Preliminär utgåva
DOMSTOLENS DOM (första avdelningen)
den 30 april 2026 (*)
” Begäran om förhandsavgörande – Konsumentskydd – Otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter – Direktiv 2005/29/EG – Tillämpningsområde – Relationen mellan
bestämmelserna i detta direktiv och andra unionsbestämmelser som reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder – Artikel 3.4 – Otillbörliga affärsmetoder i fråga om livsmedelsinformation – Förordning (EU) nr 1169/2011 – Förekomst av en konflikt – Skyddssystem som kompletterar varandra ”
I mål C‑301/25,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien) genom beslut av den 22 april 2025, som inkom till domstolen den 24 april 2025, i målet
Lidl Italia Srl,
mot
Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (AGCM),
ytterligare deltagare i rättegången:
Wiise Srl,
Associazione per la Difesa e l’Orientamento dei Consumatori (ADOC Aps),
meddelar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden F. Biltgen samt domarna I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni och M. Bošnjak (referent),
generaladvokat: M. Szpunar,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–        Lidl Italia Srl, genom F. Capelli, U. Corea och M. Valcada, avvocati,
–        Italiens regering, genom S. Fiorentino, i egenskap av ombud, biträdd av I. Fresu och E. Manzo, avvocati dello Stato,
–        Polens regering, genom B. Majczyna och D. Lutostańska, båda i egenskap av ombud,
–        Europeiska kommissionen, genom P. Kienapfel, D. Recchia och B. Rous Demiri, samtliga i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1        Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av följande bestämmelser:
–        Artikel 7 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upphävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004 (EUT L 304, 2011, s. 18),
–        Artikel 6 och följande artiklar samt artikel 13 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) (EUT L 200, 2005, s. 22).
2        Begäran har framställts i ett mål mellan Lidl Italia Srl och Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
(AGCM) (konkurrens- och marknadsmyndigheten, Italien) (nedan kallad AGCM). Målet rör de administrativa böter som AGCM påfört Lidl Italia för användningen av en otillbörlig affärsmetod i samband med marknadsföring av olika sortiment av pasta tillverkad av durumvete.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Direktiv 2005/29
3        Skälen 7, 8, 11, 13 och 14 i direktiv 2005/29 har följande lydelse:
”(7)      Detta direktiv omfattar affärsmetoder som direkt syftar till att påverka konsumenternas affärsbeslut beträffande produkter. …
(8)      Genom detta direktiv skyddas direkt konsumenternas ekonomiska intressen mot otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter. Därigenom skyddas indirekt även legitim affärsverksamhet från konkurrenter som inte följer detta direktivs bestämmelser och sund konkurrens säkerställs inom det område direktivet omfattar. …
…
(11)      Den höga grad av konvergens som uppnås genom detta direktivs bestämmelser om tillnärmning av nationella bestämmelser innebär hög gemensam konsumentskyddsnivå. Genom detta direktiv fastställs ett enda generellt förbud mot de otillbörliga affärsmetoder som snedvrider konsumentens ekonomiska beteende. …
…
(13)      För att uppnå gemenskapens mål genom att avlägsna hinder för den inre marknaden är det nödvändigt att ersätta de olika generalklausuler och rättsprinciper som medlemsstaterna tillämpar för närvarande. Det enda gemensamma generella förbudet som införs genom detta direktiv täcker därför otillbörliga affärsmetoder som snedvrider konsumentens ekonomiska beteende. För att främja konsumenternas förtroende bör det generella förbudet tillämpas på samma sätt i fråga om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas utan att ett avtalsförhållande föreligger mellan näringsidkare och konsument eller när ett avtal ingås och fullgörs. Det generella förbudet kompletteras med bestämmelser om de två typer av otillbörliga affärsmetoder som är absolut vanligast, nämligen vilseledande och aggressiva metoder.
(14)      Det är önskvärt att till vilseledande affärsmetoder räkna sådana metoder, inklusive vilseledande reklam, som genom att vilseleda konsumenten hindrar denne från att fatta ett välgrundat och därmed effektivt beslut. …”
4        I artikel 1, med rubriken ”Syfte”, i detta direktiv föreskrivs följande:
”Syftet med detta direktiv är att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar avseende otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumenternas ekonomiska intressen.”
5        I artikel 2 i direktivet, som har rubriken ”Definitioner”, anges följande:
”I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
…
d)      affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter (nedan även kallade affärsmetoder): en näringsidkares handling, underlåtenhet, beteende, företrädande eller kommersiella meddelande (inklusive reklam och saluföring) i direkt relation till marknadsföring, försäljning eller leverans av en produkt till en konsument.
…”
6        Artikel 3 i samma direktiv har rubriken ”Tillämpningsområde”. Artikel 3.1, 3.3 och 3.4 har följande lydelse:
”1.      Detta direktiv skall tillämpas på otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på det sätt som anges i artikel 5, före, under och efter en affärstransaktion som gäller en produkt.
…
3.      Detta direktiv skall inte påverka några bestämmelser på gemenskapsnivå eller nationell nivå avseende produkters hälso- och säkerhetsaspekter.
4.      Om bestämmelserna i detta direktiv står i strid med andra gemenskapsbestämmelser som reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder, skall de senare ha företräde och tillämpas på dessa specifika aspekter.”
7        Artikel 5 i direktivet, som har rubriken ”Förbud mot otillbörliga affärsmetoder”, har följande lydelse:
”1.      Otillbörliga affärsmetoder skall vara förbjudna.
…
4.      Affärsmetoder skall anses otillbörliga om de
a)      är vilseledande enligt artiklarna 6 och 7,
…”
8        I artikel 6 i direktivet, som har rubriken ”Vilseledande handlingar”, föreskrivs följande:
”1.      En affärsmetod skall anses vara vilseledande om den inbegriper oriktig information och således är falsk eller om den på något sätt, även genom den allmänna utformningen – även om informationen är korrekt i sak – vilseleder eller sannolikt kommer att vilseleda genomsnittskonsumenten i ett eller flera av följande avseenden, samt i endera fallet medför eller sannolikt kommer att medföra att denne fattar ett affärsbeslut som han annars inte skulle ha fattat:
…
b)      Produktens utmärkande egenskaper, som till exempel. dess …sammansättning, … geografiskt eller kommersiellt ursprung ….
…”
9        I artikel 13 i samma direktiv, med rubriken ”Sanktioner”, föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna ska fastställa regler om sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande.”
Förordning nr 1169/2011
10      Skälen 5 och 20 i förordning nr 1169/2011 har följande lydelse:
”(5)      [Direktiv 2005/29] omfattar vissa aspekter av tillhandahållande av information till konsumenter, särskilt för att förhindra vilseledande handlingar och underlåtenhet att lämna information. De allmänna principerna om otillbörliga affärsmetoder bör kompletteras med särskilda bestämmelser om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna.
…
(20)      Lagstiftning om livsmedelsinformation bör förbjuda användning av information som skulle kunna vilseleda konsumenten, särskilt när det gäller vad som är utmärkande för livsmedlet, dess effekter eller andra egenskaper, eller som tillskriver livsmedel medicinska egenskaper. Detta förbud bör för att vara verksamt även gälla reklam för och presentation av livsmedel.”
11      Artikel 1 i denna förordning har rubriken ”Syfte och tillämpningsområde” och lyder som följer:
”1.      Denna förordning ger en grund för säkerställande av en hög konsumentskyddsnivå när det gäller livsmedelsinformation, med beaktande av att konsumenterna uppfattar information olika och har olika behov av information, samtidigt som den säkerställer att den inre marknaden fungerar smidigt.
2.      I denna förordning fastställs allmänna principer, krav och ansvarsområden i fråga om livsmedelsinformation, i synnerhet livsmedelsmärkning. I förordningen fastställs metoder som ska säkerställa konsumenternas rätt till information och förfaranden för tillhandahållande av livsmedelsinformation, med beaktande av behovet av tillräcklig flexibilitet för att kunna reagera på framtida utveckling och nya informationskrav.
3.      Denna förordning ska tillämpas på livsmedelsföretagare i alla steg i livsmedelskedjan där deras verksamhet rör tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna. Den ska tillämpas på alla livsmedel som är avsedda för slutkonsumenter, inklusive livsmedel som tillhandahålls av storhushåll och livsmedel som är avsedda för storhushåll.
…”
12      Artikel 3 i förordningen har rubriken ”Allmänna mål” och föreskriver följande i punkt 1:
”Syftet med att tillhandahålla livsmedelsinformation är att uppnå en hög skyddsnivå för konsumenternas hälsa och intressen genom att ge slutkonsumenterna möjlighet att göra informerade val och använda livsmedel på ett säkert sätt, särskilt utifrån hälsomässiga, ekonomiska, miljömässiga, sociala och etiska överväganden.”
13      Artikel 7 i samma förordning har rubriken ”Rättvisande information” och föreskriver följande:
”1.      Livsmedelsinformation får inte vara vilseledande, i synnerhet
a)      när det gäller vad som är utmärkande för livsmedlet, särskilt dess art, identitet, egenskaper, sammansättning, kvantitet, hållbarhet, ursprungsland eller härkomstplats, framställnings- eller produktionsmetod,
…
2.      Livsmedelsinformation ska vara korrekt, tydlig och lätt att förstå för konsumenten.
…
4.      Punkterna 1, 2 och 3 ska även tillämpas på
…
b)      presentationen av livsmedel, särskilt med avseende på deras form, utseende eller förpackning, de förpackningsmaterial som används och det sätt på vilket livsmedlen arrangeras samt den miljö i vilken de exponeras.”
Italiensk rätt
Konsumentlagen,
14      Direktiv 2005/29 införlivas med italiensk rätt genom decreto legislativo n. 206 –
Codice del consumo (lagstiftningsdekret nr 206 om konsumentlagen) av den 6 september 2005 (GURI nr 235, av den 8 oktober 2005, ordinarie tillägg nr 162), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad konsumentlagen).
15      Artikel 21 i konsumentlagen har rubriken ”Vilseledande handlingar”, och föreskriver följande:
”1.      En affärsmetod ska anses vara vilseledande om den inbegriper information som inte motsvarar verkligheten eller – även om informationen är korrekt i sak – den på något sätt, även genom dess allmänna utformning, vilseleder eller sannolikt kommer att vilseleda genomsnittskonsumenten i ett eller flera av följande avseenden, samt i vart fall medför eller sannolikt kommer att medföra att vederbörande fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat:
…
b)      Produktens utmärkande egenskaper, som till exempel dess …
sammansättning, …
dess geografiska ursprung ….
…”
Lagstiftningsdekret nr 231/2017
16      Artikel 1 i decreto legislativo n. 231 – disciplina sanzionatoria per la violazione delle disposizioni del regolamento (UE) n. 1169/2011 (lagstiftningsdekret nr 231 om sanktioner vid överträdelse av bestämmelserna i förordning (EU) nr 1169/2011), av den 15 december 2017 (GURI nr 32 av den 8 februari 2018), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallat lagstiftningsdekret nr 231/2017) har rubriken ”tillämpningsområde” och föreskriver följande i punkt 1:
”I detta dekret fastställs bestämmelser om sanktioner vid överträdelse av bestämmelserna i [förordning nr 1169/2011], utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om sanktioner i [konsumentlagen].”
17      Artikel 3 i lagstiftningsdekret nr 231/2017, med rubriken ”Åsidosättande av kravet på rättvisande information i artikel 7 i förordning [nr 1169/2011]”, föreskriver följande i punkt 1:
”Förutom i de fall då beteendet utgör ett brott och i de fall för vilka sanktioner särskilt föreskrivs i andra bestämmelser i detta dekret, medför ett åsidosättande av bestämmelserna i artikel 7 om rättvisande information i [förordning nr 1169/2011] att livsmedelsföretagaren påförs en administrativ sanktionsavgift på mellan 3 000 euro och 24 000 euro.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
18      Genom beslut av den 20 december 2019 påförde AGCM Lidl Italia en administrativ sanktionsavgift på en miljon euro med motiveringen att Lidl Italia hade salufört olika sortiment av pasta tillverkad av durumvete och då använt förpackningar på vilka det framhölls att den berörda produkten var av italienskt ursprung och varpå det angavs att vetet malts i Italien, trots att det vete som använts för att tillverka detta mjöl
var av ”EU- och icke-EU-ursprung”
och att de berörda pastaprodukterna således tillverkades av veteblandningar innehållande en betydande procentandel vete som inte producerades i Italien.
19      AGCM påpekade att användningen av förpackningar som tydligt uppmärksammar den berörda produktens italienska ursprung gav eller kunde ge konsumenten intryck av att denna uppgift även avsåg ursprunget för de råvaror som användes vid tillverkningen av produkten. För att säkerställa att konsumenten får korrekt information bör eventuell användning av råvaror från utlandet framhävas på ett lika tydligt sätt genom uppgifter som anges i närheten av de uppgifter som erinrar om den berörda produktens italienska ursprung. En sådan uppgift bör åtminstone finnas på samma sida av förpackningen som dessa uppgifter.
20      AGCM ansåg att den ofullständiga information som Lidl Italia hade lämnat utgjorde en otillbörlig affärsmetod i den mening som avses i konsumentlagen, eftersom denna metod kunde vilseleda konsumenten om en väsentlig egenskap hos den berörda produkten, särskilt om det använda durumvetets ursprung. Vid fastställandet av sanktionsbeloppet enligt konsumentlagen beaktade AGCM det stora antalet berörda konsumenter, den omständigheten att Lidl Italia enbart under år 2018 hade sålt tiotals miljoner pastapaket samt varaktigheten av den aktuella metoden, som hade tillämpats åtminstone sedan januari 2017.
21      Lidl Italias överklagande av AGCM:s beslut av den 20 december 2019 ogillades i första instans varpå Lidl Italia överklagade till Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen, Italien), som är hänskjutande domstol. Lidl Italia har vid den hänskjutande domstolen särskilt gjort gällande att det endast är förordning nr 1169/2011 som är tillämplig på de metoder som omfattas av förordningens tillämpningsområde. Sanktionsåtgärder mot sådana metoder med stöd av
direktiv 2005/29 och konsumentlagen kan därför inte godtas.
22      Den hänskjutande domstolen har i detta avseende påpekat att Lidl Italias beteende
består i att lämna information som, utan att vara falsk eller missvisande, kan vilseleda konsumenten av den berörda produkten om ursprunget för det vete som används som råvara vid tillverkningen av produkten. Nämnda beteende kan omfattas av såväl de
otillbörliga affärsmetoder som beivras med stöd av artikel 6 i direktiv 2005/29 och artikel 21 i konsumentlagen som av de beteenden som är förbjudna enligt artikel 7 i förordning nr 1169/2011 och som beivras i enlighet med lagstiftningsdekret nr 231/2017.
23      Enligt den hänskjutande domstolen kan dessa två regelordningar anses komplettera varandra, men de ger upphov till en fråga om huruvida reglerna ska anses konkurrera med varandra. Lagvalsregeln i artikel 3.4 i direktiv 2005/29 till förmån för andra unionsbestämmelser som reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder är inte tillämplig, eftersom båda lagstiftningarna syftar till att skydda konsumenter mot metoder som kan vilseleda dem när det gäller livsmedel. Den hänskjutande domstolen har i detta sammanhang angett att den sanktion som föreskrivs i lagstiftningsdekret nr 231/2017 vid åsidosättande av artikel 7 i förordning nr 1169/2011 är mycket mindre sträng än den som föreskrivs i konsumentlagen varigenom direktiv 2005/29 införlivats.
24      Mot denna bakgrund beslutade Consiglio di Stato (Högsta förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)      Utgör de beteenden som avses i artikel 7 i förordning (EU) nr 1169/2011 särskilda fall av otillbörliga affärsmetoder, vilka under alla omständigheter omfattas av artikel 6 och följande artiklar i direktiv [2005/29], och därigenom även av artiklarna 11 och följande artiklar i det direktivet och av den nationella lagstiftning varigenom direktivet införlivas, eller utgör de ett separat system för vars tillämpning, det vill säga för vars genomförande, det inte kan hänvisas till direktivet utan, beträffande Italien, endast till lagstiftningsdekret nr 231/2017?
2)      Begränsar de beteenden som avses i artikel 7 i förordning nr 1169/2011 konsumentskyddet vid köp av livsmedel på ett sådant sätt att det inte är möjligt att tillämpa det allmänna skydd som föreskrivs i direktiv 2005/29, eller bidrar dessa beteenden tvärtom till konsumentskyddet tillsammans med bestämmelserna i direktiv 2005/29 och den nationella lagstiftning varigenom detta direktiv införlivas?
3)      Om de beteenden som avses i artikel 7 i förordning (EU) nr 1169/2011 ska kvalificeras som otillbörliga affärsmetoder och omfattas av direktiv 2005/29/EG, är då det sanktionssystem som föreskrivs i artikel 3 i lagstiftningsdekret nr 231/2017 lämpligt för att säkerställa en avskräckande effekt mot de olagliga beteendena, genom att säkerställa det konsumentskydd som avses i artikel 169 FEUF, och är det systemet under alla omständigheter förenligt med artikel 13 i direktiv 2005/29/EG?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första och den andra tolkningsfrågan
25      Enligt det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF ankommer det på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, som gör det möjligt för den domstolen att avgöra det mål som den ska pröva. I detta syfte kan EU-domstolen behöva omformulera de frågor som hänskjutits och i förekommande fall ta hänsyn till unionsbestämmelser som den nationella domstolen inte har hänvisat till i sin fråga (dom av den 30 januari 2025, Caronte & Tourist, C‑511/23, EU:C:2025:42, punkt 35 och där angiven rättspraxis).
26      Den hänskjutande domstolens frågor gäller förhållandet mellan de skyddssystem som föreskrivs i direktiv 2005/29 respektive i förordning nr 1169/2011. De grundas på antagandet att det handlande som Lidl Italia klandras för – gällande presentationen av information på pastaförpackningar om vissa av produkternas
egenskaper – omfattas av såväl förbudet mot vilseledande affärsmetoder enligt artikel 6.1 i direktivet som av förbudet mot otillbörliga affärsmetoder i fråga om livsmedelsinformation enligt artikel 7.1 i nämnda förordning. I artikel 3.4 i direktiv 2005/29 föreskrivs uttryckligen en regel om avgränsning av direktivets tillämpningsområde som gör det möjligt att fastställa i vilka fall bestämmelserna i detta direktiv inte ska tillämpas till förmån för andra unionsbestämmelser som reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder.
27      Under dessa omständigheter ska den första och den andra frågan, vilka ska prövas tillsammans, förstås så, att de syftar till att få klarhet i huruvida artikel 3.4 i direktiv 2005/29 ska tolkas så, att den utgör hinder för att en näringsidkares beteende som utgör en vilseledande affärsmetod, i den mening som avses i artikel 6.1 i direktivet, kan beivras med tillämpning av den nationella lagstiftning som införlivar nämnda direktiv, i ett fall där beteendet även omfattas av förbudet mot vilseledande livsmedelsinformation i artikel 7 i förordning nr 1169/2011 och den nationella lagstiftningen om genomförande av denna förordning.
28      I artikel 3.4 i direktiv 2005/29 föreskrivs att om bestämmelserna i det direktivet står i strid med
andra unionsbestämmelser som reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder, ska de senare ha företräde och tillämpas på dessa specifika aspekter. Med hänsyn till ordalydelsen i denna bestämmelse är det endast om två villkor är uppfyllda – det vill säga dels att artikel 7.1 i förordning nr 1169/2011 reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder när det gäller livsmedelsinformation, dels att det föreligger en konflikt mellan denna bestämmelse och bestämmelserna i direktiv 2005/29 – som dessa specifika aspekter uteslutande omfattas av bestämmelserna i förordning nr 1169/2011.
29      Domstolen erinrar härvid för det första om att direktiv 2005/29, enligt artikel 3.1 i detsamma, är tillämpligt på otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på det sätt som anges i artikel 5 i direktivet, före, under och efter en affärstransaktion som gäller en produkt. I artikel 2 d i direktivet ges begreppet affärsmetod en synnerligen vid definition. Det enda kriterium
som avses i denna bestämmelse är att näringsidkarens metod ska stå i direkt relation till marknadsföring, försäljning eller leverans av en vara eller en tjänst till en konsument (se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 december 2024, Guldbrev, C‑379/23, EU:C:2024:1002, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
30      Enligt artikel 6.1 b i direktiv 2005/29 ska en affärsmetod anses vara vilseledande om den på något sätt, även genom den allmänna utformningen, vilseleder eller sannolikt kommer att vilseleda genomsnittskonsumenten såvitt gäller bland annat produktens utmärkande egenskaper, såsom
dess sammansättning och dess geografiska eller kommersiella ursprung,
och vidare medför eller sannolikt kommer att medföra att konsumenten fattar ett affärsbeslut som han eller hon annars inte skulle ha fattat. Sådana metoder utgör en bestämd kategori av
otillbörliga affärsmetoder som är förbjudna enligt artikel 5.1 och 5.4 a i direktivet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 december 2013, Trento Sviluppo et Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, punkt 27 och där angiven rättspraxis).
31      I artikel 1.2 i förordning nr 1169/2011 föreskrivs att förordningen fastställer allmänna principer, krav och ansvarsområden i fråga om livsmedelsinformation, i synnerhet livsmedelsmärkning. I artikel 7.1 a och 7.2 i denna förordning föreskrivs således att livsmedelsinformation ska vara korrekt, tydlig och lätt att förstå för konsumenter, så att de inte vilseleds när det gäller vad som är utmärkande för livsmedlet, särskilt dess sammansättning, ursprungsland eller härkomstplats, framställnings- eller produktionsmetod. I enlighet med artikel 7.4 i samma förordning ska ovannämnda krav tillämpas på presentationen av livsmedel, särskilt med avseende på deras förpackning.
32      Det framgår av skälen 5 och 20 i förordning nr 1169/2011 att denna förordning kompletterar de allmänna principer som är tillämpliga på otillbörliga affärsmetoder enligt direktiv 2005/29 med särskilda bestämmelser om livsmedelsinformation till konsumenter, bland annat genom att förbjuda användning av information som kan vilseleda konsumenter, särskilt när det gäller vad som är utmärkande för livsmedlet. Det är mot denna bakgrund som de särskilda krav som
reglerar presentationen av information på livsmedel om deras huvudsakliga egenskaper, och som följer av artikel 7.1 a, 7.2 och 7.4 i förordning nr 1169/2011, gör det möjligt att, såsom framgår av själva rubriken till denna artikel, fastställa huruvida en metod för information om sådana livsmedel eventuellt är otillbörlig och följaktligen förbjuden. Av detta följer att dessa bestämmelser i förordning nr 1169/2011 reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder i den mening som avses i artikel 3.4 i direktiv 2005/29.
33      När det gäller uttrycket ”står i strid” i den mening som avses i artikel 3.4 i direktiv 2005/29, så avser detta ett samband mellan de berörda bestämmelserna som går utöver mindre skillnader eller olikheter, och visar på en skillnad som inte kan överbryggas med hjälp av en jämkande metod som gör det möjligt för de båda situationerna att samexistera utan att de behöver förändras. En sådan motsättning föreligger följaktligen endast i de fall när andra unionsbestämmelser än de i direktiv 2005/29 vilka reglerar specifika aspekter av otillbörliga
affärsmetoder ålägger näringsidkarna, utan något manöverutrymme, skyldigheter som är oförenliga
med dem som föreskrivs i detta direktiv (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 september 2018, Wind Tre och Vodafone Italia, C‑54/17 och C‑55/17, EU:C:2018:710, punkterna 60 och 61, och beslut av den 14 maj 2019, Acea Energia m.fl., C‑406/17–C‑408/17 och C‑417/17, EU:C:2019:404, punkt 49).
34      Syftet med direktiv 2005/29 är att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå och därvid tillse att otillbörliga affärsmetoder bekämpas på ett effektivt sätt i konsumenternas intresse (se, för ett liknande resonemang, dom av den 30 januari 2025, Trenitalia, C‑510/23, EU:C:2025:41, punkt 33 och där angiven rättspraxis). Artikel 6.1 i direktivet syftar just till att säkerställa ett lämpligt konsumentskydd när det gäller hur den information som lämnas inom ramen för en affärsmetod ska presenteras.
35      På samma sätt framgår det av artikel 1.1 jämförd med artikel 3.1 i förordning nr 1169/2011 att syftet med denna förordning är att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå när det gäller livsmedelsinformation, med beaktande av konsumenters olika uppfattningar, genom att ge
dem möjlighet att göra informerade val. Förordningen syftar i detta avseende till att förhindra att konsumenter vilseleds av information om de livsmedel som de tillhandahålls (se, för ett liknande resonemang, dom av den 1 oktober 2020, Groupe Lactalis, C‑485/18, EU:C:2020:763, punkt 43 och där angiven rättspraxis, och dom av den 1 december 2022, LSI – Germany, C‑595/21, EU:C:2022:949, punkterna 29 och 30).
36      De skyddssystem som införts genom artikel 6.1 i direktiv 2005/29 och artikel 7 i förordning nr 1169/2011 eftersträvar således ett gemensamt mål, nämligen att säkerställa en hög nivå av konsumentskydd mot vilseledande information och på så sätt förhindra att konsumenter vilseleds, bland annat i fråga om vissa egenskaper hos en produkt eller, mer specifikt, hos ett livsmedel. Även om rekvisiten för de metoder som är förbjudna enligt dessa bestämmelser inte helt sammanfaller, fastställer dessa bestämmelser, såsom framgår av punkterna 29–31 ovan, skyldigheter i fråga om konsumentinformation som i stort sett är likartade.
37      Med beaktande av skälen 7, 11, 13 och 14 i direktiv 2005/29 och eftersom det skydd som ges i artikel 6.1 i direktivet kräver att en affärsmetod medför eller sannolikt kommer att medföra att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat, så fastställs i denna bestämmelse ett enda generellt förbud mot otillbörliga affärsmetoder som snedvrider konsumentens ekonomiska beteende (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 december 2013, Trento Sviluppo et Centrale Adriatica, C‑281/12, EU:C:2013:859, punkterna 31 och 32, och dom av den 19 september 2018, Bankia, C‑109/17, EU:C:2018:735, punkt 30).
38      Såsom framgår av artikel 1 i direktiv 2005/29 är det skydd som direktivet ger konsumenter knutet till deras ekonomiska intressen. Direktivets bestämmelser är således huvudsakligen utformade för att skydda konsumenter i egenskap av mottagare och potentiellt offer för otillbörliga affärsmetoder, och det mål som eftersträvas med direktivet, vilket det erinrats om i punkt 34 ovan, att fullt ut skydda konsumenter mot otillbörliga affärsmetoder, grundar sig på den omständigheten att konsumenter, i förhållande till näringsidkare, befinner sig i underläge, bland annat vad gäller deras tillgång till information, eftersom konsumenter måste anses vara ekonomiskt svagare och ha mindre juridisk erfarenhet än sin
avtalspart (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 april 2015, UPC Magyarország, C‑388/13, EU:C:2015:225, punkterna 52 och 53 och där angiven rättspraxis). I skäl 8 i direktivet anges att detta mål i sig ingår i ett bredare perspektiv, nämligen att säkerställa en sund konkurrens inom det område direktivet omfattar.
39      Vad gäller förordning nr 1169/2011, så preciseras i artikel 3.1 att syftet med att tillhandahålla livsmedelsinformation är att uppnå en hög skyddsnivå för konsumenters hälsa och intressen genom att ge slutkonsumenter möjlighet att göra informerade val och använda livsmedel på ett säkert sätt, särskilt utifrån hälsomässiga, ekonomiska, miljömässiga, sociala och etiska överväganden. Enligt artikel 1.3 första stycket ska denna förordning
tillämpas på livsmedelsföretagare i alla steg i livsmedelskedjan där deras verksamhet rör tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenter.
40      Förbudet mot vilseledande livsmedelsinformation som stadgas i artikel 7 i förordning nr 1169/2011 ska således inte i första hand ses som en åtgärd för att få till stånd en sund konkurrens, utan syftar till att, på grundval av hänsyn till hälsa och livsmedelssäkerhet, förhindra att konsumenters ekonomiska eller icke-ekonomiska intressen skadas till följd av saluföringen av en viss produkt på den inre marknaden.
41      Av detta följer att de konsumentskyddsregler som införts genom artikel 6.1 i direktiv 2005/29 och artikel 7 i förordning nr 1169/2011 kompletterar varandra, eftersom de syftar till att beivra olika aspekter av ett och samma beteende som strider mot unionsrätten. Detta konstaterande stöds för övrigt av den allmänna regeln i artikel 3.3 i direktiv 2005/29, enligt vilken detta direktiv inte ska påverka några bestämmelser på unionsnivå eller nationell nivå avseende produkters hälso- och säkerhetsaspekter.
42      Under dessa omständigheter kan en samtidig tillämpning av de skyldigheter som följer av dessa båda skyddsordningar inte skapa en situation med oöverstigliga skillnader och följaktligen en konflikt i den mening som avses i artikel 3.4 i direktiv 2005/29.
43      Det ska emellertid preciseras att för att säkerställa att artikel 7 i förordning nr 1169/2011 ges en ändamålsenlig verkan i förhållande till bestämmelserna i direktiv 2005/29 och även en konsekvent tillämpning av dessa båda rättsakter, kan en praxis på området för livsmedelsinformation som är förenlig med samtliga krav som följer av denna artikel 7 i princip inte vara förbjuden enligt direktiv 2005/29.
44      Mot denna bakgrund ska den första och den andra frågan besvaras på följande sätt.
Artikel 3.4 i direktiv 2005/29 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att en näringsidkares beteende som utgör en vilseledande affärsmetod, i den mening som avses i artikel 6.1 i direktivet, på livsmedelsområdet kan beivras med tillämpning av den nationella lagstiftning som införlivar nämnda direktiv, i ett fall där beteendet även omfattas av det förbud som föreskrivs i artikel 7 i förordning nr 1169/2011 och av den nationella lagstiftningen om genomförande av denna förordning.
Den tredje frågan
45      Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida det sanktionssystem som föreskrivs i artikel 3 i lagstiftningsdekret nr 231/2017 är förenligt med artikel 13 i direktiv 2005/29, enligt vilken medlemsstaterna ska fastställa effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv.
46      Den italienska regeringen och Europeiska kommissionen har ifrågasatt huruvida den tredje frågan kan tas upp till sakprövning och har påpekat att den sanktion som ålagts Lidl Italia antogs enbart med stöd av konsumentlagen, varigenom direktiv 2005/29 införlivades med italiensk rätt, och inte med stöd av lagstiftningsdekret nr 231/2017, varför sistnämnda dekret inte är relevant för utgången i det nationella målet.
47      Det ska erinras om att det, för att EU-domstolen ska kunna komma fram till en tolkning av unionsrätten som den nationella domstolen har nytta av, krävs att den nationella domstolen noggrant iakttar de krav avseende innehållet i en begäran om förhandsavgörande som uttryckligen anges i artikel 94 i rättegångsreglerna, vilka den hänskjutande domstolen inom ramen för det samarbete som har inrättats genom artikel 267 FEUF förväntas känna till.
Det erinras för övrigt om dessa krav i punkterna 13, 15 och 16 i Europeiska unionens domstols rekommendationer till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande (EUT C 380, 2019, s. 1) (dom av den 6 oktober 2021, Consorzio Italian Management et Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, punkt 68 och där angiven rättspraxis, och dom av den 11 september 2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, punkt 82).
48      Såsom föreskrivs i artikel 94 c i rättegångsreglerna krävs det att själva begäran om förhandsavgörande innehåller en redogörelse för de skäl som fått den hänskjutande domstolen att undra över tolkningen eller giltigheten av vissa unionsbestämmelser, och för det samband som den hänskjutande domstolen har funnit föreligga mellan unionsbestämmelserna och den nationella lagstiftning som är tillämplig i det nationella målet (dom av den 6 oktober 2021, Consorzio Italian Management och Catania Multiservizi, C‑561/19, EU:C:2021:799, punkt 69 och där angiven rättspraxis, och dom av den 11 september 2025, Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, punkt 83).
49      I förevarande fall uppfyller begäran om förhandsavgörande, såvitt gäller den tredje frågan, inte de krav som det erinrats om i föregående punkt.
50      Det framgår nämligen tydligt av denna begäran att Lidl Italia endast ålades en sanktion enligt konsumentlagen, genom vilken direktiv 2005/29 införlivades med italiensk rätt. Den hänskjutande domstolen har inte lämnat några uppgifter som tyder på att den, för att avgöra det nationella målet, skulle kunna behöva uttala sig om det sanktionssystem som föreskrivs i artikel 3 i lagstiftningsdekret nr 231/2017, vilket, såsom otvetydigt framgår av denna bestämmelses lydelse, endast är tillämpligt på överträdelser av bestämmelserna i artikel 7 i förordning nr 1169/2011. För det andra har den hänskjutande domstolen inte på något sätt förklarat varför den anser att det ska prövas huruvida artikel 3 i lagstiftningsdekret nr 231/2017 är förenlig med artikel 13 i direktiv 2005/29, trots att sistnämnda bestämmelse endast reglerar de sanktioner som är tillämpliga på överträdelser av de nationella bestämmelser som antagits med tillämpning av detta direktiv.
51      Under dessa omständigheter konstaterar domstolen att den hänskjutande domstolen inte i tillräcklig utsträckning har redogjort för de skäl som fått den att undra över tolkningen av artikel 13 i direktiv 2005/29 eller för det samband som den har funnit föreligga mellan denna bestämmelse och lagstiftningsdekret nr 231/2017.
52      Härav följer att den tredje frågan ska avvisas.
Rättegångskostnader
53      Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
Artikel 3.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder)
ska tolkas så,
att den inte utgör hinder för att en näringsidkares beteende som utgör en vilseledande affärsmetod, i den mening som avses i artikel 6.1 i direktivet, på livsmedelsområdet kan beivras med tillämpning av den nationella lagstiftning som införlivar nämnda direktiv, i ett fall där beteendet även omfattas av det förbud som föreskrivs i artikel 7 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upphävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004, och av den nationella lagstiftningen om genomförande av förordning nr 1169/2011.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk: italienska.