62020TJ0370_RES
Vec T‑370/20
KL
proti
Európskej investičnej banke (EIB)
Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 24. novembra 2021
„Verejná služba – Zamestnanci EIB – Zdravotný stav – Pracovná schopnosť – Neodôvodnená neprítomnosť – Žaloba o neplatnosť – Pojem invalidita – Neobmedzená právomoc – Spory finančného charakteru – Spätné vyplatenie invalidného dôchodku – Žaloba o náhradu škody“
Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Sociálne zabezpečenie – Poistenie pre prípad úrazu a choroby z povolania – Invalidita – Pojem – Posúdenie vo vzťahu k pracovným úlohám vykonávaným v banke
(Služobný poriadok úradníkov, článok 78; Služobný poriadok zamestnancov Európskej investičnej banky, článok 14)
(pozri body 83 – 89, 100)
Úradníci – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Sociálne zabezpečenie – Poistenie pre prípad úrazu a choroby z povolania – Invalidita – Posudková komisia – Právomoc – Posúdenie schopnosti zamestnanca pracovať mimo banky – Vylúčenie
(pozri body 90 – 93)
Žaloba úradníkov – Zamestnanci Európskej investičnej banky – Analogické uplatňovanie článku 91 ods. 1 služobného poriadku – Neobmedzená právomoc – Spory finančného charakteru – Pojem – Žaloba o spätné vyplatenie invalidného dôchodku – Zahrnutie
(Článok 266 ZFEÚ; služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1)
(pozri body 109 – 113, 117 – 124)
Zhrnutie
Žalobca, KL, je zamestnaný v Európskej investičnej banke (EIB). Po viacerých obdobiach neprítomnosti žalobcu uskutočnila EIB konanie pred posudkovou komisiou, pričom až dovtedy, kým táto komisia vydala svoje stanovisko, sa o žalobcovi usudzovalo, že je dočasne práceneschopný v plnom rozsahu. Posudková komisia po tom, ako posúdila zdravotný stav žalobcu, jednomyseľne dospela k záveru, že žalobca už nemôže zastávať pracovné pozície v rámci EIB, no stále je schopný vykonávať pracovnú činnosť na všeobecnom trhu práce. EIB preto prijala dve rozhodnutia, v ktorých sa vyhlásilo, že žalobca je práceschopný a odo dňa, kedy ho EIB vyzvala na návrat do práce, má neodôvodnenú neprítomnosť. Po neúspechu zmierovacieho konania sa žalobca obrátil na Všeobecný súd so žalobou proti týmto dvom rozhodnutiam a proti rozhodnutiu prezidenta EIB, ktorým boli tieto rozhodnutia potvrdené (ďalej len spoločne ako „napadnuté rozhodnutia“).
Všeobecný súd žalobe vyhovel a napadnuté rozhodnutia zrušil. Vo svojom rozsudku Všeobecný súd vymedzil pojem invalidita, uvedený ustanoveniach prijatých na základe Služobného poriadku zamestnancov EIB, tak, že sa musí posudzovať vo vzťahu k EIB, a nie vo vzťahu k všeobecnému trhu práce. Všeobecný súd tiež uplatnil „neobmedzenú právomoc“, ktorú mu priznáva článok 91 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) pre „spory finančného charakteru“, analogicky uplatniteľný na zamestnancov EIB. Okrem toho objasnil obidva tieto pojmy.
Posúdenie Všeobecného súdu
Predovšetkým, pokiaľ ide o prípustnosť dokumentov predstavujúcich stanovisko posudkovej komisie, Všeobecný súd uviedol, že dokument nemožno nepripustiť z dôvodu, že dátum, ktorý je na ňom uvedený, nie je dňom, kedy bol žalobca touto komisiou vyšetrený.
Pokiaľ ide ďalej o pojem invalidita, Všeobecný súd vychádzal z analogického výkladu článkov 78 a 5 služobného poriadku, ako aj z článku 51‑1 prechodného poriadku dôchodkového režimu vzťahujúceho sa na zamestnancov EIB, z ktorého vyplýva, že zamestnanec, ktorý bol vyhlásený za invalidného v rámci EIB, môže vykonávať zárobkovú činnosť mimo tohto orgánu, za predpokladu, že celková suma týchto jednotlivých príjmov nepresiahne čistú mzdu, ktorú poberal v čase, keď pracoval v EIB.
Navyše, posudkové komisie, ktoré zriaďuje EIB, sú jej orgánmi, a teda z právneho hľadiska nemajú právomoc posudzovať schopnosť žalobcu vykonávať pracovné povinnosti mimo tohto orgánu. Uvedené komisie majú totiž z právneho hľadiska právomoc vyjadriť sa k schopnosti zamestnancov EIB pracovať v tejto inštitúcii. Pokiaľ ide o vyjadrenie sa k spôsobilosti týchto osôb pracovať mimo EIB, vyšetrenie dotknutej osoby prináleží komisiám zriadeným inými inštitúciami alebo vnútroštátnymi orgánmi.
Tým, že sa posudková komisia vyjadrila k schopnosti žalobcu vykonávať činnosť na všeobecnom trhu práce, teda zasiahla do právomoci takýchto komisií, čím spôsobila riziko rozporu medzi svojím posúdením schopnosti žalobcu pracovať na všeobecnom trhu práce, a posúdeniami, ktoré by mohli následne vydať posudkové komisie zriadené inými inštitúciami alebo vnútroštátnymi orgánmi.
Všeobecný súd tak usudzuje, že pojem invalidita v zmysle článku 46‑1 prechodného poriadku dôchodkového režimu vzťahujúceho sa na zamestnancov EIB a článku 11.1 administratívnych predpisov uplatniteľných na zamestnancov EIB, prijatých na základe Služobného poriadku zamestnancov EIB, sa má vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na zamestnanca EIB, ktorý je posudkovou komisiou, ktorú zriadila EIB, vyhlásený za neschopného vrátiť sa na svoju pracovnú pozíciu alebo na ekvivalentnú pracovnú pozíciu v rámci EIB.
Všeobecný súd napokon pripomína, že na spory vzniknuté medzi EIB a jej zamestnancami je potrebné uplatniť pravidlo obsiahnuté v článku 91 ods. 1 druhej vete služobného poriadku. Toto ustanovenie priznáva súdu Únie v sporoch finančného charakteru neobmedzenú právomoc, v rámci ktorej má právo, ak je to potrebné, zaviazať ex offo žalovaného na náhradu škody spôsobenej jeho zavinením a v takom prípade posúdiť, po zohľadnení všetkých okolností veci, utrpenú ujmu ex aequo et bono.
Neobmedzená právomoc zveruje súdu Únie poslanie okrem iného rozhodnúť spory, ktoré sú mu predložené, v celom rozsahu a zaistiť efektívnu účinnosť ním prijatých rozsudkov o neplatnosti v sporoch týkajúcich sa verejnej služby. V rámci výkonu svojej neobmedzenej právomoci súd Únie nevydáva dotknutým inštitúciám alebo orgánom príkazy, ale v prípade potreby má právomoc prevziať na seba ich úlohu na účel prijatia rozhodnutí, z ktorých nevyhnutne vyplývajú závery, ku ktorým tento súd dospeje po uskutočnení svojho právneho posúdenia sporu.
V tejto súvislosti Všeobecný súd pripomína, že „spory finančného charakteru“ v zmysle uvedeného ustanovenia predstavujú nielen žaloby o určenie zodpovednosti podané zamestnancami proti inštitúcii alebo orgánu Únie, ale aj všetky žaloby, na základe ktorých má takáto inštitúcia alebo takýto orgán vyplatiť zamestnancovi určitú sumu, na ktorú má podľa svojho názoru nárok podľa služobného poriadku alebo iného aktu, ktorý upravuje ich pracovnoprávny vzťah.
V prejednávanej veci má spor finančný charakter, keďže žalobca navrhuje, aby sa súd Únie vyjadril k zákonnosti rozhodnutia nepriznať mu štatút „invalidnej“ osoby a aby EIB nariadil, aby mu vyplatila peňažnú sumu. Rozhodnutie považovať žalobcu za osobu, ktorá „nie je invalidná“, má totiž priame účinky na pretrvávanie postavenia dotknutej osoby ako zamestnanca v EIB, a tak na jeho plat a jeho finančné nároky.
Všeobecný súd navyše konštatuje, že na účel prijatia nového rozhodnutia, v ktorom sa potvrdí žalobcov stav invalidity, má EIB iba presne vymedzenú právomoc, na základe ktorej je povinná vyvodiť z rozhodnutia posudkovej komisie administratívnoprávne dôsledky.
V dôsledku uvedeného Všeobecný súd uložil EIB povinnosť vyplatiť žalobcovi invalidný dôchodok. Zamietol však jeho návrh na náhradu nemajetkovej ujmy, keď usúdil, že žalobca nepreukázal, že táto ujma nemôže byť v plnom rozsahu napravená zrušením napadnutých rozsudkov, súčasne s ktorým sa EIB uložila povinnosť vyplatiť žalobcovi všetky finančné dávky, o ktoré bol pripravený na základe zrušených rozhodnutí.