62024CO0632
EUROOPA KOHTU ASEPRESIDENDI MÄÄRUS
4. veebruar 2025 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Ajutiste meetmete kohaldamine – ELTL artikkel 278 – Taotlus peatada Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse täitmine – Euroopa Komisjoni dokumentidega tutvumine – Komisjoni läbirääkimisrühma liikmete deklaratsioonid huvide konflikti puudumise kohta seoses COVID-19 vaktsiinide ostmisega – Komisjoni otsus, millega keelduti võimaldamast tutvuda nende isikute nimede ja ametikoha nimetusega
Kohtuasjas C‑632/24 P‑R,
mille ese on ELTL artikli 278 alusel 27. septembril 2024 esitatud kohaldamise peatamise taotlus,
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Bouchagiar, M. Burón Pérez, G. Gattinara ja A. Spina,
apellant,
teised menetlusosalised:
Fabien Courtois ja teised osalised, kelle nimed on esitatud lisas, (
1
) esindaja: avocat A. Durand,
hagejad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHTU ASEPRESIDENT,
olles ära kuulanud kohtujurist M. Szpunari,
on teinud järgmise
kohtumääruse
1
Euroopa Komisjon palub ELTL artikli 278 alusel esitatud ajutiste meetmete kohaldamise taotluses Euroopa Kohtul peatada Euroopa Liidu Üldkohtu 17. juuli 2024. aasta otsuse Courtois jt vs. komisjon (T‑761/21, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2024:477) resolutsiooni punkti 2 täitmine osas, milles sellega tühistati komisjoni 28. veebruari 2022. aasta otsus C(2022) 1359 (final), mis on vastu võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT 2001, L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331) artikli 4 alusel ning millega Fabien Courtois’l ja teistel füüsilistel isikutel, kelle nimed on loetletud lisas, võimaldati osaliselt tutvuda teatavate dokumentidega, mis käsitlevad COVID‑19 pandeemia ajal selle institutsiooni poolt vaktsiinide ostmist (edaspidi „vaidlusalune otsus“), ning selle otsuse prantsuskeelne versioon, mis edastati 31. märtsil 2022, osas, milles komisjon keeldus võimaldamast ulatuslikumalt tutvuda huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega, millele on alla kirjutanud COVID‑19 vaktsiinide ostmiseks moodustatud läbirääkimisrühma (edaspidi „läbirääkimisrühm“) liikmed, tuginedes nimetatud määruse artikli 4 lõike 1 punktile b.
2
Taotlus esitati samal ajal, kui komisjon esitas 27. septembril 2024 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel apellatsioonkaebuse, milles ta palus vaidlustatud kohtuotsus selles osas tühistada.
Vaidluse taust
3
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–17. Selle võib käesoleva ajutiste meetmete kohaldamise menetluse tarvis võtta kokku järgmiselt.
4
Seoses COVID-19 pandeemia kriisiga avaldas komisjon 17. juunil 2020 teatise „ELi strateegia COVID-19 vaktsiinide kohta“ (COM(2020) 245 (final)). Strateegia, mille eesmärk oli kiirendada COVID-19 vaktsiinide väljatöötamist, tootmist ja kasutuselevõttu, põhines kahel sambal. Esimene neist oli tagada Euroopa Liidus piisav vaktsiinide tootmine ja liikmesriikide piisav vaktsiinidega varustamine vaktsiinitootjatega sõlmitud eelostulepingute abil nõukogu 14. aprilli 2020. aasta määrusega (EL) 2020/521, millega aktiveeritakse määruse (EL) 2016/369 kohane erakorraline toetus ja muudetakse kõnealuse määruse sätteid, võttes arvesse COVID-19 puhangut (ELT 2020, L 117, lk 3), aktiveeritud erakorralise toetuse vahendi abil. Teine sammas oli liidu õigusraamistiku kohandamine vastavalt tolleaegsele kiireloomulisusele ja olemasoleva regulatiivse paindlikkuse kasutamine, et kiirendada vaktsiinide väljatöötamist, neile lubade andmist ja nende kättesaadavust, säilitades samal ajal vaktsiinide kvaliteedi, ohutuse ja tõhususe standardid.
5
Seda silmas pidades märkis komisjon, et liikmesriigid kaasatakse menetlusse algusest peale ja kõik osalevad liikmesriigid on esindatud juhtnõukogus, kes abistab teda eelostulepingute kõigis aspektides enne nende allkirjastamist. Komisjon täpsustas, et COVID-19 vaktsiinide eelostulepingute üle hakkab läbirääkimisi pidama läbirääkimisrühm, mis koosneb tema enda esindajatest ja liikmesriikide ekspertidest, kusjuures eelostulepingud tuleb sõlmida kõigi osalevate liikmesriikide nimel. Samuti osutas komisjon, et tema vastutab liikmesriikide nimel korraldatava hankemenetluse ja sõlmitud eelostulepingute eest.
6
Kaks advokaati palusid 24. mail 2021 komisjoni presidendile adresseeritud kirjas ja samal päeval komisjoni peasekretariaadile saadetud e-kirjas „platvormi https://dejavu/legal/ esimese 86000 petitsiooni esitaja nimel ja arvel“, keda nad esindasid ja kelle hulgas olid ka hagejad esimeses kohtuastmes (edaspidi „taotlejad“), määruse nr 1049/2001 alusel tutvuda dokumentidega, mis käsitlevad COVID-19 pandeemia ajal vaktsiinide ostmist komisjoni poolt ja liidu liikmesriikide nimel.
7
Asjaomane esialgne taotlus puudutas komisjoni poolt vaktsiinitootjatega sõlmitud ostulepinguid, nende liidu esindajate nimesid ja ametialast või institutsioonilist rolli, kes osalesid läbirääkimistel vastavate tootjatega, ning nende esindajate ja tootjate huve puudutavaid deklaratsioone.
8
Komisjoni tervise ja toiduohutuse peadirektoraadi peadirektor vastas 30. juulil 2021, et ta on kindlaks teinud 46 sellele taotlusele vastavat dokumenti, sealhulgas 22 huvide konflikti puudumise deklaratsiooni, millele on alla kirjutanud läbirääkimisrühma iga liige (edaspidi „huvide konflikti puudumise deklaratsioonid“), ning et kõigi nende dokumentidega on võimaldatud osaliselt tutvuda, välja arvatud 17 dokumenti, mida nimetatakse „vastastikuse mõistmise memorandumi projektideks“.
9
Olgu märgitud seoses huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega, et andmed nendele allakirjutanu nime kohta olid määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b ette nähtud eraelu puutumatuse ja isikupuutumatuse kaitse alusel kustutatud. Ka edastati taotlejatele ainult üks eksemplar, kuna muud deklaratsioonid erinesid üksnes allakirjutanu nime, tema allkirja ja allkirjastamise kuupäeva poolest.
10
Taotlejad esitasid 13. augustil 2021 määruse nr 1049/2001 artikli 7 lõike 2 alusel kordustaotluse, milles palusid, et komisjon vaataks uuesti läbi oma seisukoha seoses kõigi dokumentidega, millega tutvumise võimaldamisest oli osaliselt või täielikult keeldutud.
11
Osutatud taotlusele 24. septembri 2021. aasta seisuga vastamata jätmine tähendas määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõike 3 alusel seda, et vaikimisi oli tehtud taotluse rahuldamata jätmise otsus.
12
Pärast asjaomaste ravimiettevõtjatega konsulteerimist määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 4 alusel võttis komisjon 28. veebruaril 2022 vastu vaidlusaluse otsuse, mis tehti taotlejatele teatavaks inglise keeles 1. märtsil 2022. Komisjon muutis selles otsuses eelkõige dokumentidega tutvumise taotlusele vastavate dokumentide loetelu koosseisu, kuid jäi huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega tutvumise osalise võimaldamise puhul oma seisukoha juurde.
13
Taotlejatele edastati vaidlusaluse otsuse prantsuskeelne versioon 31. märtsil 2022.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
14
Üldkohtu kantseleisse 6. detsembril 2021 saabunud hagiavaldusega esitasid taotlejad hagi, milles nad palusid vaikimisi tehtud rahuldamata jätmise otsus tühistada. Seejärel kohandasid nad oma nõudeid nii, et need hõlmaksid ka vaidlusalust otsust ja selle prantsuskeelset versiooni.
15
Üldkohus tuletas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57 meelde, et nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, võib isikuandmeid määruse nr 1049/2001 alusel kolmandale isikule edastada üksnes siis, kui edastamine vastab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1725, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset isikuandmete töötlemisel liidu institutsioonides, organites ja asutustes ning isikuandmete vaba liikumist, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 45/2001 ja otsus nr 1247/2002/EÜ (ELT 2018, L 295, lk 39), artikli 9 lõike 1 punktis a või b ette nähtud tingimustele ja tegemist on seadusliku töötlemisega vastavalt määruse artikli 5 nõuetele.
16
Mis puudutab määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punktis b sätestatud tingimust, et isikuandmetega tutvumist taotlev isik peab tõendama, et andmete avalikustamine on vajalik avalikes huvides oleval konkreetsel eesmärgil, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 68, 69, 79 ja 85, et see tingimus oli käesoleval juhul täidetud, kuna taotlejad on tõendanud, et erapooletuse kontrollimiseks on vaja tutvuda huvide konflikti puudumise deklaratsioonid allkirjastanud läbirääkimisrühma liikmete nimedega. Seevastu leidis Üldkohus asjaomase kohtuotsuse punktis 86, et nende deklaratsioonide allkirjastamise kuupäeva ja selle rühma liikmete omakäelise allkirja avalikustamine ei olnud kõnealuse eesmärgi saavutamiseks vajalik.
17
Määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punktis b ette nähtud asjaomaste huvide kaalumise kohta leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 79, et kuna taotlejad on tõendanud, et taotletud isikuandmete edastamine on vajalik, ja komisjon on õigesti leidnud, et esineb läbirääkimisrühma asjaomaste liikmete eraelu puutumatuse kahjustamise oht, pidi komisjon asjaomaseid huve kaaluma.
18
Sellega seoses tõdes Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80, et nagu nähtub vaidlusalusest otsusest, võttis komisjon arvesse esiteks läbirääkimisrühma liikmete tehnilist rolli hankemenetlustes ja teiseks asjaolu, et taotlejad said teabega tutvuda tänu lepingulistes dokumentides arutatud teema osalisele avalikustamisele ning huvide konflikti puudumise ja konfidentsiaalsuse tagamise deklaratsioonide anonüümse versiooni avalikustamisele.
19
Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 81, et nii toimides ei selgitanud komisjon piisavalt, mille poolest peaks asjaolu, et läbirääkimisrühma liikmete roll oli üksnes tehniline, olema kaalukam eesmärgist kontrollida huvide konflikti puudumist. Selle kohtuotsuse punktis 82 lisas ta, et vaidlusalusest otsusest ei nähtu sõnaselgelt talle esitatud hagi raames esitatud täiendavad kaalutlused, mis puudutavad eri konkureerivate huvide kaalumist ja eelkõige läbirääkimisrühma liikmete võimalikku kohta ametiredelil.
20
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 83 ja 84 asus Üldkohus seisukohale, et kuigi taotlejad said tõesti tutvuda eelkõige läbirääkimisrühma iga liikme allkirjastatud huvide konflikti puudumise deklaratsiooni sisuga, ei olnud taotlejate konkreetset avaliku huvi eesmärki, milleks oli võimaldada liidu kodanikel veenduda, et läbirääkimisrühma liikmete ja vaktsiinitootjate vahel puudub vähimgi huvide konflikt, võimalik saavutada, kui nende isikute nimesid ei avalikustata, kuna ainuüksi asjaolu, et nad on sellise deklaratsiooni allkirjastanud, ei võimalda kodanikul veenduda, et nad on oma ülesannet täitnud täiesti sõltumatult.
21
Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85 sellest, et komisjon ei võtnud piisavalt arvesse juhtumi mitmesuguseid asjaolusid, et asjaomaseid huve nõuetekohaselt kaaluda.
22
Seega, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punktist 2, tühistas Üldkohus vaidlusaluse otsuse ja selle prantsuskeelse versiooni eelkõige osas, milles komisjon keeldus määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti b alusel võimaldamast taotlejatel huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega ulatuslikumalt tutvuda.
Poolte nõuded
23
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
peatada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 kohaldamine osas, milles sellega tühistatakse vaidlusalune otsus ja selle prantsuskeelne versioon seoses komisjoni keeldumisega võimaldada ulatuslikumalt tutvuda huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega kuni selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse menetlust lõpetava kohtuotsuse kuulutamiseni ja
–
mõista kohtukulud välja taotlejatelt.
24
Taotlejad paluvad Euroopa Kohtul:
–
jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotlus rahuldamata;
–
teise võimalusena jätta see taotlus rahuldamata üksnes osas, mis puudutab F. Courtois’ esitatud taotlust vastavate dokumentidega tutvuda;
–
jätta komisjoni muud taotlused rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt või teise võimalusena jätta kohtukulude üle otsustamine edaspidiseks.
Ajutiste meetmete kohaldamise taotlus
25
Olgu tuletatud meelde, et kuigi üldjuhul ei ole Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 60 kohaselt Üldkohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebusel peatavat toimet, võib Euroopa Kohus ELTL artikli 278 alusel, kui ta leiab, et asjaolud seda nõuavad, määrata apellatsioonkaebuse esemeks oleva kohtuotsuse täitmise peatamise (Euroopa Kohtu asepresidendi 19. augusti 2024. aasta määrus Puigdemont i Casamajó ja Comín i Oliveres vs. parlament, C‑600/22 P‑R, EU:C:2024:673, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
26
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 160 lõike 3 alusel tuleb ELTL artikli 278 kohaselt esitatud taotluses institutsiooni õigusakti kohaldamise peatamiseks märkida hagi ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad taotletava ajutise meetme kohaldamist.
27
Seega võib ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik ajutise meetme kohaldamise määrata üksnes juhul, kui on tõendatud, et selle määramine on esmapilgul faktiliselt ja õiguslikult põhjendatud (fumus boni iuris), ning kui ajutise meetme kohaldamise küsimus on kiireloomuline selles mõttes, et ajutiste meetmete kohaldamise taotleja huvidele tekkida võiva olulise ja korvamatu kahju vältimiseks on vajalik, et ajutiste meetmete kohaldamine määrataks ja neid meetmeid kohaldataks enne sisulise otsuse tegemist. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik kaalub vajaduse korral ka asjaomaseid huve. Need tingimused on kumulatiivsed, mistõttu tuleb ajutiste meetmete kohaldamise taotlus jätta rahuldamata, kui üks neist tingimustest ei ole täidetud (vt selle kohta Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määrus Vivendi vs. komisjon, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, punkt 56 ja seal viidatud kohtupraktika).
Fumus boni iuris
Argumendid
– Komisjoni argumendid
28
Komisjon väidab, et fumus boni iuris’e tingimus on täidetud.
29
Ta leiab, et Üldkohus tõlgendas ja kohaldas vaidlustatud kohtuotsuses määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punktis b sätestatud tingimusi ekslikult.
30
Mis puudutab selles sättes ette nähtud tingimust, mille kohaselt peab dokumentidega tutvumist taotlev isik tõendama isikuandmete edastamise vajalikkust konkreetsel avaliku huvi eesmärgil, siis väidab komisjon kõigepealt, et Üldkohus moonutas esialgset dokumentidega tutvumise taotlust ja kordustaotlust, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 68, et nendest taotlustest võib järeldada, et taotlejate eesmärk oli kontrollida läbirääkimisrühma liikmete erapooletust.
31
Seejärel väidab komisjon, et Üldkohus leidis igal juhul ekslikult, et see eesmärk on konkreetne avaliku huvi eesmärk määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punkti b tähenduses.
32
Lõpuks väidab ta, et Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 73 ekslikult, et taotlejad olid nende taotletava eesmärgi saavutamiseks tõendanud, et asjaomaste andmete, st perekonnanimede, eesnimede ning läbirääkimisrühma liikmete ametialase või institutsioonilise rolli edastamine on vajalik.
33
Sellega seoses märgib komisjon, et Euroopa Kohtu praktikast, eelkõige 21. märtsi 2024. aasta kohtuotsusest Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251) tuleneb, et isikuandmetega tutvumist taotlev isik peab tõendama, et nende edastamine on taotletava eesmärgi saavutamiseks muude võimalike meetmete hulgas kõige sobivam meede, mida Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 60 ka meelde tuletas.
34
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 84 piirdus Üldkohus siiski tõdemusega, et läbirääkimisrühma liikmete ees- ja perekonnanimede avalikustamine taotlejatele oli taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, ilma et ta oleks täpsustanud, et see on ainus mõeldav vahend.
35
Komisjon lisab, et igal juhul on huvide konflikti puudumise deklaratsioonide anonüümseks muudetud kujul edastamine taotlejatele juba võimaldanud soovitud eesmärki saavutada, isegi kui nende dokumentide allkirjastajate nimed on kustutatud. Nimelt oli taotlejatel tänu sellele edastamisele võimalik kontrollida, kas läbirääkimisrühma liikmed, kes on avalikud teenistujad, järgisid läbipaistvuse nõudeid, mida kohaldatakse kõigis liidu riigihankemenetlustes. Vastupidisele seisukohale asumine seaks kahtluse alla nende deklaratsioonide kehtivuse kui sellise.
36
Määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punktis b nõutud tingimuse kohta – et taotluse saanud institutsioon peab kontrollima, kas on alust arvata, et isikuandmete edastamine võib kahjustada andmesubjekti õigustatud huve, ja sellisel juhul peab taotletud andmete edastamise proportsionaalsuse hindamiseks kontrollitaval viisil kaaluma erisuguseid konkureerivaid huve – väidab komisjon, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85, et komisjon ei ole asjaomaseid huve nõuetekohaselt kaalunud.
37
Komisjon väidab, et see analüüs eeldab, nagu Euroopa Kohus on otsustanud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitest 7 ja 8 tulenevate õiguste võimalike piirangute kohta, et esiteks tuleb mõõta isikuandmete avalikustamisega kaasneva riive raskust ja teiseks konkreetse taotletava avaliku huvi eesmärgi olulisust. Komisjon viitab eelkõige 22. novembri 2022. aasta kohtuotsusele Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912).
38
Tema arvates kujutaks läbirääkimisrühma liikmete nimede avalikustamine endast eriti rasket sekkumist nende eraellu, kuna see tooks eelkõige kaasa, et nendega otsitaks soovimatut väliskontakti COVID-19 vaktsiinide tootmise teema tundlikkuse tõttu, mida Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 77 pealegi tunnistas. Samuti on oht, et suur osa avalikkusest hakkab neid isikuid tulevikus süstemaatiliselt nimetama vastutavaks COVID-19 vaktsiinidega seotud võimalike probleemide tekkimise eest. Lisaks konkretiseerub see rikkumine kiiresti nende isikute nimede levitamisega internetis.
39
Komisjon lisab, et selline olukord kahjustaks oluliselt tema ja liikmesriikide võimet panna tulevikus oma töötajatele ja teenistujatele ülesandeks selliste lepingute üle läbirääkimiste pidamine ja nende sõlmimine.
40
Kuna aga läbirääkimismeeskonna liikmetel ei olnud institutsioonis kõrget kohta ametiredelil ja neil oli läbirääkimismenetluses üksnes tehniline roll, oleks eesmärk kontrollida nende erapooletust vähem oluline kui siis, kui see puudutaks isikuid, kellel oli selles menetluses tegelik otsustuspädevus.
41
Lisaks ei saa see eesmärk õigustada nii rasket sekkumist nende isikute eraellu kui see, mis tuleneks nende nimede avalikustamisest.
42
Lõpuks on asjaomane eesmärk juba suures osas saavutatud huvide konflikti puudumise deklaratsioonide avalikustamisega nende anonüümseks muudetud versioonis.
43
Viidates põhimõtetele, mille Euroopa Kohus sedastas 22. novembri 2022. aasta kohtuotsuses Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punktid 65 ja 83), lisab komisjon, et Üldkohus oleks pidanud arvesse võtma asjaolu, et ametnike huvide konflikti puudumise kontroll nende ülesannete täitmisel peab liikmesriikides kuuluma üksnes pädevate asutuste pädevusse, kellel on selles valdkonnas konkreetsed kohustused. Lisaks on proportsionaalsuse nõude täitmiseks vaja, et andmesubjektidel oleksid piisavad tagatised, mis võimaldavad tõhusalt kaitsta nende isikuandmeid kuritarvitamise ohu eest, kusjuures selliste tagatiste olemasolu on seda olulisem, kui isikuandmed tehakse kättesaadavaks üldsusele ja potentsiaalselt piiramatule arvule isikutele.
44
Seetõttu kahjustaks läbirääkimisrühma liikmete nimede avalikustamine ebaproportsionaalselt nende eraelu puutumatust.
45
Järelikult leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85 ekslikult, et komisjon ei kaalunud asjaomaseid huve nõuetekohaselt.
– Taotlejate argumendid
46
Taotlejad väidavad, et fumus boni iuris’e tingimus ei ole täidetud, kuna komisjon ei tugine vaidlustatud kohtuotsuse vaidlustamiseks ühelegi tõsiseltvõetavale väitele.
47
Mis puutub komisjoni väidetavasse tõendite moonutamisse, siis tuletavad taotlejad 16. veebruari 2023. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Itaalia ja Hispaania (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, punkt 127) viidates meelde, et tõendite moonutamine eeldab, et Üldkohus on ilmselgelt ületanud tõendite mõistliku hindamise piire, ning et ei piisa selle näitamisest, et dokumenti võiks tõlgendada teisiti, kui Üldkohus on seda teinud. Nende sõnul ei ole komisjon sugugi tõendanud, et need tingimused on täidetud, ning ta soovib tegelikult seada kahtluse alla Üldkohtu poolt faktilistele asjaoludele antud hinnangu.
48
Mis puudutab õigusnormi rikkumisi, mille Üldkohus määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punkti b tõlgendamisel väidetavalt toime pani, siis väidavad nad kõigepealt, et Üldkohus järeldas õigesti, et eesmärk kontrollida läbirääkimisrühma liikmete erapooletust kujutab endast konkreetset avaliku huvi eesmärki selle sätte tähenduses.
49
Sellega seoses märgivad taotlejad, et komisjon ei saa samal ajal ühelt poolt väita, et kõnealune eesmärk ei ole „avalik huvi“, ja teiselt poolt tunnistada, et liikmete erapooletuse kontrollimine on „avalikes huvides“. Samuti on tema argumendid vastuolulised, kui ta viitab nii vajadusele mitte avalikustada vastavate isikute nimed kui ka asjaolule, et neil oli läbirääkimistel üksnes tehniline roll. Igal juhul on läbirääkija ülesanne juba oma olemuselt mõjutada lõpliku otsuse sisu.
50
Seejärel väidavad taotlejad, et vastupidi sellele, mida märgib komisjon, on huvide konflikti puudumise deklaratsioonile alla kirjutanud läbirääkimisrühma liikmete nimede avalikustamine vajalik selleks, et nende erapooletust oleks võimalik kontrollida, ning nad lisavad, et paljude „sama asjaga“ seotud eraisikute või avalike teenistujate nimed on juba avalikult kättesaadavad.
51
Lõpuks väidavad nad, et Üldkohus ei rikkunud ilmselgelt õigusnormi, kui leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85, et komisjon ei ole määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punktis b ette nähtud viisil asjaomaseid huve nõuetekohaselt kaalunud.
52
Sellega seoses vaidlevad taotlejad vastu komisjoni analüüsile, mille kohaselt on andmesubjekti nime avalikustamisega tekitatav kahju tõsine. Ainuüksi võimalus, et läbirääkimisrühma liikmed võivad puutuda kokku soovimatute väliskontaktidega, ei tekita neile siiski füüsilise ja vaimse puutumatuse kahjustamise ohtu, nagu väidab komisjon. Taotlejad märgivad, et demokraatlikus ühiskonnas võib iga inimesega, sealhulgas ametialaselt, ühendust võtta, ilma et seda oleks temalt taotletud.
53
Nad leiavad, et nende isikute erapooletuse kontrollimise eesmärk on oluline, sest läbirääkijad mõjutavad otsustusprotsessi. Taotlejad rõhutavad veel kord, et nende taotlus on piiratud, kuna see puudutab üksnes andmesubjektide nime ja ametialast rolli, ning samuti asjaolu, et nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 84 tõdes, ei võimalda selliste huvide konflikti puudumise deklaratsioonide edastamine, millest on kustutatud allakirjutanute nimed, kontrollida tema erapooletust.
Õiguslik hinnang
54
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on fumus boni iuris’e tingimus täidetud siis, kui vähemalt üks väidetest, millele ajutiste meetmete kohaldamist taotlev pool oma sisulises menetluses lahendatava hagi põhjendamiseks tugineb, ei ole esmapilgul selgelt põhjendamatu. Selline on olukord eelkõige siis, kui üks esitatud väidetest annab tunnistust keerukate õigusküsimuste olemasolust, mille lahendus ei ole ilmselge, ning vajab seega põhjalikku analüüsi, mida ei ole võimalik läbi viia ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul, vaid mis peab toimuma sisulises menetluses, või kui poolte lahknevad seisukohad annavad tunnistust sellise olulise õigusvaidluse olemasolust, mille lahendus ei ole ilmselge (Euroopa Kohtu asepresidendi 20. detsembri 2019. aasta määrus Puigdemont i Casamajó ja Comín i Oliveres vs. parlament, C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149, punkt 52, ja 8. aprilli 2020. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑791/19 R, EU:C:2020:277, punkt 52).
55
Teise väite kohaselt, mille komisjon oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitas, rikkus Üldkohus määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punkti b tõlgendamisel ja kohaldamisel õigusnorme, mille põhjal jõudis ta ekslikult järeldusele, et komisjon ei saanud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktile b tuginedes keelduda võimaldamast huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega laiemalt tutvuda.
56
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on määruse nr 1049/2001 eesmärk, nagu on märgitud selle põhjenduses 4 ja artiklis 1, anda üldsusele võimalikult laiaulatuslik õigus tutvuda institutsioonide dokumentidega (28. juuni 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, punkt 111; 28. juuni 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, punkt 53, ning 14. novembri 2013. aasta kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 40).
57
Põhimõttel, et üldsusel on võimalikult laiaulatuslik õigus dokumentidega tutvuda, on teatavatest avalikest või erahuvidest lähtudes ikkagi piirangud. Nimelt näeb määrus nr 1049/2001 – ning eelkõige selle põhjendus 11 ja artikkel 4 – ette erandite korra, mis panevad institutsioonidele ja asutustele kohustuse mitte avalikustada dokumente, kui avalikustamine kahjustaks mõnda neist huvidest (vt selle kohta 28. juuni 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, punkt 111; 28. juuni 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, punkt 53, ning 14. novembri 2013. aasta kohtuotsus LPN ja Soome vs. komisjon, C‑514/11 P ja C‑605/11 P, EU:C:2013:738, punkt 40).
58
Sellega seoses on oluline meelde tuletada, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti b kohaselt keelavad liidu institutsioonid juurdepääsu dokumentidele, mille avalikustamine kahjustaks eraelu puutumatust ja isikupuutumatust, eelkõige kooskõlas isikuandmete kaitset käsitlevate liidu õigusaktidega.
59
Seega, kui taotluse eesmärk on tutvuda isikuandmetega määruse 2018/1725 artikli 3 punkti 1 tähenduses, muutuvad selle määruse sätted täies ulatuses kohaldatavaks (vt analoogia alusel 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus ClientEarth ja PAN Europe vs. EFSA, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
60
Käesoleval juhul on selge, et taotletud teave, st läbirääkimisrühma liikmete ees- ja perekonnanimi, mis võimaldab kindlaks teha isikud, kes osalesid COVID-19 vaktsiinide eelostulepingute läbirääkimistel, kujutab endast isikuandmeid määruse 2018/1725 artikli 3 punkti 1 tähenduses, mis puudutab igasugust teavet tuvastatud või tuvastatava füüsilise isiku kohta.
61
Järelikult saab selliseid andmeid edastada kolmandale isikule määruse nr 1049/2001 alusel üksnes siis, kui edastamine vastab määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punktis a või b ette nähtud tingimustele ja kujutab endast seaduslikku töötlemist vastavalt viimati nimetatud määruse artikli 5 nõuetele (vt analoogia alusel 2. oktoobri 2014. aasta kohtuotsus Strack vs. komisjon, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, punkt 104).
62
Nimelt väidab komisjon oma apellatsioonkaebuses, et Üldkohus eksis vaidlustatud kohtuotsuses, kui ta tõlgendas ja kohaldas määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimust, mille kohaselt juhul, kui vastuvõtja on kinnitanud, et andmete edastamine on vajalik avalikes huvides oleval konkreetsel eesmärgil ning on alust karta andmesubjekti õigustatud huvide kahjustamist, peab vastutav töötleja kindlaks tegema, olles enne erisuguseid vastandlikke huve tõendatult kaalunud, kas andmete edastamine on kõnealusel spetsiifilisel eesmärgil proportsionaalne. Nimelt leiab komisjon, et Üldkohus asus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85 ekslikult seisukohale, et komisjon ei võtnud selleks, et asjaomaseid huve nõuetekohaselt kaaluda, juhtumi eri asjaolusid piisavalt arvesse.
63
Sellega seoses olgu märgitud, et käesolevas kohtuasjas kõne all olevad huvid on ühelt poolt läbirääkimisrühma liikmete huvi selle vastu, et nende nime ei avalikustataks, et kaitsta nende eraelu puutumatust, ning teiselt poolt – nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 66, 70, 71 ja 84 – taotlejate huvi selle vastu, et COVID-19 vaktsiinide eelostulepingute läbirääkimiste protsess, mida komisjon liikmesriikide nimel pidas, oleks läbipaistev, et liidu kodanikud saaksid selle rühma liikmete erapooletust kontrollida ja eelkõige veenduda, et nende isikute ja vaktsiinitootjate vahel puudub igasugune huvide konflikt.
64
Mis puudutab nende eri huvide vastavat tähtsust, siis tuleb läbirääkimisrühma liikmete huvi kohta, et nende nimesid ei avalikustataks, meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kujutab isikuandmete kolmandatele isikutele kättesaadavaks tegemine endast sekkumist põhiõigustesse, mis on sätestatud harta artiklites 7 ja 8, sõltumata edastatud teabe hilisemast kasutamisest (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 39 ning seal viidatud kohtupraktika).
65
Niisuguse riive raskuse hindamisel tuleb arvesse võtta asjaomaste isikuandmete laadi, eelkõige nende andmete võimalikku tundlikkust, samuti andmete töötlemise konkreetset laadi ja korda, eelkõige nende isikute ringi, kes saavad andmetega tutvuda, ja nende andmetega tutvumise korda. Vastavalt olukorrale tuleb arvesse võtta ka selliste meetmete olemasolu, mille eesmärk on vältida nende andmete kuritahtliku töötlemise ohtu (21. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, punkt 106).
66
Käesoleval juhul puudutavad isikuandmed, mille avalikustamist taotletakse, nende komisjoni ja liikmesriikide ametnike nimesid ja ametikohta, kes osalesid komisjoni poolt liikmesriikide nimel peetud läbirääkimistel COVID-19 vaktsiinide eelostulepingute üle.
67
Lisaks on selge, nagu märkis ka Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 77, et niisuguse teabega tutvumise taotlus esitati kontekstis, mida iseloomustas see, et osa liidu kodanikest oli komisjoni edendatava vaktsineerimisstrateegia suhtes umbusklik. Nimetatud punktis 77 lisas Üldkohus, et neil asjaoludel ei olnud läbirääkimisrühma liikmetel soovimatute väliskontaktide tekkimine pärast nende nimede avalikustamist puhtalt oletuslik. Üldkohus täpsustas kohtuotsuse punktis 78, et asjaolu, et taotlejad ei nõudnud läbirääkimisrühma liikmete aadressiandmete või määruse 2018/1725 artikli 10 kohaldamisalasse kuuluvate isikuandmete eriliikide avalikustamist, ei sea seda järeldust kahtluse alla, kuna isiku nime avalikustamine annab võimaluse teha tema kohta päringuid ja seega sellist teavet leida.
68
COVID-19 vaktsineerimisstrateegia teema tundlikkust näib kinnitavat ka asjaolu, et käesolevas kohtumenetluses osaleb suur arv isikuid, kusjuures need üksikisikud kuuluvad ka 86000 petitsiooni esitaja rühma, kelle nimel ja arvel esitati komisjonile esialgne taotlus.
69
Need asjaolud võimaldavad seega piisava tõenäosusega asuda seisukohale, et läbirääkimisrühma nende liikmete nimed, kes on allkirjastanud huvide konflikti puudumise deklaratsioonid, võivad pärast avalikustamist internetis ja eelkõige sotsiaalvõrgustikes kiiresti levida.
70
Sellisel juhul on need andmed kättesaadavad potentsiaalselt piiramatule arvule isikutele, mistõttu isikud, kes sooviksid seda teavet saada põhjustel, mis ei ole nende avalikustamise aluseks olnud põhjustega seotud, võivad nendega vabalt tutvuda (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Peale selle raskendab andmesubjektidele nende isikuandmete võimaliku kuritarvitamisega kaasneda võivaid tagajärgi asjaolu, et pärast üldsusele kättesaadavaks tegemist võib lisaks nende andmetega vabale tutvumisele neid ka säilitada ja levitada ning sellise järjestikuse töötlemise korral muutub neil isikutel enda tõhus kaitsmine rikkumiste eest veel raskemaks või lausa illusoorseks (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 43).
72
Selline oht on seda tõenäolisem, et käesoleval juhul puudutavad kõnealused andmed vaid väga piiratud arvu füüsilisi isikuid.
73
Järelikult ei näi esmapilgul olevat välistatud, et nende isikute nimede avalikustamist võib Euroopa Kohus talle esitatud apellatsioonkaebuse raames pidada harta artiklites 7 ja 8 tunnustatud õiguste raskeks riiveks.
74
Mis puudutab seda, kui oluline on taotlejate taotletav eesmärk tagada komisjoni läbi viidud läbirääkimisprotsessi läbipaistvus, et liidu kodanikud saaksid kontrollida läbirääkimisrühma liikmete erapooletust vaktsiinitootjate suhtes, siis tuleb silmas pidada, et läbipaistvus võimaldab liidu institutsioonidele anda demokraatlikus süsteemis suuremat legitiimsust, tõhusust ja vastutust liidu kodanike ees (vt selle kohta 22. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus PTC Therapeutics International vs. EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
75
Järelikult, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71 täpsustas, võib selle protsessi läbipaistvus, mida komisjon järgis COVID-19 vaktsiinitootjatega peetavatel läbirääkimistel ja vaktsiinide eelostulepingute sõlmimisel, suurendada liidu kodanike usaldust asjaomase institutsiooni edendatava vaktsiinistrateegia vastu ja seega eelkõige võidelda valeteabe levitamise vastu seoses nende lepingute läbirääkimise ja sõlmimise tingimustega.
76
Nagu märkis komisjon, on komisjoni ja läbirääkimisrühma kuuluvate liikmesriikide ametnike kutse-eetika nõuete täitmise kontrollimine siiski eelkõige pädevate ametiasutuste ülesanne (vt analoogia alusel 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912, punkt 83).
77
Lisaks ja eelkõige tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et selle kaalumisel, mida institutsioon peab enne füüsilist isikut puudutava teabe avalikustamist tegema liidu huvi vahel, milleks on tema tegevuse läbipaistvuse tagamine, ning harta artiklites 7 ja 8 sätestatud õiguste kahjustamise vahel, ei saa läbipaistvuse eesmärki automaatselt pidada olulisemaks õigusest isikuandmete kaitsele (vt selle kohta 9. novembri 2010. aasta kohtuotsus Volker und Markus Schecke ja Eifert, C‑92/09 ja C‑93/09, EU:C:2010:662, punkt 85 ning seal viidatud kohtupraktika).
78
Eeltoodut arvestades ei saa esmapilgul välistada, et Euroopa Kohus leiab talle esitatud apellatsioonkaebust analüüsides, et konkureerivate huvide kaalumisel, mis tuleb määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punkti b alusel läbi viia, on läbirääkimisrühma liikmete huvi selle vastu, et nende nimesid ei avalikustataks, olulisem kui taotlejate eesmärk, mis seisneb selles, et nende liikmete erapooletust saaks kontrollida.
79
Järelikult ja ilma et käesolevas menetluses oleks vaja teha otsust komisjoni selle teise väite põhjendatuse kohta, mis puudutab määruse 2018/1725 artikli 9 lõike 1 punkti b väära kohaldamist Üldkohtu poolt, mis kuulub asja sisuliselt arutava kohtu ainupädevusse, tuleb tõdeda, et sellel ei puudu esmapilgul arvestatav alus.
80
Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et käesolevas asjas on fumus boni iuris’e tingimus täidetud.
Kiireloomulisus
Argumendid
81
Komisjon väidab, et kiireloomulisuse tingimus on täidetud, kui võtta arvesse tõsist ja korvamatut kahju, mida läbirääkimisrühma liikmed kannaksid, kui nende nimed avalikustataks enne seda, kui Euroopa Kohus on teinud otsuse kohtuasja sisulises osas.
82
Ta tuletab meelde, viidates Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määruse Vivendi vs. komisjon (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318) punktile 81, et harta artiklites 7 ja 8 tunnustatud põhiõiguste rikkumist tuleb hinnata kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid arvestades, et teha kindlaks, kas vastava rikkumisega kaasneva kahju ulatus ja laad õigustavad selle tõsiseks ja korvamatuks pidamist.
83
Komisjon väidab, et kui tema taotlust vaidlustatud kohtuotsuse täitmise peatamiseks ei rahuldata, on ta käesolevas kohtuasjas kohustatud selle kohtuotsuse täitmiseks avalikustama nende läbirääkimisrühma liikmete nimed, kes allkirjastasid huvide konflikti puudumise deklaratsioonid.
84
Mis puudutab neile isikutele kaasnevat tegelikku kahju, siis väidab ta, et väga tõenäoliselt tekitab see neile soovimatuid väliskontakte, sealhulgas olenevalt olukorrast nende füüsilise puutumatuse vastu suunatud rünnakuid ja ahistamist. Võttes arvesse asjaolu, et COVID-19 vaktsiine puudutav teema on äärmiselt tundlik ja et need vaktsiinid võivad paljudes inimestes esile kutsuda tugevat vastuseisu, võib läbirääkimisrühma liikmete nimede avalikustamine põhjustada „reaalse agressiooniohu“, mis tuleneb Euroopa või liikmesriikide asutuste poolt selles küsimuses vastu võetud mis tahes otsusest, aga ka COVID-19 vaktsiinide kõrvaltoimete korral.
85
Komisjon lisab, et sellisel kahjul võivad tema suhtes olla otsesed tagajärjed, kuna tal kui COVID-19 vaktsiinide eelostulepingute läbirääkimise ja sõlmimise menetluse juhtimise eest vastutaval asutusel on kohustus tagada, et läbirääkimisrühma liikmetele ei teki nende kohustuste täitmisel kahju.
86
Lisaks tuleb sellist kahju tema sõnul pidada tõsiseks mitte ainult seetõttu, et see puudutab võimalikku kahju andmesubjektide füüsilisele ja vaimsele tervisele, vaid ka 22. novembri 2022. aasta kohtuotsusest Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ja C‑601/20, EU:C:2022:912) tulenevate põhimõtete järgi, et isikuandmete üldsusele kättesaadavaks tegemine muudab need kättesaadavaks potentsiaalselt piiramatule arvule isikutele, sealhulgas põhjustel, mis ei pruugi olla nende avalikustamisega taotletava eesmärgiga seotud.
87
Lisaks väidab komisjon, viidates Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määrusele Vivendi vs. komisjon (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318), et see kahju on korvamatu.
88
Lõpuks on tõenäoline, et kahju realiseerub seda kiiremini, mida kiiremini avalikustatud teave internetis ja sotsiaalvõrgustikes levib.
89
Taotlejad väidavad seevastu, et kiireloomulisuse tingimus ei ole täidetud.
90
Nad viitavad Euroopa Parlamendi 12. juuli 2023. aasta resolutsioonile „COVID‑19 pandeemiast saadud kogemused ja tulevikuks mõeldud soovitused“, milles soovitatakse COVID-19 vaktsiinide ostulepingute läbirääkijate deklaratsioonid huvide konflikti puudumise kohta avalikustada.
91
Taotlejad märgivad, et komisjon oli otsustanud, et teda esindavad vaidlustatud kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas toimunud kohtuistungil mitu esindajat, kelle nimed olid seega teada.
92
Teise võimalusena paluvad nad jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotluse rahuldamata üksnes osas, mis puudutab dokumentidega tutvumise taotlust, mille oli esitanud F. Courtois, kes kohustub tagama talle komisjoni poolt edastatava teabe konfidentsiaalsuse.
Õiguslik hinnang
93
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et ajutiste meetmete kohaldamise menetluse eesmärk on tagada tulevikus tehtava lõpliku otsuse täieulatuslik toime, vältimaks lünka Euroopa Kohtu tagatud õiguskaitses. Selle eesmärgi saavutamiseks tuleb taotluse kiireloomulisust hinnata selle järgi, kas ajutine meede on vajalik selleks, et hoida ära esialgset õiguskaitset taotleval poolel olulise ja korvamatu kahju tekkimine. Viimati nimetatud poole ülesanne on tõendada, et ta ei saa oodata sisulise menetluse lõpuni, ilma et talle selline kahju tekiks. Kõnealuse olulise ja korvamatu kahju tõendamiseks ei ole nõutav, et kahju tekkimine on tõendatud absoluutse kindlusega. Piisab, kui kahju tekkimine on piisava tõenäosusega ette nähtav (17. detsembri 2018. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
94
Lisaks peab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik üksnes kiireloomulisuse hindamiseks ja ilma et see tähendaks, et ta võtab seisukoha ajutiste meetmete kohaldamist taotleva poole esitatud etteheidete põhjendatuse kohta, kindlaks tegema, et nende etteheidetega võidakse nõustuda. Nimelt kujutab oluline ja korvamatu kahju, mille tõenäoline tekkimine peab olema tõendatud, endast kahju, mis teatud juhtudel võib tuleneda taotletava ajutise meetme kohaldamisest keeldumisest, kui sisulises menetluses esitatud hagi osutub pärast seda edukaks (17. detsembri 2018. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
95
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt märkida, et kahju, millele komisjon seoses õigusega eraelu puutumatusele tugineb, tuleneb otseselt sellest, kuidas ta peab tema arvates läbirääkimisrühma liikmete suhtes käituma, et vaidlustatud kohtuotsust täita (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määrus Vivendi vs. komisjon, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, punkt 74).
96
Sellest tuleneb, et ajutiste meetmete kohaldamise taotlusega ei ole komisjoni eesmärk tegutseda mitte kolmandate isikute nimel, keda vaidlusaluse otsuse tagajärjed puudutavad iseseisvalt, vaid enda jaoks selleks, et kaitsta oma huve ja vältida olukorda, kus ta ise tekitab neile isikutele olulist ja korvamatut kahju, mille eest võib ta ise vastutada olukorras, kus see kahju tekitatakse asjaomasele isikule tema sidemete tõttu komisjoniga, ilma et neil endil oleks võimalik saada ajutist kaitset, mille eesmärk on vältida selle kahju tekkimist (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määrus Vivendi vs. komisjon, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, punkt 75).
97
Sellistel asjaoludel võib komisjon niisugusele kahjule tugineda, et tõendada, et kiireloomulisuse tingimus on täidetud (vt selle kohta Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määrus Vivendi vs. komisjon, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, punkt 76).
98
Mis puudutab küsimust, kas vaidlustatud kohtuotsuse viivitamatu täitmine võib tekitada olulist ja hüvitamatut kahju käesoleva kohtumääruse punktides 93 ja 94 viidatud kohtupraktika tähenduses, siis tuleb kõigepealt meelde tuletada, et ELTL artikli 266 kohaselt on komisjon kohustatud võtma vaidlustatud kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed. Käesoleval juhul on sellel institutsioonil kohustus – nagu ta märgib – avalikustada taotlejatele nende isikute nimed, kes on allkirjastanud huvide konflikti puudumise deklaratsioonid ja kes on läbirääkimisrühma liikmed.
99
Mis puudutab seejärel sellise avalikustamisega tõenäoliselt kaasnevat kahju, siis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et teatavate põhiõiguste – nagu harta artiklis 7 sätestatud õigus eraelu puutumatusele – rikkumist tuleb hinnata kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid arvestades, et teha kindlaks, kas selle rikkumisega kaasneva kahju ulatus ja laad õigustavad seda, et kahju peetakse oluliseks ja korvamatuks (vt selle kohta Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määrus Vivendi vs. komisjon, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).
100
Olgu märgitud, et nagu on tõdetud käesoleva kohtumääruse punktis 73, võib huvide konflikti puudumise deklaratsioonile alla kirjutanud läbirääkimisrühma liikmete nimede avalikustamine eesmärgil, et kohaldada ajutist meedet, piisava tõenäosusega kaasa tuua nende isikute harta artiklites 7 ja 8 sätestatud õiguste raske riive.
101
Oluline on lisada, et konkreetsete ja täpsete tagatiste puudumisel ei ole alust arvata, et sellist kahju saaks kindlalt vältida nende andmete edastamisega ühele isikule, nagu taotlejad oma vastuses teise võimalusena taotlesid.
102
Lisaks ei saa õiguse eraelu puutumatusele sellisest rikkumisest tulenevat mittevaralist kahju täielikult korvata rahalise hüvitisega või vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise korral tagantjärele kõrvaldada, mistõttu seda tuleb pidada korvamatuks (vt selle kohta Euroopa Kohtu asepresidendi 11. aprilli 2024. aasta määrus Vivendi vs. komisjon, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, punkt 91).
103
Lõpuks on selline kahju a priori pöördumatu, kuna kõnealuseid andmeid võidakse COVID‑19 vaktsiinidega seotud küsimuste tundlikkust arvesse võttes pärast avalikustamist kiiresti internetis levitada, mistõttu oleks nende hilisem kõrvaldamine vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise korral praktiliselt võimatu.
104
Igal juhul kaotab juhul, kui käesolev ajutiste meetmete kohaldamise taotlus jäetakse rahuldamata, Euroopa Kohtusse esitatud apellatsioonkaebus suurema osa oma mõttest seoses küsimusega, kas Üldkohus eksis, kui tühistas vaidlustatud kohtuotsusega komisjoni keeldumise avalikustada läbirääkimisrühma liikmete nimed. Isegi kui Euroopa Kohus otsustaks, et see oli nii, oleksid need andmed siiski juba pöördumatult avalikustatud.
105
Sellest tuleneb, et kiireloomulisuse tingimus on käesoleval juhul täidetud.
Huvide kaalumine
Argumendid
106
Komisjon väidab, et huvide kaalumine kaldub andma tulemust, et osas, mis puudutab tema keeldumist avalikustada läbirääkimisrühma liikmete nimed, kes on allkirjastanud huvide konflikti puudumise deklaratsioonid, tuleb vaidlusaluse otsuse mõju ajutiselt säilitada.
107
Ta väidab, et taotlejad ei ole nende deklaratsioonide kehtivust kahtluse alla seadnud ja et juba ühe sellise avalduse anonüümsel kujul edastamine võimaldab kontrollida asjaomaste allakirjutanute erapooletust.
108
Komisjon lisab, et kõnealustele deklaratsioonidele allakirjutanute erapooletust kinnitas Euroopa Kontrollikoda oma eriaruandes 29/2022 „[Euroopa Liidu] COVID-19 vaktsiinide hanked“. Samuti jõudis parlamendi COVID-19 pandeemia erikomisjon samale järeldusele.
109
Taotlejad väidavad aga, et huvide kaalumise tulemusena kaldutakse vaidlustatud kohtuotsuse viivitamatu täitmise kasuks osas, mis puudutab komisjoni keeldumist avalikustada nende läbirääkimisrühma liikmete nimed, kes huvide konflikti puudumise deklaratsioonid allkirjastasid.
110
Nad leiavad, et neile edastatud anonüümseks muudetud avaldus on üksnes näidisdokument, mis ei võimalda kontrollida selle allakirjutanu erapooletust.
111
Taotlejad lisavad, et komisjon ei ole esitanud kontrollikoja aruannet, millele ta tugineb, ega isegi väljavõtteid sellest dokumendist. Lisaks väidavad nad, et parlament avaldas 12. juuli 2023. aasta resolutsioonis COVID‑19 pandeemiast saadud kogemuste ja tulevikuks mõeldud soovituste kohta (2022/2076(INI)) kahetsust, et komisjon ei olnud COVID‑19 vaktsiinide eelostulepingute läbirääkimistel „olnud läbipaistev“, ja rõhutas, et nende lepingute läbirääkijate erapooletuse kontrollimise võimaldamine on vajalik.
Õiguslik hinnang
112
Arvestades, et enamikus ajutiste meetmete kohaldamise menetlustes võivad nii taotletud kohaldamise peatamine kui ka selle peatamisest keeldumine kaasa tuua teatud määral lõplikke tagajärgi, peab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, kellele on esitatud ajutiste meetmete kohaldamise taotlus, kaaluma iga võimaliku lahendusega seotud riske. Praktikas tähendab see, et tuleb välja selgitada, kas ajutiste meetmete kohaldamist taotleva poole huvi vaidlustatud akti peatamise vastu kaalub üles kõnealuse akti viivitamatu täitmise huvi. Hindamisel tuleb selleks analüüsida küsimust, kas vastava akti võimalik tühistamine asja sisuliselt arutava kohtu poolt võimaldaks ümber pöörata olukorra, mille tingib akti viivitamata täitmine, ja vastupidi – kas akti täitmise peatamine takistaks selle täielikku õigusmõju, juhul kui põhimenetluses lahendatav hagi jäetakse rahuldamata (Euroopa Kohtu asepresidendi 6. septembri 2024. aasta määrus Aylo Freesites vs. komisjon, C‑511/24 P(R), EU:C:2024:719, punkt 18).
113
Käesoleval juhul, nagu on tõdetud käesoleva kohtumääruse punktis 103, ei võimalda komisjoni taotletud vaidlustatud kohtuotsuse täitmise peatamisest keeldumine olukorda ümber pöörata seoses nende isikutega, kelle nimed komisjon sellest tulenevalt avalikustab, kui Euroopa Kohus vastava kohtuotsuse sisulises menetluses tühistab. Kui andmed on edastatud, ei ole mingit tagatist, et neid ei levitata internetis. Neil asjaoludel on sellest tulenev asjaomaste isikute eraellu sekkumine pöördumatu.
114
Lisaks ei ole tõendatud ega isegi väidetud, et komisjoni taotletud vaidlustatud kohtuotsuse täitmise peatamine takistaks selle kohtuotsuse täielikku mõju juhul, kui Euroopa Kohus jätab selle kohtuotsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse rahuldamata.
115
Seega kaldub käesolevas kohtuasjas esinevate huvide kaalumine komisjoni taotletud vaidlustatud kohtuotsuse täitmise peatamise kasuks.
116
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb komisjoni taotlus peatada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 2 täitmine osas, mis puudutab huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega ulatuslikuma tutvumise võimaldamisest keeldumise tühistamist, rahuldada kuni selle kohtuotsuse kuulutamiseni, millega lõpetatakse apellatsioonimenetlus kohtuasjas C‑632/24 P.
Kohtukulud
117
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 137 alusel, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, tehakse otsus kohtukulude kohta kohtuotsuses või -määruses.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohtu asepresident määrab:
1.
Peatada Euroopa Liidu Üldkohtu 17. juuli 2024. aasta otsuse Courtois jt vs. komisjon (T‑761/21, EU:T:2024:477) resolutsiooni punkti 2 täitmine osas, milles sellega tühistatakse komisjoni 28. veebruari 2022. aasta otsus C(2022) 1359 (final), mis on vastu võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele artikli 4 alusel ja millega Fabien Courtois’l ja teistel füüsilistel isikutel, kelle nimed on loetletud lisas, võimaldati osaliselt tutvuda teatavate dokumentidega, mis käsitlevad COVID‑19 pandeemia ajal vaktsiinide ostmist selle institutsiooni poolt, ning selle otsuse prantsuskeelne versioon, mis edastati 31. märtsil 2022, osas, milles Euroopa Komisjon keeldus võimaldamast ulatuslikumalt tutvuda huvide konflikti puudumise deklaratsioonidega, millele on alla kirjutanud COVID‑19 vaktsiinide ostmiseks moodustatud ühise läbirääkimisrühma liikmed, tuginedes kõnealuse määruse artikli 4 lõike 1 punktile b, kuni selle kohtuotsuse kuulutamiseni, millega lõpetatakse apellatsioonimenetlus kohtuasjas C‑632/24 P.
2.
Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.
(
1
)	Teiste osaliste loetelu on lisatud vaid menetlusosalistele teatavaks tehtavale versioonile.