62023CC0416
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JEAN RICHARD DE LA TOUR
prednesené 5. septembra 2024 (
1
)
Vec C‑416/23
Österreichische Datenschutzbehörde
za účasti:
F R,
Bundesministerin für Justiz
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd, Rakúsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov – Nariadenie (EÚ) 2016/679 – Článok 57 ods. 4 – Úlohy dozorného orgánu – Žiadosť – Pojem – Neprimerané žiadosti – Pojem – Článok 77 ods. 1 – Právo podať sťažnosť – Zaplatenie primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom alebo odmietnutie dozorného orgánu konať na základe žiadosti – Kritériá, ktorými sa môže riadiť voľba dozorného orgánu“
I. Úvod
1.
Článok 57 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (
2
) (ďalej len „GDPR“), ponúka dozorným orgánom, keď čelia zjavne neopodstatneným alebo neprimeraným žiadostiam, okrem iného z dôvodu ich opakujúcej sa povahy, možnosť požadovať zaplatenie primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom alebo odmietnuť konať na základe takých žiadostí.
2.
Logika, ktorá je základom tohto procesného nástroja, je založená na myšlienke, že hoci dotknuté osoby musia mať možnosť ľahko sa domáhať od dozorných orgánov dodržiavania práv, ktoré im vyplývajú z GDPR, dozorné orgány zas musia byť schopné osobitne zaobchádzať s neprimeranými žiadosťami, aby sa zabezpečilo ich riadne fungovanie a zachovala sa ich schopnosť v plnom rozsahu plniť svoje úlohy.
3.
Treba však definovať, v čom v tejto oblasti spočíva neprimeranosť. To je hlavný problém, ktorý nastoľuje tento návrh na začatie prejudiciálneho konania.
4.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Österreichische Datenschutzbehörde (Úrad na ochranu údajov, Rakúsko) (ďalej len „DSB“) a F R, ktorého predmetom je skutočnosť, že tento orgán na základe článku 57 ods. 4 GDPR odmietol zaoberať sa sťažnosťou, ktorú podal F R podľa článku 77 ods. 1 tohto nariadenia.
II. Skutkové okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky
5.
Dňa 17. februára 2020 podal F R na DSB sťažnosť podľa článku 77 ods. 1 GDPR z dôvodu porušenia svojho práva na prístup podľa článku 15 tohto nariadenia v dôsledku toho, že prevádzkovateľ neodpovedal na jeho žiadosť o prístup v lehote jedného mesiaca.
6.
Na základe článku 57 ods. 4 tohto nariadenia DSB rozhodnutím z 22. apríla 2020 odmietol konať na základe tejto sťažnosti, pričom ju označil za „neprimeranú“. V tejto súvislosti okrem iného uviedol, že dotknutá osoba mu v priebehu približne 20 mesiacov zaslala 77 sťažností, ktorých cieľom bolo namietať, že rôzni prevádzkovatelia neodpovedali v lehote jedného mesiaca na jej žiadosti o prístup alebo vymazanie. (
3
) Okrem toho sa F R pravidelne telefonicky obracal na tento orgán, aby uviedol dodatočné skutočnosti a poradil sa o prípadnom podaní ďalších sťažností.
7.
F R podal proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko). Rozsudkom z 22. decembra 2022 tento súd žalobe vyhovel a zrušil uvedené rozhodnutie. V podstate konštatoval, že neprimeraná povaha v zmysle článku 57 ods. 4 GDPR predpokladá nielen časté opakovanie žiadostí, ale aj zjavne šikanóznu alebo zneužívajúcu povahu týchto žiadostí. Podľa tohto súdu však odôvodnenie, na základe ktorého sa DSB odmietol zaoberať sťažnosťou F R, nepreukazuje, že by sa dopustil zneužitia. Okrem toho si tento orgán nemôže podľa vlastného uváženia vybrať medzi uložením primeraného poplatku za „neprimeranú“ žiadosť a odmietnutím vybaviť takúto žiadosť. Túto voľbu musí tento orgán odôvodniť, čo nie je prípad prejednávanej veci.
8.
DSB podal proti tomuto rozsudku opravný prostriedok „Revision“ na Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd, Rakúsko), ktorý v prejednávanej veci podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, v ktorom sa po prvé pýta, či pojem „sťažnosť“ uvedený v článku 77 ods. 1 GDPR možno stotožňovať s pojmom „žiadosť/žiadosti“ v zmysle článku 57 ods. 4 tohto nariadenia.
9.
V tejto súvislosti uvedený súd poukazuje na to, že záporná odpoveď na túto otázku by mala za následok, že dozorný orgán by nemohol na základe tohto ustanovenia odmietnuť konať na základe sťažností alebo požadovať zaplatenie primeraného poplatku za ich vybavenie bez ohľadu na to, či sú neopodstatnené alebo neprimerané. Podľa tohto súdu však najsilnejšie argumenty svedčia v prospech zahrnutia sťažností uvedených v článku 77 ods. 1 GDPR do pôsobnosti článku 57 ods. 4 tohto nariadenia.
10.
Po druhé má vnútroštátny súd pochybnosti o význame, ktorý treba pripísať pojmu „neprimerané žiadosti“ v zmysle posledného uvedeného ustanovenia. Tento súd konkrétne uvádza, že ak sa ako príklad neprimeraných žiadostí uvádza opakujúca sa povaha žiadostí, je potrebné zohľadniť skutočnosť, že ak môže dozorný orgán odmietnuť konať na základe určitej sťažnosti, vedie to k závažnému porušeniu ochrany, ktorej sa dotknuté osoby môžu domáhať podľa GDPR. Bolo by to v rozpore s cieľom tohto nariadenia, ktorým je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany osobných údajov. Ako výnimka z povinnosti dozorných orgánov zaoberať sa sťažnosťami, ktoré im boli predložené, by sa možnosť odmietnuť konať na základe sťažnosti mala vykladať reštriktívne.
11.
Uvedený súd má teda pochybnosti o tom, či samotná skutočnosť, že dotknutá osoba využíva možnosti, ktoré ponúka GDPR, tým, že v porovnaní s inými osobami podáva veľmi vysoký počet sťažností, najmä ak sa tieto sťažnosti týkajú rôznych prevádzkovateľov, môže postačovať na to, aby sa žiadosti považovali za „neprimerané“, pokiaľ neexistujú iné okolnosti preukazujúce jej úmysel zneužívať žiadosti.
12.
Rovnako podľa vnútroštátneho súdu samotná skutočnosť, že vybavovanie určitých sťažností predstavuje pre dozorný orgán nadpriemernú pracovnú a časovú záťaž, nemôže odôvodniť výber poplatku alebo odmietnutie konať podľa článku 57 ods. 4 GDPR.
13.
Po tretie sa tento súd pýta, či si dozorný orgán môže v prípade zjavne neopodstatnených alebo neprimeraných žiadostí slobodne zvoliť, či bude požadovať zaplatenie primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom alebo odmietne konať na základe žiadosti.
14.
Za týchto podmienok Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa pojem ‚žiadosti‘ alebo ‚žiadosť‘ v článku 57 ods. 4 [GDPR] vykladať v tom zmysle, že sa pod týmto pojmom majú rozumieť aj ‚sťažnosti‘ podľa článku 77 ods. 1 GDPR?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má sa článok 57 ods. 4 GDPR vykladať tak, že na to, aby išlo o ‚neprimerané žiadosti‘, postačí už to, že dotknutá osoba sa v určitom období obrátila na dozorný orgán s určitým množstvom žiadostí (sťažností podľa článku 77 ods. 1 GDPR), nezávisle od toho, že ide o rôzne skutkové stavy a/alebo že sa žiadosti (sťažnosti) týkajú rôznych prevádzkovateľov, alebo sa okrem častého opakovania žiadostí (sťažností) vyžaduje aj úmysel zneužitia práva zo strany dotknutej osoby?
3.
Má sa článok 57 ods. 4 GDPR vykladať tak, že dozorný orgán si v prípade existencie ‚zjavne neopodstatnenej‘ alebo ‚neprimeranej‘ žiadosti (sťažnosti) môže slobodne vybrať, či bude účtovať primeraný poplatok zodpovedajúci administratívnym nákladom za jej spracovanie alebo a priori odmietne jej spracovanie? Ak nie, ktoré okolnosti a aké kritériá musí dozorný orgán zohľadniť, najmä, je dozorný orgán povinný prednostne účtovať primeraný poplatok ako miernejší prostriedok a až v prípade bezvýslednosti účtovania poplatkov je v záujme zabránenia zjavne neopodstatneným alebo neprimeraným žiadostiam (sťažnostiam) oprávnený odmietnuť ich spracovanie?“
15.
Písomné pripomienky predložil F R, DSB, Bundesministerin für Justiz (spolková ministerka spravodlivosti, Rakúsko), rakúska a česká vláda, ako aj Európska komisia.
III. Analýza
A.
O prvej prejudiciálnej otázke
16.
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd Súdneho dvora v podstate pýta, či pojem „žiadosť/žiadosti“ uvedený v článku 57 ods. 4 GDPR zahŕňa „sťažnosti“ uvedené v článku 57 ods. 1 písm. f) a článku 77 ods. 1 tohto nariadenia. (
4
)
17.
DSB totiž tým, že v súlade s článkom 57 ods. 4 GDPR odmietol konať v súvislosti so sťažnosťou podanou F R z dôvodu údajného porušenia jeho práva na prístup podľa článku 15 tohto nariadenia, prijal rozhodnutie založené na predpoklade, podľa ktorého sťažnosti dotknutých osôb podané podľa článku 77 ods. 1 tohto nariadenia treba považovať za „žiadosti“ v zmysle článku 57 ods. 4 nariadenia.
18.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že je potrebné overiť na Súdnom dvore, či je tento predpoklad správny, lebo v opačnom prípade by dozorný orgán nemohol odmietnuť konať na základe sťažností alebo požadovať na ich vybavenie zaplatenie primeraného poplatku podľa článku 57 ods. 4 GDPR.
19.
Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, si v zásade vyžaduje v celej Únii autonómny a jednotný výklad. (
5
) Na druhej strane na účely výkladu ustanovenia práva Únie je potrebné zohľadniť nielen jeho znenie v súlade s jeho obvyklým významom v bežnom jazyku, ale aj kontext, v ktorom sa používa, a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou. (
6
)
20.
Doslovný, kontextový a teleologický výklad článku 57 ods. 4 GDPR ma vedie k záveru, že pojem „žiadosť/žiadosti“ uvedený v tomto ustanovení zahŕňa „sťažnosti“ uvedené v článku 57 ods. 1 písm. f) a článku 77 ods. 1 tohto nariadenia.
21.
Pokiaľ ide po prvé o znenie článku 57 ods. 4 GDPR, toto ustanovenie stanovuje: „Ak sú žiadosti zjavne neopodstatnené alebo neprimerané, najmä pre ich opakujúcu sa povahu, dozorný orgán môže účtovať primeraný poplatok zodpovedajúci administratívnym nákladom alebo môže odmietnuť konať na základe žiadosti. Dozorný orgán znáša bremeno preukázania, že žiadosť je zjavne neopodstatnená alebo neprimeraná“.
22.
Článok 77 ods. 1 GDPR zas stanovuje, že „bez toho, aby boli dotknuté akékoľvek iné správne alebo súdne prostriedky nápravy, má každá dotknutá osoba právo podať sťažnosť dozornému orgánu, najmä v členskom štáte svojho obvyklého pobytu, mieste výkonu práce alebo v mieste údajného porušenia, ak sa domnieva, že spracúvanie osobných údajov, ktoré sa jej týka, je v rozpore s týmto nariadením“.
23.
Ani jedno ustanovenie GDPR nedefinuje pojem „žiadosť/žiadosti“ v zmysle článku 57 ods. 4 tohto nariadenia. Ak sa odvolávam na obvyklý význam tohto pojmu v bežnom jazyku, je obzvlášť široký. Potenciálne zahŕňa akúkoľvek žiadosť zo strany určitej osoby alebo subjektu. Slovník Larousse definuje pojem „žiadosť“ ako „úkon, ktorým človek dáva najavo, že chce niečo získať; požiadanie; písomnosť, ktorá ho vyjadruje“, pričom medzi jeho synonymami uvádza výraz „sťažnosť“. Sťažnosti podané podľa článku 77 ods. 1 GDPR teda podľa môjho názoru predstavujú kategóriu „žiadostí“ v zmysle článku 57 ods. 4 tohto nariadenia.
24.
Túto analýzu znenia po druhé potvrdzuje kontext tohto ustanovenia. V tejto súvislosti konštatujem, že článok 57 GDPR opisuje úlohy dozorných orgánov a podmienky ich vykonávania. Ide okrem iného o tieto úlohy:
–
článok 57 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia stanovuje, že každý z týchto orgánov „monitoruje a presadzuje uplatňovanie tohto nariadenia“,
–
článok 57 ods. 1 písm. e) tohto nariadenia stanovuje, že každý z týchto orgánov „na
požiadanie poskytuje informácie každej dotknutej osobe v súvislosti s uplatnením jej práv podľa tohto nariadenia a prípadne na tento účel spolupracuje s dozornými orgánmi v iných členských štátoch“, (
7
)
–
článok 57 ods. 1 písm. f) tohto nariadenia stanovuje, že každý dozorný orgán „vybavuje sťažnosti podané dotknutou osobou alebo subjektom, organizáciou alebo združením v súlade s článkom 80, a vyšetruje v primeranom rozsahu podstatu sťažnosti a informuje sťažovateľa o pokroku a výsledkoch vyšetrovania v primeranej lehote, najmä ak je potrebné ďalšie vyšetrovanie alebo koordinácia s iným dozorným orgánom“. (
8
)
25.
Podľa článku 57 ods. 2 GDPR „každý dozorný orgán uľahčuje podávanie sťažností uvedených v odseku 1 písm. f), a to takými opatreniami, ako napríklad poskytnutím formulára sťažnosti, ktorý je možné tiež vyplniť elektronicky, nevylučujúc pritom iné prostriedky komunikácie“. (
9
)
26.
Okrem toho článok 57 ods. 3 tohto nariadenia stanovuje zásadu, podľa ktorej „plnenie úloh každého dozorného orgánu je pre dotknutú osobu a v príslušných prípadoch zodpovednú osobu bezplatné“.
27.
Článok 57 ods. 4 tohto nariadenia tým, že upravuje možnosť dozorných orgánov, aby v prípade žiadostí, ktoré sú zjavne neopodstatnené alebo neprimerané, požadovali zaplatenie primeraných poplatkov zodpovedajúcich administratívnym nákladom alebo odmietli konať na základe žiadosti, stanovuje výnimku zo zásady bezplatnosti upravenej v článku 57 ods. 3 tohto nariadenia, ako aj z povinnosti týchto orgánov zaoberať sa žiadosťami, ktoré im boli predložené.
28.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí F R, podľa môjho názoru nemožno z porovnania jednotlivých týchto ustanovení vyvodiť, že článok 57 ods. 4 GDPR by sa mal vzhľadom na to, že je v ňom použitý pojem „žiadosť/žiadosti“, uplatniť len na žiadosti uvedené v článku 57 ods. 1 písm. e) tohto nariadenia. Inými slovami, nemyslím si, že z konštatovania použitia pojmu „žiadosť/žiadosti“ v tomto ustanovení možno vyvodiť, že pôsobnosť článku 57 ods. 4 tohto nariadenia by mala byť obmedzená na úlohu dozorných orgánov, ktorú upravuje toto ustanovenie. Okrem toho konštatovanie, že článok 57 ods. 2 tohto nariadenia odkazuje na „sťažnosti“, neznamená, že ide o jediné ustanovenie, ktoré má upravovať podmienky podávania sťažností dozorným orgánom.
29.
Chcem totiž poukázať na to, že článok 57 ods. 3 GDPR, ktorý stanovuje zásadu, podľa ktorej dozorné orgány vykonávajú svoje úlohy bezplatne, sa vzťahuje na všetky ich úlohy vrátane vybavovania sťažností upraveného v článku 57 ods. 1 písm. f) tohto nariadenia. Logicky a symetricky by sa článok 57 ods. 4 tohto nariadenia vzhľadom na to, že stanovuje výnimku zo zásady bezplatnosti, ktorú neobmedzuje na určité osobitné úlohy týchto orgánov, mal uplatňovať aj na vybavovanie sťažností.
30.
Platí to o to viac, že vybavovanie sťažností, ktoré je upravené v článku 57 ods. 1 písm. f) GDPR, je základnou úlohou dozorných orgánov. (
10
) Zásada bezplatnosti a povinnosť uľahčiť podávanie sťažností, ktoré sú zakotvené v článku 57 ods. 2 a 3 tohto nariadenia, majú napokon za cieľ umožniť každej dotknutej osobe domáhať sa od dozorného orgánu dodržiavania práv, ktoré jej vyplývajú z tohto nariadenia.
31.
Výklad, podľa ktorého sa pojem „žiadosť/žiadosti“ uvedený v článku 57 ods. 4 GDPR vzťahuje len na žiadosti, ktoré patria do pôsobnosti článku 57 ods. 1 písm. e) tohto nariadenia, a nie na sťažnosti uvedené v článku 57 ods. 1 písm. f) a článku 77 ods. 1 nariadenia, by preto prvé z týchto ustanovení zbavil značnej časti jeho potrebného účinku.
32.
Okrem toho sa mi zdá, že sťažnosti uvedené v článku 57 ods. 1 písm. f) a článku 77 ods. 1 GDPR možno prípadne kvalifikovať ako „zjavne neopodstatnené“ skôr než žiadosti podané podľa článku 57 ods. 1 písm. e) tohto nariadenia, ktorými sa dotknuté osoby usilujú získať od dozorných orgánov informácie o výkone práv, ktoré im priznáva toto nariadenie.
33.
Ďalej chcem uviesť, že výklad, podľa ktorého sa článok 57 ods. 4 GDPR vzťahuje aj na spracovanie sťažností podaných podľa článku 77 ods. 1 tohto nariadenia, prijal Európsky výbor pre ochranu údajov (EDPB), ktorý odkazuje na prvé z týchto ustanovení, pokiaľ ide o prípustnosť sťažností. (
11
)
34.
V dôsledku toho je síce pravda, že článok 57 ods. 4 tohto nariadenia sa má v rozsahu, v akom stanovuje výnimku zo zásady bezplatnosti a z povinnosti dozorných orgánov zaoberať sa žiadosťami, ktoré sú im predložené, vykladať reštriktívne, (
12
) podľa môjho názoru to však nemôže mať za následok vylúčenie uplatnenia tohto ustanovenia na sťažnosti podané podľa tohto nariadenia.
35.
Po tretie výklad, ktorý navrhujem Súdnemu dvoru, podľa môjho názoru umožňuje dosiahnuť ciele sledované GDPR. V tejto súvislosti treba poukázať na to, že cieľom tohto nariadenia, ako sa uvádza v jeho odôvodneniach 10 a 11, je zabezpečiť konzistentnú a vysokú úroveň ochrany fyzických osôb v rámci Únie a posilniť a spresniť práva dotknutých osôb. (
13
)
36.
Je pravda, ako zdôrazňuje vnútroštátny súd, že výklad, podľa ktorého sťažnosti patria do pôsobnosti článku 57 ods. 4 GDPR, sa na prvý pohľad môže zdať v rozpore s týmito cieľmi a s povinnosťami dozorných orgánov.
37.
Ako som totiž už uviedol, podľa článku 57 ods. 1 písm. f) GDPR je každý dozorný orgán povinný na svojom území vybavovať sťažnosti, ktoré má v súlade s článkom 77 ods. 1 tohto nariadenia právo podať každá osoba, ak sa domnieva, že spracúvanie osobných údajov, ktoré sa jej týka, je v rozpore s týmto nariadením, a v nevyhnutnom rozsahu preskúmať predmet uvedenej sťažnosti. Dozorný orgán musí pristúpiť k vybaveniu takejto sťažnosti so všetkou vyžadovanou náležitou starostlivosťou. (
14
)
38.
Konanie o sťažnosti je teda koncipované ako mechanizmus, ktorý je spôsobilý účinne chrániť práva a záujmy dotknutých osôb. (
15
)
39.
Zahrnutie sťažností do pôsobnosti článku 57 ods. 4 GDPR má teda za následok, že dozorné orgány majú možnosť obmedziť svoju povinnosť vybaviť tieto sťažnosti a uplatniť na ich spracovanie zásadu bezplatnosti.
40.
Ak však dozorný orgán čelí zjavne neopodstatneným alebo neprimeraným žiadostiam, možnosť požadovať zaplatenie primeraného poplatku alebo odmietnuť konať na základe žiadosti je podľa môjho názoru spôsobilá zabezpečiť vysokú úroveň ochrany osobných údajov.
41.
Sledovanie tohto cieľa si totiž vyžaduje zabezpečenie riadneho fungovania dozorných orgánov tým, že sa zabráni tomu, aby bolo narušené podávaním zjavne neopodstatnených alebo neprimeraných sťažností v zmysle článku 57 ods. 4 GDPR. Toto ustanovenie tak poskytuje dozorným orgánom možnosť pristupovať k takýmto sťažnostiam špecifickým spôsobom, a tým znížiť záťaž, ktorú pre ne môžu predstavovať. Tieto orgány sa teda môžu rozhodnúť, že nebudú podrobovať zjavne neopodstatnené alebo neprimerané sťažnosti bežnému zaobchádzaniu, ktoré by v dôsledku mobilizácie zdrojov, ktoré majú tieto orgány k dispozícii, bez legitímneho dôvodu mohlo mať negatívny vplyv na trvanie a kvalitu spracovania žiadostí, ktoré súčasne podávajú iné dotknuté osoby, a teda na úroveň ochrany, ktorá im musí byť zaručená.
42.
Vzhľadom na význam práva podať sťažnosť z hľadiska cieľa zabezpečiť vysokú úroveň ochrany osobných údajov a na zásadné miesto, ktoré vybavovanie takýchto sťažností zaujíma v rámci úloh zverených dozorným orgánom, je preto dôležité vyhnúť sa zjavne neopodstatnenému alebo neprimeranému využívaniu tohto práva, ktoré by v prípade neexistencie možnosti použiť procesné nástroje stanovené v článku 57 ods. 4 GDPR dozorným orgánom mohlo brániť vo vykonávaní ich úloh. Z toho vyplýva, že výklad, ktorý by vylúčil sťažnosti z pôsobnosti tohto ustanovenia, by mohol ohroziť riadne fungovanie dozorných orgánov, a teda cieľ spočívajúci v zabezpečení vysokej úrovne ochrany práv, ktoré dotknutým osobám vyplývajú z tohto nariadenia.
43.
Okrem toho chcem poukázať na to, že uplatňovanie tohto ustanovenia je sprevádzané procesnými zárukami, ktoré stanovujú striktný rámec pre jeho uplatňovanie dozornými orgánmi. Bremeno preukázania zjavne neopodstatnenej alebo neprimeranej povahy žiadostí teda znáša dozorný orgán. Okrem toho rozhodnutie tohto orgánu požadovať zaplatenie primeraného poplatku alebo odmietnuť konať na základe žiadosti môže byť predmetom účinného súdneho opravného prostriedku podľa článku 78 ods. 1 GDPR. Rovnako ak dozorný orgán sťažnosť nerieši, ale v tejto súvislosti neprijme nijaké rozhodnutie, dotknutá osoba má právo na účinný súdny prostriedok nápravy v súlade s článkom 78 ods. 2 tohto nariadenia.
44.
Okrem toho každá dotknutá osoba má podľa článku 79 ods. 1 GDPR právo na účinný súdny prostriedok nápravy, ak sa domnieva, že jej práva vyplývajúce z tohto nariadenia boli porušené v dôsledku spracovania jej osobných údajov v rozpore s týmto nariadením.
45.
Ako Súdny dvor rozhodol vo svojom rozsudku z 12. januára 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, (
16
) článok 77 ods. 1, článok 78 ods. 1 a článok 79 ods. 1 GDPR v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie sa majú vykladať v tom zmysle, že umožňujú súbežné a nezávislé uplatnenie prostriedkov nápravy stanovených na jednej strane v článku 77 ods. 1 a v článku 78 ods. 1 a na druhej strane v článku 79 ods. 1 (
17
)
46.
Vzhľadom na tieto skutočnosti navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvú prejudiciálnu otázku v tom zmysle, že pojem „žiadosť/žiadosti“ uvedený v článku 57 ods. 4 GDPR zahŕňa „sťažnosti“ uvedené v článku 57 ods. 1 písm. f) a článku 77 ods. 1 tohto nariadenia.
B.
O druhej prejudiciálnej otázke
47.
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd Súdneho dvora v podstate pýta, či žiadosti možno považovať za „neprimerané“ v zmysle článku 57 ods. 4 GDPR len z dôvodu ich počtu počas daného obdobia alebo či je tiež potrebné preukázať úmysel zneužitia práva zo strany osoby, ktorá takéto žiadosti predkladá dozornému orgánu.
48.
Na účely odpovede na túto otázku najprv preskúmam znenie tohto ustanovenia, na základe ktorého vyvodím nasledujúce závery.
49.
Po prvé vzhľadom na to, že pojem „neprimerané sťažnosti“ nie je v GDPR definovaný, je potrebné odkázať na obvyklý význam tohto výrazu v bežnom jazyku. Prídavné meno „neprimeraný“ tak označuje niečo, čo presahuje bežnú alebo primeranú mieru (slovník Larousse) alebo čo presahuje žiaducu alebo povolenú mieru (slovník Le Robert). Robiť niečo neprimerane znamená robiť niečo bez miery.
50.
Po druhé treba zdôrazniť, že znenie článku 57 ods. 4 GDPR predsa obsahuje isté usmernenia, lebo odkaz na „žiadosti… neprimerané, najmä pre ich opakujúcu sa povahu“, v tomto ustanovení naznačuje, že táto opakujúca sa povaha umožňuje charakterizovať existenciu neprimeraných žiadostí.
51.
Po tretie v súvislosti s tým, čo bolo práve uvedené, keďže príslovka „najmä“ naznačuje, že opakujúca sa povaha žiadostí je len jedným z príkladov neprimeraných žiadostí, znamená to, že tento výraz sa vzťahuje aj na iné situácie ako počet žiadostí.
52.
Nezdá sa mi však potrebné taxatívne skúmať všetky situácie, v ktorých by sa žiadosti mohli pokladať za „neprimerané“. Svoju analýzu skôr zameriam na konkrétnu otázku, ktorú vnútroštátny súd kladie Súdnemu dvoru a ktorou požaduje vysvetlenie pôsobnosti odkazu na opakujúcu sa povahu žiadostí ako príklad neprimeraných žiadostí. Je teda potrebné určiť, či vysoký počet sťažností sám osebe postačuje na to, aby sa žiadosti považovali za „neprimerané“ z dôvodu ich opakujúcej sa povahy.
53.
Z informácií, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, totiž vyplýva, že práve na základe počtu sťažností podaných F R počas určitého obdobia DSB, ktorý tento počet považoval za príliš vysoký, odmietol konať na základe určitej sťažnosti, ktorú označil za „neprimeranú“. Tento orgán sa skrátka domnieval, že bola dosiahnutá hranica prijateľného počtu sťažností, takže už ďalej nie je potrebné zaoberať sa sťažnosťami, ktoré mu predložil F R Tento orgán svoje rozhodnutie odôvodnil aj obavou, že F R bude v budúcnosti naďalej podávať značný počet sťažností. Nijako však nespochybnil opodstatnenosť sťažností, ktoré mu F R predložil doteraz.
54.
Rovnako ako F R, spolková ministerka spravodlivosti, rakúska vláda a Komisia sa domnievam, že počet žiadostí podaných dotknutou osobou dozornému orgánu, nech je akokoľvek vysoký, nemôže sám osebe a na rozdiel od toho, čo by sa na prvý pohľad dalo vyvodiť zo znenia článku 57 ods. 4 GDPR, predstavovať dostatočné kritérium na vyvodenie záveru o existencii „neprimeraných žiadostí“ v zmysle tohto ustanovenia. Toto stanovisko zakladám na preskúmaní kontextu uvedeného ustanovenia a cieľov sledovaných týmto nariadením.
55.
Pokiaľ ide o kontext článku 57 ods. 4 GDPR, chcem poukázať na to, že článok 12 tohto nariadenia stanovuje všeobecné povinnosti prevádzkovateľa, pokiaľ ide o transparentnosť informácií a oznámenia, ako aj postupy výkonu práv dotknutej osoby.
56.
Článok 15 GDPR v kapitole III oddiele 2, ktorý sa týka informácií a prístupu k osobným údajom, dopĺňa rámec transparentnosti tohto nariadenia tým, že dotknutej osobe priznáva právo na prístup k jej osobným údajom a právo na informácie o spracovaní takýchto údajov.
57.
Konkrétne článok 15 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje, že dotknutá osoba má právo získať od prevádzkovateľa potvrdenie o tom, či sa spracúvajú osobné údaje, ktoré sa jej týkajú, a ak áno, má právo získať prístup k týmto osobným údajom a informácie najmä o účeloch spracovania a o príjemcoch alebo kategóriách príjemcov, ktorým tieto osobné údaje boli alebo budú poskytnuté.
58.
Toto právo na prístup musí dotknutej osobe umožniť uistiť sa, že osobné údaje, ktoré sa jej týkajú, sú správne a že sa spracúvajú zákonným spôsobom. (
18
)
59.
Ako uviedol Súdny dvor, právo na prístup stanovené v článku 15 GDPR je nevyhnutné na to, aby dotknutá osoba mohla prípadne vykonať svoje právo na opravu, svoje právo na vymazanie („právo na zabudnutie“) a svoje právo na obmedzenie spracúvania, ktoré jej priznávajú články 16, 17 a 18 GDPR, ako aj svoje právo namietať proti spracúvaniu svojich osobných údajov stanovené v článku 21 GDPR a svoje právo na prostriedok nápravy v prípade spôsobenej ujmy stanovené v článkoch 79 a 82 tohto nariadenia. (
19
)
60.
Článok 15 GDPR je teda jedným z ustanovení, ktorých cieľom je zaručiť právo na prístup, ako aj transparentnosť spôsobov spracúvania osobných údajov vo vzťahu k dotknutej osobe, pričom bez tejto transparentnosti by táto osoba nebola schopná posúdiť zákonnosť spracúvania svojich údajov a vykonávať výsady upravené najmä v článkoch 16 až 18, 21, 79 a 82 tohto nariadenia. (
20
)
61.
Práve vzhľadom na to už Súdny dvor uviedol, že zásada, podľa ktorej prvá kópia údajov je bezplatná, a skutočnosť, že nie je potrebné uvádzať osobitné odôvodnenie žiadosti o prístup, nevyhnutne prispievajú k tomu, aby sa dotknutej osobe uľahčil výkon práv, ktoré jej priznáva GDPR. (
21
)
62.
Vzhľadom na význam, ktorý toto nariadenie pripisuje právu na prístup k spracúvaným osobným údajom, ktoré je zaručené článkom 15 ods. 1 tohto nariadenia, na dosiahnutie cieľov sledovaných týmto nariadením, výkon tohto práva nemôže podliehať príliš prísnym podmienkam.
63.
Podľa môjho názoru to isté musí platiť aj pre právo dotknutých osôb podať sťažnosť podľa článku 77 ods. 1 GDPR.
64.
V súlade s článkom 12 ods. 3 tohto nariadenia totiž prevádzkovateľ poskytne dotknutej osobe informácie o opatreniach prijatých na základe žiadosti podanej podľa článkov 15 až 22 uvedeného nariadenia čo najskôr, v každom prípade však do jedného mesiaca od doručenia žiadosti. Ak si prevádzkovateľ túto povinnosť nesplní, osoba, ktorá mu podala žiadosť, musí mať možnosť podať sťažnosť dozornému orgánu, aby tento orgán mohol v prípade potreby nariadiť prevádzkovateľovi v súlade s článkom 58 ods. 2 písm. c) tohto nariadenia, aby vyhovel požiadavkám dotknutej osoby na účely výkonu jej práv podľa GDPR.
65.
Ak osoba zaslala žiadosť o prístup alebo vymazanie viacerým prevádzkovateľom, čo je podľa všetkého prípad prejednávanej veci, musí existovať možnosť, že počet sťažností podaných dozornému orgánu sa bude rovnať počtu žiadostí tejto osoby zamietnutých prevádzkovateľmi. V opačnom prípade ak by sa stanovila prahová hodnota, po prekročení ktorej by dozorný orgán mohol takéto sťažnosti len na základe ich počtu považovať za „neprimerané“, bol by to zásah do práv zaručených v GDPR, ktoré som už vymenoval.
66.
Pripomínam tiež, že ako sa uvádza v odôvodnení 63 GDPR, toto nariadenie výslovne priznáva dotknutým osobám právo na prístup k osobným údajom, ktoré o nich boli získané, a na jednoduchý výkon tohto práva v primeraných intervaloch. To podľa môjho názoru znamená, že tieto osoby môžu uplatniť toto právo viackrát pri tomto istom prevádzkovateľovi bez toho, aby bolo možné opakujúcu sa povahu žiadosti ako takú pokladať za „neprimeranú“. V prípade, že prevádzkovatelia, ktorým bolo zaslaných viacero žiadostí, toto právo porušia, tieto osoby by podľa môjho názoru mali mať možnosť podať dozornému orgánu viacero sťažností týkajúcich sa týchto prevádzkovateľov podľa článku 77 ods. 1 GDPR.
67.
Okrem toho chcem poukázať na to, že ustanovenie obdobné článku 57 ods. 4 tohto nariadenia je obsiahnuté v článku 12 ods. 5 nariadenia, ktorý tiež priznáva, tentoraz prevádzkovateľovi v prípade zjavne neopodstatnených alebo neprimeraných žiadostí, možnosť buď požadovať zaplatenie primeraného poplatku, ktorý zohľadňuje administratívne náklady vynaložené na poskytnutie informácií, oznámenie alebo uskutočnenie požadovaných opatrení, alebo odmietnuť konať na základe týchto žiadostí. (
22
)
68.
V rozsudku z 26. októbra 2023, FT (Kópie lekárskeho záznamu), (
23
) Súdny dvor uviedol, že článok 12 ods. 5 GDPR stanovuje zásadu, podľa ktorej výkon práva dotknutej osoby na prístup k jej údajom, ktoré sa spracúvajú, a k informáciám, ktoré s týmto spracúvaním súvisia, si od dotknutej osoby nevyžaduje nijaké poplatky. Okrem toho toto ustanovenie uvádza dva dôvody, pre ktoré môže prevádzkovateľ buď účtovať primeraný poplatok zohľadňujúci administratívne náklady, alebo odmietnuť konať na základe žiadosti. Tieto dôvody sa podľa Súdneho dvora týkajú prípadov zneužitia práva. (
24
) Na základe tohto konštatovania Súdny dvor poukázal na to, že podľa vnútroštátneho súdu žiadosť dotknutej osoby nebola zneužívajúca. (
25
)
69.
Keďže článok 12 ods. 5 a článok 57 ods. 4 GDPR sú formulované podobným spôsobom a založené na rovnakej logike, ktorou je zabrániť tomu, aby prevádzkovateľ alebo dozorný orgán znášal neprimeranú záťaž, ktorá by bránila jeho riadnemu fungovaniu, zastávam názor, že tieto dve ustanovenia by sa mali vykladať rovnako.
70.
Z toho vyvodzujem, že na to, aby dozorný orgán mohol využiť možnosť, ktorú ponúka článok 57 ods. 4 tohto nariadenia, musí vzhľadom na všetky relevantné okolnosti každého jednotlivého prípadu preukázať existenciu zneužívajúceho prístupu zo strany dotknutej osoby, (
26
) pričom samotný počet sťažností podaných touto osobou nie je postačujúci.
71.
Z tohto hľadiska článok 12 ods. 5 GDPR, ako aj článok 57 ods. 4 tohto nariadenia odrážajú ustálenú judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej v práve Únie existuje všeobecná právna zásada, podľa ktorej sa osoby podliehajúce súdnej právomoci nemôžu podvodne alebo zneužívajúcim spôsobom dovolávať právnych noriem Únie. (
27
) V súvislosti s posledným uvedeným ustanovením možno konštatovať, že k zneužívaniu dochádza, ak osoba podáva sťažnosti bez toho, aby to bolo objektívne nevyhnutné na ochranu práv, ktoré jej vyplývajú z tohto nariadenia.
72.
Článok 57 ods. 4 GDPR je teda vyjadrením zásady proporcionality: hoci dozorné orgány sú v zásade povinné preskúmať každú sťažnosť s náležitou starostlivosťou, takáto záťaž im nemôže byť uložená nad rámec toho, čo je nevyhnutné na ochranu práv, ktoré dotknutým osobám vyplývajú z tohto nariadenia. Toto ustanovenie teda umožňuje uvedeným orgánom zosúladiť záujmy žiadateľa so záujmami riadnej správy vecí verejných.
73.
Ďalej chcem zdôrazniť, že ako som už uviedol, článok 57 ods. 4 GDPR sa musí vykladať reštriktívne, čo znamená, že jeho vykonávanie sa musí obmedziť na to, čo je striktne nevyhnutné na zabránenie narušeniu riadneho fungovania dozorných orgánov, čo je cieľ sledovaný týmto ustanovením. Zdá sa mi však, že takýto reštriktívny výklad bráni tomu, aby samotné zohľadnenie počtu sťažností, nech je akokoľvek významný, postačovalo na odôvodnenie uplatnenia tohto ustanovenia dozorným orgánom.
74.
V súlade s článkom 8 ods. 3 Charty základných práv totiž dodržiavanie pravidiel ochrany osobných údajov podlieha preskúmaniu nezávislým orgánom. V tejto súvislosti sú členské štáty podľa článku 52 ods. 4 GDPR povinné zabezpečiť, aby každý dozorný orgán mal ľudské, technické a finančné zdroje, priestory a infraštruktúru potrebné na účinné vykonávanie svojich úloh a právomocí. Z toho vyplýva, že tieto zdroje musia byť prispôsobené tomu, ako dotknuté osoby využívajú svoje právo podať sťažnosť dozorným orgánom. Bolo by paradoxné, keby normotvorca Únie chcel, ako vyplýva z článku 57 ods. 2 tohto nariadenia, uľahčiť podávanie týchto sťažností, čo sa rovná podpore ich podávania, a zároveň by týmto orgánom umožnil odmietnuť konať v súvislosti s týmito sťažnosťami, ak sa domnievajú, že ich počet je príliš vysoký.
75.
Na preukázanie existencie neprimeraných žiadostí z dôvodu ich opakujúcej sa povahy teda nestačí, aby dozorný orgán dostal od dotknutej osoby určitý počet sťažností, ktorý je podstatne vyšší než priemerný počet sťažností podaných každou dotknutou osobou, čo predstavuje pre tento orgán vysokú pracovnú záťaž, ktorá je nadpriemerná. Je totiž úlohou členských štátov, aby dozorným orgánom poskytli primerané prostriedky na riešenie všetkých sťažností, ktoré im boli predložené, a v prípade potreby tieto prostriedky zvýšili s cieľom prispôsobiť ich využívaniu práva na podanie sťažnosti podľa článku 77 ods. 1 GDPR dotknutými osobami. Dozorný orgán sa teda na podporu svojho odmietnutia konať na základe sťažnosti podľa článku 57 ods. 4 tohto nariadenia odvolávať na to, že dotknutá osoba, ktorá podáva vysoký počet sťažností, do značnej miery mobilizuje zdroje tohto orgánu na úkor spracovania iných sťažností podaných inými osobami.
76.
Okrem toho sťažnosti podľa článku 77 ods. 1 GDPR zohrávajú dôležitú úlohu v tom, aby dozorné orgány vedeli o porušeniach práv chránených týmto nariadením. (
28
) Sú teda nevyhnutné na riadny výkon ich úlohy spočívajúcej v zabezpečení riadneho uplatňovania tohto nariadenia. Tieto sťažnosti teda významne prispievajú k zabezpečeniu konzistentnej a vysokej úrovne ochrany dotknutých osôb v rámci Únie, ako aj k posilneniu a spresneniu práv týchto osôb.
77.
V dôsledku toho, keby sa dozorným orgánom umožnilo konštatovať neprimeranosť sťažností len z dôvodu ich vysokého počtu, podľa môjho názoru by to ohrozilo dosiahnutie tohto cieľa. Ako som totiž už uviedol, značný počet sťažností môže byť priamym dôsledkom značného počtu chýbajúcich odpovedí alebo odmietnutia prístupu zo strany jedného alebo viacerých prevádzkovateľov v súvislosti s žiadosťami o prístup, ktoré podala dotknutá osoba s cieľom chrániť svoje práva. Okrem toho je ťažké stanoviť kvantitatívnu hranicu, nad ktorou by sa mohli sťažnosti z dôvodu ich počtu považovať za „neprimerané“. V tejto súvislosti by samostatné zohľadnenie počtu sťažností mohlo viesť k svojvoľnému porušeniu právnej ochrany, ktorá dotknutej osobe vyplýva z GDPR. Z tohto dôvodu by podľa môjho názoru malo byť konštatovanie existencie neprimeraných žiadostí podmienené preukázaním zneužívajúceho úmyslu zo strany osoby, ktorá tieto sťažnosti podala.
78.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že keďže je pravidlom, že dozorné orgány vybavujú sťažnosti, ktoré im boli predložené, s náležitou starostlivosťou, tieto orgány by podľa môjho názoru mali mať možnosť využiť článok 57 ods. 4 GDPR len vo výnimočných prípadoch, a to tým skôr, že zohľadnenie pracovného zaťaženia potrebného na výkon práva na podanie sťažností podľa článku 77 ods. 1 tohto nariadenia a záujmu dotknutej osoby v zásade nie je relevantné na účely úpravy výkonu tohto práva. (
29
) Výnimky z tejto povinnosti dozorných orgánov zaoberať sa sťažnosťami by sa preto mali vykladať reštriktívne, aby sa vyvážil verejný záujem, ktorému slúži vybavovanie sťažností, a záujem, ktorému slúži odmietnutie vybaviť sťažnosti. (
30
)
79.
Dozornému orgánu, ktorému bol podaný značný počet sťažností, teda prináleží, aby na základe osobitných okolností každého prípadu preukázal, že tento počet nie je odôvodnený vôľou dotknutej osoby dosiahnuť ochranu svojich práv podľa GDPR, ale iným účelom, ktorý s touto ochranou nesúvisí. Je to tak najmä vtedy, ak tieto okolnosti preukazujú, že vysoký počet sťažností má za cieľ narušiť riadne fungovanie tohto orgánu tým, že mobilizuje jeho zdroje bez legitímneho dôvodu.
80.
V tejto súvislosti môže znásobenie počtu sťažností naznačovať neprimerané žiadosti dotknutej osoby, ak sa ukáže, že tieto sťažnosti nie sú objektívne odôvodnené úvahami týkajúcimi sa ochrany práv, ktoré tejto osobe vyplývajú z GDPR. Môže to tak byť napríklad v prípade, že sú sťažnosti namierené proti tomu istému prevádzkovateľovi, všetky majú rovnaký obsah, týkajú sa rovnakých povinností uložených týmto nariadením a sú podávané v príliš krátkych intervaloch bez toho, aby sa zmenili skutkové okolnosti, ktoré by to odôvodňovali, čo svedčí o úmysle dotknutej osoby narušiť riadne fungovanie dozorného orgánu, a nie domáhať sa ochrany práv, ktoré jej priznáva toto nariadenie. Ďalší prípad neprimeraných žiadostí z dôvodu ich opakujúcej sa povahy by sa mohol týkať situácie, v ktorej osoba podá dozornému orgánu taký vysoký počet sťažností zameraných na množstvo prevádzkovateľov, s ktorými nemusí mať nevyhnutne súvislosť, že toto neprimerané využívanie jej práva na podávanie sťažností v spojení s ďalšími skutočnosťami, akou je obsah týchto sťažností, svedčí o jej zámere paralyzovať fungovanie tohto orgánu tým, že ho zahltí žiadosťami.
81.
Na základe týchto informácií prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil, či DSB mohol oprávnene konštatovať existenciu „neprimeraných žiadostí“ v zmysle článku 57 ods. 4 GDPR.
82.
V tejto súvislosti pripomínam, že sťažnosti podané F R, ktorých je 77, nadväzujú na žiadosti o prístup alebo vymazanie, ktoré táto osoba podala rôznym prevádzkovateľom, z ktorých väčšina zostala po uplynutí jedného mesiaca nezodpovedaná. Okrem toho bol F R v pravidelnom telefonickom kontakte s DSB, aby zistil, či niektoré skutočnosti môžu viesť k sťažnostiam.
83.
Podľa DSB dotknutá osoba neustálym podávaním nových sťažností, ktorých celkový počet je podľa neho značný, približne rok a pol monopolizuje vo svoj prospech, a to v neprimeranej miere v porovnaní so žiadateľmi, ktorí podávajú menej sťažností, obmedzené personálne zdroje tohto orgánu. Okrem toho rastúci počet sťažností a telefonické rozhovory medzi F R a DSB naznačujú, že F R sa na tento orgán bude v budúcnosti obracať vo veľkej miere. Jeho 77 podaných sťažností by sa preto malo považovať za „neprimerané žiadosti“ v zmysle článku 57 ods. 4 GDPR.
84.
Pochybujem, že toto odôvodnenie je dostatočné na podloženie takejto kvalifikácie, keďže nepreukazuje existenciu zneužívajúceho prístupu zo strany F R, teda prístupu, ktorého cieľom nie je dosiahnuť ochranu práv, ktoré mu vyplývajú z GDPR, ale iný cieľ, ktorým je narušenie riadneho fungovania dozorného orgánu. Rovnako sa mi nezdajú byť relevantné prognózy tohto orgánu týkajúce sa veľkého počtu sťažností, ktoré by F R mohol podať v budúcnosti, a konštatovanie jeho obmedzených personálnych zdrojov.
85.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že článok 57 ods. 4 GDPR sa má podľa môjho názoru vykladať v tom zmysle, že žiadosti nemožno považovať za „neprimerané“ v zmysle tohto ustanovenia len z dôvodu ich počtu počas určitého obdobia, keďže dozornému orgánu prináleží preukázať aj zneužívajúci úmysel osoby, ktorá tieto žiadosti podáva.
C.
O tretej prejudiciálnej otázke
86.
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 57 ods. 4 GDPR vykladať v tom zmysle, že dozorný orgán si v prípade neprimeraných žiadostí môže slobodne vybrať medzi tým, či bude požadovať zaplatenie primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom alebo odmietne konať na základe žiadosti. V prípade zápornej odpovede sa tento súd pýta na kritériá, ktoré má dozorný orgán zohľadniť, a najmä na to, či je tento orgán povinný prednostne požadovať úhradu poplatku a až následne odmietnuť konať na základe takejto žiadosti.
87.
Preskúmanie znenia tohto ustanovenia ma vedie ku konštatovaniu, že možnosť zaplatiť primeraný poplatok zodpovedajúci administratívnym nákladom na jednej strane a možnosť odmietnuť konať na základe neprimeraných žiadostí na druhej strane sú vymenované za sebou a oddelené priraďovacou spojkou „alebo“, pričom z prijatého znenia nie je možné vyvodiť poradie prednosti medzi týmito možnosťami. (
31
)
88.
Zdá sa teda, že toto znenie tým, že zrovnoprávňuje obe možnosti, ktoré má dozorný orgán k dispozícii, svedčí v prospech výkladu, podľa ktorého si dozorný orgán po preukázaní neprimeranej povahy žiadostí, ktoré mu boli predložené, môže slobodne zvoliť, či bude požadovať zaplatenie primeraného poplatku alebo odmietne konať na základe takýchto žiadostí.
89.
Vzhľadom na kontext článku 57 ods. 4 GDPR a ciele sledované týmto nariadením však dozorný orgán nemôže vykonať túto voľbu diskrečným a neodôvodneným spôsobom. Vzhľadom na dôležitosť práva podať sťažnosť z hľadiska cieľa zabezpečiť vysokú úroveň ochrany osobných údajov, na zásadné postavenie, ktoré má vybavovanie takýchto sťažností medzi úlohami zverenými dozorným orgánom, a na povinnosť týchto orgánov zaoberať sa týmito sťažnosťami so všetkou náležitou starostlivosťou, je totiž úlohou týchto orgánov, aby zohľadnili všetky relevantné okolnosti a zabezpečili, aby zvolená možnosť bola vhodná a primeraná. Tieto skutočnosti musia byť uvedené v odôvodnení rozhodnutia dozorného orgánu, ktorému bola vec predložená.
90.
V tejto súvislosti by dozorný orgán mohol považovať za vhodné v závislosti od príslušných okolností a s cieľom zastaviť zneužívanie, ktoré môže narušiť jeho riadne fungovanie, požadovať úhradu primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom na preťaženie spôsobené neprimeranými sťažnosťami. Odstrašujúca funkcia tejto možnosti by totiž mohla viesť tento orgán k tomu, aby ju uprednostnil namiesto toho, aby hneď odmietol konať v súvislosti s týmito sťažnosťami.
91.
Ďalej chcem uviesť, že zásada proporcionality a cieľ zabezpečiť vysokú úroveň ochrany osobných údajov by mali tiež podnietiť dozorné orgány k tomu, aby zvážili požadovanie primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom, skôr než odmietnu konať na základe sťažností, keďže ide o opatrenie, ktoré menej porušuje práva, ktoré dotknutým osobám vyplývajú z GDPR.
92.
Nezdá sa mi však, že článok 57 ods. 4 GDPR možno vykladať v tom zmysle, že by ukladal dozornému orgánu povinnosť v každom prípade prednostne uplatniť možnosť požadovať zaplatenie primeraného poplatku.
93.
V dôsledku toho zastávam názor, že článok 57 ods. 4 GDPR sa má vykladať v tom zmysle, že ak dozorný orgán čelí neprimeraným žiadostiam, môže si odôvodneným rozhodnutím zvoliť medzi tým, či bude požadovať zaplatenie primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom alebo odmietne konať na základe žiadostí, pričom zohľadní všetky relevantné okolnosti a zabezpečí, aby zvolená možnosť bola vhodná a primeraná, pričom medzi týmito dvoma možnosťami neexistuje poradie prednosti.
IV. Návrh
94.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd, Rakúsko), takto:
Článok 57 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov),
sa má vykladať v tom zmysle, že:
–
pojem „žiadosť/žiadosti“ uvedený v tomto ustanovení zahŕňa „sťažnosti“ uvedené v článku 57 ods. 1 písm. f) a článku 77 ods. 1 tohto nariadenia,
–
žiadosti nemožno považovať za „neprimerané“ v zmysle článku 57 ods. 4 tohto nariadenia len z dôvodu ich počtu počas určitého obdobia, keďže dozornému orgánu prináleží preukázať aj zneužívajúci úmysel osoby, ktorá tieto žiadosti podáva,
–
ak dozorný orgán čelí neprimeraným žiadostiam, môže si odôvodneným rozhodnutím zvoliť medzi tým, či bude požadovať zaplatenie primeraného poplatku zodpovedajúceho administratívnym nákladom alebo odmietne konať na základe žiadostí, pričom zohľadní všetky relevantné okolnosti a zabezpečí, aby zvolená možnosť bola vhodná a primeraná, pričom medzi týmito dvoma možnosťami neexistuje poradie prednosti.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1.
(
3
)	Podľa informácií uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa 4 sťažnosti týkajú roku 2018, 53 sťažností sa týka roku 2019 a 20 sťažností bolo podaných v prvom štvrťroku 2020. F R si uplatnil právo na vymazanie v 46 prípadoch a právo na prístup v 29 prípadoch.
(
4
)	Keďže článok 57 ods. 1 písm. f) GDPR je istým spôsobom odrazom článku 77 ods. 1 tohto nariadenia, považujem za vhodné doplniť ho k ustanoveniam, o ktorých výklad žiada vnútroštátny súd.
(
5
)	Pozri najmä rozsudok zo 4. mája 2023, Österreichische Post (Nemajetková ujma súvisiaca so spracovaním osobných údajov) (C‑300/21, EU:C:2023:370, bod 29 a citovaná judikatúra).
(
6
)	Pozri najmä rozsudky zo 4. mája 2023, Österreichische Datenschutzbehörde a CRIF (C‑487/21, EU:C:2023:369, bod 19 a citovaná judikatúra); zo 7. decembra 2023, SCHUFA Holding (Odpustenie zostatku dlhu) (C‑26/22 a C‑64/22, EU:C:2023:958, bod 48 a citovaná judikatúra), ako aj z 30. apríla 2024, Trade Express‑L a DEVNIA CIMENT (C‑395/22 a C‑428/22, EU:C:2024:374, bod 65 a citovaná judikatúra).
(
7
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
8
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
9
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
10
)	Rakúska vláda uvádza, že vybavovanie sťažností predstavuje z kvantitatívneho hľadiska najväčšiu časť pracovného zaťaženia dozorných orgánov.
(
11
)	Pozri Interný dokument EDPB 6/2020 o predbežných krokoch na vybavenie sťažnosti: prípustnosť a preverovanie sťažností, prijatý 15. decembra 2020, bod 15.
(
12
)	Pokiaľ ide o reštriktívny výklad výnimiek stanovených ustanoveniami GDPR, pozri najmä rozsudok zo 16. januára 2024, Österreichische Datenschutzbehörde (C‑33/22, EU:C:2024:46, bod 37 a citovaná judikatúra).
(
13
)	Pozri rozsudok z 26. októbra 2023, FT (Kópie lekárskeho záznamu) (C‑307/22, EU:C:2023:811, bod 47).
(
14
)	Pozri najmä rozsudky zo 6. októbra 2015, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, bod 63), ako aj zo 7. decembra 2023, SCHUFA Holding (Odpustenie zostatku dlhu) (C‑26/22 a C‑64/22, EU:C:2023:958, bod 56 a citovaná judikatúra).
(
15
)	Pozri najmä rozsudok zo 7. decembra 2023, SCHUFA Holding (Odpustenie zostatku dlhu) (C‑26/22 a C‑64/22, EU:C:2023:958, bod 58 a citovaná judikatúra).
(
16
)	C‑132/21, EU:C:2023:2.
(
17
)	Pozri rozsudok z 12. januára 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2023:2, bod 57).
(
18
)	Pozri najmä rozsudok z 26. októbra 2023, FT (Kópie lekárskeho záznamu) (C‑307/22, EU:C:2023:811, bod 73 a citovaná judikatúra).
(
19
)	Pozri najmä rozsudok z 22. júna 2023, Pankki S (C‑579/21, EU:C:2023:501, bod 58 a citovaná judikatúra).
(
20
)	Pozri najmä rozsudok z 22. júna 2023, Pankki S (C‑579/21, EU:C:2023:501, bod 59 a citovaná judikatúra).
(
21
)	Pozri najmä rozsudok z 26. októbra 2023, FT (Kópie lekárskeho záznamu) (C‑307/22, EU:C:2023:811, bod 50).
(
22
)	Pokiaľ ide o článok 12 ods. 5 GDPR, pozri EDPB, Usmernenie 01/2022 o právach dotknutých osôb – právo na prístup, prijaté 28. marca 2023, body 175 až 195.
(
23
)	C‑307/22, EU:C:2023:811.
(
24
)	Pozri rozsudok z 26. októbra 2023, FT (Kópie lekárskeho záznamu) (C‑307/22, EU:C:2023:811, bod 31).
(
25
)	Pozri rozsudok z 26. októbra 2023, FT (Kópie lekárskeho záznamu) (C‑307/22, EU:C:2023:811, bod 32).
(
26
)	Pokiaľ ide o pojem „zneužitie práva“, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci McCarthy a i. (C‑202/13, EU:C:2014:345, body 108 až 114), a pokiaľ ide o zneužitie práv vyplývajúcich z právnych predpisov o ochrane osobných údajov, pozri návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci Nowak (C‑434/16, EU:C:2017:582, body 42 až 50).
(
27
)	Pozri najmä rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i. (C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 281 a citovaná judikatúra).
(
28
)	Pozri HIJMANS, H.: Article 57. Tasks. In: KUNER, C., BYGRAVE, L. A., DOCKSEY, C., DRECHSLER, L.: The EU General Data Protection Regulation (GDPR): A Commentary. New York: Oxford University Press USA, 2020, s. 927 až 938, najmä s. 935.
(
29
)	Pokiaľ ide o prístup k dokumentom, pozri analogicky rozsudok z 26. októbra 2011, Dufour/ECB (T‑436/09, EU:T:2011:634, bod 122).
(
30
)	Pokiaľ ide o prístup verejnosti k informáciám o životnom prostredí, pozri analogicky rozsudok z 20. januára 2021, Land Baden‑Württemberg (Interná korešpondencia) (C‑619/19, EU:C:2021:35, bod 33 a citovaná judikatúra).
(
31
)	Pozri analogicky rozsudok z 12. januára 2023, Österreichische Post (Informácie o príjemcoch osobných údajov) (C‑154/21, EU:C:2023:3, bod 31).