Preliminär utgåva
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
ANDREA BIONDI
föredraget den 5 februari 2026(1)
Mål C‑319/24 P
Europeiska kommissionen
mot
Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd,
Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd,
Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd
” Överklagande – Dumpning – Import av vissa polyvinylalkoholer med ursprung i Kina – Slutgiltig antidumpningstull – Genomförandeförordning (EU) 2020/1336 – Bristande samarbete – Artikel 18.1 och 18.6 i förordning (EU) 2016/1036 – Rättvis jämförelse i samma handelsled – Konstruktion av normalvärdet vid betydande snedvridningar i exportlandet – Artikel 2.6a och 2.10 i förordning (EU) 2016/1036 – Justeringar – En enda ekonomisk enhet – Artikel 2.10 i) i förordning (EU) 2016/1036 – Ej återbetalningsbar mervärdesskatt – Artikel 2.10 k i förordning (EU) 2016/1036 ”
Innehållsförteckning
I.
Inledning
II.
Överklagandet
A.
Den första grunden för överklagandet: åsidosättande av artikel 18 i grundförordningen
1.
Bakgrund till den omtvistade frågan
2.
Kort sammanfattning av parternas argument
3.
Analys
a)
Huruvida den första grunden kan tas upp till prövning och domstolens behörighet
b)
Prövning i sak
1)
Artikel 18 i grundförordningen
2)
Tillämpning på förevarande mål
B.
Den andra grunden för överklagandet: åsidosättande av artikel 2.10 i grundförordningen och av principen om god förvaltningssed
1.
Bakgrund till den omtvistade frågan
2.
Kort sammanfattning av parternas argument
3.
Analys
a)
Beräkningen av normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen
b)
Skyldigheten att göra en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen
1)
Den rättvisa jämförelsen i samma handelsled
2)
Den rättvisa jämförelsen när normalvärdet konstrueras enligt artikel 2.6a i grundförordningen
3)
Bevisbördan och beviskraven i samband med justeringar
c)
Den andra grundens första del
d)
Den andra grundens andra del
1)
Den påstådda missuppfattningen av de faktiska omständigheterna
2)
De erfordrade beviskraven enligt artikel 2.10 i grundförordningen
3)
Det påstådda åsidosättandet av principen om god förvaltningssed
C.
Den tredje grunden: tolkningen av artikel 2.10 i) i grundförordningen
1.
Bakgrund till den omtvistade frågan
2.
Kort sammanfattning av parternas argument
3.
Analys
a)
Justeringen enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen
b)
Den tredje grundens första del
c)
Den tredje grundens andra del
1)
Upptagande till prövning
2)
Prövning i sak
III.
Anslutningsöverklagandet
A.
Huruvida anslutningsöverklagandet kan tas upp till prövning och dess ändamålsenliga verkan
B.
Den första grunden för anslutningsöverklagandet
C.
Den andra grunden för anslutningsöverklagandet
D.
Den tredje grunden för anslutningsöverklagandet
E.
Den fjärde grunden för anslutningsöverklagandet
IV.
Talan vid tribunalen
V.
Rättegångskostnaderna
VI.
Förslag till avgörande
I.      Inledning
1.        Förevarande mål ger upphov till viktiga frågor om Europeiska kommissionens antidumpningsundersökningar.
2.        Detta är det första mål där domstolen har att tolka tillämpningen av den nya metod som fastställs i artikel 2.6a i grundförordningen(2), vilken används för att konstruera normalvärdet i fall av export från länder vars inhemska marknad är föremål för betydande snedvridningar. Domstolens avgörande kommer att få långtgående konsekvenser för kommissionens framtida hantering av undersökningar där denna metod används. Det nu aktuella målet ger också domstolen möjlighet att ytterligare förtydliga omfattningen av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning när den använder tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 18 i grundförordningen, i fall av bristande samarbete från de berörda parternas sida, liksom omfattningen av justeringar enligt artikel 2.10 i och k i grundförordningen.
3.        Målet avser ett överklagande som getts in av kommissionen och ett anslutningsöverklagande från tre företag i Sinopec Group,(3) en av de största kinesiska företagskoncernerna, vilka var sökande i första instans. Överklagandet och anslutningsöverklagandet rör en dom från Europeiska unionens tribunal(4) (nedan kallad den överklagade domen) genom vilken tribunalen ogiltigförklarade kommissionens genomförandeförordning om införande av slutgiltiga antidumpningstullar beträffande import av vissa polyvinylalkoholer med ursprung i Folkrepubliken Kina(5) (nedan kallad den omtvistade förordningen).
4.        Kommissionen införde i huvudsak, genom den omtvistade förordningen, bland annat en slutgiltig antidumpningstull på 17,3 procent på import av vissa produkter med polyvinylalkohol från Sinopec.
5.        Efter att ha konstaterat att det förelåg ”betydande snedvridningar” i Kina(6) konstruerade kommissionen normalvärdet enligt metoden i artikel 2.6a a i grundförordningen,(7) inklusive vad den ansåg var ett icke snedvridet och skäligt belopp för att täcka försäljnings- och administrationskostnader, andra allmänna kostnader samt vinst.(8)
6.        I detta sammanhang konstaterade kommissionen för det första, vad gällde Sinopec Ningxia, att det fanns allvarliga brister i de uppgifter som hade lämnats om företagets tillverkningskostnader. För att konstruera normalvärdet för företaget använde kommissionen således ”tillgängliga uppgifter” i enlighet med artikel 18.1 i grundförordningen.(9) Kommissionen beslutade att för varje berörd produkttyp använda det högsta konstruerade normalvärdet för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna.(10)
7.        För det andra justerade kommissionen exportpriset nedåt genom att från det dra av kostnaderna för försäkring, transport, hantering och lastning samt kreditkostnader och bankavgifter (nedan kallade de omtvistade kostnaderna).(11)För det tredje justerade kommissionen exportpriset nedåt enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen.(12)För det fjärde justerade kommissionen normalvärdet uppåt enligt artikel 2.10 b i grundförordningen.(13)
8.        I den överklagade domen fann tribunalen för det första att kommissionen hade åsidosatt artikel 18 i grundförordningen, eftersom den hade beräknat normalvärdet för Sinopec Ningxia genom att för varje produkttyp välja det högsta normalvärdet för de andra exporterande tillverkarna.(14)För det andra fann tribunalen att kommissionen inte hade fullgjort sin skyldighet enligt artikel 2.10 i grundförordningen, nämligen att göra en rättvis jämförelse mellan exportpriset och normalvärdet i samma handelsled, eftersom kommissionen hade dragit av de omtvistade kostnaderna från exportpriset. Tribunalen fann också att kommissionen hade åsidosatt principen om god förvaltningssed genom att kräva orimlig bevisning av Sinopec.(15)För det tredje fann tribunalen att kommissionen hade åsidosatt artikel 2.10 i) i grundförordningen, eftersom den hade slagit fast att Sinopec Central-China fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.(16)
9.        Eftersom kommissionen hade gjort sig skyldig till ovanstående åsidosättanden ogiltigförklarade tribunalen den omtvistade förordningen med avseende på Sinopec. Talan ogillades i övrigt.
10.      Kommissionen och Sinopec lämnade in ett överklagande respektive ett anslutningsöverklagande till domstolen.
II.    Överklagandet
11.      Kommissionen har genom sitt överklagande, med stöd av Kuraray Europe GmbH (nedan kallat Kuraray), intervenient i första instans, yrkat att domstolen upphäver den överklagade domen och förpliktar Sinopec att ersätta rättegångskostnaderna för förfarandet i första instans och för överklagandet.
12.      Sinopec har, med stöd av Wegochem Europe BV (nedan kallat Wegochem), intervenient i första instans, i huvudsak yrkat att domstolen ogillar överklagandet och, i andra hand, återförvisar målet till tribunalen för förnyad prövning och förpliktar kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
13.      Till stöd för sitt överklagande har kommissionen åberopat tre grunder, genom vilka den har anfört att tribunalen gjorde en felaktig bedömning när den fastställde vart och ett av de åsidosättanden som anges i punkt 8 i detta förslag till avgörande.
A.      Den första grunden för överklagandet: åsidosättande av artikel 18 i grundförordningen
14.      Den första grunden som kommissionen har anfört avser tribunalens slutsatser i punkterna 211–221 i den överklagade domen. I de punkterna biföll tribunalen talan såvitt avsåg den grund genom vilken Sinopec hade gjort gällande att kommissionen åsidosatt artikel 18 i grundförordningen.
15.      De relevanta bestämmelserna i artikel 18 i grundförordningen har följande lydelse:
”1.      I sådana fall där någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte lämnar nödvändiga uppgifter inom den föreskrivna tidsfristen enligt denna förordning eller väsentligen hindrar undersökningen får provisoriska eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter.
…
5.      Om fastställanden, inbegripet de som rör normalvärdet, grundas på bestämmelserna i punkt 1 och de uppgifter som lämnas i klagomålet, ska uppgifterna om det är praktiskt möjligt och med beaktande av tidsfristerna för undersökningen, kontrolleras genom hänvisning till uppgifter från andra oberoende källor som kan finnas tillgängliga, exempelvis offentliggjorda prislistor, officiell importstatistik och uppgifter om tullintäkter, eller uppgifter som andra berörda parter lämnat som ett led i undersökningen.
…
6.      Om någon berörd part inte samarbetar eller endast delvis samarbetar så att relevanta uppgifter därigenom undanhålls, kan resultatet av undersökningen utfalla mindre gynnsamt för parten än om denne hade samarbetat.”
1.      Bakgrund till den omtvistade frågan
16.      Efter att ha identifierat allvarliga brister i rapporten om produktionskostnaderna för Sinopec Ningxia beslutade kommissionen, i skälen 327–329 i den omtvistade förordningen, att använda tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 18 i grundförordningen när det gällde beräkningen av normalvärdet för företaget. Företagets normalvärde konstruerades således med användning av information från de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna, i enlighet med artikel 2.6a i grundförordningen. För varje produkttyp som rapporterats av företaget använde kommissionen det högsta normalvärdet för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna.
17.      Kommissionen avvisade påståendena om att detta tillvägagångssätt var bestraffande i punkt 333 i den omtvistade förordningen. Kommissionen ansåg att eftersom den ”inte kunde kontrollera och därför inte använda de uppgifter som Sinopec Ningxia hade lämnat in för att konstruera företagets normalvärde, [fanns] det inte heller någon bevisning som [styrkte] att Sinopec Ningxias normalvärde per produkttyp skulle vara lägre än det högsta normalvärdet per produkttyp för de andra samarbetsvilliga tillverkare som använder liknande råvaror”.
18.      Tribunalen beaktade i den överklagade domen att kommissionen i den omtvistade förordningen hade presumerat att normalvärdet per produkttyp för Sinopec Ningxia inte var lägre än det högsta normalvärdet för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna. Tribunalen fann att det enligt artikel 18 i grundförordningen inte var unionslagstiftarens avsikt att fastställa en sådan legal presumtion och befria unionsinstitutionerna från varje krav på bevisning.
Tribunalen noterade att kommissionen under förhandlingen hade medgett att den hade tillämpat en presumtion och – som svar på en specifik fråga – att den hade förklarat att den omständighet i ärendet som den hade grundat sig på för att systematiskt använda det högsta normalvärdet för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna var Sinopec Ningxias bristande samarbetsvilja. Tribunalen slog fast att kommissionen genom att tillämpa en sådan presumtion hade åsidosatt artikel 18 i grundförordningen.
2.      Kort sammanfattning av parternas argument
19.      Kommissionen har genom den första grunden, med stöd av Kuraray, anfört att tribunalen i den överklagade domen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tolkningen och tillämpningen av artikel 18 i grundförordningen. Kommissionen har gjort gällande att i motsats till vad tribunalen konstaterade hade kommissionen i skälen 329 och 333 i den omtvistade förordningen
inte tillämpat någon ”presumtion” grundad på Sinopec Ningxias bristande samarbetsvilja. Kommissionen hade endast dragit slutsatsen – från den omständigheten att Sinopec Ningxia vid flera tillfällen hade underlåtit att lämna de uppgifter som saknades – att företagets normalvärden åtminstone måste ligga på samma nivå som de högsta normalvärdena för samma produkttyper som tillverkas av de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna. Kommissionen anser inte att den på detta sätt ”bestraffade” Sinopec Ningxia, utan menar att den endast använde uppgifter i ärendet som avsåg de andra exporterande tillverkarna. Kommissionen hänvisade inte heller till en sådan presumtion i sina inlagor i första instans. Tribunalen missuppfattade således dess resonemang i skäl 333 i den omtvistade förordningen.
20.      Wegochem har inledningsvis anfört att den första grunden som kommissionen har åberopat inte kan tas upp till prövning, eftersom den syftar till att ifrågasätta de omständigheter som tribunalen fastställde i den överklagade domen. Enligt Wegochem konstaterade tribunalen att kommissionen hade tillämpat en presumtion och att detta bestraffade Sinopec Ningxia. Kommissionen har således bett domstolen att göra en ny bedömning av de underliggande bevisen och omständigheterna.
21.      Sinopec har, med stöd av Wegochem, för det första huvudsakligen anfört att kommissionen inte drog någon slutsats utan tillämpade en presumtion. Utöver resonemanget i skäl 333 lade kommissionen inte fram någon bevisning eller något resonemang till stöd för det systematiska valet av det högsta normalvärdet per produkttyp. Tribunalen slog med rätta fast att den enda omständigheten som kommissionen hade grundat sig på var den bristande samarbetsviljan. Den hade därför rätt i konstaterandet att kommissionen tillämpade en presumtion. För det andra, även om kommissionen drog en slutsats skulle detta inte ge den rätt att välja en viss omständighet för att bestraffa det bristande samarbetet. Det framgår av rättspraxis från Världshandelsorganisationen (WTO) att om viss information inte har lämnats kan en myndighet inte bara anta att de uppgifter som saknas nödvändigtvis är till nackdel, och den kan inte tolka avsaknaden av uppgifter på ett så negativt sätt som möjligt. För det tredje är kommissionens farhågor att tribunalens slutsatser riskerar att uppmuntra exporterande tillverkare till att selektivt vägra att samarbeta överdrivna. Det krävs inte enligt artikel 18.6 i grundförordningen att resultatet måste vara mindre gynnsamt. Kommissionen kunde ha använt andra värden, som det vägda genomsnittet av de andra exportörernas normalvärden, vilket också kunde ha varit ”mindre gynnsamt”. Kommissionen såg i stället till att de omständigheter som beaktades var de som var till störst nackdel för Sinopec.
3.      Analys
a)      Huruvida den första grunden kan tas upp till prövning och domstolens behörighet
22.      När det gäller Wegochems invändning om rättegångshinder framgår det av fast rättspraxis att en intervenient inte kan invända mot att en talan tas upp till prövning om en sådan invändning inte har uttryckts i svarandens yrkanden.(17)
23.      I det nu aktuella målet har Sinopec inte framställt någon invändning om rättegångshinder med avseende på den första grunden. Härav följer att Wegochem inte hade rätt att framställa någon invändning om rättegångshinder, och att domstolen därmed inte är skyldig att pröva en sådan invändning.
24.      Frågan om domstolens behörighet att pröva och avgöra ett mål rör emellertid tvingande rätt, och kan prövas av domstolen när som helst under förfarandet, även ex officio.(18)
25.      Eftersom domstolen i enlighet med fast rättspraxis saknar behörighet att i ett mål om överklagande fastställa de faktiska omständigheterna,(19) utom då omständigheterna har missuppfattats,(20) ger Wegochems invändning om rättegångshinder följaktligen upphov till en fråga om domstolens behörighet som domstolen bör pröva ex officio.
26.      I förevarande mål syftar dock inte den första grunden till att ifrågasätta de faktiska omständigheterna. Tvärtom avser den en rättsfråga som rör tolkningen av artikel 18 i grundförordningen och i synnerhet kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning när den väljer att beakta tillgängliga uppgifter vid bristande samarbetsvilja hos en berörd part. Kommissionen bemöter dessutom den tolkning av skäl 333 i den omtvistade förordningen som gjordes i den överklagade domen och gör gällande att tribunalen missuppfattade innebörden av det skälet. Domstolen är därför behörig att pröva den första grunden för kommissionens överklagande.
b)      Prövning i sak
1)      Artikel 18 i grundförordningen
27.      För att pröva kommissionens argument att tribunalen i den överklagade domen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning med avseende på artikel 18 i grundförordningen, måste det inledningsvis erinras om att grundförordningen inte ger kommissionen befogenhet att tvinga de berörda parterna att delta i undersökningen eller att lämna upplysningar. Kommissionen är således beroende av att dessa parter samarbetar och lämnar nödvändiga upplysningar frivilligt.(21)
28.      Följaktligen har unionslagstiftaren i artikel 18.1 i grundförordningen föreskrivit att i sådana fall där en berörd part låter bli att lämna nödvändiga uppgifter, eller väsentligen hindrar undersökningen, kan avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter.(22) Vidare föreskrivs i artikel 18.6 i samma förordning att om en berörd part inte samarbetar kan resultatet av undersökningen utfalla mindre gynnsamt för parten än om denne hade samarbetat.
29.      Såsom framgår av skäl 27 i grundförordningen återspeglar artikel 18 i samma förordning unionslagstiftarens avsikt att effektivisera kommissionens undersökningsarbete när den ställs inför hinder till följd av bristande samarbetsvilja hos berörda parter.(23) Domstolen har följaktligen funnit att målet med artikel 18 i grundförordningen är att göra det möjligt för kommissionen att genomföra undersökningen även om berörda parter vägrar att samarbeta eller inte samarbetar på ett tillfredsställande sätt.(24)
30.      Mot denna bakgrund är de berörda parterna skyldiga att samarbeta så gott de kan, och de måste lämna alla uppgifter som de har till sitt förfogande och som institutionerna anser vara nödvändiga för att fatta sina beslut.(25) Risken att institutionerna, när de berörda parterna i undersökningen inte samarbetar, beaktar tillgängliga uppgifter som skulle kunna vara mindre gynnsamma i enlighet med artikel 18.6 i grundförordningen
är dessutom ett normalt inslag i antidumpningsförfarandet och syftar till att uppmuntra dessa företag till att samarbeta lojalt och omsorgsfullt.(26)
31.      För antidumpningsförfarandets ändamålsenlighet och effektivitet måste det säkerställas att de berörda parterna verkligen samarbetar fullt ut i undersökningen och handlar efter bästa förmåga utan att hindra undersökningen. De negativa konsekvenser som en berörd part kan drabbas av vid bristfälligt eller partiellt samarbete – där den berörda parten kan komma att befinna sig i ett mindre gynnsamt läge än som skulle ha varit fallet om parten hade samarbetat fullt ut i undersökningen – ska fungera som ett incitament till att samarbeta fullt ut och utan förbehåll i undersökningen.(27) Varje annan lösning skulle kunna äventyra unionens handelspolitiska skyddsåtgärders effektivitet så fort någon vägrar att samarbeta med unionens institutioner inom ramen för en undersökning.(28)
32.      Det bör också framhållas att på området för den gemensamma handelspolitiken och särskilt i fråga om handelspolitiska skyddsåtgärder, har unionens institutioner ett stort utrymme för skönsmässig bedömning med hänsyn till de komplicerade ekonomiska, politiska och juridiska situationer som de ska bedöma.(29) Mot denna bakgrund har kommissionen, när den grundar sina slutsatser på tillgängliga uppgifter i situationer där de inlämnade uppgifterna är bristfälliga, ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när den väljer de lämpligaste tillgängliga uppgifterna i ärendet. Kommissionen behöver inte förklara varför de tillgängliga uppgifter som använts var de bäst lämpade, eftersom någon sådan skyldighet inte framgår av vare sig artikel 18 i grundförordningen eller av rättspraxis.(30)
33.      Enligt fast rättspraxis ska dessutom domstolsprövningen av en sådan bedömning följaktligen begränsas till en kontroll av att handläggningsreglerna har respekterats, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för den är riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart felaktig och att det inte förekommit maktmissbruk.(31)
34.      Det är dock precis med tanke på kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som det är viktigt med en noggrann domstolsprövning, dock inom de ramar som anges ovan. Mer specifikt bör den komplicerade karaktären av de ekonomiska och rättsliga bedömningar som kommissionen gör inte hindra domstolarna från att undersöka om de bevis som åberopas är materiellt riktiga, tillförlitliga och samstämmiga, om dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som bör beaktas för att bedöma en komplicerad situation och om de styrker de slutsatser som dragits.(32)
2)      Tillämpning på förevarande mål
35.      Det är ostridigt i förevarande mål att Sinopec Ningxia underlät att tillhandahålla tillförlitliga uppgifter om sina produktionskostnader och att kommissionen därför, med hänvisning till företagets bristande samarbetsvilja, kunde stödja sig på tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 18.1 i grundförordningen för att konstruera företagets normalvärde.
36.      Tribunalen ansåg emellertid, i punkt 218 i den överklagade domen, att kommissionen, i skälen 329 och 333 i den omtvistade förordningen, efter att ha konstaterat att det förelåg bristande samarbetsvilja hade presumerat att normalvärdet per produkttyp för Sinopec Ningxia inte var lägre än det högsta normalvärdet per produkttyp för de andra exporterande tillverkarna.
37.      En presumtion kan i regel definieras som en rättslig mekanism genom vilken en osäker omständighet (eller ett antal osäkra omständigheter) härleds från en säker omständighet eller flera säkra omständigheter.(33)
38.      Med hänsyn till att det enligt artikel 18 i grundförordningen är möjligt att fatta avgöranden på grundval av tillgängliga uppgifter i ärendet och att behandla parter som inte samarbetar eller som endast samarbetar i begränsad utsträckning mindre gynnsamt än om de hade samarbetat, har unionens institutioner rätt att med stöd av ett direkt bevis på omständigheter som de har fastställt utifrån uppgifter som stått till deras förfogande indirekt bevisa omständigheter som är okända till följd av att parterna inte har samarbetat. Artikel 18 i grundförordningen gör det med andra ord möjligt för unionens institutioner att grunda sig på presumtioner om det finns en logisk och rimlig koppling mellan fastställda omständigheter och omständigheter som fortfarande är okända. Om unionsinstitutionerna hindrades från att göra sådana presumtioner gällande skulle det skapa orimliga hinder för unionen att vidta handelspolitiska skyddsåtgärder så fort någon vägrar att samarbeta med institutionerna inom ramen för en undersökning.(34)
39.      Det anges dock inte någonstans i den omtvistade förordningen att kommissionen tillämpade en presumtion. Kommissionen ifrågasätter dessutom tribunalens tolkning av den omtvistade förordningen genom att hävda att tribunalen missförstod innebörden av skäl 333 när den slöt sig till att kommissionen hade tillämpat en presumtion. Kommissionen invänder också mot att den ska ha medgett att den använde en presumtion.
40.      En noggrann läsning av skäl 333 i den omtvistade förordningen visar, vilket det erinras om i punkt 17 i detta förslag till avgörande, att kommissionen i det skälet inte fastställde eller härledde en omständighet eller sannolikheten för en omständighet från en annan omständighet. I det skälet avvisade kommissionen endast Sinopecs argument om att det var bestraffande att bland de tillgängliga uppgifterna välja det högsta normalvärdet per produkttyp för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna. Kommissionen angav endast att det inte hade fastställts att detta tillvägagångssätt var bestraffande, eftersom det inte fanns någon bevisning i ärendet som visade att Sinopec Ningxias normalvärde per produkttyp skulle vara lägre än det högsta normalvärdet per produkttyp för de andra samarbetsvilliga tillverkare som använder liknande råvaror.
41.      Jag menar följaktligen, för det första, att kommissionen inte kan anses ha tillämpat en presumtion, eftersom den inte härledde en (osäker) omständighet från en annan (säker) omständighet. Kommissionen fastställde eller härledde inte Sinopec Ningxias normalvärde. Den noterade endast att det inte fanns någon bevisning som styrkte den påstådda bestraffande karaktären hos det systematiska valet av det högsta normalvärdet för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna.
42.      För det andra, eftersom det är fastställt att Sinopec Ningxia inte lämnade tillförlitliga uppgifter för att kunna bestämma företagets normalvärde är slutsatsen i skäl 333 i den omtvistade förordningen om avsaknaden av bevisning som gör det möjligt för kommissionen att bedöma om dessa värden var lägre än de valda värdena korrekt, och utgör inte någon uppenbart oriktig bedömning.
43.      I detta avseende är enbart möjligheten att kunna stödja sig på alternativa uppgifter eller omständigheter i ärendet inte tillräcklig för att konstatera att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning. Såsom har påpekats ovan är målet med artikel 18 i grundförordningen att göra det möjligt för kommissionen att avsluta sin undersökning oberoende av de tidsmässiga begränsningar som den har att förhålla sig till, bland annat i fall av bristande samarbete, där kommissionen har ett stort utrymme för att skönsmässigt bedöma och pröva tillgängliga uppgifter.
44.      Såsom framgår av punkt 32 i detta förslag till avgörande måste kommissionen, när den utövar sin befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar, välja tillgängliga uppgifter som, samtidigt som de återfinns i ärendet och är tillräckligt styrkande, ser till att unionens handelspolitiska skyddsåtgärder är effektiva och ändamålsenliga också i fall av bristande samarbete. Kommissionen kan inte välja tillgängliga uppgifter som riskerar att belöna att inte samarbeta i undersökningen. I avsaknad av tillförlitliga uppgifter i ärendet om Sinopecs kostnader, till följd av företagets bristande samarbetsvilja, kan det följaktligen inte göra gällande att alternativa värden borde ha använts, som det genomsnittliga normalvärdet för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna, eftersom det möjligen skulle premiera att inte samarbeta. Såsom kommissionen med rätta har påpekat kan användning av ett sådant värde få den oönskade effekten att det uppmuntrar de exporterande tillverkarna till att på ett selektivt sätt vägra att samarbeta inom alla de områden där de vet att de har högre genomsnittskostnader än andra exportörer. Hursomhelst presenterade inte Sinopec någon förklaring till varför kommissionen borde ha använt det värdet i stället för det högsta normalvärdet per produkttyp för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna.
45.      Det har inte heller visats att kommissionen, genom att välja detta normalvärde, valde de minst gynnsamma tillgängliga uppgifterna och därigenom bestraffade Sinopec Ningxia. Uppgifterna från de andra samarbetsvilliga exporterande aktörerna är i själva verket inte de enda tillgängliga uppgifter som kommissionen kunde ha beaktat efter Sinopec Ningxias bristande samarbete. Såsom framgår av artikel 18.5 i grundförordningen kan ”tillgängliga uppgifter” även omfatta uppgifter som lämnats av de europeiska tillverkarna i sitt klagomål och uppgifter från oberoende källor som offentliggjorda prislistor, officiell statistik och tullregister. Mot bakgrund av de olika källor som också kunde ha beaktats har det inte visats att kommissionen, genom att använda det högsta normalvärdet per produkttyp för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna, såg till att de uppgifter som beaktades var de minst gynnsamma för Sinopec Ningxia. Den påstådda bestraffande karaktären hos det valet är därför inte styrkt.
46.      Såsom anges ovan är risken – i fall av bristande samarbete – att de tillgängliga uppgifter som används leder till ett mindre gynnsamt resultat enligt artikel 18.6 i grundförordningen under alla omständigheter inneboende i antidumpningsförfarandet och Sinopec Ningxia borde ha varit väl medvetet om denna risk.
47.      Sammanfattningsvis följer av alla ovanstående överväganden att tribunalen, i punkterna 211–221 i den överklagade domen, missförstod innebörden av skäl 333 i den omtvistade förordningen och gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att åsidosätta artikel 18 i grundförordningen. Jag anser följaktligen att kommissionens överklagande ska vinna bifall såvitt avser den första grunden.
B.      Den andra grunden för överklagandet: åsidosättande av artikel 2.10 i grundförordningen och av principen om god förvaltningssed
48.      Den andra grunden för kommissionens överklagande ger upphov till angelägna frågor om samspelet mellan kommissionens skyldighet att göra en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen och konstruktionen av normalvärdet enligt artikel 2.6a i samma förordning i fall av export från länder vars inhemska marknad har visat sig vara föremål för betydande snedvridningar. Den väcker också viktiga frågor om bevisbördan och beviskraven för de justeringar som är nödvändiga för att säkerställa en sådan rättvis jämförelse.
49.      I artikel 2.6a a i grundförordningen föreskrivs följande:
”Om det vid tillämpningen av denna eller någon annan relevant bestämmelse i denna förordning fastställs att det inte är lämpligt att använda de inhemska priserna och kostnaderna i exportlandet på grund av att det föreligger betydande snedvridningar i det landet i den mening som avses i led b, ska normalvärdet uteslutande konstrueras på grundval av kostnader för produktion och försäljning som återspeglar icke snedvridna priser eller referensvärden, med förbehåll för följande regler.
De källor som kommissionen får använda är bland annat
–        motsvarande kostnader för produktion och försäljning i ett lämpligt representativt land som har en med exportlandet jämförbar ekonomisk utvecklingsnivå, under förutsättning att relevanta kostnadsuppgifter finns lätt tillgängliga; …
–        om kommissionen bedömer det vara lämpligt, icke snedvridna internationella priser, kostnader eller referensvärden, eller
–        inhemska kostnader, men endast i den mån som det har slagits fast att de inte är snedvridna, på grundval av tillförlitliga och lämpliga bevis ….
…
Det konstruerade normalvärdet ska omfatta ett icke snedvridet och skäligt belopp för att täcka försäljnings- och administrationskostnader, andra allmänna kostnader samt vinst.”
50.      I artikel 2.10 i grundförordningen föreskrivs följande:
”En rättvis jämförelse ska göras mellan exportpriset och normalvärdet. Denna jämförelse ska göras i samma handelsled och avse försäljningar som ligger så nära varandra i tiden som möjligt och med hänsyn tagen till andra olikheter som påverkar prisernas jämförbarhet. Om normalvärdet och det fastställda exportpriset inte är direkt jämförbara ska i varje särskilt fall hänsyn i form av justeringar tas till olikheter i de faktorer som påstås och konstateras påverka priserna och därmed prisernas jämförbarhet. … Om de angivna villkoren är uppfyllda kan justeringar göras för [de faktorer som anges i leden a–k] …”
51.      Den andra grunden för kommissionens överklagande gäller tribunalens slutsatser i punkterna 124–139 i den överklagade domen, där tribunalen fann att kommissionen, genom att dra av de omtvistade kostnaderna (det vill säga kostnaderna för försäkring, transport, hantering och lastning samt kreditkostnader och bankavgifter) från exportpriset, åsidosatte sin skyldighet enligt artikel 2.10 i grundförordningen att göra en rättvis jämförelse i samma handelsled, eftersom dessa kostnader sannolikt inte hade dragits av från det konstruerade normalvärdet.
1.      Bakgrund till den omtvistade frågan
52.      I den omtvistade förordningen(35) konstruerade kommissionen normalvärdet enligt metoden i artikel 2.6a i grundförordningen för exporterande länder med betydande snedvridningar. Det konstruerade normalvärdet baserades på icke snedvridna värden i det representativa landet (Turkiet) plus 17,6 procent för att täcka försäljnings- och administrationskostnader samt andra allmänna kostnader och 4 procent för vinst. Försäljnings- och administrationskostnaderna och de andra allmänna kostnaderna beräknades på grundval av uppgifter om en turkisk tillverkare, Ilkalem Ticaret Ve Sanayi A.S (nedan kallad Ilkalem).(36) I skäl 341 i den omtvistade förordningen konstaterade kommissionen att normalvärdet hade konstruerats per produkttyp ”från fabrik”.
53.      För att hänföra exportpriset till samma handelsled som normalvärdet, det vill säga från fabrik, drog kommissionen av de omtvistade kostnaderna.(37)
54.      I sina synpunkter på det slutliga utlämnandet av uppgifter ifrågasatte Sinopec det faktum att kommissionen hade räknat bort de omtvistade kostnaderna från exportpriset, samtidigt som dessa kostnader inte ska ha tagits bort från försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader för tillverkaren i det representativa landet.(38)
55.      Kommissionen bemötte denna fråga i skäl 314 i den omtvistade förordningen, vilket har följande lydelse:
”Kommissionen instämde inte i detta påstående. Kommissionen påpekade att det inte finns något som tyder på att sådana utgifter inbegreps i de försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader som rapporterades för tillverkaren i det representativa landet. De exporterande tillverkarna i urvalet inkom inte heller med någon bevisning om motsatsen. Påståendet avvisades därför.”
56.      Sinopec bestred denna slutsats vid tribunalen och hävdade att kommissionen hade åsidosatt artikel 2.10 i grundförordningen.
57.      Tribunalen godtog denna invändning. Den ansåg för det första, i punkterna 124–127 i den överklagade domen, att justeringar i syfte att erhålla exportpriset fritt fabrik är nödvändiga för att säkerställa en ”rättvis jämförelse”, såsom krävs i artikel 2.10 i grundförordningen, endast om normalvärdet också beräknas fritt fabrik. Tribunalen menade att det enligt rättspraxis således ankom på kommissionen, som hade valt att göra jämförelsen i fråga fritt fabrik, att visa att dessa justeringar var nödvändiga för att jämförelsen skulle vara rättvis.
58.      För det andra ansåg tribunalen, i punkterna 128–139 i den överklagade domen, att om det antas att bevisbördan låg på Sinopec och inte på kommissionen, hade Sinopec i alla händelser motiverat sin begäran om justeringar på vederbörligt sätt. Tribunalen fann att kommissionen hade grundat beräkningen av försäljnings- och administrationskostnaderna och de andra allmänna kostnaderna på uppgifter om Ilkalem i databasen Orbis, vilka inte var tillräckligt detaljrika för att utesluta att de inbegrep de omtvistade kostnaderna. Tribunalen konstaterade följaktligen att kommissionen, som inte själv innehade någon närmare indelning av Ilkalems försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader, inte rimligen kunde kräva att Sinopec ytterligare styrkte sin begäran om justering av normalvärdet genom att ge in precisare uppgifter om ett annat företag än de uppgifter som kommissionen innehade. Tribunalen menade således att kommissionen, i skäl 314 i den omtvistade förordningen, begärde orimlig bevisning av Sinopec. Tribunalen påpekade dessutom att till skillnad från situationen i målet Changmao(39) försåg inte kommissionen Sinopec med uppgifter som skulle ha gjort det möjligt för företaget att ytterligare styrka sin begäran om justering.
2.      Kort sammanfattning av parternas argument
59.      Den andra grunden för kommissionens överklagande består av två delar.
60.      Genom den första delen har kommissionen, med stöd av Kuraray, bestridit punkterna 126 och 127 i den överklagade domen. Kommissionen har gjort gällande att tribunalen gjorde en felaktig tolkning av artikel 2.10 i grundförordningen och kastade om de väletablerade bestämmelserna om bevisbörda för justeringarna. Enligt kommissionen blandade tribunalen ihop dess skyldigheter enligt artikel 2.6a och artikel 2.10 i grundförordningen.
61.      Genom den andra delen har kommissionen bestridit punkterna 128–139 i den överklagade domen. Kommissionen har för det första anfört att tribunalen missuppfattade omständigheterna när den uppgav att Sinopec, i sina synpunkter på det slutgiltiga utlämnandet av uppgifter, hade hävdat att de försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader som användes i beräkningen av normalvärdet ”med all sannolikhet” inbegrep de omtvistade kostnaderna. I själva verket gjordes inte någon bedömning av sannolikheten i synpunkterna på det slutgiltiga utlämnandet av uppgifter. Detta argument framfördes endast av Wegochem i interventionen vid tribunalen. För det andra gjorde tribunalen en felaktig tillämpning av beviskraven enligt artikel 2.10 i grundförordningen. Tribunalen konstaterade endast att det inte kan ”uteslutas” att uppgifterna om Ilkalem som användes för att fastställa de konstruerade försäljnings- och administrationskostnaderna och de andra allmänna kostnaderna inbegrep de omtvistade kostnaderna. Tribunalen fastställde således inte på vederbörligt sätt att det konstruerade normalvärdet faktiskt eller ens sannolikt inbegrep de omtvistade kostnaderna. För det tredje tillämpade tribunalen principen om god förvaltningssed på ett felaktigt sätt genom att konstatera att kommissionen hade lagt en orimlig bevisbörda på Sinopec, trots att företaget hade lämnat ut alla uppgifter som det hade om den begärda justeringen.
62.      När det gäller den första delen har Wegochem preliminärt anfört att denna del är verkningslös, eftersom punkterna 126 och 127 i den överklagade domen inte ger stöd åt domslutet. Därefter har Sinopec, med stöd av Wegochem, för det första gjort gällande att denna del bygger på den felaktiga utgångspunkten att det för utgifter som ingår i ”avräkningsprocessen” inte behöver visas att de är faktorer som påverkar prisernas jämförbarhet, medan det finns en sådan skyldighet för utgifter som inte ingår i avräkningsprocessen. Både unionsrätten och praxis från unionsdomstolarna, liksom WTO:s regelverk och praxis, motsäger dock detta tillvägagångssätt; det är kommissionen som ska bevisa att det finns en skillnad som påverkar prisernas jämförbarhet för varje justering som den gör. För det andra – och under alla omständigheter – har Sinopec anfört att kommissionens resonemang för att avräkna exportpriset till fritt fabrik var felaktigt, eftersom det inte fanns någon bevisning för att det normalvärde som hade beräknats enligt artikel 2.6a i grundförordningen också var fritt fabrik. Slutsatsen i den omtvistade förordningen att normalvärdet hade konstruerats fritt fabrik saknade grund.
63.      När det gäller den andra delen har Sinopec för det första bestridit den påstådda missuppfattningen av de faktiska omständigheterna. I synpunkterna på det slutliga utlämnandet av uppgifter hänvisade Sinopec – oberoende av Wegochem – till sannolikheten att ett exportpris fritt fabrik jämfördes med ett normalvärde i ett annat handelsled. För det andra var begäran om en justering vederbörligen motiverad och tribunalen gjorde en korrekt tillämpning av beviskraven. Det behöver inte slås fast att utgifterna för försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader inbegrep de omtvistade kostnaderna; enligt enhetlig praxis från unionsdomstolarna är det tillräckligt att någonting inte kan uteslutas. För det tredje, när det gäller den felaktiga tillämpningen av principen om god förvaltningssed, skilde sig situationen i målet Changmao från de i förevarande mål.
3.      Analys
64.      Eftersom den andra grunden för överklagandet rör frågan om samspelet mellan artikel 2.6a och artikel 2.10 i grundförordningen anser jag det lämpligt att först förtydliga sammanhanget för dessa bestämmelser mot bakgrund av befintlig rättspraxis (avsnitten a och b), för att sedan analysera den andra grundens båda delar (avsnitten c och d).
a)      Beräkningen av normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen
65.      Genom artikel 2.6a i grundförordningen – vilken återges i punkt
49 i detta förslag till avgörande – har det inrättats ett särskilt system med bestämmelser om fastställande av normalvärdet vid export från länder avseende vilka det har fastställts att det föreligger betydande snedvridningar på deras inhemska marknad, såsom dessa definieras i samma bestämmelse. Detta särskilda system infördes genom förordning 2017/2321(40) som ändrade artikel 2 i grundförordningen genom att infoga en ny punkt 6a och ändra punkt 7, vilken före denna ändring föreskrev ett särskilt system för beräkningen av normalvärdet för import från ”länder utan marknadsekonomi”.
66.      Enligt den tidigare versionen av artikel 2.7 i grundförordningen bestämdes normalvärdet för länder utan marknadsekonomi utifrån faktiska priser och kostnader för en samarbetsvillig tillverkare i ett tredjeland med marknadsekonomi, medan normalvärdet för exporterande tillverkare enligt metoden i den nya artikel 2.6a ska konstrueras grundat på hypotetiska icke snedvridna produktionskostnader och skäliga belopp för försäljnings- och administrationskostnader, andra allmänna kostnader samt vinst.
67.      Kommissionen har förklarat att den tillämpar metoden i artikel 2.6a på följande sätt. Efter att ha begärt information från de exporterande tillverkarna om produktionsfaktorer och vilka kvantiteter som används för att tillverka varje berörd produkttyp fastställer kommissionen icke snedvridna värden för produktionsfaktorerna på grundval av ”lätt tillgänglig” information i enlighet med artikel 2.6a a första strecksatsen i grundförordningen, och ersätter de snedvridna priserna och kostnaderna med dessa värden för att fastställa de icke snedvridna produktionskostnaderna.
68.      Beträffande försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader – vilka är relevanta för denna grund för överklagandet – anges i artikel 2.6a a sista stycket i grundförordningen att för att konstruera normalvärdet på grundval av icke snedvridna kostnader ska ett ”icke snedvridet och skäligt” belopp läggas till för att täcka försäljnings- och administrationskostnader, andra allmänna kostnader samt vinst.
69.      Målet med artikel 2.6a i grundförordningen är att hindra att snedvridna uppgifter om priser och kostnader i exportlandet används i samband med antidumpningsundersökningar.(41)
70.      Precis som var fallet med den tidigare versionen av artikel 2.7 om länder utan marknadsekonomi är artikel 2.6a i grundförordningen också ett uttryck för unionslagstiftarens vilja att anta en egen ordning inom unionens rättsordning genom att inrätta ett särskilt system med detaljerade bestämmelser om beräkningen av normalvärdet för import från exporterande länder med betydande snedvridningar. Såsom med rätta påpekades av tribunalen(42) kan artikel 2.6a i grundförordningen, i enlighet med de principer som utvecklats i rättspraxis gällande den tidigare versionen av artikel 2.7, således inte anses utgöra en åtgärd i syfte att i unionens rättsordning säkerställa genomförandet av en särskild förpliktelse som unionen ålagt sig inom ramen för WTO-avtalen. WTO har i själva verket inte fastställt några regler för att beräkna normalvärdet för import i fall av betydande snedvridningar i exportlandet.(43)
71.      På samma sätt ska också rättspraxis gällande den tidigare versionen av artikel 2.7, enligt vilken unionsinstitutionerna har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när de fastställer normalvärdet för länder utan marknadsekonomi,(44) anses vara tillämplig på fastställandet av normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen.
72.      I detta avseende är fastställandet av en skälig marginal för försäljnings- och administrationskostnader samt andra allmänna kostnader inte något undantag när denna rättspraxis ska tillämpas. Vidare föreskrivs inte någon särskild metod för att fastställa denna marginal i artikel 2.6a a sista stycket i grundförordningen. Inom ramen för de två angivna parametrarna (det vill säga ”icke snedvridet och skäligt”) har kommissionen således ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning. Samma sak gäller också för den databas som användes för att inhämta relevanta uppgifter för beräkningen av normalvärdet och av försäljnings- och administrationskostnaderna.(45)
73.      Det ankommer således på den part som avser att bestrida tillförlitligheten hos de uppgifter som kommissionen använt för att beräkna försäljnings- och administrationskostnaderna att stödja sina påståenden på omständigheter som konkret kan ge upphov till tvivel om huruvida den metod eller de uppgifter som använts av kommissionen är trovärdiga.(46)
b)      Skyldigheten att göra en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen
74.      Enligt artikel 2.10 i grundförordningen – vilken återges i punkt 50 i detta förslag till avgörande – ska det göras en rättvis jämförelse mellan exportpriset och normalvärdet, i samma handelsled. Om normalvärdet och exportpriset inte kan jämföras rättvist ska hänsyn i form av justering tas till olikheter i de faktorer som påstås och konstateras påverka priserna och därmed prisernas jämförbarhet.
75.      Det är uppenbart att lydelsen i artikel 2.10 första meningen i grundförordningen bygger på artikel 2.4 första meningen i antidumpningsavtalet, i och med att huvudsakligen samma begrepp används.(47) Det går således att sluta sig till, åtminstone vad gäller skyldigheten att göra en ”rättvis jämförelse” mellan exportpriset och normalvärdet i samma handelsled, att lydelsen i den bestämmelsen är ett tydligt uttryck för unionslagstiftarens vilja att införliva den specifika skyldigheten i artikel 2.4 i antidumpningsavtalet med unionsrätten.(48)
1)      Den rättvisa jämförelsen i samma handelsled
76.      Enligt artikel 2.10 i grundförordningen ska den rättvisa jämförelsen göras i samma handelsled, utan att specificera i vilket handelsled en sådan jämförelse bör göras. Det ankommer därför på kommissionen att inom ramen för sitt utrymme för skönsmässig bedömning välja lämpligt handelsled.(49) Även om en jämförelse i samma handelsled inte fullgör skyldigheten att göra en rättvis jämförelse,(50) är det en av de grundläggande parametrarna som ”främjar målet att uppnå en rättvis jämförelse”.(51) Av detta följer att en jämförelse mellan ett normalvärde och ett exportpris i olika handelsled aldrig kan anses vara rättvis.
77.      I syfte att jämföra normalvärdet och exportpriset i samma handelsled kan det vara nödvändigt att justera dessa värden för att ta bort faktorer eller kostnader som inte uppkommer i det handelsled som har valts för jämförelsen.(52) I själva verket skulle en obalans uppstå i jämförelsen av normalvärdet och exportpriset för det fall inga justeringar gjordes i enlighet med artikel 2.10 i grundförordningen, bestående av ett avdrag från exportpriset (alternativt från normalvärdet) av de kostnader som inte ingår i fastställandet av normalvärdet (alternativt av exportpriset) i det handelsled som har valts för jämförelsen.(53)
78.      Denna process kallas ”avräkning” från normalvärdet och exportpriset till samma handelsled och innebär att ta bort faktorer från båda värdena som är främmande för det handelsled som har valts för jämförelsen. I själva verket syftar justeringarna enligt artikel 2.10 i grundförordningen till att återställa symmetrin mellan normalvärdet och exportpriset,(54) i synnerhet i samma handelsled.
79.      Enligt enhetlig praxis från unionsdomstolarna följer det av lydelsen och den breda systematiken i artikel 2.10 i grundförordningen att en justering av exportpriset eller normalvärdet endast kan göras för att ta hänsyn till olikheter beträffande faktorer som påverkar båda priserna, och således deras jämförbarhet, i syfte att säkerställa en jämförelse i samma handelsled.(55)
2)      Den rättvisa jämförelsen när normalvärdet konstrueras enligt artikel 2.6a i grundförordningen
80.      Skyldigheten att göra en rättvis jämförelse i samma handelsled enligt artikel 2.10 i grundförordningen och relevant rättspraxis gäller otvivelaktigt också när normalvärdet konstrueras enligt artikel 2.6a i grundförordningen. I ett sådant fall är utgångspunkten dock i regel något annorlunda än i de fall när normalvärdet fastställs enligt de allmänna reglerna. När normalvärdet konstrueras enligt artikel 2.6a i grundförordningen stöder sig kommissionen nämligen på hypotetiska icke snedvridna produktionskostnader och skäliga belopp för försäljnings- och administrationskostnader samt vinst. I stället för att genom avräkning ta bort kostnader som inte tillhör det för jämförelsen valda handelsledet bör kommissionen först konstruera normalvärdet i det valda handelsledet med hjälp av direkt lätt tillgängliga uppgifter som inte inbegriper den typen av kostnader.
81.      I detta avseende – såsom tribunalen huvudsakligen framhöll i sin dom i målet CCCME – kan det förvisso vara nödvändigt, enligt artikel 2.10 i grundförordningen, att göra justeringar för att ta hänsyn till skillnader mellan exportpriset och normalvärdet, vilka påverkar jämförbarheten mellan dessa; vissa avdrag kan emellertid inte göras från ett värde som är konstruerat och således inte reellt. Detta värde kan nämligen i princip inte påverkas av uppgifter som kan påverka dess jämförbarhet, eftersom det har fastställts på konstgjord väg genom att olika faktorer vägdes samman, men utan faktorer som är föremål för avdrag.(56)
82.      Sammanfattningsvis gäller således att när kommissionen konstruerar normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen på grundval av lätt tillgängliga uppgifter i det för jämförelsen valda handelsledet (inbegripet försäljnings- och administrationskostnader som, inom ramen för kommissionens stora utrymme för skönsmässig bedömning, har fastställts som icke snedvridna och skäliga i det handelsledet) saknas det skäl att göra justeringar och ytterligare avräkningar från normalvärdet, såvida det inte har visats att detta värde (eller de relaterade försäljnings- och administrationskostnaderna) inbegriper faktorer som är främmande för det handelsledet.
83.      Det ska i detta sammanhang noteras att när det gäller den rättvisa jämförelsen mellan det normalvärde som har konstruerats enligt artikel 2.6a i grundförordningen och exportpriset, har domstolen – med särskild hänvisning till försäljnings- och administrationskostnaderna – slagit fast att eftersom olika regler är tillämpliga för bestämningen av normalvärdet och exportpriset behöver försäljnings- och administrationskostnaderna inte nödvändigtvis behandlas på samma sätt i båda fallen.(57)
3)      Bevisbördan och beviskraven i samband med justeringar
84.      Det framgår av enhetlig praxis från domstolen att om en part med stöd av artikel 2.10 i grundförordningen begär justeringar för att normalvärdet och exportpriset ska kunna jämföras i syfte att bestämma dumpningsmarginalen måste parten visa att begäran är berättigad. Bevisbördan för att specifika justeringar ska göras åvilar följaktligen den som vill åberopa dem, oavsett vem detta är. Av detta följer att det ankommer på den part som önskar göra gällande en sådan justering att visa att den faktor som ligger till grund för begäran om justering kan påverka priserna och därmed prisernas jämförbarhet.(58)
85.      När en producent således kräver att normalvärdet justeras (i princip nedåt) eller att exportpriserna justeras (följaktligen uppåt) åligger det denna aktör att ange och visa att villkoren för beviljande av en sådan justering är uppfyllda. Motsatsvis gäller att när kommissionen anser att exportpriset ska justeras nedåt ankommer det på den institutionen att åtminstone lägga fram samstämmiga indicier på att det nödvändiga villkoret för att göra justeringen är uppfyllt.(59)
86.      Domstolen har nyligen bekräftat att denna regel, enligt vilken det ankommer på den part som begär en justering av en av de faktorer som avses i artikel 2.10 i grundförordningen att visa att denna faktor kan påverka priserna och därmed deras jämförbarhet, gäller oberoende av den metod på grundval av vilken normalvärdet har bestämts.(60)
87.      Detta innebär att den omständigheten att normalvärdet konstrueras på grundval av artikel 2.6a i grundförordningen och därmed utifrån uppgifter från exporterande tillverkare i det representativa landet inte kan minska bevisbördan som följer av den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 84 ovan.(61)
c)      Den andra grundens första del
88.      Preliminärt, och i motsats till Wegochems argumentation, anser jag inte att den andra grundens första del är verkningslös. Tribunalens slutsats i punkt 139 i den överklagade domen, att talan skulle bifallas såvitt avsåg den grund som Sinopec hade anfört, grundas på två alternativa resonemang.(62) Den första delen riktas mot det första resonemanget (som återfinns i punkterna 124–127 i den överklagade domen och som det erinras om i punkt 57 i detta förslag till avgörande). Om denna del av domen fastställs, liksom tribunalens slutsats att den grund som Sinopec anfört ska godtas, är det obehövligt att analysera den andra delen. Den första är därför verkningsfull.
89.      Den andra grundens första del gäller i huvudsak bevisbördan i samband med justeringar i form av avdrag av de omtvistade kostnaderna från exportpriset. Kommissionen har ifrågasatt tribunalens slutsats i punkt 127 i den överklagade domen att det var kommissionens uppgift ”att visa att justeringarna var nödvändiga för att jämförelsen mellan exportpriset och normalvärdet skulle vara rättvis”.
90.      För att analysera denna fråga är det viktigt att ha i åtanke de faktiska omständigheter som beskrivs i punkterna 52–55 i detta förslag till avgörande. I det nu aktuella fallet konstruerade kommissionen normalvärdet i enlighet med artikel 2.6a i grundförordningen. I skäl 341 i den angripna förordningen konstaterade kommissionen att normalvärdet hade konstruerats från fabrik.
91.      För att säkerställa en rättvis jämförelse i samma handelsled i enlighet med artikel 2.10 i grundförordningen var kommissionen tvungen att fastställa exportpriset i samma handelsled, det vill säga från fabrik. För att hänföra exportpriset till detta handelsled drog kommissionen av de omtvistade kostnaderna från exportpriset; den genomförde med andra ord den avräkning som beskrivs i punkterna 77 och 78 i detta förslag till avgörande.
92.      Det är ostridigt att de omtvistade kostnaderna inte kan tillskrivas det av kommissionen valda handelsledet från fabrik, och att det därför var nödvändigt att dra av dessa kostnader för att hänföra exportpriset till nivån från fabrik.
93.      Sinopec har i själva verket inte – vare sig vid kommissionen eller tribunalen – bestridit nödvändigheten att dra av dessa kostnader från exportpriset för att hänföra värdet till handelsledet från fabrik. Sinopec har i stället anfört att jämförelsen mellan exportpriset och det konstruerade normalvärdet inte var rättvis genom att hävda att de omtvistade kostnaderna möjligen var inkluderade i det konstruerade normalvärdet. Sinopec har uttryckligen ifrågasatt att normalvärdet hade konstruerats från fabrik.
94.      Det var således Sinopec som begärde en justering av det konstruerade normalvärdet för att säkerställa en rättvis jämförelse. Alternativt – och av samma skäl, eftersom Sinopec menade att normalvärdet inte hade konstruerats i handelsledet från fabrik – begärde Sinopec att de omtvistade kostnaderna inte skulle avräknas från exportpriset. Denna uppfattning av omständigheterna bekräftas uttryckligen både av lydelsen i punkt 128 i den överklagande domen och av inlagorna från Sinopec och Wegochem.
95.      Mot denna bakgrund ska två överväganden göras.
96.      Jag anser för det första att i det nu aktuella fallet bar kommissionen sin bevisbörda (enligt kraven i den rättspraxis som det hänvisas till i punkterna 84 och 85 i detta förslag till avgörande) med avseende på nödvändigheten att justera exportpriset nedåt för att hänföra det till handelsledet från fabrik som hade valt för den rättvisa jämförelsen.
97.      När handlingarna i ärendet visade att exportpriset inkluderade faktorer (de omtvistade kostnaderna) som inte hörde till det handelsledet var det uppenbart (in re ipsa) att dessa kostnader behövde dras av.(63) En jämförelse i olika handelsled kan aldrig vara rättvis, såsom påpekas i punkt 76 i detta förslag till avgörande. I motsats till vad Sinopec och Wegochem har gjort gällande behövde det inte visas ytterligare att dessa kostnader var faktorer som påverkade prisernas jämförbarhet. I och med att de inte tillhörde det för jämförelsen valda handelsledet påverkade dessa kostnader per definition prisernas jämförbarhet.(64)
98.      Med tanke på sin ålagda skyldighet att säkerställa en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen var kommissionen givetvis tvungen att se till att också normalvärdet konstruerades i samma handelsled, det vill säga från fabrik. Detta är emellertid en fråga som rör fastställandet av normalvärdet och inte avräkningen av exportpriset. Kommissionen hade slagit fast i skäl 341 i den omtvistade förordningen att normalvärdet hade konstruerats i handelsledet från fabrik. Så länge det inte visas att denna slutsats var fel och att normalvärdet inte konstruerades på den nivån – vilket, såsom kommer att visas nedan, inte har visats – avser denna fråga inte avräkningen av exportpriset i det för jämförelsen valda handelsledet.
99.      För det andra – vilket framgår av punkt 93 i detta förslag till avgörande – är det Sinopec som har hävdat att normalvärdet, i motsats till vad kommissionen funnit, inte hade konstruerats i handelsledet från fabrik, och som därför begärde en justering av detta normalvärde för att säkerställa en rättvis jämförelse. Av detta följer – enligt den rättspraxis som nämns i punkterna 84 och 85 i detta förslag till avgörande – att det var Sinopec som hade bevisbördan för att visa att det var nödvändigt att göra en justering av normalvärdet för att nå upp till handelsledet från fabrik, alternativt att det inte var nödvändigt att dra av de omtvistade kostnaderna för avräkningen av exportpriset i det för den rättvisa jämförelsen valda handelsledet.
100. Tribunalen gjorde sig därmed skyldig till felaktig rättstillämpning när den, i punkterna 126 och 127 i den överklagade domen, huvudsakligen fann att kommissionen hade misstagit sig när den inte visade att avdragen av de omtvistade kostnaderna från exportpriset ”var nödvändiga för att jämförelsen … skulle vara rättvis”. Kommissionen visade i själva verket på behovet av att justera exportpriset nedåt för att hänföra det till det handelsled som hade valts för den rättvisa jämförelsen. Det var snarare Sinopec som hävdade att normalvärdet inte hade konstruerats i det handelsledet och att det därför var nödvändigt att justera det för att säkerställa en rättvis jämförelse. Det ankom såldes på Sinopec att underbygga sina påståenden.
101. Denna slutsats motsägs inte av Sinopecs argumentation, enligt vilken det inte fanns någon bevisning för att det normalvärde som hade konstruerats enligt artikel 2.6a i grundförordningen också var fritt fabrik.
102. Det stämmer – såsom Sinopec har gjort gällande – att ett normalvärde som konstrueras med hjälp av metoden i artikel 2.6a i grundförordningen inte nödvändigtvis och per definition fastställs i handelsledet fritt fabrik. Ett konstruerat normalvärde är dock hänförligt till handelsledet fritt fabrik om kommissionen, när den konstruerar det, endast inkluderar faktorer som finns i det handelsledet.
103. När kommissionen bestämmer normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen beror det slutligen på de uppgifter som används för beräkningen om det normalvärdet konstrueras i handelsledet fritt fabrik eller inte. Såsom framgår av punkterna 80–82 i detta förslag till avgörande bör kommissionen, när den beräknar de försäljnings- och administrationskostnader samt andra allmänna kostnader som ska inkluderas i det konstruerade normalvärdet i handelsledet fritt fabrik, inte använda uppgifter som inbegriper kostnader som inte uppstår i det handelsledet. Om kommissionen använder sådana uppgifter kommer den att behöva justera det konstruerade normalvärdet genom att dra av dessa kostnader.
104. Detta är dock precis vad Sinopec hävdade och borde ha visat för att den begärda justeringen av det konstruerade normalvärdet skulle genomföras. Detta är en fråga som rör den andra delen i sak, vilken avser beviskraven. Den påverkar inte vem som har bevisbördan, i det här fallet Sinopec, som bestred att normalvärdet hade konstruerats i handelsledet fritt fabrik och begärde en justering.
105. Mot bakgrund av alla ovannämnda överväganden anser jag att kommissionens överklagande ska vinna bifall såvitt avser den andra grundens första del.
d)      Den andra grundens andra del
106. Den andra grundens andra del riktas mot punkterna 128–139 i den överklagade domen, där tribunalen analyserade det alternativa scenario i vilket bevisbördan för de aktuella justeringarna vilade på Sinopec.(65) Denna del ger upphov till tre frågor som för det första gäller tribunalens påstådda missuppfattning av de faktiska omständigheterna (avsnitt d.1), för det andra beviskraven för den av Sinopec begärda justeringen av normalvärdet (avsnitt d.2), och för det tredje kommissionens påstådda åsidosättande av principen om god förvaltningssed när den begärde bevisning som var orimlig (avsnitt d.3).
1)      Den påstådda missuppfattningen av de faktiska omständigheterna
107. Det är för det första nödvändigt att bemöta kommissionens argument enligt vilka tribunalen missuppfattade de faktiska omständigheterna när den, i punkt 128 i den överklagade domen, konstaterade att Sinopec, i sina synpunkter på det slutliga utlämnandet av uppgifter, hävdade att normalvärdet hade konstruerats genom att ”med all sannolikhet” inkludera de omtvistade kostnaderna.
108. Enligt rättspraxis är tröskeln hög för att kunna konstatera att de faktiska omständigheterna har missuppfattats. Tribunalen måste ha dragit slutsatser angående omständigheterna som handlingarna i målet visar är materiellt oriktiga. Handlingarna ska ge vid handen att missuppfattningen är tydlig och tribunalen ska uppenbart har överskridit ramarna för en skälig bedömning av bevisningen.(66)
109. I förevarande mål visar Sinopecs synpunkter på det slutgiltiga utlämnandet av uppgifter att företaget har bestridit att medan de omtvistade kostnaderna hade dragits av från exportpriset för att hänföra det till handelsledet fritt fabrik, hade samma åtgärd inte vidtagits med avseende på det konstruerade normalvärdet. Sinopec har följaktligen anfört att kommissionen jämförde ett exportpris fritt fabrik med ett konstruerat normalvärde för vilket det var oklart i vilket handelsled det hade fastställts. Normalvärdet fastställdes således ”troligen fritt kunden”.
110. Denna textuella analys av Sinopecs synpunkter på det slutliga utlämnandet av uppgifter visar att de inte innehöll någon särskild analys av sannolikheten, såsom kommissionen har gjort gällande. Det framgår av handlingarna i målet att ”sannolikhetsscenariot” utvecklades först vid tribunalen, av Wegochem.
111. Frånsett detta är tribunalens beskrivning av Sinopecs begäran i punkt 128 i den överklagade domen inte materiellt oriktig. Det centrala i begäran (det vill säga avdraget av de omtvistade kostnaderna från exportpriset och inte från det konstruerade normalvärdet) anges tydligt. Dessutom vittnar användningen av ordet ”troligen” – även om det uttrycker en lägre nivå av övertygelse än begreppet ”med all sannolikhet” – om en viss analys av sannolikheten.
112. Jag anser följaktligen att den höga tröskel som krävs för att kunna konstatera att de faktiska omständigheterna har missuppfattats inte har nåtts upp till i förevarande mål. Enligt fast rättspraxis ska dock bedömningen av om en kommissionsakt är lagenlig göras mot bakgrund av den information som kommissionen hade tillgång till när akten antogs.(67) Det kommer därför att krävas en prövning av om Sinopec motiverade sin begäran om justering av normalvärdet på vederbörligt sätt genom att endast hänvisa till de synpunkter som avses i punkt 109 i detta förslag till avgörande och inte på grundval av efterföljande argument som lades till dessa synpunkter.
2)      De erfordrade beviskraven enligt artikel 2.10 i grundförordningen
113. För det andra krävs en prövning av kommissionens argumentation om att tribunalen gjorde en felaktig tillämpning av beviskraven för justeringar enligt artikel 2.10 i grundförordningen.
114. Beträffande de beviskrav som erfordras för justeringar enligt artikel 2.10 i grundförordningen förtydligas genom den rättspraxis som nämns i punkt 85 i detta förslag till avgörande att om en tillverkare begär att normalvärdet ska justeras (i princip nedåt), åligger det denna aktör att ange och visa att villkoren för beviljande av en sådan justering är uppfyllda.
115. När det specifikt gäller de försäljnings- och administrationskostnader samt andra allmänna kostnader som konstrueras enligt artikel 2.6a a sista stycket i grundförordningen, ankommer det, enligt den praxis som tribunalen hänvisar till i punkt 73 i detta förslag till avgörande, på den part som avser att bestrida tillförlitligheten hos de uppgifter som kommissionen har använt att stödja sina påståenden på omständigheter som konkret kan ge upphov till tvivel om huruvida den metod eller de uppgifter som använts av kommissionen är trovärdiga.
116. Tribunalen konstaterade i punkt 128 i den överklagade domen att Sinopec vederbörligen hade motiverat sin begäran om justering av normalvärdet, och i synnerhet av försäljnings- och administrationskostnaderna, för att säkerställa en rättvis jämförelse. Tribunalen fann också, i punkt 132 i den överklagade domen, att det inte kunde uteslutas att uppgifterna avseende det turkiska företaget Ilkalem från databasen Orbis som kommissionen hade använt för att fastställa försäljnings- och administrationskostnaderna inbegrep de omtvistade kostnaderna. Den fastställde i sak att dessa uppgifter inte var tillräckligt detaljrika eller precisa för att med säkerhet avgöra om de omtvistade kostnaderna var inkluderade i dessa uppgifter eller inte.(68)
117. En första slutsats som kan dras direkt från den överklagade domen är att det inte slutgiltigt har fastställts, varken under kommissionens undersökning eller i samband med tribunalens prövning, att de omtvistade kostnaderna faktiskt ingick i de uppgifter som kommissionen använde för att konstruera försäljnings- och administrationskostnaderna enligt artikel 2.6a a sista stycket i grundförordningen. Det framgår av punkterna 80 och 82 i detta förslag till avgörande att om Sinopec hade visat att dessa kostnader var inkluderade i de uppgifterna så borde kommissionen ha justerat det konstruerade normalvärdet för att avlägsna dessa faktorer, vilka skulle ha varit främmande för det handelsled som hade valts för den rättvisa jämförelsen. Det står dock klart att detta inte var fallet.
118. Jag finner mot denna bakgrund att Sinopec, i sin begäran om justering som det erinras om i punkt 109 i detta förslag till avgörande, inte kan anses ha visat att villkoren för beviljande av en sådan justering var uppfyllda enligt kraven i den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 114 i detta förslag till avgörande. Detta var givetvis särskilt svårt eftersom de relevanta uppgifterna avsåg en tredje part, den turkiska tillverkaren Ilkalem, och kommissionen själv inte förfogade över information som gjorde det möjligt att avgöra om de omtvistade kostnaderna var inkluderade i dessa uppgifter eller inte.(69)
119. I detta sammanhang kan det ändå ifrågasättas, för det första, om kommissionen, med hänsyn till de tvivel som Sinopec uttryckte i sina kommentarer beträffande det slutgiltiga utlämnandet av uppgifter, ändå inte borde ha bortsett från uppgifterna i databasen Orbis på grund av att de inte var tillräckligt precisa för att avgöra om de omtvistade kostnaderna var inkluderade i de konstruerade försäljnings- och administrationskostnaderna eller inte.
120. I samband med detta ska det emellertid noteras att kommissionen i skäl 215 i den omtvistade förordningen angav att de tillgängliga uppgifterna avseende Ilkalem ”generellt sett har samma detaljnivå som de allmänt tillgängliga finansiella uppgifter som kommissionen normalt använder i [antidumpningsundersökningar]. Den detaljnivå som för närvarande finns tillgänglig för detta företag innehåller därför all nödvändig information och innebär inte att företaget är olämpligt för denna undersökning”. Sinopec bemötte inte dessa påståenden och ifrågasatte inte uppgifternas lämplighet för att konstruera försäljnings- och administrationskostnaderna och de andra allmänna kostnaderna. Kommissionen saknade därmed skäl att bortse från uppgifterna.
121. För det andra kan det också ifrågasättas om kommissionen, med hänsyn till de tvivel som Sinopec uttryckte i sina kommentarer beträffande det slutgiltiga utlämnandet av uppgifter, ändå inte borde ha försökt hitta precisare uppgifter för att säkerställa en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen.
122. Det ska i detta avseende påminnas om att enligt artikel 2.6a a i grundförordningen ska kommissionen konstruera normalvärdet på grundval av lätt tillgängliga uppgifter.
123. Kravet på lätt tillgängliga uppgifter säkerställer att kommissionen, i samband med beräkningen av normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen, använder uppgifter som snabbt kan hämtas och kontrolleras.(70) Det säkerställer också att kommissionen vid beräkningen av normalvärdet använder uppgifter som är allmänt tillgängliga eller som på annat sätt kan kontrolleras av de berörda parterna (samtidigt som uppgifternas konfidentialitet respekteras), vilka därmed kan lämna synpunkter på uppgifterna under undersökningen. Detta är avgörande för ett korrekt och rättvist förfarande i samband med beräkningen av normalvärdet.(71)
124. Det ankommer visserligen på kommissionen att säkerställa en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen också när normalvärdet konstrueras enligt artikel 2.6a i samma förordning på grundval av lätt tillgängliga uppgifter. Såsom erinras om i punkt 27 i detta förslag till avgörande är kommissionens undersökningsbefogenheter i antidumpningsförfaranden dock begränsade, eftersom grundförordningen inte ger den befogenhet att tvinga företag att delta i undersökningen eller att lämna upplysningar.
125. I detta sammanhang angav kommissionen i skäl 238 i den omtvistade förordningen att ”ytterligare uppdelning av försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader för [Ilkalem] fanns [inte] lätt tillgängliga”. I samma skäl noterade kommissionen med rätta att den enligt grundförordningen ska använda uppgifter som finns lätt tillgängliga. Förordningen föreskriver inte att kommissionen ska begära uppgifter från tillverkare i det representativa landet. Kommissionen angav också att även om det skulle vara möjligt att begära och kontrollera sådana uppgifter från dessa tillverkare skulle det sannolikt röra sig om konfidentiella uppgifter. Sinopec har inte bemött dessa påståenden. Sinopec och Wegochem har inte heller specificerat hur eller var kommissionen kunde ha inhämtat precisare uppgifter.
126. Mer allmänt är det inte omöjligt i vissa fall att de lätt tillgängliga uppgifter som kommissionen använder för att konstruera normalvärdet inte är tillräckligt detaljerade för att vederlägga begäranden om justeringar, vilka – som i det nu aktuella målet – själva inte är tillräckligt underbyggda.
127. Detta innebär dock inte att kommissionen i sådana fall inte kan konstruera normalvärdet på grundval av dessa uppgifter. Detta är fallet i ännu högre grad när själva lämpligheten hos de uppgifter som används inte ifrågasätts.(72) Domstolens praxis bekräftar att det inte är oskäligt eller olämpligt att fastställa normalvärdet baserat på sådana uppgifter.(73)
128. Såsom påpekas i punkt 72 i detta förslag till avgörande har kommissionen dessutom ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när den fastställer de icke snedvridna och skäliga försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader som ska användas vid beräkningen av normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen. Omfattningen av den rättsliga prövningen är i detta sammanhang följaktligen om kommissionen har gjort en uppenbart oriktig bedömning.(74) Härav följer att de omständigheter som en sökande har åberopat för att vederlägga denna bedömning måste vara tillräckliga för att den ska förlora sin trovärdighet. Så har inte skett i förevarande fall.
129.  För att sammanfatta får ovanstående överväganden två konsekvenser.
130. Å ena sidan gjorde tribunalen sig skyldig till felaktig rättstillämpning när det gäller de erfordrade beviskraven för justeringar enligt artikel 2.10 i grundförordningen, när den fann att Sinopec, i sina synpunkter på det slutliga utlämnandet av uppgifter, vederbörligen hade motiverat sin begäran att justera det konstruerade normalvärdet.
131. Å andra sidan, även om tribunalen i den överklagade domen inte uttryckligen angav att kommissionen, till följd av Sinopecs begäran om justering, för att säkerställa en rättvis jämförelse borde ha gjort den begärda justeringen av normalvärdet, går det att dra en sådan slutsats från den omständigheten att tribunalen godtog Sinopecs argument om överträdelse av artikel 2.10 i grundförordningen.
132. När det gäller exportpriset var det, såsom noteras i punkt 92 i detta förslag till avgörande, ostridigt att de omtvistade kostnaderna skulle dras av, eftersom de inte var hänförliga till det handelsled som hade valts för jämförelsen, men för det konstruerade normalvärdet fanns det inte någon exakt angivelse och det hade inte visats att dessa kostnader ingick i de uppgifter som hade använts för att konstruera försäljnings- och administrationskostnaderna, vilket tribunalen själv påpekade.(75) Detta är precis vad kommissionen konstaterade i skäl 314 första meningen i den omtvistade förordningen,(76) och är således inte felaktigt.
133. Genom att godta Sinopecs argument och genom att i huvudsak anse att villkoren för att bevilja de relevanta justeringarna av det konstruerade normalvärdet var uppfyllda, gjorde sig tribunalen följaktligen skyldig till ytterligare felaktig rättstillämpning med avseende på de erfordrade beviskraven för justeringar enligt artikel 2.10 i grundförordningen.
3)      Det påstådda åsidosättandet av principen om god förvaltningssed
134. Det är slutligen nödvändigt att bedöma kommissionens resonemang enligt vilket tribunalen drog en felaktig slutsats när den fann att principen om god förvaltningssed hade åsidosatts.
135. Detta sista argument i den andra grundens andra del gäller två anmärkningar som tribunalen gjorde. Tribunalen fann för det första, i punkterna 134 och 135 i den överklagade domen, att kommissionen begärde orimlig bevisning när den krävde att Sinopec ytterligare styrkte sin begäran om justering genom att ge in uppgifter angående ett annat företag som var precisare än de uppgifter som kommissionen själv hade. För det andra klandrade tribunalen kommissionen – i punkt 138 i den överklagade domen – för att inte ha försett Sinopec med uppgifter som skulle ha gjort det möjligt för företaget att ytterligare styrka sin begäran om justering.
136. Såsom tribunalen med rätta noterade återger artikel 2.10 i grundförordningen inte specifikt lydelsen i artikel 2.4 sista meningen i antidumpningsavtalet, enligt vilken ”[m]yndigheterna skall informera berörda parter om vilka uppgifter som krävs för att säkerställa en rättvis jämförelse och myndigheterna skall inte ställa orimliga beviskrav på dessa parter”.(77) Denna bestämmelse är inte specifikt överförd till någon annan artikel i grundförordningen. Följaktligen går det inte av vare sig artikel 2.10 eller av någon annan bestämmelse i grundförordningen att dra den slutsatsen att unionslagstiftaren har velat genomföra en särskild förpliktelse i unionsrätten som följer av artikel 2.4 sista meningen i antidumpningsavtalet.(78)
137. Även om det i artikel 2.10 i grundförordningen inte fastställs någon positiv skyldighet för unionens institutioner att tillhandahålla de berörda parterna specifika uppgifter om möjliga justeringar för att säkerställa en rättvis jämförelse, innebär inte detta att grundförordningen inte tar hänsyn till kraven i artikel 2.4 sista meningen i antidumpningsavtalet. Dessa krav ska hänföras till det processuella system som unionslagstiftaren har infört inom ramen för de antidumpningsförfaranden som institutionerna genomför i kraft av grundförordningen, och de ska tolkas mot bakgrund av principen om god förvaltning enligt artikel 41 i stadgan om de grundläggande rättigheterna.(79)
138. När det gäller tribunalens första anmärkning om en orimlig bevisbörda, hänvisar den till skäl 314 i den omtvistade förordningen (som återges i punkt 55 i detta förslag till avgörande).
139. I det skälet fann kommissionen dels att det inte fanns något som tydde på att de omtvistade kostnaderna hade inbegripits i de försäljnings- och administrationskostnader och andra allmänna kostnader som hade rapporterats för den turkiska tillverkaren, och dels att Sinopec inte hade inkommit med någon bevisning om motsatsen. Kommissionen ansåg således i huvudsak att Sinopecs begäran om justering av normalvärdet i företagets synpunkter på det slutgiltiga utlämnandet av uppgifter inte var styrkt och den avvisades (vilket erinras om i punkt 109 i detta förslag till avgörande).
140. Såsom påpekas i punkt 112 i detta förslag till avgörande ska bedömningen av om detta underkännande är lagenligt göras mot bakgrund av de uppgifter som Sinopec har lämnat och inte på grundval av efterföljande argument som lagts till senare. I detta avseende visar de argument som framfördes vid tribunalen – framför allt av Wegochem – att Sinopecs begäran utan tvivel kunde ha varit bättre underbyggd än den var, för att kasta ytterligare tvivel över uppgifterna i databasen Orbis som kommissionen hade använt. Argumentet avseende den påstått omöjliga bevisbördan förmildrar således inte den omständigheten att begäran om justering av det konstruerade normalvärdet inte var tillräckligt underbyggd.
141.  Även om det hade varit orimligt svårt för Sinopec att enligt kraven i den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 114 i detta förslag till avgörande visa att de omtvistade kostnaderna var inkluderade i uppgifterna avseende Ilkalem i databasen Orbis, framgår det i alla händelser av punkterna 125 och 126 i detta förslag till avgörande att kommissionen, i avsaknad av definitiv säkerhet vad gäller vissa påstådda omständigheter gällande de lätt tillgängliga uppgifter som användes för beräkningen av normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen, hade rätt att använda dessa uppgifter för att konstruera normalvärdet även om de inte var tillräckligt precisa för att definitivt vederlägga den obestyrkta begäran om justering.
142. När det gäller metoden i artikel 2.6a i grundförordningen ska det i detta avseende också noteras – ur ett bredare politiskt perspektiv – att om begäranden om justeringar av det konstruerade normalvärdet godtogs trots att de inte uppfyllde kraven i den rättspraxis som nämns i punkterna 114 och 115 i detta förslag till avgörande, skulle det riskera att undergräva hela metoden som grundas på lätt tillgängliga uppgifter.
143. Tribunalens andra anmärkning avser den omständigheten att kommissionen inte försåg Sinopec med uppgifter som skulle ha gjort det möjligt för företaget att ytterligare styrka sin begäran.
144. Såsom noteras i punkt 137 i detta förslag till avgörande gäller att även om det processuella system för antidumpningsförfaranden som har införts genom grundförordningen, mot bakgrund av principen om god förvaltningssed, ger parterna vissa processuella rättigheter i samband med de uppgifter som är nödvändiga för att göra en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen, föreskrivs det inte någonstans att kommissionen ska förse de berörda parterna med uppgifter som inte återfinns i ärendet. Detta innebär att något av följande två utsagor är korrekta. Antingen hävdar parterna att kommissionen inte samlade in tillräckliga uppgifter och gör gällande att den åsidosatte sin omsorgsplikt under undersökningen (det framgår dock av punkterna 119–128 i detta förslag till avgörande att detta inte är fallet i förevarande mål), eller så kan de inte hävda att principen om god förvaltningssed har åsidosatts på grund av att de inte fått ta del av uppgifter som inte återfinns i ärendet.
145. När det väl har fastställts att kommissionen lämnade alla relevanta och delningsbara uppgifter i ärendet till parterna kan det inte ske något åsidosättande av principen om god förvaltningssed, helt enkelt på grund av att kommissionen inte försåg någon berörd part med uppgifter som skulle ha gjort det möjligt för den att ytterligare styrka sin begäran. Denna slutsats bekräftas av domen i målet Changmao, där domstolen konstaterade att i en sådan situation kan en sökande inte med framgång kritisera kommissionen för att inte ha agerat i enlighet med principen om god förvaltningssed och för att ha åsidosatt rätten till försvar genom att ålägga denne en orimlig bevisbörda.(80)
146. Jag menar att av alla ovanstående överväganden följer att kommissionens överklagande ska bifallas också såvitt avser den andra grundens tredje del, och följaktligen att den andra grunden ska bifallas i sin helhet.
C.      Den tredje grunden: tolkningen av artikel 2.10 i) i grundförordningen
147. Den tredje grunden för kommissionens överklagande gäller tribunalens slutsatser i punkterna 65–113 i den överklagade domen, där tribunalen fann att kommissionen hade åsidosatt artikel 2.10 i) i grundförordningen genom att göra en justering nedåt av exportpriset i enlighet med den bestämmelsen.
148. Enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen ska en ”[j]ustering … göras för olikheter i provisioner som utbetalas för försäljningarna i fråga. Begreppet provisioner ska anses inbegripa handlarens pålägg för produkten eller den likadana produkten, om handlaren fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis”.
1.      Bakgrund till den omtvistade frågan
149. Såsom framgår av skälen 365–374 i den omtvistade förordningen ansåg kommissionen att det var berättigat att göra en justering nedåt av exportpriset enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen.
150. I skäl 373 i den omtvistade förordningen angav kommissionen särskilt att när den övervägde hela bilden av Sinopec Group och Sinopec Central-Chinas verksamheter (ett närstående bolag som exporterade alla Sinopecs relevanta produkter till Europeiska unionen), kunde Sinopec Central-China ”inte … anses vara en intern försäljningsavdelning, utan snarare utgjorde en handlare i den mening som avses i artikel 2.10 i) i grundförordningen”. För att dra denna slutsats beaktade kommissionen fem faktorer:(81)
–        1)       Sinopec Central-China letade efter kunder och etablerade kontakter med dem.
–        2)       Sinopec Chongqing, en av tillverkarna av de relevanta produkterna, genomförde direkt exportförsäljning.
–        3)       Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia, en annan tillverkare av de relevanta produkterna, genomförde direktförsäljning i Kina.
–        4)       Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia hade försäljningskostnader.
–        5)       Sinopec Central-China handlade även med produkter som tillverkats av andra tillverkare än Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia.
151. Sinopec bestred ovannämnda slutsats vid tribunalen.
152. I den överklagade domen underkände tribunalen för det första kommissionens argument enligt vilka en justering enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen i princip ska göras så snart ett företag har skapat ett närstående bolag som ska genomföra dess exportförsäljning.(82)
153. För det andra var tribunalen enig med kommissionen om att med tanke på förekomsten av gemensam kontroll var det nödvändigt att bekräfta om alla relevanta uppgifter visade på existensen av en ”enda ekonomisk enhet”, och därmed om den närstående handlarens funktioner liknade de funktioner som en intern försäljningsenhet fyller. Tribunalen kontrollerade om kommissionen hade lagt fram tillräckligt samstämmiga indicier för att visa att det trots förekomsten av gemensam kontroll inte kunde anses att Sinopec Central-China hade agerat i egenskap av en intern försäljningsavdelning och att det följaktligen var nödvändigt att göra den omtvistade justeringen.(83)
154. Tribunalen analyserade var och en av de fem faktorer som nämns ovan. Den konstaterade att den första och den femte faktorn inte var relevanta för att avgöra huruvida Sinopec Central-China var en intern försäljningsavdelning eller en agent,(84) att den andra och den tredje faktorn inte utgjorde övertygande bevisning på att Sinopec Central-China inte kan betraktas som en intern försäljningsavdelning,(85) och att den fjärde faktorn inte ändrade bedömningen av den andra och den tredje faktorn.(86)
155. Mot bakgrund av dessa överväganden fann tribunalen att den andra och den tredje faktorn inte räckte för att utgöra en rad samstämmiga indicier som visade att Sinopec Central-China fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis eller som hindrade att detta bolag tillerkändes ställning som en intern försäljningsavdelning. Tribunalen menade således att kommissionen inte hade lagt fram den bevisning som åligger den enligt rättspraxis och att den hade gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att anse att Sinopec Central-China fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.(87)
2.      Kort sammanfattning av parternas argument
156. Den tredje grunden för kommissionens överklagande består av två delar.
157. Genom den första delen har kommissionen, med stöd av Kuraray, bestridit punkterna 65–79 i den överklagade domen. Kommissionen har gjort gällande att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den tolkade artikel 2.10 i) i grundförordningen och bortsåg från bevisbördeprincipen i samband med justeringen enligt relevant rättspraxis. Kommissionen har i förevarande fall burit den bevisbörda som ankommer på den. Den bevisning som kommissionen lade fram borde ha överfört bevisbördan till Sinopec för att låta företaget visa att justeringen enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen inte var motiverad. Av detta följer att tribunalen i punkterna 69 och 70 i den överklagade domen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning.
158. Genom den tredje grundens andra del har kommissionen för det första anfört att tribunalen, när den gjorde separata analyser av de bevis som anges i punkt 150 i detta förslag till avgörande, gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning vid tillämpningen av artikel 2.10 i) i grundförordningen. Enligt rättspraxis ska faktorernas betydelse beaktas sammantaget och inte genom att ta hänsyn till dem en och en. De är endast relevanta om de beaktas som samlad bevisning till stöd för slutsatsen i den omtvistade förordningen. Kommissionen anser att tribunalen inte har följt denna rättspraxis. För det andra har kommissionen ifrågasatt tribunalens slutsatser angående var och en av faktorerna i punkt 150 i detta förslag till avgörande. Särskilt beträffande den tredje faktorn menar kommissionen att tribunalen åsidosatte sin motiveringsskyldighet.
159. När det gäller den första delen har Sinopec, med stöd av Wegochem, bestridit kommissionens argument.
160. Vad gäller den andra delen har Wegochem inledningsvis gjort gällande att den inte kan tas upp till prövning, eftersom den är ett försök att ifrågasätta tribunalens fastställanden av de faktiska omständigheterna. Sinopec och Wegochem har även bestridit kommissionens argument avseende var och en av de ovannämnda fem faktorerna.
3.      Analys
a)      Justeringen enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen
161. Enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen kan en justering göras för olikheter i provisioner som utbetalas för försäljningarna i fråga. I den andra meningen i bestämmelsen preciseras att termen ”provisioner” ska anses inbegripa handlarens pålägg för produkten eller en liknande produkt, om handlaren fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.
162. Den andra meningen infogades i artikel 2.10 i) i grundförordningen genom rådets förordning (EG) nr 1972/2002.(88) Det följer av skäl 6 i den förordningen att syftet var att i enlighet med institutionernas fasta praxis specificera att sådana justeringar bör göras också i fall där partnerna inte agerar i egenskap av uppdragsgivare och agent, utan når samma ekonomiska resultat genom att agera som säljare och köpare. Artikel 2.10 i) i grundförordningen medger således att justeringar görs inte bara för olikheter i provisioner som utbetalas för försäljningarna i fråga, utan också för handlarnas pålägg för produkten, om de fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.
163. Såsom tribunalen med rätta noterade i punkt 60 och följande punkter i den överklagade domen, följer det dock av rättspraxis att en justering enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen inte ska göras när en producent och dennes närstående distributör med ansvar för export till Europeiska unionen bildar en enda ekonomisk enhet.(89)
164. Den omständigheten att produktion och försäljning är fördelade över rättsligt separata bolag inom en koncern påverkar inte det förhållandet att koncernen utgör en enda ekonomisk enhet. En sådan koncern organiserar endast sina verksamheter internt på ett sätt som i andra fall skulle bedrivas av en enda juridisk enhet. Det ekonomiska syftet med att konstatera förekomst av en enda ekonomisk enhet är att förhindra att försäljningskostnader på ett konstlat sätt undantas från värderingen av en produkt endast på grund av att koncernen använder ett separat legalt dotterföretag i stället för en intern försäljningsavdelning. Båda företagsstrukturerna är ekonomiskt likvärdiga.(90)
165. Härav följer att en distributör som tillsammans med en i ett tredjeland etablerad producent bildar en enda ekonomisk enhet inte kan anses utöva funktioner som liknar dem som utövas av en agent som arbetar på provisionsbasis, i den mening som avses i artikel 2.10 i) i grundförordningen.(91)
166. En enda ekonomisk enhet existerar när en tillverkare anförtror en distributör som den kontrollerar ekonomiskt funktioner för dess produkter som normalt ankommer på en intern försäljningsavdelning.(92) Även om det är en nödvändig förutsättning för en enda ekonomisk enhet att tillverkaren kontrollerar den närstående handlaren, eller att båda dessa företag står under gemensam kontroll, kan en sådan enhet konstateras endast om den närstående handlarens funktioner liknar de funktioner som en intern försäljningsenhet fyller.(93)
167. Analysen är således funktionell; vad som spelar roll är innehållet snarare än formen. I samband med bedömningen av om det är fråga om en enda ekonomisk enhet mellan en producent och dess närstående distributör, är det av avgörande betydelse att beakta den ekonomiska realiteten i förbindelserna mellan producenten och distributören. Med hänsyn till kravet på en bedömning som beaktar den ekonomiska realiteten i förbindelserna mellan producenten och distributören, är unionsinstitutionerna skyldiga att beakta ”samtliga relevanta faktorer” som gör det möjligt att fastställa huruvida distributören utövar samma funktioner som en integrerad försäljningsavdelning hos denna producent.(94)
168. Det är särskilt relevant att bedöma den närstående handlarens funktioner i den koncern som denne tillhör. Kommissionen bör i detta syfte undersöka vilka funktioner som det företaget fyller i samband med marknadsföring och export av både den berörda produkten och andra produkter, dels inom koncernen och dels i förbindelserna med oberoende tredjepartstillverkare.(95)
169. För att uppfylla kravet på att beakta den ekonomiska realiteten i förbindelserna mellan producenten och den närstående distributören kan hänsyn tas till faktorer som den närstående distributörens autonomi,(96) riskfördelning, det närstående bolagets ersättningsstruktur, förbindelsernas exklusivitet eller möjlighet att representera andra icke närstående producenter.(97)
b)      Den tredje grundens första del
170. Genom den tredje grundens första del har kommissionen i huvudsak bestridit punkterna 69 och 70 i den överklagade domen. I dessa punkter underkände tribunalen kommissionens argumentation om att det finns en ”allmän regel” enligt vilken en justering enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen i princip ska göras så snart ett företag har skapat ett närstående handelsbolag som ska genomföra dess exportförsäljning.
171. Tribunalens bedömning innehåller i detta avseende inte någon felaktig rättstillämpning och – i motsats till vad kommissionen hävdar – bortser inte från bevisbördeprincipen i samband med justeringen enligt relevant rättspraxis.
172. Såsom tribunalen med rätta påpekade i punkterna 65–68 i den överklagade domen, och vilket följer av punkt 84 i detta förslag till avgörande, framgår det av rättspraxis att bevisbördan när det gäller de specifika justeringar som räknas upp i artikel 2.10 i grundförordningen ska bäras av den part som vill åberopa dem. Om kommissionen anser att exportpriset ska justeras nedåt med motiveringen att ett försäljningsbolag som står nära en producent (i det här fallet Sinopec Central-China) fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis, så ankommer det således på den unionsinstitutionen att åtminstone lägga fram samstämmiga indicier på att detta villkor är uppfyllt.(98)
173. Det är bara när kommissionen har lagt fram samstämmiga indicier som visar att det aktuella försäljningsbolaget utövade funktioner som liknar dem som utförs av en agent som arbetar på provisionsbasis, som det bolaget eller dess närstående producent ska styrka att en justering enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen inte är berättigad, exempelvis genom att visa att de bildar en enda ekonomisk enhet.(99)
174. Härav följer för det första att det inte finns någon allmän regel i rättspraxis som kräver en justering enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen endast på grund av att företaget har skapat ett närstående handelsbolag som ska genomföra dess exportförsäljning.
175. Kommissionen måste lägga fram samstämmiga indicier som visar att försäljningsbolaget som står nära producenten (den närstående distributören) trots producentens kontroll över den närstående handlaren, eller den omständigheten att båda företagen står under gemensam kontroll, fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.
176. I förevarande mål är frågan om kommissionen har lagt fram tillräcklig bevisning för att dra slutsatsen att Sinopec Central-China, trots sin ställning som närstående distributör, fyllde dessa funktioner, precis den fråga som är aktuell i den andra delen av denna grund.
177. För det andra övergår den bevisbörda som kommissionen hänvisar till i sitt överklagande, och som nämns i punkt 173 i detta förslag till avgörande, till Sinopec först när kommissionen har lagt fram sådana samstämmiga indicier.
178. Härav följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den tredje grundens första del.
c)      Den tredje grundens andra del
1)      Upptagande till prövning
179. Beträffande den tredje grundens andra del är det nödvändigt att först ta ställning till den invändning om rättegångshinder som Wegochem har framställt. Såsom förklaras i punkterna 22–25 i detta förslag till avgörande, vilka jag hänvisar till, har Wegochem inte rätt att framställa en sådan invändning. Eftersom företaget tar upp en fråga som rör domstolens behörighet ska dock domstolen pröva den ex officio.
180. Enligt fast rättspraxis är domstolen varken behörig att fastställa de faktiska omständigheterna eller, i princip, att bedöma den bevisning som tribunalen har godtagit till stöd för dessa omständigheter.(100) I den mån kommissionen genom den andra delen av den tredje grunden för överklagandet har yrkat förnyad bedömning av de bevis som tribunalen stödde sig på när den drog slutsatsen att kommissionen inte hade fullgjort sin enligt rättspraxis ålagda bevisbörda, för att visa att Sinopec Central-China utövade funktioner som liknade dem som utförs av en agent som arbetar på provisionsbasis, är domstolen följaktligen inte behörig att pröva denna grund, såvida inte bevisningen har missuppfattats.(101)
181. Frågan om tribunalen tillämpade rätt kriterier vid bedömningen av bevisningen är emellertid en rättsfråga, för vilken domstolen har behörighet.(102) På samma sätt är frågan om relevansen av de faktorer som kommissionen beaktade när den tog ställning till om en närstående distributör fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis, och frågan om det föreligger en enda ekonomisk enhet i den mening som avses i artikel 2.10 i) i grundförordningen, också rättsfrågor som kan prövas inom ramen för ett överklagande.(103)
2)      Prövning i sak
182. När det gäller prövningen i sak har kommissionen först ifrågasatt de kriterier som tribunalen använde när den bedömde bevisningen.
183. Jag håller i detta avseende med kommissionen om att de fem faktorer som anges i punkt 150 i detta förslag till avgörande enligt rättspraxis inte ska bedömas separat utan som samlad bevisning till stöd för slutsatsen i den omtvistade förordningen.
184. Såsom följer av den rättspraxis som det hänvisas till i punkterna 167 och 168 i detta förslag till avgörande är det nämligen nödvändigt att beakta samtliga relevanta faktorer som avser den ekonomiska realiteten i förbindelserna mellan en producent och dennes närstående distributör med ansvar för export till unionen för att avgöra om en justering enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen är motiverad, eller om den inte är det på grund av att producenten och distributören bildar en enda ekonomisk enhet.
185. I det nu aktuella målet gjorde tribunalen dock inte någon samlad bedömning av samtliga faktorer som låg till grund för kommissionens slutsats i den omtvistade förordningen. Efter att i punkterna 82–111 i den överklagade domen ha analyserat de fem faktorerna var för sig gjorde tribunalen sitt slutgiltiga konstaterande i punkt 112, där den uttryckligen hänvisade till alla fem faktorer som det fullständiga bevisunderlaget. Tribunalen angav att de enda två faktorer som den ansåg var relevanta (den andra och den tredje faktorn) inte räckte för att utgöra en rad samstämmiga indicier som visade att Sinopec Central-China fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis. Kommissionens invändning att tribunalen använde fel bedömningskriterier ska därmed avvisas.
186. Vidare har kommissionen ifrågasatt tribunalens analys av de fem faktorerna som nämns i punkt 150 ovan, vilka utgör bevisningen till stöd för slutsatsen i den omtvistade förordningen.
187. Jag noterar i detta avseende att tribunalens slutsats i punkt 112 i den överklagade domen, som följde på en samlad bedömning av bevisen, endast grundades på två av de fem faktorer som kommissionen hade stött sig på i den omtvistade förordningen, i och med att tribunalen hade ansett två faktorer sakna betydelse (den första och den femte), medan en tredje (den fjärde faktorn) inte ansågs påverka bedömningen av de två återstående faktorerna.
188. Även om tribunalen tillämpade rätt bedömningskriterier i punkt 112 i den överklagade domen, för det fall det slås fast att dess samlade bedömning endast grundades på en begränsad uppsättning bevis (till följd av felaktig rättstillämpning vid bedömningen av vissa faktorers betydelse) är följaktligen hela bedömningen bristfällig.
189. Vad beträffar den första av de fem faktorerna i punkt 150 ovan, det vill säga att Sinopec Central-China letade efter kunder och etablerade kontakter med dem, ansåg tribunalen i punkterna 82–84 i den överklagade domen att detta inte var relevant. Tribunalen menade att eftersom att leta efter kunder och etablera kontakter med dem är en verksamhet som kan utföras såväl av en intern försäljningsavdelning som av en oberoende handlare, saknade denna faktor betydelse för analysen.
190. Kommissionen har ifrågasatt denna analys, vilken i den mån den avser betydelsen av en faktor som har beaktats för att fastställa förekomst av en enda ekonomisk enhet, är en rättsfråga.(104)
191. För att fastställa förekomst av en enda ekonomisk enhet är det nödvändigt att undersöka de funktioner som den närstående distributören fyller vid marknadsföring och export av den berörda produkten mot bakgrund av den ekonomiska realiteten i dess förbindelser med producenten, vilket också erinras om ovan.(105)
192. Jag håller i detta sammanhang med tribunalen om att leta efter kunder och etablera kontakter med dem är en verksamhet som, i avsaknad av en oberoende handlare, kan utföras av en intern försäljningsavdelning. Jag anser därför att tribunalen inte misstog sig när den fann att den första faktorn inte var avgörande för att fastställa om den närstående distributören agerade som en intern försäljningsavdelning eller som en oberoende handlare.
193. Att en faktor inte är avgörande innebär dock inte att den saknar betydelse.
194. Den omständigheten att den närstående distributören letar efter kunder och etablerar kontakter med dem är en faktor som är relevant för att förstå vilka funktioner som den närstående enheten fyller mot bakgrund av dess ekonomiska förbindelser med producenten. Om det konstateras att den närstående enheten inte letar efter kunder och inte etablerar direkta kontakter med dem är det en stark indikation på att enheten inte fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis. Det framgår i själva verket av rättspraxis att tribunalen ansåg det vara relevant att en närstående distributör marknadsförde produkter, skötte kontakterna med befintliga och potentiella kunder, efterfrågade och tog emot beställningar och förhandlade om försäljningar för att avgöra om distributören agerade som en agent.(106)
195. Tribunalen gjorde sig således skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkt 84 i den överklagade domen slog fast att den första faktorn saknade betydelse för att avgöra om Sinopec Central-China agerade som en agent som arbetar på provisionsbasis, i den mening som avses i artikel 2.10 i) i grundförordningen.
196. När det gäller den andra faktorn i punkt 150 ovan, att Sinopec Chongqing genomförde direkt exportförsäljning, har kommissionen inte hävdat någon specifik felaktig rättstillämpning i tribunalens analys i punkterna 85–94 i den överklagade domen. Den har gjort gällande att tribunalen underlät att koppla bedömningen av direktförsäljningen till en analys av dess betydelse för de ekonomiska förbindelserna mellan Sinopec Chongqing och Sinopec Central-China. För det fall det ska förstås som att kommissionen önskar en förnyad bedömning av tribunalens bevisvärdering, kan detta dock inte prövas i ett mål om överklagande. Om kommissionens invändning ska förstås som att den är riktad mot de bedömningskriterier som tribunalen använde, har den redan underkänts i punkterna 182–185 i detta förslag till avgörande.
197. Vad gäller den tredje faktorn i punkt 150 ovan fann tribunalen, i punkterna 97 och 98 i den överklagade domen, att även om Sinopec Chongqings och Sinopec Ningxias direkta inhemska försäljning visade att de hade den infrastruktur som krävdes för att verka utan mellanhänder, är det legitimt för tillverkare att använda andra interna avdelningar eller närstående enheter för sin exportverksamhet än för sin inhemska verksamhet. Tribunalen drog därför den slutsatsen att den tredje faktorn inte var ett indicium som kunde hindra att Sinopec Central-China tillerkändes ställning som en intern försäljningsavdelning.
198. I motsats till vad kommissionen hävdar kan jag inte finna några motsägelser i detta resonemang. Påståendet om att tribunalen åsidosatte sin motiveringsskyldighet kan därför inte vinna framgång. För det fall kommissionen yrkar att domstolen gör en ny bedömning av tribunalens bevisvärdering och drar en annan slutsats än den i den överklagade domen, kan ett sådant yrkande inte prövas i ett mål om överklagande.
199. Vad beträffar den fjärde faktorn i punkt 150 ovan, att Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia hade försäljningskostnader, kopplade tribunalen denna faktor, i punkterna 100–102 i den överklagade domen, till den andra och den tredje faktorn och fann att den inte ändrade bedömningen av de faktorerna.
200. Kommissionen själv kopplar sin invändning angående denna del av domen till rättsstridigheten i analyserna av den andra och den tredje faktorn. Det följer dock av de föregående punkterna i detta förslag till avgörande att invändningarna som avser analysen av den andra och den tredje faktorn ska avvisas. Detta innebär att inte heller kommissionens invändning avseende tribunalens analys av den fjärde faktorn kan godtas.
201. När det slutligen gäller den femte faktorn i punkt 150 ovan, att Sinopec Central-China även handlade med produkter som tillverkats av andra tillverkare än Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia, fann tribunalen i punkt 111 i den överklagade domen att detta inte visade att Sinopec Central-China fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis. Analysen som ledde fram till denna slutsats består av två delar. I den första delen, i punkterna 106–108 i den överklagade domen, hänvisade tribunalen först till relevant rättspraxis och slog sedan fast att kommissionen inte kunde stödja sig på den femte faktorn för att hävda att det inte förelåg en enda ekonomisk enhet, eftersom den inte hade undersökt hur stor andel av Sinopec Central-Chinas totala omsättning som härrörde från försäljning av produkter, oavsett typ, som detta bolag hade köpt från andra bolag än Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia. I den andra delen, i punkterna 109 och 110 i den överklagade domen, fann tribunalen att även om kommissionen hade haft rätt att endast undersöka den av Sinopec Central-Chinas omsättning som härrörde från dess försäljning av polyvinylalkoholer, hade det under alla omständigheter visats att Sinopec Central-Chinas inköp av polyvinylalkoholer som tillverkats av icke-närstående tillverkare endast utgjorde 2 procent av dess inköp av polyvinylalkoholer från Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia, och att de polyvinylalkoholer som det köpte från
icke-närstående tillverkare såldes till ett ”närstående bolag” i Kina.
202. Kommissionen har ifrågasatt denna analys, vilken i den mån den avser betydelsen av en faktor som har beaktats för att fastställa förekomst av en enda ekonomisk enhet, är en rättsfråga, precis som var fallet med den första faktorn.(107)
203. När det gäller den första delen av analysen, vilken tribunalen stödde sig på i sin slutsats i punkt 111 i den överklagade domen, noterar jag att analysen i punkterna 106 och 107 i samma dom är förenlig med den rättspraxis som det hänvisades till. Jag anser emellertid att slutsatsen i punkt 108 i den domen, att kommissionen inte kunde tillmäta den femte faktorn någon betydelse alls, eftersom den inte hade analyserat hur stor andel av den totala omsättningen som härrörde från försäljning av alla produkter som detta bolag hade köpt från andra bolag än Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia, är felaktig.
204. Såsom har påpekats ovan(108) ger rättspraxis unionsinstitutionerna rätt att beakta samtliga relevanta faktorer som avser den ekonomiska realiteten i förbindelserna mellan producenten och den närstående distributören för att fastställa om det föreligger en enda ekonomisk enhet. Av detta följer att dessa faktorer inte nödvändigtvis måste begränsas till en analys av den totala omsättning som härrörde från den närstående distributörens försäljning av alla produkter. Andelen av försäljningen av den berörda produkten kan också vara en relevant faktor som unionsinstitutionerna har rätt att ta hänsyn till i analysen.(109) Tribunalen gjorde sig således skyldig till felaktig rättstillämpning när den i punkt 111 i den överklagade domen slog fast att den femte faktorn saknade betydelse, eftersom kommissionen inte hade analyserat hur stor andel av Sinopec Central-Chinas totala omsättning som härrörde från försäljning av alla produkter.
205. När det gäller analysens andra del i punkterna 109 och 110 i den överklagade domen genomförde tribunalen den ”i alla händelser” och därmed som ett obiter dictum. Det förefaller som att tribunalen i dessa punkter – även om det inte anges uttryckligen – i huvudsak fann att den femte faktorn, på grundval av analysen av den mycket begränsade andelen av Sinopec Central-Chinas omsättning som (endast) avsåg försäljning av den berörda produkten som hade tillverkats av andra tillverkare (vilket kommissionen hade beaktat), inte utgjorde tillräcklig bevisning för att dra slutsatsen att företaget fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.
206. Det ska dock noteras att denna (underförstådda) slutsats angående den femte faktorn inte nämns alls i punkt 112 i den överklagade domen, där tribunalen gör sin samlade bedömning av de fem faktorerna. Tribunalen tog alltså inte hänsyn till den femte faktorn i denna samlade bedömning, i och med att den (felaktigt) ansåg att den faktorn saknade betydelse.
207. Sammanfattningsvis anser jag att tribunalen gjorde sig skyldig till två fall av felaktig rättstillämpning när den fann att den första och den femte faktorn saknade betydelse i analysen för att avgöra om Sinopec Central-China, trots sin ställning som närstående bolag, fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.
208. Tribunalens samlade bedömning av bevisningen i punkt 112 i den överklagade domen är således behäftad med rättsliga fel, eftersom tribunalen felaktigt hade ansett att den första och den femte faktorn saknade relevans och därför grundade sin bedömning endast på den andra och den tredje faktorn.
209. Jag föreslår följaktligen att domstolen ger bifall åt kommissionens överklagande såvitt avser den tredje grundens andra del.
III. Anslutningsöverklagandet
210. Sinopecs anslutningsöverklagande avser punkterna 141–159 i den överklagade domen. I dessa punkter underkände tribunalen den grund genom vilken Sinopec hade bestridit kommissionens beslut att justera normalvärdet uppåt enligt artikel 2.10 b i grundförordningen, för att återspegla skillnaden mellan den mervärdesskattesats som skulle betalas och nivån på återbetalningen av mervärdesskatt vid export.
211. Sinopec har genom sitt anslutningsöverklagande yrkat att domstolen upphäver den överklagade domen i den mån justeringen av normalvärdet för ej återbetalningsbar mervärdesskatt godtogs, ogiltigförklarar den omtvistade förordningen i den mån justeringen gjordes och förpliktar kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna; i andra hand har Sinopec yrkat att domstolen återförvisar målet till tribunalen och låter frågan om rättegångskostnader anstå.
212. Kommissionen har, med stöd av Kuraray, yrkat att domstolen ogillar anslutningsöverklagandet och förpliktar Sinopec att ersätta rättegångskostnaderna. Kuraray har också yrkat att domstolen fastställer att anslutningsöverklagandet inte kan tas upp till prövning.
213. Sinopec har anfört fyra grunder till stöd för sitt anslutningsöverklagande.
214. I punkterna 141–159 i den överklagade domen fastställde tribunalen kommissionens beslut i skälen 387 och 388 i den omtvistade förordningen att justera det konstruerade normalvärdet för att beakta ej återbetalningsbar mervärdesskatt inkluderad i exportpriset. Tribunalen fann att även om det var svårt att förstå lydelsen i den omtvistade förordningen hade kommissionen, genom att jämföra med och stödja sig på handlingarna i målet, visat i tillräcklig utsträckning dels att exportpriset inkluderade ej återbetalningsbar mervärdesskatt, medan normalvärdet hade konstruerats utan mervärdesskatt utifrån uppgifter angående det representativa landet enligt artikel 2.6a i grundförordningen, och dels att denna asymmetri följaktligen motiverade en justering uppåt av normalvärdet för att säkerställa en rättvis jämförelse mellan detta värde och exportpriset.(110)
215. Tribunalen menade dock att kommissionen hade misstagit sig när den använde artikel 2.10 b i grundförordningen som rättslig grund för den justeringen, eftersom den bestämmelsen inte uttryckligen omfattar konstruerade normalvärden som baseras på uppgifter avseende det representativa landet. Tribunalen fann dock att detta fel inte var avgörande, eftersom artikel 2.10 k i grundförordningen låter kommissionen justera för andra faktorer som påverkar prisernas jämförbarhet, däribland ej återbetalningsbar mervärdesskatt.(111)
A.      Huruvida anslutningsöverklagandet kan tas upp till prövning och dess ändamålsenliga verkan
216. Kuraray har för det första anfört att anslutningsöverklagandet ska ogillas i sin helhet. Enligt Kuraray har Sinopec varken förklarat eller visat vilken fördel anslutningsöverklagandet skulle medföra för företaget.
217. Kuraray har genom sin invändning om rättegångshinder i huvudsak ifrågasatt Sinopecs intresse av att inkomma med ett anslutningsöverklagande. Enligt fast rättspraxis gäller att för att en klagande ska ha intresse av att överklaga måste överklagandet, om det bifalls, kunna medföra en fördel för den part som överklagar. Domstolen kan dessutom ex officio invända mot att en part har intresse av att överklaga eller upprätthålla ett överklagande.(112)
218. Såsom har förklarats i punkterna 22–25 i detta förslag till avgörande har Kuraray, i egenskap av intervenient, inte rätt att framställa en sådan invändning om rättegångshinder. Eftersom denna invändning avser en fråga som rör domstolens behörighet ska domstolen dock pröva den ex officio.
219. Jag anser att Sinopec utan tvivel har intresse av att inkomma med ett anslutningsöverklagande. Om anslutningsöverklagandet vann bifall och domstolen slog fast att tribunalen misstog sig när den fann att det kunde göras en justering i enlighet med artikel 2.10 k i grundförordningen, skulle det normalvärde som användes för att fastställa Sinopecs dumpningsmarginal sänkas, liksom antidumpningstullen. Detta skulle otvivelaktigt vara till fördel för Sinopec.
220. För det andra har kommissionen, utan att framställa en invändning om rättegångshinder, anfört att anslutningsöverklagandet är verkningslöst i sin helhet på grund av att det inte är riktat mot punkterna 160–164 i den överklagade domen. Sinopec har framför allt inte bestridit punkt 160 i domen, där tribunalen, genom att använda ordet ”nödvändigt”, påstås ha bekräftat behovet av en justering. Denna punkt motsäger således Sinopecs argument i anslutningsöverklagandet.
221. Punkt 160 i den överklagade domen är endast en sammanfattning av Sinopecs argument i den andra invändningen i den tredje delen av den andra grunden i första instans, och innehåller således inte någon av tribunalens slutsatser. Avsaknaden av ett specifikt bestridande av denna punkt påverkar inte på något sätt anslutningsöverklagandets ändamålsenliga verkan.
B.      Den första grunden för anslutningsöverklagandet
222. Sinopec har genom den första grunden för sitt anslutningsöverklagande anfört att tribunalen, genom att i den överklagade domen ändra den rättsliga grunden för justeringen för ej återbetalningsbar mervärdesskatt från artikel 2.10 b till artikel 2.10 k i grundförordningen, gjorde en felaktig tolkning av inledningen av artikel 2.10 liksom av artikel 2.10 k i samma förordning.
223. Sinopec har gjort gällande att kommissionen i förevarande mål inte har visat att villkoren i artikel 2.10 k i grundförordningen var uppfyllda, eftersom den i den omtvistade förordningen inte tillämpade den bestämmelsen, utan artikel 2.10 b i grundförordningen. Det ankom inte på tribunalen, utan på kommissionen, att göra justeringen på grundval av artikel 2.10 k i grundförordningen och visa att villkoren för att tillämpa den bestämmelsen var uppfyllda. Tribunalens roll är begränsad till att pröva om kommissionens akter är lagenliga, inte att korrigera rättsliga fel som kommissionen har begått. Den omständigheten att tribunalen felaktigt ändrade den rättsliga grunden medförde att justeringen stod fast, trots kommissionens underlåtenhet att bära sin bevisbörda.
224. Kommissionen har, med stöd av Kuraray, bestridit Sinopecs argument.
225. Tribunalen konstaterade, i punkterna 153–156 i den överklagade domen, att kommissionen hade funnit att exportpriset inkluderade ett belopp som motsvarade den ej återbetalningsbara mervärdesskatten, medan normalvärdet hade konstruerats utan mervärdesskatt, och att denna asymmetri följaktligen motiverade en justering uppåt av normalvärdet för att säkerställa en rättvis jämförelse mellan normalvärdet och exportpriset.
226. Sinopec har inte bestridit slutsatserna i dessa punkter i den överklagade domen. Mer specifikt har Sinopec inte ifrågasatt nödvändigheten av att justera normalvärdet uppåt för att säkerställa en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen, med anledning av den ovannämnda asymmetrin som utan tvekan påverkade prisernas jämförbarhet.
227. I punkt 157 i den överklagade domen fann tribunalen att kommissionen hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den fastställde att den rättsliga grunden för justeringen uppåt av normalvärdet var artikel 2.10 b i grundförordningen. Tribunalen bedömde emellertid att detta fel inte motiverade en ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen, eftersom det inte påverkade kommissionens bedömning på ett avgörande sätt, med hänsyn till att villkoren för tillämpning av artikel 2.10 k i grundförordningen i alla händelser var uppfyllda. Det är ”ändringen av den rättsliga grunden” för justeringen, som Sinopec benämner det, som har bestridits i denna grund för överklagandet.
228. Jag är dock av den uppfattningen att tribunalens slutsats i punkt 157 i den överklagade domen inte utgör någon felaktig rättstillämpning.
229. För det första begick inte tribunalen något fel när den slog fast att villkoren för att tillämpa artikel 2.10 k i grundförordningen var uppfyllda.
230. Enligt den bestämmelsen får en ”[j]ustering … också göras för olikheter avseende andra faktorer som inte anges [i artikel 2.10 a–j i grundförordningen] om det påvisas att de påverkar prisernas jämförbarhet …, särskilt om kunder permanent betalar olika priser på hemmamarknaden på grund av olikheterna avseende dessa faktorer”.
231. Bestämmelsen är en uppsamlingsbestämmelse som infördes i unionens antidumpningslagstiftning(113) för att möjliggöra justeringar för ”andra faktorer” som inte uttryckligen förtecknas i leden a–j i artikel 2.10 i grundförordningen, och således för att undanröja bestämmelsens uttömmande karaktär beträffande de fall där hänsyn bör tas.(114)
232. Såsom noterades i punkterna 225 och 226 i detta förslag till avgörande är det ostridigt att inbegripandet i exportpriset av ett belopp som motsvarade den ej återbetalningsbara mervärdesskatten, och beräkningen av normalvärdet utan mervärdesskatt, utgjorde en olikhet avseende faktorer som påverkade priserna och deras jämförbarhet, vilket motiverade en justering uppåt av normalvärdet enligt artikel 2.10 i grundförordningen för att säkerställa en rättvis jämförelse. Följaktligen är villkoret i den inledande delen av bestämmelsen uppfyllt.
233. När det gäller den avslutande delen av artikel 2.10 k i grundförordningen, som lyder ”särskilt om kunder permanent betalar olika priser på hemmamarknaden på grund av olikheterna avseende dessa faktorer”, visar användningen av ordet ”särskilt” att det inte är fråga om ett ytterligare villkor. Syftet är i stället att illustrera en situation där villkoret, det vill säga att det påvisas att den aktuella faktorn påverkar prisernas jämförbarhet, är uppfyllt.
234. Eftersom tribunalen fann att det hade visats att asymmetrin avseende mervärdesskatten mellan det konstruerade normalvärdet och exportpriset påverkade prisernas jämförbarhet, begick den således inte något fel när den slog fast att villkoren för att tillämpa artikel 2.10 k i grundförordningen var uppfyllda.
235. För det andra, i en situation där det har fastställts att en justering var nödvändig för att säkerställa en rättvis jämförelse enligt artikel 2.10 i grundförordningen och att villkoren i artikel 2.10 k i samma förordning var uppfyllda, var kommissionens felaktiga rättstillämpning när den kvalificerade justeringen enligt artikel 2.10 b i den förordningen rent formell till sin natur. Denna felaktiga rättsliga kvalificering av justeringen fick i själva verket inte någon avgörande betydelse vare sig för kommissionens bedömning att justeringen var nödvändig eller för justeringsbeloppet och den resulterande dumpningsmarginalen. Precis som tribunalen med rätta har konstaterat kan ett fel av enbart formell betydelse, framför allt när det gäller den rättsliga grunden, inte leda till att den aktuella unionsrättsakten ogiltigförklaras.(115)
236. För det tredje, vad beträffar tribunalens påstådda överskridande av sin behörighet, vilken är begränsad till att pröva om kommissionens rättsakter är lagenliga, anser jag inte att tribunalen överskred gränserna för sin prövningsrätt genom att ersätta kommissionens bedömning med sin egen. För att dra sin slutsats förlitade sig tribunalen i själva verket på faktorer som var en integrerad del av kommissionens resonemang i den omtvistade förordningen, och resultatet av dess bedömning överensstämmer med den normativa delen av densamma.(116) Tribunalen gjorde inte någon förnyad bedömning av omständigheterna som ersatte kommissionens bedömning, och den inkräktade således inte på den institutionens stora utrymme för skönsmässig bedömning på det handelspolitiska området – ett utrymme som motiveras av de komplicerade ekonomiska, politiska och juridiska situationer som kommissionen har att undersöka.(117)
237. Mot bakgrund av ovannämnda överväganden föreslår jag att domstolen ogillar Sinopecs anslutningsöverklagande såvitt avser den första grunden.
C.      Den andra grunden för anslutningsöverklagandet
238. Den andra grunden för Sinopecs anslutningsöverklagande riktas mot punkt 158 i den överklagade domen. Sinopec har anfört att tribunalen, genom att ange att det konstruerade normalvärdet ”ersätter” den berörda produktens pris på exportlandets inhemska marknad, gjorde en felaktig tolkning av artikel 2.6a i grundförordningen. Sinopec menar att ett normalvärde som beräknas enligt metoden i artikel 2.3–2.6 i grundförordningen är avsett att fungera som en indikator för det inhemska försäljningspriset, men att detta inte är fallet med artikel 2.6a i grundförordningen, där kommissionen uppmanas att helt bortse från inhemsk försäljning. Enligt Sinopec är det dock ett nödvändigt villkor, för att göra en justering enligt artikel 2.10 k i grundförordningen, att visa att ”kunder permanent betalar olika priser på hemmamarknaden på grund av olikheterna avseende dessa faktorer”.
239. Kommissionen har, med stöd av Kuraray, bestridit Sinopecs argument. Kuraray har vidare anfört att den andra grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom den inte är så klar och precis att domstolen kan pröva den. Kuraray menar således att den inte uppfyller kraven i artikel 169.2 i domstolens rättegångsregler.
240. När det gäller huruvida den andra grunden kan tas upp till prövning anser jag inledningsvis att även vid ett antagande om att domstolen ex officio prövar den invändning om rättegångshinder som har framställts av Kuraray, som i egenskap av intervenient – vilket framgår av punkterna 22–25 i detta förslag till avgörande – inte har rätt att framställa en sådan invändning, kan denna grund tas upp till prövning. Den är i själva verket precis riktad mot de angripna delarna av domen som Sinopec har yrkat ska upphävas (punkt 158 i den överklagade domen) och de rättsliga argument som har framförts till stöd för grunden för överklagandet (den påstådda överträdelsen av artikel 2.6a i grundförordningen).(118)
241. Enligt min mening är grunden emellertid verkningslös. Såsom jag noterade i punkt 233 i detta förslag till avgörande medför den avslutande delen av artikel 2.10 k i grundförordningen inte något ytterligare villkor. Den illustrerar i stället en specifik situation där villkoret i den första delen av bestämmelsen, det vill säga att det påvisas att olikheterna avseende faktorerna i fråga påverkar prisernas jämförbarhet, är uppfyllt. I punkterna 153–157 i den överklagade domen fann tribunalen att kommissionen hade rätt att justera normalvärdet uppåt, eftersom detta villkor var uppfyllt. Det innebär att även om punkt 158 i domen innehöll en felaktig tolkning av artikel 2.6a i grundförordningen jämförd med den andra delen av artikel 2.10 k i samma förordning – såsom Sinopec hävdar – skulle detta fel inte medföra ett ifrågasättande av slutsatsen att justeringen var motiverad i det nu aktuella fallet.
242. Den andra grunden bygger emellertid också på en felaktig tolkning av den överklagade domen. När tribunalen i punkt 128 i den överklagade domen angav att det konstruerade normalvärdet ”ersätter” den berörda produktens pris på exportlandets inhemska marknad, menade den inte – såsom Sinopecs argument antyder – att kommissionen borde ha beaktat den inhemska försäljningen för beräkningen av normalvärdet. Tribunalen menade snarare att det konstruerade normalvärdet enligt artikel 2.6a i grundförordningen ersätter normalvärdet enligt definitionen i artikel 2.1 i grundförordningen i den rättvisa jämförelsen mellan normalvärdet och exportpriset.
243. Jag föreslår således att Sinopecs anslutningsöverklagande ska ogillas såvitt avser också den andra grunden.
D.      Den tredje grunden för anslutningsöverklagandet
244. Sinopec har genom den tredje grunden för sitt anslutningsöverklagande anfört att tribunalen missuppfattade bevisningen när den underlät att bedöma betydelsen av ett avgörande från US Court of International Trade (Domstolen för internationell handel, Förenta staterna), som bekräftade att justeringar för ej återbetalningsbar mervärdesskatt är olagliga inte bara i samband med en rättvis jämförelse, utan också när normalvärdet konstrueras. Sinopec menar att tribunalen, genom att inte hänvisa till detta avgörande i den angripna domen och följaktligen genom att underlåta att beakta dess betydelse, missuppfattade bevisningen. Enligt Sinopec påverkar detta missförstånd slutsatsen i punkt 156 i den överklagade domen, att kommissionen hade visat på behovet av en justering för ej återbetalningsbar mervärdesskatt.
245. Kommissionen har, med stöd av Kuraray, bestridit Sinopecs argument. Kuraray har också gjort gällande att den tredje grunden inte kan tas upp till prövning, eftersom Sinopec inte har presenterat något stöd för den påstådda missuppfattningen av bevisningen. Kuraray menar således att denna grund inte uppfyller kraven i artikel 169.2 i domstolens rättegångsregler.
246. När det gäller Kurarays invändning om rättegångshinder anser jag återigen att även vid ett antagande om att domstolen ex officio prövar denna invändning som Kuraray, i egenskap av intervenient, inte har rätt att framställa,(119) kan denna tredje grund tas upp till prövning. På ett liknande sätt som föregående grund är den tredje grunden riktad mot de angripna delarna av domen som Sinopec har yrkat ska upphävas (punkt 156 i den överklagade domen) och de rättsliga argument som har framförts till stöd för grunden (den påstådda missuppfattningen av bevisningen, på grund av att inte ha beaktat ovannämnda avgörande från Domstolen för internationell handel).
247. Jag anser emellertid att anslutningsöverklagandet ska ogillas i sak såvitt avser den tredje grunden.
248. För det första håller jag med kommissionen om att unionsinstitutionernas förfaringssätt inte behöver överensstämma med det sätt på vilket amerikanska myndigheter handlar. Avgörandet från Domstolen för internationell handel är ett exempel på praxis i en annan jurisdiktion som kan tala för en viss tolkning av EU:s antidumpningslagstiftning, men det kan inte betraktas som ”bevisning”. Eftersom det inte utgör bevisning kan det inte heller förekomma någon ”missuppfattning av bevisning”.
249. För det andra kan underlåtenhet att bedöma bevisning i vart fall inte medföra att den bevisningen missuppfattats. Enligt rättspraxis kräver en invändning om missuppfattning av bevisning inte bara att klaganden anger exakt vilken bevisning som tribunalen ska ha missuppfattat, utan också att vederbörande visar vilken felaktig bedömning som den menar har lett till denna missuppfattning.(120)
250. Av detta följer att en missuppfattning av bevisning kräver att bevisningen har bedömts på ett sätt som uppenbart motsägs av dess innehåll. Sinopec hävdar emellertid inte att tribunalen missförstod bedömningen i det åberopade avgörandet från Domstolen för internationell handel, utan menar snarare att tribunalen inte alls tog hänsyn till avgörandet i sin prövning. Det rör sig således i huvudsak om en invändning om bristfällig motivering.
251. Även om Sinopecs yrkande förstods på detta sätt skulle det dock ändå underkännas. Den omständigheten att tribunalen i den överklagade domen inte hänvisade till avgörandet från Domstolen för internationell handel innebär underförstått – men nödvändigtvis – att tribunalen ansåg avgörandet vara irrelevant. Avsaknaden av hänvisning i domen hindrar dock inte att Sinopec framställer invändningar mot den överklagade domen eller att domstolen prövar dessa invändningar.
252. Jag föreslår således att Sinopecs anslutningsöverklagande ska ogillas såvitt avser också den tredje grunden.
E.      Den fjärde grunden för anslutningsöverklagandet
253. Genom den fjärde grunden för sitt anslutningsöverklagande har Sinopec bestridit punkterna 150–156 i den överklagade domen. Företaget har anfört åsidosättande av rätten att yttra sig och av motiveringsskyldigheten.
254. Sinopec har för det första gjort gällande att eftersom den rättsliga grunden för justeringen för ej återbetalningsbar mervärdesskatt ändrades från artikel 2.10 b till artikel 2.10 k i grundförordningen, var företaget förhindrat att lägga fram bevis som visade att villkoren i den sistnämnda bestämmelsen inte var uppfyllda. Sinopec tillstår att företaget hade möjlighet att ta upp vid tribunalen huruvida villkoren i artikel 2.10 k i grundförordningen var uppfyllda. Rätten att yttra sig inför kommissionen, rättsaktens upphovsman, skiljer sig dock från möjligheten att yttra sig vid tribunalen. Sinopec menar att om företaget hade haft möjlighet att lägga fram sina argument, framför allt om villkoret i den avslutande delen av artikel 2.10 k i grundförordningen, skulle kommissionen kanske ha fattat ett annat beslut.
255. Sinopec har för det andra gjort gällande att trots företagets anmodanden förklarade inte kommissionen varför den aktuella justeringen var nödvändig när normalvärdet grundades på upplysningar från ett tredjeland. Det var först under förfarandet vid tribunalen som kommissionen kom med en förklaring. Att tillåta att kommissionen presenterar förklaringar först under det rättsliga förfarandet vid unionsdomstolen om varför den dragit vissa slutsatser, i synnerhet när förklaringen uttryckligen hade begärts under det administrativa förfarandet, och i ett fall där unionsdomstolen fann att kommissionen hade gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning, riskerar emellertid att urholka motiveringsskyldigheten och de berörda parternas rätt att yttra sig.
256. Kommissionen har, med stöd av Kuraray, bestridit Sinopecs argument.
257. När det för det första gäller det påstådda åsidosättandet av rätten att yttra sig noterar jag att Sinopecs argumentation riktas mot villkoret i den andra delen av artikel 2.10 k i grundförordningen. Såsom jag påpekade i punkterna 232 och 241 i detta förslag till avgörande inför den avslutande delen av den bestämmelsen inte något ytterligare villkor, utan framhåller endast en specifik situation där villkoret i den inledande delen av bestämmelsen är uppfyllt. I en situation där villkoret i den första delen av bestämmelsen är uppfyllt och justeringen därmed är motiverad gäller att även om det stämmer att Sinopec inte hade möjlighet att lägga fram sina argument gällande villkoret i den andra delen av bestämmelsen, skulle detta alltså inte påverka justeringen i fråga. Jag menar således att anslutningsöverklagandet inte kan vinna bifall på denna grund, eftersom den är verkningslös.
258. Av fast rättspraxis följer i alla händelser att även om det inte kan krävas att klaganden visar att kommissionens beslut skulle ha blivit annorlunda om förfarandefelet i fråga inte hade förelegat, utan endast att en sådan möjlighet inte helt kan uteslutas, eftersom denna part bättre hade kunnat förbereda sitt försvar om denna felaktighet inte hade förelegat, kan förekomsten av ett fel som hänför sig till rätten till försvar inte desto mindre endast leda till en ogiltigförklaring av rättsakten i fråga om det finns en möjlighet att det administrativa förfarandet till följd av denna felaktighet skulle ha kunnat leda till ett annat resultat och att felaktigheten därmed faktiskt påverkat rätten till försvar.(121)
259. I det nu aktuella fallet har Sinopec dock inte visat att det administrativa förfarandet, i en situation där justeringen var motiverad, såsom noterades i punkterna 225 och 226 i detta förslag till avgörande, skulle ha kunnat leda till ett annat resultat.
260. Vad beträffar den fjärde grundens andra del slog tribunalen med rätta fast, i punkt 152 i den överklagade domen, att enligt domstolens praxis ska ”en förordning om fastställande av antidumpningstull … innehålla det väsentliga i kommissionens resonemang, men [den] måste [inte] innehålla en specifik motivering av vart och ett av de många argument som anförts av de berörda parterna” och att ”[t]ribunalen … således [kan] begära kompletterande förklaringar av kommissionen och beakta dessa vid sin prövning, förutsatt att de grundar sig på bevisning som ingår i ärendehandlingarna vid kommissionen”.
261. Sinopec har varken ifrågasatt denna rättspraxis eller att kommissionens kompletterande förklaringar grundade sig på bevisning i ärendehandlingarna. Mot denna bakgrund kan inte heller den andra delen av denna grund godtas.
262. Med hänsyn till ovannämnda överväganden föreslår jag att domstolen ogillar Sinopecs anslutningsöverklagande såvitt avser också den fjärde grunden och följaktligen anslutningsöverklagandet i sin helhet.
IV.    Talan vid tribunalen
263. Enligt artikel 61.1 i stadgan för Europeiska unionens domstol kan domstolen, om den upphäver tribunalens avgörande, själv slutligt avgöra målet, om detta är färdigt för avgörande.
264. Jag anser för det första att detta är fallet när det gäller den andra invändningen i den tredje grunden som Sinopec anfört vid tribunalen, om den påstådda bestraffande karaktären hos källan till tillgängliga uppgifter. Det följer av punkterna 35–46 i detta förslag till avgörande att kommissionen inte gjorde någon uppenbart oriktig bedömning i skälen 329 och 333 i den omtvistade förordningen när den konstruerade normalvärdet för Sinopec Ningxia i enlighet med artikel 2.6a i grundförordningen utifrån upplysningar som lämnats av de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna enligt artikel 18 i samma förordning och, i synnerhet, för varje produkttyp som rapporterats av det företaget genom att använda det högsta normalvärdet för de andra samarbetsvilliga exporterande tillverkarna. Sinopecs andra invändning i den tredje grunden ska därför underkännas i sin helhet.
265. För det andra anser jag att domstolen slutligt kan avgöra målet också med avseende på den första och den andra delen av den andra grund som Sinopec har anfört vid tribunalen, om åsidosättande av artikel 2.10 i grundförordningen.
266. När det gäller invändningen avseende åsidosättande av skyldigheten att göra en rättvis jämförelse i samma handelsled, enligt artikel 2.10 i grundförordningen, mellan exportpriset och det konstruerade normalvärdet enligt artikel 2.6a i samma förordning, med avseende på de omtvistade kostnaderna, följer det av punkterna 64–146 i detta förslag till avgörande att kommissionen inte gjorde någon uppenbart oriktig bedömning i det avseendet i den omtvistade förordningen. Denna invändning – som ingår i den andra delen av den andra grund som åberopats i första instans – måste därför avvisas.
267. Vad gäller invändningen avseende åsidosättande av artikel 2.10 i) i grundförordningen följer det av punkterna 161–169 och punkt 184 i detta förslag till avgörande att för att avgöra om en justering enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen är motiverad på grund av att den närstående handlaren fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis, eller om den inte är motiverad på grund av att producenten och dess närstående distributör med ansvar för export till unionen bildar en enda ekonomisk enhet, är det nödvändigt att beakta ”samtliga relevanta faktorer” avseende den ekonomiska realiteten i förbindelserna mellan producenten och distributören.
268. I förevarande mål är det därför nödvändigt att analysera de fem faktorer som förtecknas i punkt 150 i detta förslag till avgörande, vilka utgör bevisningen till stöd för kommissionens slutsats i den omtvistade förordningen att justeringen var motiverad. Det är nödvändigt att kontrollera om kommissionen åtminstone lade fram samstämmiga indicier på att villkoren för att tillämpa
justeringen var uppfyllda.(122)
269. När det gäller den första faktorn, att Sinopec Central-China letade efter kunder och etablerade kontakter med dem, följer det av punkterna 189–194 i detta förslag till avgörande att denna verksamhet är relevant för att fastställa att en närstående enhet fyller liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis, men den är inte avgörande för att bedöma om den närstående distributören fungerar som en intern försäljningsavdelning eller som en oberoende handlare.
270. Vad gäller den andra faktorn, att Sinopec Chongqing genomförde direkt exportförsäljning till Förenta staterna, hänvisar jag till analysen i punkterna 88–93 i den överklagade domen, där tribunalen gjorde en korrekt tillämpning av relevant rättspraxis. Denna faktor är således relevant i analysen, men med tanke på det begränsade jämförbara försäljningsbeloppet och vad som utmärker det nu aktuella fallet, visar faktorn i sig inte på ett övertygande sätt att villkoren för att tillämpa justeringen enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen är uppfyllda.
271. Vad gäller den tredje faktorn, att Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia genomförde direktförsäljning i Kina, hänvisar jag till analysen i punkterna 95–99 i den överklagade domen, där tribunalen gjorde en korrekt tillämpning av relevant rättspraxis. Även om också denna faktor är relevant i analysen utgör den i sig inte något övertygande bevis på att villkoren för tillämpning av justeringen enligt artikel 2.10 i) i grundförordningen är uppfyllda.
272. Samma sak gäller för den fjärde faktor som anges i punkt 150 i detta förslag till avgörande, att Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia hade försäljningskostnader. Eftersom det inte har bestridits att Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia endast hade kostnader för försäljningen på den kinesiska marknaden och, vad gäller Sinopec Chongqing, den direkta exportförsäljningen till Förenta staterna, är
dessa försäljningskostnader kopplade till den andra respektive den tredje faktorn.
273. Vad slutligen beträffar den femte faktorn, att Sinopec Central-China även handlade med produkter som tillverkats av andra tillverkare än Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia, har det fastställts att det saknas uppgifter i ärendet om hur stor andel av den totala omsättningen som härrörde från försäljning av alla produkter från andra företag än Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia. Det framgår dock av handlingarna att Sinopec Central-Chinas inköp av polyvinylalkoholer som tillverkats av andra tillverkare endast utgjorde 2 procent av dess inköp av polyvinylalkoholer från Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia. Sinopec Central-Chinas omsättning från dess försäljning av polyvinylalkoholer härrörde således från polyvinylalkoholer som nästan uteslutande hade köpts från Sinopec Chongqing och Sinopec Ningxia. Det är också ostridigt att de polyvinylalkoholer som Sinopec Central-China köpte från andra tillverkare inte exporterades till unionen utan såldes till ett närstående bolag i Kina och därmed utgjorde koncerninterna transaktioner. Det förhållandet att den närstående handlaren säljer varor från andra tillverkare än den närstående tillverkaren är visserligen en viktig aspekt att beakta i analysen, men med hänsyn till de specifika omständigheterna i förevarande mål måste det anses att den femte faktorn inte utgör tillräcklig bevisning för att dra slutsatsen att den närstående handlaren fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis.
274. Mot bakgrund av alla ovanstående överväganden avseende den första till den femte faktorn anser jag att med hänsyn till de specifika omständigheterna i målet räcker dessa faktorer sammantaget inte för att utgöra en rad samstämmiga indicier som visar att Sinopec Central-China fyllde liknande funktioner som en agent som arbetar på provisionsbasis. Det måste under dessa omständigheter konstateras att kommissionen inte lade fram den bevisning som åligger den för att visa att villkoren för en justering i enlighet med artikel 2.10 i) i grundförordningen var uppfyllda. Talan ska följaktligen bifallas såvitt avser den första delen av den andra grunden som Sinopec har anfört.
V.      Rättegångskostnaderna
275. Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen besluta om rättegångskostnaderna när överklagandet bifalls och domstolen slutligt avgör saken. Enligt artikel 138.1 och 3 i samma rättegångsregler, som enligt artikel 184.1 i reglerna ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter ska vardera parten bära sina rättegångskostnader. Domstolen får emellertid besluta att en part ska ersätta en del av den andra partens rättegångskostnader, om det framstår som skäligt med hänsyn till omständigheterna i målet. Enligt artikel 140.3 i rättegångsreglerna, som enligt artikel 184.1 i reglerna ska tillämpas i mål om överklagande, får domstolen besluta att en intervenient ska bära sina rättegångskostnader.
276. Om domstolen delar min bedömning av kommissionens överklagande och Sinopecs anslutningsöverklagande är Sinopec tappande part. Eftersom kommissionen och Kuraray har yrkat att Sinopec förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna föreslår jag i detta fall att domstolen beslutar att Sinopec ska ersätta kommissionens och Kurarays rättegångskostnader i samband med överklagandet och anslutningsöverklagandet.
277. I mitt förslag till slutligt avgörande beträffande talan i första instans bifalls emellertid Sinopecs talan såvitt avser en av de tre grunder som gjordes gällande i första instans och var föremål för överklagandet, medan talan ogillas i övrigt, inbegripet den grund som var föremål för anslutningsöverklagandet. Eftersom kommissionen har yrkat att Sinopec ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna i första instans föreslår jag att domstolen beslutar att Sinopec ska bära 75 procent av sina rättegångskostnader i första instans och ersätta 75 procent av kommissionens rättegångskostnader i första instans, och förpliktar kommissionen att bära 25 procent av sina rättegångskostnader i första instans och ersätta 25 procent av Sinopecs rättegångskostnader i första instans.
VI.    Förslag till avgörande
278. Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen
–        upphäver Europeiska unionens tribunals dom av den 21 februari 2024, Sinopec Chongqing SVW Chemical m.fl./kommissionen (T‑762/20, EU:T:2024:113), i den del den ogiltigförklarar kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/1336 av den 25 september 2020 om införande av slutgiltiga antidumpningstullar beträffande import av vissa polyvinylalkoholer med ursprung i Folkrepubliken Kina såvitt avser Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd och Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd, i den del som Europeiska kommissionen vid beräkningen av antidumpningstullsatsen på import till Europeiska unionen av polyvinylalkoholer som tillverkas och säljs av dessa företag justerade exportpriset nedåt i enlighet med artikel 2.10 e, g, i och k i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1036 av den 8 juni 2016 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen,
–        ogiltigförklarar förordning 2020/1336, i den del som kommissionen vid beräkningen av antidumpningstullsatsen på import till Europeiska unionen av polyvinylalkoholer som tillverkas och säljs av dessa företag justerade exportpriset nedåt i enlighet med artikel 2.10 i) i förordning 2016/1036,
–        i övrigt ogillar talan i första instans,
–        ogillar anslutningsöverklagandet som getts in av Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd och Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd,
–        beslutar att Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd och Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd ska ersätta de rättegångskostnader som kommissionen och Kuraray Europe GmbH ådragit sig i samband med överklagandet och anslutningsöverklagandet,
–        beslutar att Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd, Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd och Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd ska bära 75 procent av sina rättegångskostnader i första instans och ersätta 75 procent av kommissionens rättegångskostnader i första instans, och beslutar att kommissionen ska bära 25 procent av sina rättegångskostnader i första instans och ersätta 25 procent av de företagens rättegångskostnader i första instans,
–        beslutar att Wegochem Europe BV ska bära sina rättegångskostnader, och
–        beslutar att Kuraray Europe GmbH ska bära sina rättegångskostnader i första instans.
1      Originalspråk: engelska.
2      Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1036 av den 8 juni 2016 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen (EUT L 176, 2016, s. 21) (nedan kallad grundförordningen). Artikel 2.6a infördes genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2321 av den 12 december 2017 om ändring av grundförordningen och förordning (EU) 2016/1037 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen (EUT L 338, 2017, s. 1).
3      Sinopec Chongqing SVW Chemical Co. Ltd (Sinopec Chongqing), Sinopec Great Wall Energy & Chemical (Ningxia) Co. Ltd (Sinopec Ningxia) och Central-China Company, Sinopec Chemical Commercial Holding Co. Ltd (Sinopec Central-China) (nedan gemensamt kallade Sinopec).
4      Dom av den 21 februari 2024, Sinopec Chongqing SVW Chemical m.fl./kommissionen (T‑762/20, EU:T:2024:113).
5      Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/1336 av den 25 september 2020 om införande av slutgiltiga antidumpningstullar beträffande import av vissa polyvinylalkoholer med ursprung i Folkrepubliken Kina (EUT L 315, 2020, s. 1).
6      I den mening som avses i artikel 2.6a b i grundförordningen. Se skälen 91, 170 och 171 i den angripna förordningen. Kommissionen stödde sig särskilt på landrapporten om Kina av den 20 december 2017, som den hade offentliggjort i enlighet med artikel 2.6a c i grundförordningen.
7      Se denna artikels lydelse i punkt 49 i detta förslag till avgörande.
8      Se skälen 172 och 222 respektive skäl 87 i den angripna förordningen.
9      Se denna artikels lydelse i punkt 15 i detta förslag till avgörande.
10      Skälen 327–333 i den angripna förordningen.
11      Skälen 313, 314 och 357 i den angripna förordningen.
12      Skälen 358 och 373 i den angripna förordningen.
13      Skäl 388 i den angripna förordningen.
14      Punkterna 211–221 i den överklagade domen.
15      Punkterna 125–139 i den överklagade domen.
16      Punkterna 65–113 i den överklagade domen.
17      Se dom av den 28 mars 2019, River Kwai International Food Industry/AETMD (C‑144/18 P, EU:C:2019:266, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
18      Se dom av den 24 mars 1993, CIRFS m.fl./kommissionen (C‑313/90, EU:C:1993:111, punkt 23), och dom av den 6 oktober 2020, Bank Refah Kargaran/rådet (C‑134/19 P, EU:C:2020:793, punkt 25 och där angiven rättspraxis).
19      Se, bland annat, dom av den 14 december 2017, EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 33 och där angiven rättspraxis).
20      Se, bland annat, beslut av den 13 februari 2025, RS/EIB (C‑614/24 P, EU:C:2025:103, punkt 12 och där angiven rättspraxis).
21      Se dom av den 14 december 2017, EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 54 och där angiven rättspraxis).
22      Se dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co. (C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkt 33). Såsom framgår av lydelsen i artikel 18.1 i grundförordningen måste denna bestämmelse betraktas som införlivandet med unionsrätten av artikel 6.8 i avtalet om tillämpning av artikel VI i det allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (EGT L 336, 1994, s. 103) (nedan kallat antidumpningsavtalet), mot vars bakgrund den i möjligaste mån ska tolkas. Se förslag till avgörande av generaladvokaten Mengozzi i målet EBMA/rådet (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, punkt 44 och där angivna hänvisningar).
23      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Simon, Evers & Co.  (C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 65).
24      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 december 2017, EBMA/Giant (China), (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 55). Se även punkt 181 i den överklagande domen.
25      Se dom av den 14 december 2017, EBMA/Giant (China) (C‑61/16 P, EU:C:2017:968, punkt 56).
26      Se även, för ett liknande resonemang, tribunalens dom av den 2 oktober 2024, CCCME m.fl./kommissionen (T‑263/22, EU:T:2024:663, punkt 227 och där angiven praxis från tribunalen) (nedan kallad tribunalens dom i målet CCCME).
27      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Mengozzi i målet EBMA/rådet (C‑61/16 P, EU:C:2017:615, punkt 53).
28      Se, analogt, dom av den 4 september 2014, Simon, Evers & Co.  (C‑21/13, EU:C:2014:2154, punkt 37), och dom av den 26 januari 2017, Maxcom/City Cycle Industries (C‑248/15 P, C‑254/15 P och C‑260/15 P, EU:C:2017:62, punkt 67).
29      Se, bland annat, dom av den 2 december 2021, kommissionen och GMB Glasmanufaktur Brandenburg/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (C‑884/19 P och C‑888/19 P, EU:C:2021:973, punkt 117 och där angiven rättspraxis).
30      Se, för ett liknande resonemang, tribunalens dom i målet CCCME, punkt 213 och där angiven praxis från tribunalen. Se även punkt 188 i den överklagade domen.
31      Se, bland annat, dom av den 20 januari 2022, kommissionen/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, punkterna 35 och 36 och där angiven rättspraxis).
32      Se, i detta avseende, analogt, mitt förslag till avgörande i målet ABLV Bank/SRB (C‑602/22 P, EU:C:2025:347, punkt 73), och i målet Deutsche Lufthansa/Ryanair m.fl. (C‑457/23 P, EU:C:2025:802, punkterna 16 och 17).
33      Se förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Anbouba/rådet (C‑605/13 P och C‑630/13 P, EU:C:2015:2, punkt 50), och förslag till avgörande av generaladvokaten Bobek i målet W m.fl. (C‑621/15, EU:C:2017:176, punkt 32).
34      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Simon, Evers & Co.  (C‑21/13, EU:C:2014:261, punkt 69).
35      Se skälen 335–341 i den angripna förordningen.
36      Se skälen 338, 339 och 213–220 i den angripna förordningen.
37      Se skäl 357 i den angripna förordningen.
38      Se skäl 313 i den angripna förordningen och punkt 128 i den överklagade domen.
39      Dom av den 28 april 2022, Changmao Biochemical Engineering/kommissionen (C‑666/19 P, EU:C:2022:323) (nedan kallad domen i målet Changmao).
40      Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2321 av den 12 december 2017 om ändring av förordning (EU) 2016/1036 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen och förordning (EU) 2016/1037 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen (EUT L 338, 2017, s. 1).
41      Vilket med rätta påpekades av tribunalen i punkt 32 i den överklagade domen.
42      Se punkterna 41–43 i den överklagade domen.
43      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 2015, kommissionen/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, punkterna 47–50).
44      Se dom av den 27 oktober 2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery/rådet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, punkt 33 och där angiven rättspraxis). Se även punkt 32 i detta förslag till avgörande.
45      Se, i detta avseende, tribunalens dom i målet CCCME, punkt 96 och där angiven praxis från tribunalen.
46      Se, i detta avseende, tribunalens dom i målet CCCME, punkt 97 och där angiven praxis från tribunalen.
47      I detta avseende, se förslag till avgörande av generaladvokaten Pitruzzella i målet Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, punkterna 43 och 44).
48      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 juli 2015, kommissionen/Rusal Armenal (C‑21/14 P, EU:C:2015:494, punkterna 47–50).
49      Med beaktande av att det i artikel 2.4 i antidumpningsavtalet föreskrivs att en sådan jämförelse ”i regel [bör göras] fritt fabrik”.
50      För att en jämförelse ska vara rättvis måste den vara neutral, objektiv och opartisk; se i detta avseende rapporten från WTO:s överprövningsorgan av den 5 september 2017 med titeln European Union – Anti-Dumping Measures on Imports of Certain Fatty Alcohols from Indonesia, WT/DS442/AB/R, punkt 5.21.
51      Ibidem.
52      Se, för ett liknande resonemang, förslag till avgörande av generaladvokaten Bot i målet Dongguan Nanzha Leco Stationery/rådet (C‑511/09 P, EU:C:2011:35, punkt 90).
53      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 27 oktober 2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery/rådet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, punkt 36).
54      Se dom av den 19 september 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/rådet (C‑15/12 P, EU:C:2013:572, punkt 29). Se även dom av den 10 mars 2009, Interpipe Niko Tube and Interpipe NTRP/rådet (T‑249/06, EU:T:2009:62, punkterna 194 och 195). I detta avseende, se även punkt 157 in fine i den överklagade domen.
55      Se domen i målet Changmao, punkt 138 och där angiven rättspraxis.
56      Se tribunalens dom i målet CCCME, punkt 188, och när det gäller den tidigare versionen av artikel 2.7 i grundförordningen, dom av den 18 mars 2009, Shanghai Excell M&E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision/rådet (T‑299/05, EU:T:2009:72, punkt 266).
57      Dom av den 16 februari 2012, rådet och kommissionen/Interpipe Niko Tube och Interpipe NTRP (C‑191/09 P och C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 51 och där angiven rättspraxis).
58      Se domen i målet Changmao, punkt 139 och där angiven rättspraxis.
59      Dom av den 16 februari 2012, rådet och kommissionen/Interpipe Niko Tube och Interpipe NTRP (C‑191/09 P och C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 61), och dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 84).
60      Se domen i målet Changmao, punkt 151.
61      Se tribunalens dom i målet CCCME, punkt 197.
62      Detta framgår tydligt av användningen av uttrycket ”i alla händelser” i punkt 128 i den överklagade domen.
63      Domstolen bekräftade detta när den konstaterade att den omständigheten att det konstruerade normalvärdet och exportpriset fastställs i två olika handelsled motiverar en justering. Se dom av den 27 oktober 2011, Dongguan Nanzha Leco Stationery/rådet (C‑511/09 P, EU:C:2011:696, punkt 39). Se, för ett liknande men omvänt resonemang, dom av den 10 mars 1992, Sharp Corporation/rådet (C‑179/87, EU:C:1992:113, punkterna 15–19).
64      Detta är skälet till att jag anser att den åtskillnad – som parterna har diskuterat – mellan justeringar enligt artikel 2.10 första meningen i grundförordningen med avseende på avräkningsprocessen (för vilka det inte behöver visas att faktorerna påverkar prisernas jämförbarhet) och justeringar enligt tredje meningen i samma bestämmelse (för vilka det finns en sådan skyldighet) är en sorts ”falsk antinomi”. I själva verket måste alla justeringar avse faktorer som påverkar prisernas jämförbarhet (se rättspraxis i punkt 79 i detta förslag till avgörande). Faktorer som inte tillhör det för den rättvisa jämförelsen valda handelsledet påverkar dock prisernas jämförbarhet per definition.
65      I motsats till vad kommissionen hävdar tvivlar jag inte på att domstolen kommer att behöva analysera den andra grundens andra del även om den ger bifall åt överklagandet såvitt avser den första delen av samma grund. Såsom anges i punkt 88 i detta förslag till avgörande grundas tribunalens slutsats i detta sammanhang på två alternativa resonemang.
66      Se, bland annat, dom av den 27 juni 2024, Servier m.fl./kommissionen (C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punkterna 60 och 61 och där angiven rättspraxis).
67      Se, för ett liknande resonemang, bland annat dom av den 1 juli 2008, Chronopost och La Poste/UFEX m.fl. (C‑341/06 P och C‑342/06 P, EU:C:2008:375, punkt 90 och där angiven rättspraxis).
68      Se punkterna 132 in fine och 134 in fine i den överklagade domen.
69      När det gäller denna fråga, se punkt 134 och följande punkter nedan.
70      Genom att tillåtas använda lätt tillgängliga uppgifter bör kommissionen snabbt kunna inhämta och kontrollera de nödvändiga uppgifterna om kostnader (från det representativa landet) för att konstruera normalvärdet och beräkna dumpningsmarginalen inom de strikta tidsramarna i antidumpningsundersökningar.
71      I detta avseende, se dom av den 21 februari 2024, Inner Mongolia Shuangxin Environment-Friendly Material/kommissionen (T‑763/20, EU:T:2024:114, punkt 86 och följande punkter, särskilt punkt 98 och följande punkter). Denna dom meddelades samma dag som den överklagade domen och avser också den angripna förordningen.
72      I detta avseende gäller att även om myndigheterna ”måste vidta åtgärder för att få en god uppfattning om den begärda justeringen och sedan avgöra om och i vilken utsträckning justeringen är befogad”, ”innebär inte skyldigheten att göra en rättvis jämförelse att myndigheterna måste godta varje begäran om justering”. Se rapporten från WTO:s överprövningsorgan av den 15 juli 2011 med titeln European Communities – Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China, WT/DS397/AB/R, punkt 488.
73      Se, analogt med den tidigare versionen av artikel 2.7 i grundförordningen, domen i målet Changmao, punkt 107, där domstolen bekräftade att kommissionen hade rätt att beräkna normalvärdet utan att först begära mer utförliga upplysningar om vissa uppgifter.
74      Se punkterna 33 och 34 i detta förslag till avgörande.
75      Denna lösning är förenlig med rapporten från WTO:s överprövningsorgan av den 18 januari 2016 med titeln European Communities – Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China, WT/DS397/AB/RW, punkt 5163 (och vidare hänvisningar), i vilken anges att ”[o]m det inte visas för myndigheterna att det finns en skillnad som påverkar prisernas jämförbarhet, behöver det inte göras någon justering”.
76      Såsom erinras om i punkt 55 i detta förslag till avgörande.
77      Se punkt 129 i den överklagade domen. Se även förslag till avgörande av generaladvokaten Pitruzzella i målet Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, punkt 46).
78      Förslag till avgörande av generaladvokaten Pitruzzella i målet Donex Shipping and Forwarding (C‑104/19, EU:C:2020:159, punkt 48).
79      Ibidem, punkterna 51 och 56.
80      Se domen i målet Changmao, punkt 152.
81      Se punkt 80 i den överklagade domen.
82      Punkt 69 och följande punkter den överklagade domen.
83      Punkt 79 och följande punkter i den överklagade domen.
84      Punkterna 84 och 111 i den överklagade domen.
85      Punkterna 94 och 99 i den överklagade domen.
86      Punkt 102 i den överklagade domen.
87      Punkt 112 i den överklagade domen.
88      Rådets förordning (EG) nr 1972/2002 av den 5 november 2002 om ändring av förordning (EG) nr 384/96 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EGT L 305, 2002, s. 1).
89      Se, i detta avseende, dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 39).
90      Se, för ett liknande resonemang, ibidem, punkterna 40 och 41.
91      Ibidem, punkt 42.
92      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 oktober 1988, Canon m.fl./rådet (277/85 och 300/85, EU:C:1988:467, punkt 39), och dom av den 10 mars 1992, Ricoh/rådet (C‑174/87, EU:C:1992:108, punkt 14). Se även dom av den 25 juni 2015, PT Musim Mas/rådet (T‑26/12, EU:T:2015:437, punkt 43 och där angiven rättspraxis).
93      Se, i detta avseende, dom av den 25 juni 2015, PT Musim Mas/rådet (T‑26/12, EU:T:2015:437, punkt 48).
94      I detta avseende, dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 43).
95      Se, i detta avseende, dom av den 25 juni 2015, PT Musim Mas/rådet (T‑26/12, EU:T:2015:437, punkt 51).
96      Interna avdelningar följer i regel strikta företagsprotokoll. De har inte befogenhet att förhandla om priser utanför ett snävt intervall och använder producentens interna system, medan externa agenter brukar vara mer kommersiellt självständiga att införa lokala försäljningspriser och marknadsföringsstrategier, och verka inom ramen för ett uppdrag i stället för att direktrapportera.
97      Interna avdelningar arbetar uteslutande för den aktuella koncernen och kan inte representera andra producenter, medan externa agenter kan representera flera olika producenter och i allmänhet har sin egen kundportfölj.
98      Se dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkterna 83 och 84 och där angiven rättspraxis).
99      Ibidem, punkt 85.
100      Se, bland annat, dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 27 och där angiven rättspraxis).
101      Se, för ett liknande resonemang, ibidem, punkt 28.
102      Se, bland annat, dom av den 10 juli 2008, Bertelsmann och Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2008:392, punkt 117 och där angiven rättspraxis).
103      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkt 36 och följande punkter).
104      Se punkt 181 i detta förslag till avgörande.
105      Se punkterna 167 och 168 i detta förslag till avgörande.
106      Se dom av den 25 juni 2015, PT Musim Mas/rådet (T‑26/12, EU:T:2015:437, punkt 80).
107      Se punkt 181 i detta förslag till avgörande.
108      Se punkterna 167 och 168 i detta förslag till avgörande.
109      Se, för ett liknande men omvänt resonemang, dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkterna 44 och 45).
110      Punkterna 149–156 i den överklagade domen.
111      Punkterna 157 och 158 i den överklagade domen.
112      Se, bland många andra, beslut av domstolens ordförande den 27 oktober 2011, Inuit Tapiriit Kanatami m.fl./rådet och parlamentet [C‑605/10 P(R), EU:C:2011:710, punkt 15 och där angiven rättspraxis].
113      Denna bestämmelse infördes i en tidigare version av grundförordningen genom rådets förordning (EG) nr 2331/96 av den 2 december 1996 om ändring av förordning (EG) nr 384/96 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (EGT L 317, 1996, s. 1). Bestämmelsen infördes efter en rapport från en expertgrupp inom Gatt av den 28 april 1995 i ärende GD/253 (EEG – Införande av antidumpningstullar på import av ljudkassetter från Japan), där expertgruppen ansåg att den tidens gemenskapslagstiftning var alltför restriktiv när den begränsade hänsynen till en specifik och uttömmande förteckning (se motiveringen till kommissionens förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EG) nr 384/96, KOM(96) 145 slutlig (EGT C 159, 1996, s. 6)).
114      Se skäl 2 i förordning nr 2331/96.
115      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 december 1996, Portugal/rådet (C‑268/94, EU:C:1996:461, punkt 79), och dom av den 23 februari 1988, Förenade kungariket/rådet (131/86, EU:C:1988:86, punkt 11). Se även, för ett liknande resonemang, tribunalens praxis som det hänvisas till i punkt 157 i den överklagade domen.
116      Se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 december 2011, France Télécom/kommissionen (C‑81/10 P, EU:C:2011:811, punkt 33).
117      För ett liknande resonemang, se dom av den 16 februari 2012, rådet och kommissionen/Interpipe Niko Tube och Interpipe NTRP (C‑191/09 P och C‑200/09 P, EU:C:2012:78, punkt 68).
118      Se, i detta avseende, dom av den 28 september 2023, Changmao Biochemical Engineering/kommissionen (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punkt 87).
119      Se punkterna 22–25 och punkt 218 i detta förslag till avgörande.
120      Se i detta avseende, bland annat, dom av den 24 oktober 2024, kommissionen/Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punkt 228 och där angiven rättspraxis).
121      Se bland annat dom av den 5 maj 2022, Zhejiang Jiuli Hi-Tech Metals/kommissionen (C‑718/20 P, EU:C:2022:362, punkt 49 och där angiven rättspraxis).
122      Se dom av den 26 oktober 2016, PT Musim Mas/rådet (C‑468/15 P, EU:C:2016:803, punkterna 83 och 84 och där angiven rättspraxis). Se även punkt 172 i detta förslag till avgörande.