62004CC0366_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I. Sissejuhatus
1. Salzburgi liidumaa Unabhängiger Verwaltungssenat (Austria) esitas Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse, mis puudutab EÜ artiklite 28, 29 ja 30 ning nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/43/EMÜ toiduainete hügieeni kohta (edaspidi „direktiiv”)(2) tõlgendamist. Tema menetluses olev kohtuvaidlus käsitleb selliste erinevat liiki pakendamata närimiskummide turustamist Austrias, mida Saksamaal ja Itaalias turustatakse vabalt ilma pakendita.
2. Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas EÜ artiklitega 28, 29 ja 30 koostoimes nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/43/EMÜ toiduainete hügieeni kohta artikliga 7 on vastuolus enne selle direktiivi jõustumist vastu võetud siseriiklik õigusnorm, mis keelustab maiustuste, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid, müügiautomaatidest müügiks pakkumise ilma pakendita?”
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
3. EÜ artikkel 28 keelustab liikmesriikidevahelised koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed.
4. EÜ artikkel 30 sätestab siiski, et impordipiirangud, mis on õigustatud inimeste, loomade või taimede elu ja tervise kaitsmiseks, on lubatud, tingimusel et need ei kujuta endast suvalise diskrimineerimise vahendit ega liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist.
5. Direktiivi esimene põhjendus on sõnastatud järgnevalt:
„[arvestades, et] toiduainete vaba liikumine on siseturu väljakujundamise oluline eeltingimus; see põhimõte nõuab usaldust vabas ringluses olevate toiduainete ohutustaseme vastu, eelkõige nende hügieenitaseme vastu kõigil nende ettevalmistamise, töötlemise, tööstusliku tootmise, pakkimise, hoidmise, transpordi, jaotamise, käitlemise ning tarbijale müügi või pakkumise etappidel.”
6. Direktiivi neljanda põhjenduse kohaselt tuleb inimeste tervise kaitse eesmärgil ühtlustada toiduhügieeni üldeeskirjad, mida tuleb järgida ettevalmistamise, töötlemise, tööstusliku tootmise, pakkimise, hoidmise, transportimise, jaotamise, käitlemise ning tarbijale müümise või pakkumise ajal.
7. Vastavalt direktiivi artikli 3 lõikele 1:
„Toiduainete ettevalmistamine, töötlemine, tööstuslik tootmine, pakkimine, hoidmine, transportimine, jaotamine, käitlemine ja müümine või pakkumine toimub hügieeniliselt.”
8. Direktiivi artikli 3 lõike 2 kohaselt selgitavad toidukäitlejad välja iga sammu oma tegevuses, mis on kriitiline toiduohutuse tagamise seisukohalt, ning tagavad adekvaatsete ohutusmeetmete määratlemise, rakendamise, järgimise ja kontrolli vastavalt samas lõikes loetletud põhimõtetele, mille põhjal on välja töötatud HACCP-süsteem („Ohuanalüüs ja kriitilised kontrollpunktid”).
9. Vastavalt direktiivi artikli 7 lõikele 1:
„Asutamislepingu kohaselt võivad liikmesriigid jõus hoida, muuta või kehtestada käesoleva direktiivi sätetest konkreetsemaid siseriiklikke hügieenisätteid, tingimusel et need sätted
– ei ole vähem ranged kui lisas esitatud sätted,
– ei kujutaks endast piiranguid, takistusi või barjääre käesoleva direktiivi kohaselt toodetud toiduainetega kauplemisele.”
10. Direktiivi lisa III peatükis on loetletud teisaldatavatele ja/või ajutistele rajatistele (nt müügitelgid, -kioskid ja -sõidukid); rajatistele, mida põhiliselt kasutatakse eraelamuna; rajatistele, mida kasutatakse vahetevahel toitlustamiseks, ja müügiautomaatidele kohaldatavad nõuded:
„1. Rajatised ja müügiautomaadid paigaldatakse, projekteeritakse, ehitatakse ning hoitakse puhtad ja heas seisukorras nii, et saaks vältida toiduainete saastumise ohtu ning kahjurite levikut, kuivõrd see on mõistlikult teostatav.
2. Eelkõige seal, kus see on vajalik:
[…]
b) toiduga kokkupuutuv pind peab olema terve ja kergesti puhastatav ning vajaduse korral desinfitseeritav. Selleks kasutatakse siledat, pestavat ja mittetoksilist materjali või teisi materjale, kui ettevõtja tõendab pädevale ametiasutusele materjali sobivuse;
[…]
d) peab olema tagatud võimalus toiduaineid korralikult puhastada;
[…]
h) peab toitu hoidma nii, et toidu saastumine oleks välistatud, kuivõrd see on mõistlikult teostatav.”
11. Lisa IX peatüki punkt 3 sätestab:
„Toitu, mida käideldakse, hoitakse, pakitakse, pannakse välja ja transporditakse, tuleb kaitsta saastumise eest, mis võib toidu muuta inimtoiduks kõlbmatuks, tervisele kahjulikuks või selliseks, et toit sellisel kujul süüa ei kõlbaks. Toit peab olema niiviisi paigutatud ja/või kaitstud, et saastumisoht oleks minimaalne. Käitleja peab välja töötama ja rakendama piisavad meetmed kahjuritõrjeks.”
B. Siseriiklik õigus
12. Direktiivi 93/43 sätted võeti Austria õigusesse üle 3. veebruari 1998. aasta määrusega toiduainete hügieeni kohta.(3) Direktiivi sätted esinevad seal peaaegu samasuguses sõnastuses.
13. 10. veebruari 1998. aasta määruse müügiautomaatidest müüdavate maiustuste hügieeni kohta (edaspidi „maiustuste hügieeni määrus”) artikli 1 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1. Maiustuste müügiautomaadid on käesoleva määruse tähenduses müügiautomaadid, mis väljastavad kindlaksmääratud rahasumma sisestamise vastu maiustusi, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid. Maiustused, mida hoitakse suletud hoiukohas, väljastatakse väljastusavaga (väljastussahtel) varustatud väljastuskanali kaudu.
2. Maiustuste müügiautomaadid asetatakse või paigaldatakse selliselt, et need ei jääks otseselt päikesekiirte kätte. Määrdumise vältimiseks peab väljastusava (väljastussahtel) olema kaitstud ilmastiku mõjude eest.”
14. Maiustuste hügieeni määruse artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Maiustuste, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid, müügiautomaatidest müügiks pakkumine ilma pakendita on keelatud.”
III. Asjaolud ja menetlus
15. Salzburgi liidumaa pealinna linnapea võttis Georg Schwartzi (edaspidi „hageja”) suhtes vastu karistusliku iseloomuga haldusotsuse maiustuste hügieeni määruse artikli 2 korduva rikkumise eest. G. Schwartzi süüdistatakse erinevat liiki pakendita närimiskummide tarnimises ja seega turustamises väljastusavaga müügiautomaatidest. Hageja esitas selle otsuse peale Salzburgi liidumaa Unabhängiger Verwaltungssenatile kaebuse, väites, et maiustuste hügieeni määrus, eriti selle artikkel 2, on vastuolus asutamislepingu kaupade vaba liikumist käsitlevate sätetega ja direktiiviga 93/43.
16. Vaidlusalused tooted on pärit Kanadast, kust hageja need Saksamaa kaudu Austriasse importis. Tooted on spetsiaalselt valmistatud müügiautomaatidest müümiseks. G. Schwarz, kes tegutseb lisaks ka Saksamaal ja Itaalias, väidab, et vaid Austria nõuab, et müügiautomaatidest müüdavad maiustused oleksid pakendatud. Tema sõnul peaks käesoleval juhul välisriigis toodetud kaupu, mida saab vähemalt Saksamaal ja Itaalias lisapakendita müüa, ilma et sellega kaasneks probleeme, spetsiaalselt pakendama Austria turu jaoks. Hageja märgib veel, et toodet ja selle turustamise vormi on kontrollitud ning see on tunnistatud HACCP-normidele vastavaks.
17. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on selline impordipiirang tõepoolest kaubandussuhetes põhimõtteliselt keelatud. Kuigi ta leiab, et vajab Euroopa Kohtu eelotsust, annab ta siiski eelotsusetaotluses mõista, et kaldub pidama kõnealust siseriiklikku korda ühenduse õigusega kooskõlas olevaks. Tema arvates on see siseriiklik õigusnorm EÜ artikli 30 alusel õigustatud rahvatervise kaitsmiseks, kuna see aitab suurendada toiduainete ohutust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et soovitud kaitset ei oleks saanud tagada vähempiiravate meetmetega. Maiustuste hügieeni määruse artikkel 2 võimaldab ellu viia õiguspärase siseriikliku eesmärgi tagada toiduainete hügieeni kõrgem tase mitte ainult kuni müügi-, vaid kuni tarbimise staadiumini, sest see sätestab, et müügiautomaatidest müüdavad maiustused peavad olema pakendatud. Ta ei usu, et sellist kaitstuse taset oleks võimalik saavutada muul viisil.
IV. Õiguslik hinnang
18. Eelotsuse küsimuse eesmärk on täpsustada, kas siseriiklik õigusnorm, mis keelustab maiustuste, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid, müügiautomaatidest müügiks pakkumine ilma pakendita, on kooskõlas direktiivi artikliga 7 ning EÜ artiklitega 28 ja 30. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub põhimõttest, et direktiivi toiduainete hügieeni kohta kohaldatakse pakendamiskohustust kehtestavale siseriiklikule normile vaid piiratult, ja et seda normi tuleb hinnata EÜ artiklites 28 ja 30 sätestatud ühenduse esmase õiguse alusel.
19. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnang on õige, on võimalik tugineda EÜ artiklile 30 või ühele kohustuslikest nõuetest. EÜ artiklile 30 või ühele kohustulikest nõuetest tuginev õigustus on siiski välistatud juhul, kui ühenduse direktiivid näevad ette konkreetse taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalike meetmete ühtlustamise.(4) Sellisel juhul tuleb kaitsemeetmed võtta ühtlustamisdirektiivis kindlaks määratud piirides. Seetõttu tuleb käesolevas kohtuasjas uurida, kas saab kohaldada viidatud teisese õiguse norme ning kas need näevad ette meetmete ühtlustamise selles osas, millisel kujul tooteid peab müügiks pakkuma.
20. Nagu direktiivi põhjendustest selgelt nähtub, on selle eesmärk tagada toiduainete vaba liikumine ja inimtervise kaitse. Nimetatud eesmärgi saavutamiseks näeb direktiiv ette toiduhügieeni tagamise meetmete ühtlustamise kõikides staadiumites: ettevalmistamisel, töötlemisel, tööstuslikul tootmisel, pakkimisel, hoidmisel, transportimisel, jaotamisel, käitlemisel ja tarbijale müümisel või pakkumisel. Ühenduses vabasse ringlusesse laskmiseks peavad kaubad vastama rahvatervise kaitse eesmärgil kehtestatud toiduhügieeni tingimustele. Nende eeskirjade kehtestamisega püüab direktiiv tagada, et ühenduse normide kohaselt ja direktiivis sätestatud põhinõuetega kooskõlas valmistatud tooted saaksid olla ühisturul vabas ringluses.
21. Direktiivi kohaselt vastutavad toiduaineid tootvais ettevõtteis hügieeni eest ettevõtjad ise, kes peavad hoolitsema selle eest, et turule viiakse vaid toiduained, millega ei kaasne rahvatervisele mingit ohtu. Selleks peavad ettevõtjad järgima direktiivi lisas esitatud toiduhügieeni eeskirju. Lisaks peavad nad kasutusele võtma HACCP põhimõtetele tuginevad ohutusmeetmed. Veel võivad nad direktiivi puhtusealaste nõuete täitmiseks kasutada hügieenieeskirju. Eeskirjade järgimist kontrollivad selle valdkonna pädevad siseriiklikud ametiasutused.
22. Direktiivi lisas on kehtestatud toiduhügieeni üldeeskirjad. Nimetatud lisa III peatükis on sätestatud müügiautomaatidele kohaldatavad nõuded. Müügiautomaate tuleb projekteerida, ehitada, paigaldada ning puhtana ja heas seisukorras hoida nii, et saaks vältida toiduainete saastumise ohtu ning kahjurite levikut, kuivõrd see on mõistlikult teostatav. Lisa IX peatüki punkt 3 sätestab veel, et toiduaineid tuleb kaitsta saastumise eest, mis võib toidu muuta inimtoiduks kõlbmatuks või tervisele kahjulikuks. Nimetatud üldeeskirju võivad täiendada ja tõhustada konkreetsemad ühenduse toiduhügieenieeskirjad.(5) Lisaks võivad neid hügieenieeskirju täiendada erinevad toidukäitlejad või teiste huvitatud poolte esindajad.(6)
23. Direktiivi artikli 7 lõige 1 jätab liikmesriikidele võimaluse säilitada kehtivana, muuta või kehtestada direktiivi sätetest konkreetsemaid siseriiklikke hügieenisätteid, tingimusel et need sätted järgivad direktiivis sõnaselgelt kehtestatud piire. Kõnealused piirid on kindlaks määratud kahe kumulatiivse tingimuse abil: konkreetsemad siseriiklikud hügieenisätted ei või olla vähem ranged, kui direktiivi lisas esitatud sätted, ega või kujutada endast piiranguid, takistusi või barjääre direktiivi kohaselt toodetud toiduainetega kauplemisele. Siinkohal tuleb täpselt kindlaks määrata ühenduse seadusandja poolt siseriiklikele võimudele antud pädevuse ulatus.
24. Teise tingimuse sõnastusest saab tuletada kaks võimalust. Liikmesriigid säilitavad kehtivana kas toiduainete tootmisele kohaldatavad konkreetsemad sätted või sellised konkreetsemad sätted, mis puudutavad teisi toiduainete käitlemise staadiume, nimelt ettevalmistamist, töötlemist, tööstuslikku tootmist, pakkimist, hoidmist, transportimist, jaotamist, käitlemist ja tarbijale müümist või pakkumist. Esimesel juhul võib liikmesriik sellist sätet kohaldada ja kehtivana säilitada vaid tingimusel, et see ei kujuta endast piirangut, takistust või barjääri direktiivi kohaselt toodetud toiduainetega kauplemisele. Arvestades, et direktiiv näeb sõnaselgelt ette sellise konkreetsema siseriikliku sätte piirid, ei ole EÜ artiklitel 28 ja 30 direktiivi kohaldamisala raames enam rolli ning seega ei ole liikmesriikidel enam võimalik tugineda EÜ artiklile 30.
25. Teisel juhul võib liikmesriik säilitada konkreetsema siseriikliku sätte kehtivana, tingimusel et see ei ole vähem range kui direktiivi lisas esitatud sätted ega ole vastuolus asutamislepinguga. Niisuguses olukorras jätab direktiiv võimaluse tugineda EÜ artiklile 30 või esitada Euroopa Kohtu praktikas kindlaks määratud üldisest huvist tulenevatel kohustuslikel nõuetel põhinev õigustus.
26. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub eeldusest, et kõnealune toode – närimiskummikompvekid – ning selle turustamine müügiautomaatidest kuuluvad direktiivi sisulisse kohaldamisalasse. Eelotsusetaotlus ei sisalda sellekohast konkreetset viidet, kuid selles on keskendutud põhiliselt EÜ artiklis 30 nimetatud põhjendustele. Leian, et kõnealune siseriiklik õigusnorm kuulub kahtlemata direktiivi ja täpsemalt selle lisa IX peatüki punkti 3 kohaldamisalasse. See reguleerib siiski ka aspekte, mida direktiiv ei ole täielikult ühtlustanud, nimelt müügiautomaatidest müüdavate maiustuste pakendamistingimusi. Direktiivi eespool viidatud sättes on piirdutud üldreegli kehtestamisega, mille kohaselt tuleb müüdavaid toiduaineid kaitsta saastumise eest. Samas ei kehtesta säte saastumise ärahoidmiseks pakendi osas ühtegi eritingimust.
27. Siseriiklik õigusnorm, mis keelustab maiustuste, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid, müügiautomaatidest müügiks pakkumise ilma pakendita, on direktiivi lisa sätetest konkreetsem ja rangem. Lisaks ei käsitle nimetatud siseriiklik õigusnorm toiduaine valmistamist, vaid selle pakendamist. Seetõttu tuleb seda analüüsida EÜ artiklite 28 ja 30 alusel.
28. Selle analüüsi käigus tuleb kõigepealt tuvastada, kas käesoleval juhul on tegemist müügitingimusega kohtuasjas Keck ja Mithouard tehtud otsuse(7) mõttes. Põhikohtuasjas vaatluse all olevad siseriiklikud õigusnormid kehtestavad kohustuse pakendada maiustused, mida pakutakse müügiks müügiautomaatidest. Sellest tulenevalt peab teises riigis turule viidud tooted pakendama enne Austrias lõpptarbijale pakkumist, mis tähendab, et need peavad läbi tegema muudatuse.
29. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt välistab vajadus muuta imporditava toote pakendit või silti selle, et tegemist on müügitingimustega.(8) Müügitingimusena võib kvalifitseerida neid õigusnorme, mis puudutavad toodete turustamise üldtingimusi ja millega piiratakse turuosaliste ettevõtlusvabadust.(9) See ei kehti õigusnormide suhtes, mis puudutavad toodete omadusi või seavad kitsendusi eriomadustega toodete turustamisele.(10)
30. Järeldan sellest, et maiustuste, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid, müügiautomaatidest ilma pakendita müügiks pakkumise keeldu ei saa kvalifitseerida müügitingimusena kohtuotsuse Keck ja Mithouard mõttes ning seda tuleb seetõttu täielikult analüüsida EÜ artiklite 28 ja 30 nõuete alusel.(11)
31. Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb kvalifitseerida EÜ artikli 28 alusel keelatud samaväärse toimega meetmena need kaupade vaba liikumise takistused, mis tulenevad kaupadele kehtestatud nõudeid (näiteks nimetuse, kuju, mõõtmete, kaalu, sisalduse, esitluse, märgistuse, pakendamise osas) sisaldavate sätete kohaldamisest, isegi kui neid nõudeid kohaldatakse vahet tegemata kõikidele toodetele, välja arvatud kui nende kohaldamist õigustavad üldised huvid, mis on kaupade vaba liikumise põhimõtte suhtes ülimuslikud.(12)
32. Pakendamise erinõue tekitab turustustakistuse, sest maiustusi, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid ja mis viiakse turule mujal ühenduses, ei ole Austrias võimalik lõpptarbijale seaduslikult müügiautomaatidest ilma pakendita pakkuda. See nõue toob importijale kaasa lisakulusid, mis muudab importimise keerulisemaks ja kulukamaks. Seega on selline norm vastuolus EÜ artikliga 28.
33. Sellist takistust saab õigustada vaid EÜ artiklis 30 loetletud üldiste huvidega, nagu inimeste tervise ja elu kaitsega või kohustuslike nõuetega nagu tarbijakaitse. See peab olema kohane, et tagada sellega taotletava eesmärgi saavutamine ega tohi ületada seda, mis on vajalik selle saavutamiseks.(13)
34. Vaidlusaluseid siseriiklikke õigusnorme kohaldatakse müügiautomaatidest müüdavatele maiustustele sõltumata maiustuste päritolust. See viitab asjaolule, et lisaks eespool nimetatud rahvatervise kaitse eesmärgile võib õigustus seisneda ka tarbijakaitses. Toimikust nähtub siiski, et keeld pakkuda maiustusi müügiks ilma pakendita põhineb otseselt rahvatervise kaitse kaalutlustel.(14) Analüüsis peaks järelikult piirduma EÜ artikliga 30. Nimetatud artikkel seab kohtule kohustuse kontrollida, kas siseriiklikud õigusnormid on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
35. Vaidlusaluse sätte õigustuse osas viitas eelotsusetaotluse esitanud kohus Austria toidutervishoiu ja -ohutuse ameti kinnitusele, et teatavatel juhtudel oli tuvastatud, et pakendamata tooted olid saanud niiskuse või putukate (sipelgate) tõttu müügiautomaatide hoiukohtades kahjustada ja et toote pealis oli täielikult sulanud ning muutunud kleepuvaks. Toote sellist halvenemist oleks saanud pakendi abil vältida. Eelotsusetaotluse esitanud kohus juhtis tähelepanu ka võimalusele, et tooted võivad saastuda, kui automaadi väljastusava on omakorda nakkusetekitajate tõttu saastunud, ning saastatus võib edasi kanduda toodetele, mille võtab automaadist järgmine ostja. Samuti võib esineda oht, et levib bakteriaalnakkus, mis kanduks tarbija kätelt tootele, ning seda ohtu saaks vähendada pakendiga, mis võimaldaks tarbijal vältida maiustuse puudutamist palja käega.
36. Ei saa välistada, et teatavad pakendamisega seotud nõuded, mis on kehtestatud müügiautomaatidest müüdavatele maiustustele, võivad osutuda rahvatervise kaitse puhul kasulikuks, kui nende eesmärk on takistada saastumist ja halvenemist. Siiski tuleb uurida, kui tõhus on selline nõue, mis lisandub neile, millele maiustused juba peavad direktiivi alusel vastama.
37. Direktiiv kehtestab teatava arvu eeskirju kogu tootmis- ja turustamisahela kohta ning näeb samuti ette direktiivi eeskirjade täitmise kontrollimise ja toimingute tuvastamise meetodi. Vastavalt direktiivi artikli 3 lõikele 2 selgitavad toidukäitlejad välja iga sammu oma tegevuses, mis on kriitiline toiduohutuse tagamise seisukohalt, ning tagavad adekvaatsete ohutusmeetmete määratlemise, rakendamise, järgmise ja kontrolli vastavalt põhimõtetele, mille põhjal on välja töötatud HACCP‑süsteem. Selles osas on direktiivi eesmärk kehtestada rahvatervise täielik kaitse.
38. Kuigi on tõsi, et direktiivi artikli 7 lõike 1 alusel on liikmesriigil pädevus kehtestada pakendamise osas konkreetsemaid nõudeid, et kaitsta tervist ja tagada hügieen, on see pädevus siiski väga piiratud, sest direktiivi eesmärk on kehtestada tervise täielik kaitse. Seetõttu võib vaid väga oluline põhjendus õigustada sellise konkreetse siseriikliku sätte vastuvõtmist. Liikmesriik peab sel puhul tõendama, et eeskiri on tõepoolest vajalik.
39. Tuleb küsida, kas maiustuste müügiautomaatidest ilma pakendita müügiks pakkumine võib kaasa tuua tegeliku ohu tervisele, mis siiski ei tundu tõenäoline, sest juhul kui direktiivi sätteid on õigesti kohaldatud ja järgitud, on igati põhjust arvata, et toiduaineid turustatakse ja tarnitakse vastutustundlikul viisil.
40. Nakkusoht jääb hüpoteetiliseks, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole esitanud andmeid, mis viitaksid sellele, et müügiautomaatidest ilma pakendita müüdavad maiustused kujutavad endast ohtu rahvatervisele.
41. Samalaadne kaalutlus on asjakohane kaupade kahjustumise osas. Hageja märkis selle kohta, et ainukesed kaebused, mis on saabunud, puudutasid vandalismi ja müügiautomaatide lõhkumist. Kui sellised teod põhjustavad maiustuste kahjustumist, tundub mulle tõhusam võidelda vandalismi enda vastu. Ühenduses mujal seaduslikult müügiautomaatidest ilma pakendita turustatud ja müüdud toodete keelustamine ei ole kohane vahend selle vältimiseks, et niisugused rikkumised takistavad nende toodete turustamist rohkem, kui on vajalik vandalismi ärahoidmiseks. Juhul kui niiskus ja sipelgad pääsevad müügiautomaatidesse, mis ei ole selliste erijuhtude nagu vandalismi tõttu kahjustatud, tundub asjakohasem kohaldada automaatide tehnilise teostuse alaseid eeskirju kui kehtestada erinõudeid toodete pakendamise kohta.
42. Seetõttu leian, et siseriiklik õigusnorm, mis keelustab maiustuste, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid, müügiautomaatidest müügiks pakkumise ilma pakendita, on vastuolus EÜ artiklitega 28 ja 30.
V. Ettepanek
43. Eespool toodud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburgi esitatud eelotsuse küsimusele järgnevalt:
„Siseriiklik õigusnorm, mis kehtestab nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/43/EMÜ toiduainete hügieeni kohta sätetest rangemad nõuded ning mis keelustab maiustuste, mille valmistamisel on kasutatud suhkrut või suhkruasendajaid, müügiautomaatidest müügiks pakkumise ilma pakendita, on koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meede EÜ artikli 28 mõttes ning seda ei või EÜ artikli 30 alusel õigustada rahvatervise kaitse eesmärgiga.”
(1) .
(2)  –	EÜT L 175, lk 1; ELT eriväljaanne 13/12, lk 125.
(3)  –	Määrus toiduainete hügieeni kohta; BGBl . II, 31/1998, redaktsioonis, mis on avaldatud BGBl.  II, 33/1999.
(4)  –	23. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑5/94: Hedley Lomas (EKL 1996, lk I‑2553, punkt 18). Vt lisaks 19. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑1/96: Compassion in World Farming (EKL 1998, lk I‑1251, punkt 47).
(5)  –	Direktiivi artikli 1 lõige 2.
(6)  –	Direktiivi artikli 5 lõige 2.
(7)  –	24. novembri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑267/91 ja C‑268/91: Keck ja Mithouard (EKL 1993, lk I‑6097).
(8)  –	Vt 3. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑33/97: Colim (EKL 1999, lk I‑3175, punkt 37) ja 16. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑12/00: Komisjon v . Hispaania (EKL 2003, lk I‑459, punkt 76).
(9)  –	29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑391/92: Komisjon v . Kreeka (EKL 1995, lk I‑1621, punkt 15).
(10)  –	Vt ka kohtujuristi 11. detsembri 2003. aasta ettepanek 15. juuli 2004. aasta otsusele kohtuasjas C‑239/02: Douwe Egberts (EKL 2004, lk I‑7007, punkt 72).
(11)  –	18. septembri 2003. aasta otsuses kohtuasjas C‑416/00: Morellato (EKL 2003, lk I‑9343) jättis Euroopa Kohus küll võimaluse kvalifitseerida leiva eelpakendamist käsitlev nõue müügitingimusena. Siiski muudavad nimetatud kohtuasja erilised asjaolud ja väga ranged nõuded, mille Euroopa Kohus selles osas seadis, väga vähetõenäoliseks selle otsuse kohaldamise käesolevas kohtuasjas.
(12)  –	20. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 120/78: Rewe-Zentral (EKL 1979, lk 649).
(13)  –	Vt selle kohta 9. juuli 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑34/95 kuni C‑36/95: De Agostini ja TV Shop (EKL 1997, lk. I‑3843, punkt 45).
(14)  –	Vähemalt nii järeldan eelotsusetaotluse põhjal. Nimelt ei esitanud Austria valitsus käesolevas kohtuasjas kirjalikke märkusi ega ole seega täpsustanud, mis olid vaidlusaluse sätte vastuvõtmise põhjused.