62002CC0336_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Piirkondlik tsiviil- ja kriminaalasjades pädev kohus Landgericht de Düsseldorf (Saksamaa) esitas Euroopa Kohtule kaks eelotsuse küsimust, mis käsitlevad määruse (EÜ) nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta(2) artikli 14 lõike 3 kuuenda taande ja määruse (EÜ) nr 1768/95 põllumajandusliku erandi rakenduseeskirjade kohta(3) artikli 9 tõlgendamist.
Ta soovib kindlaks teha, kas sordikaitse õiguse omanik võib nõuda töötlejalt teavet, et kontrollida, milliste põllumajandustootjate suhtes kohaldatakse viidatud artikli 14 lõikes 1 sätestatud erandit(4), olenemata sellest, kas on andmeid, et töödeldud on tema nimel registreeritud sordi materjali. Juhul kui andmete olemasolu on nõutud, pärib ta, kas asutuselt nõutavad andmed hõlmavad kõiki põllumajandustootjaid, kes on kasutanud konkreetse sordi seemneid või piirduvad need ainult nendega, kelle kohta on tõendeid, et nad on seemneid töödelnud.
I. Põhikohtuasja asjaolud
2. Põhikohtuasja hageja Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH on kaitsealuste sortide omanike ja ainuõiguslike litsentside omanike ühing. Osaühinguna registreeritud ettevõtjana esindab ta oma liikmeid ja oma liikmeks oleva Bundesverband Deutscher Pflanzenzüchter eV liikmeid, kelle nimel kasutab teavitamisõigusi kostjaks oleva ettevõtja Brangewitz GmbH suhtes saagist saadud seemnete töötlemise kohta paljundamise eesmärgil.
Teabetaotlus esitati turustusaastate 1997/1998 kohta, mis puudutas 492 taimesorti; 1998/1999. aastal 517 sorti ja 1999/2000. aastal veel 574 sorti, mis on kõik siseriikliku õiguse või ühenduse määrusega kaitstud sordid.
3. 19. juunil 2000 saatis ettevõtja Brangewitz reklaamvoldiku, milles pakub seemnetöötlust põllumajandusettevõtjates oma kohaletoodud masinatega, eelkõige sõelaga suuremate seemnete sorteerimiseks ja desinfitseerimiseks. „Eraldamis-, puhastamis-, sorteerimis- ja desinfitseerimisteenuseid” pakuti hinnaga 7,90 Saksa marka tonni kohta.
4. Põhikohtuasjas esitas hageja hulgaliselt Brangewitzi klientide tunnistusi, kes olid kasutanud põllumajandustootja erandit, ning selle ettevõtja väljastatud dokumente ja saatelehti. Arvetel olid puhastamine, sorteerimine ja desinfitseerimine arvestatud vastavalt iga liigi, näiteks odra kogusele, mõned arved sisaldasid ka teavet töödeldud taimesortide kohta.
Põllumajandustootjad, kes kasutasid oma põldudel eelmistest saakidest saadud kaitstud taimesortide seemneid paljundamise eesmärgil, märgivad oma avaldustes, järgides Bundesverband Deutscher Pflanzenzüchter’i poolt 1997/1998., 1998/1999. ja 1999/2000. turustusaastaks koostatud juhendit, mis anti kõikidele koos vormidega, et seemneid töötles kolmas isik.
5. Saatgut-Treuhandverwaltungs on veendunud, et Brangewitz tegutseb töötlejana, sest sellega tegelevad mitte ainult tema oma töötajad, vaid lisaks üürib ta huvitatud isikutele masinaid kasutamiseks nende oma põllumajandusettevõtetes. Vormidest, milles põllumajandustootjad tunnistavad, et nad kuuluvad erandi alla, väljastatud arvetest ja saatelehtedest ilmneb, et ta töötles paljundamise eesmärgil vähemalt 71 kaitstud taimesordi materjali, mille õigused kuuluvad tema liikmetele. Sellest tulenevalt oli tema meelest Brangewitz kohustatud osutatud teenuste kohta teavet esitama.
II. Eelotsuse küsimused
6. Täpsustamaks põllumajandustootjatele nende põllumajandusettevõtetes kaitstud sortidest saadud paljundusmaterjali töötlemise teenuse osutajate teavitamiskohustuse ulatust, esitas Landgericht Düsseldorf’i tsiviilkoda järgmised eelotsuse küsimused:
„1) Kas määruse nr 2100/94 […] artikli 14 lõike 3 kuuenda taande ja määruse nr 1768/95 […] artikli 9 sätteid peab tõlgendama selliselt, et esimese viidatud määruse alusel kaitstud sordi omanik võib nõuda nimetatud sätetes osutatud teabe esitamist töötlejalt sõltumata sellest, kas on olemas andmeid selle kohta, et töötleja on nimetatud sordi saagist saadud paljundamismaterjali töödelnud?
2) Juhul kui nõutakse andmete olemasolu:
Kas töötleja peab esitama vastavalt määruse nr 2100/94 […] artikli 14 lõike 3 kuuendale taande ja määruse nr 1768/95 […] artikli 9 sätetele teavet kõikide nende põllumajandustootjate kohta, kelle jaoks ta töötles asjaomast kaitstud sordist toodetud paljundamismaterjali või peab ta esitama teavet üksnes nende põllumajandustootjate kohta, kelle kohta omanikul on andmeid, et töötleja on asjaomast kaitstud sorti töödelnud?”
III. Ühenduse õigusaktid
7. Määruse nr 2100/94 artikkel 14, mille tõlgendamine huvitab Saksamaa kohut, on järgmise sisuga:
„Ühenduse sordikaitse erandid
1. Olenemata artikli 13 lõikest 2 ning põllumajandusliku tootmise kaitsmiseks on põllumajandustootjatel lubatud kasutada paljundamise eesmärgil põllul oma põllumajandusettevõttes koristatud tooteid, mille nad on saanud, kasutades oma põllumajandusettevõttes muude ühenduse kaitse alla võetud sortide kui hübriidsortide või sünteetiliste sortide paljundusmaterjali.”
2. Lõike 1 sätteid kohaldatakse üksnes järgmiste põllumajanduslike taimeliikide suhtes:
a) söödakultuurid: […]
b) teravili: […]
c) kartul: […]
d) õli- ja kiudtaimed: […]
3. Lõikes 1 sätestatud erandi jõustamise ning aretaja ja põllumajandustootja õiguspäraste huvide kaitsmise tingimused kehtestatakse enne käesoleva määruse jõustumist artikli 114 kohastes rakenduseeskirjades järgmiste kriteeriumide põhjal:
– 	[...]
– põllumajandustootjad ja töötlemisteenuste osutajad edastavad omanikele nende taotlusel asjakohast teavet; […].”
8. Määruse nr 2100/94 artiklis 14 osutatud erandi põllumajandustootjate suhtes rakendamist käsitlev komisjoni määruse nr 1768/95 artikkel 9 sedastab:
„Töötleja esitatav teave
1. Algmääruse artikli 14 lõike 3 kuuenda taande kohaselt töötleja poolt sordi omanikule esitatava asjakohase teabe üksikasjade kohta võivad omanik ja asjaomane töötleja sõlmida lepingu.
2. Kui sellist lepingut ei ole sõlmitud või ei kohaldata, peab töötleja esitama omanikule viimase taotlusel teatise asjakohase teabega, ilma et see piiraks muudes ühenduse või liikmesriikide õigusaktides sätestatud nõudmisi teabe suhtes. Asjakohaseks peetakse järgmist teavet:
a) töötleja nimi, tema alaline asukoht ning tema ettevõtte registreeritud nimi ja aadress;
b) asjaolu, kas töötleja on töödelnud omaniku ühe või mitme sordi saagist saadud toodet külvamiseks, kui sort või sordid olid deklareeritud või töötlejale muul viisil teada;
c) juhul kui töötleja on seda/neid sorti/sorte töödelnud, kõnealuse sordi või kõneluste sortide saagist saadud ja külvamiseks töödeldud toote kogus ning töötlemisel saadud kogus;
d) punktis c osutatud töötlemise aeg ja koht;
e) isiku/isikute nimi/nimed, kellele töötleja punktis c nimetatud töötlemisteenust osutas, ning asjakohased kogused.
[…]”.
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
9. Käesolevas kohtuasjas esitasid Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 ettenähtud tähtajaks kirjalikke märkusi põhikohtuasja pooled, Saksamaa valitsus, Hollandi valitsus ja komisjon.
8. jaanuari 2004. aasta kohtuistungil esitasid oma suulised väited hageja esindaja, kostja esindaja ja komisjoni esindaja.
V. Esimene eelotsuse küsimus
A. Esitatud märkused
10. Saatgut-Treuhandverwaltungs’i sõnul annavad määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 3 kuues taane ja määruse nr 1768/95 artikkel 9 omanikele laiendatud teabeõiguse neile kuuluvate taimesortide osas, kohustades töötlejaid andma neile nõudmisel üksikasjalikke andmeid registreeritud materjali töötlemise kohta, ilma et oleks vaja tõendada konkreetsele tööoperatsioonile viitavaid andmeid. Ta lisab, et põhimõtteliselt on kaitstud sordi saagist koristatud toote seemne kasutamine keelatud, kuigi erandkorras lubatakse põllumajandustootjatel külvata teatud taimeliikide seemneid teatud tingimustel, mille hulgas on sordi omanikule taotluse alusel andmete esitamine; kui seda lubadust ei täideta, on töötlemine kui pelgalt ettevalmistav toiming ebaseaduslik. Aretajalt ei nõuta seega tõendust selle kohta, et põllumajandustootja eiras seda kohustust ega tõendust, et ettevõte töötles paljundamismaterjali konkreetsel juhul. Ta kinnitab, et ettevõtjate vastused on omanikule väga kasulikud selleks, et kontrollida nende põllumajandustootjate eriõiguste kasutamist, kelle kohta ei ole teada, et nad on ostnud tema sorte, ning ka selle eelise saanute õigsuse kontrollimiseks.
See kohustus vastab proportsionaalsuse põhimõttele, sest see puudutab ainult töödeldud koguseid ja isikuid või asutusi, kelle jaoks ettevõtjad töötasid, need ettevõtjad aga teadsid ja kasutasid neid andmed oma töö eest arvete esitamiseks.
11. Brangewitz on arusaamisel, et teabetaotluse adressaat on see, kes teenuse osutajana vahetult seemneid töötleb, kui on andmeid, et ta on töödelnud registreeritud taimesordist saadud paljundamismaterjali. Aretajad võivad täpsete andmete saamiseks viidatud ettevõtjate poole pöörduda ainult siis, kui nad kavatsevad teostada pistelist kontrolli ja on tõendanud õigusliku suhte olemasolu mõne põllumajandustootjaga. Tema asutust ei tuleks pidada paljundamismaterjali töötlemise teenuse osutajaks, sest ta ei tee seda tööd otseselt: tal on teravilja puhastamiseks ja seemnete sorteerimiseks kaks spetsiaalset põllutöömasinat, mida ta üürib põllumajandustootjatele, et need saaksid oma nimel ja vastutusel töid teostada. Arved esitatakse töödeldud teraviljakoguste kohta.
12. Saksamaa valitsuse väidete kohaselt on ainus Euroopa õigusnormidega formaalselt kehtestatud tingimus, et töötleja on kohustatud esitama teavet üksnes juhul, kui aretaja seda teavet nõuab. Normid, mille tõlgendamist käesolevas kohtuasjas käsitletakse, ei sätesta tõendite ega olemasolevate andmete esitamist. Põllumajandustootjat seob aretajaga seemnete ostmisel tekkinud õiguslik suhe, kuid saagist saadud toote töötlejal sellised seosed puuduvad: tema teavitamiskohustus on põllumajandustootja kohustusest sõltumatu. Kui see sõltuks andmete olemasolust, tähendaks see, et aretaja peab kõigepealt pöörduma põllumajandustootjate poole, kelle heast tahtest oleneks tõendite saamine. Tema meelest ei ole ebaproportsionaalne, et sordi omanik nõuab teavet kõikidelt töötlejatelt, kui on andmeid, et nad on töödelnud mõne tema kaitstud sordi saagist saadud toodet, sest teadupoolest töötlevad ettevõtted oma tegevusalal tegutsedes regulaarselt registreeritud sortidest materjali.
13. Hollandi valitsus ja komisjon nõuavad, et sordi omanik tõendaks viidatud andmete olemasolu.
B. Vastus esimesele küsimusele
14. Uute taimesortide arendamise edendamiseks otsustas ühenduse seadusandja 1994. aastal parandada aretajate kaitset, kehtestades prioriteetse olemusega tööstusomandikorra tervel liidu territooriumil.(5)
15.
16. Määruse nr 2100/94 artikli 1 kohaselt „kehtestatakse ühenduse sordikaitse süsteem, mis on taimesortide puhul üks ja ainus ühenduse tööstusomandiga seotud õiguse vorm.” Selle jõustumisest alates võivad liikmesriigid anda siseriiklikke omandiõigusi, kuigi artikkel 92 välistab mitmekordse kaitse selliselt, et ühtegi ühenduse kaitse alla võetud sorti ei tohi võtta riikliku kaitse alla ega anda sellele patenti. Ühenduse kaitse alla kuuluvad kõikide botaaniliste perekondade ja liikide sordid, sealhulgas hübriidsordid.
17. Kaitse alla võetavad sordid peavad olema eristatavad, ühtlikud, püsivad ja uudsed ning neil peab olema oma sordinimi. Õigus ühenduse sordikaitsele kuulub aretajale, kes on isik, kes sordi aretas või avastas ja arendas, või tema õigusjärglasele.
18. Määruse nr 2100/94 artikkel 13 annab ühenduse kaitse alla võetud sordi omanikule õiguse sooritada lõikes 2 sätestatud toiminguid: a) tootmine või paljundamine; b) paljundamiseks ettevalmistamine; c) müügiks pakkumine; d) müümine või muu turustamine; e) eksport ühendusest; f) import ühendusse; ja g) valduses hoidmine mõnel punktides a–f nimetatud eesmärgil. Omanik võib anda loa nende toimingute sooritamiseks. Ta võib ka seada loale tingimusi või piiranguid.
19. Artikli 14 lõige 1 sisaldab erandit omaniku õigustest, mille eesmärk on kaitsta põllumajanduslikku tootmist, ja lubab põllumajandustootjatel kasutada paljundamise eesmärgil põllul oma põllumajandusettevõttes koristatud tooteid, mille nad on saanud, kasutades oma põllumajandusettevõttes muude ühenduse kaitse alla võetud sortide kui hübriidsortide või sünteetiliste sortide paljundusmaterjali.(6) Põllumajandustootja eriõigust kohaldatakse üksnes lõikes 2 loetletud põllumajanduslike taimeliikide suhtes, mis liigitatakse nelja kategooriasse: söödakultuurid, õli- ja kiudtaimed, teravili ja kartul.(7)
20.
21. Nagu enamik selles menetluses osalejaist esile tõi, on see kolmas kord, kui Saksamaa kohtuorgan pöördub Euroopa Kohtusse abi saamiseks, et piiritleda omaniku õigust teavet saada selle kohta, kas põllumajandustootjad kasutavad tema nimel registreeritud sordi saagist saadud toodet paljundamise eesmärgil. Tema huvi nende andmete saamiseks seisneb selles, et kui põllumajandustootjad kuuluvad erandi alla, peavad nad maksma talle õiglast tasu selle eest, et neil ei ole vaja seemet uueks turustusaastaks.
22. See tasu on märgatavalt väiksem kui sama sordi paljundamismaterjali hind. Seega kehtestavad asjaomased sätted nii otsesele kasusaajale kui ka koristatud toote kutselisele töötlejale toote paljundamise eesmärgil kohustuse teavitada omanikku kasutatud või töödeldud kogustest; need andmed võimaldavad tal välja arvutada summa, mida tal on õigus saada.
Nagu Euroopa Kohus sedastas kohtuotsuse Schulin punktis 71(8) : erandi alla kuuluvalt põllumajandustootjalt, kes ei maksa omanikule õiglast tasu ja sooritab ilma loata ühe määruse nr 2100/94 artikli 13 lõikes 2 osutatud toimingutest, võidakse nõuda õigusrikkumise lõpetamist või hüvitise maksmist; kui rikkumine on toime pandud tahtlikult või hooletusest, peab rikkumise eest vastutav isik lisaks heastama omanikule tekitatud kahju.
23. Esimeses selle seeria kohtuasjas Schulin oli Saatgut-Treuhandverwaltungs esitanud hagi põllumajandustootja vastu, kes keeldus täitmast talle saadetud vormi, mis pidi kajastama, kas ta oli külvanud 1997/1998. turustusaastal 525 taimesorti, millest 180 olid kaitstud ühenduse õigusega. Hageja meelest võis vastavalt määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 3 kuuendale taandele ja määruse nr 1768/95 artiklile 8 nõuda seda selgitust igalt põllumajandustootjalt üksnes tootjana tegutsemise tõttu, ilma et oleks vaja tõendada registreeritud sordi kasvatamist.
Selles kohtuasjas esitatud ettepanekus tõin välja, et omanikule eriõiguse kasutamise kohta asjaomase teabe andmise kohustus puudutab kõiki põllumajandustootjaid, kes on litsentsi alusel ostnud registreeritud taimesordi paljundamismaterjali, ilma et see kohustus laieneks neile, kes seda kunagi ei ostnud, kuna neil ei olnud tehniliselt võimalik kasutada koristatud toodet.
24. Kohtuotsus järgis seda ettepanekut, kuulutades, et viidatud sätted ei luba omanikul saada asjaomast teavet kõikidelt põllumajandustootjatelt, lisades, et vajalikud on andmed selle kohta, et isik, kellelt teavet taotletakse, on kasutanud erandit või võib seda teha, ning piisavaks tõenduseks loetakse paljundamismaterjali ostmist. Ka lubas see võimalust, et omanikud organiseeruvad selleks, et oma kaitstud sortide ostjate nime ja aadressi teada saada oma turustajate kaudu.(9)
25.
26. Kohtuasjas Jäger(10), mis on teine sel teemal Euroopa Kohtusse jõudnud asi, süüdistab Saatgut-Treuhandverwaltungs üht teist põllumajandustootjat selles, et ta keeldus täitmast talle saadetud blanketti, millega taheti kindlaks teha, kas 1997/1998. turustusaastal oli ta oma põllumaadel paljundamise eesmärgil kasutanud üle 500 taimesordi koristatud toodet. Tuleks ainult määratleda mõiste „omanike organisatsioon”, kes on volitatud kaitsma määruse nr 1768/95 artikli 3 lõikes 2 esitatud omanike õigusi, sest teine esitatud küsimus on sama, mis kohtuasjas Schulin. Tegelikult oli vaja leidlikkust, et kõrvale põigelda kohtujuristi ettepanekule vastamisest, kes kohtuotsuse Emesa Sugar(11) kohaselt osaleb avalikult ja isiklikult Euroopa Kohtu otsuse ettevalmistamise protsessis, lõpetades pooltevahelise arutelu selliselt, et tema koostöö õiguslikku olemust arvestades ei saa tema akte allutada võistlevale menetlusele. Kohtuasjas Jäger toimunud kohtuistungil (3. oktoobril 2002) pärast kohtuasja Schulin ettepaneku esitamist (22. märtsil 2002), ent enne otsuse tegemist (10. aprillil 2003), kritiseeris hageja avalikul istungil ettepanekute sisu, mis ei vastanud tema taotlustele.(12)
27.
28. Seega jääb veel piiritleda aretaja õigus saada teavet töötlemisega tegelevatelt ettevõtetelt, et kindlaks teha põllumajandustootjad, kes peavad talle maksma tasu erandi kasutamise eest teataval turustusaastal.
29. Põllumajandustootja erandi jõustamise tingimuste täpsustamiseks kehtestas määruse nr 2100/94 artikli 14 lõige 3 kõnesolevate õiguspäraste huvide kaitsmiseks kriteeriumid, mida komisjon peab järgima, kehtestades rakenduseeskirjad, nimelt määruse nr 1768/95. Viidatud sätte kuues taane kohustab nii põllumajandustootjaid kui ka töötlemisteenuste osutajaid edastama omanikele nende taotlusel asjakohast teavet. Seda nõuet täpsustati viimati nimetatud teksti artiklis 8, milles viidatakse põllumajandustootjatele ja artiklis 9, mis käsitleb töötlemisettevõtteid. Mõlemad reeglid on sarnase sõnastusega, asjaomaste kohandustega, mis viis mõned selles eelotsusemenetluses osalenutest soovitama artikli 9 tõlgendamist sarnaselt artikli 8 tõlgendamisele kohtuotsuses Schulin, mille lahendiga ma ei ole avalikult nõus.
30. Määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 3 teine taane võimaldab omanikul ise või talle pakutud teenuste abil koristatud toodet töödelda, ilma et see piiraks teatavate piirangute kohaldamist selleks, et tagada töötlemisse suunatava toote identsus töötlemise tulemusel saadud tootega.
31. Seda sätet täiendati määruse nr 1768/95 artikliga 13, mille kohaselt ei tohi ühenduse sordikaitse all oleva sordi saagist saadud toodet toimetada külvamiseks töötlemise eesmärgil teise kohta omaniku eelneva nõusolekuta.
Ometi on seda lubatud teha, kui põllumajandustootja on rakendanud asjakohased meetmed, et tagada töötlemiseks antud toote ja töötlemisel saadud toote identsus ning töötlemisteenust osutab registreeritud kutseline töötleja või keegi, kes on teavitanud oma tegevusest volitatud pädevat asutust, et teda saaks hiljem omakorda lisada töötlejate loetelusse, kohustudes omakorda volitaja ees tagama sama materjali tagastamise. Nimetatud loetelud, mis koostatakse hiljemalt 1. juuliks 1997, ja registrid avaldatakse või tehakse omanike, põllumajandustootjate ja töötlejate organisatsioonidele kättesaadavaks. Töötlejate kandmiseks nimekirja võivad liikmesriigid ette näha töötlejate kvalifikatsiooninõuded.
32. Nii piiritletakse aretaja teavitamise kohustus, mille võtab töötleja, kuivõrd määruse nr 1768/95 artikkel 13 nõuab, et töötleb spetsialiseerunud ettevõte, tagades töötlemiseks antud toote ja töötlemisel saadud toote identsuse; neid tingimusi võivad täita nii ettevõtted, kes sooritavad toiminguid oma ettevõttes kohapeal, kui ka need, kes transpordivad töötamiseks vajalikke masinaid, materjali ja töötajaid taimekasvataja tootmisettevõttesse kohale.
Seevastu ei saa põllumajandusettevõtja, kes piirdub masinate üürimisega põllumajandustootjatele, et nad töötleksid saaki oma põllumaadel, garanteerida töödeldud toodet, kuigi ta esitab arveid teravilja tonni eest. Suhe, mis seob seda tüüpi ettevõtjaid põllumajandustootjatega, ei ole teenuste osutamine, vaid vara üürimine,(13) mistõttu ei ole neil teavet, mida määruse nr 1768/95 artikli 9 kohaselt peavad töötlejad andma omanikele. Seega ei ole viimastel mõtet pöörduda seda tüüpi ettevõtete poole andmete õigsuse kontrollimise eesmärgil vastavalt määruse nr 1768/95 artikli 15 sätetele.
33. Teiselt poolt peavad aretajat teavitama ainult töötlejad, kes töötlevad mõne määruse nr 2100/94 artikli 14 lõikes 2 loetletud sordi seemet, sest erandit kohaldatakse ainult nende sortide suhtes, kusjuures ülejäänud paljundamismaterjal jääb sellest välja.
34. Peale juhtude, kus põllumajandustootja töötleb seemneid otse oma põllumajandusettevõttes üüritud masinatega, mida juhtub kahtlemata harva, sest selleks on vaja erilisi tehnilisi teadmisi, on ühenduses asuvad ettevõtjad, kes valmistavad pärastiseks külvamiseks ette nende liikide saagist saadavat toodet, millele viidatakse ettepaneku eelmises punktis, on kohustatud vastama aretajate järelepärimistele.
35. Igal juhul kuulub siseriikliku kohtuorgani pädevusse täpsustada Euroopa Kohtu poolt antud juhistest lähtuvalt ja esitatud tõendite alusel, kas tegemist on töötlemisteenuse osutajaga, kelle suhtes kehtivad määruse nr 2100/94 ja määruse nr 1768/95 sätted.
36. Olen teadlik, et selline määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 3 kuuenda taande tõlgendus seoses määruse nr 1768/95 artikliga 9 erineb minu ettepanekutes kohtuasjas Schulin välja pakutud tõlgendusest, millega Euroopa Kohus ka nõustus, vaatamata sellele, et selle viimase määruse artikli 8 ja artikli 9 sõnastus on väga sarnased. On mitu põhjust, mis seletavad seda erinevust, mis kaldub kõrvale ka komisjoni soovitatud üllatavast lahendusest, vähemalt õigusakti sõnastuse ja selle eesmärgi seisukohast.
37. Määruse nr 1768/95 artikkel 8 kehtestab põllumajandustootjalt nõutava teabe sisu. Nagu toodi esile viidatud kohtuasjas Schulin, on aretaja peamine ja otsene ühenduse registreeritud sortide kaitse õigusaktidest kasu saaja, samas need tulevad kasuks ka põllumajandustootjatele tänu saavutatud edusammudele, sest neile avaneb juurdepääs kvaliteetsemale paljundamismaterjalile. Kui nad ostavad kaitstud sordi seemet, loovad nad omanikuga õigusliku suhte, mis on küll väike, ent mis tugevneb, kui materjal kuulub määruse nr 2100/94 artikli 14 lõikes 2 osutatud neljast kategooriast ühesse, kasutades saagist saadud toodet külvamiseks teisel turustusaastal, sest sel juhul peavad nad omanikule tasu maksma.
38. Nendel tingimustel hindas Euroopa Kohus, et ühenduse õigusaktide tõlgendamine, mille kohaselt peaksid kõik põllumajandustootjad ainult seetõttu, et nad tegutsevad sellel erialal, sealhulgas need, kes ei ole kunagi ostnud ega kasvatanud ühegi määruse nr 2100/94 artikli 14 lõikes 2 osutatud kategooria kaitstud sordi paljundamismaterjali, andma omalikule asjaomast teavet, läheb kaugemale, kui on vaja aretaja ja põllumajandustootja vastastikuste õiguspäraste huvide kaitsmiseks. Tegelikult nõutakse, et omanikul on andmeid selle kohta, et taimekasvataja kuulub või võib kuuluda erandi alla, mõistes selle all seemnete ostmist. Igal juhul on aretajal õigus korraldada tegevus nii, et saada teada tema registreeritud sorte ostvate ettevõtjate ahel.(14)
39.
40. Käesolev kohtuasi seevastu puudutab määruse nr 1768/95 artiklit 9, mis esitab üksikasjad, mida peavad teatama paljundamismaterjali töötlejad tulenevalt sellest, et nad on omaniku suhtes põllumajandustootjatest väga erinevas olukorras.
41. Esiteks ei ole ühenduse õigusaktides reguleeritud põllumajandusliku erandi kohaldamisel aretajal oma erialal tegutsedes suhet töötlejaga. Kuigi on selge, et vastavalt määruse nr 2100/94 artikli 13 lõike 2 punktile b on vajalik omaniku luba, teostab kaitstud sordi seemne paljundamiseks ettevalmistamist töötleja põllumajandustootja ettevõttes või oma enda rajatistes; mõlemal juhul reguleerivad määruse nr 1768/95 artikli 13 lõike 1 sätted, mis kohustavad mõlemaid ettevõtjaid võtma kõik abinõud, tagamaks töötlemiseks antud toote ja töötlemisel saadud toote identsus.
42. Teiseks, kui suur osa ühenduse põllumajandustootjaid ei kasvata ühtegi määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 2 liiki, mistõttu oleks ebaproportsionaalne kohustada neid täitma aretajate saadetud küsimustikke, on töötlejate puhul suur tõenäosus, et oma erialal tegutsedes töötlevad nad kaitstud sordist paljundamismaterjali. Arvestades seda, et kui nad ei ole sõlminud lepingut, ei seo neid aretajaga õiguslik suhe, ning et põllumajandustootjad kasutavad seda liiki ettevõtteid, kui nad kasutavad erandit, näib loogiline, et omanikud võivad andmete otsingul pöörduda nii ühtede kui teiste poole, et kasutada oma õigust saada õiglast tasu.
Seda tõlgendust näib kinnitavat määruse nr 1768/95 artikkel 15, mis käsitleb nende töötlejate järelevalvet, kellelt omanik võib nõuda teabe tõendamist arvete, muude materjali identifitseerimiseks sobivate vahendite, näidiste, kaasa arvatud töötlemis- või ladustamisrajatiste olemasolu tõendamisega.
43. Kolmandaks on määruse nr 1768/95 artikli 8 ja artikli 9 sõnastuses oluline erinevus, mis õigustab kohtujuristi meelest seda, et Euroopa Kohus eemaldub töötlejate puhul kohtuotsuse Schulin lahendist põllumajandustootjate ja teavitamiskohustuse suhtes. Kui omanik esitab neile päringu, ei ole küsimus selles, kas nad on ostnud tema registreeritud materjali, sest normaalselt on see omanikule juba teada, mille tõttu küsitakse otse, kas nad on kasutanud saagist saadud toodet paljundamismaterjalina.
Seevastu kui aretajad pöörduvad töötlejate poole, kellega neil puudub eelnev õiguslik suhe, peavad nad kõigepealt kindlaks tegema, kas viimased on töödelnud mõne tema sordi seemet, ning kui jah, siis saama teavet koguste, teenuse kuupäevade, koha ja teenuse tellijate kohta. Kui seadusandja oleks ette näinud, et töötlemisteenuse osutajaga ühenduse võtmiseks peaks omanikul olema andmeid kaitstud materjali töötlemise kohta tema rajatistes (näiteks andmete kaudu, mida määruse nr 1768/95 artikli 8 lõike 2 punkt d kohustab taimekasvatajat andma), oleks artikkel 9 sõnastatud selliselt, et ettevõtja piirdub omanikule teadaolevate andmete kinnitamisega. Aga, nagu ilmneb selle lõike 2 punktidest b ja e, ei ole see nii.
44. Neljandaks, isegi kui töötleja töötab enamasti põllumajandustootja jaoks teenuselepingu alusel, näeb määruse nr 1768/95 artikli 9 lõike 2 punkt b ette võimaluse, et ta ei tea, mis sordist on töödeldav paljundamismaterjal ning tal on vaja see välja selgitada, et tasuda vastavaid makse. Seega, kuna tunnistatakse, et ta ei tea, kas tegemist on kaitstud sordiga, näib ebaloogiline nõuda omanikult andmeid selle kohta, et antud põllumajandusettevõttes on töödeldud tema nimel registreeritud materjali selleks, et omanik võiks paluda oma kahtlustele kinnitust.
45. Viimaseks näeb määruse nr 1768/95 artikli 8 lõige 5 ette, et lepingu alusel saadetakse teabetaotlus mitte otse põllumajandustootjale, vaid ühistule, mille liige ta on, talle eelnevatel turustusaastatel töötlemisteenust osutanud töötlejale või seemnetarnijale, kes peavad vastavalt lõikele 6 andma teavet alati, kui asjaomane põllumajandustootja neid selleks volitab.
Kohtujurist ei nõustu Brangewitziga, kui ta kasutab seda sätet oma seisukoha toetuseks, väites, et töötlusettevõtjaga ühenduse võtmiseks vajab omanik põllumajandustootja nõusolekut. See norm täidab süsteemis ainult kõrvalist ülesannet, võimaldades teistel asutustel, kellega taimekasvataja oma kutsetegevuse raames suhtleb, anda andmeid tema nimel.
46. Sama kehtib määruse nr 1768/95 artikli 9 lõike 5 puhul, mille alusel võib omanik töötleja asemel pöörduda tema kutseala ettevõtete organisatsiooni poole, kuhu töötleja kuulub või põllumajandustootjate poole, kellele töötleja on eelnevatel turustusaastatel teenuseid osutanud, ning kes nagu eelmiselgi juhul vajavad omanikule andmete andmiseks asjaomaste töötlejate volitust. See abinõu ei asenda ka viidatud määruse artikli 9 lõigetega 2 ja 3 töötlejatele pandud autonoomset põhikohustust.
47. Järelikult tuleb määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 3 kuuenda taande ja määruse nr 1768/95 artikli 9 sätteid tõlgendada selliselt, et kaitstud sordi omanik võib nõuda asjaomast teavet määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 2 alla kuuluvate taimesortide seemne töötlemise teenust osutavalt ettevõtjalt sõltumata sellest, kas on olemas andmeid selle kohta, et töötleja on töödelnud mõne tema nimel registreeritud sordi kasvatamisest saadud paljundamismaterjali.
VI. Teine eelotsuse küsimus
48. Lähtuvalt vastusest, mida soovitan anda esimesele küsimusele, ei ole teist küsimust vaja uurida, sest see esitati lisaks ainult juhul, kui peetakse hädavajalikuks esitada mainitud andmeid omaniku nimel registreeritud sordi seemne töötlemise kohta.
VII. Ettepanek
49. Esitatud põhjendustest lähtudes soovitan Euroopa Kohtul vastata Landgericht Düsseldorf’i esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 27. juuli 1994. aasta määruse (EÜ) nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta artikli 14 lõike 3 kuuenda taande ja komisjoni 24. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1768/95 ühenduse sordikaitset käsitleva nõukogu määruse nr 2100/94 artikli 14 lõikes 3 osutatud põllumajandusliku erandi rakenduseeskirjade kohta artikli 9 sätteid tuleb tõlgendada selliselt, et kaitstud sordi omanik võib nõuda asjaomast teavet määruse nr 2100/94 artikli 14 lõike 2 alla kuuluvate taimesortide seemne töötlemise teenust osutavalt ettevõtjalt, sõltumata sellest, kas on olemas andmeid selle kohta, et töötleja on töödelnud mõne tema nimel registreeritud sordi kasvatamisest saadud paljundamismaterjali.
(1) .
(2)
–	Nõukogu 27. juuli 1994. aasta määrus (EÜT L 227, lk 1).
(3)
–	Komisjoni 24. juuli 1995. aasta määrus (EÜT L 173, lk 14).
(4)
– Mis võimaldab neil õiglase tasu eest külvata oma põllumaadele koristatud tooteid, mis on saadud kaitstud sordi paljundusmaterjalist, ilma et neil oleks vaja luba taotleda.
(5)
–	Ühenduse sordikaitse õiguskaitsesüsteemi taust ja kirjeldus on esitatud 21. märtsi 2002. aasta ettepanekus kohtuasjas C-305/00: Schulin, milles tehti otsus 10. aprillil 2003 (‚EKL 2003, lk I-3525), ettepaneku punktid 7–18.
(6)
–	Van der Kooij, P.A.C.E.: Introduction to the EC Regulation on Plant Variety Protection,
Kluwer Law International 1997, lk 36: „It only applies in relation to farmers who use the product of their own
harvest for propagating purposes on their own
holding”.
(7)
–	Kiewiet, B. P., kes on Ühenduse Sordiameti esimees, kinnitab Einbeckis 26. jaanuaril 2001. aastal esitatud ettekandes Modern Plant Breeding and Intellectual Property Rights
selle kohta: „In a nutshell, what the regime amounts to is that a “farmers’s privilege” has been created for varieties of the most important agricultural crops protected by Community plant variety rights”; ettekanne on avaldatud: www.cpvo.fr/e/articles ocvv/speech bk.pdf.
(8)
– Eespool viidatud.
(9)
–	Punktid 62–68.
(10)
–	Kohtuasi C-182/01: Jäger, praegu menetluses. Vt minu 7. novembri 2002. aasta ettepanek.
(11)
–	4. veebruari 2000. aasta määrus C-17/98: Emesa Sugar (EKL 2000, lk I-665).
(12)
–	Seda vahejuhtumit selgitatakse üksikasjalikult ettepaneku punktides 28–30, mille kohtujurist esitas 7. novembril 2002 eespool viidatud kohtuasjas Jäger.
(13)
– Mis on määratletud lepinguna, milles üks pooltest kohustub andma teise käsutusse või kasutamiseks asja teatud ajaks ja määratud hinnaga. Hispaania tsiviilseadustiku artikkel 1543.
(14)
–	Punktid 57, 63 ja 66.