Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
20. november 2025(*)
Eelotsusetaotlus – Isikute vaba liikumine – ELTL artiklid 45 ja 49 – Kutsekvalifikatsioonide tunnustamine – Õigus tegutseda liikmesriigis õppetoe spetsialistina – Selle liikmesriigi kodanikud, kes on saanud kvalifikatsiooni tõendava dokumendi, mille on välja andnud erakõrgharidusasutus teises liikmesriigis – Kvalifikatsiooni tõendav dokument, mis ei ole viimati nimetatud liikmesriigis seaduslikult tunnustatud ega anna nimetatud liikmesriigis õigust vastaval kutsealal tegutsema asuda – Esimese liikmesriigi kohustus võtta arvesse kõiki puudutatud isiku diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente – Erand
Liidetud kohtuasjades C‑340/24 ja C‑442/24 [Artollisi ja Lescolanno](i),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia) 3. mai ja 17. juuni 2024. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse 9. mail ja 21. juunil 2024, menetlustes
EW (C‑340/24),
LO (C‑442/24)
versus
Ministero dell’Istruzione e del Merito (C‑340/24 ja C‑442/24),
Ministero dell’Università e della Ricerca (C‑340/24),
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president O. Spineanu-Matei, kohtunikud S. Rodin (ettekandja) ja N. Fenger,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        LO, esindajad: avvocati S. Berengan, B. Celletti ja F. Vannicelli,
–        Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid avvocati dello Stato D. D’Alberti ja T. Lubrano Lobianco,
–        Prantsuse valitsus, esindajad: B. Dourthe ja M. Guiresse,
–        Norra Kuningriik, esindajad: A. Narvestad ja I. Collett,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: L. Armati, P. A. Messina ja J. Szczodrowski,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT 2005, L 255, lk 22), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 2013. aasta direktiiviga 2013/55/EL (ELT 2013, L 354, lk 132) (edaspidi „direktiiv 2005/36“), artiklit 13.
2        Taotlused on esitatud kahes kohtuvaidluses, mille pooled on vastavalt esimeses EW ja Ministero dell’Istruzione e del Merito (Itaalia haridus- ja teadmiste ministeerium) ning Ministero dell’Università e della Ricerca (Itaalia ülikooli- ja teadusministeerium) ning teises LO ning haridus- ja teadmiste
ministeerium, ning mis käsitlevad seda, et jäeti rahuldamata EW ja LO taotlused tunnustada Universidad Cardenal Herrera – CEU de Valencia (Hispaania) ülikooli väljastatud tunnistus „Curso superior de especialización en atención a las necesidades específicas de apoyo educativo“ (kõrgharidustaseme kursus spetsialiseerumiseks toetusvajaduse korral abistamisele), et tegutseda õppetoe spetsialistina.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 2005/36 põhjenduses 41 on märgitud:
„Käesolev direktiiv ei piira [EL toimimise lepingu] artikli [45] lõike 4 ja artikli [49] [kohaldamist].“
4        Selle direktiivi artikkel 1 näeb ette:
„Käesolev direktiiv kehtestab korra, mille alusel liikmesriik, kes teeb reguleeritud kutsealal tegutsema hakkamise või sellel tegutsemise oma territooriumil sõltuvaks eriomase kutsekvalifikatsiooni omamisest (edaspidi „vastuvõttev liikmesriik”), peab vastaval kutsealal tegutsema hakkamiseks või sellel tegutsemiseks tunnustama teises liikmesriigis või teistes liikmesriikides (edaspidi „päritoluliikmesriik”) saadud kutsekvalifikatsioone, mis lubavad nimetatud kvalifikatsioone omaval isikul seal samal kutsealal töötada.“
5        Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõigi liikmesriigi kodanike, sealhulgas vabakutseliste suhtes, kes soovivad füüsilisest isikust ettevõtjana või töötajana tegutseda reguleeritud kutsealal teises liikmesriigis kui see, kus nad omandasid oma kutsekvalifikatsiooni.“
6        Direktiivi artikli 3 lõike 1 punktid c ja d sisaldavad järgmisi määratlusi:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
c)      kvalifikatsiooni tõendav dokument –
diplomid, tunnistused ja muud, liikmesriigi õigus- või haldusnormide kohaselt liikmesriigi pädeva asutuse väljaantud dokumendid, mis tõendavad peamiselt ühenduses omandatud kutsealase koolituse edukat läbimist. […]
d)      pädev asutus – mis tahes asutus või organ, mis on liikmesriigi poolt eraldi volitatud väljastama või vastu võtma koolitusdiplomeid ja muid dokumente või teavet ja vastu võtma taotlusi ja tegema käesolevas direktiivis nimetatud otsuseid“.
7        Direktiivi 2005/36 artikli 13 „Tunnustamise tingimused“ lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Kui reguleeritud kutsealal tegutsema hakkamine või sellel tegutsemine vastuvõtvas liikmesriigis sõltub eriomase kutsekvalifikatsiooni omamisest, võimaldab kõnealuse liikmesriigi pädev asutus taotlejatel sellel kutsealal tegutsema asuda või tegutseda oma kodanikega samadel tingimustel, kui neil on teises liikmesriigis viimase territooriumil sellel kutsealal tegutsema hakkamiseks või tegutsemiseks nõutav pädevuskinnitus või kvalifikatsiooni tõendav dokument, millele on osutatud artiklis 11.
Pädevuskinnituse või kvalifikatsiooni tõendava dokumendi annab välja liikmesriigi pädev asutus, kes on määratud kooskõlas kõnealuse liikmesriigi õigus- või haldusnormidega.“
Itaalia õigus
8        Õppetoe spetsialisti kutseala on Itaalias reguleeritud kutseala. 3. mai 1999. aasta seaduse nr 124 kiireloomuliste meetmete kohta koolipersonali valdkonnas (legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico; GURI
nr 107, 10.5.1999) artikli 4 kohaselt võib provintside nimekirjadesse, mille alusel antakse lähetused iga-aastasteks asendamisteks, kanda üksnes isikud, kes on saanud õppetoe spetsialisti kvalifikatsiooni.
9        Ministri 10. juuli 2020. aastamääruses nr 60, mis käsitleb 3. mai 1999. aasta seaduse nr 124 artikli 4 lõigetes 6bis ja 6ter nimetatud provintsi- ja koolinimekirjade koostamise korda ning õpetajate ja haridustöötajate asendusülesannete andmist (ordinanza ministeriale n. 60 –
Procedure di istituzione delle graduatorie provinciali e di istituto di cui all’articolo 4, commi 6bis e 6ter, della legge 3 maggio 1999, n. 124 e di conferimento delle relative supplenze per il personale docente ed educativo) artikli 7 lõike 4 punkti e on ette nähtud, et kandidaadid, kes taotlevad enda kandmist provintside nimekirjadesse, peavad esitama oma taotluse lisas „kutsealal tegutsema asumiseks vajalikud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid, mis on saadud hiljemalt taotluse esitamise tähtaja lõpuks, märkides täpselt ära loa väljastanud asutused“, ning et „kui sissepääsuluba on saadud välismaal ja ministeerium on seda tunnustanud, tuleb märkida ka viited selle dokumendi tunnustamise otsusele“.
10      Lisaks täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et puudega õpilaste õppe toetamisele spetsialiseerunud õppetoe spetsialisti kvalifikatsiooni tõendav dokument, mis on saadud Itaalias pärast erialale spetsialiseerumist, või analoogne õppetoe spetsialisti kvalifikatsiooni tõendav dokument, mis on saadud välismaal ja Itaalias tunnustatud, võimaldavad asuda tegutsema õppetoe spetsialisti ametikohtadel, millele nimetatakse konkursi alusel.
11      11. juuli 2002. aasta seaduse nr 148, millega ratifitseeritakse ja rakendatakse 11. aprillil 1997 Lissabonis sõlmitud kõrgharidusega seonduvate kvalifikatsioonide Euroopa regioonis tunnustamise konventsioon ning kehtestatakse Itaalia õigusnormide kohandamiseeskirjad (legge n. 148 –
Ratifica ed esecuzione della Convenzione sul riconoscimento dei titoli di studio relativi all’insegnamento superiore nella Regione europea, fatta a Lisbona l’11 aprile 1997, e norme di adeguamento dell’ordinamento interno) (GURI
nr 173, 25.7.2002, regulaarne lisa nr 151), artiklis 2 on sätestatud:
„1. Kõrgkoolidesse pääsemise, seal õpingute jätkamise ning Itaalia kõrgkoolidiplomite saamise kontekstis on välismaal läbitud õppekursuste ja ‑perioodide ning välismaiste diplomite tunnustamise pädevus antud ülikoolidele ja kõrgkoolidele, kes teostavad seda oma autonoomia raames ja kooskõlas oma sise-eeskirjadega, kui vastava valdkonna kahepoolsetes lepingutes pole kokku lepitud teisiti.“
12      Viidatud seaduse artiklis 5 on sätestatud:
„1. Muudel kui artiklis 2 nimetatud eesmärkidel tunnustavad akadeemilisi kraade riigiasutused, järgides kutsekvalifikatsioonide tunnustamise ja avalikku teenistusse tööle pääsemise alaseid kehtivaid õigusnorme ning hilisemates rakenduseeskirjades sätestatud korda.“
13      9. novembri 2007. aasta seadusandlik dekreet nr 206, millega rakendatakse direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta ning direktiivi 2006/100/EÜ, millega kohandatakse teatavaid direktiive isikute vaba liikumise valdkonnas seoses Bulgaaria ja Rumeenia ühinemisega (decreto legislativo n. 206 –
Attuazione della direttiva 2005/36/CE relativa al riconoscimento delle qualifiche professionali, nonché della direttiva 2006/100/CE che adegua determinate direttive sulla libera circolazione delle persone a seguito dell’adesione di Bulgaria e Romania) (GURI nr 261, 9.11.2007, regulaarne lisa
nr 228), nii nagu seda on muudetud seadusandliku dekreediga nr 15, millega võetakse üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2016. aasta direktiiv 2013/55/EL, millega muudetakse direktiivi 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta ning määrust (EL) nr 1024/2012 siseturu infosüsteemi kaudu tehtava halduskoostöö kohta (IMI määrus) (decreto legislativo n. 15 – Attuazione della direttiva 2013/55/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, recante modifica della direttiva 2005/36/CE, relativa al riconoscimento delle qualifiche professionali e del regolamento (EU) n. 1024/2012, relativo alla cooperazione amministrativa attraverso il sistema di informazione del mercato interno (Regolamento IMI)) (GURI
nr 32, 9.2.2016)
(edaspidi „seadusandlik dekreet nr 206/2007“) reguleerib vastavalt selle dekreedi artiklile 1 muu hulgas „ühes või mitmes Euroopa Liidu liikmesriigis saadud selliste kutsekvalifikatsioonide tunnustamist reguleeritud kutsealal tegutsema asumise ja tegutsemise eesmärgil, mis võimaldavad nende omajatel tegutseda päritoluliikmesriigis vastaval kutsealal“.
14      Seadusandliku dekreedi nr 206/2007 artikli 2 kohaselt „kohaldatakse [dekreeti] Euroopa Liidu liikmesriikide kodanike suhtes, kes kavatsevad riigi territooriumil tegutseda reguleeritud kutsealal töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjatena, sealhulgas vabakutselistena, Euroopa Liidu liikmesriigis saadud kutsekvalifikatsiooni alusel, mis võimaldab neil päritoluriigis sellel kutsealal tegutseda“.
15      Seadusandliku dekreedi nr 206/2007 artikli 3 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.      Käesoleva seadusandliku dekreedi kohane kutsekvalifikatsiooni tunnustamine annab artikli 2 lõikes 1 nimetatud isikule, kui ta vastab konkreetsel juhul ette nähtud nõuetele, õiguse asuda tööle vastaval kutsealal, millele ta kvalifitseerus oma päritoluliikmesriigis, ja töötada sellel kutsealal tingimustel, mis on Itaalia õiguskorras ette nähtud.
2.      Artikli 1 lõike 1 tähenduses loetakse kutseala, millega isik Itaalia territooriumil tegeleb, samaks kutsealaks sellega, millele ta kvalifitseerus oma päritoluliikmesriigis, kui need tegevused on võrreldavad (ilma et see piiraks artikli 5septies sätete kohaldamist osalise tegutsema asumise valdkonnas).“
16      Seadusandliku dekreedi nr 206/2007 artiklis 4 on täpsustatud, et mõiste „kutsekvalifikatsioon“ tähendab „haridust tõendava dokumendiga, […] pädevuskinnituse või töökogemusega tõendatud kvalifikatsiooni“ ning et isikud, kes on välisriigis saanud kvalifikatsiooni tõendava dokumendi, st dokumendi, mis on kas „diplom, tunnistus või muu kvalifikatsiooni tõendav dokument, mille on välja andnud ülikool või muu erinormide alusel pädevuse saanud asutus, ja mis tõendab peamiselt [liidu] territooriumil omandatud kutsealast haridust“, mis annab neile kutsekvalifikatsiooni ja annab neile õiguse tegutseda sellel kutsealal päritoluriigis, võivad algatada selles seadusandlikus dekreedis ette nähtud kutsekvalifikatsiooni tunnustamise menetluse.
Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
17      Mõlemad põhikohtuasja kaebajad esitasid 2021. aastal Itaalia pädevale asutusele taotluse tunnustada teises liikmesriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni, et nad saaksid tegutseda õppetoe spetsialistidest õpetajatena. Taotletud tunnustamine puudutas Universidad Cardenal Herrera – CEU de Valencia väljastatud diplomit „kõrgharidustaseme kursus spetsialiseerumiseks õppetoe spetsialisti erialale“.
18      Itaalia pädev asutus jättis hagejate taotlused rahuldamata põhjendusel, et vastavalt teabele, mis saadi Hispaania pädevatelt asutustelt taotluse alusel, mis esitati siseturu infosüsteemi kaudu, mis on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määrusega (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd ning millega tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2008/49/EÜ („IMI määrus“) (ELT 2012, L 316, lk 1), on kõnealune kvalifikatsiooni tõendav dokument üksnes selle välja andnud ülikooli kvalifikatsiooni tõendav dokument, mistõttu ei olnud see Hispaanias ametlik kvalifikatsiooni tõendav dokument ning see ei võimaldanud selles liikmesriigis tegutseda „alushariduse spetsialistina“ terapeutilise pedagoogika erialal kuulmise ja keele valdkondades, st see ei olnud nõutud kvalifikatsioon tegutsemaks selles riigis õppetoe spetsialistina.
19      Seetõttu järeldas Itaalia pädev asutus, et see dokument, mida Hispaania riik ei tunnusta, ei ole kehtiv ja sellel ei ole Hispaanias õiguslikke tagajärgi, mistõttu ei saa seda tunnustada ühegi Itaalia õigusnormi alusel.
20      Seetõttu esitasid põhikohtuasja kaebajad Tribunale amministrativo regionale per il Laziole (Lazio maakonna halduskohus, Itaalia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, kaebused, milles palusid tühistada nende taotluste rahuldamata jätmise otsused.
21      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et püsib kahtlus, kas liidu õigusega on kooskõlas tõlgendus, mis on antud asjasse puutuvatele riigisisestele õigusnormidele riigisiseses kohtupraktikas, mis viib selleni, et liikmesriigi pädevaid asutusi kohustatakse alati hindama päritoluliikmesriigis läbitud koolituse sisu, võrreldes seda vastuvõtva liikmesriigi õiguses ette nähtud koolitusega, eelkõige olukorras, kus kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti, mille tunnustamist vastuvõtvas liikmesriigis taotletakse, ei ole päritoluliikmesriigis seaduslikult tunnustatud ametliku kvalifikatsiooni tõendava dokumendina, mis võimaldab asjaomasel kutsealal tegutsema asuda.
22      Neil asjaoludel otsustas Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lazio maakonna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on kahes põhikohtuasjas identsed:
1.      „Kas direktiivi [2005/36] artiklit 13 […] tuleb koostoimes [liidu] eesmärgiga kõrvaldada liikmesriikide vahel isikute ja teenuste vaba liikumise ning õpetajate vaba liikumise takistused, tõlgendada nii, et kutsekvalifikatsioonide, täpsemalt õppetoe spetsialisti kvalifikatsiooni tõendava dokumendi tunnustamise kontekstis on selle sättega vastuolus, kui liikmesriigi õigusnorme tõlgendatakse ja kohaldatakse nii, et tunnustamise tingimusi peetakse täidetuks ka siis, kui päritoluliikmesriigis saadud spetsialisti kvalifikatsiooni tõendava dokumendi alusel ei lubata samas riigis sel kutsealal tegutseda ning päritoluriik ei tunnusta seda kõnealusel kutsealal tegutsemise alusena?
2.      Kui peaks selguma, et see ei ole direktiivi [2005/36] artikliga 13 vastuolus, siis kas direktiivi 2005/36 III jaotise I peatükki tuleb järelikult tõlgendada nii, et kvalifikatsioonide tunnustamise pädevusega asutused on taotlust saades alati ja igal juhul siiski kohustatud hindama kõigi huvitatud isiku poolt tema kutsekvalifikatsiooni tõendamiseks esitatud dokumentide sisu, isegi kui see ei ole päritoluliikmesriigis kutsealal töötamise õigust andev alus, ning hindama ka seda, kas dokumentidega tõendatav õpe vastab vastuvõtvas liikmesriigis asjaomase kutsekvalifikatsiooni omandamise nõuetele, ja vajaduse korral rakendama korvamismeetmeid?“
23      Euroopa Kohtu presidendi 11. septembri 2024. aasta otsusega liideti kohtuasjad C‑340/24 ja C‑442/24 menetluse kirjaliku ja suulise osa ning kohtuotsuse huvides.
Eelotsuse küsimuste analüüs
24      Kõigepealt tuleb märkida, et oma eelotsuse küsimustega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada direktiivi 2005/36 artiklit 13. Selles sättes ette nähtud kutsekvalifikatsioonide tunnustamine tähendab aga, et isikul, kes sellist tunnustamist taotleb, on kvalifikatsiooni tõendav dokument, mis annab talle päritoluliikmesriigis õiguse tegutseda reguleeritud kutsealal. Nimelt ei ole see direktiiv kohaldatav olukorras, kus kutsekvalifikatsiooni tunnustamist taotlev isik ei ole sellist kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti saanud (vt selle kohta 8. juuli 2021. aasta kohtuotsus Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija, C‑166/20, EU:C:2021:554, punkt 29), nagu see on põhikohtuasja kaebajate puhul.
25      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Selleks tuleb Euroopa Kohtul temale esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada (28. novembri 2000. aasta kohtuotsus Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, ja 24. juuni 2025. aasta kohtuotsus GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, punkt 61).
26      Käesoleval juhul nähtub kõigist neist asjaoludest kogumis, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas kohtuasjas C‑340/24 esitatud eelotsusetaotluse põhistuses, kuna kohtuasjas C‑442/24 esitatud eelotsusetaotluses on sisuliselt piirdutud sellele taotlusele viitamisega, et see kohus soovib tegelikult teada, kas liidu õigus kohustab teises liikmesriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni tunnustamise taotluse läbivaatamisel vastuvõtvat liikmesriiki võtma arvesse päritoluliikmesriigis saadud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti, mida päritoluliikmesriik ei ole seaduslikult tunnustanud ja mis ei ole selles riigis ametlik dokument.
27      Põhikohtuasja kaebajad on Itaalia kodanikud, kes läbisid kursuse ühes Hispaania ülikoolis ja kasutasid seega oma õigust vabalt liikuda. Pärast õpingute lõppu taotlesid nad Itaalia pädevalt asutuselt oma Hispaania kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide tunnustamist, et nad saaksid tegutseda Itaalias õppetoe spetsialistina. Liikmesriigi kodanik, kes on teises liikmesriigis elanud ja saanud ülikoolidiplomi, mida ta kavatseb kasutada liikmesriigis, mille kodanik ta on, kuulub aga ELTL artiklite 45 või 49 kohaldamisalasse (vt selle kohta 3. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (üldarsti koolitus) (C‑634/20, EU:C:2022:149, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
28      Järelikult tuleb asuda seisukohale, et nende kahe eelotsuse küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ELTL artikleid 45 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et need panevad vastuvõtvale liikmesriigile kohustuse võtta kutsekvalifikatsiooni tunnustamise taotluse läbivaatamisel arvesse teises liikmesriigis saadud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti, mida see riik ei ole seaduslikult tunnustanud ja mis ei ole selles riigis ametlik dokument.
29      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad liikmesriigi ametiasutused seega olukorras, mis ei kuulu direktiivi 2005/36 reguleerimisalasse, kuid mis on hõlmatud ELTL artikliga 45 või 49, – juhul kui liidu kodanik on taotlenud luba tegutsemiseks kutsealal, mis riigisiseste õigusaktide kohaselt eeldab diplomi või teatava kutsekvalifikatsiooni omamist või ka praktikaperioodide sooritamist –, võtma arvesse kõiki asjaomase isiku diplomeid, tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente ning tema asjakohast praktilist kogemust ning võrdlema nende dokumentidega tõendatud ja praktika käigus omandatud pädevust nende teadmiste ja selle kvalifikatsiooniga, mida on nõutud riigisisestes õigusaktides (3. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (arsti põhiõpe), C‑634/20, EU:C:2022:149, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      Selline võrdleva hindamise menetlus eeldab liikmesriikidevahelist vastastikust usaldust iga liikmesriigi väljastatud kutsekvalifikatsiooni tõendavate dokumentide suhtes. Järelikult on vastuvõtva liikmesriigi asutus üldjuhul kohustatud pidama tõeseks muu hulgas sellist dokumenti nagu diplom, mille on välja andnud teise liikmesriigi asutus (vt selle kohta 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto (psühhoterapeudid), C‑577/20, EU:C:2022:467, punkt 48).
31      Ent käesoleval juhul teatas päritoluliikmesriik vastuvõtva liikmesriigi pädevatele asutustele, et kuivõrd põhikohtuasjas kõne all olev dokument on üksnes selle väljastanud ülikooli enda kvalifikatsiooni tõendav dokument, ei ole see nimetatud liikmesriigis ametlik dokument ega võimalda seal tegutseda reguleeritud kutsealal, kus põhikohtuasja kaebajad soovivad tegutsema asuda. Lisaks nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et kõnealune dokument ei anna võimalust asuda õppima kõrgemal kõrgharidustasemel ega kuulu Bologna protsessi ja Euroopa kõrgharidusruumiga loodud süsteemi.
32      Sellest järeldub, et vastastikusele usaldusele, millel põhineb kutsekvalifikatsioonide tunnustamise süsteem liidus, ei saa tugineda juhul, kui päritoluliikmesriigis omandatud kvalifikatsiooni tõendava dokumendi on välja andnud eraõiguslik asutus, kellele selle liikmesriigi pädevad asutused ei ole andnud õigust väljastada kutsekvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mistõttu sellise asutuse väljastatud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti ei ole „välja andnud liikmesriik“ ja seega seda mitte üksnes ei tunnustata selles riigis, vaid see ei anna mingit tagatist selle kohta, milline on tunnistusega tõendatud oskuste tase ja kvaliteet.
33      Kuigi sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mis ei kuulu direktiivi 2005/36 kohaldamisalasse, kuid kuulub ELTL artikli 45 või ELTL artikli 49 kohaldamisalasse, peab asjaomane vastuvõttev liikmesriik – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 29 ja 30 – võtma muu hulgas arvesse päritoluliikmesriigi väljastatud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti, ei saa samadest artiklitest tulenevalt kohustada esimest liikmesriiki võtma arvesse dokumenti, mida ei ole välja andnud teine liikmesriik ja mida seal ei tunnustata. Nimelt ei saa liikumisvabadused panna vastuvõtvale liikmesriigile kohustust omistada päritoluliikmesriigis väljastatud kvalifikatsiooni tõendavale dokumendile suuremat kaalu kui tal on päritoluliikmesriigis.
34      Vastuvõttev liikmesriik võib siiski vajaduse korral võtta sellist alust käesoleva kohtuotsuse punktis 29 nimetatud võrdleva hindamise menetluses arvesse.
35      Järelikult tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artikleid 45 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et need ei pane vastuvõtvale liikmesriigile kohustust võtta kutsekvalifikatsiooni tunnustamise taotluse läbivaatamisel arvesse teises liikmesriigis saadud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti, mida kõnealune riik seaduse järgi ei tunnusta ja mis ei ole selles riigis ametlik dokument.
Kohtukulud
36      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
ELTL artikleid 45 ja 49 tuleb tõlgendada nii, et need ei kohusta vastuvõtvat liikmesriiki võtma kutsealase kvalifikatsiooni tunnustamise taotluse läbivaatamisel arvesse teises liikmesriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni, mida kõnealune liikmesriik seaduse järgi ei tunnusta ja mis ei ole selles liikmesriigis ametlik dokument.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: itaalia.
i      Kohtuasjadel on väljamõeldud nimed. Need ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.