62018CJ0482_RES
Vec C‑482/18
Google Ireland Limited
proti
Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Kiemelt Adó‑ és Vámigazgatósága
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 3. marca 2020
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sloboda poskytovať služby – Článok 56 ZFEÚ – Obmedzenia – Daňové ustanovenia – Daň z reklamnej činnosti, založená na obrate – Povinnosti týkajúce sa registrácie na daňovom orgáne – Zásada nediskriminácie – Pokuty – Zásada proporcionality“
Sloboda poskytovať služby – Obmedzenia – Vnútroštátna právna úprava, ktorá sťažuje poskytovanie služieb medzi členskými štátmi oproti výlučne vnútornému plneniu v členskom štáte – Neprípustnosť – Pojem obmedzenia – Opatrenie spôsobujúce dodatočné náklady na predmetné plnenie – Vylúčenie – Podmienka – Opatrenie ovplyvňujúce rovnakým spôsobom poskytovanie služieb medzi členskými štátmi a poskytovanie služieb v rámci jedného členského štátu
(Článok 56 ZFEÚ)
(pozri body 25, 26)
Sloboda poskytovať služby – Obmedzenia – Daňová právna úprava – Vnútroštátna právna úprava týkajúca sa dane z reklamy založenej na obrate – Povinnosť podať daňové priznanie na účely zdanenia uvedenou daňou – Oslobodenie poskytovateľov, ktorí sú rezidentmi, z dôvodu ich registračnej povinnosti na účely iných daní – Prípustnosť
(Článok 56 ZFEÚ)
(pozri bod 36, bod 1 výroku)
Sloboda poskytovať služby – Obmedzenia – Daňová právna úprava – Vnútroštátna právna úprava týkajúca sa dane z reklamy založenej na obrate – Povinnosť podať daňové priznanie na účely zdanenia uvedenou daňou – Možnosť sankcionovať poskytovateľov služieb nerezidentov porušujúcich túto povinnosť – Podmienky, ktoré sú podstatne výhodnejšie pre poskytovateľov služieb rezidentov – Neprípustnosť – Odôvodnenie dôvodmi všeobecného záujmu – Účinnosť daňového dohľadu a vymáhania dane – Začlenenie – Neexistencia odôvodnenia v prejednávanej veci – Porušenie zásady proporcionality
(Článok 56 ZFEÚ)
(pozri body 45, 47, 54, bod 2 výroku)
Zhrnutie
Režim sankcií vzťahujúci sa na maďarskú daň z reklamy je nezlučiteľný s právom Únie. Naopak, toto právo nebráni ohlasovacej povinnosti, ktorá sa vzťahuje na zahraničných poskytovateľov reklamných služieb v súvislosti s touto daňou.
Vo svojom rozsudku z 3. marca 2020, Google Ireland (C‑482/18), veľká komora Súdneho dvora rozhodla, že slobodné poskytovanie služieb zaručené v článku 56 ZFEÚ nebráni maďarskej právnej úprave, ktorá ukladá poskytovateľom reklamných služieb usadeným v inom členskom štáte než v Maďarsku ohlasovaciu povinnosť na účely ich zdanenia maďarskou daňou z reklamy. Je to tak aj napriek tomu, že poskytovatelia takýchto služieb usadení v Maďarsku sú oslobodení od tejto povinnosti, keďže majú porovnateľné ohlasovacie povinnosti alebo registračné povinnosti na základe toho, že podliehajú akejkoľvek inej dani uplatniteľnej na maďarskom území.
Súdny dvor naopak rozhodol, že vyššie uvedená zásada bráni tej časti tejto právnej úpravy, ktorá stanovuje, že poskytovateľom reklamných služieb usadeným v inom členskom štáte než v Maďarsku, ktorí nesplnili ohlasovaciu povinnosť, sa za niekoľko dní uloží súbor pokút, ktoré môžu celkovo dosiahnuť niekoľko miliónov eur, bez toho, aby samotný príslušný orgán pred prijatím svojho rozhodnutia, ktorým sa s konečnou platnosťou stanovuje kumulovaná výška týchto pokút, poskytol dotknutým poskytovateľom čas potrebný na splnenie svojich povinností, dal im príležitosť predložiť pripomienky a preskúmal sám závažnosť porušenia. V tejto súvislosti Súdny dvor zdôrazňuje, že výška pokuty, ktorá by bola uložená poskytovateľovi reklamných služieb usadenému v Maďarsku, ktorý si v rozpore so všeobecnými ustanoveniami vnútroštátnej daňovej právnej úpravy nesplnil podobnú ohlasovaciu alebo registračnú povinnosť, je výrazne nižšia a v prípade pretrvávajúceho nesplnenia tejto povinnosti sa nezvyšuje ani v rovnakom rozsahu, ani nevyhnutne v tak krátkych lehotách.
V prejednávanej veci si Google Ireland, spoločnosť založená podľa írskeho práva, ktorá vykonávala činnosť podliehajúcu maďarskej dani z reklamy, nesplnila svoju ohlasovaciu povinnosť v súvislosti s touto daňou. Z tohto dôvodu bola tomuto poskytovateľovi služieb uložená najprv pokuta vo výške desať miliónov maďarských forintov (HUF) (približne 31000 eur) a následne v priebehu niekoľkých dní dodatočné pokuty, ktorých celková výška predstavovala 1 miliardu HUF (približne 3,1 milióna eur). Táto suma zodpovedala maximálnej výške pokút stanovenej maďarskou právnou úpravou v prípade nesplnenia ohlasovacej povinnosti. Google Ireland spochybnila na Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd Budapešť, Maďarsko) jednak zlučiteľnosť ohlasovacej povinnosti pre zahraničných poskytovateľov reklamných služieb a jednak režimu sankcií spojeného s nepodaním takéhoto ohlásenia, s právom Únie. Táto argumentácia viedla tento súd k tomu, aby položil Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Súdny dvor pripomenul, že zásada slobodného poskytovania služieb zakazuje akúkoľvek vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá môže sťažiť poskytovanie služieb medzi členskými štátmi oproti poskytovaniu služieb len v rámci jedného členského štátu. Táto zásada teda vyžaduje odstránenie akýchkoľvek obmedzení slobodného poskytovania služieb uložených z dôvodu, že poskytovateľ má sídlo v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom sa služba poskytuje.
Súdny dvor konštatoval, že povinnosť predmetného ohlásenia nie je podmienkou výkonu reklamnej činnosti na maďarskom území a je záväzná bez ohľadu na miesto usadenia sa všetkých poskytovateľov reklamných služieb podliehajúcich maďarskej dani z reklamy, a rozhodol, že táto administratívna formalita sama osebe nepredstavuje prekážku slobodného poskytovania služieb.
V prejednávanej veci totiž nebolo možné konštatovať žiadne rozdielne zaobchádzanie, ktoré by mohlo predstavovať obmedzenie tejto základnej slobody. Ak sú niektorí poskytovatelia, najmä tí so sídlom v Maďarsku, oslobodení od ohlasovacej povinnosti, je to z dôvodu skutočnosti, že už sú ohlásení alebo registrovaní na účely inej priamej alebo nepriamej dane vyberanej v Maďarsku. Toto oslobodenie nemá odradzujúci účinok, ale predchádza tomu, aby už registrovaní poskytovatelia služieb museli splniť zbytočnú formálnu náležitosť, keďže cieľom ohlasovacej povinnosti týkajúcej sa dane z reklamy je práve to, aby maďarský daňový orgán identifikoval daňovníkov na účely tejto dane.
Pokiaľ ide o sankcie v daňovej oblasti, Súdny dvor pripomenul, že hoci režimy sankcií v daňovej oblasti patria v prípade neexistencie harmonizácie na úrovni Únie do právomoci členských štátov, tieto režimy nemôžu mať za následok ohrozenie slobôd stanovených Zmluvou o FEÚ.
V tomto rámci Súdny dvor skúmal, či sankcie, s ktorými sa spája nepodanie ohlásenia stanoveného predmetnou právnou úpravou v prejednávanej veci, sú v rozpore so slobodným poskytovaním služieb. V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že z formálneho hľadiska sa predmetný režim sankcií uplatňuje bez rozdielu na všetkých daňovníkov, ktorí si nesplnili svoju ohlasovaciu povinnosť nezávisle od členského štátu, na ktorého území sú usadení. Iba osoby, ktoré nie sú daňovými rezidentmi v Maďarsku, však skutočne podstupujú riziko, že im budú uložené tieto sankcie.
Je pravda, že poskytovatelia reklamných služieb so sídlom v Maďarsku môžu byť sankcionovaní za nesplnenie podobnej ohlasovacej a registračnej povinnosti, ktorá im vyplýva zo všeobecných ustanovení vnútroštátnej daňovej právnej úpravy.
Režim sankcií, ktorý sa viaže na zákon o dani z reklamy, však umožňuje uložiť pokuty v oveľa vyššej výške, než sú pokuty stanovené v prípade, ak poskytovateľ reklamných služieb usadený v Maďarsku poruší svoju registračnú povinnosť. Okrem toho ani sumy, ani lehoty tohto režimu nie sú také prísne ako tie, ktoré sa uplatňujú v rámci sankcií stanovených zákonom o dani z reklamy. Z toho vyplýva, že tento režim sankcií predstavuje obmedzenie slobodného poskytovania služieb.
Súdny dvor ďalej pripustil, že účinnosť daňových kontrol a vymáhania dane sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré môžu odôvodniť takéto obmedzenie, a že uloženie dostatočne vysokých pokút je skutočne spôsobilé odradiť poskytovateľov reklamných služieb, ktorí podliehajú povinnosti registrácie, od porušenia tejto povinnosti. Súdny dvor však rozhodol, že predmetný režim sankcií je neprimeraný. V tejto súvislosti najmä zdôraznil skutočnosť, že tento režim neobsahuje žiadnu spojitosť medzi exponenciálnym zvýšením kumulovanej sumy pokút v osobitne krátkych lehotách a závažnosťou opomenutia vykonať ohlásenie, ako aj okolnosťou, že dotknutý daňovník sa z vecného hľadiska nemôže vyhnúť tomu, aby mu bola uložená maximálna výška pokuty tak, že si splní ohlasovaciu povinnosť pred doručením konečného rozhodnutia o uložení sankcie, ktorým bola táto suma dosiahnutá.