62012CO0422
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kolmas koda)
30. jaanuar 2014 (
*1
)
„Apellatsioonkaebus — Kodukorra artikkel 181 — Ühenduse kaubamärk — Vastulausemenetlus — Ühenduse sõnamärgi CLORALEX taotlus — Varasem siseriiklik sõnamärk CLOROX — Segiajamise tõenäosus — Määrus (EÜ) nr 207/2009 — Artikli 8 lõike 1 punkt b — Vastuapellatsioonkaebus — Kodukorra artikkel 176 — Nõue esitada vastuapellatsioonkaebus eraldi dokumendina”
Kohtuasjas C‑422/12 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 12. septembril 2012 esitatud apellatsioonkaebus,
Industrias Alen SA de CV, asukoht Santa Catarina (Mehhiko), esindaja: abogada A. Padial Martinez,
apellatsioonkaebuse esitaja,
teised menetlusosalised:
The Clorox Company, asukoht Oakland (Ameerika Ühendriigid), esindaja: barrister S. Malynicz,
hageja esimeses kohtuastmes,
Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), esindaja: J. Crespo Carrillo,
kostja esimeses kohtuastmes
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president M. Ilešič, kohtunikud C. G. Fernlund (ettekandja), A. Ó Caoimh, C. Toader ja E. Jarašiūnas,
kohtujurist: M. Szpunar,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega kooskõlas Euroopa Kohtu kodukorra artikliga 181,
on andnud järgmise
määruse
1
Industrias Alen SA de CV (edaspidi „Alen”) on esitanud oma apellatsioonkaebuses nõude tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 10. juuli 2012. aasta otsus kohtuasjas T‑135/11: Clorox vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Industrias Alen (CLORALEX) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Üldkohus tühistas Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) neljanda apellatsioonikoja 16. detsembri 2010. aasta otsuse (asi R 521/2009‑4), mis käsitles vastulausemenetlust The Clorox Company (edaspidi „Clorox”) ja Aleni vahel (edaspidi „vaidlusalune otsus”).
Õiguslik raamistik
2
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 (ELT L 78, lk 1), mis jõustus 13. aprillil 2009.
3
Määruse nr 207/2009 artikli 8 „Suhtelised keeldumispõhjused” lõikes 1 on sätestatud:
„Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui:
[...]
b)
kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärki seostatakse varasema kaubamärgiga.”
4
Määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkt b oli sõnastatud samamoodi nagu määruse nr 207/2009 vastav säte.
Vaidluse taust
5
Alen esitas 24. septembril 2004 ühtlustamisametile taotluse registreerida ühenduse kaubamärgina sõnamärk „CLORALEX”.
6
Kaup, mille jaoks registreeringut taotleti, kuulub 15. juunil 1957 sõlmitud, märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja muudetud redaktsioonis) tähenduses klassi 3 „Pleegitusained ja muud pesuained; puhastus-, poleer-, küürimisained, abrasiivtöötlusvahendid; seebid (olmelised)” ja klassi 5 „Desinfektsioonivahendid (v.a inimestele)”.
7
Clorox esitas 22. märtsil 2006 vastulause selle tähise registreerimisele ühenduse kaubamärgina. Vastulause tugines asjaolule, et on olemas varasemad kaubamärgid, mis tähistavad Nizza kokkuleppe tähenduses klassidesse 3 ja 5 kuuluvaid kaupu ja on taotluse esemeks olevate kaupadega identsed.
8
Ühtlustamisameti vastulausete osakond rahuldas selle vastulause 16. märtsi 2009. aasta otsusega, asudes seisukohale, et tähise „CLORALEX” ja Nizza kokkuleppe tähenduses klassidesse 3 ja 5 kuuluva kauba jaoks 19. jaanuaril 2004 registreeritud Kreeka kaubamärgi CLOROX segiajamine on määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b mõttes tõenäoline.
9
Alen esitas 7. mail 2009 selle otsuse peale ühtlustamisametile kaebuse. Ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda (edaspidi „apellatsioonikoda”) tühistas vaidlusaluse otsusega vastulausete osakonna otsuse ning lükkas vastulause tervikuna tagasi. Apellatsioonikoda leidis sisuliselt, et tähised „CLOROX” ja „CLORALEX” ei ole visuaalselt, foneetiliselt ega kontseptuaalselt piisavalt sarnased, et segiajamine oleks tõenäoline.
Üldkohtule esitatud hagi ja vaidlustatud kohtuotsus
10
Clorox esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 4. märtsil 2011.
11
Clorox esitas oma hagiavalduse põhjendamiseks ainult ühe väite, et on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b. Ta kritiseeris apellatsioonikoja hinnangut, mille kohaselt osal „clor” on nõrk eristusvõime, mistõttu apellatsioonikoda jättis selle osa vastandatud tähiste võrdlemise faasis arvestamata.
12
Vaidlustatud kohtuotsuses rahuldas Üldkohus hagi ja tühistas vaidlusaluse otsuse.
13
Üldkohus tuletas esmalt meelde põhimõtteid, mis tulenevad määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b rakendamist puudutavast Euroopa Kohtu praktikast. Eelkõige märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 17, et segiajamise tõenäosust selle sätte mõttes tuleb hinnata igakülgselt, vastavalt sellele, kuidas asjaomane avalikkus kõnealuseid tähiseid ning kaupu või teenuseid tajub, ning võttes arvesse kõiki antud juhtumit iseloomustavaid asjaolusid, eelkõige tähiste sarnasuse ning nendega tähistatud kaupade või teenuste sarnasuse vastastikust sõltuvust. Üldkohus täpsustas kõnealuse kohtuotsuse punktis 18 seejärel, et segiajamise tõenäosus selle sätte mõttes eeldab samal ajal nii vastandatud kaubamärkide identsust või sarnasust kui ka nendega tähistatud kaupade või teenuste identsust või sarnasust. Viimaseks tuletas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 19 ja 20 meelde, et segiajamise tõenäosuse igakülgse hindamise raames tuleb arvestada asjaomase kaubaliigi keskmise tarbijaga (kõnesoleval juhul Kreeka tarbijaga), kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas; samuti täpsustas kohus, et keskmise tarbija tähelepanelikkuse aste on eri liiki kaupade või teenuste puhul tõenäoliselt erinev.
14
Olles konstateerinud, et vaidlus puudutab üksnes tähiste võrdlust ja segiajamise tõenäosuse igakülgset hindamist, analüüsis Üldkohus seejärel vastavalt neid kahte küsimust.
15
Mis puudutab tähiste võrdlust, siis tuletas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 22 meelde Euroopa Kohtu praktikat, mille kohaselt keskmine tarbija tajub tavaliselt kaubamärki kui tervikut ega uuri selle eri detaile. Samas toonitas ta kõnealuse kohtuotsuse punktis 27 lisaks, et tarbija jagab sõnamärki tajudes selle sõnalisteks osadeks, millel on tema jaoks konkreetne tähendus või mis on sarnased sõnadega, mida ta juba teab. Üldkohus nõustus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 29–31 apellatsioonikoja tõdemusega, mis puudutab osa „clor” ehk osist, mis kirjeldab üht taotletava kaubamärgiga tähistatud kauba koostisosadest või mis kuulub puhastustoodete hulka.
16
Üldkohus käsitles järgmiseks Cloroxi kriitikat, mille kohaselt apellatsioonikojal oleks tulnud arvestada sõnalise osa „clor” nõrka eristusvõimet üksnes segiajamise tõenäosuse hindamise faasis. Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 33, et Clorox tugines vääralt Euroopa Kohtu 27. aprilli 2006. aasta määruse kohtuasjas C‑235/05 P: L’Oreal vs. Siseturu Ühtlustamise Amet punktile 42, mille kohaselt varasema kaubamärgi eristusvõime ei puutu asjaomaste kaubamärkide võrdlemisel asjasse, sest see reegel puudutab varasema kaubamärgi kui terviku eristusvõimet, mitte selle kaubamärgi ühe osa eristusvõimet.
17
Üldkohus asus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 34 ja 35 siiski seisukohale, et kõnesoleva kohtuasja asjaolusid arvestades ei olnud kõnealuste tähiste sarnasuse hindamisel ka alust välistada kirjeldavate osade arvestamist, sest kaubamärgi osa nõrk eristusvõime ei tähenda tingimata, et asjaomane avalikkus seda osa tähele ei pane. Üldkohus otsustas, et kõnesoleval juhul oli see nii, toonitades kohtuotsuse punktis 36, et ühine osa „clor” määrab suures ulatuses ära vastandatud tähistest jääva tervikmulje. Eeltoodust järeldab Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37, et apellatsioonikoda tegi vea, kui ta jättis käesoleva kohtuasja asjaoludel ühise sõnalise osa „clor” vastandatud tähiste hindamisel tähelepanuta.
18
Üldkohus analüüsis seejärel, kas see viga mõjutas apellatsioonikoja hinnangut segiajamise tõenäosuse küsimuses.
19
Mis puudutab vastandatud kaubamärkide visuaalset võrdlust, siis tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 39 suure visuaalse sarnasuse, mida kahe kaubamärgi vahelised erisused – vastupidi apellatsioonikoja järeldusele – olulisel määral ei tasakaalusta. Üldkohus asus seega seisukohale, et apellatsioonikoja tuvastus, et vähene visuaalne sarnasus on olemas, oli väär.
20
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40 esitas Üldkohus sarnase tõdemuse foneetilise sarnasuse kohta.
21
Lõpetuseks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 erinevalt apellatsioonikojast, et asjaolu, et viide kloori sisaldavatele puhastustoodetele oli kirjeldav, ei ole vastuolus tuvastusega, et vastandatud kaubamärgid on kontseptuaalselt sarnased.
22
Neid asjaolusid arvestades otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42, et apellatsioonikoda on teinud vigu vastandatud kaubamärkide visuaalse, foneetilise ja kontseptuaalse sarnasuse hindamisel. Seetõttu analüüsis ta nende vigade mõju apellatsioonikoja antud igakülgsele hinnangule segiajamise tõenäosuse küsimuses, tuginedes tõdemusele, et visuaalsest ja foneetilisest küljest on kõnealuste kaubamärkide sarnasus keskmine, kontseptuaalselt aga väga suur.
23
Arvestades seda, et kaubamärgid on keskmisel määral sarnased, järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 46, et registreerimistaotluse esemeks olnud kaubamärgi ja varasema kaubamärgi segiajamine on tõenäoline, vaatamata tõsiasjale, et varasem kaubamärk ei ole igakülgse hinnangu põhjal eriti suure eristusvõimega. Sellest tulenevalt nõustus Üldkohus kõnesoleva väitega ja tühistas vaidlustatud otsuse.
Poolte nõuded Euroopa Kohtus
24
Alen palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsuse, saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse ja mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
25
Ühtlustamisamet palub vastuapellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsuse ja jätta vaidlusaluse otsuse peale esitatud kaebus rahuldamata või saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse ning mõista kohtukulud välja Cloroxilt.
26
Clorox palub Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebuse rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Alenilt.
Apellatsioonkaebus
27
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 181 võib Euroopa Kohus, kui apellatsioonkaebus on tervikuna või osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt põhjendamatu, ettekandja-kohtuniku ettekande alusel ja pärast kohtujuristi ärakuulamist igal ajal jätta apellatsioonkaebuse põhistatud määrusega ning suulist menetlust algatamata tervikuna või osaliselt rahuldamata.
28
Seda sätet tuleb kohaldada käesolevas kohtuasjas.
29
Alen põhjendab oma apellatsioonkaebust sisuliselt ühe väitega, et on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b.
30
Alen heidab Üldkohtule esiteks ette, et viimane ei võtnud tähiste „CLOROX” ja „CLORALEX” igakülgsel hindamisel arvesse kirjeldavat osa „clor”, samas kui avalikkus tajub seda osa viitena kloorile, mitte kaubamärgile tervikuna.
31
Aleni arvates on Üldkohtu analüüs ebaloogiline ja väär. Alen väidab, et kahe kaubamärgi vahel, mille ainsad sarnased osad (v.a nende viimane täht) on kirjeldavad, ei saa esineda segiajamise tõenäosust. Lisaks keelab kirjeldavate osade olemasolu kaubamärgis kaubamärgi omanikul neile osadele kolmandate isikute vastu tugineda. Alen leiab, et vastupidine lahendus annaks kirjeldava kaubamärgi omanikule monopoolse seisundi. Tema väitel ei ole võimalik takistada niisuguse toote nagu kloor kirjeldava osana kasutamist või registreerimist (vt selle kohta Üldkohtu 6. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-117/02: Grupo El Prado Cervera vs. Siseturu Ühtlustamise Amet - Héritiers Debuschewitz (CHUFAFIT), EKL 2004, lk II-2073, punktid 50–53).
32
Teiseks vaidlustab Alen Üldkohtu hinnangu seoses vastandatud kaubamärkide visuaalse, foneetilise ja kontseptuaalse võrdlusega.
33
Kolmandaks vaidlustab Alen hinnangu asjaomaste kaubamärkide segiajamise tõenäosuse kohta.
34
Alen märgib esmalt, et sellist tõenäosust ei esine, sest:
—
kahest kaubamärgist jääv tervikmulje on erinev;
—
eristavad osad on erinevad;
—
„CLORALEX” on eristusvõimeline tähis, mida ei saa „CLOROX”‑ga segamini ajada põhjusel, et nende tähiste kirjeldav osa on sama; ja
—
järelliide „alex” domineerib järelliite „ox” üle.
35
Seejärel väidab Alen, et on mitu muud näidet Nizza kokkuleppe mõttes klassidesse 3 ja 5 kuuluvat kaupa tähistavate kaubamärkide kohta, mis sisaldavad tähist „clor”.
36
Lõpetuseks väidab Alen, et ta on sõlminud Cloroxiga kaubamärkide kooseksisteerimise kokkuleppe, mis tõendab, et ka Cloroxi arvates puudub vastandatud kaubamärkide vahel segiajamise tõenäosus.
37
Olgu siiski meenutatud, et vastavalt ELTL artikli 256 lõikele 1 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule saab edasi kaevata ainult õigusküsimustes. Üldkohtul on ainupädevus tuvastada ja hinnata antud asjas olulisi faktilisi asjaolusid ning hinnata tõendeid. Välja arvatud juhul, kui kohtule esitatud tõendeid on moonutatud, ei ole faktiliste asjaolude ja tõendite hindamine seega õigusküsimus, mis kuuluks sellisena Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele (vt eelkõige 19. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-104/00 P: DKV vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2002, lk I-7561, punkt 22, ja 18. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-16/06 P: Les Éditions Albert René vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2008, lk I-10053, punkt 68).
38
Sellega seoses olgu öeldud, et vastandatud tähiste sarnasuse hindamine on faktiliste asjaolude analüüs, mis – välja arvatud juhul kui esineb eespool nimetatud moonutamine – ei kuulu Euroopa Kohtu kontrolli alla (2. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C-254/09 P: Calvin Klein Trademark Trust vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2010, lk I-7989, punkt 50). Oma väidetega, mis käsitlevad vastandatud tähiste visuaalse, foneetilise ja kontseptuaalse sarnasuse puudumist, vaidlustab Alen üksnes Üldkohtu hinnangu faktilistele asjaoludele, väitmata, et faktilisi asjaolusid või tõendeid oleks moonutatud.
39
Ka tuleb meenutada, et ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja apellatsioonkaebuse esitamise kuupäeval kehtinud Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punktist c tuleneb, et apellatsioonkaebuses näidatakse täpselt selle kohtuotsuse kritiseeritavad osad, mille tühistamist nõutakse, samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid (vt 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-352/98 P: Bergaderm ja Goupil vs. komisjon, EKL 2000, lk I-5291, punkt 34, ning 23. oktoobri 2009. aasta määrus liidetud kohtuasjades C‑561/08 P ja C‑4/09 P: komisjon vs. Potamianos ja Potamianos vs. komisjon, punkt 58).
40
Aleni väidetes, mis puudutavad Üldkohtu hinnangu ebaloogilisust ja ekslikkust, osa „clor” sisaldava sõnamärgi registreerimist ja Aleni ja Cloroxi vaheliste kokkulepete olemasolu, ei ole täpselt ära näidatud, milliseid vaidlustatud kohtuotsuse osi kritiseeritakse ja milles seisneb Üldkohtu poolne õigusnormi rikkumine. Seega tuleb need väited põhjendamatutena kõrvale jätta.
41
Seega tuleb Aleni apellatsioonkaebuse üle teha sisuline otsus üksnes osas, milles see vastab käesoleva kohtumääruse punktides 37 ja 39 meelde tuletatud tingimustele.
42
Sellega seoses olgu meenutatud, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peab segiajamise tõenäosuse igakülgne hindamine kõnealuste kaubamärkide visuaalse, foneetilise ja kontseptuaalse sarnasuse osas rajanema nendest jääval tervikmuljel, võttes eelkõige arvesse nende eristavaid ja domineerivaid osi (vt 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-251/95: SABEL, EKL 1997, lk I-6191, punkt 23; 22. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-342/97: Lloyd Schuhfabrik Meyer, EKL 1999, lk I-3819, punkt 25; 12. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas 334/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Shaker, EKL 2007, lk I-4529, punkt 35, ja 3. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C-498/07 P: Aceites del Sur-Coosur vs. Koipe, EKL 2009, lk I-7371, punkt 60).
43
Konkreetselt on Euroopa Kohus otsustanud, et kahe kaubamärgi sarnasuse hindamine ei saa piirduda sellega, et arvesse võetakse ainult ühte mitmeosalise kaubamärgi koostisosa ja võrreldakse seda teise kaubamärgiga, vaid tuleb teostada võrdlus, analüüsides iga kõnealust kaubamärki tervikuna (vt 6. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-120/04: Medion, EKL 2005, lk I-8551, punkt 29; eespool viidatud kohtuotsused ühtlustamisamet vs. Shaker, punkt 41, ja Aceites del Sur-Coosur vs. Koipe, punkt 61).
44
Mitmeosalisest kaubamärgist asjaomase üldsuse mällu jäänud tervikmuljes võib mõnel juhul muidugi domineerida üks või mitu selle koostisosadest, nii et juhul, kui kaubamärgi kõik teised koostisosad on tähtsusetud, võib hinnata sarnasust ainult domineeriva osa põhjal (vt eespool viidatud kohtuotsus ühtlustamisamet vs. Shaker, punktid 41 ja 42; 20. septembri 2007. aasta kohtuotsus C‑193/06 P: Nestlé vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punktid 42 ja 43, ning eespool viidatud kohtuotsus Aceites del Sur-Coosur vs. Koipe, punkt 62). Sellest erandjuhtusid käsitlevast kohtupraktikast ei saa siiski järeldada, et segiajamise tõenäosuse hindamisel omab kirjeldavast ja eristavast osast koosnevas kaubamärgis tähtsust üksnes eristav osa (15. jaanuari 2010. aasta määrus kohtuasjas C‑579/08 P: Messer Group vs. Air Products and Chemicals, punkt 72).
45
Samuti tuleb meelde tuletada, et segiajamise tõenäosuse olemasolu nentimine Üldkohtu poolt toob kaasa üksnes teatava osade kombinatsiooni kaitsmise, ilma et kaitstaks sellesse kombinatsiooni kuuluvat kirjeldavat osa kui sellist (vt selle kohta eespool viidatud kohtumäärus Messer Group vs. Air Products and Chemicals, punkt 73).
46
Seega on Aleni kriitika registreerimistaotluse esemeks oleva tähise koostisse kuuluva kirjeldava tähise arvestamise kohta ilmselgelt põhjendamatu.
47
Eespool esitatust tuleneb, et apellatsioonkaebus tuleb jätta osaliselt ilmselge vastuvõetamatuse ja osaliselt ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Vastuapellatsioonkaebus
48
Olgu meenutatud, et vastavalt 1. novembril 2012 jõustunud kodukorra artiklile 172 võivad kõik Üldkohtu kohtuasja pooled, kellel on huvi, et apellatsioonkaebus rahuldataks või jäetaks rahuldamata, esitada apellatsioonkaebusele vastuse kahe kuu jooksul alates apellatsioonkaebuse kättetoimetamisest. Kodukorra artikli 176 lõikes 1 on lisaks ette nähtud, et artiklis 172 nimetatud pooled võivad esitada vastuapellatsioonkaebuse sama tähtaja jooksul, mis on ette nähtud apellatsioonkaebusele vastuse esitamiseks. Viimaseks on kodukorra artikli 176 lõikes 2 sätestatud, et vastuapellatsioonkaebus tuleb esitada eraldi dokumendina vastusest apellatsioonkaebusele.
49
Käesolevas kohtuasjas esitas ühtlustamisamet 29. novembril 2012 Euroopa Kohtu kantseleisse jõudnud dokumendi „Vastus apellatsioonkaebusele”, millega ühtlustamisamet tunnistab, et nõustub Aleni põhjenduste ja nõuetega.
50
Samas dokumendis esitab ühtlustamisamet lisaks neli täiendavat väidet.
51
Esimese väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 35, et osal „clor” on vastandatud kaubamärkidest jäävas tervikmuljes iseseisev koht.
52
Teise väite kohaselt rikuti põhjendamiskohustust, kuna vaidlustatud kohtuotsuses ei põhjendata, miks Üldkohus leidis, et asjaomase avalikkuse silmis ei saa vastandatud kaubamärke iseloomustada ainuüksi järelliited „alex” ja „ox”.
53
Kolmanda väite kohaselt moonutati faktilisi asjaolusid, kui Üldkohus sedastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 37, et apellatsioonikoda tegi vea, jättes vastandatud tähiste segiajamise tõenäosuse hindamisel arvestamata ühise sõnalise osa „clor”. Üldkohtu niisuguse tõdemuse lükkavad väidetavalt ümber vaidlusaluse otsuse punktid 19–22, milles apellatsioonikoda just arvestas tähiste segiajamise tõenäosuse hindamisel ühist sõnalist osa „clor”.
54
Neljanda väite kohaselt rikuti vastandatud kaubamärkide sarnasuse analüüsimisel õigusnormi. Ühtlustamisamet heidab Üldkohtule ette, et viimane ei ole vastandatud kaubamärkidele segiajamise tõenäosuse hindamisel neid igakülgselt hinnanud. Ka on Üldkohus väidetavalt põhjendanud vaidlustatud kohtuotsust vastuoluliselt, kinnitades kohtuotsuse punktis 39, et vastandatud kaubamärkidel on suur visuaalne sarnasus, leides aga sama kohtuotsuse punktis 43, et vastandatud kaubamärkide „visuaalne sarnasus on üksnes mõõdukas”. Nõrga eristusvõimega tähised saavad tema sõnul tuua kaasa üksnes vähese segiajamise tõenäosuse. Tõik, et Üldkohus keelas kaubamärgi CLORALEX registreerimise, tuginedes põhiliselt osale „clor”, mis on kirjeldav, annab Cloroxile monopoli selle osa üle ja õiguse keelata kolmandatel isikutel seda osa puhastustoodete jaoks kasutada.
55
Olgu märgitud, et nende nelja väitega taotletakse vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist ja need erinevad apellatsioonkaebuses esitatud väidetest, millega ühtlustamisamet vastuses apellatsioonkaebusele väitis end nõustuvat. Seega tuleb asuda seisukohale, et nende väidetega esitab ühtlustamisamet vastuapellatsioonkaebuse. Seda aga ei ole esitatud eraldi dokumendina vastusest apellatsioonkaebusele. Järelikult ei vasta see kodukorra artikli 176 lõikes 2 sätestatud nõudele. Seega tuleb ühtlustamisameti vastuapellatsioonkaebus jätta ilmselge vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata.
56
Kõigist eelnevalt esitatud kaalutlustest tuleneb, et apellatsioonkaebus ja vastuapellatsioonkaebus tuleb jätta kodukorra artikli 181 alusel tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
57
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Clorox on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Alen on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb Cloroxi kohtukulud mõista välja Alenilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
58
Kuna ka ühtlustamisamet on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb otsustada, et ta kannab oma kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) määrab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus ja vastuapellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista The Clorox Company kohtukulud välja Industrias Alen SA de CV‑lt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
3.
Jätta Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) kohtukulud tema enda kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.