Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
TAMARA
ĆAPETA
prednesené
11. decembra
2025(1)
Vec C‑488/24
D. V.
proti
„Kigas“ MB,
za účasti
Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Najvyšší
súd
Litvy)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Ochrana
spotrebiteľa – Spotrebiteľské
zmluvy – Služba
medzinárodnej
prepravy
tovaru – Smernica
2011/83/EÚ – Smernica o právach
spotrebiteľov – Článok 5 – Povinnosť
obchodníkov
poskytnúť
spotrebiteľom
informácie
pred
uzavretím
zmluvy – Rozsah
tejto
povinnosti – Informácie o hlavných
vlastnostiach
zmluvy – Informácie o celkovej
cene
služby – Informácie o cle – Smernica
2005/29/ES – Smernica o nekalých
obchodných
praktikách – Dohovor o prepravnej
zmluve v medzinárodnej
cestnej
nákladnej
doprave
(CMR) – Článok 7 “
I.      Úvod
1.        Prejednávaný návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
zmluvy o medzinárodnej
preprave
tovaru
medzi
spotrebiteľom a obchodníkom.
Táto
zmluva
zahŕňala
prepravu
viacerých
osobných
vecí
spotrebiteľa z Nórska
do
Litvy.
2.        Pri
vstupe
na
územie
Európskej
únie
počas
prepravy
tovaru
švédske
colné
orgány
zastavili
zamestnanca
obchodníka a informovali
ho,
že
za
prepravovaný
tovar
sa
musí
zaplatiť
clo.
Po
zaplatení
tohto
cla
obchodník
požiadal
spotrebiteľa o náhradu
zaplatenej
sumy.
Spotrebiteľ
však
odmietol
zaplatiť
dlžnú
sumu
cla z dôvodu,
že
obchodník
tým,
že
ho
neinformoval o príslušných
colných
režimoch
uplatniteľných
na
prepravu
tovaru,
porušil
svoju
povinnosť
poskytnúť
informácie
pred
uzavretím
zmluvy.
3.        Smernica
2011/83/EÚ
(ďalej
len
„smernica o právach
spotrebiteľov“)(2) stanovuje
požiadavky
týkajúce
sa
informácií,
ktoré
musia
obchodníci
poskytnúť
spotrebiteľom
pred
uzatvorením
zmluvy, s cieľom
vytvoriť
správnu
rovnováhu
medzi
vysokou
úrovňou
ochrany
spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou
podnikov.(3) V uvedenej
smernici
však
nie
je
výslovne
vymedzený
rozsah
tejto
informačnej
povinnosti a zo
znenia
tohto
predpisu
konkrétne
nie
je
úplne
zrejmé,
aké
úsilie
musia
obchodníci – ktorí
poskytujú
službu
medzinárodnej
prepravy
tovaru – vynaložiť,
aby
si
splnili
túto
povinnosť.
4.        Z dôvodu
tejto
nejednoznačnosti
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Najvyšší
súd
Litvy),
ktorý
podal
prejednávaný návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
žiada
Súdny
dvor o výklad
otázky,
či
sa
má
článok 5
ods. 1
smernice o právach
spotrebiteľov
chápať v tom
zmysle,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
spotrebiteľovi
službu
medzinárodnej
prepravy,
je
povinný
informovať
tohto
spotrebiteľa o colných
režimoch,
ktoré
sa
uplatnia
na
prepravu.
II.    Skutkové okolnosti sporu vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
5.        Žalobca v konaní
vo
veci
samej,
D. V. (odosielateľ
tovaru a spotrebiteľ)
uzavrel
so
žalovaným,
„Kigas“
MB
(ďalej
len
„Kigas“)
(prepravcom
tovaru a obchodníkom),
telefonicky v ústnej
forme
zmluvu o preprave
tovaru.
6.        Podľa
tejto
zmluvy
sa
Kigas,
malé
združenie
podnikateľov,
zaviazalo
prepraviť
dva
motocykle,
štvorkolku,
dve
práčky a dve
sušičky,
ktorých
vlastníkom
bol
žalobca, z Nórska
do
Litvy
za
cenu
450
eur.
Účastníci
konania
nepodpísali
písomnú
zmluvu o preprave
ani
nevyhotovili
nákladný
list, v ktorom
by
boli
uvedené
podrobnosti
týkajúce
sa
prepravy.
7.        Žalobca
odovzdal
tovar
žalovanému v Nórsku
16. júna
2020.
Zo
svedeckej
výpovede
vyplynulo,
že
pri
odovzdávaní
tovaru
sa
zamestnanec
žalovaného
opýtal
žalobcu,
či
je
potrebné
zastaviť
sa
na
colnici,
ale
žalobca
mu
vysvetlil,
že
tovar
necháva
prepravovať
pre
seba.
8.        Dňa
17. júna
2020
zamestnanca
žalovaného
počas
vykonávania
prepravy
zastavili
švédski
colníci
na
hranici
medzi
Nórskom a Švédskom.
Po
kontrole
tovaru
colníkmi
sa
rozhodlo,
že
tovar
dovážaný z Nórska
na
územie
Únie
musí
byť
preclený. V ten
istý
deň
bolo
vyhotovené
colné
vyhlásenie,
ktorým
bolo
vyrubené
clo z prepravovaného
tovaru
vo
výške
40 899
korún
(SEK)
(3 890,59
eura),
ktoré
žalovaný
zaplatil.
9.        Dňa
18. júna
2020
žalovaný
vystavil
žalobcovi
faktúru
na
sumu
4 340,59
eura
(450
eur
za
prepravnú
službu a 3 890,59
eura
za
clo z tovaru
vyrubené
švédskymi
colnými
orgánmi).
10.      Dopravca
doručil
všetok
tovar s výnimkou
jedného z motocyklov
žalobcu
na
dohodnutom
mieste v Litve
20. júna
2020.
Žalovaný
následne
informoval
žalobcu,
že
zadržaný
motocykel
mu
odovzdá
po
zaplatení
uvedenej
faktúry.
11.      Žalobca
následne
podal
žalobu
proti
žalovanému
na
Kauno apylinkės teismas (Okresný
súd
Kaunas,
Litva),
pričom
sa
domáhal,
aby
súd
i)
určil,
že
faktúra z 18. júna
2020
vystavená
žalovaným
je
neopodstatnená, a súčasne
uznal,
že
žalobca
nie
je
povinný
zaplatiť
clo
uvedené
na
faktúre, a nariadil
žalovanému
vystaviť
novú
faktúru,
na
ktorej
bude
uvedený
len
poplatok
za
poskytnutie
služby
vo
výške
450
eur, a ii)
nariadil
žalovanému,
aby
bezodkladne
vrátil
zadržaný
motocykel
žalobcovi.
12.      Žalovaný
podal
na
uvedenom
súde
protinávrh,
pričom
sa
domáhal,
aby
súd
i)
uložil
žalobcovi
povinnosť
zaplatiť
mu
450
eur
za
prepravu
tovaru a ii)
priznal
mu
nárok
na
náhradu
škody
vo
výške
3 876,76
eura.
13.      V konaní
na
uvedenom
súde
žalobca
tvrdil,
že
žalovaný
si
nesplnil
povinnosť
poskytnúť
mu
potrebné
informácie
pred
uzatvorením
zmluvy
podľa
článku 5
smernice o právach
spotrebiteľov.
14.      Uvedené
ustanovenie
vymedzuje
povinnosť
poskytnúť
informácie v súvislosti s inými
zmluvami,
než
sú
zmluvy
uzavreté
na
diaľku
alebo
mimo
prevádzkových
priestorov.
Hoci
zmluva, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
bola
uzavretá
telefonicky, a preto
ju
možno
považovať
za
zmluvu
uzavretú
na
diaľku
alebo
mimo
prevádzkových
priestorov
podľa
článku 6
smernice o právach
spotrebiteľov,
vnútroštátny
súd
vo
svojej
odpovedi
na
žiadosť
Súdneho
dvora o informácie
potvrdil,
že
zmluva, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
sa
má
považovať
za
inú
zmluvu,
než
je
zmluva
uzavretá
na
diaľku
alebo
mimo
prevádzkových
priestorov, a preto
sa
riadi
článkom 5
smernice o právach
spotrebiteľov, a nie
článkom 6
tejto
smernice.
15.      Článok 5
ods. 1 písm. a) a c)
smernice o právach
spotrebiteľov
stanovuje:
„1.      Predtým, ako sa zmluva, iná než je zmluva uzavretá na diaľku alebo zmluva uzavretá mimo prevádzkových priestorov, či akákoľvek zodpovedajúca ponuka stane pre spotrebiteľa záväznou, poskytne obchodník spotrebiteľovi jasným a zrozumiteľným spôsobom tieto informácie, ak nie sú už zjavné z kontextu:
a)      hlavné
vlastnosti
tovaru
alebo
služieb v rozsahu
primeranom
nosiču a tovaru
alebo
službám;
…
c)      celkovú
cenu
tovaru
alebo
služieb
vrátane
daní,
alebo
ak
vzhľadom
na
charakter
tovaru
alebo
služieb
nemožno
cenu
primerane
stanoviť
vopred,
spôsob,
akým
sa
vypočíta, a prípadne
všetky
ďalšie
náklady
na
dopravu,
dodanie
alebo
poštovné,
alebo
ak
tieto
poplatky
nemožno
primerane
vypočítať
vopred,
skutočnosť,
že
do
ceny
môžu
byť
zarátané
takéto
ďalšie
poplatky“.
16.      Na
základe
týchto
ustanovení
žalobca
tvrdil,
že
žalovaný
tým,
že
mu
neposkytol
relevantné
informácie o cle,
porušil
svoju
povinnosť
podľa
článku 5
smernice o právach
spotrebiteľov. V dôsledku
uvedeného
porušenia
žalobca
tvrdil,
že
nie
je
povinný
zaplatiť
clo.
17.      Žalovaný
zasa
tvrdil,
že
podľa
článku 5
smernice o právach
spotrebiteľov
nemá
povinnosť
poskytnúť
žalobcovi
informácie o cle
alebo
dokladoch
potrebných
na
účely
colných
konaní.
Žalovaný
subsidiárne
tvrdil,
že
podľa
článku 11
dohovoru
CMR(4) je v skutočnosti
povinnosťou
žalobcu
ako
odosielateľa
poskytnúť
dopravcovi
relevantné
informácie o cle.
18.      Článok 11
ods. 1 a 2
dohovoru
CMR
stanovuje:
„1.      Odosielateľ
je
povinný
pripojiť k nákladnému
listu
alebo
dať
dopravcovi k dispozícii
doklady
potrebné
na
colné a ďalšie
úradné
konania
vykonávané
pred
vydaním
zásielky a poskytnúť
mu
všetky
informácie, o ktoré
požiada.
2.      Dopravca
nie
je
povinný
skúmať,
či
sú
doklady a informácie
správne a dostačujúce.
Odosielateľ
zodpovedá
dopravcovi
za
všetky
škody
vzniknuté
preto,
že
niet
dokladov
alebo
že
neboli
dané
potrebné
informácie,
alebo
doklady a informácie
sú
neúplné
alebo
nesprávne,
pokiaľ
pravda
nejde o nedostatok
zavinený
dopravcom.“
19.      Kaunas apylinkės teismas (Okresný
súd
Kaunas)
rozsudkom
zo
17. mája
2023
čiastočne
vyhovel
žalobe
žalobcu a v celom
rozsahu
vyhovel
protinávrhu
žalovaného,
pričom
uložil
žalovanému
povinnosť
vrátiť
motocykel
žalobcovi a súčasne
uložil
žalobcovi
povinnosť
zaplatiť
žalovanému
450
eur
za
prepravu
tovaru,
ako
aj
3 876,76
eura z titulu
náhrady
škody.
20.      Proti
tomuto
rozhodnutiu
bolo
následne
podané
odvolanie
na
Kauno apygardos teismas (Krajský
súd
Kaunas,
Litva),
ktorý
rozhodnutím
zo
16. novembra
2023
potvrdil
rozsudok
prvostupňového
súdu.
21.      Tieto
súdy
dospeli k záveru,
že v prejednávanej veci
sa
uplatnia
tak
ustanovenia
Lietuvos Respublikos civilinis kodeksas (Občiansky
zákonník
Litovskej
republiky)
upravujúce
spotrebiteľské
zmluvy,
ako
aj
ustanovenia
dohovoru
CMR.
Okrem
toho
poznamenali,
že v prípade,
ak
existuje
rozpor
medzi
vnútroštátnymi
právnymi
predpismi
upravujúcimi
spotrebiteľské
vzťahy a pravidlom
stanoveným v článku 11
dohovoru
CMR,
má
mať
prednosť
toto
pravidlo.
Na
základe
týchto
úvah
uvedené
súdy,
ktoré
sa
stotožnili s názorom
žalovaného,
rozhodli,
že
žalobca
ako
odosielateľ
tovaru
si
nesplnil
povinnosť
poskytnúť
žalovanému
doklady a informácie
potrebné
na
splnenie
colných
formalít, a preto
je
žalobca
povinný
nahradiť
žalovanému
náklady,
ktoré
mu
vznikli v súvislosti s clom.
22.      V nadväznosti
na
rozhodnutie
Kauno apygardos teismas (Krajský
súd
Kaunas)
žalobca
podal
kasačný
opravný
prostriedok
proti
tomuto
rozhodnutiu
na
vnútroštátny
súd,
ktorý
podal
prejednávaný návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
23.      Tento
súd
si
nie
je
istý,
či
sa
má
článok 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov
vykladať v tom
zmysle,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
spotrebiteľovi
službu
medzinárodnej
prepravy,
je
povinný
informovať
spotrebiteľa o colných
režimoch,
ktoré
sa
uplatňujú
na
túto
prepravu.
24.      V prípade,
ak
taká
povinnosť
existuje,
vnútroštátny
súd
žiada o objasnenie
dosahu a rozsahu
tejto
povinnosti.
Tento
súd
sa
konkrétne
pýta,
či
uvedená
povinnosť
poskytnúť
informácie
vyžaduje,
aby
obchodník
i)
spotrebiteľovi
uviedol
konkrétne
doklady,
ktoré
sa
majú
predložiť
colným
orgánom, a ii)
vypočítal a informoval
spotrebiteľa o konkrétnych
sumách
cla,
ktoré
sa
uplatnia,
alebo
či
stačí
len
informovať
spotrebiteľa o možnosti
vyrubenia
cla.
25.      Hoci
žalovaný
je
odborníkom v oblasti
medzinárodnej
prepravy
tovaru,
vnútroštátny
súd
predsa
pochybuje o tom,
či
by
bolo
primerané
uložiť
tomuto
odborníkovi
povinnosť
zisťovania
špecifík
každého
tovaru,
ktorý
sa
mu
odovzdáva
na
prepravu,
ako
aj
príslušných
požiadaviek,
ktoré
sa
uplatňujú
na
každú
prepravu,
na
účely
výpočtu
cla,
ktoré
sa
uplatní.
26.      Vnútroštátny
súd
poznamenáva,
že
odpoveď
na
otázku
týkajúcu
sa
dosahu a rozsahu
povinnosti
obchodníka
poskytnúť
spotrebiteľovi
informácie o colných
režimoch,
ktoré
sa
uplatnia v priebehu
medzinárodnej
prepravy,
podľa
článku 5
smernice o právach
spotrebiteľov
mu
umožní
určiť,
ktorý
účastník
konania
vo
veci
samej
by
mal
znášať
nepriaznivé
dôsledky
nesprávne
vykonaného
colného
konania, a následne
určiť,
ktorý z účastníkov
konania
má
znášať
náklady
na
clo,
ktoré
žalovaný
zaplatil
počas
prepravy.
27.      Za
týchto
okolností
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Najvyšší
súd
Litvy)
rozhodol o prerušení
konania a položil
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
článok 5
ods. 1 písm. a)
[smernice o právach
spotrebiteľov],
podľa
ktorého
je
obchodník
povinný
poskytnúť
spotrebiteľovi
informácie o vlastnostiach
služieb,
vykladať v tom
zmysle,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
spotrebiteľovi
službu
medzinárodnej
prepravy,
je
povinný
informovať
spotrebiteľa o colných
režimoch,
ktoré
sa
uplatnia
na
prepravu?
Ak
sa
má
článok 5
ods. 1 písm. a)
[smernice o právach
spotrebiteľov]
vykladať v tom
zmysle,
že
ukladá
obchodníkovi
povinnosť
informovať
spotrebiteľa o colných
režimoch,
ktoré
sa
uplatnia
na
medzinárodnú
prepravu,
stačí,
ak
obchodník
uvedie,
že
odosielateľ
(spotrebiteľ)
nesie
zodpovednosť
za
doklady
potrebné
na
účely
colného
konania a zaplatenie
cla,
alebo
musí
obchodník
poskytnúť
podrobné
informácie
(zoznam)
konkrétnych
dokladov,
ktoré
je
potrebné
predložiť
colným
orgánom, a o sadzbách
(sumách)
cla,
ktoré
sa
uplatnia?
2.      Zahŕňa
povinnosť
obchodníka
stanovená v článku 5
ods. 1 písm. c)
[smernice o právach
spotrebiteľov]
poskytnúť
spotrebiteľovi
informácie o cene
tovaru
alebo
služieb
vrátane
daní,
alebo
ak
vzhľadom
na
charakter
tovaru
alebo
služieb
nemožno
cenu
primerane
stanoviť
vopred,
spôsob,
akým
sa
vypočíta, a prípadne
všetky
ďalšie
náklady
na
dopravu,
dodanie
alebo
poštovné,
alebo
ak
tieto
poplatky
nemožno
primerane
vypočítať
vopred,
skutočnosť,
že
do
ceny
môžu
byť
zarátané
takéto
ďalšie
poplatky,
aj
povinnosť
obchodníka
poskytujúceho
službu
medzinárodnej
prepravy
informovať
spotrebiteľa o cle
(sadzbách a sumách
cla),
ktoré
sa
vzťahuje
na
konkrétnu
prepravu?“
28.      Písomné
pripomienky v konaní
na
Súdnom
dvore
predložili
česká a litovská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
29.      Súdny
dvor v súlade s článkom 76
ods. 2
svojho
rokovacieho
poriadku
vo
veci
nenariadil
pojednávanie.
III. Analýza
A.      Úvodné poznámky týkajúce sa prejudiciálnych otázok
30.      Obe
otázky
vnútroštátneho
súdu
by
sa
mali
posudzovať
spoločne.
Svojimi
otázkami
sa
tento
súd v podstate
pýta,
či
sa
povinnosť,
ktorú
obchodníkom
ukladá
článok 5
ods. 1
smernice o právach
spotrebiteľov,
informovať
spotrebiteľov o hlavných
vlastnostiach
dodávaného
tovaru
alebo
poskytovanej
služby
[článok 5
ods. 1 písm. a)] a o celkovej
cene
tovaru
alebo
služby
[článok 5
ods. 1 písm. c)]
má
vykladať
tak,
že
zahŕňa
povinnosť
obchodníkov
poskytnúť
informácie
týkajúce
sa
colných
režimov,
ktoré
sa
môžu
uplatniť
na
tento
tovar
alebo
túto
službu, a ak
áno,
aké
podrobné
musia
byť
tieto
informácie.
31.      Skôr
než
začnem
analyzovať
tieto
otázky,
považujem
za
užitočné
uviesť
určité
súvislosti,
ktoré
sa
týkajú
po
prvé
uplatňovania
ciel
na
tovar
vstupujúci
na
územie
Európskej
únie z Nórska
(časť B) a po
druhé
relevantnosti
článku 11
dohovoru
CMR
pre
prejednávanú vec
(časť C).
32.      Moja
analýza
prejudiciálnych
otázok
sa
bude
potom
skladať z dvoch
krokov.
33.      V prvom
rade
posúdim,
či
colné
režimy
možno
primerane
považovať
za
jednu z „hlavných
vlastností“
služby
medzinárodnej
prepravy
tovaru v zmysle
článku 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov.
Na
základe
tejto
analýzy
dospejem k záveru,
že
pojem
„hlavné
vlastnosti“ v kontexte
zmluvy o medzinárodnej
preprave
tovaru
sa
má
vykladať
tak,
že
zahŕňa
colné
režimy, a teda
ukladá
obchodníkovi
poskytujúcemu
takúto
službu
povinnosť
informovať
spotrebiteľa
pred
uzavretím
zmluvy o tom,
že
prepravovaný
tovar
môže
podliehať
clu
(časť D).
34.      V druhom
rade
rozoberiem
rozsah
tejto
povinnosti.
Konkrétne
posúdim,
či
táto
povinnosť
vyžaduje,
aby
obchodník
poskytol
spotrebiteľovi
podrobné
informácie o konkrétnych
dokladoch,
ktoré
sa
majú
predložiť
na
účely
colného
konania,
ako
aj o konkrétnych
sadzbách a sumách
cla
na
účely
výpočtu
celkovej
sumy
cla
za
každú
prepravu
(časť E).
B.      Kontext colných režimov v prejednávanej veci
35.      Hoci
je
Nórsko
členom
Európskeho
hospodárskeho
priestoru
(EHP),
nie
je
členom
colnej
únie
EÚ.
Dohodou o Európskom
hospodárskom
priestore
(ďalej
len
„dohoda o EHP“)
sa
rozširuje
vnútorný
trh
EÚ
na
Nórsko
prostredníctvom
zabezpečenia
voľného
pohybu
tovaru,
ktorý
je v súlade s predpismi
EÚ o výrobkoch;
touto
dohodou
sa
však
neodstraňujú
colné
hranice
ani
colné
formality
medzi
Nórskom a Európskou
úniou.(5)
36.      V dôsledku
toho
sa
všetok
tovar
prepravovaný z Nórska
na
colné
územie
Európskej
únie
musí
predložiť
colným
orgánom v mieste
vstupu a podlieha
dovozným
postupom a clám,
pokiaľ
sa
naň
neuplatňuje
osobitné
oslobodenie
alebo
preferenčné
zaobchádzanie.
37.      Podľa
dohody o EHP
môže
tovar s pôvodom v Nórsku
predložený
spolu s potrebnou
dokumentáciou
preukazujúcou
preferenčný
pôvod
spĺňať
podmienky
na
bezcolný
vstup
do
Európskej
únie.
38.      Tovar,
ktorý
nepochádza z Nórska,
alebo
tovar,
pri
ktorom
nemožno
preukázať
preferenčný
pôvod,
však
naďalej
podlieha
Spoločnému
colnému
sadzobníku
EÚ a príslušnej
dovoznej
DPH
alebo
spotrebným
daniam
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
tento
tovar
prepravuje
na
osobné
použitie
alebo
ako
súčasť
obchodnej
transakcie.(6)
39.      V tejto
fáze
treba
poznamenať,
že z rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu
nie
je
jasné,
či
tovar
prepravovaný
žalobcom
pochádzal z EÚ
alebo
Nórska
alebo z tretej
krajiny, a teda
či
tento
tovar
mohol
byť
oslobodený
od
uloženého
cla.
40.      V každom
prípade,
ako
bolo
uvedené,
na
to,
aby
osoba
mohla
využiť
takéto
oslobodenie,
tovar
by
sa
musel
predložiť
colným
orgánom
vo
Švédsku
spolu s požadovanou
dokumentáciou
preukazujúcou
pôvod.
Účastníci
konania
vo
veci
samej
však
nespochybnili,
že
žalobca
(odosielateľ/obchodník)
neposkytol
žalovanému
(prepravcovi/obchodníkovi)
doklady a informácie
týkajúce
sa
takých
konaní. V prejednávanej veci
tiež
nie
je
sporné,
že
žalovaný
neposkytol
žalobcovi
podrobné
informácie o colných
režimoch a uplatniteľných
oslobodeniach a požiadavkách,
ktoré s nimi
súvisia.
C.      Uplatniteľnosť článku 11 dohovoru CMR v prejednávanej veci
41.      Pred
preskúmaním
podstaty a rozsahu
predzmluvnej
informačnej
povinnosti
obchodníka v súvislosti s clom
sa
budem
stručne
zaoberať
tvrdeniami
týkajúcimi
sa
článku 11
dohovoru
CMR,
ktoré
uviedol
žalovaný a ktoré
česká
vláda
podporila
vo
svojich
písomných
pripomienkach.
42.      Česká
vláda,
ktorá
argumentuje v prospech
striktného
výkladu
informačnej
povinnosti
obchodníka,
tvrdí,
že
podľa
zmluvy o medzinárodnej
preprave
tovaru,
ktorá
nezahŕňa
službu
colného
sprostredkovania
(ako
to
je
zrejme v tomto
konaní),(7) je
obchodník
povinný
iba
prepraviť
tovar, a preto
mu z nej
nevyplýva
povinnosť
informovať
spotrebiteľa o príslušnom
cle,
keďže
takáto
služba
nie
je
súčasťou
uzavretej
zmluvy.
43.      Na
podporu
tohto
tvrdenia
sa
česká
vláda
odvoláva
na
článok 11
dohovoru
CMR,
ktorý
ukladá
odosielateľovi
tovaru
(ktorý
je v tomto
konaní
aj
spotrebiteľom)
povinnosť
poskytnúť
obchodníkom
potrebné
doklady a akékoľvek
ďalšie
informácie, o ktoré
obchodník
požiada,
na
účely
uskutočnenia
colných
konaní.
Pred
určením,
či
by
takáto
povinnosť
spotrebiteľa
mala
mať
vplyv
na
povinnosť
obchodníka
poskytnúť
informácie
pred
uzavretím
zmluvy,
bude
najprv
potrebné
posúdiť
uplatniteľnosť
tohto
dohovoru
na
skutkové
okolnosti
prejednávanej veci.
44.      Dohovor
CMR
predstavuje
záväzný
právny
nástroj
na
určenie
zodpovednosti
dopravcu v medzinárodnej
cestnej
preprave
tovaru.
Tento
dohovor
sa
podľa
svojho
článku 1
vzťahuje
na
každú
zmluvu o preprave
zásielok
za
odplatu
cestným
vozidlom,
ak
miesto
prevzatia
zásielky a predpokladané
miesto
jej
dodania,
ako
sa
uvádza v zmluve,
ležia
vo
dvoch
rôznych
štátoch, z ktorých
aspoň
jeden
je
zmluvným
štátom
tohto
dohovoru.
45.      V prejednávanej veci
sa
spor
týka
zmluvy o cestnej
preprave
tovaru, v ktorej
je
ako
miesto
prevzatia
uvedená
adresa v Nórsku a ako
miesto
dodania
adresa v Litve.
Keďže
Nórsko
aj
Litva
sú
zmluvnými
stranami
dohovoru
CMR(8),
podmienky
uplatniteľnosti
dohovoru,
ako
sú
stanovené v jeho
článku 1,
sú v celom
rozsahu
splnené.(9)
46.      Dohovor
CMR
upravuje
predovšetkým
povinnosti a obmedzenú
zodpovednosť
dopravcu v medzinárodnej
cestnej
doprave a vyžaduje,
aby
odosielateľ
poskytol
doklady a informácie
potrebné
na
splnenie
colných
formalít.
47.      Hneď
na
úvod
je
však
potrebné
poznamenať,
ako
uviedla
litovská
vláda
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
že
dohovor
CMR
„vôbec
nepokrýva
všetky
súkromnoprávne
otázky,
ktoré
vyplývajú
zo
zmluvy o cestnej
preprave
tovaru“,
ani
neupravuje
otázky
týkajúce
sa
ochrany
spotrebiteľa
(vrátane
tých,
ktoré
sa
týkajú
povinnosti
obchodníkov
poskytovať
informácie)
pri
uzatváraní
zmluvy
medzi
spotrebiteľom a obchodníkom.(10)
48.      Okrem
toho
povinnosť
spotrebiteľa
poskytnúť
obchodníkovi
informácie a doklady
potrebné
na
účely
colných
formalít
podľa
článku 11
dohovoru
CMR
vzniká
až
po
uzavretí
zmluvy o medzinárodnej
preprave
tovaru.
49.      Túto
povinnosť
po
uzavretí
zmluvy
teda
nemožno
chápať
tak,
že
vylučuje
predzmluvnú
povinnosť
obchodníka
informovať
spotrebiteľa o colných
režimoch,
ktoré
sa
uplatnia, a o dokladoch,
ktoré
spotrebiteľ
prípadne
musí
poskytnúť
dopravcovi.
Opačný
záver
by
bol
podľa
môjho
názoru v rozpore s hlavným
cieľom
smernice o právach
spotrebiteľov,
ktorým
je
zabezpečenie
vysokej
úrovne
ochrany
spotrebiteľa.
50.      Povinnosť
odosielateľa
poskytnúť
takéto
doklady
preto
vzniká
až
po
uzavretí
zmluvy, a preto
by
nemala
ovplyvniť
povinnosť
obchodníka
poskytnúť
informácie
pred
uzavretím
zmluvy.
D.      Má sa clo považovať za jednu z hlavných vlastností zmluvy o medzinárodnej preprave tovarov?
51.      Článok 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov
jednoznačne
stanovuje,
že
pred
uzavretím
zmluvy,
ktorej
predmetom
je
tovar
alebo
služba,
musí
obchodník
poskytnúť
spotrebiteľovi
všetky
relevantné
informácie
týkajúce
sa
hlavných
vlastností
tohto
tovaru
alebo
tejto
služby.
52.      V kontexte
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru
vnútroštátny
súd
poznamenáva,
že
pojem
„hlavné
vlastnosti“
možno
vykladať
buď
reštriktívne,
t. j. tak,
že
zahŕňa
len
informácie o právnom
vzťahu
prepravy
(miesto
prevzatia
tovaru,
miesto
dodania,
trasu,
cenu
atď.),
ale
nie
informácie o colných
režimoch a dokladoch
potrebných
na
účely
týchto
režimov,
alebo
extenzívne,
t. j. tak,
že
pojem
hlavné
vlastnosti
zahŕňa
informácie o colných
režimoch,
ktoré
sa
uplatňujú
na
prepravu.
53.      Povinnosť
poskytnúť
informácie
sa
má
chápať v širšom
kontexte
cieľov,
ktoré
normotvorca
sleduje
prostredníctvom
tejto
smernice.
54.      So
zreteľom
na
uvedenú
skutočnosť,
vzhľadom
na
ciele
uvedené v článku 1
smernice o právach
spotrebiteľov,
teda
prispieť k riadnemu
fungovaniu
vnútorného
trhu a zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
spotrebiteľa,
treba
pôsobnosť
tejto
smernice(11), a teda
aj
pojem
„informácie“ v zmysle
jej
článku 5
vykladať
extenzívne.
55.      Hoci
existuje
málo
judikatúry
Súdneho
dvora,
ktorá
sa
zaoberá
rozsahom
informačnej
povinnosti
podľa
článku 5
smernice o právach
spotrebiteľov,
domnievam
sa,
že z výkladu
Súdneho
dvora
týkajúceho
sa
otázky,
čo
môže
predstavovať
klamlivé
opomenutie
konania,
pokiaľ
ide o podstatnú
informáciu,
ktorú
musí
obchodník
poskytnúť
spotrebiteľovi
pred
uzavretím
zmluvy
podľa
článku 7
smernice o nekalých
obchodných
praktikách,
možno
vyvodiť
užitočné
usmernenie o tom,
ako
by
mal
Súdny
dvor
vykladať
rozsah
tejto
povinnosti.(12)
56.      Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
pojmy
stanovené v smernici o právach
spotrebiteľov a v smernici o nekalých
obchodných
praktikách
sa
majú,
pokiaľ
je
to
možné,
vykladať
rovnako,
keďže
základom
oboch
smerníc
je
článok 114 ZFEÚ a ich
cieľom
je
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
spotrebiteľov v kontexte
zákonov,
iných
právnych
predpisov a správnych
opatrení,
na
ktoré
sa
vzťahujú.(13)
57.      Súdny
dvor
preto
môže
použiť
smernicu o nekalých
obchodných
praktikách a judikatúru,
ktorá
vznikla
na
základe
nej,
ako
usmernenie
pri
výklade
smernice o právach
spotrebiteľov a konkrétne
ako
základ
na
určenie,
či
normotvorca
EÚ
zamýšľal,
aby
povinnosť
poskytnúť
informácie
stanovená v článku 5
tejto
druhej
smernice
zahŕňala
aj
povinnosť
poskytnúť
informácie o colných
režimoch v kontexte
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru.
58.      Z článku 7
ods. 4
smernice o nekalých
obchodných
praktikách a z ustálenej
judikatúry,
ktorá
vznikla
na
základe
neho,(14) vyplýva,
že
informácie,
ktoré
je
obchodník
povinný
poskytnúť
spotrebiteľovi
pred
uzavretím
zmluvy,
predstavujú
všetky
podstatné
informácie,
ktoré
priemerný
spotrebiteľ
potrebuje v závislosti
od
kontextu
tejto
zmluvy
na
to,
aby
urobil
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej
transakcii,
pričom
opomenutie
takých
informácií
zapríčiňuje
alebo
môže
zapríčiniť,
že
priemerný
spotrebiteľ
urobí
rozhodnutie o obchodnej
transakcii,
ktoré
by
inak
neurobil.(15)
59.      Ak
teda
obchodník
neposkytne
spotrebiteľovi
informácie,
ktoré
by
pravdepodobne
spôsobili,
že
tento
spotrebiteľ
by
urobil
iné
rozhodnutie o obchodnej
transakcii,
ak
by
mu
také
informácie
boli
poskytnuté,
toto
opomenutie
predstavuje
porušenie
povinnosti
obchodníka
podľa
článku 5
smernice o právach
spotrebiteľov.
60.      Nazdávam
sa,
že v prejednávanej veci
je
kritériom
na
určenie,
či
sa
má
článok 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov
vykladať v tom
zmysle,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
spotrebiteľovi
službu
medzinárodnej
prepravy,
je
povinný
informovať
tohto
spotrebiteľa o uplatniteľných
colných
režimoch,
to,
či
by
spotrebiteľ – po
tom,
čo
bol
informovaný o príslušných
colných
režimoch – pravdepodobne
urobil
iné
rozhodnutie o obchodnej
transakcii.
61.      S prihliadnutím
na
skutočnosť,
že
clo
môže
výrazne
zvýšiť
celkové
náklady
na
medzinárodnú
prepravu,
ako
to
bolo v prejednávanej veci,(16) sa
domnievam,
že
by
sa
dalo
povedať,
že
clo
má
odrádzajúci
účinok
na
spotrebiteľov, a preto
ich
môže
odradiť
od
uzatvárania
zmlúv o medzinárodnej
preprave.
62.      Okrem
toho
odpoveď
na
otázku,
čo
predstavuje
„hlavné
vlastnosti“
zmluvy
podľa
článku 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov
na
účely
rozhodnutia o tom,
aké
predzmluvné
informácie
musí
obchodník
poskytnúť
spotrebiteľovi,
bude
nevyhnutne
závisieť
od
konkrétneho
kontextu
uzatvorenia
zmluvy.(17) Vzhľadom
na
cezhraničnú
povahu
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru a skutočnosť,
že
tento
tovar
zvyčajne
podlieha
clu,
možno
opodstatnene
dospieť k záveru,
že
toto
clo
predstavuje
jednu z hlavných
vlastností
týchto
typov
zmlúv.
63.      Okrem
toho
skutočnosť,
že
dohovor
CMR,
ktorý
upravuje
zmluvy o medzinárodnej
preprave
tovaru,
obsahuje
osobitné
ustanovenia
týkajúce
sa
povinností v súvislosti s colnými
režimami,
tiež
podporuje
tvrdenie,
že
tieto
režimy
tvoria
súčasť
„hlavných
vlastností“
týchto
typov
zmlúv v zmysle
článku 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov.
64.      S prihliadnutím
na
špecifickú
povahu
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru,
ako
aj
ciele
sledované
smernicou o právach
spotrebiteľov
sa
teda
domnievam,
že
článok 5
ods. 1 písm. a)
tejto
smernice
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
spotrebiteľovi
službu
medzinárodnej
prepravy,
je
povinný
informovať
spotrebiteľa o tom,
že
prepravovaný
tovar
môže
podliehať
clu.
E.      Aké podrobné však musia byť tieto informácie?
65.      Po
konštatovaní,
že
článok 5
ods. 1
smernice o právach
spotrebiteľov
sa
má
vykladať
tak,
že
ukladá
obchodníkom
všeobecnú
povinnosť
informovať
spotrebiteľa o možnom
uplatnení
colných
režimov
počas
cezhraničnej
prepravy
tovaru,
je
teraz
potrebné
preskúmať
rozsah
tejto
konkrétnej
informačnej
povinnosti a najmä
posúdiť,
či
táto
povinnosť
vyžaduje,
aby
obchodník
poskytol
i)
podrobné
informácie o konkrétnych
dokladoch,
ktoré
sa
vyžadujú
[článok 5
ods. 1 písm. a)], a ii)
podrobné
informácie o sadzbách a sumách
cla,
ktoré
sa
uplatnia
na
prepravu,
na
účely
výpočtu
celkovej
ceny
poskytovanej
služby
[článok 5
ods. 1 písm. c)],
alebo
či
postačuje,
aby
tieto
informácie
mali
všeobecnejší
charakter.
66.      Pokiaľ
ide o rozsah
informačnej
povinnosti
obchodníka,
vnútroštátny
súd
sa v podstate
pýta,
či
stačí,
aby
obchodník
pri
plnení
svojej
povinnosti
informovať
spotrebiteľa o tom,
že
na
prepravovaný
tovar
sa
môže
uplatniť
clo,
uviedol,
že
odosielateľ
(spotrebiteľ)
nesie
zodpovednosť
za
doklady
potrebné
na
účely
colného
konania,
alebo
či
obchodník
musí
poskytnúť
podrobné
informácie
(napríklad
zoznam)
konkrétnych
dokladov,
ktoré
je
potrebné
predložiť
colným
orgánom.
67.      Nazdávam
sa,
že
odpoveď
na
túto
otázku
bude v konečnom
dôsledku
závisieť
od
konkrétnej
služby,
ktorú
obchodník
ponúka, a konkrétne
od
toho,
či
zmluva
zahŕňa
službu
colného
sprostredkovania,
pri
ktorej
sa
obchodník
zaväzuje
konať v mene
spotrebiteľa
na
účely
uskutočnenia
colných
konaní.
68.      Na
tomto
mieste
treba
poznamenať,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
službu
medzinárodnej
prepravy
tovaru,
musí v súlade
so
svojou
predzmluvnou
povinnosťou
poskytnúť
spotrebiteľovi
všetky
relevantné
informácie
týkajúce
sa
hlavných
vlastností
služby
informovať
spotrebiteľa o tom,
či
sa
takáto
sprostredkovateľská
služba
ponúka
ako
súčasť
uzatváranej
zmluvy, a teda
kto
bude
niesť
zodpovednosť
za
dokumentáciu
potrebnú
na
splnenie
colných
formalít,
t. j. obchodník
(ak
zmluva
zahŕňa
sprostredkovateľskú
službu)
alebo
spotrebiteľ
(ak
zmluva
nezahŕňa
sprostredkovateľskú
službu).
69.      Podľa
môjho
názoru
bude
spotrebiteľ
schopný
urobiť
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej
transakcii
len
vtedy,
keď
dostane
takéto
informácie,
lebo
takéto
informácie
mu
umožnia
rozhodnúť
sa,
či
chce
radšej
zariadiť
colné
formality
sám,
alebo
tým
poverí
obchodníka,
ktorý
poskytuje
takú
službu.
1.      Rozsah informačnej povinnosti obchodníkov, ktorí ponúkajú službu colného sprostredkovania
70.      Obchodníci,
ktorí
poskytujú
službu
medzinárodnej
prepravy
tovaru,
môžu
ako
súčasť
tejto
zmluvy
ponúkať
službu
colného
sprostredkovania,
pričom v takom
prípade
by
bol
obchodník
na
základe
zmluvy
poverený
konať
ako
colný
zástupca
spotrebiteľa v konaní
na
colných
orgánoch.
71.      V rámci
takejto
zmluvy
by
obchodník
konal v mene
spotrebiteľa
vo
vzťahu k colným
orgánom,
vykonával
úkony a formality
požadované
podľa
colných
predpisov a zabezpečoval
splnenie
postupov a prijatie
platby,
aby
tovar
mohol
bez
problémov
prekročiť
hranicu.(18)
72.      V prípade,
že
zmluva o medzinárodnej
preprave
tovaru
zahŕňa
službu
colného
sprostredkovania,
obchodník
by
bol
podľa
môjho
názoru
povinný
poskytnúť
spotrebiteľovi
podrobné
informácie o konkrétnych
dokladoch
potrebných
na
splnenie
colných
formalít.
Takéto
informácie
nevyhnutne
tvoria
súčasť
poskytovanej
služby, a preto
patria
do
rozsahu
pôsobnosti
predzmluvnej
informačnej
povinnosti
obchodníka
podľa
článku 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov.
73.      Článok 5
ods. 1 písm. c)
uvedenej
smernice
ukladá
obchodníkom
značné
bremeno,
pokiaľ
ide o informovanie
potenciálneho
spotrebiteľa o celkovej
cene
poskytovanej
služby.
Toto
ustanovenie
nielenže
vyžaduje,
aby
obchodník
informoval
spotrebiteľa,
ak
je
to
možné, o celkovej
cene
tovaru
vrátane
daní,
ako
aj
akýchkoľvek
ďalších
poplatkoch,
ale
ďalej
stanovuje,
že
ak
obchodník
nemôže
vykonať
takýto
výpočet
celkovej
ceny
pred
uzavretím
zmluvy,
musí
napriek
tomu
informovať
spotrebiteľa o spôsobe,
akým
sa
vypočíta
celková
cena.
74.      Ak
sa
obchodník v rámci
svojej
služby
medzinárodnej
prepravy
zaviaže,
že
bude
konať v mene
spotrebiteľa
ako
colný
zástupca,
musí
pri
informovaní
spotrebiteľa o celkovej
cene
zmluvy
uviesť
aj
cenu
tejto
služby,
aby
spotrebiteľ
mohol
urobiť
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej
transakcii.
75.      V kontexte
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru
však
obchodník
nebude
vždy
schopný
vypočítať
celkové
náklady
na
službu
vrátane
cla,
keďže
presné
náklady
na
samotné
clo
nemožno
vždy
primerane
vypočítať
vopred a tieto
náklady
zrejme
budú
závisieť
od
viacerých
rôznych
faktorov.(19)
76.      Informácie o sadzbách a sumách
uplatniteľných
na
clo,
ako
aj o uplatňovaní
týchto
rôznych
faktorov
však
patria
pod
„spôsob,
akým
sa
[cena]
vypočíta“ v zmysle
článku 5
ods. 1 písm. c)
smernice o právach
spotrebiteľov, a preto
predstavujú
podstatné
informácie,
ktoré
priemerný
spotrebiteľ
potrebuje
na
to,
aby
mohol
urobiť
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej
transakcii.(20)
77.      V dôsledku
toho
môže
byť
povinnosť
obchodníka – ktorý
poskytuje
službu
colného
sprostredkovania
ako
súčasť
zmluvy o medzinárodnej
preprave
tovaru – poskytnúť
informácie o celkovej
cene
služby
vrátane
daní a akýchkoľvek
ďalších
poplatkov v zmysle
článku 5
ods. 1 písm. c)
splnená
tak,
že
tento
obchodník
pred
uzavretím
zmluvy
informuje
spotrebiteľa o tom,
že
bude
potrebné
zaplatiť
clo, a tiež
mu
poskytne
podrobné
informácie o sadzbách a sumách
cla
uplatniteľného
na
konkrétnu
prepravu
vrátane
informácií o všeobecných
faktoroch,
ktoré
môžu
ovplyvniť
celkové
náklady
na
toto
clo
(ako
je
hodnota
alebo
pôvod
prepravovaného
tovaru),
alebo
akýchkoľvek
iných
premenlivých
faktoroch,
ktoré
nezávisia
od
vôle
obchodníka.(21)
78.      Vzhľadom
na
tieto
úvahy
sa
článok 5
ods. 1 písm. a) a c)
smernice o právach
spotrebiteľov
má
vykladať v tom
zmysle,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
spotrebiteľovi
službu
colného
sprostredkovania
ako
súčasť
služby
medzinárodnej
prepravy
tovaru,
je
povinný
informovať
spotrebiteľa o colných
režimoch
uplatniteľných
na
medzinárodnú
prepravu.
Táto
povinnosť
zahŕňa
povinnosť
poskytnúť
podrobné
informácie o konkrétnych
dokladoch
potrebných
na
splnenie
colných
formalít,
ako
aj
podrobné
informácie o konkrétnych
sadzbách a sumách
cla
vrátane
informácií o všeobecných
faktoroch,
ktoré
môžu
ovplyvniť
celkovú
cenu
poskytovanej
služby.
2.      Rozsah informačnej povinnosti obchodníkov, ktorí neponúkajú službu colného sprostredkovania
79.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
môže
byť
neprimerané
očakávať,
aby
obchodník,
ktorý
neponúka
takéto
sprostredkovateľské
služby,
poskytol
spotrebiteľovi
rovnako
podrobné
informácie o colných
režimoch.
80.      Hoci
súhlasím s tým,
že
uloženie
takejto
povinnosti
týmto
obchodníkom
môže
byť
neprimerané,
neoslabuje
to
podstatnú
povinnosť
obchodníkov
poskytnúť
spotrebiteľom
dostatočné
informácie o hlavných
vlastnostiach
poskytovanej
služby,
aby
spotrebiteľ
mohol
urobiť
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej
transakcii.
81.      Pri
skúmaní
dosahu
tejto
povinnosti
je
dôležité
vytvoriť
správnu
rovnováhu
medzi
vysokou
úrovňou
ochrany
spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou
podniku.(22) Vzhľadom
na
to
povinnosť
obchodníka
poskytnúť
informácie o cle
na
jednej
strane
nemôže
byť
taká
široká,
aby
predstavovala
neprimeranú
záťaž
pre
obchodníka a jeho
zdroje,
ani
by
sa
na
druhej
strane
nemala
vykladať
tak
striktne,
že
by
spotrebiteľa
zbavila
vysokej
úrovne
ochrany
zaručenej
článkom 1
smernice o právach
spotrebiteľov.
82.      S prihliadnutím
na
tieto
úvahy
súhlasím s vnútroštátnym
súdom,
že
by
bolo
neprimerané
uložiť
prepravcovi,
ktorý
neposkytuje
sprostredkovateľskú
službu,
povinnosť
zisťovania
špecifík
každého
tovaru,
ktorý
sa
mu
odovzdáva
na
prepravu,
ako
aj
konkrétnych
požiadaviek
týkajúcich
sa
dokladov,
ktoré
sa
uplatňujú
na
prepravu
tohto
tovaru v rôznych
krajinách.
To
platí
najmä
vzhľadom
na
hospodársky
kontext
fungovania
určitých
podnikov – ako
sú
malé
podniky,
tak
ako v prejednávanej veci
–,
ktoré
nemusia
mať
zdroje
na
vykonanie
takého
zisťovania.(23)
83.      Právne
predpisy
týkajúce
sa ochrany
spotrebiteľa,
ako
je
smernica o právach
spotrebiteľov,
sú
však
založené
na
predpoklade,
že
spotrebiteľ
sa v porovnaní s predajcom
alebo
dodávateľom
nachádza v pomerne
znevýhodnenom
postavení,
pokiaľ
ide o vyjednávaciu
silu,
ako
aj o úroveň
informovanosti.(24) Obchodník
preto
musí
poskytnúť
dostatočné
informácie,
aby
napravil
túto
nerovnováhu a umožnil
spotrebiteľom
urobiť
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej
transakcii.
84.      Aká
úroveň
informácií
by
však
bola
postačujúca
na
nápravu
tejto
nerovnováhy?
85.      Na
zodpovedanie
tejto
otázky
je
potrebné
posúdiť
druhy
dokladov,
ktoré
sa
môžu
vyžadovať
na
účely
cla.
86.      Procesný
rámec
na
uplatňovanie
cla
je v celej
Európskej
únii
harmonizovaný(25) a popri
povinnom
colnom
vyhlásení(26) sú
všeobecné
požiadavky
týkajúce
sa
dokladov
na
účely
colných
konaní
stanovené
vo
vykonávacom
nariadení
Komisie
(EÚ)
2015/2447(27).
Ich
súčasťou
sú
podporné
doklady
týkajúce
sa
colnej
hodnoty(28) a pôvodu(29) prepravovaného
tovaru.
Hoci
sú
teda
členské
štáty
oprávnené
stanoviť
konkrétne
druhy
dokumentácie,
ktoré
spĺňajú
špecifické
požiadavky,(30) základné
požiadavky
týkajúce
sa
dôkazov
sú v celej
Únii
stále
rovnaké.
87.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené,
keďže
obchodníci,
ktorí
poskytujú
službu
medzinárodnej
prepravy,
zvyčajne
majú
špecializované
znalosti
všeobecných
pravidiel
týkajúcich
sa
colných
konaní
vrátane
dokumentácie
potrebnej
na
účely
týchto
konaní,
ako
je
dôkaz o hodnote
alebo
pôvode
tovaru, z toho
vyplýva,
že
od
obchodníka
by
sa
malo
primerane
očakávať,
že
poskytne
spotrebiteľovi
takéto
všeobecné
informácie o typoch
dokladov,
ktoré
môže
byť
povinný
poskytnúť
obchodníkovi
na
účely
uskutočnenia
colných
konaní,
bez
ohľadu
na
to,
či
tento
obchodník
ponúka
alebo
neponúka
službu
colného
sprostredkovania,
aby
umožnil
tomuto
spotrebiteľovi
urobiť
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej transakcii.
88.      Z týchto
dôvodov
sa
domnievam,
že
článok 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov
nemožno
vykladať
tak,
že
ukladá
obchodníkom,
ktorí
neposkytujú
službu
colného
sprostredkovania, v rámci
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru
povinnosť
poskytnúť
podrobné
informácie
(napríklad
zoznam) o konkrétnych
dokladoch,
ktoré
sa
majú
predložiť
colným
orgánom
na
danej
hranici v súvislosti s každým
prepravovaným
tovarom.
Toto
ustanovenie
podľa
môjho
názoru
skôr
vyžaduje,
aby
obchodníci
informovali
spotrebiteľov o druhoch
dokladov,
ktoré
spotrebiteľ
bude
musieť
predložiť,
t. j. že
spotrebiteľ
bude
musieť
predložiť
doklady
preukazujúce
pôvod
alebo
hodnotu
prepravovaného
tovaru,
avšak
bez
toho,
aby
uviedli
konkrétne
doklady
potrebné
na
tento
účel.
89.      S prihliadnutím
na
povahu
poskytovanej
služby
by
sa
povinnosť
obchodníka
informovať
spotrebiteľa o celkovej
cene
poskytovanej
služby
podľa
článku 5
ods. 1 písm. c)
tejto
smernice
nemala
vykladať
tak,
že
vyžaduje,
aby
obchodník,
ktorý
poskytuje
službu
medzinárodnej
prepravy
tovaru – ale
nie
službu
colného
sprostredkovania – poskytol
spotrebiteľovi
podrobné
informácie o konkrétnych
sadzbách a sumách
cla.
Je
to
preto,
lebo
náklady
na
clo
nemožno
primerane
považovať
za
súčasť
„ceny“
takejto
služby,
ktorej
súčasťou
je
iba
preprava
tovaru a ktorá
nezahŕňa
službu
colného
odbavenia.
90.      Súhlasím s Komisiou,
že
informačná
povinnosť
stanovená v článku 5
ods. 1 písm. c)
smernice o právach
spotrebiteľov
sa
má
vykladať s ohľadom
na
povahu
zmluvy
uzavretej
medzi
obchodníkom a spotrebiteľom.
Ak
sa v zmluve
neuvádza,
že
dopravca
bude
poskytovať
služby
colného
sprostredkovania,
dopravca
nie
je
povinný
poskytnúť
spotrebiteľovi
podrobné
informácie o sadzbách a výške
cla,
ktoré
sa
uplatňuje
na
predmetný
tovar.
91.      To
však
vôbec
nevylučuje
povinnosť
takého
obchodníka
informovať
spotrebiteľa o tom,
že
clo
môže
byť
splatné,
podľa
článku 5
ods. 1 písm. a)
smernice o právach
spotrebiteľov.
92.      S prihliadnutím
na
to
by
mali
títo
obchodníci
po
poskytnutí
takýchto
informácií
spotrebiteľovi
stanoviť,
že v prípade,
že
na
hranici
bude
potrebné
zaplatiť
clo – či
už z dôvodu
povahy
prepravovaného
tovaru,
alebo v dôsledku
nepresnej
alebo
nedostatočnej
dokumentácie
predloženej
spotrebiteľom
–,
obchodník
zaplatí
clo v mene
spotrebiteľa a spotrebiteľ
musí
obchodníkovi
po
dodaní
tovaru
vyplatiť
náhradu.
Takéto
informácie o potenciálnych
budúcich
nákladoch
možno
primerane
považovať
za
podstatné
informácie,
ktoré
spotrebiteľ
potrebuje
na
to,
aby
urobil
kvalifikované
rozhodnutie o obchodnej
transakcii.
93.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
sa
domnievam,
že
článok 5
ods. 1 písm. a) a c)
smernice o právach
spotrebiteľov
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
obchodník,
ktorý
poskytuje
službu
medzinárodnej
prepravy
tovaru,
ale
nie
službu
colného
sprostredkovania,
je
povinný
informovať
spotrebiteľa
pred
uzavretím
zmluvy o tom,
že
prepravovaný
tovar
môže
podliehať
clu a spotrebiteľ
bude
povinný
uhradiť
obchodníkovi
akékoľvek
clo,
ktoré
obchodník
zaplatí v mene
spotrebiteľa.
Obchodník
môže
túto
povinnosť
splniť
tým,
že
spotrebiteľovi
poskytne
všeobecné
informácie o druhoch
dokladov
potrebných
na
účely
colných
konaní,
ale
nie
je
povinný
poskytnúť
podrobné
informácie
alebo konkrétnych
dokladoch
potrebných
na
splnenie
týchto
colných
formalít
alebo o sadzbách a sumách
tohto
cla.
94.      Ak
uplatníme
vyššie
uvedené
závery
na
skutkové
okolnosti
sporu
vo
veci
samej, v prejednávanej veci
podľa
všetkého
nie
je
sporné,
že
zmluva
uzavretá
medzi
žalobcom a žalovaným
nezahŕňala
službu
colného
sprostredkovania.
Tiež
nie
je
sporné,
že
žalovaný
(obchodník)
neposkytol
žalobcovi
(spotrebiteľovi)
podrobné
informácie o colných
režimoch a uplatniteľných
colných
sadzbách.
95.      Vnútroštátny
súd
musí
posúdiť
otázku,
či
žalovaný
neposkytol
žalobcovi
relevantné
informácie
týkajúce
sa
potenciálnych
colných
konaní, a preto
porušil
svoju
predzmluvnú
informačnú
povinnosť
podľa
článku 5
smernice o právach
spotrebiteľov,
ako
aj
rozsah a dôsledky
tohto
porušenia
na
predmetnú
zmluvu.
IV.    Návrh
96.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
mu
položil
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Najvyšší
súd
Litvy),
takto:
Článok 5
ods. 1 písm. a)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2011/83/EÚ z 25. októbra
2011 o právach
spotrebiteľov,
ktorou
sa
mení a dopĺňa
smernica
Rady
93/13/EHS a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
1999/44/ES a ktorou
sa
zrušuje
smernica
Rady
85/577/EHS a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
97/7/ES
(ďalej
len
„smernica o právach
spotrebiteľov“),
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že v rozsahu, v akom
sa v tomto
ustanovení
vyžaduje,
aby
obchodník
poskytol
spotrebiteľovi
informácie o hlavných
vlastnostiach
tovaru
alebo
služieb,
je
obchodník,
ktorý
poskytuje
spotrebiteľovi
službu
medzinárodnej
prepravy
tovaru,
povinný
informovať
tohto
spotrebiteľa
pred
uzavretím
zmluvy o tom,
že
prepravovaný
tovar
môže
podliehať
clu.
Táto
povinnosť
vyžaduje,
aby
obchodníci
informovali
spotrebiteľa
bez
ohľadu
na
to,
či
sa
sprostredkovateľská
služba
ponúka
ako
súčasť
zmluvy, a teda
bez
ohľadu
na
to,
či
bude
zodpovednosť
za
potrebnú
dokumentáciu
na
účely
splnenia
colných
formalít
niesť
obchodník
alebo
spotrebiteľ.
V kontexte
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru,
ktoré
zahŕňajú
službu
colného
sprostredkovania,
článok 5
ods. 1 písm. a) a c)
smernice o právach
spotrebiteľov
sa
má
vykladať
tak,
že
vyžaduje,
aby
obchodník
poskytol
spotrebiteľovi
podrobné
informácie o konkrétnych
dokladoch,
ktoré
sú
potrebné
na
účely
colných
formalít,
ako
aj
podrobné
informácie o konkrétnych
sadzbách a sumách
cla
vrátane
informácií o všeobecných
faktoroch,
ktoré
môžu
ovplyvniť
celkovú
cenu
poskytovanej
služby.
V kontexte
zmlúv o medzinárodnej
preprave
tovaru,
ktoré
nezahŕňajú
službu
colného
sprostredkovania,
článok 5
ods. 1 písm. a) a c)
smernice o právach
spotrebiteľov
sa
má
vykladať
tak,
že
vyžaduje,
aby
obchodník
informoval
spotrebiteľa o požiadavke
vyplatiť
obchodníkovi
náhradu
akéhokoľvek
cla
zaplateného v mene
spotrebiteľa.
Tento
obchodník
by
mal
poskytnúť
klientovi
všeobecné
informácie o druhoch
dokladov
potrebných
na
účely
colných
konaní,
ale
nie
je
povinný
poskytnúť
podrobné
informácie o konkrétnych
dokladoch
potrebných
na
splnenie
colných
formalít
alebo o sadzbách a sumách
tohto
cla.
1      Jazyk
prednesu:
angličtina.
2      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 64).
3      Pozri
odôvodnenie
4
smernice o právach
spotrebiteľov.
4      Dohovor z 19. mája
1956 o prepravnej
zmluve v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave, podpísaný v Ženeve 19. mája 1956 (ďalej
len
„dohovor
CMR“).
5      Pozri v tomto
zmysle
článok 21,
ktorý
je
súčasťou
kapitoly
3
časti II
dohody o EHP s názvom
„Spolupráca v colných
záležitostiach a v podpore
obchodu“.
6      Pozri v tomto
zmysle
článok 8
ods. 2 a článok 10,
ktoré
sú
súčasťou
kapitoly
1
časti II
dohody o EHP s názvom
„Základné
princípy“.
7      V prípade
takej
služby
by
obchodník
vystupoval
ako
colný
sprostredkovateľ
alebo
zástupca v mene
spotrebiteľa,
ktorý
by
bol
na
základe
zmluvy
povinný
zabezpečiť,
aby
colné
vyhlásenie
bolo
správne,
clo a dane
boli
stanovené
presne a aby
bola
platba
prijatá
tak,
aby
tovar
mohol
bez
problémov
prechádzať
cez
hranice. Z rozhodnutia
vnútroštátneho
súdu
nevyplýva,
že
medzi
účastníkmi
konania
je
sporné,
že
takáto
zmluva
nebola
uzavretá.
8      Pozri
Zbierku
zmlúv
Organizácie
Spojených
národov,
vol.
1208, s. 427,
dostupnú
na:
https://treaties.un.org/pages/ViewDetails.aspx?src=TREATY&mtdsg_no=XI‑B‑11‑a&chapter=11&clang=_en.
9      Pozri
analogicky
rozsudok
zo
4. mája
2010,
TNT Express Nederland (C‑533/08,
EU:C:2010:243,
body 34 a 35 a citovaná
judikatúra).
10      Pozri v tomto
zmysle,
Organizácia
Spojených
národov,
komentár k Dohovoru z 19. mája
1956 o prepravnej
zmluve v medzinárodnej
cestnej nákladnej doprave
(CMR),
1975,
s. 4,
body 9,
dostupný
na:
https://unece.org/fileadmin/DAM/trans/doc/2006/sc1cmr/commentary.pdf.
11      Pozri
rozsudok z 24. februára
2022,
Tiketa (C‑536/20,
EU:C:2022:112,
bod 30).
12      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Ú. v. EÚ L 149, 2005, s. 22; ďalej len „smernica o nekalých obchodných praktikách“).
13      Pozri v súvislosti s pojmom
„obchodník“,
ktorý
sa
používa v oboch
smerniciach,
rozsudok z 24. februára
2022,
Tiketa (C‑536/20,
EU:C:2022:112,
bod 29).
Tento
výklad a toto
uplatňovanie
smernice o právach
spotrebiteľov
sú
tiež v súlade s usmerneniami
Komisie o vykonávaní
smernice o právach
spotrebiteľov,
ktorá
poznamenáva,
že
normotvorca
Únie
pri
formulovaní
smernice o právach
spotrebiteľov
vychádzal z judikatúry
vytvorenej
na
základe
smernice o nekalých
obchodných
praktikách.
Pozri v tomto
zmysle
oznámenie Komisie – Usmernenie k výkladu a uplatňovaniu smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ o právach spotrebiteľov (Ú. v. EÚ C 525,
2021, s. 1;
ďalej
len
„oznámenie Komisie “)
bod 1.1
nazvaný
„Pojmy
‚obchodník‘ a ‚spotrebiteľ‘“.
14      Komisia
vo
svojich
usmerneniach o vykonávaní
smernice o právach
spotrebiteľov
poznamenáva,
že
pri
výbere
hlavných
vlastností,
ktoré
sa
majú
oznámiť
spotrebiteľovi,
by
obchodníci
mali
uplatňovať
rovnaký
prístup
ako
na
účely
článku 7
ods. 4
smernice o nekalých
obchodných
praktikách,
t. j. informovať
spotrebiteľa o tých
vlastnostiach,
ktoré
spotrebitelia
potrebujú
na
kvalifikované
rozhodnutie o transakcii.
Pozri
bod 3.2
oznámenia
Komisie
nazvaný
„Spoločné
požiadavky
na
zmluvy
uzavreté v prevádzkových
priestoroch a zmluvy
uzavreté
na
diaľku/zmluvy
uzatvorené
mimo
prevádzkových
priestorov“.
15      Pozri
analogicky
rozsudok z 23. januára
2025,
NEW Niederrhein Energie und Wasser (C‑518/23,
ďalej
len
„rozsudok
NEW Niederrhein Energie“,
EU:C:2025:35,
bod 32).
16      V prejednávanej veci
clo
viedlo k celkovým
nákladom,
ktoré
sa
rovnali
takmer
desaťnásobku
ceny
poskytovanej
služby
(celkovo
4 340,59
eura
oproti
450
eurám
za
prepravnú
službu).
17      Pozri
analogicky v súvislosti s článkom 6
ods. 1 písm. c)
smernice o právach
spotrebiteľov
rozsudok z 10. júla
2019,
Amazon EU (C‑649/17,
EU:C:2019:576,
bod 37).
18      Pozri v súvislosti s colnými
zástupcami článok 5 ods. 6
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ) č. 952/2013 z 9. októbra
2013,
ktorým
sa
ustanovuje
Colný
kódex
Únie
(Ú. v. ES L 269,
2013, s. 1;
ďalej
len
„CKÚ“),
ako
aj
jeho článok 18.
19      V súvislosti s clom
sa
pri
výpočte
cla,
ktoré
sa
má
zaplatiť
pri
dovoze
tovaru,
zohľadňujú
tri
všeobecné
faktory:
hodnota
tovaru,
colné
zatriedenie
tovaru a pôvod
tovaru.
Pokiaľ
ide o všeobecné
informácie o faktoroch,
ktoré
ovplyvňujú
výšku
cla,
pozri
webovú
stránku
Komisie
týkajúcu
sa
výpočtu
cla,
ktorá
je
dostupná
na:
https://taxation‑customs.ec.europa.eu/customs/calculation‑customs‑duties_en.
20      Pozri
analogicky
rozsudok
NEW Niederrhein Energie,
bod 31.
21      Pozri
analogicky
rozsudok
NEW Niederrhein Energie,
body 38 a 41.
To
však
neznamená,
že
miera
informovanosti,
pokiaľ
ide o spôsob
výpočtu
ceny,
musí
spotrebiteľovi
umožniť,
aby
na
základe
tejto
informácie
sám
vypočítal
túto
cenu a dospel
tak
ku
konečnému
vyčíslenému
výsledku
(bod 39
tohto
rozsudku).
22      Pozri v tomto
zmysle
odôvodnenie
4
smernice o právach
spotrebiteľov.
23      Pozri
analogicky
rozsudok z 10. júla
2019,
Amazon EU (C‑649/17,
EU:C:2019:576,
bod 48).
24      Pozri
analogicky
rozsudok z 11. apríla
2024,
Air Europa Líneas Aéreas (C‑173/23,
EU:C:2024:295,
bod 27 a citovaná
judikatúra).
25      Pozri v tomto
zmysle
odôvodnenie
28
CKÚ.
26      Článok 158
CKÚ.
27      Vykonávacie nariadenie Komisie z 24. novembra 2015, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá vykonávania určitých ustanovení nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 952/2013, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Únie (Ú. v. EÚ L 343, 2015, s. 558;
ďalej
len
„nariadenie
2015/2447“).
28      Článok 145
nariadenia
2015/2447.
29      Článok 116
nariadenia
2015/2447.
30      Napríklad
členské
štáty
môžu
vyžadovať,
aby
doklady
boli
preložené.
Pozri v tomto
zmysle
článok 116
nariadenia
2015/2447.