Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 4. septembril 2025(1)
Kohtuasi C‑43/24 [Shipov](i)
K. M. H.
versus
Obshtina Stara Zagora
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Varhoven kasatsionen sad (Bulgaaria kõrgeim kassatsioonikohus))
Eelotsusetaotlus – Liidu kodakondsus – ELTL artikli 21 lõige 1 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 7 ja 45 – Õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil – Takistused – Transsoolise isiku taotlus registrisse kantud perekonnaseisuandmete muutmiseks – Riigisisese menetluse puudumine – Teises liikmesriigis koostatud akti puudumine – Päritoluliikmesriigi kohustus tunnustada sooidentiteedi muutmist ja sellega kaasnevaid muutusi ning teha vastavad kanded sünniakti – Direktiiv 2004/38/EÜ – Artikkel 4 – Kohustus väljastada tunnetusliku sooidentiteediga kooskõlas olevad isikut tõendavad dokumendid
I.      Sissejuhatus
1.        Eelotsusetaotlus on esitatud menetluses, kus K. M. H. pöördus Obshtina Stara Zagora (Stara Zagora kohalik omavalitsusüksus, Bulgaaria) vastu kohtusse, et saada kohtuotsus, millega tuvastatakse tema soovahetus ning kohustatakse muutma tema nime(2) koos selle muutuse kajastamisega tema sünniaktis.
2.        Eelotsusetaotlus puudutab niisiis isiku sünniakti muutmiseks pädeva liikmesriigi asutuste poolt selle liikmesriigi kodaniku transsoolisuse tunnustamist ja seda puudutavate perekonnaseisuandmete registrisse kandmist. Kuigi see isik teostas õigust liikuda ja elada teises liikmesriigis, ei puuduta tema taotlus teises liikmesriigis õiguspäraselt toimunud identiteedi ühe osa muutmise tunnustamist.
3.        Kuni 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsuseni Mirin(3) kujunes perekonnaseisuandmete registrisse kandmist puudutav Euroopa Kohtu praktika ainult seoses ühe liikmesriigi poolt teises liikmesriigis saadud akti või otsuse mõju tunnustamisega ning selle aluseks oli peamiselt ELTL artiklis 21 sõnastatud liidu kodanike õigus liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada; samas meenutati seal, et liidu õigus ei piira liikmesriikide pädevust isikute perekonnaseisuga seotud küsimustes.
4.        Lisaks on Euroopa Kohus sellest suundumusest lähtuvas kohtupraktikas õiguslike sidemete tunnustamisega seoses sõnaselgelt täpsustanud, et ühe liikmesriigi poolt teises liikmesriigis seaduslikult omandatud õigusliku seisundi tunnustamine ei pane esimesele liikmesriigile, kus saabuvad selle seisundiga kaasnevad liidu õiguses ette nähtud tagajärjed, kohustust muuta perekonnaseisu valdkonnas enda õigusnorme(4). Viimaks on Euroopa Kohus muudes valdkondades rõhutanud, et sooidentiteedi tunnustamisega seotud küsimused on liikmesriikide pädevuses(5).
5.        Kohtuasjas, kus tehti kohtuotsus Mirin, oli isiku kodakondsusliikmesriigis olemas riigisisene sooidentiteedi muutmise menetlus(6). Käesoleval juhul see nii ei ole, kuna isiku kodakondsusliikmesriik välistab kindlalt sooidentiteedi muutmise tunnustamise.
6.        Eelotsusetaotlusega palutakse Euroopa Kohtul niisiis otsustada, kas liidu õigusega on kooskõlas sellised liikmesriigi õigusnormid – nii nagu neid on tõlgendanud riigisisesed kohtud – mille kohaselt ei tunnustata ei oma kodaniku sooidentiteedi muutmist ega selle tagajärgi, kui sooidentiteedi muutmist ei ole seaduslikult tuvastatud mõnes teises liikmesriigis(7). See on väga oluline küsimus, kuna puudutab liikmesriikide pädevust isikute õigusliku seisundiga seotud küsimustes.
7.        Seega tuleb Euroopa Kohtul kindlaks teha, kuivõrd kuulub põhikohtuasja olukord liidu õiguse kohaldamisalasse, milline on asjaomasele isikule tagatud õiguste teostamise piirang ning kas see piirang saab olla põhjendatud.
8.        Toon esile põhjused, miks võiks Euroopa Kohus mõningaid liidu õiguse sätteid arvesse võttes asuda seisukohale, et liikumis- ja elamisvabaduse takistused, mille põhjustab see, et liikmesriik ei tunnusta õiguslikult oma kodaniku tunnetuslikku sooidentiteeti ega muuda vastavalt tema sünniakti ja isikut tõendavaid dokumente, tuleb sellel liikmesriigil kõrvaldada ka juhul, kui sooidentiteedi muutmist ei ole õiguslikult tuvastatud mõnes teises liikmesriigis.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
9.        Käesolevas ettepanekus viitan ELTL artiklile 20 ja artikli 21 lõikele 1, Euroopa Liidu põhiõiguste harta(8) artiklile 7 ja artikli 45 lõikele 1 ning direktiivi 2004/38/EÜ(9) artikli 4 lõikele 3.
B.      Bulgaaria õigus
1.      Perekonnaseisuregistri seadus
10.      Perekonnaseisuregistri seaduse põhikohtuasja suhtes kohaldamisele kuuluva redaktsiooni artikli 1 lõikes 2 on sätestatud:
„Perekonnaseisuandmete registrisse kandmine hõlmab sünni, abielu ja surma registreerimist perekonnaseisuaktide registrites ning isikute kandmist rahvastikuregistrisse“.
11.      Selle seaduse artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Bulgaaria Vabariigis on isikute perekonnaseisuandmete registrisse kandmise aluseks nende perekonnaseisuaktides sisalduvad andmed ning teistes seaduses nimetatud aktides sisalduvad andmed.“
12.      Kõnealuse seaduse artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Perekonnaseisuaktide registrisse kantakse artikli 1 lõikes 2 nimetatud sündmused seoses isikutega, kes on sündmuse ajal Bulgaaria kodanikud ning isikutega, kes ei ole Bulgaaria kodanikud, ent viibivad sündmuse ajal Bulgaaria Vabariigi territooriumil.
2.      Rahvastikuregistrisse kantakse:
1.      kõik Bulgaaria kodanikud;
[…][(10)]“.
13.      Sama seaduse artikli 8 lõike 1 kohaselt on põhilisteks registrisse kantavateks perekonnaseisuandmeteks isiku nimi, sünniaeg ja -koht, sugu, kodakondsus ja isikukood.
14.      Perekonnaseisuregistri seaduse artikli 9 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Bulgaaria Vabariigi territooriumil sündinud Bulgaaria kodaniku nimi koosneb eesnimest, isanimest ja perekonnanimest. Need kolm nimeosa kantakse sünniakti.“
15.      Selle seaduse artiklis 13 on sätestatud:
„Isiku isanimi koosneb isa eesnimest, millele järgneb liide ‑ov või ‑ev, ning lapse soost sõltuvast nimelõpust, välja arvatud juhul, kui isa eesnimele ei ole võimalik sellist nimelõppu lisada või kui see on vastuolus vanemate perekondlike, etniliste või usuliste tavadega.“
16.      Kõnealuse seaduse artikli 14 lõikes 1 on sätestatud:
„Isiku perekonnanimeks on tema isa perekonnanimi või isa isanimi, millele järgneb liide ‑ov või ‑ev, ning lapse soost sõltuv nimelõpp, välja arvatud juhul, kui vanemate perekondlikud, etnilised või usulised tavad nõuavad, et see oleks teisti.“
17.      Sama seaduse artikli 19 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Eesnime, isanime või perekonnanime muutmiseks annab asjaomase isiku kirjaliku taotluse alusel loa kohus, kui nimi on naeruväärne, vääritu või ühiskondlikult vastuvõetamatu ning juhul, kui seda nõuavad kaalukad asjaolud.“
18.      Perekonnaseisuregistri seaduse artikli 45 lõike 1 punktide 6–8 kohaselt märgitakse sünniakti vastsündinu nimi, lapse isikukood (ainult Bulgaaria kodanikel) ning sugu ja kodakondsus.
19.      Selle seaduse artiklis 73 on sätestatud, et koostatud perekonnaseisuaktidesse kantud isikute perekonnaseisuandmete muutmine toimub kohtu- või haldusmenetluses.
20.      Kõnealuse seaduse artikli 76 lõike 5 kohaselt muudetakse nime ja sugu kohtumenetluses.
21.      Sama seaduse artikli 100 kohaselt on perekonnaseisuandmete registreerimise ja rahvastikuga seotud haldusteenuste ühtne süsteem (ESGRAON) Bulgaaria Vabariigis füüsiliste isikute perekonnaseisuandmete registrisse kandmise süsteem ning nende isikutega seotud isikuandmete allikas.
22.      Perekonnaseisuregistri seaduse artikli 101 punktid 1–4 on sõnastatud järgmiselt:
„ESGRAONi ülesanded on järgmised:
1.      luua perekonnaseisuaktide register ja seda pidada;
2.      luua perekonnaseisuaktide riigisisene elektrooniline register ja seda pidada;
3.      luua rahvastikuregister ja seda pidada;
4.      luua füüsiliste isikute ühtse haldustunnuse (isikukoodi) moodustamise ja omistamise süsteem ning luua isikukoodide register ja seda pidada.“
2.      Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seadus
23.      1. aprilli 1999. aasta Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seaduse (Zakon za bulgarskite lichni dokumenti)(11) põhikohtuasjas kohaldamisele kuuluva redaktsiooni artikli 4 lõike 1 kohaselt on igal Bulgaaria kodanikul õigus isikut tõendavale dokumendile.
24.      Selle seaduse artikli 9 lõikes 1 on sätestatud:
„Nime, isikukoodi (Bulgaaria kodaniku isikukoodi/välismaalase isikukoodi), soo, kodakondsuse või välimuse olulise ja püsiva muutumise korral on isik kohustatud taotlema uued Bulgaaria isikut tõendavad dokumendid 30 päeva jooksul.“
25.      Kõnealuse seaduse artikli 13 lõikes 1 on loetletud isikut tõendavate dokumentide liigid. Eelkõige on nendeks isikutunnistus, pass ja juhiluba.
26.      Sama seaduse artikli 16 lõike 1 kohaselt tuleb isikut tõendavatesse dokumentidesse märkida asjaomase isiku nimed, sünniaeg, isikukood, sugu ja kodakondsus. Selle artikli lõigetes 2 ja 6 on täpsustatud, et passis ja isikutunnistusel peavad olema ka biomeetrilised andmed.
27.      Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seaduse lisasätete lõike 1 punktis 16 on lisatud, et biomeetrilisteks andmeteks on kodaniku näokujutis ja tema sõrmejäljed.
III. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
28.      K. M. H. on 7. augustil 1990. aastal Bulgaarias sündinud isik, kes sündimisel kanti registrisse mehena ning meessoole vastavast eesnimest, isanimest ja perekonnanimest koosneva nimega(12). Samuti omistati talle isikukood ja väljastati isikut tõendav dokument, milles on ta määratletud meessoost isikuna. K. M. H. aga väidab, et ta(13) „on ennast alati tundnud välimuse ja käitumise, taju, emotsioonide ja maneeride poolest naisena“(14) ning seda juba lapsepõlvest saati.
29.      Praegu elab see isik Itaalias püsivalt koos itaallasest elukaaslasega(15), kes peab teda üleval. Ta on saanud hormoonravi, mistõttu näeb ta välja nagu naine, ning ta soovib lasta teha kirurgilise soovahetusoperatsiooni, mis tooks kaasa isiku staatuse muutumise. Ebakõla, mille tekitab ühelt poolt tema naissoost isiku välimus ja käitumine ning teiselt poolt asjaolu, et tal on meessoost isiku isikut tõendavad dokumendid, sealhulgas isikutunnistus, põhjustavad talle iga päev ebameeldivusi ja probleeme eelkõige töö leidmisel.
30.      Seetõttu esitas K. M. H. 2017. aastal Rayonen sad Stara Zagorale (Stara Zagora rajoonikohus, Bulgaaria) perekonnaseisuregistri seaduse artikli 19 lõike 1 alusel taotluse tuvastada, et ta on naissoost ning kohustada muutma tema nime K. M. H.‑st (meessoost isiku ees-, isa- ja perekonnanimi) K. M. H.‑ks (naissoost isiku ees-, isa- ja perekonnanimi) nii, et see muudatus kajastuks talle väljastatud sünniaktis.
31.      See kohus, kellele esitati mitmesuguseid meditsiinilisi arvamusi ja üks kohtuekspertiisi akt, mis kinnitasid taotletud sooidentiteeti puudutavate K. M. H. avalduste õigsust, jättis 28. veebruaril 2018 taotluse rahuldamata. Kohus tõdes, et K. M. H. on transsooline ning tuvastas, et sooidentiteedi muutmise tunnustamist puudutava taotluse(16) aluseks on vaba tahe ja teadlik valik. Sellegipoolest asus ta seisukohale, et täidetud ei ole kõnealuse taotluse rahuldamist võimaldav õiguslik kriteerium, mis tuleneb perekonnaseisuregistri seaduse artiklist 73 koosmõjus selle seaduse artikliga 19. Ta leidis, et Bulgaaria objektiivne õigus ei näe ette võimalust muuta perekonnaseisuakti kantud andmeid psühholoogilistel alustel.
32.      Apellatsiooniastmes jättis Okrazhen sad Stara Zagora (Stara Zagora regionaalne kohus, Bulgaaria) 15. juunil 2018 selle otsuse muutmata, leides kõigepealt, et Bulgaaria seadusandja on ette näinud sündimisel esmaste sootunnuste alusel määratletud soo registrisse kandmise. Soo muutmist saab lubada üksnes siis, kui see on tingitud kehalistest muutustest. Teiseks on perekonnaseisuregistri seaduse sätted täiesti selged ega jäta mingisugust võimalust teistsuguseks tõlgenduseks. Lõpuks on riigi kui seadusandja ülesanne võtta meetmed oma kodanike era- ja perekonnaelu kaitseks vastavalt Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni(17) artiklile 8, millel on vahetu õigusmõju.
33.      Kassatsioonkaebuse kohta, millele anti menetlusluba 7. veebruaril 2019, leidis Varhoven kasatsionen sad (Bulgaaria kõrgeim kassatsioonikohus) 28. juuni 2019. aasta kohtuotsuses, et hoolimata õigusnormide puudumisest riigisiseses õiguses, tuleb kohtul EIÕK artiklit 8 silmas pidades avalike huvide ja üksikisiku huvide vahel õiglase tasakaalu saavutamiseks era- ja perekonnaelu austamise põhimõttest tulenevalt igal üksikjuhtumil hinnata, kas isiku sooidentiteedi muutmise sisulised tingimused, millest sõltub õigusliku muudatuse tegemine sünniakti kantud perekonnaseisuandmetes, on täidetud. Ta otsustas saata kohtuasja tagasi Okrazhen sad Stara Zagorale (Stara Zagora regionaalne kohus), et viimane koguks K. M. H. meditsiinilise olukorra kohta uusi tõendeid.
34.      See kohus, kellele esitati ka teine eksperdi arvamus, mis kinnitas, et K. M. H. on transsooline, jättis 21. novembri 2019. aasta otsusega tema perekonnaseisuandmete muutmise taotluse uuesti rahuldamata, korrates oma esimeses otsuses esitatud põhjendusi, mis rajanesid sellel, et puudub „psühholoogilise soo“ sünniakti kandmist võimaldav menetlus.
35.      K. M. H. esitas selle otsuse peale kassatsioonkaebuse Varhoven kasatsionen sadile (kõrgeim kassatsioonikohus). Kassatsioonkaebusele anti menetlusluba 26. juunil 2023, kuna kõnealune otsus ei olnud kooskõlas 30. aprilli 1996. aasta kohtuotsusega P./S.(18) – millele K. M. H. tugines – osas, mis puudutas järgmisi vaidluse esemeks olevaid õiguslikke küsimusi, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on kokku võtnud nii: „Kas füüsilistel isikutel on õigus määratleda ise enda identiteeti, sealhulgas seda, mis soost nad on? Kas see, kui kohus keeldub perekonnaseisuaktis soo, nime ja isikukoodi muutmise loa andmisest taotlejale, kes kinnitab, et on transseksuaal, kujutab endast ebavõrdset kohtlemist?“
36.      Menetlus uuendati pärast seda, kui Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) tsiviilkolleegiumite üldkogu tegi 20. veebruari 2023. aasta tõlgendusotsuse nr 2/2020(19), mis on siduv kõigile riigi ametiasutustele ja kõigile kohtutele, sealhulgas Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) koosseisudele. Vastuseks küsimusele, kas enda väitel transsoolise isiku perekonnaseisuaktides andmete muutmise eeltingimused tulenevad EIÕK artiklist 8, leidis(20) ta kõigepealt, et sellisel juhul ei näe Bulgaarias kehtiv materiaalõigus ette perekonnaseisuaktides kajastatud sugu, nime ja isikukoodi puudutavate andmete muutmise võimalust. Teiseks ei tulene teistsugust järeldust ka liidu õigusest, kuna isiku perekonnaseisu puudutavad õigusnormid kuuluvad liikmesriikide pädevusse. Lõpuks tugineb see otsus Konstitutsionen sadi (Bulgaaria konstitutsioonikohus) 26. oktoobri 2021. aasta otsusele nr 15, kust tuleneb, et põhiseaduses kasutatud mõistet „sugu“ saab mõista üksnes bioloogilises tähenduses ning tulenevalt õigusnormidest ning moraalsetest ja/või usulistest põhimõtetest, millel rajanevad ühiskonnas omaks võetud maailmavaade ja väärtused, mida tuleb kaitsta (sealhulgas stabiilsus ja püsimajäämine), on avalik huvi transsooliste isikute huvist kaalukam. Sellega seoses rõhutatakse mainitud kohtuotsuses enda väitel „transseksuaalse“ isiku sünniakti muutmise mõju teiste isikute, sealhulgas alaealiste ja piiratud teovõimega isikute, näiteks selle isiku laste, aga ka tema abikaasa perekonnaseisule.
37.      Varhoven kasatsionen sad (kõrgeim kassatsioonikohus) kahtleb siiski selles tõlgendusotsuses valitud tõlgenduse õigsuses. Esiteks märgib ta EIÕK artiklile 8 ja ELL artiklile 9 viidates, et nende sätete tähenduses oleks tegemist diskrimineerimisega, kui soo alusel diskrimineerimist keelava riigisisese õiguse kohaldamisala piirduks intersooliste ja teiste isikutega teatavatel meditsiinilistel põhjustel. Samuti osutab ta samasugustele või sarnastele olukordadele, mida on teistes liikmesriikides koheldud teistmoodi, et viidata sellele, et rikutakse Bulgaaria transsooliste isikute õigust õiglasele kohtumenetlusele.
38.      Teiseks esitab see kohus küsimuse, kas sünniakti kantud andmete õigusliku muutmise keeld ei riku ELTL artiklites 8 ja 21 sõnastatud liidu kodanike võrdsuse ja vaba liikumise põhimõtteid, „mis on tagatud […] harta artikliga 7 ja EIÕK artikliga 8“, kuna asjaomased isikud ei saa tõendada oma identiteeti oma isikut tõendavate dokumentidega, mille kohaselt on nad vastassoost.
39.      Viimaks leiab kõnealune kohus, et Euroopa Kohus peab hindama, kas Konstitutsionen sadi (konstitutsioonikohus) antud põhiseaduse siduv tõlgendus, mille kohaselt tuleb mõistet „sugu“ mõista üksnes bioloogilises tähenduses, on kooskõlas liidu õiguse nõuetega ning saab olla takistuseks sooidentiteedi arvesse võtmisel perekonnaseisuandmeid sisaldavates dokumentides.
40.      Neil asjaoludel otsustas Varhoven kasatsionen sad (kõrgeim kassatsioonikohus) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas ELL artiklis 9 ja [ELTL] artiklites 8 ja 21 sätestatud liidu kodanike võrdse kohtlemise ja vaba liikumise põhimõtetega, mis on tagatud [harta] artikliga 7 ning [EIÕK] artikliga 8, on vastuolus liikmesriigi riigisisesed õigusnormid, mis välistavad igasuguse võimaluse muuta enda transsoolisust kinnitava avaldaja perekonnaseisuaktides andmeid isiku soo, nime ja isikukoodi kohta?
2.      Kas ELL artiklis 9 ja [ELTL] artiklites 8 ja 21 sätestatud liidu kodanike võrdse kohtlemise ja vaba liikumise põhimõtetega, samuti ELTL artiklis 10 sätestatud soo, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise keeluga, mis on tagatud harta artikliga 7 ning EÕIK artikliga 8, ning tõhusa õiguskaitsevahendi põhimõttega on vastuolus riigisisene kohtupraktika (käesoleval juhul […] tõlgendusotsus […]), mille kohaselt ei näe Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumil kohaldatav objektiivne materiaalõigus ette võimalust muuta enda transsoolisust kinnitava avaldaja perekonnaseisuaktides isiku sugu, nime ja isikukoodi, mistõttu seatakse isik olukorda, mis erineb olukorrast, milles ta oleks mõnes muus liikmesriigis, mille kohtupraktika on vastupidine?
Kas riigisisene kohtupraktika, mis usulistele ja kõlbelistele väärtustele tuginedes ei luba sooidentiteeti muuta, välja arvatud juhul, kui see on teatud – intersooliste – isikute puhul vajalik meditsiinilistel põhjustel, on õiguspärane?
Kas riigisisene kohtupraktika, mis usulistele ja kõlbelistele väärtustele tuginedes lubab sugu muuta ainult teatud juhtudel ja teatud (intersooliste) isikute puhul meditsiinilistel põhjustel, kuid mitte teistel juhtudel, mil sooidentiteeti soovitakse muuta muudel, teistsugustel meditsiinilistel põhjustel, on õiguspärane?
3.      Kas Euroopa Kohtu praktikas [5. juuni 2018. aasta kohtuotsused Coman jt (С‑673/16, EU:C:2018:385), ja [Pancharevo]] seoses direktiivi [2004/38] ja ELTL artikli 21 lõike 1 kohaldamisega Euroopa Liidu liikmesriikidele seatud kohustus tunnustada isiku perekonnaseisu, mis on tuvastatud teises liikmesriigis selle riigi õiguse alusel, kehtib ka soo kui perekonnaseisukande olulise osa suhtes, ning kas tulenevalt sellest, et isiku suhtes, kellel on ka Bulgaaria kodakondsus, on teises liikmesriigis tehtud soo muutuse tuvastamise otsus, tuleb muutuse kohta teha kanne Bulgaaria Vabariigi asjaomastesse registritesse?
4.      Kas hartast ja EIÕKst tulenevat õigust õiglasele kohtulikule arutamisele arvestades on õiguspärane Konstitutsionen sadi (konstitutsioonikohus) otsusega põhiseadusele antud siduv tõlgendus, mille kohaselt tuleb mõistet „sugu“ mõista üksnes bioloogilises tähenduses; kas see tõlgendus on kooskõlas liidu õiguse nõuetega ja kas see võib olla õiguslik takistus soo muutuse kohta [perekonnaseisuandmete registrisse] kande tegemiseks?“
41.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus vastas 27. mail 2024 Euroopa Kohtu päringule.
42.      Kirjalikud seisukohad esitasid K. M. H., Eesti, Ungari, Madalmaade ja Portugali valitsus ning Euroopa Komisjon. K. M. H., Bulgaaria ja Madalmaade valitsus ning Euroopa Komisjon võtsid osa kohtuistungist, mis toimus 22. mail 2025 ja kus nad vastasid ka Euroopa Kohtu suulistele küsimustele.
IV.    Analüüs
43.      Sissejuhatuseks märgin, et kui esimese eelotsuse küsimuse ese on liikmesriigi õigusnormid, mis välistavad transsoolisuse kandmise perekonnaseisuandmete registrisse, siis ülejäänud küsimused puudutavad liikmesriigi kohtupraktikat, mille kohaselt ei võimalda neile õigusnormidele antud tõlgendus registris transsoolise isiku perekonnaseisuandmete muutmist.
44.      Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus põhiliselt teada, kas liidu õiguse sätetega, mis puudutavad liidu kodanike võrdsust, nende õigust liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada, diskrimineerimise keeldu ja tõhusat kohtulikku kaitset – kuna tegemist on hartaga tagatud õigustega –, on vastuolus see, et liikmesriigi õigusnormid ning neile liikmesriigi kohtute poolt antud tõlgendus ei võimalda Bulgaaria kodaniku „sooidentiteedi muutmist“(21) selleks, et kanda see tema sünniakti ja isikut tõendavatesse dokumentidesse, sealhulgas ilma kirurgiliselt sugu muutmata.
45.      Kuivõrd see eelotsusetaotlus on esitatud Bulgaaria kodaniku ja registrisse perekonnaseisuandmete kandmiseks pädeva Bulgaaria asutuse vahelises vaidluses, mis ei puuduta teises liikmesriigis registreeritud akti või otsuse tunnustamist, siis tuleb täpsustada, milline on Euroopa Kohtu pädevus(22).
46.      Minu arvates piisab, kui tõdeda, et K. M. H. olukord kuulub ELTL artikli 21 lõike 1 kohaldamisalasse(23). Bulgaaria kodanikuna(24) on K. M. H. nimelt teostanud oma õigust vabalt liikuda teises liikmesriigis ehk Itaalia Vabariigis. Ta soovib seal elada ja töötada ning liikuda vabalt liikmesriikide territooriumil identiteedi all, mis tuleneb tema sooidentiteedi õiguslikust tunnustamisest tema päritoluliikmesriigis, nagu ka seda, et talle oleks tagatud perekonnaelu itaallasest partneriga. K. M. H.‑le tema kodakondsust kajastava isikutunnistuse või passi väljastamise pädevus on üksnes Bulgaaria Vabariigil.
47.      Seega võib K. M. H. eelkõige tugineda ELTL artikli 20 lõike 2 punkti a ja artikli 21 lõike 1 kohaselt igale liidu kodanikule tagatud individuaalsele põhiõigusele liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada, arvestades vastavalt viimatinimetatud sättele aluslepingute ja nende rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piiranguid ja tingimusi(25). Seejuures on eelkõige direktiivi 2004/38 eesmärgiks kehtestada nende õiguste kasutamise tingimused ja piirangud(26). Iseäranis on selle direktiivi artikli 4 lõikes 3 ette nähtud isikutunnistuse või passi väljaandmine.
48.      Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusi ja kõigepealt kahte esimest neist, siis märgin, et eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas oma küsimused ning vastas Euroopa Kohtu esitatud päringule varem, kui tehti kohtuotsus Mirin, mis puudutab liidu kodaniku eesnime ja soo muutmise kandmist tema sünniakti tema kodakondsusriigi pädevate asutuste poolt. Euroopa Kohus leidis, et „ELTL artiklit 20 ja artikli 21 lõiget 1 tuleb harta artikleid 7 ja 45 arvestades tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis ei võimalda tunnustada ja kanda selle liikmesriigi kodaniku sünniakti nime ja soolise identiteedi muutmist, mis on teises liikmesriigis tema liikumis- ja elamisvabadust kasutades seaduslikult omandatud, ning mille tagajärg on see, et ta on sunnitud alustama esimeses liikmesriigis uut soolise identiteedi muutmise kohtumenetlust, mis ei võta arvesse teises liikmesriigis juba seaduslikult omandatud muutmist“(27).
49.      Siinsel kohtuasjal on siiski üks oluline erinevus võrreldes kohtuasjaga, kus tehti kohtuotsus Mirin, kuna siinsel juhul ei ole isik üheski teises liikmesriigis uut sooidentiteeti omandanud. Seega on esimene ja teine küsimus jätkuvalt asjasse puutuvad.
50.      Teiseks, kuigi kohtuotsus Mirin võimaldab hajutada kahtlused, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on väljendanud kolmandas eelotsuse küsimuses, on see küsimus vastuvõetamatu, kuna see ei ole vaidluse ese ja on seega hüpoteetiline. Itaalias, kus K. M. H. elab, ei ole tema suhtes nimelt tehtud ühtki kohtu- ega haldusotsust, nagu ilmneb ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu vastusest Euroopa Kohtu päringule.
51.      Lõpuks näib mulle, et neljandat eelotsuse küsimust saab mõista nii, et sellega küsitakse, kas eelotsusetaotluse esitanud kohtul on võimatu tõlgendada liikmesriigi sätet kooskõlas liidu õigusega üksnes sel põhjusel, et Konstitutsionen sad (konstitutsioonikohus) on seda sätet tõlgendanud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb sellele küsimusele vastata eitavalt.
52.      Nimelt on Euroopa Kohus esiteks leidnud, et liikmesriigi kohus, kes on kasutanud talle ELTL artikli 267 teise lõiguga antud volitusi, peab vajaduse korral kalduma kõrvale liikmesriigi kõrgema kohtu hinnangutest, kui ta leiab Euroopa Kohtu tõlgenduse alusel, et need hinnangud ei ole kooskõlas liidu õigusega, jättes vajaduse korral kohaldamata riigisisese õigusnormi, mis kohustab teda järgima selle kõrgema kohtu otsuseid. Teiseks tuleb seda lahendust kasutada eelkõige juhul, kui üldkohtule on siduv riigisisese konstitutsioonikohtu otsus, mida ta peab liidu õigusega vastuolus olevaks(28).
53.      Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku, et keskendun oma analüüsis esimesele ja teisele eelotsuse küsimusele, kuivõrd need tuginevad ELTL artiklile 21 ja harta artiklile 7, ning käsitlen neid küsimusi koos.
54.      Kuna K. M. H. võib tugineda ELTL artikli 21 lõikele 1, saab minu arvates kõrvale jätta mõned eelotsusetaotluse esitanud kohtu osutatud alused ehk sätted, mis puudutavad võrdsust (ELL artikkel 9 ja ELTL artikkel 8), diskrimineerimise keeldu (ELTL artikkel 10) ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile (harta artikkel 47).
55.      Seetõttu teen ettepaneku esimene ja teine eelotsuse küsimus ümber sõnastada. ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses võib Euroopa Kohus pealegi liikmesriigi kohtule viimase menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks tarviliku vastuse andmiseks võtta arvesse ka neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus oma küsimuses ei ole viidanud(29).
56.      Seega tuleks eelotsusetaotluse eesmärki(30) arvesse võttes asuda seisukohale, et sisuliselt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas ELTL artiklit 20 ja artikli 21 lõiget 1 ning harta artiklit 7 ja artikli 45 lõiget 1 koosmõjus direktiivi 2004/38 artikli 4 lõikega 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid – nii nagu liikmesriigi kohtud neid tõlgendavad –, mis ei võimalda õiguslikult tunnustada ega sünniakti kanda oma kodaniku sooidentiteedi muutust, sealhulgas ilma kirurgiliselt sugu muutmata, ega tema nime ja isikukoodi muutust, olgugi et sünniakti kandest sõltub nende isikut tõendavates dokumentides kajastuvate andmete muutmine.
57.      Transidentiteedi õigusliku tunnustamise ja perekonnaseisuga seoses on Euroopa Kohus juba teinud otsuse, mis puudutab liidu õigusest liikmesriikidele tulenevaid kohustusi konkreetsetel asjaoludel ehk seoses teises liikmesriigis seaduslikult omandatud sooidentiteedi muutmisega(31). See kohtupraktika lähtub samast loogikast, nagu nime puhul. See rajaneb tõdemusel, et ELTL artikli 20 ja artikli 21 lõikega 1 tagatud õiguste teostamist takistab see, kui liidu „liikuva“ kodaniku identiteet, mida on tunnustatud ühes liikmesriigis, on teistsugune kui see, mis on registrisse kantud liikmesriigis, mille kodanik ta on(32).
58.      Selle takistusega on põhjendatav piiri seadmine liikmesriikide pädevusele isikute perekonnaseisu puudutavates küsimustes. Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on isikute perekonnaõiguslik seisund, mille alla kuuluvad isiku ees- ja perekonnanime ning sooidentiteedi muutmist reguleerivad õigusnormid, valdkond, mis kehtiva liidu õiguse kohaselt kuulub liikmesriikide pädevusse ning liidu õigus seda pädevust ei kahanda. Siiski peab iga liikmesriik selle pädevuse teostamisel järgima liidu õigust ja konkreetsemalt EL toimimise lepingu sätteid, mis käsitlevad liidu iga kodaniku vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, tunnustades selleks isikute perekonnaõiguslikku seisundit, mis on omandatud teises liikmesriigis vastavalt selle riigi õigusele(33).
59.      Kui aga mõnes teises liikmesriigis kui selles, mille kodanik asjaomane isik on, ei ole seaduse alusel ühtki toimingut ega otsust tehtud, siis ei ole enam küsimus selles, kuidas lahendada probleem, et isiku perekonnaõiguslik seisund erineb sõltuvalt liikmesriigist üksnes sel põhjusel, et see isik on teostanud oma vabadust liikuda ja elada teises liikmesriigis.
60.      Esimest korda on Euroopa Kohtule aga esitatud küsimus, kuidas tagada selle vabaduse tõhus teostamine, kui liidu kodaniku tunnetuslik sooidentiteet erineb sooidentiteedist, mida kajastab sugu näitav märge tema sünniaktis, kust see on edasi kandunud isikutunnistusele ja passi. Konkreetselt käesoleval juhul – nagu K. M. H. liikmesriigi kohtutes väidab – ei ole tal isikut tõendavaid dokumente, mis annaksid talle võimaluse liikuda ja elada ning töötada liikmesriikide territooriumil ilma, et ta peaks ümber lükkama kahtlusi, mille põhjustab ebakõla ühelt poolt tema dokumentides märgitud ja tema sünniaktis kajastatuga kooskõlas oleva soo ning teiselt poolt tema tunnetusliku soo vahel.
61.      Seetõttu tekib küsimus, millisel liidu õigusest tuleneval alusel saab liikmesriigil olla kohustus tunnustada õiguslikult tema territooriumil sündinud enda kodaniku sooidentiteedi muutmist.
62.      Mulle näib, et kuna teises liikmesriigis ei ole mingisugust toimingut või otsust tehtud, siis ei saa see olukord kuuluda ELTL artikli 21 lõike 1 kohaldamisalasse, nagu seda on tõlgendatud seoses liidu „liikuvate“ kodanike identiteediga juhul, kui see identiteet erineb asjaomaste liikmesriikide lõikes. Kui otsustada üksnes sel alusel – isegi koosmõjus harta artikliga 7 –, et liikmesriigil on kohustus sooidentiteeti õiguslikult tunnustada, siis seaks see kokkuvõttes kahtluse alla põhimõtte, et tsiviilõigusliku seisundi ja seetõttu ka perekonnaseisuga seotud küsimused on liikmesriikide pädevuses. Lõpuks päädiks selline otsus liidu kodakondsusega seotud õiguste piiranguteta tunnustamisega, olgugi, et ükski aluslepingu säte seda ette ei näe. Pealegi seab harta artikli 45 lõikele 1 tuginevale tõlgendusele piirid harta artikli 51 lõige 2.
63.      Seetõttu leian end kohtuistungil nõnda väljendanud komisjoni eeskujul, et eelistatuna näib vastus, mis tugineb ELTL artikli 21 lõikele 1 koosmõjus direktiivi 2004/38 artikli 4 lõikega 3.
64.      Selle põhimõtteliseks eeliseks on jäämine liidu kodanike poolt ELTL artikli 21 lõikes 1 sätestatud liikumise ja elamise vabaduse teostamise nende piiride ja tingimuste juurde, mis on kehtestatud direktiiviga 2004/38(34). Pealegi võivad sellisele vastusele pakkuda tuge kolm Euroopa Kohtu otsust ehk esiteks kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, mis puudutab Euroopa Liidus reisidokumendina kehtiva isikutunnistuse väljaandmise tingimusi, ning teiseks transidentiteedi riiklikesse registritesse kandmist käsitlevad kohtuotsused Mirin ja Deldits.
65.      Euroopa Kohus on nimelt täpsustanud, et liidu pakutava sisepiirideta ala rajamine hõlmab liidu kodanikele ELTL artikli 20 lõike 2 punktiga a ja artikli 21 lõikega 1 vahetult antud õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil ning selle õiguse kasutamise hõlbustamine on välja kujunenud kohtupraktika kohaselt direktiivi 2004/38 eesmärk(35).
66.      Isikutunnistusi ja passe, kus on nende kasutaja näokujutis, kasutatakse liidu kodanike tuvastamiseks(36), et tõendada eelkõige seda, et neil on õigus liikmesriikide territooriumil liikuda ja elada ning et nad võivad seega seda õigust teostada(37).
67.      Seega kui asjaomase liikmesriigi poolt välja antud isikutunnistustesse ja passidesse märgitakse kasutaja sünniaktist nähtuv sugu, siis peaks seal kajastuma ka selle isiku tunnetuslik sugu, kui see erineb talle sündimisel omistatud soost(38). Samamoodi on see eesnime, nime ja vastaval juhul isikukoodiga, mis on seotud sooidentiteedi muutmisega. Sellega seoses tuleb meenutada, et soo kohta tehtud märkel on psühhosotsiaalne mõju(39), kuivõrd seeläbi määratletakse isik sooidentiteedilt mehe või naisena. Niisiis konkreetsel juhul, kui see märge ei vasta asjaomase isiku tunnetuslikule identiteedile(40), tekitab isikusamasuse tõendamiseks esitatud dokument (isikutunnistus või pass) tingimata kahtlusi selle ehtsuses või tõelevastavuses(41).
68.      Minu arvates on isikutunnistusel ja passides soo märkimisega seoses sobiv teha selle aspektiga seoses mitu olulist täpsustust.
69.      Eristada tuleb ühelt poolt neid Euroopa õigusakte, mis puudutavad passide, ja teiselt neid, mis puudutavad isikutunnistuste väljaandmist. Esimest reguleerib määrus (EÜ) nr 2252/2004(42). Teiste osas kehtib nüüd määrus 2025/1208.
70.      Kuigi mõlemal juhul on neis määrustes viidatud Rahvusvahelise Tsiviillennundusorganisatsiooni (ICAO)(43) soovitustele ja eelkõige soovitustele, mis sisalduvad masinloetavaid reisidokumente käsitlevas dokumendis 9303(44), tuleb rõhutada teatavaid erisusi.
71.      Passidega seoses on dokumendi 9303 4. osas „Specifications for Machine Readable Passports (MRPs) and other TD3 Size MRTDs[(45), (46)]“ (Masinloetavate passide ja teiste TD3 vormingus masinloetavate reisidokumentide tehniline kirjeldus)(47) märgitud, et II alal, kuhu kantakse „isikuandmed, kohustuslikud ja valikulised“, on passi kasutaja sugu puudutav väli 11, mis on inglise keeles järgmises vormis: „F (female), M (male) või X (unspecified)“(48). Niisiis on liikmesriikidel selle normi kohaselt kohustus näha ette väli, kuhu kantakse sugu puudutav märge. Neil on aga võimalik vabaneda selle märke tegemise kohustusest(49).
72.      Isikutunnistustega seoses sisalduvad samasugused soo märkimist puudutavad ettekirjutused dokumendi 9303 5. osas „Specifications for TD1[(50)] size Machine Readable Official Travel Documents (MROTDs)“ (TD1 vormingus masinloetavate ametlike reisidokumentide tehniline kirjeldus)(51).
73.      Liidu kodanike isikutunnistuste puhul võivad liikmesriigid neist ettekirjutustest hälbida, nagu on sätestatud määruse 2025/1208 artikli 3 lõike 2 teises lõigus, võttes arvesse selle määruse põhjenduses 25 märgitut. Nende isikutunnistustega seoses on liidu seadusandja teinud järgmised valikud:
–        kasutada isikutunnistuse väljale kantavate andmete tähistamiseks [ingliskeelses versioonis] mõistet „gender“, mitte mõistet „sex“, mida kasutatakse dokumendis 9303;
–        jätta isikutunnistustele isiku soo („sex“ dokumendi 9303 [ingliskeelse versiooni] tähenduses) märkimine liikmesriikide jaoks vabatahtlikuks. Teisisõnu ei ole liikmesriigid kohustatud sugu puudutavat välja sellele dokumendile lisama(52).
74.      Selleks, et analüüsida, millistel tingimustel tuleb transsoolisele liidu kodanikule välja anda tema tunnetuslikule sooidentiteedile vastav isikutunnistus, tuleb lähtuda hüpoteesist, et liikmesriik, mille kodanik see isik on, märgib isikutunnistusele isiku soo.
75.      Sellises olukorras, nagu see on antud juhul Bulgaarias(53), takistab transsoolisel liidu kodanikul vabalt liikmesriikide territooriumil liikumise ja elamise õiguse teostamist see, et ainus selleks pädev asutus ehk tema päritoluliikmesriigi asutus on välja andnud isikutunnistuse, kuhu peab olema tingimata märgitud tema sünniakti kantud sugu, kuigi see ei vasta enam tema tunnetuslikule sooidentiteedile. Sellistel asjaoludel ei täida see isikut tõendav dokument oma eesmärki. Meenutan, et selleks eesmärgiks on võimaldada dokumendi kasutaja isikusamasuse tuvastamist ilma, et satuks kahtluse alla tema esitatava dokumendi ehtsus või seal sisalduvate andmete tõelevastavus(54).
76.      Sellest tõdemusest lähtudes peaks Euroopa Kohus niisiis tooma esile, et on üks uut laadi takistus, mis pärsib liidu kodanike võimalust teostada neid õigusi, mis on tagatud ELTL artikliga 21 ja harta artikli 45 lõikega 1 koosmõjus harta artikliga 7. See takistus ei tulene mitte sama isikut puudutava kahe vastuolulise perekonnaseisu käsitleva akti olemasolust, vaid sellest, et isikutunnistusele on kohustus märkida sünniakti kantud sugu, ilma mingisuguse võimaluseta kajastada seal teistsugust ehk tunnetuslikku sooidentiteeti.
77.      Seega võiks Euroopa Kohus võtta seisukoha, et sellises olukorras ei või liikmesriik oma riigisiseses õiguses transidentiteedi õigusliku tunnustamise menetluse puudumisele tuginedes piirata õigust saada isikut tõendav dokument, mis lihtsustab asjaomasel liidu kodanikul liikmesriikide territooriumil vabalt liikumise ja elamise õiguse teostamist(55).
78.      Tagasi tuleb lükata ka kohtuistungil Bulgaaria valitsuse esitatud argument, et kuna isikut tõendav dokument kajastab sünniakti, siis saab sinna märkida üksnes soo, mis registreeriti asjaomase isiku sündimisel. Mõistagi on sünniakt isikut tõendavate dokumentide väljastamise aluseks(56), kuna neil on identiteediga seotud küsimustes sama tõenduslik otstarve, kusjuures esimese sisu on ammendav, teise oma aga süntees(57).
79.      Sünniakti kantakse nimelt faktiline asjaolu ehk üldiselt määratletud soost inimese sünd ja talle omistatud identiteet (perekonna- ja eesnimi), samuti sidemed ühe või kahe vanemaga. Soo ning ees- ja perekonnanime märkimise eesmärk on identifitseerida isik, kelle sünd registreeriti. Sõltuvalt liikmesriigist võivad need kanded olla erineval määral omavahel seotud kas sotsioloogilistel põhjustel, näiteks seoses eesnime valikuga, või õiguslikel põhjustel, näiteks Bulgaarias seoses perekonnanimega(58), või nagu ilmneb Ungari valitsuse esitatud kirjalikest seisukohtadest, siis Ungaris seoses eesnimega.
80.      Pealegi, kui liikmesriik teeb valiku, et sünniakt on alusdokumendiks, kus kajastatakse tõenduslikul otstarbel ja eelkõige isikut tõendavate dokumentide väljastamise eesmärgil ka sinna kantud andmete muudatused, siis teostab ta oma pädevust, mis puudutab nii perekonnaseisuga seotud küsimusi(59) kui ka isikut tõendavate dokumentide väljaandmist(60).
81.      Neis kahes valdkonnas seda pädevust teostades peavad liikmesriigid siiski järgima liidu õigust ning eelkõige ELT lepingu sätteid, mis puudutavad iga liidu kodaniku õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil(61).
82.      Seega, võttes arvesse rangeid nõudeid(62), mis annavad isikutunnistusele selle tõendusliku väärtuse liikmesriikide territooriumil vabalt liikumise ja elamise õiguse teostamisel, saab õigussüsteemis, kus sünniakt on kogu inimese elu jooksul ainsaks alusdokumendiks, anda transsoolisele isikule isikut tõendava dokumendi, kuhu on märgitud tunnetuslik sugu, mis ei lange seega kokku tema sünniakti märgitud sooga, alles pärast seda, kui on ametlikult registreeritud sooidentiteedi muutus. Teisisõnu asjaolu, et isikut tõendavasse dokumenti märgitakse sugu ning et see võetakse üksnes isiku sünniaktist, mis on seaduslikult koostatud liikmesriigis, kelle pädevuses see on tulenevalt selle isiku kodakondsusest, panevad sellele liikmesriigile isikut tõendava dokumendi eesmärgist tingituna kohustuse tunnetuslikku sooidentiteeti õiguslikult tunnustada ning see sellesse akti kanda(63).
83.      Neil asjaoludel on liikmesriigi õigusnormid, nii nagu neid on tõlgendanud riigisisesed kohtud, mis ei võimalda transsoolisel isikul, kelle sooidentiteeti ei ole tunnustatud, kasutada sellist liidu õigusega kaitstud õigust, nagu siinsel juhul õigus isikut tõendavale dokumendile, mis võimaldab tal vabalt teostada oma õigust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, käsitatavad ELTL artikli 21 lõikes 1 sätestatud vabalt liikumise ja elamise õiguse piiranguna(64).
84.      Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et „[n]iisugune piirang tuleb samuti tuvastada harta artikli 45 lõikega 1 kaitstud õiguse puhul“(65).
85.      Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad seda ELTL artikliga 21 tagatud õiguse kasutamist piiravad liikmesriigi õigusnormid olla põhjendatud üksnes juhul, kui need põhinevad objektiivsetel kaalutlustel ja on proportsionaalsed riigisisese õigusega taotletava õiguspärase eesmärgiga(66).
86.      Lisaks tuleb üldjuhul pidada liidu õigusega vastuolus olevaks riigisisest õigusnormi, mille tõttu ei saa transsooline isik enda uue soo mittetunnustamise tõttu täita tingimust, mis on vajalik liidu õigusega kaitstud õiguse omandamiseks(67).
87.      Käesoleval juhul osutab eelotsusetaotluse esitanud kohus Konstitutsionen sadi (konstitutsioonikohus) 26. oktoobri 2021. aasta kohtuotsusele nr 15, millele on tuginetud tõlgendusotsuses(68) ning mille aluseks on esiteks põhimõte, et sünniakti märgitakse üksnes „bioloogiline sugu“, ning teiseks usulised väärtused ja moraalinormid, mis on seotud transsoolise isiku perekonnaseisu muutmise mõjuga tema perekonnale(69).
88.      Bulgaaria valitsus ei toonud kohtuistungil esile mingisugust konkreetset põhjendust. Ta leidis, et sooidentiteedi õiguslik tunnustamine kuulub liikmesriikide ainupädevusse, mida tuleb liidus austada.
89.      Isegi kui eeldada, et riigisiseste õigusnormidega – nii nagu neid on tõlgendanud Konstitutsionen sad (konstitutsioonikohus) ja Varhoven kasatsionen sadi (kõrgeim kassatsioonikohus) tsiviilkolleegiumite üldkogu oma tõlgendusotsuses – taotletakse õiguspärast eesmärki, saavad need igal juhul olla põhjendatud üksnes juhul, kui need on kooskõlas hartas tunnustatud põhiõigustega, mille järgimise tagab Euroopa Kohus, ja eelkõige harta artiklis 7 viidatud õigusega eraelu austamisele(70).
90.      Kuivõrd harta artikliga 7 tagatud õigustel on harta artikli 52 lõike 3 kohaselt sama tähendus ja ulatus kui EIÕK artikliga 8 tagatud õigustel, kusjuures viimati nimetatud säte kujutab endast minimaalset kaitsetaset(71), siis tuleb märkida, et Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast(72) ilmneb, et tulenevalt positiivsetest kohustustest, mis lasuvad neil vastavalt EIÕK artiklile 8(73), peavad riigid tagama sooidentiteedi muutmise tunnustamise, andes eelkõige huvitatud isikutele võimaluse lasta kiiresti, läbipaistvalt ja kättesaadaval viisil muuta oma perekonnaseisuandmeid ametlikes dokumentides koos sellega kaasnevate tagajärgedega(74).
91.      Kohtuotsuses P. H. vs. Bulgaaria viitas EIK pealegi oma 9. juuli 2020. aasta kohtuotsusele Y. T. vs. Bulgaaria(75), rõhutades, et seal asus ta seisukohale, et „keeldudes hageja soovahetuse õiguslikust tunnustamisest, esitamata selleks piisavaid ja asjakohaseid põhjendusi ning selgitamata, miks teistes riigisiseste kohtute lahendatud kohtuasjades on sellist soovahetust tunnustatud, rikkusid riigisisesed asutused põhjendamatult hageja õigust eraelu puutumatusele“(76).
92.      Seejärel tegi EIK sarnase otsuse, leides et „Bulgaaria kõrge kohtu vastuolulise praktika kontekstis kinnitab hageja isiklike huvide ja avaliku huvi tasakaalustamata jätmine, samamoodi nagu see oli kohtuasjas [kus tehti kohtuotsus] Y. T. vs. Bulgaaria […], sooidentiteedi tunnustamist puudutava arutluskäigu paindumatust. Konkreetsel juhul sattus hageja selle paindumatuse tõttu ebamõistlikult pikaks ajaks teda pidevalt häirivasse olukorda, kus ta tundis tarbetult haavatavust, alandust ja ärevust (vt mutatis mutandis, [11. juuli 2002. aasta kohtuotsus] Christine Goodwin vs. Ühendkuningriik [CE:ECHR:2002:0711JUD002895795], punktid 77–78 […] ja [kohtuotsus] Y. T. vs. Bulgaaria […], punkt 72)“(77).
93.      EIK, kes oli teadlik tõlgendusotsusega seotud menetlusest, mis oli tema otsuse tegemise ajal jätkuvalt pooleli(78), osutas kohtuotsuses P. H. vs. Bulgaaria ka „vajadusele lähtuda rahvusvaheliste organite, eelkõige Euroopa Nõukogu parlamentaarse assamblee ja ministrite komitee ning ÜRO inimõiguste ülemkomissari antud soovitustest, mis puudutavad seksuaalse sättumuse või sooidentiteedi alusel diskrimineerimise vastase võitluse meetmeid ning mille hulgas on ka riikidele antud soovitus võimaldada ametlikes dokumentides nime ja soo muutmist kiiresti, läbipaistvalt ja kättesaadaval viisil“(79).
94.      Selles kontekstis teen Euroopa Kohtule ettepaneku asuda seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb tagada põhimõtteliselt ning ootamata asjasse puutuvate riigisiseste õigusnormide muutmist seadusandlikul teel või mõnes muus põhiseaduses ette nähtud menetluses käesoleva ettepaneku punktis 82 osutatud kohustuse täielik täitmine, tõlgendades selleks neid õigusnorme lähtudes liidu õigusest ja eelkõige liikumis- ja elamisvabadust, eraelu puutumatust ning isikut tõendavate dokumentide väljaandmist reguleerivatest eeskirjadest või jättes need õigusnormid vajadusel kohaldamata(80). Leian siiski, et asjaomase isiku sünniakti koostamisest alates sinna selle isiku soo kohta tehtud kande õigsust ei tuleks seada kahtluse alla ega käsitada seda kui parandamist vajavat viga(81).
95.      Sellega seoses on ühelt poolt vägagi huvipakkuv kohtuotsuses P. H. vs. Bulgaaria taasesitatud ülevaade tõlgendusotsuse tegemisele eelnenud kohtupraktikast, mille kohaselt „riigisisene õigus võimaldab õiguslikku soo muutmist“(82) ning ka selle napi häälteenamusega tehtud tõlgendusotsuse vastuvõtmisel paljude kohtunike poolt esitatud eriarvamus(83),(84), kuivõrd need näitavad, et riigisiseseid õigusnorme ei ole järjepidevalt tõlgendatud nii, et need ei ole kooskõlas liidu õigusega.
96.      Teiselt poolt tuleb rõhutada, et 17. veebruari 2022. aasta kohtuotsuses Y vs. Poola(85) võttis EIK arvesse seda, et sündide registreerimise süsteem on ajalooline ning viide sünnipärasele soole võib teatavates olukordades olla vajalik mõningate soovahetusele eelnenud asjaolude tõendamiseks, olgugi et see võib asjaomases isikus tekitada teatavat ängistust(86).
97.      Asjaomases liikmesriigis ette nähtud menetlusest sõltumata näib olevat kohane esiteks meenutada, et EIK on leidnud, et „isiku tsiviilõigusliku seisundi võõrandamatuse põhimõtte kaitse, perekonnaseisuandmete usaldusväärsus ja sidusus ning õiguskindluse tagamine laiemalt on avalikes huvides ning nendega on põhjendatav rangete menetluste ette nägemine eelkõige selleks, et kontrollida identiteedi õigusliku muutmise taotluse tegelikke motiive (vt mutatis mutandis [6. aprilli 2017. aasta kohtuotsus] A. P., Garçon ja Nicot vs. Prantsusmaa [CE:ECHR:2017:0406JUD007988512], punkt 142, [11. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus] S. V. vs. Itaalia, [CE:ECHR:2018:1011JUD005521608], punkt 69 […] ning [kohtuotsus] Y. T. vs. Bulgaaria […], punkt 70)“(87).
98.      Teiseks, kuigi isiku soo muutmise õigusliku tunnustamise tingimuste määratlemine on liikmesriikide pädevuses(88), tuleb Bulgaaria valitsuse poolt kohtuistungil esitatud teabest tingituna täpsustada, et lubatav ei ole see, kui transsooline isik peab esitama soo kirurgilist muutmist kajastavad tõendid, et teostada oma õigust lasta kanda oma transidentiteet perekonnaseisuandmete registrisse eesmärgiga saada oma sooidentiteedile vastav isikutunnistus või pass.
99.      Euroopa Kohus on nimelt leidnud, et selline tõendamisnõue kahjustab hartaga tagatud põhiõiguste olemust, eelkõige vastavalt harta artiklites 3 ja 7 ette nähtud õiguse isikupuutumatusele ja õiguse eraelu austamisele olemust(89). Lisaks meenutas ta, et EIK on leidnud, et transsoolise isiku sooidentiteedi tunnustamist ei saa seada sõltuvusse kirurgilisest ravist, mida see isik ei soovi(90), ning et arstitõend, sealhulgas eelnevalt pandud psühholoogiline diagnoos, võib olla sel puhul asjakohane ja piisav tõend(91).
100. Mis tahes menetlust, mille tulemusena täiendatakse transsoolise isiku perekonnaseisuandmeid selleks, et ta saaks vastava isikut tõendava dokumendi, ei tohi seetõttu seada sõltuvusse soo kirurgilist muutmist tõendavate tõendite esitamisest.
101. Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et vajadusel liikmesriigi kohtupraktikat ja õigusnorme tõlgendades tuleb ette näha kohane perekonnaseisutoiminguid puudutav menetlus, et Bulgaaria kodanikele oleks võimalik välja anda nende tunnetuslikule sooidentiteedile vastavad isikut tõendavad dokumendid.
V.      Ettepanek
102. Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes teen ettepaneku vastata Varhoven kasatsionen sadi (Bulgaaria kõrgeim kassatsioonikohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
ELTL artiklit 20 ja artikli 21 lõiget 1 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 7 ja artikli 45 lõiget 1 koosmõjus Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artikli 4 lõikega 3
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, nii nagu riigisisesed kohtud neid tõlgendavad, mis ei võimalda õiguslikult tunnustada ega sünniakti kanda oma kodaniku sooidentiteedi muutust, sealhulgas ilma kirurgiliselt sugu muutmata, ega tema nime ja isikukoodi muutust, olgugi et sünniakti kandest sõltub tema isikut tõendavates dokumentides kajastatud andmete muutmine.
1      Algkeel: prantsuse.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
2      Mõistet „nimi“ kasutatakse siin 27. juuli 1999. aasta perekonnaseisuregistri seaduse (Zakon za grazhdanskata registratsia) (DV nr 67, 27.7.1999) artikli 9 lõike 1 tähenduses. Vt käesoleva ettepaneku punktid 14 ja 30, kus on vastavalt kajastatud seda sätet ning üksikasjalikult kaebuse eset.
3      C‑4/23, edaspidi „kohtuotsus Mirin“, EU:C:2024:845.
4      Vt samast soost isikute vahelise abielu kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Coman jt (C‑673/16, EU:C:2018:385, punktid 45 ja 46), ning samast soost isikutest põlvnemise kohta 14. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo“ (C‑490/20, edaspidi „kohtuotsus Pancharevo“, EU:C:2021:1008, punkt 57).
5      Vt 26. juuni 2018. aasta kohtuotsus MB (soovahetus ja vanaduspension) (C‑451/16, EU:C:2018:492, punkt 29), ja 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Deldits (C‑247/23, edaspidi „kohtuotsus Deldits“, EU:C:2025:172, punkt 37).
6      Vt kohtuotsus Mirin (punktid 67–70). Märgin veel kord (vt minu ettepanek kohtuasjas Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, punkt 73)), et 25 liikmesriiki 27‑st on näinud ette perekonnaseisuandmete muutmise menetlused, et sündides saadud seadusjärgset identiteeti muudetaks sugu puudutava individuaalse valiku tagajärjel.
7      Vastupidise olukorra kohta vt kohtuotsus Mirin (punkt 57).
8      Edaspidi „harta“.
9      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
10      Perekonnaeisuregistri seaduse artikli 93 lõikes 4, mida on tsiteeritud 16. mai 2024. aasta kohtuotsuses Toplofikatsia Sofia (kostja alaline elukoht) (C‑222/23, EU:C:2024:405, punkt 12) on sätestatud, et „[v]älisriigis elavad Bulgaaria kodanikud, kes ei ole kantud rahvastikuregistrisse ja kelle kohta ei ole Bulgaarias püsivat elukohta märgitud, kantakse automaatselt rahvastikuregistrisse Sofia linna Sredetsi linnaosas“.
11      DV nr 93, 11.8.1998. Seaduse pealkirja on muudetud – DV nr 82, 16.10.2009.
12      Vt käesoleva ettepaneku punkt 14.
13      Teen Euroopa Kohtule ettepaneku kasutada naissoo asesõna vastavalt soovile, mida hageja väljendas oma seisukohtades.
14      Vt eelotsusetaotluse punkt 3.
15      Vastavalt eelotsusetaotluse esitanud kohtult Euroopa Kohtu päringule saadud täpsustusele.
16      Ma ei tarvita siin eelotsusetaotluse mõnede põhjenduste prantsuskeelses versioonis kasutatud väljendeid nagu „transsexuel“ (e.k „transseksuaalne“), „transsexualité“ (e.k. „transseksuaalsus“) või „changer de sexe civil“ (e.k „isiku sugu muutma“) või ka „changer le sexe inscrit dans l’acte de naissance“ (e.k „sünniakti kantud sugu muutma“), vaid kasutan üksnes väljendit „sooidentiteet“, mida on eelotsusetaotluse esitanud kohus kasutanud oma tõlgendamistaotluse põhjendustes (vt teine eelotsuse küsimus ning eelotsusetaotluse punktid 79 ja 80). Viitan ka K. M. H. kirjalikele seisukohtadele. Nimelt ei ole küsimus ekslikult sünniakti tehtud sugu puudutava kande parandamises. Küsimus on avaldatud sooidentiteedi ehk meditsiinilistele arvamustele tugineva isiku väite, et ta on veendunud, et kuulub sündimisel määratletuga võrreldes teise soosse, kandmises perekonnaseisuandmete registritesse. Vt selle terminoloogilise küsimuse kohta minu ettepanek kohtuasjas Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, 4. joonealune märkus) ning kohtuotsused Mirin (punkt 2) ja Deldits (punktid 2 ja 39).
17      Allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950, edaspidi „EIÕK“.
18      C‑13/94, EU:C:1996:170.
19      Edaspidi „tõlgendusotsus“.
20      Eelotsusetaotluse esitanud kohus osutab eelotsusetaotluse punktis 22 ka eriarvamusele, mille koostasid selle EIÕK artikliga 8 ja põhiseadusega (Konstitutsiya) vastuolu puudumisele tugineva otsuse tegemisel osalenud 44st kõrgeima kohtu kohtunikust 21, kes leidsid, et eelkõige perekonnaseisuregistri seaduse artikli 76 lõiget 5 ja 1. jaanuarist 2004 kehtiva diskrimineerimisvastase seaduse (Zakon za zashtita ot diskriminatsia) (DV nr 86, 30.9.2003, selle seaduse nime on muudetud – DV nr 68, 22.8.2006) lisasätete lõike 1 punkti 17 on võimalik tõlgendada teisiti.
21      See väljend on kasutusel teises eelotsuse küsimuses.
22      Kohtuistungil leidis Bulgaaria valitsus asjaolude pinnalt, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.
23      Vt selle kohta kohtuotsus Mirin (punkt 41).
24      Vt selle kohta, et liidu kodaniku staatus tuleneb automaatselt liikmesriigi kodaniku staatusest, 29. aprilli 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Malta (investoritele kodakondsuse andmine) (C‑181/23, EU:C:2025:283, punkt 92). Vt, meenutamaks esiteks põhimõtet, et liidu kodaniku staatus on liikmesriikide kodanike põhistaatus ja teiseks seda, millised on selle staatusega kaasnevad õigused, kohtuotsus Mirin (punktid 51 ja 52 ning seal viidatud kohtupraktika), ja 29. aprilli 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Malta (investoritele kodakondsuse andmine) (C‑181/23, EU:C:2025:283, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika).
25      Vt kohtuotsus Mirin (punkt 52).
26      Vt 22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, edaspidi „kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date“, EU:C:2024:143, punkt 27).
27      Kohtuotsus Mirin (punkt 71).
28      Vt 15. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Križan jt (C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 71), ja 26. septembri 2024. aasta kohtuotsus Energotehnica (C‑792/22, EU:C:2024:788, punktid 61 ja 62 ning seal viidatud kohtupraktika).
29      Vt eelkõige 20. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Tissier (35/85, EU:C:1986:143, punkt 9), ning 24. juuni 2025. aasta kohtuotsus GR REAL (C‑351/23, EU:C:2025:474, punkt 61).
30      Vt käesoleva ettepaneku punkt 38.
31      Vt kohtuotsus Mirin (punkt 71).
32      Vt kohtuotsus Mirin (punktid 52–57). Liikmesriikide territooriumil liikumiseks ja elamiseks igale liidu kodanikule antud vabadusel rajaneva teises liikmesriigis sealse õiguse kohaselt omandatud isiku tsiviilõigusliku seisundi tunnustamise kohta üldisemalt vt kohtuotsus Pancharevo (punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
33      Vt kohtuotsus Mirin (punkt 53), ja kohtuotsus Deldits (punkt 37).
34      Kohtuotsuses Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punkt 27) rõhutas Euroopa Kohus, et „[n]iisugused piirangud ja tingimused on sätestatud direktiivis 2004/38, mille eesmärk on eelkõige kehtestada nende õiguste kasutamise tingimused ja piirangud“.
35      29. aprilli 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Malta (investoritele kodakondsuse andmine) (C‑181/23, EU:C:2025:283, punktid 84–86 ja seal viidatud kohtupraktika).
36      Isikutunnistusega seoses vt nõukogu 12. juuni 2025. aasta määruse (EL) 2025/1208, mis käsitleb liidu kodanike isikutunnistuste ning vaba liikumise õigust kasutavatele liidu kodanikele ja nende pereliikmetele väljaantavate elamislubade turvalisuse suurendamist (ELT L 2025/1208) – mis jõustus 10. juulil 2025 (vt selle määruse artikkel 16) – põhjendused 17, 18, 21, 29 ja 33 ning artikli 3 lõige 5. See asendab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. juuni 2019. aasta määruse (EL) 2019/1157, liidu kodanike isikutunnistuste ning vaba liikumise õigust kasutavatele liidu kodanikele ja nende pereliikmetele väljaantavate elamislubade turvalisuse suurendamise kohta (ELT 2019, L 188, lk 67), mille tagajärjed jäeti kehtima tingimustel, mille Euroopa Kohus määratles kohtuotsuses, millega ta selle kehtetuks tunnistas (vt 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punkt 128)). Vt ka isikutunnistustele biomeetriliste andmete, st kahe sõrmejälje ja näokujutise kandmise kohta nii, et esimesed täiendavad teist, 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punktid 91, 98 ja 99).
37      Vt 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punkt 51). Vt ka määruse 2025/1208 artikli 11 lõige 6.
38      Vt analoogia alusel kohtuotsus Deldits (punkt 32).
39      Vt minu ettepanek kohtuasjas Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, 4. joonealune märkus).
40      Vt sooidentiteedi mõiste kohta Yogyakarta põhimõtteid (Jogjakarta põhimõtted) +10 (riikide lisapõhimõtted ja -kohustused seoses inimõiguste rahvusvahelise õiguse kohaldamisega seksuaalse sättumuse, sooidentiteedi, sooväljenduse ja ‑tunnuste alal, mis täiendavad Jogjakarta põhimõtteid), mis võeti vastu 2017. aasta novembris (vt https://yogyakartaprinciples.org/introduction-pj10/), lk 6, 2. joonealune märkus. Vt ka asjaolu kohta, et inimese identiteeti, mille üheks osaks on ka sooidentiteet, võiks määratleda „inimese poolt iseenda kohta kujundatud piltide ja tunnete kogumina“ või „sellena, mis võimaldab jääda samaks, ennast teostada ja saada iseendaks vastavas ühiskonnas ja kultuuris ja suhetes teistega“, Husser, A., La situation personnelle dans la jurisprudence de la Cour de justice de l’Union européenne, doktoritöö, mis kaitsti 1. detsembril 2023, Bruylant, Bruxelles, 2024, lk 153, punkt 217 ja 536. joonealune märkus.
41      Vt kohtuotsus Mirin (punkt 56).
42      Nõukogu 13. detsembri 2004. aasta määrus liikmesriikide poolt väljastatud passide ja reisidokumentide turvaelementide ja biomeetria standardite kohta (ELT 2004, L 385, lk 1), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. mai 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 444/2009 (ELT 2009, L 142, lk 1 ja parandus ELT 2009, L 188, lk 127) (edaspidi „määrus nr 2252/2004“).
43      7. detsembril 1944 Chicagos allkirjastatud rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooniga (United Nations Treaty Series, 15. kd, nr 102) asutati ICAO (inglise keeles International Civil Aviation Organization). Liit ei ole selle konventsiooniga ühinenud (vt https://transport.ec.europa.eu/transport-modes/air/international-aviation/european-union-icao_en, eelkõige „The Status of the EU at ICAO“), erinevalt kõigist liikmesriikidest (vt ICAO osalisriikide loetelu internetis aadressil https://www2023.icao.int/about-icao/Pages/member-states.aspx).
44      Määruse nr 2252/2004 puhul vt artikkel 1 ja lisa, mida on tsiteeritud 2. oktoobri 2014. aasta kohtuotsuses U (C‑101/13, EU:C:2014:2249, punktid 4 ja 5). Määruse 2025/1208 puhul vt artikkel 3. Dokumendi 9303 viimane ehk kaheksas väljaanne on 2021. aastast (edaspidi „dokument 9303“).
45      „MRTD“ tähendab masinloetavat reisidokumenti (ingl. k „machine readable travel document“).
46      „TD3“ tähendab 3. vormingus olevat masinloetavat reisidokumenti (ingl. k „size 3 machine readable travel document“).
47      Kättesaadav internetis aadressil https://www2023.icao.int/publications/Documents/9303_p4_cons_en.pdf.
48      Vt dokumendi 9303, 4. osa, lk 14.
49      Vt dokumendi 9303 4. osa punkt 4.1.1.1., mis puudutab visuaalselt vaadeldavale alale (VIZ) kantavate andmete koosseisu, ning punkti 4.2.2.2 juures olev märkus p (lk 14 ja 21): „Kui väljaandjaks olev riik või organisatsioon ei soovi sugu määratleda, siis kasutatakse [automaatloetaval alal (MRZ)] sellel väljal vahemärki (<) ja VIZ-il tähte X“.
50      „TD1“ tähendab 1. vormingus olevat masinloetavat ametlikku reisidokumenti (ingl. k „size 1 machine readable official travel document“).
51      Kättesaadav internetis aadressil https://www2023.icao.int/publications/Documents/9303_p5_cons_en.pdf. Vt dokument 9303, 5. osa punkt 4.1.1.1, mis puudutab VIZ-le kantavate andmete koosseisu, ning punkti 4.2.2.3 juures olev märkus f (lk 11 ja 17): „Kui väljaandjaks olev riik või organisatsioon ei soovi sugu määratleda, siis tuleb [automaatloetaval alal (MRZ)] kasutada sellel väljal vahemärki (<) ja VIZ-il tähte X.“
52      Lisaks märgin, et sugu puudutav märge ei kuulu nende andmete hulka, mida ICAO käsitab isikusamasust tuvastada võimaldavate andmetena oma isikusamasuse tõendamise juhises, mis on kättesaadav internetis aadressil ICAO Guide on Evidence of Identity.pdf (vt punkt 2.5.)
53      Vt käesoleva ettepaneku punkt 26.
54      Vt käesoleva ettepaneku punktid 57, 60, 66 ja 67.
55      Vt selle kohta kohtuotsus Mirin (punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika), ning kohtuotsus Deldits (punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
56      Vt selle kohta 14. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Grunkin ja Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559, punktid 25 ja 26). Vt Bulgaaria õigusnorme puudutava varasema seisukoha kohta ka kohtuotsus Pancharevo (punktid 44 ja 45). Vt samuti käesoleva ettepaneku 52. joonealuses märkuses osundatud ICAO juhis (punktid 2.5 ja 2.5.1).
57      Näiteks perekonna- või eesnime muutmise korral.
58      Vt käesoleva ettepaneku punktid 15 ja 16.
59      Vt käesoleva ettepaneku punkt 58.
60      Vt käesoleva ettepaneku punkt 69 jj. Mõnedes õigussüsteemides võib tunnetusliku sooidentiteedi õiguslik tunnustamine olla piisav, et anda välja isikutunnistus, kuhu on märgitud see sugu. Vt eelkõige kohtuotsus Mirin (punkt 27). Sellisel juhul kaasneb sooidentiteedi tunnistuse väljastamisega asjaomase isiku omandatud soo täielik tunnustamine igas mõttes. Seda tunnistust ei saa siiski kasutada isikut tõendava dokumendina. Vt minu ettepanek kohtuasjas Mirin (C‑4/23, EU:C:2024:385, punkt 16).
61      Vt vastavalt kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punkt 38), ja kohtuotsus Deldits (punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
62      Vt selle kohta 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, punkt 91).
63      Selle poolest erineb see olukord olukorrast, mille põhjal on kujunenud kohtupraktika, mis puudutab võrdset kohtlemist soovahetuse korral. Viimane puudutab soomuutmise tagajärgi, mis ei ole seotud perekonnaseisu küsimustega. Vt 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus K. B. (C‑117/01, EU:C:2004:7, punkt 12); 27. aprilli 2006. aasta kohtuotsus Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, punkt 28), ning 26. juuni 2018. aasta kohtuotsus MB (soovahetus ja vanaduspension) (C‑451/16, EU:C:2018:492, punktid 22 ja 35), kus Euroopa Kohus luges soovahetuse toimunuks, kuna mõiste „sugu“ ei piirdu bioloogilise sooga. Vt selle kohta Husser, A., op. cit., lk 155, punkt 222. Vt lisaks 30. aprilli 1996. aasta kohtuotsus P./S. (C‑13/94, EU:C:1996:170, punktid 19 ja 20), kus Euroopa Kohus juhtis tähelepanu sellele, et ta peab tagama, et järgitaks õigust mittediskrimineerimisele soo alusel, mis on üks inimese põhiõigustest, ning valima lähenemisviisi, mis võtab arvesse inimese tunnet, et ta on muust soost kui see, kuhu ta kuulus sündides.
64      Vt selle kohta kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punkt 48), ja kohtuotsus Mirin (punkt 57).
65      Vt selle kohta kohtuotsus Mirin (punkt 58). Vt ka kohtuotsus Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (punktid 49–51).
66      Vt kohtuotsus Mirin (punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
67      Vt kohtuotsus Mirin (punkt 60) ja kohtuotsus Deldits (punkt 37).
68      Vt käesoleva ettepaneku punkt 36.
69      Vt peaaegu samasuguste põhjenduste kohta EIK 27. septembri 2022. aasta kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, punkt 4 lõpuosa ja punkt 15), edaspidi „kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria“.
70      Vt kohtuotsus Mirin (punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
71      Vt eelkõige kohtuotsus Mirin (punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika), ning kohtuotsus Deldits (punkt 46).
72      Edaspidi „EIK“.
73      Vt kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (punkt 12, kus täpsustatakse, et üldpõhimõtted, mida kohaldatakse selles valdkonnas riigil lasuvate positiivsete kohustuste hindamisel, on kokku võetud EIK 16. juuli 2014. aasta kohtuotsuses Hämäläinen vs. Soome (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, punktid 65–67)).
74      Vt selle kohta EIK 16. juuli 2014. aasta kohtuotsus Hämäläinen vs. Soome (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika). Selles kohtuotsuses sõnastatud positiivset kohustust on hiljem laiendatud ka juhtumitele, mil transsoolise isiku sugu ei ole kirurgiliselt muudetud (vt näiteks EIK 19. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus X ja Y vs. Rumeenia, (CE:ECHR:2021:0119JUD000214516, punktid 165 ja 168)). Vt ka kohtuotsuse Mirin punktides 64–66 tsiteeritid kohtupraktika. Seal juhiti eelkõige tähelepanu sellele, et „EIÕK artikkel 8 kaitseb isiku sooidentiteeti kui osa tema identiteedist ja kui ühte eraelu kõige intiimsemat aspekti“ (kohtuotsus Mirin, punkt 64). See EIK kohtupraktika erineb kohtupraktikast, mis puudutab abielu (vt selle kohta minu ettepanek kohtuasjas Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:235, punkt 48, esimene taane)) või põlvnemist, kuivõrd seal mööndakse üksnes piiratud hindamisruumi.
75      CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, edaspidi „kohtuotsus Y. T. vs. Bulgaaria“.
76      Kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (punkt 12 ja seal viidatud kohtupraktika).
77      Kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (punkt 17).
78      Vt kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (punkt 6). Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 36.
79      Vt kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
80      Vt analoogia alusel 21. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
81      Märgin, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määruse (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT 2016, L 119, lk 1) artikli 5 lõike 1 punktis d ja artikli 16 teises lauses on sätestatud õigus nõuda, et isikuandmed oleksid õiged ja ajakohastatud.
82      Kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (punkt 6, kus viidatakse kohtuotsuses Y. T. vs. Bulgaaria (punktid 24–30) tehtud kokkuvõttele soo muutmist puudutavast Bulgaaria kohtupraktikast).
83      Vt selle eriarvamuse kohta käesoleva ettepaneku 20. joonealune märkus.
84      Kohtuistungil osutati EIK otsuste tagajärgedele asjaomaste isikute jaoks ning Bulgaaria isikut tõendavate dokumentide seaduse artikli 9 lõike 1 kohaldamisele (vt käesoleva ettepaneku punkt 24). Esile tuleb tuua ka kohtuotsuses Y. T. vs. Bulgaaria osutatud sätted (vt selle kohtuotsuse punkt 19). Nendeks on ministrite nõukogu 8. veebruari 2010. aasta isikut tõendavaid dokumente käsitleva määruse (Pravilnik za izdavane na bulgarskite lichni dokumenti) (DV nr 12, 12.2.2010) artikli 20 lõike 2 punkt 5 ja artikli 22 lõike 7 punkt 3, mille kohaselt tuleb soo muutmise korral, kui seda ei ole rahvastikuregistri riiklikus andmekogus kajastatud, uue isikut tõendava dokumendi (passi või isikutunnistuse) taotlusele lisada pädeva asutuse koostatud ametlik dokument. Selline dokument tuleb lisada ka näo oluliste ja püsvate muutuste korral (selle määruse artikli 20 lõike 1 punkt 2 ja artikli 22 lõike 6 punkt 4).
85      CE:ECHR:2022:0217JUD007413114.
86      Vt EIK 17. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Y vs. Poola (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, punkt 79).
87      Kohtuotsus P. H. vs. Bulgaaria (punkt 14).
88      Vt 27. aprilli 2006. aasta kohtuotsus Richards (C‑423/04, EU:C:2006:256, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
89      Vt kohtuotsus Deldits (punkt 45).
90      Vt kohtuotsuus Deldits (punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
91      Vt kohtuotsus Deldits (punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika). Käesoleval juhul vastab K. M. H. eelotsusetaotluse esitanud kohtult saadud andmete kohaselt sooidentiteedi muutmise õiguslikuks tunnustamiseks nõutavatele füüsilistele, sotsiaalsetele ja psühholoogilistele tingimustele.