odločilo, da iz skupne razlage teh dveh določb izhaja, da „se obveznost držav članic, da določijo dostop do […] ugodnosti [iz člena 23(2) Direktive 2011/95], ne razširja na otroke upravičenca do mednarodne zaščite, ki so rojeni v državi članici gostiteljici v družino, ki je bila v njej ustvarjena“. (
23
)
40.
Tako je treba člen 23(2) Direktive 2011/95 v povezavi s členom 2(j) te direktive razlagati tako, da pojem „družinski člani“ načeloma predpostavlja, da je družina obstajala že v izvorni državi.
C.
Tretje vprašanje za predhodno odločanje
41.
Tretje vprašanje za predhodno odločanje je postavljeno le, če je odgovor na prvi dve vprašanji pritrdilen. Če bi Sodišče odločilo v tem smislu, je treba zdaj ugotoviti, ali ima člen 23 Direktive 2011/95 lahko neposredni učinek, saj je predložitveno sodišče na lastno odgovornost navedlo, da ta določba ni bila prenesena v belgijski pravni red.
42.
Iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da se lahko posamezniki v vseh primerih, ko se določbe direktive glede vsebine zdijo brezpogojne in dovolj natančne, zoper državo sklicujejo nanje pred nacionalnimi sodišči, če država direktive ni v roku prenesla v nacionalno pravo ali če je ni pravilno prenesla. (
24
) V zvezi s tem je treba preučiti naravo, sistematiko in besedilo obravnavane določbe. Določba prava Unije je na eni strani brezpogojna, če določa obveznost, ki ne vsebuje nobenega pogoja, in njena izvršitev ali učinki niso odvisni od nobenega akta institucij Unije ali držav članic, ter na drugi strani dovolj natančna, da se nanjo lahko sklicuje upravičenec in jo uporabi sodišče, če določa obveznost z enopomenskimi izrazi. (
25
) Direktiva državam članicam sicer dopušča določeno diskrecijsko pravico pri sprejemanju pravil za njeno izvajanje, vendar je mogoče za določbo te direktive šteti, da je brezpogojna in natančna, ker državam članicam z enopomenskimi izrazi nalaga obveznost rezultata in ni odvisna od nikakršnega pogoja glede uporabe pravila, ki ga navaja. (
26
)
43.
Zato je treba zdaj preučiti, ali se člen 23 Direktive 2011/95 glede na svojo vsebino izkaže za brezpogojen in dovolj natančen, da se lahko posameznik sklicuje nanj zoper državo članico pred sodišči te države.
44.
Besedilo tega tretjega vprašanja se nanaša na celoten člen 23 Direktive 2011/95 brez razlikovanja med njegovimi sestavnimi deli. Ker položaj osebe XXX ne spada na področje uporabe člena 23(5) Direktive 2011/95, ta odstavek že na začetku izključujem iz te analize.
45.
Odstavek 1 tega člena 23, ki določa, da „[d]ržave članice zagotovijo, da se lahko ohrani enotnost družine“, po mojem mnenju nima potrebnih značilnosti, da bi mu bilo mogoče priznati neposredni učinek. Tako kot Komisija (
27
) menim, da je formuliran preveč splošno, da bi ga bilo mogoče šteti za „dovolj natančnega“ v smislu sodne prakse iz točke 42 teh sklepnih predlogov. (
28
)
46.
Iz notranje logike člena 23 Direktive 2011/95 izhaja, da odstavek 2 tega člena natančneje opredeli, kaj se pričakuje od držav članic glede zaščite enotnosti družine upravičencev do mednarodne zaščite in njihovih družinskih članov, kot so opredeljeni v tej direktivi. Ta odstavek določa, da so družinski člani, „ki sami ne izpolnjujejo pogojev za tako zaščito, upravičeni do ugodnosti iz členov 24 do 35, skladno z nacionalnimi postopki in v obsegu, združljivem z osebnim pravnim statusom družinskega člana“.
47.
Menim, da ta odstavek 2 jasno določa obveznost držav članic, da uredijo dostop družinskih članov do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95. Družinski člani, za katere velja člen 23(2) te direktive, morajo torej v skladu z nacionalnimi postopki, določenimi za to, biti upravičeni do dovoljenja za prebivanje (člen 24), potnih listin (člen 25), dostopa do zaposlitve (člen 26), izobraževanja (člen 27), postopkov priznavanja kvalifikacij (člen 28), socialnega varstva (člen 29), zdravstvenega varstva (člen 30), ukrepov za zaščito mladoletnikov brez spremstva (člen 31), nastanitve (člen 32), prostega gibanja v državi članici gostiteljici (člen 33), integracijskih ukrepov (člen 34) in pomoči pri vrnitvi (člen 35).
48.
Mogoče bi bilo ugovarjati, na eni strani, da obveznosti, naložene s členom 23(2) Direktive 2011/95, ne izhajajo zgolj iz njegovega besedila, saj bi bilo treba besedilo te določbe nujno brati skupaj z eno od pravic iz členov od 24 do 35 te direktive, in na drugi strani, da že samo zaradi besedila tega člena, ker predvideva določeno število omejitev glede področja uporabe ratione personae, ta določba nima brezpogojne narave, ki je potrebna za priznanje neposrednega učinka.
49.
Glede prvega ugovora je treba navesti, da člen 23(2) Direktive 2011/95 ne določa samodejnega dostopa do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive, temveč zahteva, da se odpre pot družinskim članom, ki izpolnjujejo pogoje, da bi bili lahko upravičeno do določenih ugodnosti. Člen 23(2) Direktive 2011/95 je avtonomna določba, ki je pogoj za priznanje ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive.
50.
V zvezi z drugim ugovorom sem zgoraj opozoril, da se lahko tudi določbi, ki državam članicam dopušča določeno diskrecijsko pravico pri sprejemanju pravil za njeno izvajanje, prizna neposredni učinek, če državam članicam z enopomenskimi izrazi nalaga obveznost rezultata, ki je natančna in ni odvisna od nikakršnega pogoja glede uporabe pravila, ki ga navaja. Člen 23(2) Direktive 2011/95 dejansko dopušča določeno diskrecijsko pravico državam članicam, ki morajo prilagoditi svoje postopke ali jih uvesti (svoboda izbire sredstev), da bi zadevnim osebam omogočile, da bi bile upravičene (zahtevani rezultat) do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive. (
29
) Zgolj s tega vidika se mi člen 23(2) te direktive ne zdi pogojen.
51.
Poleg tega pojasnil v zvezi z njegovim področjem uporabe ratione materiae ni mogoče razlagati kot pogojev za uporabo navedenega pravila v smislu zgoraj omenjene sodne prakse. Res je, da mora biti posameznik, da bi bil upravičen do teh ugodnosti, prvič, družinski član upravičenca do mednarodne zaščite v smislu člena 2(j) Direktive 2011/995, ki, drugič, sam ne izpolnjuje pogojev za tako zaščito, dostop do navedenih ugodnosti pa mu mora biti omogočen le, tretjič, če je to združljivo z njegovim osebnim pravnim statusom. V zvezi s tem zadnjim pojasnilom Sodišče govori o „izjemi“, in ne o pogoju. (
30
) Vendar po eni strani obstoj izjeme ne izključuje per se neposrednega učinka. (
31
) Po drugi strani pa se ta „izjema“ nanaša na področje uporabe člena 23(2) Direktive 2011/95 ratione personae, ki je podrobneje opredeljeno v členu 23(3) te direktive. (
32
) Menim, da vprašanja določitve osebnega področja uporabe določbe ni mogoče zamenjati z vprašanjem njenega neposrednega učinka. (
33
)
52.
Nazadnje, člen 23(4) Direktive 2011/95 državam članicam ponuja možnost, da zavrnejo, zmanjšajo ali ukinejo ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive iz razloga državne varnosti ali javnega reda. Tu gre za izjemo, ki je lahko predmet sodnega nadzora, možnost države članice, da se sklicuje nanjo, pa ne preprečuje, da bi se za člen 23(2) te direktive o, da daje posameznikom pravice, ki jih lahko sodno uveljavljajo in ki jih morajo nacionalna sodišča varovati. (
34
)
53.
Konec koncev so pogoji za neposredni učinek zdaj že ustaljeni v sodni praksi, vprašanje, ki se tu zastavlja, pa je, ali je člen 23(2) Direktive 2011/95 dovolj operativen, (
35
) da ga lahko uporabi nacionalno sodišče. In prav to je pomembno: „[j]asnost, natančnost, brezpogojnost, celovitost ali popolnost pravila in njegova neodvisnost od diskrecijskih izvedbenih ukrepov so v zvezi s tem zgolj vidiki ene in iste značilnosti, ki jo navedeno pravilo mora izražati, tj. mora biti tako, da ga lahko sodišče v konkretnem primeru uporabi“. (
36
) Menim, da iz moje analize izhaja, da je člen 23(2) Direktive 2011/95 dovolj operativen, da se lahko neposredno uporablja pred nacionalnim sodiščem, ki je sposobno razumeti, kaj je zakonodajalec Unije želel naložiti državam članicam.
54.
Iz moje analize torej izhaja, da ima člen 23(2) Direktive 2011/95 v delu, v katerem določa obveznost držav članic, da uredijo dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive, neposredni učinek in se posamezniki lahko sklicujejo nanj pred nacionalnimi sodišči zoper državo članico, ki ga ni pravilno prenesla ali ga ni prenesla.
D.
Četrto vprašanje za predhodno odločanje
55.
Iz obrazložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe (
37
) je razvidno, da se to vprašanje ne nanaša na to, da Sodišče spomni na svojo klasično sodno prakso v zvezi s posledicami priznanja neposrednega učinka določbe v nacionalnem pravnem redu, (
38
) temveč izhaja iz spora med tožečo stranko v postopku v glavni stvari in Belgijsko državo glede stvarne veljavnosti člena 23(2) Direktive 2011/95, pri čemer XXX trdi, da je treba spremenjeni zakon iz leta 1980 razlagati v skladu s členom 23 te direktive in da bi mu zato belgijski organi morali priznati mednarodno zaščito. Predložitveno sodišče pa meni, da to ni namen te določbe in da bi poleg tega skladna razlaga nacionalne določbe pomenila razlago contra legem.
56.
Iz razlogov, navedenih v točki 21 in naslednjih teh sklepnih predlogov, je treba spomniti, na eni strani, da Direktiva 2011/95 ne predvideva izvedene razširitve statusa begunca na družinske člane osebe, ki uživa ta status, če ti člani sami ne izpolnjujejo pogojev za priznanje tega statusa, in na drugi strani, da člen 23(2) Direktive 2011/95 omogoča osebam, ki spadajo na njegovo področje uporabe, da zahtevajo dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive. (
39
)
E.
Peto in šesto vprašanje za predhodno odločanje
57.
V postopku sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenem s členom 267 PDEU, je naloga Sodišča, da da nacionalnemu sodišču koristen odgovor, ki mu bo omogočil rešitev spora, o katerem odloča. Zato mora Sodišče po potrebi vprašanja preoblikovati. (
40
) Glede na to, kako sta formulirani in da sta povezani, se mi zdi, da bi bilo treba peto in šesto vprašanje za predhodno odločanje preoblikovati. Menim, da je treba ti vprašanji razumeti tako, da želi predložitveno sodišče izvedeti, ali je treba člen 23 Direktive 2011/95 glede na člene 7, 18 in 24 Listine razlagati tako, da od držav članic zahteva, da za ohranitev enotnosti družine in zagotovitev učinkovitosti statusa begunca, priznanega otroku, priznajo dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive očetu tega otroka, čeprav ta oče ne izpolnjuje pogojev za priznanje mednarodne zaščite niti ga ni mogoče šteti za „družinskega člana“ v smislu člena 2(j) in člena 23(2) Direktive 2011/95.
1. Analiza z vidika očeta
58.
V tej fazi analize naj spomnim, da sem Sodišču predlagal, naj odloči, da je treba člen 23(2) Direktive 2011/95 v povezavi s členom 2(j) te direktive razlagati tako, da pojem „družinski člani“ v smislu navedenih določb predpostavlja, da je družina obstajala že v izvorni državi. XXX torej – glede na presojo belgijskih organov – ne izpolnjuje niti pogojev za pridobitev mednarodne zaščite zase niti pogojev, da bi bil upravičen do dostopa do ugodnosti, ki jih člen 23(2) Direktive 2011/95 določa za družinske člane upravičenca do mednarodne zaščite. Poleg tega, kot sem že opozoril, (
41
) Direktiva 2011/95 niti ne predvideva dodelitve izvedene mednarodne zaščite. (
42
)
59.
Če bi se izkazalo za potrebno, naj še pojasnim, da je očitno izključeno, da bi XXX lahko imel pravice, ki izhajajo iz te direktive. Res je, da določa ugodnejša pravila za begunce glede združitve z njihovimi družinskimi člani, (
43
) vendar lahko države članice omejijo uporabo določb poglavja V Direktive 2003/86 – tistih, ki so posebej namenjene združitvi družine beguncev – na begunce, katerih družinska razmerja so nastala pred njihovim vstopom na ozemlje. (
44
) Vstop in prebivanje sorodnikov v ravni liniji sta v skladu z Direktivo 2003/86 možnost, ki je prepuščena prosti presoji držav članic in je pogojena s tem, da je zadevni prednik odvisen od tujca, ki lahko združuje družinske člane, (
45
) razen če ne gre za mladoletnika brez spremstva; (
46
) v tem primeru združitev ni več odvisna od diskrecijske pravice držav članic niti od pogoja, vezanega na dejstvo, da ga vzdržuje mladoletnik. (
47
) Vendar otroka osebe XXX nista mladoletnika brez spremstva. Načeloma se prošnja za združitev družine vloži, ko družinski člani prebivajo zunaj ozemlja države članice, v kateri prebiva tujec, ki lahko združuje družinske člane, čeprav je izjema mogoča. (
48
) XXX je že na belgijskem ozemlju. XXX zaradi svojega netipičnega položaja in položaja svoje družine ne spada v nobenega od „primerov“, ki bi lahko upravičili njegovo prisotnost na ozemlju Unije ob njenih otrocih.
2. Analiza z vidika upravičencev do statusa begunca
60.
Obstajata dva temeljna razloga, zakaj položaj osebe XXX kot družinskega člana njegove mladoletne hčerke, ki ima status begunke, ni zajet z Direktivo 2011/95 in/ali z določbami sekundarnega prava Unije, s katerimi se izvaja pravica beguncev do združitve družine: prvič, družina, v kateri se je rodil mladoletni begunec, ni obstajala že v izvorni državi; drugič, ta otrok in njegova družina se nista selila po njegovem rojstvu.
61.
Vendar bi se rad vrnil k nekaterim dejstvom, za katera menim, da si zaslužijo nadaljnjo analizo. Tako je bil, ob pridržku morebitne potrditve ali preverjanja predložitvenega sodišča, kolikor razumem na podlagi spisa, hčerki osebe XXX priznan status begunke zaradi nevarnosti pohabljanja spolovila, (
49
) ki bi ji grozilo, če bi se morala vrniti v državo državljanstva svojih staršev – katere državljanka je tudi sama, vendar tam nikoli ni živela, saj je bila rojena v Belgiji – in ker ima mati, ki ima tudi status begunke, resne psihične težave. Ta zadnji podatek si seveda zasluži temeljito preučitev s strani pristojnih nacionalnih organov, vendar ni mogoče izključiti, da bi lahko nad prihodnostjo tega otroka visela senca, če mati ne bi mogla sama skrbeti za svoja otroka. (
50
) V tem smislu namreč razumem sklicevanje na „učinkovitost statusa begunca“ v šestem vprašanju za predhodno odločanje. Oče je namreč dejansko že 16 let nezakonito na ozemlju Unije, zaradi česar bi ga bilo mogoče vrniti v izvorno državo. (
51
)
62.
Zato je treba spremeniti perspektivo in se zdaj postaviti v položaj otrok, ki imajo status begunca, in zlasti deklice, o kateri imamo več informacij, ter jamstev, ki ji jih zagotavlja pravo Unije glede njenih temeljnih pravic, pri čemer je treba pravila sekundarnega prava Unije razlagati in uporabljati ob upoštevanju temeljnih pravic, ki jih zagotavlja Listina. (
52
)
63.
Ta otrok, ki mora biti zdaj star sedem let, načeloma ne more živeti neodvisno od članov svoje družine. (
53
)
64.
Čeprav je, kot sem opozoril na začetku analize v tej zadevi, (
54
) cilj Direktive 2011/95 predvsem zagotoviti, da se v vseh državah članicah uporabljajo skupna merila za ugotavljanje, katere osebe resnično potrebujejo mednarodno zaščito, in da je tem osebam v vseh državah članicah na voljo neka minimalna raven ugodnosti, skupni evropski azilni sistem, katerega del je ta direktiva in kot opozarja uvodna izjava 3 te direktive, temelji na popolni in vključujoči uporabi Ženevske konvencije in Protokola ter zagotovilu, da se nikogar ne pošlje nazaj na področje, kjer je trpel preganjanje. (
55
) Formalno priznanje izpolnjevanja pogojev za status begunca povzroči, da je zadevni begunec upravičenec do mednarodne zaščite v smislu Direktive 2011/95, zaradi česar ima vse pravice in ugodnosti iz poglavja VII te direktive, ki zajema pravice, ki so enake tistim iz Ženevske konvencije, pa tudi pravice, ki zagotavljajo večjo zaščito in ki nimajo ustreznic v tej konvenciji. (
56
) Dejstvo, da morajo države članice pri prenosu Direktive 2011/95 v prvi vrsti upoštevati koristi otroka, je splošno pravilo, kar se tiče poglavja VII, in je določeno v členu 20(5) navedene direktive. V zvezi s tem opozarjam, da člen 23 Direktive 2011/95 spada v to poglavje in da njegov prvi odstavek državam članicam nalaga, da zagotovijo, da se lahko ohrani enotnost družine. (
57
) Tako kot Komisija ugotavljam, da besedilo te določbe ni omejeno na družinske člane, kot so opredeljeni v členu 2(j) Direktive 2011/95.
65.
Poleg tega je Sodišče že imelo priložnost poudariti, tako kot vsi mednarodni akterji pri zaščiti beguncev, temeljni pomen enotnosti družine, ki je bistvena pravica begunca. Sodišče je prav tako priznalo, da obstaja povezava med ukrepi za zaščito begunčeve družine in logiko mednarodne zaščite. (
58
) Ta pravica se zdi še toliko bolj bistvena, kadar je begunec mladoletnik, saj je še posebej ranljiv. Poleg tega je Sodišče že opozorilo na pomen predvsem Konvencije o otrokovih pravicah, (
59
) katere člen 9(1) določa, da „države pogodbenice jamčijo, da otrok ne bo proti volji staršev ločen od njih“. (
60
)
66.
Tako tudi Direktiva 2011/95 uresničuje cilj, da v skladu s členom 24(2) Listine zagotovi, da so za države članice pri uporabi direktive glavno vodilo koristi otroka. (
61
) Kot zahteva člen 20(5) Direktive 2011/95, pri izvajanju določb poglavja VII k tej direktivi države članice v prvi vrsti upoštevajo te koristi. (
62
) V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba člen 7 Listine brati v povezavi z obveznostjo, da se upošteva korist otroka, ki je priznana v členu 24(2) Listine, in ob upoštevanju potrebe, da otrok vzdržuje redne osebne stike z obema staršema, navedene v členu 24(3) te listine (
63
). In sicer člen 7 in člen 24(2) Listine zahtevata, da „se morajo pri vseh ukrepih, ki se nanašajo na otroke, zlasti pri ukrepih, ki jih države članice sprejmejo pri uporabi navedene direktive, upoštevati predvsem koristi otroka“. (
64
) Ni nujno, da je naslovnik teh ukrepov mladoletnik, lahko pa imajo pomembne posledice zanj. (
65
) Iz tega izhaja, da je treba določbe Direktive 2011/95 razlagati in uporabljati zlasti ob upoštevanju členov 7 ter 24(2) in (3) Listine. Zato morajo države članice pri izvajanju Direktive 2011/95 ustrezno upoštevati načelo enotnosti družine, dobrobit mladoletnika in njegov socialni razvoj. (
66
)
67.
Temeljna pravica do spoštovanja družinskega življenja begunca, čeprav je bistvena, drugače od prepovedi nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja iz člena 4 Listine (
67
) ni absolutna pravica in jo je zato mogoče omejiti pod pogoji iz člena 52(1) Listine. (
68
)
68.
Vendar pa menim, da mora biti tožeči stranki in njeni hčerki (
69
) dana možnost, da se sklicujeta na člen 23(1) Direktive 2011/95, ki se nanaša na enotnost družine, pri čemer obstaja tveganje določene napetosti med tem členom 23 in členom 7 Listine v povezavi s členom 24 Listine. To bom takoj pojasnil.
69.
Če XXX ne more uveljavljati dostopa do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95 zaradi ozke opredelitve pojma „družinski člani“ v smislu člena 23(2) v povezavi s členom 2(j) te direktive, bo sčasoma, če ne bo mogel regularizirati svojega bivanja v Belgiji, prisiljen zapustiti ozemlje Unije. V najboljšem primeru bo zapustil svojo družino, ki jo sestavljajo mati njegovih otrok in njegova otroka, vključno s hčerko, ki ima status begunke, kar bo pomenilo kršitev temeljne pravice te hčerke do spoštovanja družinskega življenja, (
70
) ki jo varuje člen 7 Listine. (
71
) Res je, da je taka omejitev, opredeljena z Direktivo 2011/95 in ki omejuje dostop do ugodnosti samo na člane družine, ki je obstajala že v izvorni državi, določena z zakonom. Težje bi bilo šteti, da ta omejitev spoštuje bistveno vsebino te pravice, ker izključuje družine begunca, ki so bile ustvarjene po begu ali razseljevanju, samo iz tega razloga. Vendar če se lahko otroku, rojenemu na ozemlju Unije, prizna status begunca, težko razumem, zakaj bi bila njegova družina manj vredna zaščite samo zato, ker je nastala po odhodu nekaterih njenih članov iz izvorne države, ali celo po prihodu v državo gostiteljico, čeprav sta ranljivost mladoletnika in potreba otroka, ki ima status begunca, po zaščiti družinskega življenja enako intenzivna kot pri otroku v enakem položaju, katerega družina pa je bila razseljena.
70.
To pripelje do vprašanja sorazmernosti omejitve. Seveda lahko razumem, da omejitev dostopa do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95 narekujejo premisleki v zvezi s politiko Unije na področju priseljevanja in azila ter da omejitev že zato izpolnjuje cilj v splošnem interesu Unije. Vendar ima v tem primeru taka omejitev verjetno precej nesorazmerne učinke, saj pomeni kršitev načela enakega obravnavanja in resno nevarnost kršitve bistvene vsebine druge pravice, in sicer pravice do azila, ki jo prav tako zagotavlja člen 18 Listine.
71.
Glede kršitve načela enakega obravnavanja naj opozorim, da se je omejitev opredelitve „družinskih članov“ na družino, nastalo pred odhodom iz izvorne države, morda obžalovala. (
72
) Po mnenju komisarja Sveta Evrope za človekove pravice pri taki omejitvi ni mogoče „upoštevati okoliščin, v kakršnih begunci dejansko živijo. Mnogi med njimi preživijo daljša obdobja v izgnanstvu in na begu ter ustvarijo družino med tranzitom ali ko živijo negotovo v svojih izvornih regijah, preden prispejo v Evropo. […] Razlikovanje med družinami, ustvarjenimi pred odhodom iz izvorne države ali po njem, je v nekaterih primerih v nasprotju s členom 14 [Evropske konvencije o človekovih pravicah, podpisane v Rimu 14. novembra 1950 (v nadaljevanju: EKČP)] in verjetno tudi z drugimi jamstvi enakosti, vključno s tistimi, ki imajo podlago v pravu Unije.“ (
73
)
72.
Strinjam se z dvomi, ki jih je izrazil komisar za človekove pravice.
73.
V zvezi s tem bi bilo mogoče posebno pozornost nameniti sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP) v zadevi Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu. (
74
) V tej zadevi je tožeča stranka leta 2004 prispela v Združeno kraljestvo, od marca 2006 pa ji je bil priznan status begunca. Junija istega leta je spoznal osebo, ki je leta 2007 postala njegova žena. Zakoncema sta se rodila otroka, prvi leta 2008 in drugi leta 2011. Žena, državljanka tretje države, ki sama ni bila upravičena do mednarodne zaščite, je leta 2007 zaprosila za vizum, da bi se lahko pridružila možu v Združenem kraljestvu. Čeprav je bil begunec, ni mogel izkoristiti nacionalnih pravil o združitvi družine beguncev, ker so se ta uporabljala le za zakonce, ki so bili del družine, preden je begunec zapustil izvorno državo. Žena je nato zaprosila za dovoljenje za prebivanje kot žena rezidenta, ki je prisoten in prebiva v Združenem kraljestvu, kar je bilo prav tako zavrnjeno, ker se njen mož, ki je v Združenem kraljestvu na podlagi dovoljenja za prebivanje, omejenega na pet let, po nacionalni zakonodaji ne šteje za „osebo, ki je prisotna in prebiva“ v Združenem kraljestvu.
74.
Potem ko je ESČP najprej opozorilo, da na podlagi člena 8 EKČP nobena država ni dolžna spoštovati odločitve poročenih parov, v kateri državi bodo kot zakonci prebivali, je odločilo, da mora nacionalna zakonodaja, kadar nekaterim kategorijam migrantov podeljuje pravico do združitve družine, to storiti na način, ki je v sklad s členom 14 EKČP. ESČP je pri potrebnem uvodu k obravnavi z vidika člena 14 EKČP ugotovilo, da so pravila o združitvi družine beguncev očitno vplivala na družinsko življenje pritožnikov in njunih otrok, tako da dejansko stanje v zadevi spada na področje uporabe člena 8 EKČP. (
75
) ESČP je tudi opozorilo, da lahko le razlike v obravnavi, ki temeljijo na določljivi značilnosti ali „lastnosti“, pomenijo diskriminacijo v smislu člena 14 EKČP. (
76
) Poleg tega mora, če se postavljajo vprašanja iz naslova te določbe, obstajati razlika v obravnavanju oseb, ki so v podobnih ali primernih položajih. Tako različno obravnavanje je diskriminatorno, če ni objektivno in razumno utemeljeno, torej če se z njim ne uresničuje legitimni cilj ali če med uporabljenimi sredstvi in zastavljenim ciljem ni primernega sorazmerja. (
77
) Čeprav ESČP priznava, da ima država pogodbenica diskrecijsko pravico, se obseg te diskrecijske pravice razlikuje glede na okoliščine, predmet in okvir. (
78
)
75.
ESČP je tako razsodilo, da je mogoče položaj pritožnikov, če se je nanašal na begunca, ki se je poročil po tem, ko je zapustil svojo izvorno državo, in ženo tega begunca, izenačiti s „kakšnimi drugimi okoliščinami“ v smislu člena 14 EKČP in torej spada na njegovo področje uporabe. (
79
) Zadevna država pogodbenica poleg tega ni oporekala, da so bili študenti in delavci na eni strani in begunci, ki so sklenili zakonsko zvezo pred odhodom iz izvorne države, na drugi strani v skladu z njeno nacionalno zakonodajo obravnavani drugače od beguncev in njihovih zakoncev, ki so zakonsko zvezo sklenili po odhodu iz izvorne države. (
80
) ESČP je odločilo, da so bili begunci, ki so se poročili pred odhodom iz izvorne države, v podobnem položaju, saj so bili prav tako upravičeni do statusa begunca in jim je Združeno kraljestvo prav tako izdalo dovoljenje za prebivanje za omejen čas, in da je bila edina upoštevna razlika datum sklenitve zakonske zveze. (
81
) Medtem ko je Združeno kraljestvo poskušalo tako različno obravnavanje utemeljiti s tem, da je moralo spoštovati svoje mednarodne obveznosti, ne da bi zagotavljalo kakršne koli dodatne ugodnosti, zato da bi begunci izbrali to državo kot državo gostiteljico, in čeprav je trdilo, da je bila to politična odločitev v okviru široke diskrecijske pravice, ki mu je priznana na tem področju, (
82
) je ESČP odločilo, da ne vidi razloga za drugačno obravnavanje beguncev, ki so se poročili po razselitvi, v primerjavi s tistimi, ki so se poročili pred razselitvijo, in da je Združeno kraljestvo z omogočanjem združitve družine z zakonci beguncev, ki so bili poročeni pred razselitvijo, sicer izpolnilo svoje mednarodne obveznosti, vendar če ukrep povzroči različno obravnavanje oseb v podobnih položajih, dejstvo, da je bila izpolnjena ena mednarodna obveznost države pogodbenice, ne more upravičiti različnega obravnavanja. (
83
) ESČP je torej odločilo, da gre za kršitev člena 14 v povezavi s členom 8 te konvencije. (
84
)
76.
Tako bi dejstvo, da otroka osebe XXX, ki imata status beguncev, ne moreta uživati pravice do ohranitve enotnosti družine, ki jo zagotavlja člen 23 Direktive 2011/95, zgolj zato, ker ne pripadata družini, ki je že obstajala v izvorni državi, verjetno prav tako povzročilo določene težave glede na člen 20 Listine. (
85
)
77.
Nazadnje, glede resnega tveganja kršitve bistvene vsebine pravice do azila to, da se oseba XXX ne more v svojo korist sklicevati na ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95, podaljšuje nezakonitost njenega bivanja v Belgiji. Ob pridržku vseh preverjanj, ki jih bo moralo opraviti predložitveno sodišče, je v primeru slabega stanja matere mladoletnega begunca mogoče, da bo moral otrok zaradi odvisnosti od očeta očetu slediti, če bo ta moral zapustiti državo. (
86
) V takem primeru – resda hipotetičnem, vendar glede na vsebino spisa, predloženega Sodišču, vsekakor ne povsem nemogočem – gre tokrat za očitno kršitev otrokove pravice do azila, ki je varovana s členom 18 Listine, (
87
) l’empêchant de jouir effectivement dudit droit. (
88
)
3. Končne opombe
78.
Ker je člen 23(1) Direktive 2011/95 napisan zelo na splošno, je primeren za razlago, ki očetu mladoletnega begunca, ki ni upravičen do mednarodne zaščite in ki se ne more sklicevati na člen 23(2) te direktive zgolj zato, ker družina tega otroka ni obstajala že v izvorni državi, zagotavlja dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive. Tako razlago podpira ugotovitev, do katere je prišlo Sodišče, ko je odločilo, da je „razlog za obstoj člena 23 Direktive 2011/95 upravičencu do mednarodne zaščite omogočiti uživanje pravic, ki so mu s to zaščito priznane, pri čemer ohrani enotnost svoje družine na ozemlju države članice sprejemnice“. (
89
)
79.
Vendar pa bo za tak dostop potrebno določeno predhodno preverjanje. Tako bo treba na eni strani preveriti resničnost in dejanskost družinske vezi med očetom in njegovim otrokom, ki ima status begunca, (
90
) ter intenzivnost razmerja odvisnosti. V primeru mladoletnikov bo treba zagotoviti, da je ohranitev take vezi z zadevnim družinskim članom v skladu s koristmi otroka ob upoštevanju položaja, v katerem je zadevna družina. Na drugi strani pa se omejitve iz člena 23(3) in (4) Direktive 2011/95 očitno še naprej uporabljajo, tako da dostop do ugodnosti na podlagi člena 23(1) te direktive ne bo več zagotovljen, če oče ni ali ne bi bil upravičen do mednarodne zaščite v skladu s poglavjema III in V Direktive 2011/95 ali če država članica presodi, da bi tak dostop ogrožal njeno nacionalno varnost ali njen javni red.
80.
Zato je treba iz vseh zgoraj navedenih razlogov člen 23(1) Direktive 2011/95 v povezavi s členom 20(5) te direktive ter ob upoštevanju členov 7, 18 ter 24(2) in (3) Listine razlagati tako, da mora imeti državljan tretje države, ki je oče otrok, ki imata status beguncev in sta rojena na ozemlju države gostiteljice v družini, ki je bila ustvarjena na ozemlju te države, ki sam ne izpolnjuje pogojev za mednarodno zaščito, možnost dostopa do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95, če se to glede na vse posebne okoliščine zadevne družine izkaže za potrebno, prvič, da se zagotovi spoštovanje pravice do družinskega življenja njegovih otrok, ki sta begunca, in drugič, da lahko njegova otroka še naprej uživata vse pravice, ki izhajajo iz njunega statusa begunca, razen če za očeta ne veljajo izključitvene klavzule iz poglavij III in V Direktive 2011/95 ali če ne pomeni grožnjo javni varnosti ali javnemu redu v državi članici gostiteljici.
IV. Predlog
81.
Ob upoštevanju vseh navedenih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je predložil Conseil d'État (državni svet, Belgija), odgovori:
1)
Člen 23(2) Direktive 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite v povezavi s členom 2(j) te direktive
je treba razlagati tako, da
pojem „družinski člani“ načeloma predpostavlja, da je družina že obstajala v izvorni državi.
Člen 23(2) Direktive 2011/95 ima v delu, v katerem določa obveznost držav članic, da uredijo dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 te direktive, neposredni učinek in se posamezniki lahko sklicujejo nanj pred nacionalnimi sodišči zoper državo članico, ki ga ni pravilno prenesla ali ga ni prenesla.
Direktiva 2011/95 ne predvideva izvedene razširitve statusa begunca na družinske člane osebe, ki uživa ta status, če ti člani sami ne izpolnjujejo pogojev za dodelitev tega statusa. Člen 23(2) Direktive 2011/95 osebam, ki spadajo na njeno področje uporabe, omogoča, da zahtevajo dostop do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive 2011/95.
2)
Člen 23(1) Direktive 2011/95 v povezavi s členom 20(5) te direktive ter ob upoštevanju členov 7, 18 ter 24(2) in (3) Listine
je treba razlagati tako, da
mora imeti državljan tretje države, ki je oče otrok, ki imata status beguncev in sta rojena na ozemlju države gostiteljice v družini, ki je bila ustvarjena na ozemlju te države, ki sam ne izpolnjuje pogojev za mednarodno zaščito, možnost dostopa do ugodnosti iz členov od 24 do 35 Direktive, če se to glede na vse posebne okoliščine zadevne družine izkaže za potrebno, prvič, da se zagotovi spoštovanje pravice do družinskega življenja njegovih otrok, ki sta begunca, in drugič, da lahko njegova otroka še naprej uživata vse pravice, ki izhajajo iz njunega statusa begunca, razen če za očeta ne veljajo izključitvene klavzule iz poglavij III in V Direktive 2011/95 ali če ne pomeni grožnjo javni varnosti ali javnemu redu v državi članici gostiteljici.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Jastram K., Newland K., „L’unité de la famille et la protection des réfugiés“v Feller E., Türk V. in Nicholson F. (ur.), La protection des réfugiés en droit international, Larcier, 2008, str. 623.
(
3
)	O nujnosti uskladitve varstva temeljnih pravic z zahtevami migracijske politike glej na primer sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice (ESČP) z dne 12. oktobra 2006, Mubilanzila Mayeka in Kaniki Mitunga proti Belgiji ECLI:CE:ECHR:2006:1012JUD001317803, točka 81.
(
4
)	UL 2011, L 337, str. 9.
(
5
)	Moniteur belge z dne 31. decembra 1980, str. 14584.
(
6
)	Čeprav iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da imata oba otroka osebe XXX status begunca, XXX v pisnem stališču, predloženem Sodišču, navaja, da naj bi tak status imela le njegova hči. Ta netočnost v dejstvih pa ne vpliva na analizo te zadeve, saj je v vsakem primeru nesporno, da ima vsaj eden od otrok osebe XXX status begunca. Iz spisa je razvidno, da je bil hčerki osebe XXX priznan status begunke v Belgiji zaradi nevarnosti obrezovanja, ki bi ji bila izpostavljena, če bi bila prisiljena živeti v Gvineji. Če se bo izkazalo za potrebno za analizo, bo posebna pozornost namenjena položaju tega otroka.
(
7
)	Mati ima gvinejsko državljanstvo. Status begunke ji je bil v Belgiji priznan leta 2017.
(
8
)	Glej sodbo z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 36). Glej tudi sodbo z dne 4. oktobra 2018, Ahmedbekova (C‑652/16, EU:C:2018:801, točki 48 in 68).
(
9
)	Glej sodbo z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 62).
(
10
)	Glej sodbo z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 27 in navedena sodna praksa).
(
11
)	Glej sodbo z dne 1. avgusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Združitev družine z mladoletnim beguncem) (C‑273/20 in C‑355/20, EU:C:2022:617, točka 34).
(
12
)	Moj poudarek.
(
13
)	Moj poudarek.
(
14
)	Tako je v uvodni izjavi 12 Direktive 2011/95 kot glavni cilj te direktive omenjena zagotovitev, da države članice uporabljajo skupna merila za ugotavljanje, katere osebe resnično potrebujejo mednarodno zaščito, ter da je v vseh državah članicah navedenim osebam na voljo minimalna raven ugodnosti. Glej tudi člen 1 Direktive 2011/95. Glej nazadnje sodbi z dne 19. marca 2019, Ibrahim in drugi (C‑297/17, C‑318/17, C‑319/17 in C‑438/17, EU:C:2019:219, točki 97), in z dne 9. septembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Družinski član) (C‑768/19, EU:C:2021:709, točki 30 in navedena sodna praksa).
(
15
)	Sodba z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 60). Moj poudarek.
(
16
)	V istem smislu glej sklepne predloge generalnega pravobranilca J. Richarda de la Toura v zadevi Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:384, točka 39) in sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Pikamäeja v zadevi Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Enotnost družine – Že priznana zaščita) (C‑483/20, EU:C:2021:780, točka 39).
(
17
)	Direktiva Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224) se a priori uporablja za družino v širšem smislu (glej člen 2(d) te direktive), čeprav člen 9(2) te direktive državam članicam omogoča, da omejijo ugodnosti določb poglavja te iste direktive, ki je posebej namenjeno združitvi družine beguncev, na družinska razmerja, ki so nastala pred vstopom beguncev na ozemlje države članice gostiteljice.
(
18
)	Za ponazoritev glej sodbo z dne 26. marca 2019, SM (Otrok, za katerega velja alžirska ureditev kafala) (C‑129/18, EU:C:2019:248, točke od 53 do 55).
(
19
)	UL 2004, L 304, str. 12.
(
20
)	Glej člen 2(h) Direktive 2004/83.
(
21
)	Za primerjavo glej člen 2(h) Direktive 2004/83 in člen 2(j) Direktive 2011/95.
(
22
)	Sodba z dne 22. februarja 2022, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Enotnost družine – Že priznana zaščita) (C‑483/20, EU:C:2022:103, točka 39). Glej tudi sodbo z dne 9. septembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Družinski član) (C‑768/19, EU:C:2021:709, točka 43).
(
23
)	Sodba z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 37). Moj poudarek. Zdi se, da Sodišče nikoli ni podvomilo o pogoju, da je morala družina obstajati že v izvorni državi: glej na primer sodbo z dne 9. septembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Družinski član) (C‑768/19, EU:C:2021:709, točke 32, 43 in 54).
(
24
)	Glej sodbo z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Neposredni učinek) (C‑205/20, EU:C:2022:168, točka 17 in navedena sodna praksa).
(
25
)	Glej sodbo z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Neposredni učinek) (C‑205/20, EU:C:2022:168, točka 18).
(
26
)	Glej sodbo z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg‑Fürstenfeld (Neposredni učinek) (C‑205/20, EU:C:2022:168, točka 19 in navedena sodna praksa).
(
27
)	Belgijska vlada glede na odgovor, ki ga predlaga na prvi dve vprašanji za predhodno odločanje, meni, da na tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
(
28
)	Čeprav Sodišče ni vprašano, ali je treba členu 23(1) Direktive 2011/95 priznati neposredni učinek, ugotavljam, da je že poudarilo splošno naravo te določbe: glej sodbo z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 43).
(
29
)	Iz sodbe z dne 19. novembra 1991, Francovich in drugi (C‑6/90 in C‑9/90, EU:C:1991:428, točka 17), tako izhaja, da „možnost držav članic, da izbirajo med več mogočimi načini za izpolnitev v direktivi predpisanih ciljev, res ne izključuje možnosti, da posamezniki pred nacionalnimi sodišči uveljavljajo pravice, ki jih je mogoče dovolj natančno določiti na podlagi določb te direktive“ (glej tudi sodbi z dne 2. avgusta 1993, Marshall (C‑271/91, EU:C:1993:335, točka 37), in z dne 12. februarja 2009, Cobelfret (C‑138/07, EU:C:2009:82, točka 61)).
(
30
)	Glej sodbo z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 48 in naslednje).
(
31
)	Glej na primer sodbo z dne 22. decembra 2010, Gavieiro in Iglesias Torres (C‑444/09 in C‑456/09, EU:C:2010:819, točka 80 in naslednje). Tudi z možnostjo odstopanja od obveznosti, predvideno v določbi z neposrednim učinkom, se ne dvomi o tem učinku. Glej na primer v zvezi s členom 31(2) Listine sodbo z dne 6. novembra 2018, Bauer in Willmeroth (C‑569/16 in C‑570/16, EU:C:2018:871, točki 84 in 85).
(
32
)	V skladu s katerim se člen 23(2) Direktive 2011/95 ne uporablja, kadar družinski član ni ali ne bi bil upravičen do mednarodne zaščite v skladu s poglavjema III in V te direktive.
(
33
)	Drugače povedano, da bi se posameznik lahko skliceval na določbo direktive, ki ni bila prenesena, pred nacionalnim sodiščem, mora položaj tega posameznika nujno spadati na področje uporabe zadevne določbe. To je pogoj, da bi se lahko zastavilo vprašanje neposrednega učinka te določbe, ki se precej razlikuje od pogojev, ki jih mora izpolnjevati zadevna določba, da bi lahko imela neposredni učinek.
(
34
)	Glej po analogiji sodbo z dne 15. aprila 2008, Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, točka 64).
(
35
)	Glede na izraz, ki ga je uporabil generalni pravobranilec W. Van Gerven v sklepnih predlogih v zadevi Banks (C‑128/92, neobjavljeni, EU:C:1993:860, točka 27), ki se, drugače povedano, nanaša na možnost sklicevanja na to pravilo pred sodiščem ((glej v tem smislu tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Bobka v zadevi Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:494, točki 69 in 76)).
(
36
)	Sklepni predlogi generalnega pravobranilca W. Van Gervna v zadevi Banks (C‑128/92, neobjavljeni, EU:C:1993:860, točka 27).
(
37
)	Glej str. 12 in 13 navedenega predloga.
(
38
)	Vsekakor po potrebi in v zvezi s sporom med posameznikom in državo članico naj izmed bogate sodne prakse omenim kot primer sodbo z dne 8. marca 2022, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Neposredni učinek) (C‑205/20, EU:C:2022:168, točke od 35 do 37 in 39).
(
39
)	Glej sodbo z dne 22. februarja 2022, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Enotnost družine – Že priznana zaščita) (C‑483/20, EU:C:2022:103, točka 41).
(
40
)	V bogati sodni praksi glej na primer sodbo z dne 30. junija 2016, Toma in Biroul Executorului Judecătoresc Horaţiu‑Vasile Cruduleci (C‑205/15, EU:C:2016:499, točka 30 in navedena sodna praksa).
(
41
)	Glej točko 21 in naslednje teh sklepnih predlogov.
(
42
)	Sklicevanje na člen 18 Listine ne more spremeniti te ugotovitve, saj iz tega člena ne izhaja zahteva, da bi bilo treba status begunca dodeliti družinskim članom begunca, ki ne izpolnjujejo pogojev za priznanje tega statusa. Enako velja za člena 7 in 24 Listine, če se razume, da se s členom 23 Direktive 2011/95 izvajajo pravice, ki jih določata člena 7 in 24 na področju uporabe Direktive 2011/95. Člena 7 in 24 Listine niti ne zahtevata, da se družinskim članom begunca, ki ne izpolnjujejo pogojev za status begunca, dodeli tak status, saj se pravica do spoštovanja družinskega življenja begunca in pravice otroka lahko zagotovijo drugače.
(
43
)	Glej sodbi z dne 17. novembra 2022, Belgische Staat (Poročena mladoletna begunka) (C‑230/21, EU:C:2022:887, točka 41) in z dne 18. aprila 2023, Afrin (C-1/23 PPU, EU:C:2023:296, str. 43).
(
44
)	Za primerjavo glej na eni strani uvodno izjavo 6 in člen 2(d) ter na drugi strani člen 9(2) Direktive 2003/86.
(
45
)	Glej člen 10(2) Direktive 2003/86/ES.
(
46
)	Glej člen 10(3) Direktive 2003/86/ES.
(
47
)	Glej sodbo z dne 1. avgusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Združitev družine z mladoletnim beguncem) (C‑273/20 in C‑355/20, EU:C:2022:617, točka 32 in navedena sodna praksa).
(
48
)	Glej člena 5(3) in 11 Direktive 2011/95.
(
49
)	Pohabljanje ženskih spolovil se lahko šteje za „posebno obliko preganjanja otroka glede na to, da te prakse nesorazmerno bolj prizadenejo punčke“: glej točko 9 Navodila Visokega komisariata Združenih narodov za begunce v zvezi s prošnjami za azil, povezanimi s pohabljanjem ženskih spolnih organov, iz leta 2009 (na voljo na spletni strani https://www.unhcr.org/fr/publications/legal/4fd737379/note-dorientation-demandes-dasile-relatives-mutilations-genitales-feminines.html).
(
50
)	Sodba Conseil du contentieux des étrangers (svet za spore v zvezi s tujci) z dne 17. aprila 2020 je bila priložena stališču tožeče stranke v postopku v glavni stvari. Svet je delno povzel elemente odločbe Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (generalni komisar za begunce in osebe brez državljanstva, Belgija) z dne 2. oktobra 2019 o zavrnitvi nove prošnje osebe XXX za mednarodno zaščito. Iz te odločbe je razvidno, da je bila mati otrok hospitalizirana, hči zakoncev pa je bila nameščena v krizni center za otroke do treh let.
(
51
)	Odločba o vrnitvi pomeni poseg v izvrševanje pravice do spoštovanja družinskega življenja: glej v drugačnem okviru sodbo z dne 11. julija 2002, Carpenter (C‑60/00, EU:C:2002:434, točka 42).
(
52
)	Sodba z dne 16. februarja 2017, C. K. in drugi (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, točka 59). Glej tudi točko 26 teh sklepnih predlogov.
(
53
)	Glej sodbo z dne 5. maja 2022, Subdelegación del Gobierno en Toledo (Prebivanje družinskega člana – nezadostna sredstva) (C‑451/19 in C‑532/19, EU:C:2022:354, točka 56).
(
54
)	Glej opombo 14 teh sklepnih predlogov.
(
55
)	Glej sodbo z dne 14. maja 2019, M in drugi (Odvzem statusa begunca) (C‑391/16, C‑77/17 in C‑78/17, EU:C:2019:403, točki 79 in 80).
(
56
)	Glej sodbo z dne 14. maja 2019, M in drugi (Odvzem statusa begunca) (C‑391/16, C‑77/17 in C‑78/17, EU:C:2019:403, točka 91).
(
57
)	Ta pojem je po mojem mnenju širši od pojma združitve družine.
(
58
)	Glej sodbo z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točki 42 in 43). Glej tudi sklepne predloge generalnega pravobranilca J. Richarda de la Toura v zadevi Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:384, točka 88).
(
59
)	Sprejela jo je Generalna skupščina Združenih narodov z Resolucijo št. 44/25 z dne 20. novembra 1989, veljati pa je začela 2. septembra 1990.
(
60
)	Sodba z dne 27. junija 2006, Parlament/Svet (C‑540/03, EU:C:2006:429, točka 57).
(
61
)	V tem smislu glej sodbo z dne 12. aprila 2018, A in S (C‑550/16, EU:C:2018:248, točka 58).
(
62
)	V uvodni izjavi 16 Direktive 2011/95 je opozorjeno, da so s to direktivo spoštovane temeljne pravice in načela, določena v Listini, njen namen pa je spodbujati uporabo zlasti členov 7, 18 in 24 Listine, ki so med določbami, izrecno navedenimi v tej uvodni izjavi, ter tako pričajo o tem, da ima zakonodajalec Unije do njih poseben odnos.
(
63
)	Glej za nedavni primer sodbo z dne 18. aprila 2023, Afrin (C-1/23 PPU, EU:C:2023:296, točka 45).
(
64
)	Sodba z dne 9. septembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (družinski član) (C‑768/19, EU:C:2021:709, točka 39 in navedena sodna praksa).
(
65
)	Glej sodbo z dne 17. novembra 2022, Belgische Staat (Poročena mladoletna begunka) (C‑230/21, EU:C:2022:887, točka 48).
(
66
)	Glej sodbo z dne 9. septembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Družinski član) (C‑768/19, EU:C:2021:709, točki 38 in 44).
(
67
)	Glej sodbi z dne 16. februarja 2017, C. K. in drugi (C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, točka 59 in navedena sodna praksa), in z dne 19. marca 2019, Ibrahim in drugi (C‑297/17, C‑318/17, C‑319/17 in C‑438/17, EU:C:2019:219, točka 87).
(
68
)	Glej tudi moje sklepne predloge v zadevi Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:65, točka 64 in naslednje).
(
69
)	In po potrebi tudi njenemu sinu.
(
70
)	In, odvisno od primera, temeljne pravice njegovega sina do spoštovanja družinskega življenja.
(
71
)	V najslabšem primeru bo moral belgijsko ozemlje zapustiti v spremstvu svojih otrok, kar je hipoteza, predvidena v točki 77 teh sklepnih predlogov.
(
72
)	Glej dokument komisarja za človekove pravice „Uresničevanje pravice beguncev do združitve družine v Evropi“, Svet Evrope, junij 2017, točka 1.2.2.
(
73
)	Ibid.
(
74
)	ESČP, 6. november 2012 (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109).
(
75
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 43).
(
76
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 44).
(
77
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 45).
(
78
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 45).
(
79
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 48).
(
80
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 49).
(
81
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 50).
(
82
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 51).
(
83
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 55).
(
84
)	Sodba ESČP z dne 6. novembra 2012, Hode in Abdi proti Združenemu kraljestvu (CE:ECHR:2012:1106JUD002234109, točka 56).
(
85
)	Glede načela enakosti iz člena 20 Listine glej sodbo z dne 2. septembra 2021, État belge (Pravica do prebivanja v primeru nasilja v družini) (C‑930/19, EU:C:2021:657, točka 57 in navedena sodna praksa).
(
86
)	To razlogovanje velja tudi za sina osebe XXX, ki izpolnjuje pogoje za status begunca.
(
87
)	Če bi bil otrok zaradi očetovega odhoda prisiljen slediti očetu v izvorno državo, bi bil izpostavljen resni nevarnosti nečloveškega in ponižujočega ravnanja, ki je absolutno prepovedano s členom 4 Listine in pred katerim naj bi ga varoval status begunca.
(
88
)	Glej po analogiji sodbo z dne 30. junija 2022, Valstybės sienos apsaugos tarnyba in drugi (C‑72/22 PPU, EU:C:2022:505, točka 63).
(
89
)	Sodba z dne 9. novembra 2021, Bundesrepublik Deutschland (Ohranjanje enotnosti družine) (C‑91/20, EU:C:2021:898, točka 60).
(
90
)	Po navedbah Sodišča se „za obstoj resničnega družinskega življenja predpostavlja, da se ugotovi resničnost družinske vezi ali želja po vzpostavitvi oziroma ohranitvi take vezi“ (sodba z dne 1. avgusta 2022, Bundesrepublik Deutschland (Združitev družine z mladoletnim beguncem) (C‑273/20 in C‑355/20, EU:C:2022:617, točka 65).