62024TO0509(01)
UZNESENIE VŠEOBECNÉHO SÚDU (šiesta komora)
zo 6. júna 2025 (
*1
)
„Posilnená spolupráca na účely zriadenia Európskej prokuratúry – Listy európskeho delegovaného prokurátora – Článok 42 ods. 1 až 3 nariadenia (EÚ) 2017/1939 – Nedostatok právomoci“
Vo veci T‑509/24,
Research Investments s. r. o., so sídlom v Zákolanech (Česká republika),
Areál Zákolany s. r. o., so sídlom v Zákolanech,
Simon Cihelník, bydliskom v Krupke (Česká republika),
v zastúpení: J. Mašek, advokát,
žalobcovia,
proti
Európskej prokuratúre, v zastúpení: L. De Matteis a E. Farhat, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora),
v zložení: predsedníčka komory M. J. Costeira, sudcovia M. Kănčeva a P. Zilgalvis (spravodajca),
tajomník: V. Di Bucci,
so zreteľom na uznesenie zo 17. marca 2025, Research Investments a i./Európsky prokurátor (T‑509/24 R, neuverejnené, EU:T:2025:310),
so zreteľom na písomnú časť konania, najmä na:
–
žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 1. októbra 2024,
–
námietku neprípustnosti a nepríslušnosti vznesenú Európskou prokuratúrou samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 11. decembra 2024,
–
pripomienky žalobcov k námietke neprípustnosti a nepríslušnosti podané do kancelárie Všeobecného súdu 7. januára 2025,
vydal toto
Uznesenie
1
Žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobcovia, spoločnosti Research Investments s. r. o., Areál Zákolany s. r. o. a pán Simon Cihelník, domáhajú zrušenia troch listov českého európskeho delegovaného prokurátora z 1. a 15. augusta 2024, ktorými tento prokurátor odpovedal na listy, nazvané „Výzva konať v zmysle článku 265 (a článku 263) ZFEÚ“, ktoré zaslali Európskej prokuratúre (ďalej spoločne len „napadnuté listy“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
V nadväznosti na vyšetrovanie, ktoré viedla Európska prokuratúra v súvislosti s údajnými trestnými činmi subvenčného podvodu, poškodenia finančných záujmov Európskej únie, ako aj prania špinavých peňazí, boli žalobcovia rozhodnutím českého európskeho delegovaného prokurátora z 24. júna 2022 obvinení a 28. júna 2022 boli postúpení na miestne príslušný súd, konkrétne na Krajský soud v Praze (Krajský súd Praha, Česká republika). Táto vec má číslo 3 T‑30/2022.
3
Dňa 5. decembra 2022 začalo pojednávanie, ktoré odvtedy prebieha.
4
V dňoch 1. a 14. augusta 2024 žalobcovia zaslali Európskej prokuratúre tri listy s názvom „Výzva konať v zmysle článku 265 (a článku 263) ZFEÚ“. V týchto listoch žalobcovia uviedli, že Európska prokuratúra nemá právomoc viesť trestné stíhanie vo veci uvedenej v bode 2 vyššie a že všetky jej procesné úkony sú neplatné ex tunc. Okrem toho vyzvali Európsku prokuratúru, aby konala v súlade s článkom 22 ods. 1 a 3, článkom 25 ods. 3 písm. a) a článkom 39 nariadenia Rady (EÚ) 2017/1939 z 12. októbra 2017, ktorým sa vykonáva posilnená spolupráca na účely zriadenia Európskej prokuratúry (Ú. v. EÚ L 283, 2017, s. 1), teda aby prijala rozhodnutie o odmietnutí veci alebo o prerušení konania, v opačnom prípade by boli nútení podať žalobu na Všeobecný súd podľa článku 265 ZFEÚ, alebo uplatniť postup podľa článku 263 ZFEÚ.
5
Napadnutými listami český európsky delegovaný prokurátor informoval žalobcov, že ich listy uvedené v bode 4 vyššie považuje za súčasť ich obhajoby v rámci trestného konania prebiehajúceho na Krajském soudě v Praze (Krajský súd Praha) a že z tohto dôvodu budú postúpené tomuto súdu. Rovnako český európsky delegovaný prokurátor pripomenul, že vnútroštátne súdy sa už zaoberali námietkami žalobcov, pokiaľ ide o právomoc Európskej prokuratúry v prejednávanej veci. Okrem toho uvedený prokurátor uviedol, že z dôvodu pravidiel uplatniteľných na súdne preskúmanie procesných úkonov Európskej prokuratúry sa články 265 a 263 ZFEÚ v prejednávanej veci neuplatňujú.
6
Okrem toho český európsky delegovaný prokurátor v listoch zaslaných spoločnostiam Research Investments a Areál Zákolany z 15. augusta 2024, ktoré boli doručené 19. augusta 2024, upozornil tieto spoločnosti na vzťah medzi nariadením 2017/1939 a článkom 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1371 z 5. júla 2017 o boji proti podvodom, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie, prostredníctvom trestného práva (Ú. v. EÚ L 198, 2017, s. 29), ktorý definuje podvody poškodzujúce finančné záujmy Únie, ako aj na oznámenie Českej republiky podľa článku 117 nariadenia 2017/1939 v súvislosti s otázkou takzvanej „priamej“ právomoci Európskej prokuratúry vyšetrovať trestné činy uvedené v tomto oznámení.
Návrhy účastníkov konania
7
Žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté listy,
–
konštatoval, že Európska prokuratúra porušila právo Únie tým, že počas fázy vyšetrovania a vo fáze trestného stíhania pred vnútroštátnym súdom protiprávne opomenula zdržať sa výkonu svojej právomoci pri trestných stíhaniach vedených proti nim, ako to stanovuje článok 25 ods. 3 písm. a) nariadenia 2017/1939, a že všetky procesné úkony Európskej prokuratúry v prejednávanej veci sú preto neplatné,
–
konštatoval, že Európska prokuratúra porušila právo Únie tým, že v rámci trestného stíhania vedeného proti nim pred vnútroštátnym súdom protiprávne opomenula odmietnuť vec alebo prerušiť konanie v súlade s článkom 39 nariadenia 2017/1939, a že rozhodnutie Európskej prokuratúry pokračovať v konaní pred vnútroštátnym súdom je preto neplatné,
–
uložil Európskej prokuratúre povinnosť nahradiť trovy konania.
8
Vo svojej námietke neprípustnosti a nepríslušnosti Európska prokuratúra navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu ako neprípustnú alebo z dôvodu nedostatku právomoci,
–
zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.
9
V odpovedi na námietku neprípustnosti a nepríslušnosti žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd túto námietku zamietol.
Právny stav
10
Podľa článku 130 ods. 1 a 7 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ak o to žalovaný žiada, Všeobecný súd môže rozhodnúť o neprípustnosti žaloby alebo o svojej nepríslušnosti pred prejednaním veci samej. Keďže v prejednávanej veci Európska prokuratúra navrhla, aby sa rozhodlo o neprípustnosti žaloby a o právomoci Všeobecného súdu, tento súd, ktorý na základe písomností v spise zastáva názor, že má dostatok informácií, rozhodne o tomto návrhu bez ďalšieho konania.
11
V rámci svojej námietky neprípustnosti a nepríslušnosti Európska prokuratúra uvádza dva dôvody neprípustnosti, z ktorých prvý je založený na tom, že žaloba nesmeruje proti aktu, ktorý má právne účinky voči tretím osobám, a druhý na nedostatku právomoci Všeobecného súdu. Najskôr je potrebné preskúmať druhý dôvod.
12
Prostredníctvom druhého dôvodu neprípustnosti Európska prokuratúra v podstate tvrdí, že Všeobecný súd nemá právomoc preskúmať zákonnosť napadnutých listov v súlade s článkom 42 ods. 1 nariadenia 2017/1939, ktorý túto právomoc priznáva vnútroštátnym súdom. Európska prokuratúra tiež tvrdí, že druhý a tretí žalobný návrh žalobcov treba zamietnuť z dôvodu, že Všeobecný súd nemá právomoc o nich rozhodnúť, keďže neexistuje opravný prostriedok, ktorý by súdu Únie umožnil zaujať stanovisko prostredníctvom všeobecného alebo zásadného vyhlásenia.
13
Žalobcovia spochybňujú druhý dôvod neprípustnosti. Na úvod navrhujú, aby Všeobecný súd overil, či bola námietka neprípustnosti a nepríslušnosti podaná v lehote stanovenej v článku 81 ods. 1 rokovacieho poriadku. Pokiaľ ide o prvý žalobný návrh, tvrdia, že Súdny dvor Európskej únie má výlučnú právomoc na zrušenie aktov inštitúcií Únie v súlade s článkom 267 prvým odsekom písm. b) ZFEÚ a článkom 127 rokovacieho poriadku. Navyše napadnuté listy predstavujú „rozhodnutia o odmietnutí veci sui generis“. Preskúmanie zákonnosti napadnutých listov tak prináleží v súlade so „širokým“ výkladom článku 42 ods. 3 nariadenia 2017/1939 Všeobecnému súdu. Okrem toho Všeobecný súd má právomoc rozhodnúť o druhom a treťom žalobnom návrhu, keďže v prípade, ak sa vec preskúma, Všeobecný súd je povinný podať široký výklad nariadenia 2017/1939, či už z procesného hľadiska, pokiaľ ide o prípustnosť žaloby, alebo na účely prípadného rozhodnutia vo veci samej.
14
Na úvod treba konštatovať, že námietku neprípustnosti a nepríslušnosti podala Európska prokuratúra v lehote na podanie takejto námietky. Zo skutočností uvedených v spise totiž vyplýva, že žaloba bola Európskej prokuratúre doručená 10. októbra 2024 a že Európska prokuratúra vzniesla námietku neprípustnosti a nepríslušnosti samostatným podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 11. decembra 2024. Námietka neprípustnosti a nepríslušnosti bola teda podaná do kancelárie Všeobecného súdu v lehote dvoch mesiacov stanovenej v článku 81 ods. 1 rokovacieho poriadku, predĺženej o lehotu zohľadňujúcu vzdialenosť stanovenú v článku 60 tohto rokovacieho poriadku.
15
Podľa článku 86 ods. 3 ZFEÚ nariadenie o zriadení Európskej prokuratúry stanovuje okrem iného pravidlá súdnej kontroly preskúmania procesných úkonov, ktoré Európska prokuratúra uskutočňuje pri výkone svojich funkcií.
16
V tejto súvislosti treba poznamenať, že mechanizmus stanovený normotvorcom na zabezpečenie preskúmania procesných úkonov Európskej prokuratúry je mechanizmom sui generis. Podľa odôvodnenia 88 nariadenia 2017/1939 je účelom tohto mechanizmu zaručiť účinné opravné prostriedky v súlade s článkom 19 ods. 1 druhým pododsekom ZEÚ (pozri uznesenie z 15. decembra 2023, Stan/Európska prokuratúra, T‑103/23, EU:T:2023:871, bod 25 a citovanú judikatúru).
17
Pokiaľ ide o procesné úkony Európskej prokuratúry, ich súdne preskúmanie je upravené v článku 42 nariadenia 2017/1939. Konkrétne článok 42 ods. 1 uvedeného nariadenia okrem iného stanovuje, že procesné úkony Európskej prokuratúry, ktorých cieľom je zakladať právne účinky voči tretím stranám, podliehajú preskúmaniu príslušnými vnútroštátnymi súdmi v súlade s požiadavkami a postupmi stanovenými vo vnútroštátnom práve. Článok 42 ods. 2 toho istého nariadenia spresňuje, že Súdny dvor Európskej má v súlade s článkom 267 ZFEÚ právomoc vydať prejudiciálne rozhodnutie o otázkach, ktoré sa týkajú platnosti procesných úkonov Európskej prokuratúry, pokiaľ sa takáto otázka platnosti nastolila pred akýmkoľvek súdom alebo tribunálom členského štátu priamo na základe práva Únie, výkladu alebo platnosti ustanovení práva Únie vrátane nariadenia 2017/1939 a výkladu článkov 22 a 25 tohto nariadenia vo vzťahu k akémukoľvek sporu o právomoc medzi Európskou prokuratúrou a príslušnými vnútroštátnymi orgánmi (uznesenie z 15. decembra 2023, Stan/Európska prokuratúra, T‑103/23, EU:T:2023:871, bod 26).
18
V článku 42 ods. 3 a 8 nariadenia 2017/1939 sa výslovne stanovuje právomoc súdu Únie podľa článku 263 ZFEÚ len vo vzťahu k rozhodnutiam Európskej prokuratúry o odložení veci, pokiaľ sú napadnuté priamo na základe práva Únie, ako aj vo vzťahu k rozhodnutiam Európskej prokuratúry, ktoré majú vplyv na práva dotknutých osôb podľa kapitoly VIII nariadenia 2017/1939, a vo vzťahu k rozhodnutiam Európskej prokuratúry, ktoré nie sú procesnými úkonmi, ako sú rozhodnutia Európskej prokuratúry týkajúce sa práva verejnosti na prístup k dokumentom alebo rozhodnutie o odvolaní európskeho delegovaného prokurátora prijaté v súlade s článkom 17 ods. 3 nariadenia, alebo akékoľvek iné správne rozhodnutie (uznesenie z 15. decembra 2023, Stan/Európska prokuratúra, T‑103/23, EU:T:2023:871, bod 27).
19
Pokiaľ ide o článok 42 ods. 1 a 2 nariadenia 2017/1939, bolo rozhodnuté, že znenie týchto ustanovení je jednoznačné v tom, že priznávajú vnútroštátnym súdom výlučnú právomoc rozhodovať o procesných úkonoch Európskej prokuratúry, ktoré majú mať právne účinky voči tretím osobám, okrem výnimiek stanovených v článku 42 ods. 3 tohto nariadenia a úpravy vyhradenej niektorým rozhodnutiam Európskej prokuratúry uvedeným v článku 42 ods. 8 toho istého nariadenia, a že Súdny dvor rozhoduje o platnosti týchto procesných úkonov s ohľadom na ustanovenia práva Únie a o výklade alebo platnosti ustanovení nariadenia 2017/1939 len v rámci prejudiciálneho konania (uznesenie z 15. decembra 2023, Stan/Európska prokuratúra, T‑103/23, EU:T:2023:871, bod 31).
20
V prejednávanej veci treba poukázať na to, že ako vyplýva z bodu 5 vyššie, európsky delegovaný prokurátor v napadnutých listoch uviedol, že listy, ktoré mu boli zaslané, nazvané „Výzvy konať“, považuje za súčasť obhajoby žalobcov v rámci trestného konania prebiehajúceho na Krajském soudě v Praze (Krajský súd Praha) a že z tohto dôvodu ich postúpi tomuto súdu.
21
Z uvedeného vyplýva, že napadnuté listy nemožno, a to ani implicitne, považovať za rozhodnutia o odmietnutí veci v zmysle článku 39 nariadenia 2017/1939, a že Všeobecný súd nemá preto právomoc preskúmať ich zákonnosť na základe článku 42 ods. 3 tohto nariadenia.
22
Argumentácia žalobcov týkajúca sa širokého výkladu článku 42 ods. 3 nariadenia 2017/1939, z ktorej vyplýva, že napadnuté listy považujú za „rozhodnutia o odmietnutí veci sui generis“, tento záver nespochybňuje.
23
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je široký výklad možný len vtedy, ak je v súlade so znením dotknutého ustanovenia, a že ani zásada výkladu v súlade s vyššou kogentnou normou nemôže slúžiť ako základ pre výklad contra legem (pozri uznesenie z 15. decembra 2023, Stan/Európska prokuratúra, T‑103/23, EU:T:2023:871, bod 30 a citovanú judikatúru).
24
Aj keby sa pripustilo, že napadnuté listy predstavovali rozhodnutia o odmietnutí veci sui generis, čo sa v prejednávanej veci nepreukázalo, „široký“ výklad článku 42 ods. 3 nariadenia 2017/1939, ktorý zastávajú žalobcovia, by viedol k tomu, že akty, ktoré nepatria medzi prípady uvedené v článku 39 nariadenia 2017/1939, by boli kvalifikované ako „rozhodnutia o odmietnutí veci sui generis“, čo by narušilo systém súdneho preskúmania stanovený v článku 42 a pripomenutý v bodoch 17 až 19 vyššie.
25
Z vyššie uvedeného vyplýva, že prvý žalobný návrh treba zamietnuť z dôvodu nedostatku právomoci.
26
Okrem toho treba konštatovať, že žalobcovia sa prostredníctvom druhého a tretieho žalobného návrhu v podstate domáhajú toho, aby Všeobecný súd konštatoval, že Európska prokuratúra porušila určité ustanovenia práva Únie. V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že v konaniach pred súdmi Únie neexistuje právny prostriedok, ktorý by umožnil súdu Únie zaujať stanovisko prostredníctvom všeobecného alebo zásadného vyhlásenia, a že Všeobecný súd nemá v rámci preskúmania zákonnosti na základe článku 263 ZFEÚ právomoc vydávať deklaratórne rozsudky (pozri uznesenie z 19. novembra 2020, Buxadé Villalba a i./Parlament, T‑32/20, neuverejnené, EU:T:2020:552, bod 64 a citovanú judikatúru).
27
Druhý a tretí žalobný návrh sa preto musia zamietnuť z dôvodu nedostatku právomoci.
28
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba druhému dôvodu neprípustnosti predloženému Európskou prokuratúrou vyhovieť, a zamietnuť túto žalobu z dôvodu nedostatku právomoci bez toho, aby bolo potrebné preskúmať prvý dôvod neprípustnosti.
O trovách
29
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobcovia nemali vo veci úspech, je opodstatnené uložiť im povinnosť nahradiť trovy konania vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia, v súlade s návrhom Európskej prokuratúry.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora)
nariadil:
1.
Žaloba sa zamieta z dôvodu nedostatku právomoci.
2.
Research Investments s. r. o., Areál Zákolany s. r. o. a pán Simon Cihelník sú povinní nahradiť trovy konania vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.
V Luxemburgu 6. júna 2025
Tajomník
V. Di Bucci
Predsedníčka
M. J. Costeira
(
*1
)	Jazyk konania: čeština.