62009CC0230_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Bundesfinanzhof (nemecký spolkový finančný súd), sa týkajú výkladu nariadení Rady (ES) č. 1788/2003 a č. 1782/2003(2) . Predmetom konania na tomto súde je spor medzi Hauptzollamt Koblenz (hlavný colný úrad v Koblenzi) a spoločnosťou Etling & Etling a spor medzi Hauptzollamt Oldenburg (hlavný colný úrad v Oldenburgu) s T. Aissenom a H. Rohaanom. Obe veci sa v podstate týkajú prevodu referenčných množstiev mlieka počas jedného roka výroby mlieka.
I – Právny rámec
2. Písmená j) a k) článku 5 nariadenia č. 1788/2003 stanovujú, že na účely tohto nariadenia sa pod pojmom „jednotlivé referenčné množstvo“ rozumie „referenčné množstvo jedného výrobcu k 1. aprílu každého dvanásťmesačného obdobia“ a pod pojmom „použiteľné referenčné množstvo“ sa rozumie „referenčné množstvo, ktoré majú výrobcovia k dispozícii 31. marca daného dvanásťmesačného obdobia, na ktoré sa vypočítava poplatok, pri zohľadnení všetkých prevodov, predajov, zmien a dočasných prevodov upravených týmto nariadením, ktoré sa uskutočnili počas toho dvanásťmesačného obdobia“.
3. Článok 95 ods. 3 nariadenia č. 1782/2003 okrem iného stanovuje, že „individuálne referenčné množstvo, ktoré je predmetom dočasných prevodov [individuálne referenčné množstvá, ktoré boli predmetom dočasných prevodov – neoficiálny preklad ]… do 31. marca príslušného kalendárneho roku, sa považujú za množstvo, ktoré je [sa považujú za množstvá, ktoré sú – neoficiálny preklad ] k dispozícii v poľnohospodárskom podniku nadobúdateľa za uvedený kalendárny rok.“
4. Na účely týchto návrhov nie je potrebné v tomto štádiu podrobne citovať všetky právne predpisy. K relevantným ustanoveniam sa vrátim v texte svojej analýzy.
5. Pokiaľ ide o vnútroštátnu právnu úpravu, § 14 ods. 1 Verordnung zur Durchführung der EG‑Milchabgabenregelung [BGBl I, s. 2143; nemecké nariadenie, ktorým sa vykonávajú pravidlá Európskeho spoločenstva (a v súčasnosti Európskej únie, ďalej len „EÚ“) týkajúce sa poplatkov za mlieko] z 9. augusta 2004 stanovuje, že „nákupca môže prideliť referenčné množstvá dodávok, ktoré neboli využité počas príslušného dvanásťmesačného obdobia (podprahové dodávky), iným výrobcom mlieka, ktorých dodávky prekročili referenčné množstvá dodávok, ktoré im boli pridelené (dodávatelia nadmerných množstiev). Pridelenie nevyužitých referenčných množstiev dodávok príslušnému dodávateľovi nadmerných množstiev sa vykoná podľa tohto vzorca:
Súčet podprahových dodávok x referenčné množstvo dodávok dodávateľa nadmerných množstiev.
––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––––
Súčet referenčných množstiev dodávok všetkých dodávateľov nadmerných množstiev“
6. § 5 ods. 2 Betriebsprämiendurchführungsgesetz [BGBl I, s. 1298; nemecký zákon, ktorým sa vykonáva režim jednotnej platby (RJP)] z 30. mája 2006 v podstate stanovuje, že čiastka jednotnej platby poľnohospodára určená podľa § 5 ods. 1 tohto zákona sa má zvýšiť v súlade s článkom 62 nariadenia č. 1782/2003 o čiastku, ktorá zodpovedá prémii na mliečne výrobky upravenej v článku 95 tohto nariadenia, a o dodatkové platby podľa článku 96 tohto nariadenia.
7. § 6 Verordnung über die Durchführung der Milchprämie und der Ergänzungszahlung zur Milchprämie (BGBl I, s. 267; nemecké nariadenie, ktorým sa vykonáva prémia na mliečne výrobky a dodatkové platby) z 18. februára 2004 v podstate stanovuje, že referenčné množstvá, ktoré má k dispozícii výrobca k 31. marcu roka, v ktorom podal prihlášku, a ktoré sa majú zohľadniť na účely poskytnutia prémie na mliečne výrobky, majú byť potvrdené osvedčením, kde musia byť uvedené množstvá mlieka, ktoré tento výrobca skutočne dodal počas dvanásťmesačného obdobia končiaceho 31. marca roka, v ktorom podal prihlášku.
II – Skutkové okolnosti a položené otázky
8. Vo veci C‑230/09 je spoločnosť Etling & Etling výrobcom mlieka, ktorej referenčné množstvo (kvóta na mliečne výrobky) na výrobný rok 2004/2005 predstavovalo 553 678 kg. Od roku 2000 táto spoločnosť prenajímala časť (50 000 kg) svojho pôvodného referenčného množstva tretej osobe. Vo februári 2005 sa tento nájom skončil a spoločnosti Etling & Etling bolo doručené rozhodnutie, na základe ktorého sa referenčné množstvo 50 000 kg previedlo späť na túto spoločnosť s účinnosťou od 1. marca 2005. Keďže toto množstvo mlieka už dodal nájomca, mliekareň (nákupca) vydala osvedčenie, podľa ktorého referenčné množstvo spoločnosti Etling & Etling k 31. marcu 2005 predstavovalo 553 678 kg. Spoločnosť Etling & Etling napadla toto osvedčenie na Finanzgericht (finančný súd), ktorý ho zmenil tak, že na obdobie od 1. marca 2005 do 31. marca 2005 referenčné množstvo, ktoré táto spoločnosť „mala k dispozícii“, zahŕňalo 50 000 kg, ktoré boli prevedené späť na túto spoločnosť, na základe skutočnosti, že na nárok na platby nemá vplyv akékoľvek dodanie referenčného množstva predchádzajúcim nájomcom. Hauptzollamt Koblenz podal odvolanie na Bundesfinanzhof, ktorý položil Súdnemu dvoru túto otázku:
„Má sa právo [EÚ], najmä článok 5 písm. k) nariadenia (ES) č. 1788/2003, vykladať v tom zmysle, že referenčné množstvo výrobcu v dvanásťmesačnom období, v ktorom na neho iný výrobca previedol určité referenčné množstvo, nezahŕňa množstvo, v rámci ktorého už tento iný výrobca dodal mlieko počas predmetného dvanásťmesačného obdobia?“
9. Vo veci C‑231/09 T. Aissen a H. Rohaan prevzali poľnohospodársky podnik počas dvanásťmesačného obdobia 2004/2005 a dodali mlieko mliekarni (nákupcovi), ktoré vyrobili vo svojich podnikoch. V dôsledku toho prekročili referenčné množstvo, ktoré mali ešte k dispozícii na uvedené dvanásťmesačné obdobie, pretože počas predchádzajúceho užívania podnikov v tom istom období sa mlieko vyrobené v týchto podnikoch dodávalo nákupcovi. Hauptzollamt Oldenburg preto rozhodol, že za mlieko musia zaplatiť poplatok; pridelil každému z nich referenčné množstvo nevyužité ostatnými výrobcami, ktoré zodpovedalo iba tej časti referenčného množstva, ktorú bolo možné po prevode využiť na dodávky, a vyrubil im poplatok za mlieko. T. Aissen a H. Rohaan napadli toto rozhodnutie na Finanzgericht, ktorý vyhovel ich žalobám na základe toho, že podľa systému na vyrovnanie referenčných množstiev musí výpočet vychádzať z jednotlivého referenčného množstva prideleného podnikom a že množstvá mlieka, ktoré počas toho istého dvanásťmesačného obdobia dodali predchádzajúci prevádzkovatelia, sa nemajú brať do úvahy. Hauptzollamt Oldenburg podal odvolanie na Bundesfinanzhof, ktorý položil Súdnemu dvoru tieto otázky:
„1. Má sa právo [EÚ], najmä článok 5 písm. k) nariadenia (ES) č. 1788/2003, vykladať v tom zmysle, že referenčné množstvo výrobcu, ktorý počas prebiehajúceho dvanásťmesačného obdobia prevzal poľnohospodársky podnik od iného výrobcu, nezahŕňa množstvo, v rámci ktorého už tento iný výrobca pred prevodom podniku dodal mlieko počas predmetného dvanásťmesačného obdobia?
2. Bránia ustanovenia práva [EÚ] alebo všeobecné zásady, ktorými sa riadi spoločná organizácia trhu s mliekom a mliečnymi výrobkami, ustanoveniu vnútroštátneho práva, ktoré v rámci systému na vzájomné započítanie nadmerných dodávok a nevyužitej časti národného referenčného množstva, upraveného v článku 10 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1788/2003, v prípade, ktorý je uvedený v prvej otázke, umožňuje výrobcovi, ktorý prevzal počas dvanásťmesačného obdobia poľnohospodársky podnik, aby sa podieľal na pridelení tejto nevyužitej časti na základe množstva, ktoré zahŕňa časť referenčného množstva dodaného iným výrobcom?“
III – Analýza
A – Hlavné argumenty účastníkov konania
10. Vo veci C‑230/09 Hauptzollamt Koblenz tvrdí, že prémiu na mliečne výrobky nemožno poskytnúť osobe, ktorá nevyrábala mlieko s kvótou. V prípade prevodu nevyužitého referenčného množstva na inú osobu počas dvanásťmesačného obdobia prémia na mliečne výrobky za tento rok patrí nadobúdateľovi. Spoločnosť Etling a Etling, ako aj Komisia v podstate tvrdia, že „použiteľné referenčné množstvo“ je množstvo, ktoré možno dodať počas dvanásťmesačného obdobia bez vzniku povinnosti zaplatiť poplatok za mlieko, pričom nie je rozhodujúce, aký objem mlieka v rámci tohto množstva bol skutočne dodaný. Pojem „referenčné množstvo“ označuje abstraktné právo.
11. Vo veci C‑231/09, najmä v súvislosti s prvou otázkou, Hauptzollamt Oldenburg v podstate tvrdí, že pokiaľ ide o povinnosť zaplatiť poplatok, nadobúdateľ môže využiť mliečne kvóty iba v rozsahu, v akom príslušné množstvá prevodca nedodal. H. Rohaan, T. Aissen a Komisia v podstate tvrdia, že referenčné množstvo nadobúdateľa by nemalo byť znížené o dodávky, ktoré prevodca uskutočnil.
12. Pokiaľ ide o druhú otázku, Hauptzollamt Oldenburg v podstate tvrdí, že referenčné množstvo, ktoré sa už využilo na účely oslobodenia od povinnosti platiť poplatok za mlieko počas dvanásťmesačného obdobia, nemožno previesť. Toto množstvo možno previesť až v nasledujúcom roku výroby mlieka a až vtedy ho možno použiť znova. T. Aissen a H. Rohaan v podstate tvrdia, rovnako ako Komisia, že v kontexte vyrovnávacieho systému sa majú prevody zohľadniť na základe definície pojmu „použiteľné referenčné množstvo“, a teda podľa článku 17 nariadenia č. 1788/2003.
B – Posúdenie
1. Prvá otázka
13. Svojou jedinou otázkou vo veci C‑230/09 a prvou otázkou vo veci C‑231/09 sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má právo EÚ a najmä článok 5 písm. k) nariadenia (ES) č. 1788/2003 vykladať v tom zmysle, že ak referenčné množstvo výrobcu bolo prevedené v dvanásťmesačnom období, referenčné množstvo, ktoré patrí nadobúdateľovi, nemá zahŕňať množstvo, v rámci ktorého už prevodca dodal mlieko počas predmetného roku výroby.
14. Pokiaľ ide o vec C‑230/09, uvedená otázka bola nastolená v kontexte systému prémií na mliečne výrobky, ktorý je súčasťou režimu jednotnej platby a týka sa prevodu (vrátenia) jednotlivého referenčného množstva po ukončení poľnohospodárskeho nájmu, ktorého bolo predmetom. Vnútroštátny súd chce najmä zistiť, či sa má na účely poskytnutia prémie na mliečne výrobky podľa článku 95 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1782/2003 pojem „referenčné množstvo“ vykladať v tom zmysle, že predstavuje celkové referenčné množstvo, ktoré má výrobca k dispozícii na začiatku dvanásťmesačného obdobia, alebo či tento pojem označuje znížené referenčné množstvo, ktoré má výrobca k dispozícii na konci tohto obdobia, počas ktorého časť referenčného množstva už využil prevodca.
15. Pokiaľ ide o príslušné ustanovenia, ich výklad je v tomto prípade jednoznačný. Článok 95 ods. 1 nariadenia č. 1782/2003(3) stanovuje, že „od roku 2004 až do roku 2007 môžu výrobcovia mlieka využívať prémiu na mliečne výrobky. Poskytuje sa za kalendárny rok, na poľnohospodársky podnik a na tonu individuálneho referenčného množstva [v nemčine ‚einzelbetriebliche Referenzmenge‘], na ktoré možno poskytnúť prémiu a ktoré je dostupné v poľnohospodárskom podniku“.
16. Článok 5 písm. j) nariadenia č. 1788/2003 vymedzuje „jednotlivé referenčné množstvo“ (einzelbetriebliche Referenzmenge) ako „referenčné množstvo jedného výrobcu k 1. aprílu každého dvanásťmesačného obdobia“.
17. Hoci znenie článku 95 ods. 1 nariadenia č. 1782/2003 spája pojem „individuálne referenčné množstvo“ so spojením „ktoré je dostupné v poľnohospodárskom podniku“ (über die der Betrieb verfügt), nie je tu použitý presný pojem „použiteľné referenčné množstvo“ (verfügbare Referenzmenge).
18. Článok 5 písm. k) nariadenia č. 1788/2003 vymedzuje „použiteľné referenčné množstvo“ ako referenčné množstvo, ktoré majú výrobcovia k dispozícii 31. marca daného dvanásťmesačného obdobia, na ktoré sa vypočítava poplatok pri zohľadnení všetkých prevodov, predajov, zmien a dočasných prevodov počas toho dvanásťmesačného obdobia.
19. Otázka teda znie, či napriek tomu, že znenie článku 95 ods. 1 nariadenia č. 1782/2003 neobsahuje presný pojem „použiteľné referenčné množstvo“, tento článok v dôsledku toho, že obsahuje spojenie „ktoré je dostupné v poľnohospodárskom podniku“, vyžaduje, aby sa prémia na mliečne výrobky vypočítala na základe znenia článku 5 písm. k) nariadenia č. 1788/2003, alebo či sa má použiť znenie článku 5 písm. j).
20. Zastávam názor, že zo spojenia „ktoré je dostupné v poľnohospodárskom podniku“ uvedeného v článku 95 ods. 1 nariadenia č. 1782/2003 jednoznačne vyplýva, že toto ustanovenie odkazuje na definíciu uvedenú v článku 5 písm. k) nariadenia č. 1788/2003. Ak by totiž normotvorca EÚ chcel odkázať na „individuálne referenčné množstvo“, spojenie „ktoré je dostupné v poľnohospodárskom podniku“ by bolo nadbytočné. V tomto kontexte teda prídavné meno „jednotlivé“ (einzelbetriebliche), ktoré špecifikuje referenčné množstvo, slúži iba na odlíšenie referenčného množstva od „národného“ (einzelstaatliche) referenčného množstva.
21. Ako uviedol vnútroštátny súd, keďže článok 95 ods. 1 nariadenia č. 1782/2003 priznáva výrobcom mlieka nárok na prémiu vypočítanú na základe referenčného množstva, k toré je dostupné v poľnohospodárskom podniku, možno konštatovať, že aj v prípade, ak počas dvanásťmesačného obdobia došlo k prevodu referenčného množstva od jedného výrobcu na iného, toto množstvo musí byť pridelené v súlade jednotným referenčným množstvom, ktoré mala v rozhodujúcej dobe pre poskytnutie prémie – teda na konci roku výroby mlieka – k dispozícii strana, ktorá ho nadobudla. To platí aj v prípade, ak nadobúdateľ nemohol na základe tohto množstva uplatniť úplné právo – ktoré čiastočne vyčerpal prevodca – dodať mlieko bez poplatku, a tým skôr nemá toto právo v rozhodujúcej dobe pre výpočet konečného zostatku, teda na konci dvanásťmesačného obdobia. Ani právo EÚ ani nemecké právo neupravujú a nepredpokladajú rozdelenie referenčného množstva na časť, ktorá patrila prevodcovi, a časť, ktorá zostala nadobúdateľovi.
22. Ako uviedla Komisia, zo širokej logiky režimu jednotnej platby tiež vyplýva, že referenčným bodom je koniec výrobného roku – v tomto prípade roku výroby mlieka – v dôsledku čoho sú zohľadnené prevody, ktoré sa uskutočnili počas tohto obdobia.
23. Správnosť tohto výkladu potvrdzuje aj článok 95 ods. 3 nariadenia č. 1782/2003. Podľa tohto ustanovenia, ak boli individuálne referenčné množstvá predmetom určitých dočasných prevodov, pre určenie, v ktorom podniku (v podniku prevodcu, alebo v podniku nadobúdateľa) je referenčné množstvo dostupné, je rozhodujúci stav k 31. marcu príslušného kalendárneho roka. Za týchto okolností treba totiž konštatovať, že prevedené referenčné množstvo je dostupné v podniku nadobúdateľa.(4) Formulácia tohto ustanovenia teda zodpovedá článku 5 písm. k) nariadenia č. 1788/2003, ktorý odkazuje na posledný deň roku výroby mlieka.
24. Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že článok 95 ods. 1 nariadenia č. 1782/2003 používa spojenie „individuálne referenčné množstvo…, ktoré je dostupné v poľnohospodárskom podniku“ (einzelbetriebliche[r] Referenzmenge, über die der Betrieb verfügt), toto ustanovenie odkazuje na definíciu uvedenú v článku 5 písm. k) nariadenia č. 1788/2003, a preto sa má prémia na mliečne výrobky vypočítať na základe „použiteľného referenčného množstva“.
25. Pokiaľ ide o vec C‑231/09, otázka v tomto prípade vznikla v súvislosti so vzájomným započítaním nevyužitej časti národného referenčného množstva a dodávky nadmerných množstiev, ktoré je upravené v článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1788/2003, a týka sa prevodu jednotlivého referenčného množstva pri prevzatí poľnohospodárskeho podniku.
26. Článok 10 ods. 3 nariadenia č. 1788/2003 stanovuje, že príspevok každého výrobcu k platbe poplatku sa stanoví rozhodnutím členského štátu „potom, čo sa nevyužitá časť národného referenčného množstva prideleného dodávkam rozdelí alebo nerozdelí“ v pomere k jednotlivým referenčným množstvám každého výrobcu. Zatiaľ čo v anglickej verzii nariadenia č. 1788/2003 sú v článku 10 ods. 3 písm. a) použité dosť nejednoznačné pojmy (each producer’s reference quantity), v nemeckej verzii – ktorá je v prejednávanej veci relevantná – je v tomto ustanovení použitý výslovný pojem „verfügbaren Referenzmenge des einzelnen Erzeugers“ (rovnako ako vo francúzskej verzii „quantité de référence disponible de chacun des producteurs“), ktorý vymedzuje článok 5 písm. k) tohto nariadenia.
27. Z toho vyplýva, že objem referenčného množstva, ktoré má výrobca k dispozícii v rámci vyrovnávacieho systému podľa článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1788/2003, vychádza z definície uvedenej v článku 5 písm. k) tohto nariadenia. Prevody referenčných množstiev sa teda majú v rámci vyrovnávacieho systému zohľadniť na základe definície pojmu „použiteľné referenčné množstvo“.
28. Nariadenie č. 1788/2003 ďalej upravuje prevody referenčných množstiev. Článok 17 tohto nariadenia upravuje osobitne prevody v prípade predaja, nájmu alebo iných skutočností.
29. Je dôležité poznamenať, že v každom zo štyroch odsekov článku 17 nariadenia č. 1788/2003 je výslovne zdôraznené, že prevod „jednotlivých referenčných množstiev“ sa má uskutočniť v súlade s podrobnými pravidlami, ktoré určia členské štáty. Toto ustanovenie sa podľa článku 17 ods. 4 tohto nariadenia vzťahuje na uplynutie nájomnej doby (situácia vo veci C‑230/09) a podľa článku 17 ods. 1 tohto nariadenia na predaj alebo akýkoľvek iný spôsob, ktorý má porovnateľné právne účinky (situácia vo veci C‑231/09). Podľa môjho názoru je článok 17 ods. 1 a 4 relevantný pre prejednávané veci prinajmenšom analogicky.
30. Komisia nastolila otázku, aké dôsledky má pre prejednávanú vec skutočnosť, že článok 17 nariadenia č. 1788/2003 upravuje prevod „jednotlivých referenčných množstiev“.
31. Vzhľadom na to, že článok 17 nariadenia č. 1788/2003 stanovuje, že predmetom prevodov sú „jednotlivé referenčné množstvá“, toto ustanovenie jednoznačne odkazuje na definíciu uvedenú v článku 5 písm. j) uvedeného nariadenia, čiže na referenčné množstvo výrobcu k 1. aprílu každého dvanásťmesačného obdobia. Podľa názoru normotvorcu EÚ by tak (následné) dodávky nemali mať vplyv na predmet prevodov a referenčné množstvá by mali byť prevedené bez ohľadu na rozsah ich využitia. Ide v podstate o absolútne číslo, ktoré zodpovedá referenčnému množstvu pridelenému výrobcovi na začiatku roku výroby mlieka (alebo, ako ho nazýva vnútroštátny súd, „abstraktné právo“ stanovené v prvý deň, ktoré sa teda nemení bez ohľadu na neskôr dodané množstvo). Ako uviedol H. Rohaan, článok 17 nariadenia č. 1788/2003 nestanovuje, že v prípade prevodov v priebehu dvanásťmesačného obdobia, počas ktorého prevodca už dodal mlieko, sa má previesť iba časť referenčného množstva. Naopak, zo znenia tohto ustanovenia možno vyvodiť, že sa prevádza celé referenčné množstvo.
32. Nariadenie č. 1788/2003 neobsahuje osobitné ustanovenie, ktoré by stanovovalo právne účinky vzťahujúce sa na rok výroby mlieka, keď došlo k prevodu referenčného množstva. V tejto súvislosti však treba uviesť, že článok 17 stanovuje, že prevody sa majú uskutočniť v súlade s podrobnými pravidlami, ktoré určia členské štáty.
33. Súhlasím teda s tvrdením Komisie, že zo znenia článku 17 nariadenia č. 1788/2003 jasne vyplýva, že – bez toho, aby bola dotknutá diskrečná právomoc členských štátov pri určovaní podrobných pravidiel vzťahujúcich sa na prevody referenčných množstiev – toto ustanovenie nebráni prevodu celého referenčného množstva prideleného výrobcovi na začiatku roku výroby mlieka (vrátane časti, ktorá už bola dodaná).(5)
34. Zastávam názor (rovnako ako H. Rohaan a spoločnosť Etling & Etling), že uvedený výklad potvrdzuje znenie prvej vety článku 11 ods. 2 nariadenia č. 1788/2003. V tomto ustanovení totiž normotvorca EÚ výslovne stanovil, že ak nákupca čiastočne alebo úplne nahradí jedného alebo viacerých iných nákupcov, zohľadnia sa jednotlivé referenčné množstvá, ktoré majú výrobcovia k dispozícii, pre zostávajúcu časť plynúceho dvanásťmesačného obdobia „po odčítaní už dodaných množstiev…“.
35. Teraz sa budem zaoberať štyrmi rôznymi aspektmi, na ktoré poukázal vnútroštátny súd a ktoré podľa jeho názoru môžu vyžadovať, aby boli z prevodov vylúčené už uskutočnené dodávky.
36. Po prvé Komisia správne poukazuje na to, ako vyplýva z bodu 34 týchto návrhov, že pokiaľ by normotvorca EÚ chcel, aby boli dodávky relevantné aj v súvislosti s prevodmi referenčných množstiev, výslovne by to stanovil, rovnako ako v článku 11 ods. 2 nariadenia č. 1788/2003. Okrem toho, ak by pojem referenčného množstva už zahŕňal zníženie o dodané množstvá, spojenie „po odčítaní už dodaných množstiev“ by bolo nadbytočné a bezvýznamné.
37. Z toho vyplýva, že hoci, prísne vzaté, článok 11 ods. 2 nariadenia č. 1788/2003 sa týka otázky, ktorá je odlišná od otázky, ktorá je predmetom tohto konania (upravuje zmeny nákupcov, a nie výrobcov), uvedené ustanovenie umožňuje vyvodiť určité závery, ktoré sú pre tento rozbor relevantné. Z ustanovenia totiž vyplýva, že pojem „jednotlivé referenčné množstvo“ a „už dodané množstvo“ si navzájom odporujú a v istom zmysle predstavujú protiklady. Preto možno konštatovať, že dodané množstvo v zmysle nariadenia č. 1788/2003 nie je súčasťou pojmu „jednotlivé referenčné množstvo“. Ako uviedla Komisia, dodané množstvo predstavuje pojem, ktorý nie je relevantný pre definíciu jednotlivého referenčného množstva, je nezávislý od tejto definície a v prípade potreby sa musí výslovne uviesť.
38. Z toho vyplýva, že prevody sa týkajú absolútnej a samostatnej hodnoty zodpovedajúcej referenčnému množstvu výrobcu na začiatku roku výroby mlieka bez ohľadu na akékoľvek neskoršie dodávky. Táto hodnota je relevantná pre nasledujúce roky výroby mlieka, pretože nadobúdateľ referenčných množstiev jednoznačne musí mať k dispozícii celé jednotlivé referenčné množstvo, vrátane množstva, ktoré už bolo dodané.
39. Po druhé vnútroštátny súd považuje za opodstatnené tvrdenie, že nemožno odlíšiť právo uskutočniť dodávky mlieka oslobodené od akýchkoľvek poplatkov na jednej strane od referenčného množstva, na základe ktorého sa vypočítava nárok výrobcu na prémiu, na druhej strane. Komisia však správne uviedla, že z tejto analýzy vyplýva, že článok 17 nariadenia č. 1788/2003 vychádza z myšlienky, že prevody sa v zásade týkajú „jednotlivých referenčných množstiev“, a nie práva uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatkov. To sa vzťahuje na pojem „použiteľné referenčné množstvo“ v súlade s článkom 5 písm. k) tohto nariadenia. Nariadenie č. 1788/2003 jasne rozlišuje právo uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatkov od „jednotlivého referenčného množstva“. Ako Komisia tiež uviedla, toto rozlíšenie je logické, keďže právo uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatkov je iba jedným z právnych účinkov rôznych regulačných mechanizmov založených na pojme „použiteľné referenčné množstvo“. Právnym účinkom ďalších takýchto mechanizmov, ako je vyrovnávací systém podľa článku 10 ods. 3 tohto nariadenia alebo prémia na mliečne výrobky, nemá byť nevyhnutne možnosť uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatkov.
40. Pokiaľ ide o vyrovnávací systém, v prvej fáze je skutočne relevantné, v akom rozsahu sa referenčné množstvo využilo. Tento rozsah využitia referenčného množstva však slúži iba na určenie „nevyužitej časti národného referenčného množstva prideleného dodávkam“ (podprahové dodávky). V druhej fáze sa určuje spôsob rozdelenia podprahových dodávok medzi „výrobcov, ktorých dodávky prekročili“ ich referenčné množstvo. Preto, ako uviedla Komisia, by na účely stanovenia výpočtového základu nemalo zmysel kategorické vylúčenie tých množstiev, ktoré už boli dodané, z referenčných množstiev „výrobcov, ktorých dodávky prekročili“ ich referenčné množstvo. Je zrejmé, že všetci títo výrobcovia uskutočnili dodávky, ktorými prekročili svoje referenčné množstvo. Ak by bola podstatou vyrovnávacieho systému požiadavka, aby právo uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatkov zodpovedalo objemu referenčného množstva výrobcu, ktorého dodávky prekročili jeho referenčné množstvo, toto vyrovnanie by bolo prakticky nerealizovateľné. Vyrovnávací systém totiž vychádza z predpokladu, že na účely rozdelenia podprahových dodávok medzi jednotlivých „výrobcov, ktorých dodávky prekročili referenčné množstvo,“ existuje rozdiel medzi právom uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatku na jednej strane a referenčným množstvom na druhej strane. Možno s istotou konštatovať, že vyrovnávací systém nevedie k dôsledkom týkajúcim sa poplatku, pretože tento systém sa vzťahuje iba na výrobcov, ktorých dodávky referenčné množstvo prekročili. Ak sa nadobúdateľ podieľa na vyrovnávacom systéme s nezmeneným referenčným množstvom, ostatným výrobcom budú pridelené nižšie množstvá, ale ciele nariadenia nebudú ohrozené. Jednoducho nehrozí, že by došlo k prekročeniu národnej kvóty a k narušeniu systému EÚ ako celku.
41. Systém prémií na mliečne výrobky podľa nariadenia č. 1782/2003 tiež nevyhnutne nesúvisí s právom uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatku. Ako uviedla spoločnosť Etling & Etling, systém prémií na mliečne výrobky je súčasťou režimu jednotnej platby, ktorého cieľom je úplne oddeliť podporu príjmov poľnohospodárov od výroby (pozri odôvodnenie č. 24 tohto nariadenia). V dôsledku toho má byť systém prémií na mliečne výrobky tiež oddelený od skutočnej výroby. Na rozdiel od systému, ktorý existoval pred prijatím nariadenia č. 1782/2003, totiž relevantným kritériom na priznanie prémie na mliečne výrobky ako podpory príjmov nie je výroba daného množstva poľnohospodárskych výrobkov, ale objem použiteľného referenčného množstva. Ako uviedla Komisia, oddelenie – na základe ktorého v kontexte systému prémií na mliečne výrobky možno previesť referenčné množstvo, ktoré nie je prepojené s dodávkami – vedie k tomu, že nadobúdateľ referenčného množstva sa stáva nositeľom práva na prémiu na mliečne výrobky a prevodca tohto množstva stráca na ňu nárok bez ohľadu na to, ktorý výrobca uskutočnil dodávky na základe uvedeného referenčného množstva. Najmä z článku 95 ods. 3 nariadenia č. 1782/2003 vyplýva, že taký bol zámer normotvorcu EÚ.
42. Skutočne teda môže existovať rozdiel medzi právom uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatkov na jednej strane a referenčným množstvom, na základe ktorého sa vypočítava nárok výrobcu na prémiu na mliečne výrobky alebo na základe ktorého sa uskutočňuje vyrovnávanie, na druhej strane.
43. Po tretie vnútroštátny súd takisto zastáva názor, že poskytnutie prémie na základe celkového referenčného množstva podniku – bez ohľadu na dodávky mlieka, ktoré na základe tohto referenčného množstva už uskutočnil predchádzajúci držiteľ referenčného množstva – môže viesť k neprípustnému „duplicitnému použitiu“ referenčného množstva, ktoré je nezlučiteľné so všeobecnými zásadami spoločnej organizácie trhu s mliekom a mliečnymi výrobkami, a najmä so zásadou, že povinnosť platiť poplatok za mlieko musí byť „prísne osobnej povahy“.(6)
44. Ako zhodne uviedli všetci účastníci konania okrem Hauptzollamt Koblenz a Hauptzollamt Oldenburg, takéto riziko neprípustného duplicitného použitia neexistuje. Z vyššie uvedených konštatovaní vyplýva, že existuje rozdiel medzi právom uskutočňovať dodávky mlieka bez poplatkov na jednej strane a výpočtovým základom na účely vyrovnávacieho systému alebo systému prémií na mliečne výrobky na druhej strane. K neprípustnému duplicitnému použitiu nedochádza, pretože nadobúdateľ nastupuje na miesto prevodcu (ktorý sa zbaví postavenia dlžníka) vo vzťahu k referenčnému množstvu a množstvo dodané prevodcom sa jednoznačne pripíše nadobúdateľovi a zohľadní v referenčnom množstve. Inak povedané, k neprípustnému duplicitnému použitiu nedochádza ani v prípade, ak referenčné množstvo čiastočne používa prevodca, keďže pridelenie celkového referenčného množstva nadobúdateľovi je neutrálne voči poplatku a zakladá nárok na prémiu. Vzhľadom na to, že prevodca referenčné množstvo vôbec nepoužíva, zjavne nedochádza k duplicitnému použitiu. Ako uviedla Komisia na pojednávaní, tento výklad neodporuje rozsudkom Ballmann a Milchwerke Köln(7) . Predmetom uvedených vecí bola definícia „výrobcu“, a nie otázka uplatňovania nariadenia.
45. Zastávam názor (rovnako ako Komisia), že rôzne regulačné mechanizmy sledujú odlišné ciele. Rôzne pojmy týkajúce sa referenčného množstva, ktoré uvádza článok 5 nariadenia č. 1788/2003, sú iba definíciami a nespôsobujú právne účinky. Právne účinky vyplývajú z jednotlivých regulačných mechanizmov, pričom povinnosť platiť poplatok za mlieko je iba jedným z týchto mechanizmov. Hoci iné regulačné mechanizmy, ako je vyrovnávací systém alebo systém prémií na mliečne výrobky, tiež vychádzajú z definície uvedenej v článku 5 nariadenia č. 1788/2003 na účely regulácie vlastných právnych účinkov, z tejto skutočnosti nemožno vyvodzovať záver, že dochádza k neprípustnému duplicitnému použitiu referenčného množstva, ale treba ju skôr považovať za spoločný východiskový bod, ktorý však môže viesť k rôznym právam v kontexte rôznych mechanizmov.
46. Po štvrté a na záver sa vnútroštátny súd pýta, či by viac nezodpovedalo účelu prémie na mliečne výrobky – ktorým je náhrada výpadku príjmov v dôsledku poklesu ceny mlieka – ak by sa prémia priznala tomu subjektu, ktorý k 31. marcu obhospodaruje podnik, iba na základe referenčného množstva, ktoré tento subjekt dodal (alebo aspoň množstva, ktoré mohol dodať bez akýchkoľvek poplatkov). V prípadoch, keď v relevantnom období referenčné množstvo dodali rôzni výrobcovia, by sa teda prémia musela rozdeliť a poskytnúť týmto výrobcom mlieka podľa ich podielov: pri takomto prístupe by však bolo nutné akceptovať vyplývajúce ťažkosti pri uplatňovaní systému prémií.
47. Ako uznal samotný vnútroštátny súd, stačí uviesť, že nariadenie č. 1782/2003 neobsahuje ustanovenie, ktoré by zakotvovalo takýto prístup, a normotvorca EÚ ho zrejme nepredpokladal.
48. V každom prípade, ako bolo uvedené vyššie a ako v podstate uznali všetci účastníci konania okrem Hauptzollamt Koblenz a Hauptzollamt Oldenburg, treba poznamenať, že podpora príjmov podľa nariadenia č. 1782/2003, ako je prémia na mliečne výrobky, má byť oddelená od skutočnej výroby. Preto je ťažké odôvodniť, prečo by sa mal systém prémií na mliečne výrobky upravený v tomto nariadení obmedziť na množstvo, ktoré dodal samotný výrobca.
49. Napokon, ako bolo uvedené v bode 29 a nasl. vyššie, článok 17 nariadenia č. 1788/2003 však jednoznačne stanovuje, že prevod sa má uskutočniť „v súlade s podrobnými pravidlami, ktoré určia členské štáty“. V tejto súvislosti možno poznamenať, že znenie tohto ustanovenia v podstate zodpovedá zneniu článku 7 nariadenia Rady (EHS) č. 3950/92.(8)
50. V tejto súvislosti treba uviesť, ako konštatoval Súdny dvor v rozsudku Mulligan a i.,(9) že tieto podrobné pravidlá nemôžu členské štáty stanoviť alebo uplatňovať spôsobom, ktorý by ohrozoval ciele nariadenia č. 1788/2003, a že ak príslušné orgány členských štátov tieto pravidlá stanovia alebo uplatňujú, musia tak robiť na základe objektívnych kritérií.
51. V odôvodnení č. 19 nariadenia č. 1788/2003 sa uvádza, že v súlade s rôznymi typmi prevodu referenčných množstiev a využívaním objektívnych kritérií by mali byť členské štáty oprávnené uložiť časť prevedených množstiev do národnej rezervy.
52. Normotvorca EÚ, ako uviedla Komisia, teda výslovne stanovil, že členské štáty môžu tiež obmedziť objem týchto prevodov. Toto obmedzenie však v každom prípade nesmie ohrozovať cieľ nariadenia č. 1788/2003 alebo odporovať zásade stanovenej v článku 1 ods. 2 tohto nariadenia, podľa ktorej sa má celé národné referenčné množstvo rozdeliť medzi výrobcov a národnú rezervu. Režim, ktorý obmedzuje objem prevodu počas dvanásťmesačného obdobia, musí preto jednoznačne stanoviť, aká časť referenčného množstva sa má prideliť konkrétnemu výrobcovi alebo národnej rezerve. Tento režim by najmä nemal viesť k zmiznutiu alebo strate referenčných množstiev zo systému.
53. Z toho vyplýva, že členské štáty sú oprávnené obmedziť objem prevodu v rozsahu, ktorý zodpovedá množstvu už dodanému prevodcom, pokiaľ toto pravidlo nevedie k zmiznutiu referenčných množstiev zo systému.(10)
2. Druhá otázka
54. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či právo EÚ bráni ustanoveniu vnútroštátneho práva, ktoré v kontexte vyrovnávacieho systému upraveného v článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1788/2003 prideľuje nadobúdateľovi množstvo, ktoré už bolo dodané pred prevodom.
55. Ako vyplýva z úvah týkajúcich sa prvej otázky, v kontexte vyrovnávacieho systému sa majú prevody zohľadňovať v súlade s definíciou pojmu „použiteľné referenčné množstvo“, a teda v súlade s článkom 17 nariadenia č. 1788/2003. Ďalej bolo taktiež uvedené, že právo EÚ nebráni tomu, aby sa prevod vzťahoval aj na časť jednotlivého referenčného množstva, ktorá zodpovedá objemu množstva už dodaného prevodcom. Takýto výklad navyše neodporuje cieľu vyrovnávacieho regulačného mechanizmu.
IV – Návrh
56. Navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky, ktoré položil Bundesfinanzhof, takto:
1. V prípadoch, keď sa referenčné množstvo výrobcu prevádza počas dvanásťmesačného obdobia, právo Európskej únie, a najmä článok 5 písm. k) nariadenia Rady (ES) č. 1788/2003 z 29. septembra 2003 stanovujúceho poplatky v sektore mlieka a mliečnych výrobkov, nebránia tomu, aby sa toto referenčné množstvo vzťahovalo aj na množstvo, v rámci ktorého tento výrobca počas uvedeného dvanásťmesačného obdobia už mlieko dodal. Členské štáty však v rámci voľnej úvahy, ktorou disponujú pri stanovovaní podrobných pravidiel vzťahujúcich sa na tieto prevody, môžu obmedziť prevod referenčných množstiev už dodaných v prebiehajúcom dvanásťmesačnom období, pokiaľ toto obmedzenie nebude viesť k zmiznutiu týchto referenčných množstiev zo systému vytvoreného na základe nariadenia č. 1788/2003.
2. Ani právo EÚ ani žiadna zo všeobecných zásad, ktorými sa riadi spoločná organizácia trhu s mliekom a mliečnymi výrobkami, nebráni pravidlu vnútroštátneho práva, ktoré v rámci systému na vzájomné započítanie nadmerných dodávok a nevyužitej časti národného referenčného množstva, upraveného v článku 10 ods. 3 nariadenia č. 1788/2003, umožňuje výrobcovi, ktorý prevzal poľnohospodársky podnik počas dvanásťmesačného obdobia, aby sa podieľal na prideľovaní tejto nevyužitej časti na základe množstva, ktoré zahŕňa časť referenčného množstva už dodaného iným výrobcom.
(1) .
(2)  –	Nariadenie Rady (ES) č. 1788/2003 z 29. septembra 2003 stanovujúce poplatky v sektore mlieka a mliečnych výrobkov (Ú. v. EÚ L 270, s. 123; Mim. vyd. 03/040, s. 391) a nariadenie Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov… (Ú. v. EÚ L 270, s. 1; Mim. vyd. 03/040, s. 269).
(3)  –	Pozri judikatúru k tomuto nariadeniu: rozsudky z 11. marca 2008, Jager, C‑420/06, Zb. s. I‑1315; zo 16. júla 2009, Horvath, C‑428/07, Zb. s. I‑6355; z 11. júna 2009, Nijemeisland, C‑170/08, Zb. s. I‑5127; z 22. októbra 2009, Elbertsen, C‑449/08, Zb. s. I‑10241; z 21. januára 2010, Van Dijk, C‑470/08, Zb. s. I‑603, a z 20. mája 2010, Harms, C‑434/08, Zb. s. I‑4431 (v tejto veci som predniesol návrhy). Pozri aj prebiehajúce konania vo veciach Niedermair‑Schiemann, C‑61/09 (pozri návrhy, ktoré som predniesol 11. mája 2010); Uzonyi, C‑133/09; Grootes, C‑152/09 (pozri návrhy, ktoré som predniesol 8. júla 2010); Agrargut Bäbelin, C‑153/09 (pozri návrhy, ktoré som predniesol 2. septembra 2010), a Omejc, C‑536/09.
(4)  –	Ako uviedol vnútroštátny súd, na účely tohto pravidla je irelevantné, v akom rozsahu nadobúdateľ alebo prevodca referenčného množstva dodal referenčné množstvo pridelené podniku, a ak by sa táto okolnosť považovala za relevantnú, práve v prípade, ktorý má praktický význam – čiže ak príslušný objem prevedeného referenčného množstva dodal nadobúdateľ, a nie prevodca – by takéto pravidlo bolo nadbytočné.
(5)  –	Nemecko stanovilo tieto pravidlá v roku 2006 (pričom v podstate odrážajú argumentačnú líniu, ktorú presadzuje Hauptzollamt Koblenz a Hauptzollamt Oldenburg). Uvedené vnútroštátne ustanovenia však nie sú relevantné pre prejednávaný skutkový stav a nie sú predmetom tohto konania.
(6)  –	Pozri rozsudky z 15. januára 1991, Ballmann, C‑341/89, Zb. s. I‑25, bod 9 a nasl., a zo 14. júla 1994, Milchwerke Köln, C‑352/92, Zb. s. I‑3385, bod 21.
(7)  –	Tamže.
(8)  –	Nariadenie z 28. decembra 1992, ktorým sa stanovuje dodatkový poplatok v sektore mlieka a mliečnych výrobkov [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 405, s. 1); ktoré bolo zrušené nariadením č. 1788/2003. Pozri judikatúru k nariadeniu č. 3950/92: rozsudky z 20. júna 2002, Thomsen, C‑401/99, Zb. s. I‑5775; z 20. júna 2002, Mulligan a i., C‑313/99, Zb. s. I‑5719; z 25. marca 2004, Azienda Agricola Ettore Ribaldi a i., C‑480/00 až C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 až C‑491/00 a C‑497/00 až C‑499/00, Zb. s. I‑2943, a zo 7. júna 2007, Otten, C‑278/06, Zb. s. I‑4513. Pokiaľ ide o platnosť nariadenia č. 1788/2003, pozri rozsudok zo 14. mája 2009, Azienda Agricola Disarò Antonio a i., C‑34/08, Zb. s. I‑4023.
(9)  –	Tamže, bod 26 a nasl.
(10)  –	V tejto súvislosti možno poznamenať, že na rozdiel od Nemecka iné členské štáty tento problém vyriešili inak. Napríklad Francúzsko rozdeľuje referenčné množstvo na daný rok výroby mlieka v súlade so zásadou pro rata temporis . Na pojednávaní Komisia uviedla, že podľa jej názoru by ideálnym riešením bolo poskytnutie prémie nadobúdateľovi.