Preliminär utgåva
DOMSTOLENS DOM (nionde avdelningen)
den 19 mars 2026 (*)
” Begäran om förhandsavgörande – Statligt stöd – Förordning (EU) nr 651/2014 – Stödkategorier som kan anses vara förenliga med den inre marknaden – Undantag för stöd till små- och medelstora företag (SMF) – Artikel 1 i bilaga I – Begreppet företag – Artikel 3.3 i bilaga I – Begreppet anknutna företag – Fysisk person som innehar en majoritet av rösterna för aktierna i ett företag – Bedrivande av en ekonomisk verksamhet – Faktiskt utövande av kontroll genom direkt eller indirekt inflytande på förvaltningen av företaget ”
I mål C‑870/24,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Administratīvā apgabaltiesa (Regionala förvaltningsdomstolen, Lettland) genom beslut av den 14 december 2024, som inkom till domstolen den 17 december 2024, i målet
Valsts ieņēmumu dienests
mot
SIA ”OUTLETICO”,
meddelar
DOMSTOLEN (nionde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden M. Condinanzi samt domarna R. Frendo och A. Kornezov (referent),
generaladvokat: A. Biondi,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
–        Lettlands regering, genom J. Davidoviča, K. Pommere och I. Romanovska, samtliga i egenskap av ombud,
–        Belgiens regering, genom P. Cottin och M. Van Regemorter, båda i egenskap av ombud,
–        Europeiska kommissionen, genom A.-L. Delbac, V. Hitrovs och A. Steiblytė, samtliga i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
1        Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 1 och 3.3 i bilaga I till kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 [FEUF] (EUT L 187, 2014, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EU)
2020/972 av den 2 juli 2020 (EUT L 215, 2020, s. 3) (nedan kallad förordning nr 651/2014).
2        Begäran har framställts i ett mål
mellan
Valsts ieņēmumu dienests (den statliga skattemyndigheten, Lettland) (nedan kallad skattemyndigheten) och SIA ”OUTLETICO” (nedan kallat Outletico), som är ett lettiskt bolag, angående ett beslut varigenom skattemyndigheten ålade Outletico att återbetala stöd som bolaget olagligt hade erhållit i samband med hälsokrisen till följd av covid-19-pandemin.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Förordning nr 651/2014
3        I skälen 30 och 40 i förordning nr 651/2014 anges följande:
”(30)      För att undanröja olikheter som kan medföra snedvridning av konkurrensen och för att underlätta samordningen mellan olika unionsinitiativ och nationella initiativ som rör små och medelstora företag samt av hänsyn till administrativ klarhet och klarhet om rättsläget, bör definitionen av små och medelstora företag [(SMF)] i denna förordning bygga på definitionen i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av den 6 maj 2003 om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag [(EUT L 124, 2003, s. 36)].
…
(40)      Små och medelstora företag spelar en avgörande roll för att skapa arbetstillfällen och medverkar allmänt till social stabilitet och ekonomisk utveckling. De små och medelstora företagens utveckling kan dock hämmas av marknadsmisslyckanden som leder till att de drabbas av vissa för sådana företag typiska nackdelar av följande slag. Små och medelstora företag har ofta svårigheter att skaffa kapital eller lån, dels på grund av att vissa finansmarknader är ovilliga att ta risker, dels på grund av att de små och medelstora företagen ofta har begränsade möjligheter att erbjuda säkerheter. De små och medelstora företagens begränsade resurser kan också inskränka deras möjligheter att få tillgång till information, särskilt om ny teknik och nya marknader. För att underlätta för små och medelstora företag att utveckla sin verksamhet bör därför vissa former av stöd till små och medelstora företag undantas genom denna förordning. Dessa kategorier bör särskilt omfatta investeringsstöd till små och medelstora företag och till små och medelstora företags deltagande i mässor.”
4        I artikel 1 i förordningen föreskrivs följande:
”1.      Denna förordning ska tillämpas på följande kategorier av stöd:
…
b)      Stöd till små och medelstora företag i form av investeringsstöd, driftstöd och små och medelstora företags tillgång till finansiering.
…
4.      Denna förordning ska inte tillämpas på följande:
…
c)      Stöd till företag i svårigheter, med undantag för stödordningar för att avhjälpa skador som orsakats av vissa naturkatastrofer, stödordningar för startstöd och ordningar för regionalt driftstöd, förutsatt att dessa stödordningar inte behandlar företag i svårigheter mer gynnsamt än andra företag. Med avvikelse från ovanstående ska denna förordning emellertid tillämpas på företag som inte befann sig i svårigheter den 31 december 2019 men försattes i svårigheter under perioden 1 januari 2020–30 juni 2021.
…”
5        I artikel 2 i nämnda förordning föreskrivs följande:
”I denna förordning gäller följande definitioner:
…
2.      [SMF]: företag som uppfyller kriterierna i bilaga I.
…
18.      företag i svårigheter: företag för vilka minst en av följande omständigheter råder:
a)      I fallet med aktiebolag (utom små eller medelstora företag som funnits i mindre än tre år eller, när det gäller berättigande till riskfinansieringsstöd, små eller medelstora företag inom sju år från deras första kommersiella försäljning som berättigar till riskfinansieringsinvesteringar enligt sunda marknadsprinciper tillämpade av de finansiella intermediärer som valts ut), om över hälften av det tecknade aktiekapitalet har försvunnit på grund av ackumulerade förluster. …
…
e)      I fallet med ett företag som inte är ett litet eller medelstort företag, där, för de senaste två åren,
(1)      företagets bokföringsmässiga skuldsättningsgrad har varit större än 7,5 och
(2)      företagets rörelseresultat … har legat under 1,0.
…
24.      stora företag: företag som inte uppfyller kriterierna i bilaga I.
…”
6        I artikel 3 i samma förordning föreskrivs följande:
”Stödordningar, individuellt stöd som beviljas enligt stödordningar och stöd för särskilda ändamål ska anses vara förenliga med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.2 eller 107.3 [FEUF] och ska undantas från anmälningsskyldigheten i artikel 108.3 [FEUF] under förutsättning att sådant stöd uppfyller samtliga villkor i kapitel I i denna förordning och de särskilda villkor för den relevanta stödkategorin som anges i kapitel III i denna förordning.”
7        I artikel 1 i bilaga I till förordning nr 651/2014, med rubriken ”Definition av mikroföretag samt små och medelstora företag”, föreskrivs följande:
”Varje enhet, oberoende av juridisk form, som bedriver en ekonomisk verksamhet ska anses som ett företag. Som företag anses således sådana enheter som utövar ett hantverk eller annan verksamhet enskilt eller inom familjen, personsammanslutningar eller föreningar som bedriver en regelbunden ekonomisk verksamhet.”
8        I artikel 2 i denna bilaga I föreskrivs följande:
”1.      Kategorin mikroföretag samt små och medelstora företag (SMF-kategorin) utgörs av företag som sysselsätter färre än 250 personer och vars årsomsättning inte överstiger 50 miljoner euro eller vars balansomslutning inte överstiger 43 miljoner euro per år.
2.      Inom kategorin små och medelstora företag definieras små företag som företag som sysselsätter färre än 50 personer och vars omsättning eller balansomslutning inte överstiger 10 miljoner euro per år.
3.      Inom kategorin små och medelstora företag definieras mikroföretag som företag som sysselsätter färre än 10 personer och vars omsättning eller balansomslutning inte överstiger 2 miljoner euro per år.”
9        I artikel 3 i nämnda bilaga I föreskrivs följande:
”1.      ’Fristående företag’ är de företag som inte betecknas som partnerföretag enligt punkt 2 eller anknutet företag enligt punkt 3.
…
3.      ’Anknutna företag’ är de företag som mellan sig upprätthåller en av följande förbindelser:
a)      Ett företag innehar en majoritet av rösterna för aktierna eller andelarna i ett annat företag.
b)      Ett företag har rätt att utse eller entlediga en majoritet av ledamöterna i ett annat företags styrelse, ledning eller tillsynsorgan.
c)      Ett företag har rätt att utöva ett bestämmande inflytande över ett annat företag enligt ett avtal som är slutet med detta eller enligt en bestämmelse i det företagets stadgar.
d)      Ett företag som är aktieägare eller delägare i ett annat företag förfogar till följd av en överenskommelse med andra aktieägare eller delägare i företaget ensamt över en majoritet av rösterna för aktierna eller andelarna i det företaget.
…
De företag som upprätthåller någon av de förbindelser som avses i första stycket via ett eller flera andra företag eller via de investerare som avses i punkt 2 ska också anses som anknutna företag.
De företag som upprätthåller någon av dessa förbindelser via en fysisk person eller en grupp fysiska personer i samverkan ska också anses som anknutna företag, om dessa företag helt eller delvis bedriver sin verksamhet på samma eller angränsande marknader.
…”
10      Artikel 6 i samma bilaga I har följande lydelse:
”1.      I fråga om ett fristående företag ska fastställandet av uppgifterna, inklusive personalstyrkan, göras enbart på grundval av företagets egna räkenskaper.
2.      Uppgifterna, inklusive personalstyrkan, om ett företag som har partnerföretag eller anknutna företag ska beräknas på grundval av räkenskaperna och andra uppgifter om företaget eller – om sådana finns – företagets konsoliderade räkenskaper eller de konsoliderade räkenskaperna där företaget räknats in genom konsolidering.
Till uppgifterna i första stycket ska aggregeras uppgifterna om det berörda företagets eventuella partnerföretag som befinner sig i ett omedelbart tidigare eller senare marknadsled i förhållande till det berörda företaget. Uppgifterna ska aggregeras i proportion till andelen av kapitalet eller rösträtten (den högsta av dessa båda andelar). Vid korsvist ägande ska den högsta andelen tillämpas.
Till uppgifterna i första och andra styckena ska läggas 100 % av uppgifterna för de eventuella företag som är direkt eller indirekt anknutna till det berörda företaget och som inte redan har tagits med i räkenskaperna genom konsolidering.
…”
Den tillfälliga ramen
11      I punkterna 4, 18 och 22 i kommissionens meddelande med rubriken ”Tillfällig ram för statliga stödåtgärder till stöd för ekonomin under det pågående utbrottet av covid-19” (EUT C 91 I, 2020, s. 1), senast ändrad genom kommissionens meddelande av den 28 januari 2021 (EUT C 34, 2021, s. 6), anges följande:
”4.      Under de exceptionella omständigheterna till följd av covid-19-utbrottet kan alla sorters företag drabbas av allvarlig likviditetsbrist. Både solventa och mindre solventa företag kan ställas inför plötslig likviditetsbrist eller inga likvida medel över huvud taget. Små och medelstora företag är utsatta för särskilda risker. Sådana problem kan både på kort och medellång sikt allvarligt påverka den ekonomiska situationen för många sunda företag och deras anställda. Samtidigt kan påverkan också bli långsiktig om företagens överlevnad äventyras.
…
18.      Med hänsyn till att covid-19-utbrottet påverkar alla medlemsstater och att de åtgärder för att begränsa spridningen som medlemsstaterna har vidtagit påverkar företagen, anser [Europeiska] kommissionen att statligt stöd är berättigat och kan förklaras förenligt med den inre marknaden på grundval av artikel 107.3 b [FEUF] under en begränsad tid, för att avhjälpa den likviditetsbrist som företag drabbats av och säkerställa att de störningar som orsakats av covid-19-utbrottet inte undergräver företags livskraft, särskilt små och medelstora företag.
…
22.      Kommissionen kommer att betrakta [statligt stöd av begränsat belopp som tillfälligt beviljas företag som står inför en plötslig likviditetsbrist eller till och med saknar likviditet] som förenligt med den inre marknaden på grundval av artikel 107.3 b [FEUF] under förutsättning att följande villkor uppfylls …:
…
c.      Stödet får inte beviljas företag som inte befann sig i svårigheter (i den mening som avses i [förordning nr 651/2014] …) den 31 december 2019;
Genom undantag från ovanstående kan stöd beviljas mikroföretag eller små företag (i den mening som avses i bilaga I till [förordning nr 651/2014]) som redan befann sig i svårigheter den 31 december 2019, under förutsättning att de inte omfattas av ett kollektivt insolvensförfarande enligt nationell lagstiftning, och att de inte har mottagit undsättningsstöd … eller omstruktureringsstöd ….
…”
Lettisk rätt
12      I artikel 4.1 i Ministerrådets dekret nr 676 av den 10 november 2020 om beviljande av stöd för att säkerställa rörelsekapitalflöden i företag som påverkas av covid-19 krisen, i den lydelse som var tillämplig vid tidpunkten för omständigheterna i det nationella målet (nedan kallat dekret nr 676/2020), föreskrivs följande:
”Enligt dessa föreskrifter får stöd beviljas företag som uppfyller definitionen av mikroföretag, små och medelstora företag i artikel 2 i bilaga I till förordning [nr] 651/2014 eller definitionen av stora företag i artikel 2 led 24 [i denna förordning].”
13      I artikel 5 i dekretet föreskrivs följande:
”Vid tillämpningen av [detta dekret] ska såsom anknutna personer anses ekonomiska aktörer som uppfyller definitionen av ’anknutna företag’ i artikel 3.3 i bilaga I till förordning [nr] 651/2014.”
14      Artikel 16.2 i nämnda dekret har följande lydelse:
”Inget stöd ska beviljas medelstora eller stora ekonomiska aktörer som redan den 31 december 2019 och vid tidpunkten för beviljandet av stödet kunde anses som företag i svårigheter enligt definitionen i artikel 2 led 18 i förordning [nr] 651/2014.”
15      I artikel 18 i dekret nr 676/2020 föreskrivs följande:
”Om det konstateras att villkoren för statligt stöd i detta dekret inte har uppfyllts, är företaget skyldigt att till skattemyndigheten återbetala hela det rättsstridigt mottagna stödbeloppet jämte ränta i enlighet med bestämmelserna i kapitlen IV och V i lagen om kontroll av stöd till näringsverksamhet.”
16      I artikel 186.3 i Komerclikums (handelslagen) anges följande:
”Andelsinnehav ger delägare rätt att delta i bolagets förvaltning, vinstutdelning och fördelning av bolagets tillgångar vid en eventuell likvidation av bolaget samt andra rättigheter som följer av lag och bolagsordning.”
17      I artikel 209 i handelslagen föreskrivs följande:
”Bolagets förvaltningsorgan är bolagsstämman, styrelsen och, i förekommande fall, tillsynsorganet.”
18      Artikel 210 i samma lag har följande lydelse:
”(1)      Endast bolagsstämman har befogenhet att
1)      ändra bolagsordningen,
2)      öka eller minska aktiekapitalet,
3)      utse och entlediga ledamöterna i tillsynsorganet,
4)      utse och entlediga ledamöterna i styrelsen,
5)      godkänna årsredovisningen och disponera över vinsten,
6)      utse och entlediga revisor och likvidator,
7)      besluta om huruvida talan ska väckas mot styrelseledamöterna, ledamöterna i tillsynsorganet, grundarna eller aktieägarna och utse en företrädare för bolaget att hantera tvister inför domstol,
…
9)      besluta om avslutande, fortsättning, avbrytande, förnyelse eller omorganisation av bolagets verksamhet samt om ingående, ändring eller uppsägning av koncernavtal mellan bolag,
10)      andra frågor som enligt lag eller bolagsordning har överförts till bolagsstämmans befogenhet.
(2)      Bolagsstämman har även rätt att fatta beslut som faller inom styrelsens eller tillsynsorganets befogenhetsområde. I sådant fall ska de ledamöter som röstat för beslutet vara solidariskt ansvariga för förluster som uppkommer till följd av beslutet.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
19      A, som är en fysisk person, innehar 100 procent av kapitalet i SIA ”Esterkin Family Investments”, som är ett bolag bildat enligt lettisk rätt, 75 procent av kapitalet i SIA ”IC Industries Holdings”, som också är ett bolag bildat enligt lettisk rätt, och 100 procent av kapitalet i RRE Tradecenters holding Ltd., som är ett bolag bildat enligt cypriotisk rätt. RRE Tradecenters holding Ltd. äger 60 procent av kapitalet i Outletico, som i sin tur innehar 100 procent av kapitalet i SIA ”Business Park”, som är ett annat bolag bildat enligt lettisk rätt.
20      Den 21 mars och den 16 april 2021 vände sig Outletico till skattemyndigheten och ansökte om att det, i egenskap av företag som påverkades av covid-19 krisen, skulle beviljas stöd i januari respektive mars 2021.
21      Genom beslut av den 30 april 2021 och den 17 maj 2021 biföll skattemyndigheten dessa stödansökningar och beviljade Outletico ett belopp på 45 597,69 euro för januari 2021 respektive 45 597,68 euro för mars 2021. Skattemyndigheten ansåg att Outletico var ett litet eller medelstort företag, i den mening som avses i förordning nr 651/2014, och att det uppfyllde kriterierna i dekret nr 676/2020 för att erhålla stöd.
22      Eftersom den avdelning som ansvarar för skatteuppbörd ansåg att Outletico tillhörde kategorin ”stora företag” och att bolaget, per den 31 december 2019 och vid tidpunkten för beviljandet av stödet, var ett företag i svårigheter, upphävde denna avdelning genom två beslut av den 27 december 2021 de beslut som avses i föregående punkt och ålade Outletico att återbetala det stöd som det olagligen hade erhållit.
23      Outletico begärde omprövning av avdelningens beslut.
24      Genom beslut av den 25 mars 2022 fastställde skattemyndigheten besluten. Skattemyndigheten fann att RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings  och Business Park skulle anses som ”anknutna företag” till Outletico, i den mening som avses i artikel 3.3 i bilaga I till förordning nr 651/2014, och att Outletico, i egenskap av medlem i en koncern av anknutna företag, på grundval av uppgifterna om samtliga bolag i denna koncern, skulle anses ingå i ett ”stort företag”, i den mening som avses i artikel 2 led 24 i förordning nr 651/2014.
25      Skattemyndigheten påpekade att det framgick av bolagsregistret att RRE Tradecenters holding, vid tidpunkten för beviljandet av det aktuella stödet, innehade en kontrollerande andel i Outletico, som i sin tur innehade en sådan andel i Business Park. Skattemyndigheten ansåg även att den fysiska personen A, eftersom denne direkt förvaltade och utövade kontroll över RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings, skulle anses som ekonomisk aktör och således ett ”företag”, i den mening som avses i artiklarna 1 och 3.3 tredje stycket i denna bilaga I. Härav drog skattemyndigheten slutsatsen att Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings, å ena sidan, och Outletico, å andra sidan, upprätthöll förbindelser via ett företag och inte via ”fysiska personer”, i den mening som avses i artikel 3.3 fjärde stycket i nämnda bilaga I.
26      Skattemyndigheten fann vidare att Outletico, såväl den 31 december 2019 som vid den tidpunkt då det aktuella stödet beviljades, mot bakgrund av dess egna uppgifter och uppgifterna om de företag som var anknutna till detta bolag, skulle betraktas som ett ”företag i svårigheter”, i den mening som avses i artikel 2 led 18 i denna förordning, och att nämnda bolag följaktligen inte var berättigat till detta stöd.
27      Outletico överklagade skattemyndighetens beslut av den 25 mars 2022 till Administratīvā rajona tiesa (Förvaltningsdomstolen i första instans, Lettland) och bestred bland annat att begreppet ”anknutna företag” skulle tillämpas på Outletico. Outletico gjorde särskilt gällande att A skulle anses som en fysisk person och inte som ett företag.
28      Genom dom av den 22 november 2022 upphävde nämnda domstol detta beslut med motiveringen att A är en fysisk person och inte ett företag, varför Outletico, med tillämpning av artikel 3.3 fjärde stycket i bilaga I till förordning nr 651/2014, inte kunde anses vara anknutet till Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings, eftersom dessa tre bolag inte bedrev sin verksamhet på samma eller angränsande marknader. Nämnda domstol slog fast att Outletico endast var anknutet till RRE Tradecenters holding och Business Park, samt att Outletico av denna anledning skulle betecknas som ett litet eller medelstort företag, i den mening som avses i förordning nr 651/2014, vilket innebar att Outletico kunde göra anspråk på det stöd som är aktuellt i det nationella målet.
29      Skattemyndigheten överklagade denna dom till Administratīvā apgabaltiesa (Regionala förvaltningsdomstolen, Lettland), som är hänskjutande domstol i målet, och gjorde bland annat gällande att en fysisk person som direkt eller indirekt förvaltar och utövar kontroll över flera företag ska betraktas som en ekonomisk aktör och således som ett ”företag”, i den mening som avses i artiklarna 1 och 3.3 tredje stycket i bilaga I till förordning nr 651/2014.
30      Den hänskjutande domstolen har påpekat att det nationella målet rör frågan om vilka företag som ska anses vara anknutna till Outletico vid bedömningen av huruvida företaget ska betecknas som ett litet eller medelstort företag alternativt som ett ”stort företag”, i den mening som avses i förordning nr 651/2014. Den hänskjutande domstolen vill i detta avseende få klarhet i räckvidden av begreppet företag, i den mening som avses i artikel 1 i bilaga I till denna förordning, särskilt huruvida detta begrepp omfattar fysiska personer som innehar kontrollerande andelar i flera bolag. Den hänskjutande domstolen vill följaktligen få klarhet i huruvida förbindelserna mellan Outletico, å ena sidan, och Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings, å andra sidan, ska anses ha upprätthållits via ett ”företag”, i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket i denna bilaga I, eller via en ”fysisk person”, i den mening som avses i artikel 3.3 fjärde stycket i nämnda bilaga I, vilket skulle innebära att dessa tre företag inte kan anses vara anknutna till varandra.
31      Enligt den hänskjutande domstolen framgår det av domen av den 10 januari 2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl. (C‑222/04, EU:C:2006:8), att det, för att fastställa huruvida det föreligger en ekonomisk verksamhet när en fysisk person innehar en andel i ett bolag som direkt bedriver en ekonomisk verksamhet på marknaden, inte räcker att visa att denna fysiska person innehar denna andel, även om andelen är kontrollerande, utan det är nödvändigt att pröva huruvida nämnda fysiska person även utövar ett faktiskt inflytande på förvaltningen av detta bolag.
32      Den hänskjutande domstolen har i detta avseende påpekat att skattemyndigheten i sitt beslut av den 25 mars 2022 uteslutande grundade sig på omfattningen av A:s aktieinnehav i Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings när den fann att A direkt förvaltade och utövade kontroll över dessa bolag. Den hänskjutande domstolen har preciserat att det är bolagsstämman (aktieägarna i bolaget) som enligt artikel 186.3 samt artikel 210.1 och 210.2 i handelslagen har befogenhet att fatta vissa beslut om förvaltningen av bolaget.
33      Den hänskjutande domstolen vill således få klarhet i huruvida denna beslutsbefogenhet i sig är tillräcklig för att en fysisk person som innehar en kontrollerande andel i ett bolag ska anses utöva en faktisk kontroll över detta bolag, genom att direkt eller indirekt förvalta det, och därmed anses bedriva en ekonomisk verksamhet eller delta i bolagets ekonomiska verksamhet och således utgöra ett företag.
34      Mot denna bakgrund beslutade Administratīvā apgabaltiesa (Regionala förvaltningsdomstolen) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1)      Ska artiklarna 1 och 3.3 i bilaga I till [förordning nr 651/2014] tolkas så, att även en fysisk person som innehar andelar i ett företags aktiekapital ska anses vara ett företag?
Påverkar det svaret på ovanstående fråga att det i nationell rätt föreskrivs att vissa beslut som rör förvaltningen av bolaget ska fattas av bolagsstämman (aktieägarna i bolaget)? Utgör det ovan anförda i sig en tillräcklig grund för att anse att en fysisk person som innehar andelar i ett företags kapital (majoriteten av rösterna för aktierna) direkt eller indirekt påverkar företagets förvaltning och därmed bedriver en ekonomisk verksamhet eller medverkar i företagets ekonomiska verksamhet, utan att det är nödvändigt att bedöma om den fysiska personen faktiskt deltar i företagets förvaltning?
2)      Ska artikel 3.3 fjärde stycket i bilaga I till [förordning nr 651/2014] tolkas så, att uttrycket ’företag som upprätthåller någon av dessa förbindelser via en fysisk person’, i den mening som avses i denna bestämmelse, även omfattar en situation där en fysisk person innehar kapitalandelar och en majoritet av rösterna i ett företag som i sin tur innehar en majoritet av rösterna för aktierna i ett annat företag, i förhållande till vilket det anses ha ställning som ’anknutet företag’ till andra företag, och där samma fysiska person innehar kapitalandelar och en majoritet av rösterna för aktierna i de sistnämnda företagen?”
Prövning av tolkningsfrågorna
35      Det följer av domstolens praxis att det enligt det förfarande för samarbete mellan nationella domstolar och EU-domstolen som införts genom artikel 267 FEUF ankommer på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, som gör det möjligt för den domstolen att avgöra det mål som den ska pröva. I detta syfte kan EU-domstolen behöva omformulera de frågor som hänskjutits. Det ankommer på EU-domstolen att utifrån samtliga uppgifter som den nationella domstolen har lämnat, och i synnerhet utifrån skälen i beslutet om hänskjutande, avgöra vilka delar av unionsrätten som behöver tolkas med hänsyn till saken i målet (se, för ett liknande resonemang, dom av den 28 november 2000, Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, och dom av den 23 oktober 2025, Zlakov, C‑744/23, EU:C:2025:816, punkt 17 och där angiven rättspraxis).
36      I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att skattemyndigheten i sitt beslut av den 25 mars 2022 ansåg att RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings, Outletico och Business Park skulle anses som ”anknutna företag”, i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket i bilaga I till förordning nr 651/2014.
37      Den hänskjutande domstolen, som ska pröva lagenligheten av sistnämnda beslut, hyser inga tvivel om huruvida Outletico kan anses som ett ”anknutet” företag, i den mening som avses i artikel 3.3 i bilaga I till förordning nr 651/2014, dels till RRE Tradecenters holding, som innehar 60 procent av dess kapital, dels till Business Park, i vilket Outletico innehar hela aktiekapitalet.
38      Den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida Outletico ska anses vara anknutet inte bara till RRE Tradecenters holding och Business Park, utan även, via RRE Tradecenters holding och A, till Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings, eftersom A innehar 100 procent, 100 procent respektive 75 procent av dessa bolags kapital.
39      Det framgår nämligen av beslutet om hänskjutande att om samtliga de bolag som nämns i föregående punkt skulle anses som ”anknutna företag”, så kan Outletico inte betecknas som ett litet eller medelstort företag. Outletico skulle då anses ha varit i svårigheter den 31 december 2019 och skulle vara skyldigt att återbetala det stöd som är aktuellt i det nationella målet, eftersom stödet under sådana omständigheter skulle anses vara olagligt. Om Outletico däremot anses vara anknutet enbart till RRE Tradecenters holdings och Business Park, så skulle det kunna betecknas som ett litet eller medelstort företag, det skulle vidare inte betecknas som ett företag som befann sig i svårigheter den 31 december 2019 och det skulle kunna behålla det beviljade stödet.
40      Det är mot denna bakgrund som den hänskjutande domstolen vill få klarhet i huruvida en fysisk person som innehar kontrollerande andelar i företag själv kan betecknas som ett ”företag” via vilket dessa företag sinsemellan indirekt upprätthåller förbindelser som kan leda till att samtliga dessa enheter betecknas som ”anknutna företag”, i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket i bilaga I till förordning nr 651/2014.
41      Mot bakgrund av dessa omständigheter ska den hänskjutande domstolen anses ha ställt båda sina frågor, vilka ska prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artiklarna 1 och 3.3 tredje stycket i bilaga I till förordning nr 651/2014 ska tolkas så, att en fysisk person som innehar en kontrollerande andel vilken ger denna person en majoritet av rösterna för andelarna i bolag som bedriver en ekonomisk verksamhet enbart av denna anledning ska anses själv bedriva en ekonomisk verksamhet och därmed utgöra ett ”företag”, i den mening som avses i artikel 1 i denna bilaga I, via vilket dessa bolag upprätthåller indirekta förbindelser på grundval av vilka de kan betecknas som ”anknutna företag”, i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket i nämnda bilaga I. Den hänskjutande domstolen vill särskilt få klarhet i huruvida den omständigheten att vissa beslut om förvaltningen av bolaget enligt nationell rätt omfattas av bolagsstämmans befogenhet i sig är tillräcklig för att anse att en sådan fysisk person deltar i bolagets ekonomiska verksamhet, utan att det är nödvändigt att pröva huruvida personen faktiskt deltar i bolagets förvaltning.
42      Såsom framgår av skäl 40 i förordning nr 651/2014 är syftet med denna förordning att vissa kategorier av statligt stöd ska förklaras vara förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 FEUF. Kommissionen kan således undanta vissa kategorier av statligt stöd när sådant stöd ges till små eller medelstora företag till följd av marknadsmisslyckanden som innebär att dessa företag utsätts för ett antal hinder som begränsar den utveckling av dem som vore socialt och ekonomiskt önskvärd (se, för ett liknande resonemang, dom av den 29 april 2004, Italien/kommissionen, C‑91/01, EU:C:2004:244, punkt 46, och dom av den 24 september 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 31).
43      Enligt artiklarna 2 och 3 i bilaga I till förordning nr 651/2014 kan ett företag anses tillhöra SMF-kategorin, i den mening som avses i denna förordning, om det uppfyller tre kriterier, nämligen ett kriterium som avser antalet anställda, ett finansiellt kriterium som avser årsomsättningen eller balansomslutningen samt ett kriterium som avser oberoende (dom av den 24 september 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 32 och där angiven rättspraxis).
44      Vad gäller det sistnämnda kriteriet, vilket är det enda som är i fråga i det nationella målet, har domstolen slagit fast att det syftar till att säkerställa att de åtgärder som är avsedda för företag i SMF-kategorin verkligen kommer de företag till godo för vilka storleken utgör ett hinder och inte de företag som tillhör en stor koncern och som således har tillgång till medel och stöd som deras konkurrenter av motsvarande storlek inte har (dom av den 24 september 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 33 och där angiven rättspraxis).
45      Detta kriterium syftar således till att på ett bättre sätt anpassa politiken till den ekonomiska verkligheten för företag i SMF-kategorin, vilken enligt skäl 30 i förordning nr 651/2014 bygger på rekommendation 2003/61, såsom bland annat framgår av dess skäl 9, och till att benämningen SMF inte ska användas på sådana grupper av företag vars ekonomiska styrkeförhållanden överstiger ett litet eller medelstort företag, för att se till att de fördelar som ges SMF-kategorin i lagstiftning eller genom andra åtgärder kommer de företag till godo som har ett verkligt behov av dem (dom av den 24 september 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 34 och där angiven rättspraxis).
46      Begreppet SMF, i den mening som avses i förordning nr 651/2014, ska dock tolkas restriktivt, eftersom det leder till att företag som omfattas av detta begrepp ges fördelar, oftast genom bestämmelser som innebär undantag från allmänna bestämmelser (dom av den 24 september 2020, NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 65 och där angiven rättspraxis).
47      Enligt artikel 2 led 2 i förordning nr 651/2014 jämförd med artikel 2.1 i bilaga I till samma förordning, omfattar SMF-kategorin företag som sysselsätter färre än 250 personer och vars årsomsättning inte överstiger 50 miljoner euro eller vars balansomslutning inte överstiger 43 miljoner euro per år.
48      Vid beräkningen av företagens personalstyrka och finansiella belopp görs i artiklarna 3 och 6 i denna bilaga I en åtskillnad mellan bland annat ”fristående företag” och ”anknutna företag”. Enligt artikel 6.1 i denna bilaga
I ska, i fråga om ett fristående företag, fastställandet av uppgifterna om företaget, inklusive personalstyrkan, göras enbart på grundval av dess egna räkenskaper. Det framgår däremot av artikel 6.2 första och tredje styckena att till uppgifterna om ett företag med anknutna företag ska läggas 100 procent av uppgifterna om de eventuella företag som direkt eller indirekt är anknutna till förstnämnda företag och som inte redan har tagits med i räkenskaperna genom konsolidering.
49      Enligt artikel 3.3 första stycket a i samma bilaga I ska två företag anses vara ”anknutna” om det ena företaget innehar majoriteten av rösterna för aktierna eller andelarna i det andra företaget.
50      Enligt artikel 3.3 tredje stycket ska även företag som upprätthåller någon av de förbindelser som avses i artikel 3.3 första stycket via ”ett eller flera andra företag” anses vara anknutna.
51      I förevarande fall framgår det av beslutet om hänskjutande att Outletico upprätthåller åtminstone en sådan förbindelse med Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings som avses i artikel 3.3 första stycket a i bilaga I till förordning nr 651/2014, dels via RRE Tradecenters holding, som innehar 60 procent av kapitalet i Outletico, och därmed majoriteten av rösterna för andelarna i detta bolag, dels via A, som innehar hela kapitalet i RRE Tradecenters holding, hela kapitalet i Esterkin Family Investments och 75 procent av kapitalet i IC Industries Holdings, och därmed majoriteten av rösterna för andelarna i de tre sistnämnda bolagen.
52      Vad gäller frågan huruvida den omständigheten att en fysisk person innehar en kontrollerande andel i ett företag med de rättigheter som enligt nationell rätt följer därav är tillräcklig för att dra slutsatsen att denna person bedriver en ”ekonomisk verksamhet” och följaktligen kan betecknas som ett ”företag”, i den mening som avses i artikel 1 i bilaga I till förordning nr 651/2014, bör det påpekas att det framgår av denna artikel 1 att varje enhet, oberoende av juridisk form, som bedriver en ekonomisk verksamhet ska anses som ett företag. Som företag anses således bland annat sådana enheter som utövar ett hantverk eller annan verksamhet enskilt eller inom familjen, personsammanslutningar eller föreningar som bedriver en regelbunden ekonomisk verksamhet.
53      Domstolen har vid upprepade tillfällen slagit fast att begreppet företag, i den mening som avses i denna artikel 1, omfattar varje enhet som bedriver en ekonomisk verksamhet som består i att erbjuda produkter eller tjänster på en viss marknad, oberoende av dess rättsliga status eller om det syfte som eftersträvas är vinstdrivande eller inte (se, för ett liknande resonemang, dom av den 13 oktober 2022, Baltijas Starptautiskā Akadēmija och Stockholm School of Economics in Riga, C‑164/21 och C‑318/21, EU:C:2022:785, punkt 68 och där angiven rättspraxis).
54      Det ska i detta hänseende för det första understrykas att en fysisk person kan anses som ett ”företag” om denne bedriver en ekonomisk verksamhet. Begreppet företag, i den mening som avses i artikel 1 i bilaga I till förordning nr 651/2014, omfattar nämligen ”varje enhet, oberoende av juridisk form” som bedriver en ekonomisk verksamhet. Denna tolkning stöds för övrigt av den andra meningen i denna artikel 1, enligt vilken bland annat enheter som utövar ett hantverk eller annan verksamhet ”enskilt eller inom familjen” ska betraktas som företag.
55      För det andra ska det erinras om att en ekonomisk verksamhet kan bedrivas antingen av en aktör direkt på marknaden eller indirekt av en enhet som kontrollerar aktören inom ramen för den ekonomiska helhet som de bildar tillsammans (se, för ett liknande resonemang, dom av 10 januari 2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl., C‑222/04, EU:C:2006:8, punkterna 108–110).
56      Det ska betonas att det inte räcker att endast inneha andelar, inte ens ett kontrollerande innehav, för att den enhet som innehar andelarna ska anses bedriva ekonomisk verksamhet, när detta innehav endast föranleder ett utövande av en aktieägares eller delägares rättigheter eller, i förekommande fall, erhållande av utdelningar, vilka endast utgör avkastning från en tillgång (dom av den 10 januari 2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl., C‑222/04, EU:C:2006:8, punkt 111).
57      En enhet som har ett kontrollerande innehav i ett bolag och som i praktiken utövar denna kontroll genom att direkt eller indirekt utöva ett inflytande på förvaltningen av bolaget ska däremot anses delta i det kontrollerade företagets ekonomiska verksamhet. En sådan enhet ska följaktligen anses utgöra ett företag (dom av den 10 januari 2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl., C‑222/04, EU:C:2006:8, punkterna 112 och 113).
58      Det följer av den rättspraxis som det erinrats om i punkterna 53 och 55–57 ovan att en enhet, inbegripet en fysisk person, som innehar andelar i ett bolag endast kan betecknas som ett ”företag” om två villkor är uppfyllda. För det första ska dessa andelar göra det möjligt för bolaget att utöva kontroll över ett bolag. För det andra ska enheten i praktiken utöva denna kontroll genom att direkt eller indirekt utöva inflytande på förvaltningen av bolaget (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 januari 2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl., C‑222/04, EU:C:2006:8, punkt 118).
59      Härav följer att innehavet av en majoritetsandel i ett sådant bolag, eller till och med av hela kapitalet i bolaget, inte i sig är tillräckligt för att man ska kunna dra slutsatsen att en sådan kontroll faktiskt utövas. Detta utövande ska fastställas konkret i varje enskilt fall på grundval av indicier som kan visa att den berörda enheten direkt eller indirekt utövar inflytande på förvaltningen av detta bolag.
60      Innehav, däribland fysiska personers innehav, av sådana andelar i bolag som bedriver ekonomisk verksamhet kan nämligen ofta anses utgöra ett rent utövande av äganderätten till en tillgång, bland annat när det följer av en investerares rena kapitalplacering (se, för ett liknande resonemang, dom av 10 januari 2006, Cassa di Risparmio di Firenze m.fl., C‑222/04, EU:C:2006:8, punkterna 111 och 117).
61      Den omständigheten att varje innehavare av andelar i ett bolag enligt lettisk rätt har vissa rättigheter som följer av själva ställningen som aktieägare, såsom rösträtten och rätten att delta i bolagsstämman, och därmed har befogenhet att fatta vissa beslut om bolagets förvaltning, innebär inte i sig att innehavaren faktiskt utövar kontroll över bolaget genom att direkt eller indirekt utöva inflytande på detsamma. Sådana rättigheter följer nämligen enligt lag direkt av kapitalinnehavet eller av ställningen som delägare. De är således inte tillräckliga i sig för att skilja mellan en situation där en fysisk person bedriver en ekonomisk verksamhet som består i att faktiskt kontrollera ett bolag genom att direkt eller indirekt utöva inflytande på dess förvaltning och den situation där en sådan fysisk persons innehav endast utgör ett utövande av äganderätten till en tillgång, särskilt när denna andel endast är resultatet av en investerares rena kapitalplacering.
62      Såsom den belgiska regeringen har påpekat i sitt skriftliga yttrande kan däremot andra indicier – såsom den omständigheten att innehavaren av de kontrollerande andelarna utövar funktioner i tillsynsorganen eller i styrelsen, att denne är en företagare som innehar sådana andelar i flera bolag som agerar på ett samordnat sätt eller har ett gemensamt syfte, eller att denne har tillkännagett en affärsstrategi som denne avser att genomföra via det kontrollerade bolaget – beaktas för att kontrollera huruvida nämnda innehavare direkt eller indirekt utövar inflytande på förvaltningen av företaget och följaktligen utövar faktisk kontroll över dess verksamhet.
63      I förevarande fall ska den hänskjutande domstolen pröva lagenligheten av skattemyndighetens beslut av den 25 mars 2022, vilket enligt beslutet om hänskjutande enbart grundar sig på den omständigheten att A innehar kontrollerande andelar i RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings, vilket det ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera.
64      Av det ovan anförda följer att enbart den omständigheten att A innehar kontrollerande andelar i dessa bolag med de rättigheter som enligt lettisk rätt följer därav inte i sig är tillräcklig för att visa att denna fysiska person faktiskt utövar denna kontroll genom att direkt eller indirekt utöva inflytande på förvaltningen av dessa bolag och att A därmed bedriver en ekonomisk verksamhet som gör det möjligt att beteckna denna fysiska person som ett ”företag”, i den mening som avses i artikel 1 i bilaga I till förordning nr 651/2014. Det är således omöjligt att enbart utifrån denna omständighet dra slutsatsen att Outletico, via A, upprätthåller indirekta förbindelser med Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings på grundval av vilka dessa tre bolag kan betecknas som ”anslutna företag”, i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket i denna bilaga I.
65      Det ankommer i detta sammanhang på den hänskjutande domstolen att kontrollera huruvida sådana indicier som de som nämns i punkt 62 ovan kan beaktas i det nationella målet för att avgöra huruvida A direkt eller indirekt utövar inflytande på förvaltningen av nämnda bolag och följaktligen en faktisk kontroll över bolagens verksamhet. Om så är fallet kan A själv betecknas som ”företag”, i den mening som avses i artikel 1 i bilaga I till förordning nr 651/2014, via vilket Outletico upprätthåller indirekta förbindelser med Esterkin Family Investments och IC Industries Holdings på grundval av vilka dessa bolag kan betecknas som ”anslutna företag”, i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket.
66      För det fall att den hänskjutande domstolen skulle finna att A, vid tillämpningen av begreppet anknutna företag, inte kan anses som ett ”företag”, utan som en fysisk person, ankommer det på denna domstol att pröva huruvida villkoren i artikel 3.3 fjärde stycket i bilaga I till förordning nr 651/2014, i synnerhet villkoret att de berörda företagen helt eller delvis ska bedriva sin verksamhet på samma eller angränsande marknader, är uppfyllda.
67      Mot bakgrund av det ovan anförda ska frågorna besvaras på så sätt, att artiklarna 1 och 3.3 tredje stycket i bilaga I till förordning nr 651/2014 ska tolkas på följande sätt:
–        En fysisk person som innehar en kontrollerande andel vilken ger denna person en majoritet av rösterna för andelarna i bolag som bedriver en ekonomisk verksamhet kan inte enbart av denna anledning anses bedriva en ekonomisk verksamhet och därmed anses utgöra ett ”företag”, i den mening som avses i artikel 1 i denna bilaga I, via vilket dessa bolag upprätthåller indirekta förbindelser på grundval av vilka de kan betecknas som ”anknutna företag”, i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket i nämnda bilaga I.
–        En sådan fysisk person kan endast betecknas som ett ”företag” i detta syfte om vederbörande faktiskt utövar den kontroll som detta innehav ger genom att direkt eller indirekt utöva inflytande på förvaltningen av de berörda bolagen, så att den deltar i den ekonomiska verksamhet som de bedriver.
–        Enbart innehavet av kontrollerande andelar, och de rättigheter enligt bolagsordningen som följer därav för varje delägare enligt nationell rätt, är inte tillräckligt i sig för att styrka att en sådan kontroll faktiskt utövas.
Rättegångskostnader
68      Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (nionde avdelningen) följande:
Artiklarna 1 och 3.3 tredje stycket i bilaga I till kommissionens förordning (EU) nr 651/2014 av den 17 juni 2014 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den inre marknaden enligt artiklarna 107 och 108 [FEUF], i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EU) 2020/972 av den 2 juli 2020
ska tolkas på följande sätt:
–        En fysisk person som innehar en kontrollerande andel vilken ger denna person en majoritet av rösterna för andelarna i bolag som bedriver ekonomisk verksamhet kan inte enbart av denna anledning anses bedriva en ekonomisk verksamhet och därmed utgöra ett ”företag” i den mening som avses i artikel 1 i denna bilaga I, via vilket dessa bolag upprätthåller indirekta förbindelser på grundval av vilka de kan betecknas som ”anknutna företag” i den mening som avses i artikel 3.3 tredje stycket i nämnda bilaga I.
–        En sådan fysisk person kan endast kan betecknas som ett ”företag” i detta syfte om vederbörande faktiskt utövar den kontroll som detta innehav ger genom att direkt eller indirekt utöva inflytande på förvaltningen av de berörda bolagen, så att den deltar i den ekonomiska verksamhet som de bedriver.
–        Enbart innehavet av kontrollerande andelar, och de rättigheter enligt bolagsordningen som följer därav för varje delägare enligt nationell rätt, är inte tillräckligt i sig för att styrka att en sådan kontroll faktiskt utövas.
Underskrifter
*      Rättegångsspråk: lettiska.