62020CO0670
DOMSTOLENS BESLUT (sjätte avdelningen)
den 6 december 2021 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 99 i domstolens rättegångsregler – Konsumentskydd – Direktiv 93/13/EEG – Oskäliga villkor i konsumentavtal – Låneavtal uttryckt i utländsk valuta – Villkor som medför att låntagaren utsätts för en valutarisk – Artikel 4.2 – Krav på begriplighet och transparens – Konsumentens förklaring om att vederbörande är fullt medveten om de potentiella risker som ingåendet av ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta medför är inte av betydelse – Ett klart och begripligt formulerat avtalsvillkor”
I mål C‑670/20,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Ráckevei Járásbíróság (Distriktsdomstolen i Ráckeve, Ungern) genom beslut av den 9 november 2020, som inkom till domstolen den 8 december 2020, i målet
EP,
TA,
FV,
TB
mot
ERSTE Bank Hungary Zrt.,
meddelar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
sammansatt av domstolens vice ordförande L. Bay Larsen, tillika tillförordnad ordförande på sjätte avdelningen, samt domarna N. Jääskinen (referent) och M. Safjan,
generaladvokat: J. Kokott,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet enligt artikel 99 i domstolens rättegångsregler genom ett särskilt uppsatt beslut som är motiverat,
följande
Beslut
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 4.2 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 1993, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 169).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan EP, TA, FV och TB, å ena sidan, och ERSTE Bank Hungary Zrt, å andra sidan (nedan kallad banken). Målet rör ett påstått oskäligt villkor i ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta, i vilket det föreskrivs att återbetalning av lånet ska ske i nationell valuta.
Tillämpliga bestämmelser
3
I artikel 4 i direktiv 93/13 föreskrivs följande:
”1.   Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 7 skall frågan om ett avtalsvillkor är oskäligt bedömas med beaktande av vilken typ av varor eller tjänster som avtalet avser och med hänsyn tagen, vid tiden för avtalets ingående, till alla omständigheter i samband med att avtalet ingicks samt till alla övriga villkor i avtalet eller något annat avtal som det är beroende av.
2.   Bedömningen av avtalsvillkors oskälighet skall inte avse vare sig beskrivningen av avtalets huvudföremål eller å ena sidan förhållandet mellan pris och ersättning och å andra sidan sålda tjänster eller varor; detta gäller i den mån dessa villkor är klart och begripligt formulerade.”
4
I artikel 5 i detta direktiv föreskrivs följande:
”I avtal där alla eller vissa villkor som erbjuds konsumenten är i skriftlig form skall dessa villkor alltid vara klart och begripligt formulerade. …”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
5
Den 9 januari 2007 ingick kärandena i det nationella målet, vilka är konsumenter, genom en notariebestyrkt handling ett låneavtal med banken i syfte att renovera en familjebostad. Enligt låneavtalet var lånebeloppet i schweiziska franc (CHF), men utbetalningen och återbetalningen av beloppet skulle ske i ungerska forinter (HUF).
6
Banken fastställde följaktligen vid varje förfallodag för återbetalning det månadsbelopp som skulle betalas genom att omvandla det återbetalningsbelopp i schweiziska franc som det hade avtalats om, till ungerska forinter.
7
När låneavtalet ingicks lämnade banken ut ett informationsdokument till kärandena om riskerna i allmänhet med en finansiering i utländsk valuta. I informationsdokumentet angavs följande beträffande valutarisken:
”Vi vill uppmärksamma er på att ni genom att välja en finansiering i utländsk valuta kan gynnas av fördelarna med marknaden för den valda valutan, men att ni även bär risken för detta. Genom att ingå låneavtalet godtar ni att lånebeloppet är registrerat hos banken i den valda utländska valutan, och åtar er att återbetala lånet i den valuta som ni har valt. Eftersom växelkursen mellan den ungerska forinten och den utländska valuta som ni har valt i avtalet – valutakursen – kan variera beroende på de dagliga fluktuationerna på marknaden, vill vi uppmärksamma er på att en eventuell ogynnsam förändring eller ökning av valutakursen kan medföra ytterligare kostnader för er. Huruvida sådana kostnader faktiskt uppkommer och totalbeloppet för sådana kostnader kan inte förutses.
Fördelen med denna typ av finansiering är att ’motvärdet’ i forinter för finansieringen minskar så snart valutakursen för den utländska valuta som finansieringen är uttryckt i försvagas i förhållande till forinten. Det krävs med andra ord färre forinter för att köpa den valuta som används till de månatliga avbetalningar som är avsedda att återbetala kapitalbeloppet och räntan, och köpet blir således billigare för er. Kostnaden är i det fallet lägre och detta kan till och med leda till att ni behöver återbetala mindre än det som föreskrevs på grundval av det motvärde i ungerska forinter som beräknades vid ingåendet av låneavtalet/kreditavtalet.
I det motsatta fallet, det vill säga när valutakursen för den utländska valuta som finansieringen är uttryckt i ökar i förhållande till forinten, ökar finansieringens ’motvärde’. Det krävs i det fallet ett högre belopp i forinter för att kunna betala de månatliga kostnaderna (återbetalning) för kapitalbeloppet och räntan, omräknade till den aktuella utländska valutan. I ett sådant fall krävs det således fler forinter för att återbetala den kredit som tecknats i utländsk valuta.
Ni intygar genom er underskrift att ni har fått tydlig information om de risker som denna finansiering medför, att ni känner till riskkomponenterna och att ni med full kännedom om dessa förhållanden vill teckna krediten.”
8
Enligt den hänskjutande domstolen lämnades det aktuella informationsdokumentet ut när valutakurserna stod i jämvikt till varandra, vilket var det förhållande som rådde när det aktuella låneavtalet ingicks. I informationsdokumentet angavs visserligen att valutakursen kunde komma att falla eller gå upp och de fördelar och nackdelar som följer därav, men det innehöll ingen information om att en förändring av de makroekonomiska förhållandena och situationen på den internationella penningmarknaden skulle kunna leda till en betydande eller till och med obegränsad ökning av de månatliga avbetalningarna, eller om att växelkursen mellan ungerska forinter och schweiziska franc skulle kunna förändras i betydande mån, och detta oberoende av det förhållandet att växelkursen varit stabil tidigare.
9
Till följd av en stor förändring av växelkursen, som inträffade under fullgörandet av det aktuella låneavtalet, ökade kostnaden för de månatliga avbetalningarna enligt låneavtalet avsevärt.
10
Eftersom kärandena inte kunde fullgöra sin återbetalningsskyldighet sade banken upp det aktuella låneavtalet år 2015.
11
På bankens begäran inleddes den 10 juli 2015 ett verkställighetsförfarande mot kärandena.
12
Kärandena väckte den 30 september 2016 talan vid den hänskjutande domstolen och yrkade att verkställigheten skulle upphöra med motiveringen att det aktuella låneavtalet var ogiltigt. Till stöd för sin talan gjorde kärandena gällande att banken inte hade gett dem tillräckliga upplysningar om de verkliga riskerna med att teckna ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta. Banken hade i synnerhet underlåtit att uppmärksamma dem på följande omständigheter:
–
att de positiva effekterna och de negativa effekterna av växelkursfluktuationer endast jämnas ut om kursen på den ungerska forinten och den schweiziska francen håller sig stabila under en längre period,
–
att en varaktig och betydande förändring av de makroekonomiska förhållandena och situationen på den internationella penningmarknaden kunde medföra en betydande, eller till och med obegränsad, ökning av de månatliga avbetalningarna, och
–
att scenariot med en varaktig ökning av kursen på den schweiziska francen i förhållande till kursen på den ungerska forinten kunde komma att förverkligas när som helst och att det förhållandet att dessa kurser tidigare hade förändrats måttligt inte var någon garanti för att kurserna i framtiden skulle vara stabila.
13
Banken gjorde gällande att de upplysningar som den lämnat om valutarisken var tillräckliga, eftersom den teoretiska möjligheten till förändringar i växelkursen hade nämnts i det informationsdokument som avses i punkt 7 ovan. Det gjordes i detta sammanhang gällande att det fanns ett samband mellan förändringarna i växelkursen och förändringarna i kostnaden för de månatliga avbetalningarna. Konsumenterna hade således getts möjlighet att förstå att kostnaden för de månatliga avbetalningarna kunde öka utan begränsning, beroende på hur mycket växelkursen varierade. Banken hänvisade även till rättspraxis från Kúria (Högsta domstolen, Ungern), enligt vilken ”det faktum att svaranden själv lämnade informationen om valutarisken innebär att kärandena rimligen borde ha förväntat sig denna risk”.
14
Den hänskjutande domstolen har hänvisat till domen av den 20 september 2017, Andriciuc m.fl. (C‑186/16, EU:C:2017:703), och påpekat att enligt den domen ska upplysningar om valutarisken som tillhandahålls av banken göra det möjligt för en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument inte bara att få kännedom om möjligheten att den utländska valuta som lånet har tecknats i kan gå upp eller falla i värde, utan även att bedöma de potentiellt omfattande ekonomiska konsekvenserna av ett sådant villkor för hans eller hennes finansiella förpliktelser.
15
Den hänskjutande domstolen ställer sig emellertid frågande till räckvidden av detta krav från EU-domstolen och vill få klarhet i huruvida sådana ekonomiska konsekvenser uttryckligen ska framgå av de uppgifter som lämnats av banken. Den hänskjutande domstolen vill särskilt få klarhet i huruvida det för att uppfylla nämnda krav räcker att den berörda konsumenten, genom att underteckna låneavtalet, allmänt förklarar att han eller hon vad gäller en eventuell förändring av valutakursen känner till och påtar sig riskerna med lånetransaktionen, eller om det dessutom är nödvändigt att banken lämnar uttrycklig information om att den risk som konsumenten påtar sig är obegränsad.
16
Mot denna bakgrund beslutade Ráckevei Járásbíróság (Distriktsdomstolen i Ráckeve, Ungern) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)
Med hänsyn till den tolkning av artikel 4.2 i direktiv [93/13] som gjorts i domen [av den 20 september 2017, Andriciuc m.fl. (C‑186/16, EU:C:2017:703),] ska ett avtalsvillkor om valutarisk som endast innehåller en förklaring att gäldenären är ’fullt medveten om de potentiella riskerna med transaktionen och i synnerhet med det faktum att fluktuationer i valutans värde i förhållande till ungerska forint kan både öka och minska kostnaden för att återbetala lånet i forint’, utan att det uttryckligen anges att det är gäldenären som ensam bär hela risken, anses vara klart och begripligt formulerat?
2)
Uppfyller ett avtalsvillkor som det ovan beskrivna det i domen [av den 20 september 2017, Andriciuc m.fl. (C‑186/16, EU:C:2017:703),] uppställda kravet att konsumenten måste ha möjlighet att, på grundval av ett sådant villkor, kunna bedöma de väsentliga ekonomiska konsekvenser som kan följa med att konsumenten påtar sig valutarisken för sina ekonomiska förpliktelser, med beaktande av att det dokument med rubriken ’Information om riskerna i allmänhet med finansiering i utländsk valuta’ som konsumenten undertecknade i samband med avtalets ingående i identiska ordalag hänvisar till de gynnsamma eller ogynsamma effekterna av växelkursförändringar och därmed – i den informationsrad som offentliggjorts av Magyar Bankszövetség (Ungerska bankförbundet) ger intrycket av att dessa effekter på lång sikt tar ut varandra vid en stabil växelkurs?
3)
Uppfyller ett avtalsvillkor som det ovan beskrivna det i domen [av den 20 september 2017, Andriciuc m.fl. (C‑186/16, EU:C:2017:703),] uppställda kravet att konsumenten måste ha möjlighet att, på grundval av ett sådant villkor, kunna bedöma de väsentliga ekonomiska konsekvenser som kan följa med detta villkor för konsumentens ekonomiska förpliktelser, när varken avtalet eller informationsdokumentet om valutarisker, vilket undertecknas i samband med att avtalet ingås, uttryckligen eller underförstått anger att den ökade kostnaden för återbetalning kan vara betydande och i själva verket kan nå vilken nivå som helst?
4)
Med hänsyn till den tolkning av artikel 4.2 i direktiv [93/13] som gjorts i domen [av den 20 september 2017, Andriciuc m.fl. (C‑186/16, EU:C:2017:703),] ska ett avtalsvillkor om valutarisk i vilket det inte uttryckligen anges att det är konsumenten som ensamt bär hela valutarisken anses som klart och begripligt formulerat när det inte uttryckligen följer av övriga villkor i avtalet att den ökade kostnaden för återbetalning kan vara betydande och i själva verket kan nå vilken nivå som helst?
5)
Är den förklaring som konsumenten lämnar i allmänna ordalag i ett standardvillkor i avtalet tillräcklig i sig för att bedöma huruvida informationen om valutarisken uppfyller det krav som uppställs i domen [av den 20 september 2017, Andriciuc m.fl. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], nämligen att konsumenten måste ha möjlighet att, på grundval av ett sådant villkor, även kunna bedöma de väsentliga ekonomiska konsekvenser som kan följa av att konsumenten påtar sig valutarisken för sina ekonomiska förpliktelser, när det inte finns någon klausul i vare sig avtalet eller informationsdokumentet som ger stöd för denna slutsats?
6)
Med beaktande av innehållet i domen [av den 20 september 2017, Andriciuc m.fl. (C‑186/16, EU:C:2017:703)], är den tolkning som gjorts av Kúria [(Högsta domstolen)] enligt vilken ’det faktum att svaranden själv lämnade informationen om valutarisken innebär att käranden rimligen borde ha förväntat sig denna risk’ förenlig med artikel 4.2 i direktiv [93/13]?”
Prövning av tolkningsfrågorna
17
Enligt artikel 99 i domstolens rättegångsregler får domstolen, på förslag av referenten och efter att ha hört generaladvokaten, när som helst avgöra målet genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat, bland annat om en fråga i en begäran om förhandsavgörande är identisk med en fråga som domstolen redan har avgjort eller om svaret på en sådan fråga klart kan utläsas av rättspraxis.
18
Domstolen finner att denna bestämmelse ska tillämpas i förevarande mål.
19
Den hänskjutande domstolen har ställt sina frågor, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artikel 4.2 i direktiv 93/13 ska tolkas så, att kravet på transparens vad gäller villkoren i ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta, vilka utsätter låntagaren för en valutarisk, är uppfyllt när näringsidkaren har gett låntagaren allmän information om valutarisken, inbegripet information om den påverkan som växelkursförändringar kan ha på låntagarens finansiella förpliktelser, och konsumenten har förklarat sig vara fullt medveten om de potentiella risker som ingåendet av avtalet medför.
20
EU-domstolen erinrar inledningsvis om att det uteslutande ankommer på den hänskjutande domstolen att pröva hur villkor som påstås vara oskäliga ska kvalificeras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Likväl är EU-domstolen behörig att på grundval av bestämmelserna i direktiv 93/13, i detta fall bestämmelserna i artikel 4.2 i direktivet, fastställa de kriterier som den hänskjutande domstolen kan eller ska tillämpa när den prövar ett avtalsvillkor mot bestämmelserna i direktivet (dom av 20 september 2018, OTP Bank och OTP Faktoring, C‑51/17, EU:C:2018:750, punkt 72 och där angiven rättspraxis).
21
Enligt fast rättspraxis beträffande kravet på transparens är det av grundläggande betydelse för konsumenten att denne före ingåendet av ett avtal underrättas om villkoren och följderna av att avtalet ingås. Det är bland annat mot bakgrund av dessa uppgifter som konsumenten avgör om han eller hon vill ingå ett avtal med en näringsidkare och vara bunden av de villkor som näringsidkaren utformat i förväg (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 41, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 62 och där angiven rättspraxis).
22
Av detta följer att kravet på transparens vad gäller avtalsvillkor, såsom detta krav följer av artiklarna 4.2 och 5 i direktiv 93/13, inte kan begränsas till att villkoren i fråga ska kunna förstås i formellt och grammatiskt avseende. Det skyddssystem som direktivet genomför vilar på idén att konsumenten befinner sig i underläge i förhållande till näringsidkaren, framför allt i fråga om tillgång till information, varför direktivets krav på att avtalsvillkoren ska vara klart och begripligt formulerade, och följaktligen kravet på transparens, ska tolkas extensivt (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 42, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 63 och där angiven rättspraxis).
23
Nämnda krav ska således förstås så, att det inte bara innebär att det aktuella villkoret ska vara begripligt för konsumenten i formellt och grammatiskt avseende, utan även att en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument kan förstå hur villkoret konkret tillämpas och således, på grundval av klara och begripliga kriterier, bedöma de potentiellt omfattande ekonomiska konsekvenserna av detta villkor för hans eller hennes finansiella förpliktelser (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 43, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 64 och där angiven rättspraxis).
24
Frågan huruvida kravet på transparens har iakttagits i förevarande fall ska prövas av den hänskjutande domstolen mot bakgrund av samtliga relevanta faktiska omständigheter, däribland reklammaterial och den information som tillhandahållits av långivaren inom ramen för förhandlingarna om det låneavtal som är aktuellt i det nationella målet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 45, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 66).
25
Den nationella domstolen ska närmare bestämt, då den beaktar alla omständigheter i samband med att låneavtalet ingicks, kontrollera om konsumenten, i förevarande fall, upplysts om samtliga omständigheter som kan påverka omfattningen av konsumentens förpliktelser bland annat för att kunna beräkna den totala kostnaden för lånet. Vid denna bedömning är det av avgörande betydelse om villkoren i avtalet har formulerats på ett så klart och begripligt sätt att en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument kan bedöma kostnaden i fråga, samt att det i kreditavtalet inte hänvisas till uppgifter som, med hänsyn till vilka varor eller tjänster som avses med detta avtal, är väsentliga (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 46, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 67 och där angiven rättspraxis).
26
I förevarande fall har den hänskjutande domstolen påpekat att kärandena i det nationella målet, innan de tecknade sina lån, fick ett informationsdokument som innehöll allmän information om valutarisken. Den hänskjutande domstolen har även påpekat att detta dokument, som kärandena undertecknat, uppmärksammade dem på att eventuella variationer i växelkursen mellan ungerska forinter och schweiziska franc skulle kunna medföra en extra kostnad för låntagaren, vars faktiska uppkomst eller belopp inte kunde förutses. Kärandena har emellertid inte fått någon konkret information om den potentiellt obegränsade ökningen av kostnaden för de månatliga avbetalningarna som en betydande förändring av växelkurserna kan medföra. Den information som lämnats till kärandena i detta avseende grundar sig nämligen på antagandet att växelkursen förblir stabil.
27
När det gäller låneavtal uttryckta i utländsk valuta, såsom det avtal som är aktuellt i det nationella målet, har domstolen redan slagit fast att all information som näringsidkaren tillhandahåller för att upplysa konsumenten om hur växelkursmekanismen fungerar och vilken risk den är förenad med är relevant för den bedömning som avses i punkt 25 ovan. Närmare uppgifter om de risker som låntagaren löper vid en påtaglig valutaförsvagning i den medlemsstat där låntagaren är bosatt och en höjning av den utländska räntesatsen utgör faktorer av särskild betydelse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 48, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 69).
28
EU-domstolen vill – i likhet med vad Europeiska systemrisknämnden erinrade om i sin rekommendation ESRB/2011/1 av den 21 september 2011 om utlåning i utländsk valuta (EUT C 342, 2011, s. 1) – betona att finansinstituten ska ge sina låntagare adekvat information. Informationen bör vara sådan att låntagarna kan fatta välgrundade och försiktiga beslut och bör som ett minimum ange vilka konsekvenser som en höjning av utländsk ränta eller en påtaglig valutaförsvagning i den medlemsstat där låntagaren är bosatt får för återbetalningen (Rekommendation A – Låntagarnas riskmedvetenhet, punkt 1) (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 49, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 70 och där angiven rättspraxis).
29
Domstolen har särskilt framhållit att låntagaren klart och tydligt måste informeras om att han eller hon genom att ingå ett avtal om ett lån uttryckt i en utländsk valuta utsätter sig för en valutarisk som eventuellt kan komma att föranleda ekonomiska svårigheter, om den valuta i vilken han eller hon uppbär sina inkomster skulle falla i värde. Det ska krävas av näringsidkaren att denna redogör för de möjliga variationerna i växelkurserna och de risker som det med nödvändighet innebär att teckna ett sådant lån (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 50, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 71 och där angiven rättspraxis).
30
Av detta följer att de uppgifter som näringsidkaren lämnar, för att uppfylla kravet på transparens, måste göra det möjligt för en normalt informerad samt skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument att inte bara förstå att en förändring av växelkursen mellan bokföringsvalutan och betalningsvalutan, beroende på variationerna i växelkurserna, kan få negativa konsekvenser för konsumentens finansiella förpliktelser, utan även – i samband med tecknandet av ett lån uttryckt i utländsk valuta – att förstå den verkliga risk som han eller hon utsätter sig för under hela den tid som avtalet löper, vid en betydande försvagning av den valuta i vilken han eller hon uppbär sina inkomster i förhållande till den utländska valuta som lånet är uttryckt i (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 51, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 72).
31
Domstolen har således slagit fast att när det gäller ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta som utsätter konsumenten för en valutarisk, kan kravet på transparens inte anses vara uppfyllt genom att konsumenten ges tillgång till upplysningar, inte ens om de är omfattande, om de grundar sig på antagandet att växelkursen mellan bokföringsvalutan och betalningsvalutan kommer att förbli stabil under avtalets hela giltighetstid. Detta gäller bland annat när näringsidkaren inte har underrättat konsumenten om det ekonomiska sammanhang som kan få återverkningar på variationerna i växelkurserna, vilket innebär att det inte har gjorts möjligt för konsumenten att konkret kunna förstå de potentiellt allvarliga konsekvenser för konsumentens ekonomiska situation som kan följa av att denne tecknar ett lån uttryckt i utländsk valuta (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 53, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 74).
32
Med hänsyn till näringsidkarens informationsskyldighet kan en förklaring av konsumenten om att denne är fullt medveten om de potentiella risker som följer av att konsumenten tecknar ett lån uttryckt i utländsk valuta således inte i sig påverka bedömningen av huruvida näringsidkaren har uppfyllt kravet på transparens.
33
Domstolen erinrar slutligen om att även det språk som finansinstitutet har använt i förhandsinformationen och i avtalshandlingarna ingår bland de omständigheter som är relevanta för den bedömning som anges i punkt 25 ovan. Framför allt kan avsaknaden av villkor eller förklaringar som uttryckligen upplyser låntagaren om förekomsten av särskilda risker i samband med låneavtal uttryckta i utländsk valuta bekräfta att kravet på transparens, såsom det bland annat följer av artikel 4.2 i direktiv 93/13, inte är uppfyllt (dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑609/19, EU:C:2021:469, punkt 54, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 75).
34
Mot denna bakgrund ska tolkningsfrågorna besvaras enligt följande. Artikel 4.2 i direktiv 93/13 ska tolkas så, att kravet på transparens vad gäller villkoren i ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta, vilka utsätter låntagaren för en valutarisk, endast är uppfyllt när näringsidkaren har gett låntagaren korrekta och tillräckliga upplysningar om valutarisken, så att en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument kan bedöma risken för de potentiellt omfattande negativa ekonomiska konsekvenserna av sådana villkor för hans eller hennes finansiella förpliktelser under hela den tid som avtalet löper. Den omständigheten att konsumenten förklarar sig vara fullt medveten om de potentiella risker som ingåendet av nämnda avtal medför har inte i sig någon betydelse för bedömningen av huruvida näringsidkaren har uppfyllt kravet på transparens.
Rättegångskostnader
35
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (sjätte avdelningen) följande:
Artikel 4.2 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal ska tolkas så, att kravet på transparens vad gäller villkoren i ett låneavtal uttryckt i utländsk valuta, vilka utsätter låntagaren för en valutarisk, endast är uppfyllt när näringsidkaren har gett låntagaren korrekta och tillräckliga upplysningar om valutarisken, så att en normalt informerad och skäligen uppmärksam och medveten genomsnittskonsument kan bedöma risken för de potentiellt omfattande negativa ekonomiska konsekvenserna av sådana villkor för hans eller hennes finansiella förpliktelser under hela den tid som avtalet löper. Den omständigheten att konsumenten förklarar sig vara fullt medveten om de potentiella risker som ingåendet av nämnda avtal medför har inte i sig någon betydelse för bedömningen av huruvida näringsidkaren har uppfyllt kravet på transparens.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: ungerska.