61995CC0356_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht(1) har hänskjutit två frågor till domstolen avseende tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor(2), och i synnerhet artikel 3.1 första stycket i denna förordning.
Det handlar i huvudsak om att precisera hur långt medlemsstaternas behörighet att utarbeta regionaliseringsplaner sträcker sig i enlighet med denna bestämmelse. Frågan får särskild praktisk betydelse eftersom planen inte bara styr beviljandet av stöd för jordbruksgrödor och arealuttag till odlarna inom ramen för det system som inrättats genom förordning nr 1765/92, utan även ifrågavarande belopp.
Förfarande och faktiska omständigheter
2 Matthias Witt, som är sökande i målet vid den nationella domstolen och jordbrukare i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland, beviljades 73 323,93 DM, såsom kompensationsbetalning för spannmål, oljeväxter och proteingrödor liksom för strukturellt arealuttag, för regleringsåret 1993/1994 av Amt für Land- und Wasserwirtschaft, som är motpart i samma mål.
3 Med anledning av att Matthias Witts överklagande av detta beslut i det förvaltningsrättsliga förfarandet avslogs, besvärade han sig vid Verwaltungsgericht, varvid han yrkade att beslutet skulle upphävas och att svaranden skulle förpliktas att erlägga ett belopp om 11 961 DM till honom såsom ytterligare kompensationsbetalning.
4 Till stöd för sin talan gjorde han gällande att han, genom en direkt tillämpning av förordningen, har rätt till kompensationsbetalning utöver det belopp som han beviljats och att det åligger varje medlemsstat att, i enlighet med förordningen, utarbeta en regionaliseringsplan som tar hänsyn till de särskilda faktorer som påverkar avkastningen, såsom jordens bördighet. Enligt honom skulle endast en indelning i naturliga eller missgynnade områden överensstämma med direktivets krav.
5 Svaranden bestridde talan med hänvisning till medlemsstaternas stora utrymme för skönsmässig bedömning på detta område och till det faktum att det hade varit juridiskt omöjligt att avgränsa de naturliga områdena sinsemellan.
6 Genom dom av den 6 oktober 1994 ogillade Verwaltungsgericht Matthias Witts talan.
7 Den 18 november 1994 överklagade sökanden denna dom vid Oberverwaltungsgericht, som, med anledning av att den anser att tvistens utgång beror på huruvida det omtvistade beslutet är förenligt med artikel 3.1 första stycket i förordningen och att tolkningen av denna bestämmelse är tveksam, har hänskjutit följande två tolkningsfrågor till domstolen:
"1)
Har en medlemsstat enligt artikel 3.1 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor rätt att avgränsa en produktionsregion utan att ange härför tillämpliga 'kriterier'?
2) Om fråga 1 besvaras jakande: Har en medlemsstat, som enligt artikel 2.2 andra stycket sista meningen i nämnda förordning inte utsett hela sitt territorium till regional basareal utan - i likhet med Förbundsrepubliken Tyskland - endast delar av detta, en principiell rätt att enligt artikel 3.1 första stycket i förordningen utse hela det område som upptas av respektive regionala basareal till produktionsregion med enhetlig genomsnittsavkastning av spannmål? När är det under sådana omständigheter nödvändigt att till följd av 'särskilda faktorer som påverkar avkastningen, till exempel jordens bördighet' företa en ytterligare uppdelning av de regionala basarealerna i produktionsregioner med varierande genomsnittsavkastning av spannmål?"
Den juridiska avgränsningen
Gemenskapsrättsliga bestämmelser
8 Den gemensamma jordbrukspolitiken blev år 1992 föremål för en genomgripande reform som särskilt medförde att ett antal stödsystem för jordbruksgrödor och arealuttag inrättades eller modifierades. Reformen syftade till att förverkliga i huvudsak två ändamål. Det första bestod i att kontrollera ökningen av kostnaderna för finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken och det andra att undvika överproduktion genom att så långt möjligt utjämna utbud och efterfrågan.
9 Förordning nr 1765/92, som trädde i kraft från och med regleringsåret 1993/1994, utgör en del av denna reform och genom den inrättas ett nytt stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor, vilket bygger på tidigare nämnda principer. Den syftar således till att undvika överproduktion, att bibehålla jordbrukarnas inkomster på en nivå som är jämförbar med den som dittills gällde samt att tillförsäkra en bättre jämvikt mellan utbud och efterfrågan på världsmarknaden för jordbruksgrödor.(3)
10 För att förverkliga dessa ändamål ersatte gemenskapslagstiftaren de gamla stödprissystemen, vilka resulterat i att onaturligt höga priser kunnat bibehållas genom interventionsåtgärder, med nya system som bygger på principerna om kontroll av utbudet och en sänkning av priserna kombinerat med direkt stöd till jordbrukarna.(4)
11 Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken har rent konkret fått till följd, för det första, att marknadspolitiken delvis (såvitt avser spannmål) eller helt och hållet (vad beträffar oljeväxter, proteingrödor och oljelin) skilts från inkomstpolitiken. De allmänna stödpriserna har således väsentligen minskats för spannmål och avskaffats för oljeväxter, proteingrödor och oljelin, vars produktionspris hädanefter enbart grundas på världsmarknadspriset.(5) För det andra har reformen lett till en genomgripande förändring av de principer som styr beviljandet av stöd för jordbruksgrödor. Inkomstpolitiken förverkligas hädanefter i huvudsak genom direkt stöd i form av kompensationsbetalningar som erläggs i förhållande till arealerna och avkastningskapaciteterna inom olika regioner i gemenskapen.(6) Det utgör därutöver en förutsättning att mark tas ur produktion för att kompensationsbetalningar skall beviljas.(7)
12 Två typer av system för stöd till producenter av jordbruksgrödor förekommer, nämligen ett "generellt program" till förmån för alla producenter och ett "förenklat program" för småproducenter.(8) Såvitt avser det generella programmet har gemenskapslagstiftarens önskan, att underställa beviljandet av kompensationsbetalningar en absolut skyldighet att ta en del av marken ur produktion, kommit till tydligt uttryck.(9) I gengäld föreligger ingen skyldighet för småproducenterna att ta mark ur produktion.(10)
13 Avdelning 1 i förordningen rör kompensationsbetalning.
14 Artiklarna 2 och 3 uppställer uttömmande de allmänna regler som styr dess beviljande.
15 Artikel 2 föreskriver således att kompensationsbetalning skall fastställas per hektar samt att den antingen skall "differentieras regionalt" (punkt 2, första stycket) eller "differentieras individuellt" (punkt 3).
16 Det är upp till varje medlemsstat att välja mellan dessa system, varvid det anges att det alltid är tillåtet att göra ett nytt val vid en senare tidpunkt (punkt 4).
17 Således beviljas konkret sett sådan kompensationsbetalning som differentierats regionalt(11) enbart på grundval av arealen och den genomsnittsavkastning per hektar som fastställts för varje produktionsregion. Denna genomsnittsavkastning per hektar beräknas på grundval av de avkastningar som erhållits under perioden från regleringsåret 1986/1987 till regleringsåret 1990/1991, utan att hänsyn tas till de år då avkastningen var som högst respektive lägst(12).
18 I artikel 3.2 första stycket i förordningen föreskrivs följande:
"För varje produktionsregion skall medlemsstaten lämna närmare upplysningar om arealer med och avkastningar för spannmål, oljeväxter och proteingrödor i regionen under femårsperioden 1986/87-1990/91. Genomsnittsavkastningarna för spannmål och om möjligt oljeväxter skall beräknas separat för varje region, varvid året med den högsta och året med den lägsta avkastningen utesluts."(13)
19 De ovan nämnda produktionsregionerna fastställs av varje medlemsstat i enlighet med det generella förfarande som följer av artikel 3.1 första stycket, i vilken följande stadgas:
"Varje medlemsstat skall utarbeta en regionaliseringsplan som innehåller kriterier för upprättandet av särskilda produktionsregioner. De kriterier som används skall vara relevanta, objektiva och tillräckligt flexibla för att avgränsa specifika homogena områden av en minimistorlek och göra det möjligt att beakta särskilda faktorer som påverkar avkastningen, t.ex. jordens bördighet, samt vid behov skillnaden mellan bevattnade och icke-bevattnade arealer. Dessa regioner får inte överskrida gränserna för de regionala basarealer som nämns i artikel 2.2."(14)
20 Kommissionens roll i förfarandet med att utarbeta regionaliseringsplaner är, enligt lydelsen av artikel 3.4, att granska dem samt att säkerställa "att varje plan baseras på relevanta och objektiva kriterier och [att] den överensstämmer med tillgängliga upplysningar om tidigare år. [Kommissionen] får invända mot planer som inte är förenliga med ovannämnda kriterier, särskilt vad avser en medlemsstats genomsnittsavkastning. I så fall skall medlemsstaten justera planen efter samråd med kommissionen".(15) Genom tillämpning av denna bestämmelse tar kommissionen aktivt del i fastställelsen av de arealer som medför berättigande av sådan kompensationsbetalning som införts genom den omtvistade förordningen.
De nationella bestämmelserna
21 I 3 § första stycket i Verordnung über eine Stützungsregelung für Erzeuger bestimmter landwirtschaftlicher Kulturpflanzen (Kulturpflanzen-Ausgleichszahlungs-Verordnung) (tysk förordning avseende stöd till producenter av vissa jordbruksgrödor) av den 3 december 1992(16) fastställs att varje tysk delstat skall utgöra en regional basareal.
22 Tilläggsklassificeringen av basarealer i produktionsregionerna för skörden under regleringsåret 1993/1994 har överlåtits till behörigt organ i varje delstat. En förteckning över dessa regioner återfinns som bilaga till 3 § andra stycket i KVO (nedan kallad den omtvistade nationella bestämmelsen).
23 Den regionala basarealen och produktionsregionen är identiska såvitt avser delstaten Schleswig-Holstein.
24 Den förklaring som ministern för livsmedel, jordbruk, skog och fiske i delstaten Schleswig-Holstein gav, per brev av den 16 juli 1992, till förbundsministern för livsmedel, jordbruk och fiske var att "det, i enlighet med 3 § första stycket i förordningen, inte var möjligt att göra en indelning i mindre enheter ... på grund av avsaknaden av rättsligt grundade indelningskriterier".(17) Eftersom det inte var möjligt att göra en indelning i enlighet med de specifika kriterier som anges i nämnda bestämmelse, valde således de behöriga regionala myndigheterna det objektiva kriterium som består av de förvaltningsrättsliga gränserna för delstaten Schleswig-Holstein, då produktionsregionen inom denna delstat skulle fastställas.
25 Förbundsministern för livsmedel, jordbruk och skog har tillställt kommissionen den tyska regionaliseringsplanen tillsammans med förklaringar från delstaterna på 37 sidor.
26 Kommissionen har inte funnit anledning att rikta kritik mot denna plan. Enligt kommissionen överensstämmer de avkastningar per hektar som fastställts för de olika delstaterna med de siffror som belagts statistiskt, såväl på delstatsnivå som på förbundsnivå.(18)
Svar på frågorna
Första frågan
27 Låt mig erinra om den nationella domstolens första fråga, nämligen huruvida "... en medlemsstat enligt artikel 3.1 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor [har] rätt att avgränsa en produktionsregion utan att ange härför tillämpliga 'kriterier'".
28 I denna bestämmelse föreskrivs uttryckligen att varje medlemsstat skall utarbeta en regionaliseringsplan som innehåller kriterierna för upprättandet av särskilda produktionsregioner.
29 Textens lydelse är entydig. Så snart en medlemsstat har valt ett system för kompensationsbetalning som differentieras regionalt(19), skall medlemsstaten utarbeta en regionaliseringsplan som anger de kriterier som tillämpats då de olika produktionsregionerna fastställts.
30 Den första tolkningsfrågan bör således besvaras nekande. Följaktligen behöver domstolen inte ta ställning till den andra frågan, eftersom den förutsätter ett jakande svar på den första frågan.
31 Det förefaller mig emellertid som om syftet med den första frågan är mer precist än vad som framgår av dess lydelse.
32 I själva verket påpekar den nationella domstolen att det knappast kan råda någon tveksamhet om att det följer av själva lydelsen av artikel 3.1 första stycket i förordning nr 1765/92 att medlemsstaterna åläggs att ange de kriterier som tillämpas då de olika produktionsregionerna definieras.(20)
33 Dessutom förefaller det som om den nationella domstolen tar för givet att regionaliseringsplanen, i vilken skälen för Förbundsrepubliken Tysklands val av avgränsning av regionala basarealer i produktionsregioner anges, vederbörligen har tillställts kommissionen(21) samt att den tillstår att de behöriga tyska myndigheterna vederbörligen tillämpat vissa kriterier då den utarbetats. I förevarande fall är det fråga om ett helt och hållet objektivt och ovedersägligt kriterium, nämligen denna delstats territoriella gränser.(22) Det är dock just valet av detta kriterium som är föremål för den nationella domstolens undran såvitt avser dess andra tolkningsfråga.(23)
34 Om domstolens prövning på detta sätt strikt begränsas till frågans ordalydelse, är risken att den nationella domstolen förses med uppgifter som är ovidkommande för att lösa tvisten inför den nationella domstolen, eftersom domstolen i så fall svarar på en fråga som den nationella domstolen redan har svaret på.
35 En andra läsning av den första frågan, vilket kan motiveras av en mer djupgående analys av skälen till beslutet om begäran av förhandsavgörande, är emellertid möjlig enligt min mening.
36 Efter att ha gjort de två ovan nämnda konstaterandena(24), påpekar den nationella domstolen vidare att ifrågavarande kriterier inte förekommer i bilagan till den omtvistade nationella bestämmelsen och att det är just det faktum att de inte nämns som får den nationella domstolen att tveka inför huruvida artikel 3.1 i förordningen tillämpats på vederbörligt sätt(25).
37 Följaktligen får den slutsatsen dras(26) att den nationella domstolen, med den aktuella frågan, vill ha reda på exakt huruvida de kriterier som tillämpas av en medlemsstat för att fastställa de olika produktionsregionerna endast behöver förekomma i den regionaliseringsplan som är avsedd att tillställas kommissionen för granskning och, följaktligen, huruvida det enligt gemenskapsbestämmelsens lydelse är tillåtet att dessa kriterier inte förekommer i de nationella bestämmelser som införlivar gemenskapsbestämmelserna.
38 Jag är av den uppfattningen att artikel 3, tredje, fjärde och femte styckena i den omtvistade förordningen medför att det är möjligt att besvara den nationella domstolens frågor.
39 Det tredje stycket specificerar att "Medlemsstaterna skall lämna in sin regionaliseringsplan till kommissionen senast den 1 augusti 1992 ...".(27)
40 I det fjärde stycket föreskrivs att "Kommissionen skall granska de regionaliseringsplaner som medlemsstaterna lämnar in och säkerställa att varje plan baseras på relevanta och objektiva kriterier och [att] den överensstämmer med tillgängliga upplysningar om tidigare år. Kommissionen får invända mot planer som inte är förenliga med ovannämnda kriterier, särskilt vad avser en medlemsstats genomsnittsavkastning. I så fall skall medlemsstaten justera planen efter samråd med kommissionen".(28)
41 I det femte stycket stadgas att "Regionaliseringsplanen får ändras av den berörda medlemsstaten på begäran av kommissionen eller på medlemsstatens eget initiativ enligt det förfarande som anges i punkt 1-4".(29)
42 Det följer av dessa styckens lydelser att regionaliseringsplanen är avsedd för kommissionen och att angivandet av de kriterier som medlemsstaterna skall fastställa inte har något annat syfte än att möjliggöra för kommissionen att kontrollera på vilken juridisk grund medlemsstaterna gjort indelningen i olika produktionsregioner.
43 Denna tolkning vinner stöd i innehållet i femte övervägandet i den omtvistade förordningen, vilket har följande lydelse:
"Kompensationsbetalningen bör avspegla de särskilda strukturella särdrag som påverkar avkastningen och det bör överlåtas åt medlemsstaterna att utarbeta regionaliseringsplaner baserade på objektiva kriterier. I regionaliseringsplanerna bör enhetliga genomsnittsavkastningar fastställas. Planerna måste överensstämma med genomsnittsavkastningarna i de enskilda regionerna under en given period. Ett särskilt förfarande bör fastställas för granskningen av dessa planer på gemenskapsnivå."
44 Den omtvistade förordningen innehåller däremot inte någon bestämmelse som ålägger medlemsstaterna att i de nationella lagstiftningarna ange de kriterier som tillämpas då regionaliseringsplanerna utarbetas.
45 Av det föregående följer att frågan skall besvaras jakande.
Den andra frågan
46 Genom sin andra tolkningsfråga undrar den nationella domstolen huruvida en medlemsstat kan fastställa att en "produktionsregion" skall utgöras av hela den "regionala basarealen". Dessutom frågar sig den nationella domstolen under vilka förutsättningar en tilläggsklassificering av de regionala basarealerna i olika produktionsregioner är obligatorisk.
Det framgår av dessa preciseringar att den nationella domstolens fråga i själva verket gäller vilket utrymme medlemsstaterna har för skönsmässig bedömning vid fastställandet av produktionsregionerna.
47 De behöriga myndigheterna i delstaten Schleswig-Holstein motiverar det faktum, att denna "region" inte delats upp i olika produktionsregioner och att den regionala basarealen till fullo överensstämmer med produktionsregionen, med att det saknas tillförlitlig statistik avseende de historiska avkastningarna för de olika naturliga regionerna i delstaten. De förvaltningsrättsliga gränserna för delstaten Schleswig-Holstein har således valts som kriterium i och med att det har de fördelarna att, å ena sidan, kriteriet är objektivt, å andra sidan, det finns tillförlitlig statistik över såväl uppodlade arealer och uttagsarealer som uppgifter om de genomsnittliga historiska avkastningarna för olika jordbruksgrödor.
48 Sökanden motsätter sig detta påstående med hänvisning till att det även finns tillförlitlig statistik över genomsnittsavkastningarna av jordbruksgrödor per hektar i de olika naturliga regionerna(30) för referensåren. Vid den muntliga förhandlingen gav Matthias Witts ombud in handlingar för att styrka detta. Förbundsrepubliken Tyskland tillbakavisar detta påstående.
49 Enligt min mening faller det under den nationella domstolens behörighet att bedöma dessa handlingar. Dessutom anser jag inte att, även om sådan statistik kan styrkas, detta automatiskt medför en skyldighet för medlemsstaten att företa en uppdelning av delstaten Schleswig-Holstein i olika produktionsregioner.
50 Det följer i själva verket av lydelserna av bestämmelserna i och syftena med den omtvistade förordningen att en medlemsstat förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning då produktionsregionerna fastställs.
51 Det enda kriterium som är tydligt och otvetydigt tvingande uppställs i artikel 3.1 första stycket in fine, där det föreskrivs att "Dessa regioner får inte överskrida gränserna för de regionala basarealer som nämns i artikel 2.2". Den icke förbindande karaktären av övriga rekvisit, som återfinns i samma stycke(31), följer tvärtom av en analys av fjärde stycket.
52 I fjärde stycket föreskrivs i själva verket uttryckligen att det endast åligger kommissionen att kontrollera att regionaliseringsplanen "baseras på relevanta och objektiva kriterier och [att] den överensstämmer med tillgängliga upplysningar om tidigare år".
53 I gengäld innebär inte det faktum att övriga kriterier som angivits ovan inte respekteras(32) något som kommissionen oundvikligen ingriper mot.
54 Följaktligen anges i andra meningen i samma stycke endast att "Kommissionen får invända mot planer som inte är förenliga med ovannämnda kriterier, särskilt vad avser en medlemsstats genomsnittsavkastning. I så fall skall medlemsstaten justera planen efter samråd med kommissionen".(33)
55 Den av mig föreslagna tolkningen av dessa bestämmelser överensstämmer därutöver fullständigt med de målsättningar som reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken år 1992 eftersträvade att förverkliga. Gemenskapslagstiftarens avsikt var, vilket vi sett ovan(34), att skilja marknadspolitiken från inkomstpolitiken. Dessutom önskade man att strikt underställa jordbrukarnas rätt till stöd för vissa jordbruksgrödor den avkastning som uppnåtts i en viss region under en viss bestämd tid.(35) Den regionaliseringsplan som utarbetats av delstaten Schleswig-Holstein uppfyller fullständigt dessa krav.
56 Sammanfattningsvis, skulle jag vilja framhålla att det stora utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna förfogar över då produktionsregionerna skall fastställas endast begränsas av de uttryckliga skyldigheterna, å ena sidan, att motivera sitt val genom att visa att det grundas på objektiva kriterier, som är lämpliga och överensstämmer med tillgängliga uppgifter(36) och, å andra sidan, att inte låta regionaliseringsplanen omfatta produktionsregioner vars territoriella gränser överskrider dem som gäller för de regionala basarealerna.(37)
57 Sökanden gör dessutom gällande att han, på grund av den regionaliseringsplan som upprättats av myndigheterna i delstaten Schleswig-Holstein, drabbats av inkomstbortfall, vilket inte skulle ha skett om myndigheternas beslut hade fattats på grundval av sådan statistik avseende historisk avkastning för olika jordbruksgrödor som förelåg för de tre stora naturliga regionerna i delstaten.(38) Enligt sökandens mening hade de kriterier som han åberopat varit lämpligare.
58 Det kan inte förnekas att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken kan ha påverkat olika producenter, sedda var för sig, på skilda sätt, och det är fullt möjligt att Matthias Witt i det aktuella fallet har drabbats av inkomstbortfall till följd av att den omtvistade förordningen införlivats i Tyskland. I varje fall har domstolen, inom ramen för ett mål i vilket det yrkats ogiltigförklaring av den omtvistade förordningen, redan konstaterat att dessa oundvikliga konsekvenser trots allt inte kan klandras, eftersom "jordbrukspolitiken förutsätter att gemensamma regler antas, vilka kan påverka producenterna på olika sätt beroende på deras individuella produktionsinriktning eller på lokala omständigheter, men som trots detta inte kan anses utgöra en sådan diskriminering som är förbjuden enligt artikel 40.3 i fördraget så länge de grundas på objektiva kriterier som är utformade för att möta de behov som den globala funktionen av en gemensam organisation ger upphov till".(39)
59 I gengäld är det ostridigt att det kriterium som de regionala myndigheterna i delstaten Schleswig-Holstein tillämpat utgör ett objektivt kriterium och att de statistiska uppgifter avseende historisk avkastning som finns för denna region och som tillhandahållits av de tyska myndigheterna är tillförlitliga. Dessa två förhållanden har för övrigt inte bestritts. Följaktligen måste den slutsatsen dras att Förbundsrepubliken Tyskland har uppfyllt de skyldigheter som följer av artikel 3, första, tredje och fjärde styckena i den omtvistade förordningen.
60 Jag föreslår således att domstolen besvarar den andra frågan enligt följande: Artikel 3.1 skall tolkas på så sätt att en produktionsregion kan omfatta hela den regionala basarealen och att tillämpningen av kriteriet "särskilda faktorer som påverkar avkastningen", vilket skulle innebära en tilläggsklassificering av de regionala basarealerna för olika produktionsregioner med olikformig genomsnittlig spannmålsavkastning, endast är befogad för så vitt detta kriterium är lämpligare.
Slutsats
61 Med hänvisning till vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen besvarar de frågor som hänskjutits av Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht enligt följande:
1. Artikel 3.1 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor skall tolkas på så sätt att det enligt denna bestämmelse är tillåtet för en medlemsstat att fastställa olika produktionsregioner utan att i den nationella lagstiftning som införlivar gemenskapsföreskrifterna ange de "kriterier" som tillämpats härför.
2. Ovan nämnda artikel 3.1 första stycket skall, i fall som förevarande mål, tolkas på så sätt att en medlemsstat, som i enlighet med artikel 2.2 andra stycket inte har fastställt hela statens territorium som regional basareal, men olika delar av detta territorium, även kan bestämma att den sålunda fastställda regionala basarealen skall utgöra en produktionsregion utan att den delas upp i mindre enheter. Tillämpningen av kriteriet "särskilda faktorer som påverkar avkastningen", vilket skulle innebära en tilläggsklassificering av de regionala basarealerna för olika produktionsregioner med olikformig genomsnittlig spannmålsavkastning, är endast befogad för så vitt detta kriterium är lämpligare.
(1) - Nedan kallad Oberverwaltungsgericht.
(2) - EGT L 181, s. 12, även kallad förordningen eller den omtvistade förordningen.
(3) - Andra övervägandet i den omtvistade förordningen.
(4) - Ibidem.
(5) - Punkt 17 i den franska översättningen av kommissionens yttrande.
(6) - Femte övervägandet i den omtvistade förordningen.
(7) - Ibidem, trettonde övervägandet. Med "kompensationsbetalningar" skall förstås ett "stöd för jordbruksgrödor eller för att mark sätts i träda".
(8) - Ibidem, elfte och tolfte övervägandet samt artikel 8.
(9) - Ibidem, trettonde och fjortonde övervägandet.
(10) - Ibidem, sextonde övervägandet och artikel 2.5.
(11) - Det handlar i förevarande fall om det val som gjorts av Förbundsrepubliken Tyskland.
(12) - Dessa avkastningar benämns även de historiska avkastningarna.
(13) - Min kursivering.
(14) - Min kursivering.
(15) - Min kursivering.
(16) - BGBl. I, 1992, s. 1991, nedan kallad KVO.
(17) - Punkt 8 i den franska översättningen av kommissionens yttrande.
(18) - Punkt 9 i den franska översättningen av kommissionens yttrande.
(19) - Se fotnot 15-19 ovan.
(20) - Punkt II, nionde stycket i den franska översättningen av skälen till beslutet om begäran av förhandsavgörande.
(21) - Ibidem, punkt I, stycke 5 i nämnda skäl.
(22) - Se punkt 24 i föreliggande förslag till avgörande.
(23) - Se punkt 46 och följande punkter i föreliggande förslag till avgörande.
(24) - Att gemenskapsbestämmelsens lydelse är entydig och att regionaliseringsplanen utarbetats med tillämpning av vissa kriterier, vars rättsenlighet den nationella domstolen undrar över.
(25) - Punkt II, femte, sjätte och nionde styckena i den franska översättningen av skälen till beslutet om begäran av förhandsavgörande.
(26) - Vad som anförts av Förbundsrepubliken Tyskland och av sökanden tycks peka åt samma håll.
(27) - Min kursivering.
(28) - Ibidem.
(29) - Ibidem.
(30) - Det gäller Marsch, Geest och Obstholsteinische Hügelland.
(31) - Se ovan punkt 19.
(32) - Ibidem.
(33) - Min kursivering.
(34) - Se fotnot 11.
(35) - Se fotnot 17.
(36) - Artikel 3 tredje och fjärde styckena som nämnts i fotnot 19 respektive 40.
(37) - Artikel 3 första stycket in fine.
(38) - Förekomsten av sådan statistik bestrids av Förbundsrepubliken Tyskland, och kommissionen uppger att man aldrig tagit del av några sådana uppgifter.
(39) - Dom av den 14 juli 1994 i mål C-353/92, Grekland mot rådet (Rec. 1994, s. I-3411, punkt 25; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).