62015CC0131
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NILS WAHL
esitatud 28. juulil 2016 (
1
)
Kohtuasi C‑131/15 P
Club Hotel Loutraki AE
Vivere Entertainment AE
Theros International Gaming, Inc.
Elliniko Casino Kerkyras
Casino Rodos
Porto Carras AE
Kazino Aigaiou AE
versus
Euroopa Komisjon
„Apellatsioonkaebus — Riigiabi — 13 hasartmängu korraldamise ainuloa pikendamine — Videoloteriiterminalide käitamise ainulitsentsi andmine Kreeka Vabariigi poolt — ELTL artikli 108 lõiked 2 ja 3 — Esialgne uurimine — Ametliku uurimismenetluse algatamise tingimused — Otsus selle kohta, et riigiabi andmist ei tuvastatud — Tõsised raskused — Põhjendamine — Teatatud meetmete ühine hindamine”
1.
Käesolevas apellatsioonimenetluses on kerkinud küsimusi seoses riigiabi järelevalve menetlusega. Sellest nähtub, et kolmandad isikud, õigemini huvitatud pooled, kes soovivad muuta komisjoni otsust jätta algatamata ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlus, väites, et komisjonil oli kõnealuste meetmete hindamisel „tõsiseid raskusi“, võivad õigupoolest ise niisuguste raskustega vastamisi seista.
2.
Kas käesolev juhtum peaks olema üks vähestest huvitatud pooltele edukatest? Järgnevalt kirjeldatud põhjustel arvan, et mitte.
3.
Apellatsioonkaebuses paluvad Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE and Kazino Aigaiou AE (edaspidi „apellandid“) tühistada 8. jaanuari 2015. aasta otsuse kohtuasjas Club Hotel Loutraki jt vs. komisjon, (
2
) kus Üldkohus jättis rahuldamata nende hagi, milles paluti tühistada komisjoni poolt määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 kohaselt vastu võetud otsus. (
3
)
I. Õiguslik raamistik
4.
Määrus (EÜ) nr 659/1999 (
4
) on asendatud nõukogu 13. juuli 2015. aasta määrusega (EL) 2015/1589, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 kohaldamiseks (
5
). Vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal aga oli kohaldatav ainult määrus nr 659/1999. (
6
)
5.
Määruse nr 659/1999 artiklis 4 („Teatise esialgne uurimine ja komisjoni otsused“) on sätestatud:
„1.   Komisjon vaatab teatise läbi niipea, kui on selle kätte saanud. Ilma et see piiraks artikli 8 kohaldamist, teeb komisjon otsuse vastavalt lõigetele 2, 3 või 4.
2.   Kui komisjon pärast esialgset uurimist leiab, et meede, millest teatati, ei kujuta endast abi, siis võtab ta selle kohta vastu otsuse.
3.   Kui komisjon pärast esialgset uurimist leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ei ole ilmnenud mingeid kahtlusi, kuivõrd see jääb [ELTL artikli 107 lõike 1] reguleerimisalasse, otsustab ta, et nimetatud meede sobib ühisturuga kokku (edaspidi „vastuväidete esitamata jätmise otsus“). Otsuses tuleb täpsustada, millist [ELTL] erandit on kohaldatud.
4.   Kui komisjon pärast esialgset uurimist leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ilmnes kahtlusi, otsustab ta algatada [ELTL artikli 108 lõikes 2] sätestatud menetluse (edaspidi „ametliku uurimismenetluse algatamise otsus“).
5.   Lõigetes 2, 3 ja 4 osutatud otsus tehakse kahe kuu jooksul. See ajavahemik algab lõpliku teatise kättesaamisele järgnevast päevast. Teatist käsitletakse lõplikuna, kui komisjon kahe kuu jooksul alates teatise või mis tahes nõutud lisateabe kättesaamise päevast ei taotle täiendavat teavet. Seda ajavahemikku saab pikendada komisjoni ja kõnealuse liikmesriigi nõusolekul. Vajaduse korral võib komisjon määrata lühema tähtaja. […]“.
II. Vaidluse taust
6.
Kreeka ametiasutused teatasid 1. detsembril 2011 komisjonile kahest meetmest (edaspidi „teatatud meetmed“), millega soodustati äriühingut Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (edaspidi „OPAP“) (mis tegeleb jalgpallitulemuste ennustusmängudega).
7.
Esimene meede käsitles OPAPile 560 miljoni euro suuruse tasu eest ainulitsentsi andmist 35000 videoloteriiterminali käitamiseks järgneva 10 aasta jooksul, s.o kuni 2022. aastani (edaspidi „VLT leping“).
8.
Teise meetmega pikendati veel 10 aastaks, s.o aastateks 2020–2030 OPAPile varem antud ainuload 13 hasartmängu korraldamiseks mis tahes vahendite abil (edaspidi „lisa“). Lisas on ette nähtud, et OPAP tasub nende lubade eest i) paušaalselt 375 miljonit eurot ja ii) Kreeka riigile tasuna 5% asjassepuutuvate hasartmängude brutotulust ajavahemikus 13. oktoobrist 2020 kuni 12. oktoobrini 2030.
9.
Kuus kasiinot (kõik apellandid peale Kazino Aigaiou AE) esitasid 4. aprillil 2012 komisjonile kaebuse, väites, et VLT lepinguga anti OPAPile sisseturuga kokkusobimatut riigiabi.
10.
Komisjoni ja Kreeka ametiasutuste vahelistes läbirääkimistes seoses riigiabi teatisega lepiti kokku, et VLT lepingu suhtes esialgu ette nähtud tasu tuleb suurendada. Kreeka ametiasutused teatasid 7. augusti 2012. aasta kirjas, et nad kohustuvad kehtestama lisatasu hasartmängu brutotulult, mida OPAP saab videoloteriiterminalide käitamisest (edaspidi „lisatasu“).
11.
Komisjon võttis 3. oktoobril 2012 vastu vaidlusaluse otsuse. Selles otsuses järeldas komisjon, arvestades Kreeka ametiasutuste kehtestatud lisatasu, et teatatud meetmed ei andnud OPAPile eelist ega kujutanud niisiis endast riigiabi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.
III. Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
12.
Hagiavaldusega, mis esitati 29. jaanuaril 2013, palusid apellandid algatada menetluse vaidlusaluse otsuse tühistamiseks.
13.
Apellandid põhjendasid oma hagis esitatud tühistamisnõuet nelja väitega: i) ELTL artikli 108 lõiget 2 on rikutud ja võimu kuritarvitatud sellega, et komisjon ei algatanud ametlikku uurimismenetlust, nagu on selles sättes nõutud; ii ja iii) rikutud on põhjendamiskohustust ja õigust heale haldusele ning õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, mis puudutab oluliste majandusandmete väljajätmist vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis; ning iv) ELTL artikli 107 lõiget 1 on rikutud sellega, et kontrollides, kas OPAPile on antud majanduslik eelis, vaatas komisjon VLT lepingu läbi koos lisaga.
14.
Kreeka Vabariigile ja OPAPile anti 12. juuli ja 12. septembri 2013. aasta kohtumäärustega luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
15.
Pärast avalikku kohtuistungit jättis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses hagi tervikuna rahuldamata ja kohtukulud apellantide endi kanda ning mõistis komisjoni ja OPAPi kohtukulud välja apellantidelt.
IV. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
16.
Apellatsioonkaebuses paluvad apellandid Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
—
tühistada vaidlusalune otsus;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt ja OPAPilt.
17.
Komisjon palub oma vastuses apellatsioonkaebusele Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
18.
OPAP palub oma vastuses apellatsioonkaebusele Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
19.
Kohtuistungil, mis peeti 2. juunil 2016, kuulati ära apellantide, komisjoni ja OPAPi suulised seisukohad.
V. Hinnang apellatsioonkaebuse väidete kohta
A. Sissejuhatavad märkused
1. Apellatsioonkaebuse väited
20.
Apellandid on esitanud oma nõuete toetuseks kolm apellatsioonkaebuse väidet.
21.
Apellatsioonkaebuse esimeses väites märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta otsustas, et komisjonil ei olnud kohustust algatada ametlik uurimismenetlus, nagu on ette nähtud ELTL artikli 108 lõikes 2. Tuvastades, et komisjonil oli õigus läbi rääkida ja arvesse võtta Kreeka ametiasutuste kehtestatud lisatasu, ei teinud Üldkohus vahet esialgse uurimise staadiumil ja ametlikul uurimismenetlusel – ehkki sellisel eristamisel on apellantide menetlusõiguste kaitse seisukohast otsustav tähtsus. Samuti rikkus Üldkohus õigusnorme, kui ta ekslikult järeldas, et puuduvad märgid sellest, nagu oleks komisjonil olnud teatatud meetmete hindamisel „tõsiseid raskusi“, mis oleks eeldanud temalt ametliku uurimismenetluse algatamist.
22.
Apellatsioonkaebuse teises väites märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta järeldas, et komisjon on oma põhjendamiskohustuse täitnud ning et apellantide õigust heale haldusele ja tõhusale kohtulikule kaitsele ei ole rikutud, ehkki vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalse versiooni põhjal oli võimatu kindlaks teha, kas komisjoni tehtud arvutused on õiged.
23.
Apellatsioonkaebuse kolmandas väites märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tuvastas, et hinnates lisa koos VLT lepinguga, ei rikkunud komisjon ELTL artikli 107 lõiget 1.
24.
Enne kui asun üksikasjalikult käsitlema apellatsioonkaebuse eri väiteid, heidan põgusa pilgu liidu riigiabi järelevalve menetlusele ja sellele, millised on huvitatud poolte – s.o igaühe, kelle huve võib abi andmine mõjutada, nagu abi saaja või konkureerivad ettevõtjad – (
7
) funktsioon selles menetluses.
2. Liidu riigiabi järelevalve menetlus ja huvitatud poolte roll
25.
ELTL artikli 108 lõike 1 kohaselt peab komisjon riigiabi pidevalt kontrollima. Selleks et komisjon saaks kontrollida iga uut abi, mida liikmesriigid kavatsevad anda, peavad nad komisjonile sellest teatama. (
8
) Kuna teavitav liikmesriik ei tohi kavandatavat abi anda niikaua kui kontrollimenetlus kestab, on ette nähtud kahekuuline tähtaeg, mille jooksul komisjonil tuleb teha otsus meetme lubamise kohta (
9
) või algatada teine menetlusaste, s.o ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlus. (
10
) Määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 4 kohaselt peab komisjon algatama ametliku uurimismenetluse, kui ta pärast esialgset uurimist leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ilmnes kahtlusi.
26.
Käsitlen veel esialgse uurimise staadiumi ja ametliku uurimismenetluse algatamise kohustuse piire seoses apellatsioonkaebuse esimese väitega. Piisab, kui panna tähele sõna „kahtlused“, millele on Euroopa Kohtu praktikas sageli viidatud kui „tõsistele raskustele“; (
11
) mille puhul on tegu olulise mõistega, mis piiritleb esialgse uurimise ulatust.
27.
Siinkohal tahaksin rõhutada, et riigiabi järelevalve menetlus on ennekõike komisjoni ja teavitava liikmesriigi vaheline menetlus. Huvitatud pooled, nagu apellandid, ei ole selle menetluse pooled ja seega on neil kõigest kõrvalroll. (
12
) Vaid ametliku uurimismenetluse raamistikus kohustab ELTL artikli 108 lõige 2 komisjoni huvitatud pooltelt selgitusi küsima. Kohtupraktikast tulenevalt võimaldab see õigus niisugustel isikutel asjakohasel määral haldusmenetluses osaleda, arvestades juhtumi asjaolusid, (
13
) ent ei anna neile samaväärseid kaitseõigusi, nagu on teavitaval liikmesriigil, kes on selle menetluse pool ja otsuse adressaat. (
14
) Seda on oluline meeles pidada seoses apellatsioonkaebuse teise väitega, mis puudutab põhjenduse ebapiisavust.
28.
Selleks et seda huvitatud poolte kõrvalrolli tasakaalustada, on Euroopa Kohus märkinud, et iga huvitatud pool võib vaidlustada lubava otsuse, mille komisjon on vastu võtnud vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 4 lõikele 2 või 3, ehk teisisõnu otsuse jätta algatamata ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlus. (
15
) Ent huvitatud pool ei või vaidlustada niisuguse otsuse sisu, kui ta ei ole ELTL artikli 263 neljanda lõigu kohaselt tõendanud, et see otsus teda otseselt ja isiklikult puudutab. Apellatsioonkaebuse kolmanda väitega seoses tekib küsimus, kas apellandid sellele nõudele vastavad.
29.
Neid riigiabi järelevalve menetluse ja huvitatud poolte rolli aspekte silmas pidades asun nüüd käsitlema apellatsioonkaebusest tekkivaid eri küsimusi.
B. Apellatsioonkaebuse esimene väide
30.
Esimeses väites märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 108 lõiget 3 ja määruse nr 659/1999 artikli 4 lõiget 4, artikli 7 lõikeid 2 ja 3 ning artikli 13 lõiget 1, kui ta tuvastas, et komisjonil ei olnud kohustust algatada ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlust.
31.
Komisjon märgib, et nii see väide kui ka apellatsioonkaebus tervikuna on vastuvõetamatud. Samuti peab OPAP apellatsioonkaebuse esimest väidet osaliselt vastuvõetamatuks. Igal juhul on komisjon kui ka OPAP seisukohal, et esimene väide ei ole põhjendatud.
1. Vastuvõetavus
32.
Komisjoni väitel tuleb apellatsioonkaebus ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tervikuna tagasi lükata, sest selles pelgalt korratakse või esitatakse uuesti õigusväiteid ja ‑argumente, mis esitati esimeses astmes, ja niisiis palutakse selles Euroopa Kohtul uuesti läbi vaadata esimeses astmes esitatud hagiavaldus.
33.
Kindlasti peab paika, et apellatsioonkaebuses tuleb täpselt näidata selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist apellant palub, ja samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid. (
16
) Apellatsioonkaebus, milles piirdutakse Üldkohtule esitatud väidete ja argumentide sõnasõnalise kordamise või taasesitamisega, on vastuvõetamatu. (
17
)
34.
Ent vastupidi sellele, mida väidab komisjon, on apellandid näidanud Üldkohtu otsuse vaidlustatud osad ning vaielnud sellele, kuidas Üldkohus kohtupraktikat tõlgendas, vastu piisava täpsusega, et apellatsioonkaebus oleks vastuvõetav. Niisiis tuleb komisjoni väide apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuse kohta tagasi lükata.
35.
Lisaks komisjoni üldisele väitele vastuvõetamatuse kohta märgib OPAP, et apellatsioonkaebuse esimene väide on vastuvõetamatu niivõrd, kui apellandid püüavad vastu vaielda Üldkohtu hinnangule faktiliste asjaolude kohta.
36.
Minu arvates ei sea apellandid kahtluse alla Üldkohtu poolt faktilistele asjaoludele antud hinnangut. Kui vaadata apellantide argumente kontekstis, on selge, et nendes seatakse küsimärgi alla hoopis Üldkohtu antud õiguslik hinnang esialgse uurimise staadiumi piiride kohta. See on apellatsioonimenetluses vastuvõetav õigusküsimus.
2. Sisu
37.
Apellatsioonkaebuse esimene väide puudutab esialgse uurimise staadiumi piire ja komisjoni kohustust algatada ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlus. Apellantide väitel rikkus Üldkohus õigusnorme esiteks järeldusega, et komisjon ei saanud õiguspäraselt aktsepteerida talle teatatud meetmete muutmist, ja teiseks järeldusega, et komisjonil ei olnud esialgse uurimise staadiumis tõsiseid raskusi.
38.
Apellantide esimese väite suhtes – mille kohaselt komisjonil oli keelatud võtta arvesse muudatusi, mida Kreeka ametiasutused tegid teatatud meetmetes seoses esialgse uurimisega – piisab järgmisest tähelepanekust.
39.
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 õigesti märkis, on Euroopa Kohus juba tuvastanud, et komisjon on pärast esialgset uurimist pädev tegema määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 alusel otsuse, milles ta järeldab, et riigiabi ei ole antud, võttes arvesse asjaomase liikmesriigi pakutud kohustusi. (
18
)
40.
Apellatsioonkaebuse esimese väite sõlmküsimus seisneb selle tuvastamises, kas komisjonil oli esialgse uurimise staadiumis tõsiseid raskusi, mis oleksid eeldanud ametliku uurimismenetluse algatamist. Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuses, et tõsiseid raskusi ei olnud, apellandid aga vaidlevad sellele järeldusele jõuliselt vastu.
41.
Enne kui asun uurima argumente, mida apellandid on oma väite toetuseks esitanud, on kasulik meenutada teatud põhimõtteid, mis tulenevad Euroopa Kohtu praktikast seoses esialgse uurimise staadiumiga, mõistega „tõsised raskused“ ning kohustusega algatada ametlik uurimismenetlus.
42.
Esiteks on Euroopa Kohus tuvastanud, et esialgse uurimise staadiumi eesmärk on võimaldada komisjonil asuda prima facie seisukohale, mis puudutab kõnealuse meetme kui riigiabi laadi ja sellise abi kokkusobivust siseturuga. (
19
)
43.
Teiseks, nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 25, on komisjon määruse nr 659/1999 artikli 4 lõikest 4 tulenevalt kohustatud algatama ametliku uurimismenetluse, kui tal on pärast esialgset uurimist kahtlusi teatatud meetme kokkusobivuses siseturuga. Euroopa Kohus on selle kohta täpsustanud, et ametlik uurimismenetlus on möödapääsmatu, kui komisjonil on tõsiseid raskusi selle hindamisel, kas abi on ühisturuga kokkusobiv. (
20
) Sel juhul peab komisjon ametliku uurimismenetluse algatama ja tal ei ole selle suhtes kaalutlusõigust. (
21
) Euroopa Kohtu sõnul kehtivad samad põhimõtted ka juhul, kui komisjonil on kahtlusi uuritava meetme liigitamisel abimeetmeks. (
22
)
44.
Kolmandaks võib komisjon vastavalt ELTL artikli 108 lõike 3 eesmärgile ja kohustusele järgida head haldustava muu hulgas astuda dialoogi teavitava riigi või kolmandate isikutega, et võimalikud raskused menetluse esialgses staadiumis ületada. See volitus eeldab, et komisjon võib kohandada oma seisukohta vastavalt alustatud dialoogi tulemustele, ilma et seda kohandamist peaks a priori tõlgendama kui tõendit tõsiste raskuste esinemise kohta. (
23
)
45.
Neljandaks tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et mõiste „tõsised raskused“ on objektiivne ja et selliste raskuste esinemist tuleb kontrollida nii olukorras, milles vaidlusalune meede võeti, kui ka selle meetme sisus, võrreldes hinnanguid, millega komisjon oma otsust põhjendab, talle selle otsuse tegemise ajal saadaval olnud teabega, mis puudutab asjassepuutuva abimeetme kokkusobivust siseturuga. (
24
)
46.
Viiendaks on Euroopa Kohus märkinud, et tõsiste raskuste tuvastamisel lasub tõendamiskoormis isikul, kes vaidlustab lubava otsuse, mille komisjon on määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 või 3 alusel vastu võtnud. (
25
)
47.
Käesolevas asjas väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta otsustas, et komisjonil ei olnud kohustust algatada ametlik uurimismenetlus pärast seda, kui ta oli järeldanud, et VLT leping, hinnatuna koos lisaga, soodustas OPAPi ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses. Nad väidavad, et sel ajal pidi komisjonile selge olema, et VLT lepinguga kaasneb (eelduslikult nõuetevastane) abi. Saan apellantide argumentidest aru nii, et teisisõnu oli komisjonil tõsiseid raskusi teatatud meetmete hindamisel ja ta oleks pidanud algatama ametliku uurimismenetluse. Peale selle väidavad apellandid, et Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 50–53 mitu viga, mis viisid apellantide sõnul ekslikule järeldusele, et komisjonil ei olnud teatatud meetmete hindamisel tõsiseid raskusi. Apellandid paluvad sisuliselt tuvastada, et Üldkohus, kui ta otsustas, et Kreeka ametiasutusel oli õigus esialgu teatatud meetmeid pärast mitut arvutuste ja ümberarvutuste vooru muuta, on tegelikult piiranud komisjoni kohustust algatada ametlik uurimismenetlus juhtudel, kui komisjon ja teavitav liikmesriik teineteisega ei nõustu. Lõpuks väidavad apellandid, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tõsiste raskuste tuvastamiseks hindas esimeses astmes esitatud faktilisi tõendeid ükshaaval, kuigi oleks pidanud uurima neid tõendeid tervikuna, et kindlaks teha, kas selliseid raskusi esineb.
48.
Ehkki võib väita, et esineb olukordi, kus komisjoni võiks kritiseerida esialgse uurimise staadiumi liigse venitamise eest ja seeläbi selle eest, et huvitatud pooled jäetakse ilma õigusest kontrollimenetluses osaleda, olen seisukohal, et käesolevas asjas jõudis Üldkohus õigele järeldusele: komisjonil ei olnud teatatud meetmete hindamisel tõsiseid raskusi, mis oleksid temalt eeldanud ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamist.
49.
Kõigepealt, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43 märkis, võib komisjon astuda teavitava liikmesriigiga dialoogi ja see õigus eeldab loomulikult, et komisjon võib oma seisukohta niisuguse dialoogi tulemusel muuta.
50.
Peale selle ilmneb vaidlustatud kohtuotsusest, (
26
) et komisjoni ja Kreeka ametiasutuste vahel peetud arutelude eesmärk oli teha kindlaks, millises määras peab OPAP maksma tasu VLT lepingust ja lisast tulenevate ainulubade eest, ning et Kreeka ametiasutuste võetud kohustused ei muutnud sellel konkreetsel juhul esialgu teatatud meetmete olemust, vaid nende eesmärk oli pelgalt suurendada VLT lepinguga ette nähtud tasu.
51.
Samuti, kui nõustuda apellantide seisukohaga, et kuna OPAPi poolt ainulubade eest makstava tasu määr on riigiabi andmise tuvastamisel kriitiliselt tähtis ja et sellest tulenevalt ei olnud võimalik esialgu teatatud tasu määra muuta ilma ametliku uurimismenetluse raames huvitatud pooli kaasamata, tuleks nõustuda ka sellega, et komisjon ei saanud käesoleval juhul esialgse uurimise staadiumis üldse Kreeka ametiasutustega arutellu astuda, sest tegelikult oli küsimus üksnes hinna arvutamises.
52.
Ehkki tunnistan, et esialgne uurimine kui teatatud meetme prima facie kontroll ei saa kesta määramatult kaua, olen siiski seisukohal, et käesoleval juhul ei tundu 10kuuline kontrolliperiood juhtumi poliitilist ja majanduslikku tausta arvestades ülemäära pikk. (
27
) Tuleb meenutada, et Kreeka läbis sel hetkel ränka finants‑ ja poliitilist kriisi ning käisid arutelud teemal, kas Kreeka peaks euroalast lahkuma, mis oleks loomulikult mõjutanud komisjoni ja Kreeka ametiasutuste vahelist arutelu selle kohta, millist tasu peaks OPAP maksma VLT lepingust ja lisast tulenevate ainulubade eest. Tasu mitmekordset arvutamist ja ümberarvutamist ning menetluse kestust tuleb näha selles kontekstis.
53.
Lisaks sellele on oluline meeles pidada, et Euroopa Kohtu sõnul peaksid „kahtlused“ või „tõsised raskused“ esinema sel ajal, kui komisjon teeb otsuse teatatud meetme kohta. See tähendab ajahetke, mil komisjon on lõpuks seisukohale jõudnud, ehk käesoleva apellatsioonkaebuse puhul hetke, mil komisjon vaidlusaluse otsuse vastu võttis. (
28
)
54.
Seetõttu ei ole minu arvates määrav, kas komisjon esialgse uurimise käigus tuvastas – nagu ta apellantide väitel tegi –, et talle esialgu teatatud meetmed andsid OPAPile majandusliku eelise. Oluline on see, kas see oli nii ajal, mil komisjon vaidlusaluse otsuse vastu võttis.
55.
Kui vaadata neid suhteliselt väheseid juhtumeid, kus huvitatud poolel on õnnestunud ära muuta komisjoni otsus jätta ametlik uurimismenetlus algatamata, näib mulle, et edu saavutamiseks peab huvitatud pool – välja arvatud juhul, kui komisjon on ise väljendanud kahtlusi seoses meetme abiks liigitamisega või sellise meetme kokkusobivuses siseturuga (
29
) – suutma tõendada, et komisjonil ei olnud vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal kogu vajalikku teavet, et välistada kõik kahtlused kas seoses teatatud meetme abiks liigitamisega või selle kokkusobivuses siseturuga, (
30
) või teise võimalusena, et komisjon analüüsis asjakohast teavet ebapiisavalt. (
31
)
56.
Apellantide argumendid kontrollimenetluse kohta ei ole niisugused, mis võiksid heita kahtlust Üldkohtu järeldusele, et komisjonil ei olnud esialgse uurimise staadiumi lõpus „tõsiseid raskusi“ ehk teisisõnu „kahtlusi“ seoses teatatud meetme liigitamisega ega ka nende kokkusobivuses siseturuga. Seetõttu tuleb apellantide vastupidised väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
57.
Lõpuks on apellantide väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta hindas tõsiste raskuste esinemise tõendamiseks esimeses astmes esitatud faktilisi andmeid ükshaaval, kuna ta oleks pidanud hindama neid ühiselt, minu arvates põhjendamata. Õigupoolest, olles tuvastanud, et ükski apellantide osutatud tõenditest ei viita tõsistele raskustele (
32
) ja et ainuüksi menetluse kestuse põhjal ei saa järeldada, et komisjonil oli tõsiseid raskusi, (
33
) märkis Euroopa Kohus, et käesoleval juhul ei tundu esialgse uurimise kestus juhtumi asjaolusid arvestades ebamõistlik. (
34
) Teisisõnu uuris Üldkohus kõiki apellantide esitatud tõendeid koos ja järeldas, et nendest ei nähtu, nagu oleks esinenud tõsiseid raskusi.
58.
Seda arvestades järeldan, et Üldkohus ei rikkunud õigusnorme, kui ta otsustas, et komisjon ei olnud kohustatud ametlikku uurimismenetlust algatama. Seetõttu tuleb apellatsioonkaebuse esimene väide tagasi lükata.
C. Apellatsioonkaebuse teine väide
59.
Apellatsioonkaebuse teises väites märgivad apellandid, et Üldkohus rikkus ELTL artiklit 296 ning nende õigust heale haldusele ja tõhusale kohtulikule kaitsele, mis tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitest 41 ja 47, kui ta otsustas, et vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalne versioon on piisavalt põhjendatud, ehkki sellest on välja jäetud olulisi majandusandmeid.
60.
Komisjon esitab vastuväite seoses selle väite vastuvõetavusega. Komisjon, keda toetab OPAP, märgib, et igal juhul on apellatsioonkaebuse teine väide vastuvõetamatu.
1. Vastuvõetavus
61.
Komisjoni vastuväide seoses apellatsioonkaebuse teise väite vastuvõetavusega on kooskõlas tema üldise väitega vastuvõetamatuse kohta, mida olen juba käsitlenud punktides 32–34.
2. Sisu
62.
Euroopa Kohtul tuleb lahendada küsimus, kas vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalne versioon pidanuks võimaldama apellantidel ja Üldkohtul kontrollida antud majandusandmete õigsust ja komisjoni arvutuste täpsust, nagu apellandid väidavad, või kas Üldkohtul oli õigus, kui ta otsustas, et põhjendamiskohustus ega apellantide õigused heale haldusele ja tõhusale kohtulikule kaitsele seda ei eelda.
63.
Nagu on märgitud eespool punktis 28, võib huvitatud pool vaidlustada lubava otsuse, mille komisjon on vastu võtnud vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 4 lõikele 2 või 3, ehk teisisõnu otsuse jätta algatamata ELTL artikli 108 lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlus. Selleks et asjaomane isik saaks seda õigust kohtulikule kaitsele asjakohaselt teostada, tuleb talle teatada otsuse vastuvõtmise põhjendused. ELTL artiklist 296 tulenevat põhjendamiskohustust tuleb näha selles kontekstis ja see kohustab komisjoni kohaselt arvesse võtma huvitatud poolte huvi saada selgitusi. (
35
)
64.
Euroopa Kohus on märkinud, et ELTL artiklist 337 tuleneva kohustusega kaitsta konfidentsiaalset teavet ei saa õigustada puudusi põhjendustes ning et kohustust austada konfidentsiaalset teavet ei saa tõlgendada nii laialt, et põhjendamiskohustus kaotab oma põhisisu. (
36
)
65.
Kuigi eespool viidatud kohtupraktika peab olema samamoodi kohaldatav vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalse versiooni suhtes, millega huvitatud pooled, nagu apellandid, saavad tutvuda, näivad apellandid komisjonil lasuvast põhjendamiskohustuse ulatusest siiski vääriti aru saavat.
66.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab ELTL artikliga 296 nõutav põhjendus vastama asjaomase akti olemusele ning sellest peab selgelt ja ühemõtteliselt ilmnema akti andnud institutsiooni arutluskäik, nii et huvitatud isikutel oleks võimalik teada saada võetud meetme põhjused ja pädeval kohtul teostada kontrolli. (
37
)
67.
Vaidlusalune otsus on vastu võetud määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 kohaselt, st on otsus, milles komisjon tuvastas, et teatatud meetmed ei kujuta endast riigiabi. Kolmandate isikute huvi sellise otsuse vastu seisneb selles, et komisjon, jättes algatamata ametliku uurimismenetluse, jättis nad väidetavalt ilma õigusest osaleda otsuse tegemise menetluses (vt lisaks käesoleva ettepaneku punkt 27). Sellepärast tuleb huvitatud isikutele piisava täpsusega teatada niisuguse otsuse põhjendused, et nad saaksid kindlaks teha, kas on märke tõsistest raskustest, mis võiksid eeldada ametliku uurimismenetluse algatamist. Käesoleval juhul on peaaegu kõik majandusandmed välja jäetud. Nendel asjaoludel arvan, et komisjoni põhjendamiskohustuse nõuetekohaseks täitmiseks peavad otsuse mittekonfidentsiaalsest versioonist selgelt ilmnema nii arvutusmeetod, mida komisjon kasutas, kui ka kõik selle komponendid.
68.
Üldkohus selgitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 üksikasjalikult, kuidas vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis on i) selgelt näidatud komisjoni kasutatud metoodika ja ii) võimaldatud apellantidel aru saada komisjoni põhjenduskäigust ja seega ka sõnastada oma põhjendused otsuse tühistamiseks. Üldkohus märkis muu hulgas, et vaidlusaluses otsuses on märgitud kriteerium, mida komisjon kavatses kohaldada selleks, et tuvastada, kas vaidlusalused meetmed loovad soodustuse, (
38
) ja selgitatud, kuidas komisjon arvutas VLT lepingu ja lisa nüüdispuhasväärtuse. (
39
) Samuti märkis Üldkohus, et vaidlusaluses otsuses on põhjendatud, miks komisjon pidas asjakohaseks hinnata kõnealust kahte meedet koos. Samuti on otsuses selgitatud, et VLT lepingu kohase tasu suurendamisega, mis on ette nähtud Kreeka ametiasutuste poolt 7. augustil 2012 võetud kohustuses, tagati, et tasu määrast piisab soodustuse välistamiseks. Lõpuks märkis Üldkohus, et vaidlusaluses otsuses on samuti ette nähtud selle suurendatud tasu arvutamise viis.
69.
Seda arvestades leian, et Üldkohus ei rikkunud õigusnorme, kui ta märkis, et komisjon ei ole jätnud oma otsust põhjendamata ega rikkunud apellandi õigust heale haldusele ja tõhusale õiguskaitsele, ehkki vaidlusaluse otsuse mittekonfidentsiaalne versioon ei võimaldanud apellantidel kontrollida majandusandmeid ega komisjoni arvutuste õigsust.
70.
Selle põhjal tuleb apellatsioonkaebuse teine väide tagasi lükata.
D. Apellatsioonkaebuse kolmas väide
71.
Apellatsioonkaebuse kolmandas väites märgivad apellandid sisuliselt, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 107 lõiget 1, kui ta otsustas, et komisjonil oli õigus vaadata VLT leping läbi koos lisaga, ehkki nende arvates mõjutavad need kaks kokkulepet eri turge, mida oleks väidetavalt näidanud eelnev turuanalüüs.
72.
Komisjon väidab, et apellatsioonkaebuse kolmas väide tuleb lugeda põhjendatud huvi puudumise tõttu vastuvõetamatuks. Komisjon, keda toetab OPAP, on seisukohal, et igal juhul on apellatsioonkaebuse kolmas väide põhjendamata.
1. Vastuvõetavus
73.
Komisjon väidab samamoodi nagu Üldkohtu menetluses, et apellandid on küll vaidlustanud vaidlusaluse otsuse sisu, kuid ei ole tõendanud, et teatatud meetmed neid otseselt ja isiklikult puudutavad.
74.
Näib, et apellandid ei kahtle, et tegelikult vaidlustavad nad vaidlusaluse otsuse sisu, kuid nad väidavad, et kuna Üldkohus tegi esimeses astmes otsuse neljanda väite sisu kohta, jättes kõigepealt uurimata vastuvõetavuse küsimuse, ja kuna see otsus on apellantidele siduv, on neil põhjendatud huvi kohtuotsuse selle osa vaidlustamiseks. Muidu oleks nende edasikaebeõigus ebaproportsionaalselt piiratud pelgalt seetõttu, et Üldkohus otsustas menetlusökonoomiat silmas pidades jätta nende põhjendatud huvi küsimuse käsitlemata.
75.
Kuigi võin teatud määral nõustuda apellantide argumentidega, et Üldkohtu kasutatud meetod, s.o juhtumi arutamine sisuliselt, ilma kaebeõigust uurimata, võib viia kaebajad kitsikusse, eriti kui Euroopa Kohus tuvastab, et Üldkohus on tühistamise põhjenduseks esitatud väite sisu kohta tehtud järelduses õigusnormi rikkunud, (
40
) tuleneb Euroopa Kohtu praktikast ikkagi, et kaebuse vastuvõetamatus põhjendatud huvi puudumise tõttu on avaliku huviga seotud küsimus, mida Euroopa Kohus võib käsitleda ja peabki käsitlema omal algatusel. (
41
)
76.
Ehkki apellantidele anti võimalus Euroopa Kohtu menetluses komisjoni seisukohtadele vastata, ei ole nad tõendanud, et ükski ELTL artikli 263 lõikes 4 sätestatud kriteerium on käesoleval juhul täidetud. Käesolevas asjas nähtub komisjoni esitatud seisukohtadest, et apellandid on väitnud end olevat OPAPi otsesed konkurendid, kuivõrd nende mänguautomaadid väidetavalt konkureerivad VLT lepinguga hõlmatud videoloteriiterminalidega, kuid ei ole suutnud tõendada, et see nii on, ega ka seda, et teatatud meetmed iga apellandi isiklikku turuolukorda oluliselt mõjutavad. (
42
)
77.
Nõustun komisjoniga, et apellandid ei ole tõendanud oma põhjendatud huvi vaidlusaluse otsuse sisu vaidlustamise vastu, ja nii tuleb apellatsioonkaebuse kolmas väide minu arvates vastuvõetamatuks lugeda.
78.
Juhul kui Euroopa Kohus minuga ei nõustu, käsitlen ka apellatsioonkaebuse kolmanda väite sisu.
2. Sisu
79.
Apellatsioonkaebuse kolmandast väitest tekib küsimus, kas Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et komisjonil oli õigus hinnata VLT lepingut koos lisaga, et tuvastada soodustuse olemasolu, ilma et ta oleks kõigepealt piiritlenud nende kokkulepetega mõjutatava(d) turu(d). Apellantide sõnul on hädavajalik piiritleda kõigepealt turg või turud, sest ELTL artikli 107 lõige 1 lubab hinnata eraldi riigiabimeetmeid üheskoos vaid juhul, kui need meetmed mõjutavad ühte ja sama turgu.
80.
Apellatsioonkaebuse kolmandas väites üles tõstetud küsimuse käsitlemiseks on vaja kaaluda mõistet „soodustama“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses.
81.
On välja kujunenud, et ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses soodustus hõlmab mis tahes majanduskasu, mida saaja ei oleks saanud tavapärastes turuoludes. (
43
) Selleks et tuvastada soodustuse olemasolu, peab komisjon iga talle teatatud meetme läbi vaatama asjakohases kontekstis ning võtma arvesse kõiki kõnealuse tehingu asjassepuutuvaid osasid. (
44
)
82.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 92 ja 93 uuris Üldkohus teatatud meetmete vastuvõtmise konteksti. Ta tuvastas muu hulgas, et VLT leping ja lisa vormistati lõplikult ühel ja samal ajal ning et need teenisid üht ja sama eesmärki (suurendada OPAPi turuväärtust, pidades silmas selle tulevast erastamist) ning et tasud, mida OPAP pidi maksma kaht liiki ainulubade eest, tuli maksta ühel ja samal ajal. Seda arvesse võttes nõustus Üldkohus komisjoni järeldusega, et oli asjakohane ja vajalik käsitleda teatatud meetmeid koos, üheainsa teatise kontekstis.
83.
Näib, et apellandid ei vaidle vastu sellele, et majanduslik kontekst on ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses soodustuse tuvastamisel oluline. Nad väidavad aga, et enne, kui otsustatakse, kas ühine hindamine on asjakohane, on vaja turuanalüüsi. Nimelt, kui niisugusest turuanalüüsist nähtub, et teatatud meetmed kuuluvad kahele eri turule, ei tohi neid meetmeid koos hinnata, sest see võib varjata ühega nendest meetmetest antava eelise. Apellandid väidavad, et käesoleval juhul võimaldaks VLT lepingu ja lisa (mis väidetavalt mõjutavad kahte eri turgu) ühine hindamine OPAPil konkurentsitihedal videoloteriiterminalide turul hindu langetada, küsides ülemäära kõrgeid hindu turul, kuhu kuuluvad asjaomase lisaga hõlmatud 13 hasartmängu, mille suhtes OPAPil on ainuõiguslik kontsessioon.
84.
Nagu komisjon märgib, piirdub turu piiritlemise olulisus riigiabi juhtudel eeskätt selle tuvastamisega, kas teatud meede moonutab konkurentsi või mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust. (
45
) Samuti võib see olla oluline, kui on vaja kindlaks määrata meetme selektiivsus. (
46
) Vaidlusalune otsuse ei käsitle kumbagi nendest kahest aspektist seoses ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabi tuvastamisega.
85.
Pealegi ei ole apellantide argumendid selle kohta, miks on käesoleval juhul tähtis kõigepealt turg piiritleda, asjakohased.
86.
Eeldusel, et OPAP võiks, nagu apellandid väidavad, neid kahte oletatavasti eraldiseisvat turgu ristsubsideerida, ei oleks selline tegevus minu arvates üldse seotud VLT lepingu ja lisa eraldi või ühise hindamisega. Kui selline tegevus tõendamist leiakski, oleks see osutunud võimalikuks hoopis seetõttu, et OPAPil juba on asjaomase lisaga hõlmatud 13 hasartmängu monopol. Teiste sõnadega ei ole VLT lepingu eest makstav tasu seotud OPAPi võimalustega küsida asjaomase lisaga hõlmatud 13 hasartmängu korraldamisel ülemäära kõrgeid hindu.
87.
Ikkagi ei ole apellandid, nagu Üldkohus märkis, põhjendanud oma oletust, et OPAPil on vaba voli asjaomase lisaga hõlmatud 13 hasartmängu suhtes hindu tõsta. Kuna see on faktiküsimus, nagu komisjon märgib, ei kuulu see kontrollimisele Euroopa Kohtus.
88.
Peale selle märgivad apellandid, et majanduslik kontekst tuleb määratleda objektiivselt ja et liikmesriikidel ei ole vabadust riigiabimeetme konteksti tõlgendada. Apellandid väidavad, et Kreeka teatas VLT lepingust ja lisast koos selleks, et oma riigikassa tulu maksimeerida.
89.
See argument tuleb ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Nagu komisjon märgib, mõjutab liikmesriik meetmete võtjana igal juhul nende meetmete vastuvõtmise konteksti. Liikmesriik on see, kes otsustab, millised meetmed ta soovib vastu võtta, ja teatab nendest komisjonile. Seejärel on komisjoni pädevuses teatatud meetmeid hinnata, võttes arvesse kõiki nende olulisi aspekte.
90.
Apellandid ei ole esitanud muid õiguslikke argumente, mis võiksid seada kahtluse alla Üldkohtu järelduse teatatud meetmete ühise hindamise kohta. Sellepärast olen seisukohal, et ka apellatsioonkaebuse kolmas väide tuleb tagasi lükata ja sellest tulenevalt apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
VI. Kohtukulud
91.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Komisjon ja OPAP on taotlenud kohtukulude hüvitamist ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud.
VII. Ettepanek
92.
Seda arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata,
—
mõista käesoleva apellatsioonimenetlusega seotud, sealhulgas Euroopa Komisjoni ja Organismos Prognostikon Agonon Podosfairou AE (OPAP) kohtukulud välja äriühingutelt Club Hotel Loutraki AE, Vivere Entertainment AE, Theros International Gaming, Inc., Elliniko Casino Kerkyras, Casino Rodos, Porto Carras AE ja Kazino Aigaiou AE.
(
1
)   Algkeel: inglise.
(
2
)   Kohtuotsus Club Hotel Loutraki jt vs. komisjon (T‑58/13, EU:T:2015:1) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“).
(
3
)   Komisjoni 3. oktoobri 2012. aasta otsus C(2012) 6777 final riigiabi SA.33988 (2011/N) kohta – Kreeka – OPAPile antud 13 hasartmängu korraldamise ainuõiguse laiendamise üksikasjalik kord ja 35000 videoloteriiterminali käitamise ainuloa andmine [kümne aasta pikkuseks perioodiks] (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
(
4
)   Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrus nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339).
(
5
)   ELT 2015, L 248, lk 9.
(
6
)   Redaktsioonis, mis kehtis enne, kui jõustus nõukogu 22. juuli 2013. aasta määrus nr 734/2013, millega muudeti määrust nr 659/1999.
(
7
)   „Huvitatud pool“ on määruse nr 659/1999 artikli 1 punktis h määratletud kui „mis tahes liikmesriik, isik, ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kelle huve võib abi andmine mõjutada, eriti abi saaja, konkureerivad ettevõtjad ja ametiliidud“.
(
8
)   Vt ELTL artikli 108 lõige 3. Teatamissüsteemi täiendab huvitatud poolte võimalus esitada liikmesriikide võetud abimeetmete kohta kaebusi.
(
9
)   Komisjon võib kas teha otsuse vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 4 lõikele 2 nagu käesolevas asjas, tuvastades, et teatatud meede ei kujuta endast riigiabi, või vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 4 lõikele 3, tuvastades, et teatatud meede kujutab endast riigiabi, kuid on siseturuga kokkusobiv.
(
10
)   See kahekuuline tähtaeg tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, vt kohtuotsus, 11.12.1973, Lorenz (120/73, EU:C:1973:152). Hiljem on see menetlusnormides kodifitseeritud, vt määruse nr 659/1999 artikli 4 lõige 5.
(
11
)   Kohtuotsus, 2.4.2009, Bouygues ja Bouygues Télécom vs. komisjon (C‑431/07 P, EU:C:2009:223, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
12
)   Kohtuotsus, 2.4.1998, komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punkt 59), Selle (kõrval)rolli kirjeldust vt kohtujuristi ettepanekus, Jääskinen, kohtuasi komisjon vs. Kronoply ja Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2010:715, punktid 27–40).
(
13
)   Kohtuotsus, 26.6.2008, SIC vs. komisjon (T‑442/03, EU:T:2008:228, punktid 222–225 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
14
)   Kohtuotsus, 12.9.2007, Olympiaki Aeroporia Ypiresies vs. komisjon (T‑68/03, EU:T:2007:253, punkt 43).
(
15
)   Kohtuotsused, 19.5.1993, Cook vs. komisjon (C‑198/91, EU:C:1993:197) ja 15.6.1993, Matra vs. komisjon (C‑225/91, EU:C:1993:239). Vt samuti kohtuotsus, 24.5.2011, komisjon vs. Kronoply ja Kronotex (C‑83/09 P, EU:C:2011:341, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
16
)   Vt ELTL artikkel 256, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 lõige 1 ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõige 2. Vt samuti kohtumäärus, 5.2.2015, Kreeka vs. komisjon (C‑296/14 P, EU:C:2015:72, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
17
)   Kohtumäärus, 5.2.2015, Kreeka vs. komisjon (C‑296/14 P, EU:C:2015:72, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
18
)   Kohtuotsus, 13.6.2013, Ryanair vs. komisjon (C‑287/12 P, EU:C:2013:395, punktid 67–73).
(
19
)   Kohtuotsus, 19.5.1993, Cook vs. komisjon (C‑198/91, EU:C:1993:197, punkt 22).
(
20
)   Kohtuotsus, 2.4.2009, Bouygues ja Bouygues Télécom vs. komisjon (C‑431/07 P, EU:C:2009:223, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
21
)   Kohtuotsus, 22.12.2008, British Aggregates vs. komisjon (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, punkt 113 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
22
)   Kohtuotsus, 10.5.2005, Itaalia vs. komisjon (C‑400/99, EU:C:2005:275, punkt 47).
(
23
)   Kohtuotsus, 13.6.2013, Ryanair vs. komisjon (C‑287/12 P, EU:C:2013:395, punkt 71).
(
24
)   Kohtuotsus, 24.1.2013, 3F vs. komisjon (C‑646/11 P, EU:C:2013:36, punkt 31). Vt samuti kohtuotsus, 28.3.2012, Ryanair vs. komisjon (T‑123/09, EU:T:2012:164, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
25
)   Kohtuotsus, 24.1.2013, 3F vs. komisjon (C‑646/11 P, EU:C:2013:36, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
26
)   Punktid 49–51.
(
27
)   Seda olenemata sellest, et ei ole selgitatud, millest alates tuleb määruse nr 659/1999 artikli 4 lõikes 5 ette nähtud kahekuulist tähtaega tegelikult arvutada.
(
28
)   Kohtuotsus, 13.6.2013, Ryanair vs. komisjon (C‑287/12 P, EU:C:2013:395, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
29
)   Kohtuotsused, 20.3.1984, Saksamaa vs. komisjon (84/82, EU:C:1984:117, punkt 16) ja 10.5.2000, SIC vs. komisjon (T‑46/97, EU:T:2000:123, punktid 81, 87 ja 92).
(
30
)   Vt muu hulgas kohtuotsused, 22.9.2011, Belgia vs. Deutsche Post jt (C‑148/09 P, EU:C:2011:603, punktid 83–87); 25.11.2014, Ryanair vs. komisjon (T‑512/11, EU:T:2014:989, punkt 106; ja 9.9.2010, British Aggregates jt vs. komisjon (T‑359/04, EU:T:2010:366, punkt 102).
(
31
)   Vt muu hulgas kohtuotsused, 3.5.2001, Portugal vs. komisjon (C‑204/97, EU:C:2001:233, punktid 40 ja 49); 10.7.2012, Smurfit Kappa Group vs. komisjon (T‑304/08, EU:T:2012:351, punkt 97) ja 7.11.2012, CBI vs. komisjon (T‑137/10, EU:T:2012:584, punkt 309). Vt samuti kohtuotsus, 15.9.1998, BP Chemicals vs. komisjon (T‑11/95, EU:T:1998:199, punktid 188–193).
(
32
)   Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 45–53.
(
33
)   Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 59.
(
34
)   Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 61 ja 62.
(
35
)   Kohtuotsus, 13.3.1985, Madalmaad ja Leeuwarder Papierwarenfabriek vs. komisjon (296/82 ja 318/82, EU:C:1985:113, punkt 19). Vt samuti kohtujuristi ettepanek, Lenz, kohtuasi komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1997:249, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
36
)   Kohtuotsus, 13.3.1985, Madalmaad ja Leeuwarder Papierwarenfabriek vs. komisjon (296/82 ja 318/82, EU:C:1985:113).
(
37
)   Kohtuotsus, 2.12.2009, komisjon vs. Iirimaa jt (C‑89/08 P, EU:C:2009:742, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
38
)   Selleks kriteeriumiks oli tuvastada VLT lepingu ja lisaga antavate ainulubade „nüüdispuhasväärtus“, arvestades mõistlikku tulu OPAPile, ning võrrelda seda väärtust tasuga, mida OPAP talle antud ainulubade eest maksis.
(
39
)   Kasutati „diskonteeritud rahavoogude“ meetodit ning arvutuse aluseks võeti prognoositavad tulud ja kulud tulevasest eri mängude korraldamisest ning nendest mängudest tekkivad vaba raha vood. Komisjon märkis samuti, et see väärtus sõltub kasutatavast diskontomäärast.
(
40
)   Hindamisjärjekorra vastupidiseks muutmise kriitikat vt kohtujuristi ettepanekus, Bot, kohtuasi Philips Lighting Poland ja Philips Lighting vs. nõukogu (C‑511/13 P, EU:C:2015:206, punktid 49–67).
(
41
)   Kohtuotsus, 27.2.2014, Stichting Woonpunkt jt vs. komisjon, C‑132/12 P, EU:C:2014:100, punkt 45.
(
42
)   Kohtuotsused, 22.11.2007, Hispaania vs. Lenzing (C‑525/04 P, EU:C:2007:698, punkt 31) ja Sniace vs. komisjonC‑260/05 P, EU:C:2007:700, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
43
)   Kohtuotsused, 5.6.2012, komisjon vs. EDF (C‑124/10 P, EU:C:2012:318, punkt 78 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 24.7.2003, Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415, punkt 84 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
44
)   Kohtuotsus, 13.9.2010, Kreeka vs. komisjon (T‑415/05, T‑416/05 ja T‑423/05, EU:T:2010:386, punkt 172 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
45
)   Kohtuotsus, 8.9.2011, komisjon vs. Madalmaad (C‑279/08 P, EU:C:2011:551, punkt 131 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
46
)   Kohtuotsus, 8.11.2001, Adria-Wien Pipeline ja Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (C‑143/99, EU:C:2001:598, punkt 41).