Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
NICOLAS EMILIOU
prednesené 15. mája 2025(1)
Vec C‑428/23
ROGON GmbH & Co. KG,
MVI Management GmbH,
DC
proti
Deutscher Fußballbund e. V. (DFB)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Článok 101 ZFEÚ – Judikatúra Meca‑Medina – Predpisy športového zväzu – Profesionálny futbal – Činnosť hráčskych agentov “
I.      Úvod
1.        Vo viacerých nedávnych veciach – konkrétne v rozsudkoch ISU(2), Superleague(3), Royal Antwerp(4) a FIFA(5) – musel Súdny dvor preskúmať zlučiteľnosť určitých predpisov prijatých medzinárodnými alebo národnými športovými zväzmi s ustanoveniami Únie týkajúcimi sa hospodárskej súťaže a vnútorného trhu.
2.        Prejednávaná vec na tieto veci prirodzene nadväzuje. Spor vo veci samej sa totiž týka predpisov národného športového zväzu (ďalej len „sporné predpisy“), ktorými sa upravuje činnosť hráčskych agentov (ďalej len „agenti“). Svojimi otázkami vnútroštátny súd v zásade žiada Súdny dvor o poskytnutie usmernenia, pokiaľ ide o pôsobnosť judikatúry Súdneho dvora, ktorá sa od rozsudku Wouters(6) v danom čase uplatňovala na činnosti súvisiace so športom, teda najprv rozsudok Meca‑Medina(7) a najnovšie uvádzaná v rozsudkoch ISU, Superleague a Royal Antwerp, ako aj v niekoľkých nasledujúcich rozsudkoch (ďalej len „judikatúra Meca‑Medina“)(8).
3.        Do značnej miery podobné a súvisiace právne otázky boli vznesené aj v dvoch ďalších návrhoch na začatie prejudiciálneho konania – vo veci C‑209/23, RRC Sports(9), a vo veci C‑133/24, CD Tondela a i.(10) –, ku ktorým dnes prednesiem svoje návrhy. Tieto návrhy by sa preto mali vykladať v spojení s uvedenými návrhmi. V záujme súdnej úspornosti a s cieľom pomôcť čitateľom sa pokúsim vyhnúť zbytočnému opakovaniu v týchto troch návrhoch a na tento účel uvediem medzi nimi niekoľko vzájomných odkazov.
II.    Skutkový stav, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
4.        Spor vo veci samej vznikol na základe žiadostí o uloženie povinnosti ukončiť a zdržať sa určitého konania, ktoré predložili traja žalobcovia (dva podniky venujúce sa poskytovaniu služieb poradenstva a zastupovania futbalovým hráčom a konateľ jednej z uvedených spoločností), namierených proti Deutscher Fußballbund e. V. (Nemecký futbalový zväz, ďalej len „DFB“). DFB je zastrešujúcou organizáciou 27 nemeckých futbalových asociácií s približne 25 000 klubmi a viac ako 7 miliónmi členov, ktorá je zároveň členom Medzinárodnej futbalovej federácie (ďalej len „FIFA“).
5.        Podľa § 16a stanov DFB organizuje zápasy v dvoch najvyšších divíziách Bundesligy [(spolková futbalová liga, ďalej len „Bundesliga“) a 2. Bundesligy (2. spolková futbalová liga, ďalej len „druhá Bundesliga“)] Deutsche Fußball Liga e. V. (Nemecká futbalová liga, ďalej len „DFL“). DFL je združenie klubov dvoch najvyšších nemeckých profesionálnych líg. Ako bežní členovia DFL sú kluby zúčastňujúce sa zápasov Bundesligy alebo druhej Bundesligy viazané stanovami DFB a ich záväznými predpismi. Aby boli hráči oprávnení hrať v Bundeslige alebo druhej Bundeslige, musia podpísať licenčnú zmluvu s DFL, ktorá ich tiež zaväzuje dodržiavať platné pravidlá zväzu. Ako člen FIFA podlieha DFB jej predpisom a je povinný vykonávať rozhodnutia FIFA.
6.        V rámci pravidiel o práci s hráčskymi agentmi, ktoré prijala FIFA, prijal DFB Reglement für die Spielervermittlung (predpisy upravujúce činnosti hráčskych agentov, ďalej len „RfSV“), ktoré vstúpili do platnosti 1. apríla 2015. RfSV sú adresované klubom a hráčom, ktorí sú povinní ich dodržiavať. Upravujú využívanie služieb agenta zo strany hráčov a klubov na uzatvorenie zmlúv s profesionálnymi hráčmi a zmlúv o prestupe. Okrem iného sa v RfSV
–        ukladá agentom registračná povinnosť (§ 2 bod 3 a § 3 body 2 a 3 RfSV),
–        vyžaduje podanie priznania agenta, v ktorom sa stanovuje, že agent podlieha rôznym stanovám, predpisom a pravidlám FIFA, DFB a DFL, vrátane jurisdikcii zväzu (§ 2 bod 2 a § 3 body 2 a 3 RfSV a prílohy 1 a 2),
–        ukladá dodatočná povinnosť registrácie fyzickej osoby pri registrácii právnickej osoby (príloha 2 RfSV),
–        zakazuje agentovi zúčastňovať sa na sprostredkovaní budúcich výnosov klubu v prípade prestupu (§ 7 bod 3 RfSV),
–        zakazujú provízie pri sprostredkovaní maloletých (§ 7 bod 7 RfSV) a
–        ukladá povinnosť uverejniť odmeny a platby pre agenta (§ 6 bod 1 RfSV).
7.        Porušenia predpisov môžu byť potrestané ako nešportové správanie (§ 9 RfSV). V prílohe k predpisom sa nachádzajú predtlačené formuláre na priznanie agenta, ktoré treba podať. Tieto predpisy boli súčasťou obežníka č. 62, ktorý rozoslala DFL GmbH (100 % dcérska spoločnosť DFL) 12. januára 2018 manažérom klubov a spoločností Bundesligy a druhej Bundesligy, aby ich okrem iného informovala o zmluvách o odmenách za prestup hráča do iného klubu.(11)
8.        Žalobcovia vo veci samej svojimi návrhmi vyjadrili nesúhlas s niektorými pravidlami stanovenými v RfSV a požiadali o uloženie povinnosti zdržať sa konania.
9.        Landgericht Frankfurt am Main (Krajinský súd Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) žalobe čiastočne vyhovel. Na základe odvolania žalobcov Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vyšší krajinský súd Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) vyhovel ďalším žalobným návrhom a zároveň zamietol odvolanie žalobcov v ostatných bodoch a protiodvolanie DFB.
10.      Opravnými prostriedkami „Revision“ podanými na Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) žalobcovia ďalej presadzujú svoje návrhy na uloženie povinnosti ukončiť a zdržať sa určitého konania a DFB ďalej presadzuje svoj návrh na zamietnutie žaloby. Uvedený súd sa vzhľadom na pochybnosti o správnom výklade ustanovení práva Únie, na ktoré sa odvolávajú účastníci konania, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Uplatnia sa na úpravu športového zväzu, ktorá je adresovaná jeho členom a upravuje využívanie služieb subjektov, ktoré nie sú členmi zväzu, na trhu predchádzajúcom činnosti zväzu, zásady, ktoré Súdny dvor Európskej únie vypracoval v rozsudkoch [Wouters] a [Meca Medina], podľa ktorých treba pri uplatnení zákazu kartelov
–      zobrať do úvahy celkový kontext, v ktorom rozhodnutie združenia predmetných podnikov bolo prijaté alebo vytvára svoje účinky, a konkrétnejšie svoje ciele,
–      a ďalej je potrebné preskúmať, či obmedzenia hospodárskej slobody zúčastnených aktérov spojené so spornými predpismi sú nevyhnutné na dosiahnutie týchto cieľov,
–      a či sú primerané vzhľadom na tieto ciele (ďalej len ‚test Meca Medina‘)?
2.      V prípade kladnej odpovede na prvú prejudiciálnu otázku: Má sa v tomto prípade test Meca Medina použiť na všetky ustanovenia tejto úpravy, alebo na to existujú relevantné obsahové kritériá, ako je blízkosť alebo vzdialenosť jednotlivých ustanovení k športovej činnosti zväzu?“
11.      Písomné pripomienky predložili jeden zo žalobcov vo veci samej (ROGON GmbH & Co. KG), DFB, nemecká a francúzska vláda a Európska komisia.
12.      Listom z 19. marca 2024 Súdny dvor vyzval zainteresované strany na základe článku 62 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, aby predložili svoje pripomienky k vplyvu rozsudkov ISU, Superleague a Royal Antwerp na odpoveď na otázky položené v prejednávanej veci. DFB, nemecká a francúzska vláda, ROGON a Komisia túto žiadosť splnili.
13.      Títo účastníci konania s výnimkou francúzskej vlády tiež predniesli svoje ústne pripomienky na pojednávaní, ktoré sa konalo 12. februára 2024.
III. Analýza
14.      Svojimi dvoma otázkami sa vnútroštátny súd snaží objasniť pôsobnosť zásad vypracovaných v rámci judikatúry Meca‑Medina a konkrétny spôsob, akým by sa tieto zásady mali uplatňovať vo veci týkajúcej sa predpisov vydaných športovou federáciou.
A.      Prvá otázka: pôsobnosť judikatúry Meca‑Medina
15.      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa judikatúra Meca‑Medina uplatňuje na úpravu športového zväzu, ktorá sa týka jeho členov a upravuje využívanie služieb subjektov, ktoré nie sú členmi zväzu, na trhu predchádzajúcom činnosti zväzu.
16.      Na zodpovedanie tejto otázky najprv pripomeniem hlavné zásady judikatúry Meca‑Medina (časť 1), potom sa pokúsim identifikovať jej pôvod v rámci systému práva hospodárskej súťaže Únie (časť 2) a nakoniec objasním jej základnú logiku a uplatňovanie (časť 3). Na základe týchto úvah sa následne budem venovať konkrétnym otázkam, ktoré položil vnútroštátny súd (časť 4).
17.      Na úvod by som mal uviesť, že v týchto návrhoch sa právnym otázkam, ktoré položil vnútroštátny súd, budem venovať na základe svojho chápania judikatúry Meca‑Medina v znení právnej úpravy po rozsudkoch Súdneho dvora vo veciach uvedených v bode 1.
1.      Hlavné zásady judikatúry Meca‑Medina
18.      Judikatúra Meca‑Medina bola zhrnutá v bodoch 183 až 187 rozsudku Superleague. Súdny dvor najprv pripomenul, že podľa ustálenej judikatúry nie každá dohoda medzi podnikmi, rozhodnutie združení podnikov a zosúladené postupy, ktoré obmedzujú slobodu konania dotknutých podnikov, nevyhnutne patria pod zákaz stanovený v článku 101 ods. 1 ZFEÚ. Súdny dvor podotkol, že „preskúmanie hospodárskeho a právneho kontextu, do ktorého patria niektoré z týchto dohôd a rozhodnutí, totiž môže viesť po prvé ku konštatovaniu, že sú odôvodnené sledovaním jedného alebo viacerých legitímnych cieľov všeobecného záujmu, ktoré samy osebe nie sú protisúťažné, po druhé, že konkrétne prostriedky použité na dosiahnutie týchto cieľov sú na tento účel skutočne nevyhnutné, a po tretie, že aj keby sa zistilo, že tieto prostriedky majú automatický účinok spočívajúci minimálne v potenciálnom obmedzení alebo skreslení hospodárskej súťaže, tento účinok nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné, najmä pokiaľ ide o vylúčenie akejkoľvek hospodárskej súťaže“.
19.      Súdny dvor ďalej uviedol, že tieto zásady sa uplatňujú „najmä v prípade dohôd alebo rozhodnutí vo forme pravidiel prijatých združením, akým je profesijné združenie alebo športový zväz, s cieľom sledovať určité etické alebo deontologické ciele a všeobecnejšie vytvoriť rámec pre výkon profesijnej činnosti, ak dotknutý zväz preukáže, že vyššie uvedené podmienky sú splnené“.
20.      Súdny dvor zistil, že judikatúra sa, naopak, neuplatňuje „v prípade správania, ktoré bez ohľadu na to, či pochádza alebo nepochádza od takého združenia, a bez ohľadu na legitímne ciele všeobecného záujmu, na ktoré sa možno odvolávať na jeho vysvetlenie, porušuje [ustanovenia Únie v oblasti hospodárskej súťaže] svojou povahou“. Súdny dvor tak dospel k záveru, že judikatúra Meca‑Medina sa neuplatňuje na dohody, ktoré majú za cieľ obmedzenie hospodárskej súťaže.
2.      Pôvod judikatúry Meca‑Medina
21.      Na objasnenie významu a logiky judikatúry Meca‑Medina sa v rámci právnej vedy použilo už veľa mozgových buniek. Niektorí autori ju napríklad považujú za judikatúru, ktorou sa zaviedol určitý druh (americkým protimonopolným právom inšpirovanej) „zdravého úsudku“ do práva hospodárskej súťaže Únie, iní hľadali paralely s logikou judikatúry v oblasti voľného pohybu (ktorá umožňuje odôvodnenia založené na rôznych záujmoch verejného poriadku) a ďalší ju považujú za variáciu doktríny „pridruženého obmedzenia“ (a preto ju označujú ako „regulačnú pridruženosť“).(12)
22.      Podľa môjho názoru možno judikatúru Meca‑Medina vysvetliť tak, že sa odhliadne od jej špecifík a zohľadní sa v širšom kontexte výkladu a uplatňovania ustanovení Únie v oblasti hospodárskej súťaže, prinajmenšom v posledných desaťročiach.(13)
23.      Z viacerých rozsudkov, ktoré Súdny dvor v tomto období vydal, totiž jasne vyplýva, že správne uplatňovanie článkov 101 a 102 ZFEÚ si vyžaduje, aby sa orgány vyhli zbytočnému formalizmu a riadne preskúmali všetky relevantné právne a hospodárske aspekty posudzovanej situácie. Bez ohľadu na to, či je určitá forma správania viacstranná alebo jednostranná a či je podozrivá z toho, že predstavuje obmedzenie „podľa cieľa“ alebo „podľa účinku“, jej zlučiteľnosť s právom hospodárskej súťaže Únie nemožno posudzovať čisto abstraktne, ale vždy závisí od širšieho kontextu.(14) Táto zásada sa takisto výslovne potvrdzuje v bode 42 rozsudku Meca‑Medina.
24.      Dohoda medzi podnikmi alebo rozhodnutie združenia podnikov preto môže obmedziť – a niekedy aj výrazne – slobodu konania dotknutých podnikov bez toho, aby táto dohoda alebo rozhodnutie narúšali hospodársku súťaž. Aj keď možno uvediem zrejmú vec, chcel by som znovu zdôrazniť, že cieľom antitrustových pravidiel Únie nie je chrániť neobmedzený obchod hospodárskych subjektov, ale zabezpečiť, aby trhy Únie fungovali primerane a účinne, a tým prispievali k optimálnemu rozdeľovaniu zdrojov a k blahu občanov Únie.(15)
25.      Veľmi zjednodušene povedané, dohoda alebo rozhodnutie sú protisúťažné, a teda zakázané podľa článku 101 ods. 1 ZFEÚ, ak skutočne alebo potenciálne(16) bránia a sťažujú podnikom a odrádzajú ich od toho, aby si navzájom konkurovali, ako by to inak robili, a tým majú negatívny vplyv na blahobyt spotrebiteľov. Tak je to zvyčajne vtedy, keď príslušné konanie môže v krátkodobom až strednodobom horizonte priamo viesť k zvýšeniu cien a/alebo zníženiu výroby alebo k potlačeniu inovácií. Môže ísť aj o prípad, keď konanie mení konkurenčnú štruktúru trhu – zvyšuje prekážky vstupu na trh, zvyšuje koncentráciu trhu atď. – spôsobom, ktorý môže v budúcnosti viesť k vyššie opísanej situácii.(17)
26.      Naopak, na dohodu alebo rozhodnutie, ktoré ako celok nemajú protisúťažný účinok na trh, sa článok 101 ods. 1 ZFEÚ nevzťahuje. A to aj napriek tomu, že sú v nich zahrnuté určité prvky, ktoré – ak sa berú samostatne a in abstracto – majú (alebo sa zdá, že majú) určité obmedzujúce účinky (napríklad: doložky o nekonkurovaní, doložky o exkluzivite atď.). Dobrým príkladom sú v tomto smere franchisingové dohody a dohody o selektívnej distribúcii.
27.      Okrem toho niektoré novšie veci tento prístup opäť potvrdili: samotnú skutočnosť, že dohoda obsahovala doložku, ktorá sama osebe mohla odrádzať nových účastníkov od vstupu na trh (rozsudok CB(18)), viesť k väčšej cenovej jednotnosti medzi existujúcimi konkurentmi (rozsudok Budapest Bank(19)) alebo viesť k určitému rozdeleniu trhu (rozsudok EDP(20)), Súdny dvor nepovažoval za dostatočnú na to, aby dospel k záveru o nezlučiteľnosti dohody ako takej s článkom 101 ZFEÚ. Na tento účel sa považovalo za potrebné podrobnejšie posúdenie predmetného opatrenia v jeho náležitom právnom a hospodárskom kontexte.
28.      Tieto zásady sú takisto základom judikatúry týkajúcej sa pridružených obmedzení. Ako Súdny dvor pripomenul vo svojom rozsudku Booking.com zo septembra 2024, „ak operácia alebo určitá činnosť nespadá do zásady zákazu stanovenej v článku 101 ods. 1 ZFEÚ, lebo neovplyvňuje hospodársku súťaž alebo má na ňu pozitívny účinok, ani obmedzenie obchodnej autonómie jedného alebo viacerých subjektov zapojených do tejto operácie alebo činnosti nespadá do uvedenej zásady zákazu, ak je toto obmedzenie objektívne nevyhnutné na vykonanie uvedenej operácie alebo činnosti a je primerané cieľom, ktoré táto operácia alebo činnosť sleduje“(21)
29.      Z toho vyplýva, že ak „nie je možné oddeliť takéto obmedzenie od hlavnej operácie alebo činnosti bez toho, aby došlo k znemožneniu existencie a cieľa tejto operácie alebo činnosti, je potrebné preskúmať zlučiteľnosť tohto obmedzenia s článkom 101 ZFEÚ spoločne so zlučiteľnosťou hlavnej operácie alebo činnosti, ku ktorej je pridružené, a to aj ak sa na prvý pohľad môže zdať, že na toto obmedzenie ako také sa vzťahuje zásada zákazu podľa článku 101 ods. 1 ZFEÚ“(22).
30.      Preto na to, aby sa obmedzenie klasifikovalo ako „pridružené obmedzenie“, musia byť splnené tri hlavné podmienky: (i) hlavná operácia nemá protisúťažnú povahu; (ii) obmedzenie musí byť „nevyhnutné“ na vykonanie danej operácie (jeho absencia by teda zabránila vykonávaniu hlavnej operácie) a (iii) obmedzenie musí byť „primerané“ cieľom, ktoré sú základom danej operácie (to znamená, že neexistujú reálne alternatívy, ktoré by menej obmedzovali hospodársku súťaž).
31.      Tieto tri podmienky sa pozoruhodne podobajú na tri podmienky, ktoré, ako sa uvádza v bode 18 vyššie, tvoria test Meca‑Medina. To, prirodzene, nie je náhoda. Judikatúra Meca‑Medina má jasne spoločnú DNA s judikatúrou týkajúcou sa pridruženého obmedzenia,(23) keďže obe vychádzajú zo základnej zásady práva hospodárskej súťaže Únie, podľa ktorej sa na určenie toho, či je dané konanie protisúťažné, musí toto konanie posudzovať v jeho náležitom právnom a hospodárskom kontexte. Z hľadiska jej logiky, na ktorú sa teraz zameriam, sa mi zdá, že označenie „regulačná pridruženosť“ je v súvislosti s judikatúrou Meca‑Medina celkom na mieste.
3.      Logika a pôsobnosť judikatúry Meca‑Medina
32.      Ako som uviedol vo svojich návrhoch vo veci RRC Sports(24), existujú oblasti, v ktorých sa orgány (Únie a/alebo vnútroštátne orgány) môžu rozhodnúť, že nebudú regulovať niektoré aspekty danej hospodárskej činnosti, a ponechajú na samotné hospodárske subjekty, aby prostredníctvom samosprávnych orgánov, obchodných združení alebo zastupiteľských združení stanovili potrebné pravidlá a prípadne ich presadzovali a riešili prípadné spory. Existuje viacero dôvodov, ktoré tu netreba pripomínať(25), prečo môže byť rozhodnutie orgánov ponechať niektoré záležitosti na samoreguláciu výhodné pre verejné orgány, príslušných organizátorov trhu a v neposlednom rade pre ich zákazníkov.
33.      To platí aj pre opatrenia, ktoré by mohli mať, ako som už vysvetlil, určité obmedzujúce účinky. Opatrenia samoregulácie, ktorých cieľom je napríklad zabezpečiť minimálne požiadavky na kvalitu alebo zabrániť konfliktom záujmov, podvodom alebo zneužitiu, môžu skutočne zvýšiť dôveru spotrebiteľov v organizátorov trhu a zlepšiť tak jeho účinnosť. V takýchto situáciách je pravdepodobné, že trh bude rásť a celkovo sa stane konkurenčnejším.
34.      Okrem toho v judikatúre týkajúcej sa pridružených obmedzení sledujú podniky obchodný cieľ, ktorý vo všeobecnosti nenarúša hospodársku súťaž.(26) To znamená, že cieľom transakcie je buď posilniť hospodársku súťaž, alebo ju prinajmenšom v tomto smere zachovať neutrálnou. V každom prípade ide o cieľ, ktorý podporuje hospodárske záujmy zúčastnených podnikov.(27) Naopak, vo veciach typu Meca‑Medina sa cieľ súvisiaci s trhom, ak existuje, sleduje popri „jednom alebo viacerých legitímnych cieľoch všeobecného záujmu“ alebo sa s nimi zhoduje(28): napríklad zabezpečenie riadneho výkonu spravodlivosti (rozsudok Wouters(29)); ochrana „zdravia [športovcov], bezúhonnosti a objektívnosti súťaže, ako aj etických hodnôt v športe“ (rozsudok Meca‑Medina(30)); ochrana „riadnej správ[y] v oblasti účtovníctva podnikov a daní“ (rozsudok OTOC(31)); ochrana spotrebiteľa (rozsudok Consiglio nazionale dei geologi(32)) a bezpečnosť cestnej premávky (rozsudok API(33)).
35.      Takéto (či už formálne alebo neformálne, výslovné alebo implicitné) uznanie samoregulačných právomocí a z toho vyplývajúcej zodpovednosti súkromných subjektov zo strany verejných orgánov(34) nevyhnutne znamená uznanie určitého manévrovacieho priestoru pre tieto subjekty pri stanovovaní príslušných pravidiel a noriem. V skutočnosti môžu existovať rôzne zákonné spôsoby konania – ktorých vplyv na hospodársku súťaž je vo všeobecnosti rovnocenný –, ktoré by tieto subjekty mohli prijať na dosiahnutie príslušných cieľov.
36.      To sa odráža v rozsudku Wouters, v ktorom Súdny dvor zdôraznil, že samoregulačný orgán „mohol odôvodnene dospieť k záveru, že [predmetné opatrenie] sa napriek účinkom obmedzujúcim hospodársku súťaž, ktoré sú mu vlastné, javí ako potrebn[é] na riadny výkon povolania advokáta, tak ako je upravený v príslušnom štáte“(35).
37.      Som si vedomý, že pojem „odôvodnený“ sa v rozsudkoch ISU, Superleague, Royal Antwerp alebo FIFA nevyskytuje. Súdny dvor však v niektorých týchto rozsudkoch vyjadril ten istý koncept iným spôsobom, keď uviedol, že:
„[Podmienka nevyhnutnosti opatrenia] zahŕňa posúdenie a porovnanie vplyvu tohto správania a alternatívnych opatrení, ktoré sú skutočne realizovateľné, s cieľom určiť, či nárast efektívnosti očakávaný od tohto správania možno dosiahnuť opatreniami, ktoré menej obmedzujú hospodársku súťaž. Naopak, nemôže viesť k voľbe podľa potreby medzi takýmto správaním a takýmito alternatívnymi opatreniami v prípade, že sa alternatívne opatrenia nezdajú byť menej obmedzujúce pre hospodársku súťaž“(36).
38.      Využívanie tejto diskrečnej právomoci však zároveň musí podliehať obmedzeniam a v prípade pochybností nesmie zostať bez kontroly. Je zrejmé, že pravidlá a normy stanovené týmito subjektmi sa môžu týkať záležitostí (tarify, vstupné požiadavky atď.), ktoré by aspoň potenciálne mohli spôsobiť problémy z hľadiska hospodárskej súťaže. Aj keď sa tieto predpisy prijímajú na dosiahnutie legitímneho cieľa všeobecného záujmu, ich skutočné účinky na hospodársku súťaž môžu byť problematické, a preto si vyžadujú náležité posúdenie v rámci stanovenom v článku 101 ZFEÚ.(37) To vysvetľuje, prečo sa v judikatúre Meca‑Medina uznáva, že určité opatrenia samoregulácie nepatria do pôsobnosti článku 101 ods. 1 ZFEÚ, ale len vtedy, ak je splnených niekoľko podmienok.
39.      Ak to nie je splnené, neznamená to, že príslušné opatrenie je nevyhnutne nezlučiteľné s právom Únie. V článku 101 ods. 3 ZFEÚ sa totiž stanovuje možnosť, že opatrenia, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž, môžu byť vyňaté zo zákazu stanoveného v článku 101 ods. 1 ZFEÚ, ak hospodárske výhody, ktoré prinášajú, prevažujú nad negatívnymi účinkami.(38)
40.      Napriek tomu by som chcel doplniť niekoľko ďalších úvah, aby som podrobnejšie objasnil pôsobnosť judikatúry Meca‑Medina.
41.      Po prvé hoci judikatúra Meca‑Medina v žiadnom prípade nie je podobná kartičke z hry Monopoly „dostať sa z väzenia“, ktorú dostali samosprávne orgány, predsa len im poskytuje o niečo väčší manévrovací priestor, než aký môžu mať iné podniky a združenia podnikov pri sledovaní čisto obchodných cieľov. Ako bolo vysvetlené vyššie, dôvod tohto relatívne priaznivého zaobchádzania spočíva v rozhodnutí verejných orgánov ponechať reguláciu určitých aspektov profesijnej alebo obchodnej činnosti na predpisoch vydaných orgánmi zastupujúcimi dotknuté podniky alebo prinajmenšom skupinou podnikov zastupujúcich a konajúcich v mene celej kategórie.
42.      Preto zastávam názor, že hoci nie je striktne nevyhnutné, aby príslušné verejné orgány (či už Únie a/alebo vnútroštátne) formálne poverili dotknutý subjekt, aby v rámci svojich zákonných činností sledoval určitý legitímny cieľ všeobecného záujmu, tieto verejné orgány musia prinajmenšom uznať a akceptovať samoregulačnú činnosť tohto subjektu.(39) Určité prvky, ktoré ukazujú týmto smerom, nachádzam v rozhodnutiach súdov Únie vo veciach Wouters(40), Meca‑Medina(41), API(42), ONP(43) a FIFA(44). Všetky nedávne judikatúry týkajúce sa tejto otázky sa okrem toho týkali opatrení, ktoré prijali profesijné združenia alebo športové zväzy.(45) Ako Súdny dvor uviedol v rozsudku Superleague, judikatúra Meca‑Medina sa uplatňuje „najmä v prípade dohôd alebo rozhodnutí vo forme pravidiel prijatých združením, akým je profesijné združenie alebo športový zväz, s cieľom sledovať určité etické alebo deontologické ciele a všeobecnejšie vytvoriť rámec pre výkon profesijnej činnosti, ak dotknutý zväz preukáže, že vyššie uvedené podmienky sú splnené“(46).
43.      Podľa môjho názoru pri súčasnom právnom stave neprináleží samotným podnikom, aby z vlastnej iniciatívy, jednostranne a bez „požehnania“ verejných orgánov rozhodovali o tom, či a prípadne do akej miery by mala byť ohrozená hospodárska súťaž na danom trhu v záujme sledovania určitého všeobecného verejného záujmu. Platí to najmä vtedy, ak cieľ, ktorý tento orgán sleduje, nesúvisí úzko s jeho hlavnou činnosťou.
44.      Športové zväzy môžu mať – uvádzam to len ako príklad – určitú voľnosť pri rozhodovaní o tom, ako najlepšie bojovať proti dopingu(47) alebo chrániť mladých športovcov.(48) Pri prijímaní opatrení zameraných na ochranu životného prostredia alebo na boj proti daňovým únikom by však na to nebol dôvod.(49) Každé takéto (v každom prípade chvályhodné) opatrenie, ktoré by malo jasný vplyv na hospodársku súťaž medzi podnikmi v Únii, by sa muselo preskúmať v tradičnom rámci práva hospodárskej súťaže.
45.      Je pravda, že v čase, keď verejné orgány čoraz viac podporujú súkromné podniky, aby prijímali plány a stratégie sociálnej zodpovednosti podnikov, by dohody medzi súkromnými podnikmi mohli účinne prispieť k dosiahnutiu dôležitých cieľov všeobecného záujmu. Okrem toho sa na moderných trhoch vo väčšej miere než v minulosti vyskytujú konkurenčné podniky, ktoré spájajú svoje sily s cieľom spolupracovať na jednotlivých otázkach spoločného záujmu, pričom na trhu zostávajú tvrdými konkurentmi. Niektorí akademici vytvorili pre tento jav nový termín „co‑opetition“ (spolukonkurencia), ktorá podľa nich často stimuluje pokrok a zvyšuje efektívnosť trhov.(50) To však nič nemení na skutočnosti, že v prípade konkurenčných cieľov verejného záujmu – potreba zabezpečiť konkurenčné trhy na jednej strane a iný všeobecný záujem na strane druhej – je predovšetkým úlohou verejných orgánov nájsť optimálny spôsob na dosiahnutie rovnováhy.(51)
46.      Po druhé, ak majú súkromné subjekty v úmysle regulovať so súhlasom verejných orgánov určité aspekty danej hospodárskej činnosti na dosiahnutie určitého všeobecného záujmu, zdá sa mi zrejmé, že by tak mali robiť transparentným spôsobom. To verejným orgánom umožňuje vykonávať potrebný dohľad a v prípade potreby prijímať nápravné opatrenia. Som preto presvedčený, že na judikatúru Meca‑Medina sa nemožno odvolávať s cieľom odôvodniť skryté alebo dôverné dohody alebo rozhodnutia.
47.      Po tretie podľa môjho názoru z výrazu „legitímny cieľ všeobecného záujmu“ použitý v judikatúre nevyhnutne vyplýva, že príslušný záujem je ako taký identifikovaný v príslušných právnych predpisoch Únie alebo v judikatúre. Podľa článku 3 ods. 1 písm. b) ZFEÚ je stanovenie pravidiel hospodárskej súťaže potrebných na fungovanie vnútorného trhu výlučnou právomocou Únie. Ak je teda opatrenie prijaté súkromným združením (skutočne alebo potenciálne) schopné vyvolať určité obmedzujúce účinky na vnútornom trhu, môže byť odôvodnené len vtedy, ak sa predpokladá, že daný záujem si zaslúži ochranu v rámci právneho poriadku Únie.
48.      Po štvrté nemožno považovať za samozrejmé, že dané opatrenie prijaté súkromnými subjektmi, ako sú športové zväzy a profesijné združenia, skutočne sleduje všeobecný záujem verejnej povahy. Ako generálny advokát Szpunar správne zdôraznil vo svojich návrhoch vo veci Royal Antwerp Football Club, súkromné združenia, ako sú športové federácie, sa zakladajú s cieľom sledovať predovšetkým ciele, ktoré majú hospodársku a súkromnú povahu, ktoré môžu, ale nemusia byť ľahko zlučiteľné so všeobecnými záujmami nehospodárskej povahy. Takéto združenia by sa, prirodzene, „správali iracionálne, ak by sa pokúšali presadzovať verejné ciele, ktoré sú v priamom rozpore s ich [vlastnými] obchodnými záujmami“(52).
49.      Okrem toho, ako spoločnosť ROGON poukázala na pojednávaní, viaceré udalosti z posledných rokov ukazujú, že niektoré športové zväzy majú nedokonalé riadiace štruktúry s obmedzenými vnútornými kontrolami a ochrannými opatreniami, ktoré by zabránili prípadom chybného riadenia.(53)
50.      Každé tvrdenie, že opatrenie je zamerané na sledovanie určitých cieľov všeobecného záujmu, musí byť preto overiteľné a môže sa akceptovať len vtedy, ak je podložené konkrétnymi dôkazmi. Mám totiž podozrenie, že takmer pri každom opatrení prijatom športovou federáciou alebo profesijným orgánom možno dodatočne, keď vznikne potreba odôvodniť opatrenie, uviesť nejaký údajne sledovaný všeobecný záujem.(54) To však nestačí. Podľa môjho názoru musí byť zo samotného opatrenia alebo z kontextu, v ktorom bolo prijaté, jednoznačne zrejmé, aký konkrétny záujem sa sleduje, a predmetné opatrenie musí byť skutočne určené na to, aby významne prispelo k jeho presadzovaniu.(55)
51.      Asi nemusím dodávať, že čisto súkromný hospodársky cieľ nemôže predstavovať „legitímny cieľ všeobecného záujmu“ v zmysle judikatúry Meca‑Medina.(56) Z judikatúry však nijako nevyplýva, že by dohoda mala sledovať len jeden jediný cieľ, aby patrila do pôsobnosti judikatúry Meca‑Medina. Naopak, súdy Únie v judikatúre Meca‑Medina potvrdili, že skutočnosť, že opatrenie sleduje dvojaký cieľ (jeden hospodárskej a súkromnej povahy a jeden všeobecnej a verejnej povahy), nevylučuje uplatniteľnosť tejto judikatúry.(57) To však platí za predpokladu, že súkromný hospodársky cieľ nie je sám osebe protisúťažný. To ma privádza k mojej piatej a poslednej úvahe.
52.      Po piate, považujem za rozumné, že dohody alebo rozhodnutia, ktoré obmedzujú hospodársku súťaž „svojím cieľom“, nemôžu patriť do pôsobnosti výnimky podľa judikatúry Meca‑Medina. Ako podrobnejšie vysvetľujem vo svojich návrhoch vo veci CD Tondela, dohoda alebo rozhodnutie je obmedzujúce „svojím cieľom“, ak je jeho hospodárske odôvodnenie (alebo jedno z jeho kľúčových odôvodnení) vo svojej podstate protisúťažné.(58) V takomto prípade sa obmedzujúce účinky nemôžu považovať za „pridružené“. Inými slovami, tieto účinky nie sú (nešťastným, ale, žiaľ, nevyhnutným) vedľajším produktom s obmedzeným významom legitímnej obchodnej činnosti, ktorá je buď prokonkurenčná, alebo prinajmenšom trhovo neutrálna. Naopak, sú výsledkom činnosti, ktorej základné hospodárske odôvodnenie je v zásadnom rozpore s cieľmi sledovanými právom Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Za týchto okolností nemožno tvrdiť, že predmetná činnosť rovno nepatrí do pôsobnosti článku 101 ZFEÚ, ale vyžaduje si náležité posúdenie podľa jeho odsekov 1 a 3.
53.      Bez ohľadu na to, či táto požiadavka, ako uviedol Súdny dvor v rozsudku vo veci Superleague, „už… implicitne, ale nevyhnutne vyplýva z judikatúry Súdneho dvora“(59) – o tejto otázke sa v poslednom období diskutuje v prostredí právnej vedy(60) –, sa mi zdá, že táto požiadavka v každom prípade vyplýva zo samotnej logiky systému stanoveného v ustanoveniach Únie týkajúcich sa hospodárskej súťaže.(61)
54.      Na základe týchto zásad teraz preskúmam otázky, ktoré položil vnútroštátny súd.
4.      Otázky, na ktoré poukazuje vnútroštátny súd
55.      Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania vysvetľuje, prečo si nie je istý, či v situácii, o akú ide vo veci samej, možno uplatniť judikatúru Meca‑Medina.
56.      Vnútroštátny súd pripomína, že v minulosti musel Súdny dvor preskúmať rozhodnutia profesijných združení a športových zväzov, ktoré mohli obmedzením hospodárskeho správania vlastných členov ovplyvniť hospodársku súťaž medzi nimi. Naproti tomu predpisy, o ktoré ide v prejednávanej veci, majú obmedzujúci účinok na trh, ktorý predchádza trhu, na ktorom pôsobia členovia zväzu(62): na trh služieb poskytovaných agentmi. Na to, aby mohli agenti pôsobiť na tomto trhu, musia nevyhnutne dodržiavať stanovené predpisy. V opačnom prípade riskujú, že hráči a kluby – pod tlakom postihov zo strany DFB – prestanú využívať ich služby.
57.      V tejto súvislosti však vnútroštátny súd pripomína niektoré skutkové zistenia Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vyšší krajinský súd Frankfurt nad Mohanom), ktorého rozhodnutie je predmetom opravného prostriedku „Revision“, o ktorom rozhoduje. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vyšší krajinský súd Frankfurt nad Mohanom) okrem iného zistil, že činnosť agentov je v priamom vzťahu so športovými súťažami, ktoré organizuje DFB. Táto činnosť významne ovplyvňuje najmä zloženie tímov, ich kontinuitu a športovú silu, čím ovplyvňuje spravodlivosť súťaží a výkonnosť a zdravie športovcov. Spornými predpismi by sa malo predísť závislostiam medzi agentmi, hráčmi a klubmi. Takéto závislosti by mohli podľa názoru uvedeného súdu ohroziť integritu a spravodlivosť športových súťaží. V tomto smere poznamenal, že v minulosti boli niektorí hráči a kluby finančne a profesionálne poškodení praktikami agentov, ktoré mali aj trestnoprávne dôsledky.
58.      V tejto súvislosti poznamenávam, že s názorom Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vyšší krajinský súd Frankfurt nad Mohanom) sa zrejme do veľkej miery stotožňuje aj Európsky parlament, ktorý vo svojom uznesení z 23. novembra 2021 na tému Politika Únie v oblasti športu: hodnotenie a ďalší možný postup okrem iného „[pripomenul] potrebu regulovať činnosť agentov a [uznal], že nedávne reformy na trhu s futbalovými prestupmi vrátane… udeľovanie licencií v prípade agentov a obmedzenia výšky provízií agentov [boli] krokmi správnym smerom; nalieha[l] na príslušné športové orgány, aby zabezpečili bezodkladné vykonanie týchto reforiem, a [vyzval] Komisiu, aby sledovala pokrok“(63). Zdá sa, že niektoré štúdie, ktoré si v minulosti objednali inštitúcie Únie, potvrdzujú kľúčovú úlohu agentov v športovom odvetví a existenciu odsúdeniahodných praktík, do ktorých boli niektorí agenti zapojení.(64)
59.      Okrem toho vnútroštátny súd pripomína, že v právnej vede sa vyskytli rôzne názory na to, či predpisy prijaté združením, ktoré obmedzujú hospodársku slobodu konania nezdružených podnikov, môžu byť odôvodnené podľa judikatúry Meca‑Medina.
60.      Podľa jedného z názorov by sa judikatúra Meca‑Medina mohla uplatňovať na predpisy vydané športovým zväzom, len ak sledujú čisto športové ciele alebo ciele špecifické pre šport. Naopak, judikatúra by sa nemohla uplatňovať na predpisy, ktorých predmet sa priamo netýka samotného športu, pretože upravujú hospodársku činnosť podnikov, ktoré nie sú členmi športového zväzu, a preto nemôžu ovplyvniť obsah športových predpisov.
61.      Podľa iného názoru by uplatniteľnosť judikatúry Meca‑Medina nemala závisieť od toho, či sa predpisy športového zväzu týkajú len čisto športových prvkov jeho činnosti alebo majú priamy vplyv na iné trhy. Rozhodujúce je skôr to, či existuje nejaká súvislosť medzi predpismi zväzu a organizáciou a riadnym priebehom športovej súťaže. Jediným prípadom, v ktorom by sa judikatúra Meca‑Medina neuplatňovala, by podľa tohto názoru bolo, ak by sa napadnutým predpisom sledovali čisto obchodné ciele (zväzu) a v súvislosti s konkrétnou športovou súťažou by nebolo možné identifikovať žiadny športový cieľ.
62.      Domnievam sa, že správna odpoveď na prvú položenú otázku leží tak trochu uprostred medzi oboma vyššie uvedenými názormi. Prvý sa zdá byť príliš reštriktívny a druhý príliš voľný.
63.      Vysvetlil som, že zmyslom judikatúry Meca‑Medina je umožniť verejným orgánom ponechať určité záležitosti na samoreguláciu subjektov vykonávajúcich príslušné hospodárske činnosti.(65) Preto je pre mňa samozrejmé, že mandát orgánov udelený súkromným združeniam – vyjadrený formálnym delegovaním alebo poverením, alebo jednoduchým tolerovaním(66) – sa musí v zásade obmedzovať na činnosti vykonávané podnikmi zastúpenými v danom združení. Neexistuje žiadny právny dôvod na rozšírenie právomocí tohto subjektu na pôsobenie v oblastiach hospodárskej činnosti, ktoré presahujú jeho poslanie stanovené v stanovách združenia.
64.      Je mi však rovnako jasné, že predpisy, ktoré takéto združenia vypracúvajú, môžu v rôznej miere ovplyvniť hospodárske činnosti, ktoré sú spojené s činnosťami, ktoré patria do hlavného poslania združenia. To môže byť nevyhnutné. Napríklad v rozsudku Wouters bolo predmetné opatrenie – zákaz pre advokátov uzatvárať multidisciplinárne partnerstvá s účtovníkmi – prijaté holandskou advokátskou komorou. Toto opatrenie však ovplyvňovalo profesijnú činnosť účtovníkov rovnako ako profesijnú činnosť advokátov.
65.      Zdá sa mi, že takýto výskyt je ešte pravdepodobnejší na trhoch, ktoré nie sú len prepojené, ale od seba skutočne vzájomne závisia, a na ktorých je spolupráca na rôznych úrovniach nevyhnutná na zabezpečenie samotnej existencie konečného produktu(67). Najmä vo futbalovom „ekosystéme“ musia rôzne kategórie hospodárskych subjektov (kluby, národné a medzinárodné federácie, hráči, agenti, sponzori, vysielatelia atď.) pôsobiť spoločne a do určitej miery spolupracovať, aby sa zabezpečila životaschopnosť systému a jeho príťažlivosť pre konečných spotrebiteľov: fanúšikov. Práve oni v konečnom dôsledku priamo aj nepriamo financujú celý futbalový priemysel. Ak by konečný produkt (futbalové zápasy a turnaje) nebol atraktívny, mnohé hospodárske subjekty zapojené do tohto ekosystému by skončili.
66.      Pokiaľ by teda činnosť agentov mohla mať priamy a významný vplyv na spravodlivosť súťaží, výkonnosť a zdravie športovcov, ako to konštatoval Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Vyšší krajinský súd Frankfurt nad Mohanom), nemám problém dospieť k záveru, že predpisy týkajúce sa činnosti agentov sa môžu dotýkať oblasti poslania športového zväzu. Prirodzene, je to tak len v prípade, že sa v predmetných predpisoch upravujú aspekty činností agentov, v súvislosti s ktorými je splnený takýto test „priameho a významného vplyvu“.
67.      A fortiori nevidím žiadny dôvod pre tvrdenia, že takéto predpisy sa môžu týkať len deontológie ich členov alebo pravidiel hry a spôsobu, akým sa súťaže uskutočňujú. V tejto súvislosti si myslím, že tieto tvrdenia môžu byť dôsledkom zmätenia v pojmoch. Na jednej strane Súdny dvor konštatoval, že niektoré „čisto športové pravidlá“ nepatria do pôsobnosti ustanovení Únie týkajúcich sa hospodárskej súťaže, pretože – ako som vysvetlil vo svojich návrhoch vo veci RRC Sports(68) – sa netýkajú hospodárskych aspektov športu a nemajú žiadne obmedzujúce účinky určitého významu na dotknuté hospodárske činnosti. Na druhej strane sa opatrenia, ako sú tie, ktoré sa skúmali v judikatúre Meca‑Medina, priamo týkajú hospodárskych činností a môžu mať v skutočnosti vplyv na výkon týchto činností s možnými dôsledkami na konkurencieschopnosť trhov. Tieto opatrenia ako také v zásade patria do pôsobnosti ustanovení Únie týkajúcich sa hospodárskej súťaže. Súdny dvor len konštatoval, že ak sú splnené určité podmienky, na tieto opatrenia sa nevzťahujú zákazy stanovené v článku 101 ods. 1 a článku 102 ZFEÚ.
68.      Pred súdom, ktorý určuje, či predpisy vydané športovým zväzom, ktorých účinky presahujú rámec hlavnej činnosti samotného združenia, možno preskúmať podľa judikatúry Meca‑Medina, podľa mňa stoja tri hlavné otázky. Po prvé, môže byť záujem chránený takýmito pravidlami uznaný podľa práva Únie ako skutočný záujem všeobecného záujmu? Po druhé, ak áno, patrí sledovanie tohto cieľa vo všeobecnosti do poslania združenia, ako ho uznávajú alebo akceptujú príslušné verejné orgány? Po tretie, ak áno, skutočne sa predpismi združenia sleduje predmetný záujem?
69.      Ak je odpoveď na tieto tri otázky kladná, potom sa domnievam, že predmetné predpisy možno v zásade preskúmať na základe testu Meca‑Medina, aj keď majú vplyv aj na hospodársku činnosť podnikov, ktoré združenie nezastupuje (ani nie sú v ňom zastúpené).
70.      To však nemožno považovať za poskytnutie bianko šeku športovým zväzom. Stupeň prepojenia medzi hlavnými činnosťami združenia a činnosťami tretej strany (v tomto prípade službami agentov) nie je v žiadnom prípade nepodstatný. Naopak, má jasný vplyv na uplatnenie judikatúry Meca‑Medina, pokiaľ ide o nevyhnutnú a primeranú povahu predmetných predpisov. Má dvojitú a doplnkovú úlohu.
71.      Na jednej strane, čím nižší je stupeň vplyvu, ktorý môžu tretie strany uplatňovať na činnosť a rozhodovanie združenia, ktoré prijalo predmetné pravidlá, tým menšia je pravdepodobnosť, že tieto predpisy možno považovať za potrebné a/alebo primerané na dosiahnutie sledovaných cieľov.
72.      Na druhej strane, čím väčší je vplyv predmetných predpisov na hospodársku činnosť tretích strán, tým je pravdepodobnejšie, že tieto predpisy možno považovať za zbytočné a/alebo neprimerané na dosiahnutie sledovaných cieľov.
73.      V tejto súvislosti asi nemusím dodávať, že skutočná a zmysluplná účasť zainteresovaných tretích strán na postupe prijímania predmetných predpisov by určite prispela k zabezpečeniu ich nevyhnutnosti a primeranosti.
74.      Vzhľadom na uvedené sa domnievam, že na prvú položenú otázku treba odpovedať tak, že článok 101 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že judikatúra Meca‑Medina sa uplatňuje na predpisy športového zväzu, ktoré sa týkajú využívania služieb podnikov pôsobiacich na trhoch predchádzajúcich činnostiam zväzu (alebo jeho členov) alebo po nich nasledujúcich, ak tieto služby môžu mať priamy a významný vplyv na hlavné činnosti zväzu.
75.      Po tom, čo som navrhol odpoveď na prvú položenú otázku, a predtým, ako pristúpim k preskúmaniu druhej položenej otázky, by som chcel na záver dodať jednu poznámku.
76.      Domnievam sa, že predpisy, ktoré žalobcovia napadli v konaní vo veci samej, sú do značnej miery podobné predpisom, ktoré napadli žalobcovia v konaní, ktoré viedlo Landgericht Mainz (Krajinský súd Mainz, Nemecko) k podaniu návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci RRC Sports. Vo svojich návrhoch v tejto veci som sa snažil pomôcť vnútroštátnemu súdu a poskytnúť mu určité usmernenie o spôsobe, akým by sa mala uplatňovať judikatúra Meca‑Medina v prípade pravidiel, ktoré sú predmetom daného konania a ktoré sú, pokiaľ viem, podobné pravidlám, ktoré sú predmetom konania vo veci samej.(69) Preto dúfam, že úvahy uvedené v daných návrhoch by mohli byť užitočné aj pre Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor).
B.      Druhá otázka
77.      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má test Meca‑Medina uplatniť na všetky pravidlá predpisov posudzované spoločne alebo na každé z týchto pravidiel osobitne vzhľadom na ich špecifické vlastnosti (ako je blízkosť alebo vzdialenosť týchto pravidiel vo vzťahu k činnostiam zväzu).
78.      V tejto súvislosti súhlasím s Komisiou, že v zásade by sa malo každé pravidlo obsiahnuté v predpise vydanom profesijným subjektom alebo športovým zväzom skúmať samostatne. Predmet týchto pravidiel sa môže líšiť a môže sa týkať rôznych trhov a rôznych kategórií podnikov (alebo mať na ne vplyv). Tento prístup bol jasne potvrdený v rozsudku Superleague, v ktorej Súdny dvor jednotlivo posudzoval zlučiteľnosť rôznych dotknutých pravidiel.
79.      Môžu však nastať situácie, v ktorých by bolo rozdelenie súboru pravidiel (celého predpisu alebo niektorých jeho častí) na jednotlivé zložky alebo podzložky umelé, pretože tie tvoria nedeliteľný celok a účinky tohto súboru pravidiel nemožno zmysluplne posúdiť, ak sa neberú do úvahy ako celok. Dôležitý je mechanizmus vytvorený týmito pravidlami a skutočnosť, že môže byť zavedený jedným pravidlom alebo viacerými, je formalitou.
80.      Podobne môžu existovať pravidlá, ktoré, pokiaľ sa posudzujú samostatne, výrazne neobmedzujú hospodársku súťaž, ale spoločne môžu mať výraznejší vplyv na konkurencieschopnosť príslušného trhu.
81.      V oboch vyššie opísaných situáciách sa mi javí, že správne posúdenie predpisov združenia podľa práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže si vyžaduje, aby príslušné orgány vykonali analýzu, v ktorej sa všetky pravidlá alebo niektoré z nich hodnotia spoločne.
82.      Zároveň musím dodať, že pri preskúmaní jednotlivých pravidiel alebo skupiny pravidiel podľa testu Meca‑Medina by sa mal zohľadniť stupeň blízkosti (alebo vzdialenosti) medzi činnosťou združenia a činnosťou podnikov, na ktoré majú pravidlá združenia vplyv, napriek tomu, že pôsobia na odlišnom, hoci prepojenom trhu. Ako bolo vysvetlené v bodoch 70 až 72 vyššie, ide o prvok, ktorý je obzvlášť dôležitý na posúdenie toho, či sú predmetné pravidlá potrebné a primerané vzhľadom na prínos k podpore všeobecného záujmu, ktorý sa predpismi sleduje.
83.      Na základe uvedeného navrhujem Súdnemu dvoru, aby na druhú položenú otázku odpovedal, že test Meca‑Medina sa musí v zásade uplatniť na každé pravidlo obsiahnuté v predpisoch vydaných profesijným združením alebo športovým zväzom, pokiaľ si zmysluplné posúdenie vzhľadom na určité osobitné okolnosti nevyžaduje, aby sa niektoré alebo všetky tieto pravidlá posudzovali spoločne. V tejto súvislosti je stupeň blízkosti alebo vzdialenosti medzi činnosťou združenia a činnosťou podnikov tretích strán, ktorých sa pravidlá týkajú, faktorom, ktorý je relevantný pri posudzovaní, či sú predmetné pravidlá nevyhnutné a primerané vzhľadom na sledovaný legitímny cieľ všeobecného záujmu.
IV.    Návrh
84.      Na záver navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky položené Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) tak, že
článok 101 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že:
1.      judikatúra Meca‑Medina sa uplatňuje na predpisy športového zväzu, ktoré sa týkajú využívania služieb podnikov pôsobiacich na trhoch predchádzajúcich činnostiam zväzu (alebo jeho členov) alebo po nich nasledujúcich, ak tieto služby môžu mať priamy a významný vplyv na hlavné činnosti zväzu;
2.      podmienky stanovené v judikatúre Meca‑Medina sa v zásade musia uplatniť na každé pravidlo obsiahnuté v predpisoch vydaných profesijným združením alebo športovým zväzom, pokiaľ si zmysluplné posúdenie vzhľadom na určité osobitné okolnosti nevyžaduje, aby sa niektoré alebo všetky tieto pravidlá posudzovali spoločne. V tejto súvislosti je stupeň blízkosti alebo vzdialenosti medzi činnosťou združenia a činnosťou podnikov tretích strán, ktorých sa pravidlá týkajú, faktorom, ktorý je relevantný pri posudzovaní, či sú predmetné pravidlá nevyhnutné a primerané vzhľadom na sledovaný legitímny cieľ všeobecného záujmu.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Rozsudok z 21. decembra 2023, International Skating Union/Komisia (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012) (ďalej len „rozsudok ISU“).
3      Rozsudok z 21. decembra 2023, European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011) (ďalej len „rozsudok Superleague“).
4      Rozsudok z 21. decembra 2023, Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010) (ďalej len „rozsudok Royal Antwerp“).
5      Rozsudok zo 4. októbra 2024, FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:824) (ďalej len „rozsudok FIFA“).
6      Rozsudok z 19. februára 2002, Wouters a i. (C‑309/99, EU:C:2002:98), (ďalej len „rozsudok Wouters“).
7      Rozsudok z 18. júla 2006, Meca‑Medina a Majcen/Komisia (C‑519/04 P, EU:C:2006:492), (ďalej len „rozsudok Meca‑Medina“).
8      Pozri rozsudky z 18. januára 2024, Lietuvos notarų rūmai a i. (C‑128/21, EU:C:2024:49, body 97 až 105), a z 25. januára 2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, body 21 až 35 a 42 až 54).
9      C‑209/23 (ďalej len „návrhy vo veci RRC Sports“).
10      C‑133/24 (ďalej len „návrhy vo veci CD Tondela“).
11      V obežníku sa uvádzalo, že ako odmenu možno dohodnúť paušálnu jednorazovú platbu alebo odstupňovanú platbu vo vzťahu k odmene za prestup do iného klubu dosiahnutú v dôsledku prestupu, ktorá by sa však nemala približovať k percentuálnemu podielu.
12      Pozri okrem iného a s ďalšími odkazmi MONTI, G.: Article 81 EC and public policy. In:
Common Market Law Review, 2002, vol. 39, 5. ed., s. 1068 a 1087 – 1090; KOMNINOS, A. P.: Non‑competition concerns: Resolution of conflicts in the integrated Article 81 EC.
Working Paper (L) 08/05, The University of Oxford, Centre
for Competition Law and Policy, s. 10 a nasl.; NAZZINI, R.: Article 81 EC between time present and time past: A normative critique of „restriction of competition“ in EU law. In: Common Market Law Review, vol. 43, 2. ed., 2006, s. 521 a nasl.; a WHISH, R.: Competition Law. 6. ed., Oxford University Press, 2006, s. 126 – 131.
13      Pozri analogicky rozsudok z 18. septembra 2001, M6 a i./Komisia (T‑112/99, EU:T:2001:215, body 75 až 77).
14      Vymenujem aspoň niektoré: rozsudky z 11. septembra 2014, CB/Komisia (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204); zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632); z 2. apríla 2020, Budapest Bank a i. (C‑228/18, EU:C:2020:265); rozsudok z 30. januára 2020, Generics (UK) a i. (C‑307/18, EU:C:2020:52); a z 10. septembra 2024,  Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping)  (C‑48/22 P, EU:C:2024:726).
15      Podrobnejšie pozri v mojich návrhoch vo veci RRC Sports (bod
26).
16      Pozri najmä rozsudok z 5. decembra 2024, Tallinna Kaubamaja Grupp a KIA Auto (C‑606/23, EU:C:2024:1004, bod 22 a nasl.).
17      Pozri v tomto zmysle napríklad rozsudok zo 4. júna 2009, T‑Mobile Netherlands a i. (C‑8/08, EU:C:2009:343, body 36 až 39).
18      Rozsudok z 11. septembra 2014, CB/Komisia (C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, body 48 až 87).
19      Rozsudok z 2. apríla 2020, Budapest Bank a i. (C‑228/18, EU:C:2020:265, body 51 až 86).
20      Rozsudok z 26. októbra 2023, EDP – Energias de Portugal a i. (C‑331/21, EU:C:2023:812, body 87 až 94).
21      Rozsudok z 19. septembra 2024, Booking.com a Booking.com (Deutschland) (C‑264/23, EU:C:2024:764, bod 51).
22      Tamže (bod 52).
23      V rozsudku Wouters (bod 109) aj v rozsudku Meca‑Medina (body 42 až 47) koniec koncov Súdny dvor považoval za relevantný precedens rozsudok z 15. decembra 1994, DLG (C‑250/92, EU:C:1994:413), v ktorom sa doktrína pridruženého obmedzenia považovala za uplatniteľnú. Pozri v tomto smere aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Rantos vo veci European Superleague Company (C‑333/21 P, EU:C:2022:993, body 87 až 92).
24      Pozri bod 30 uvedených návrhov.
25      V tomto smere by som odkázal na návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs v spojených veciach Pavlov a i. (C‑180/98 až C‑184/98, EU:C:2000:151, bod 92): „Tvrdím, že špecifiká trhov s odbornými službami si vyžadujú určitý druh regulácie. Odporcovia profesijnej samoregulácie trvajú na tom, že profesie by mal regulovať štát alebo aspoň štátom kontrolované regulačné orgány, pretože existuje nebezpečenstvo zneužitia regulačných právomocí. Z hospodárskeho hľadiska však opäť vzniká problém s informáciami. Komplexná povaha týchto služieb a ich neustály vývoj v dôsledku rýchlo sa meniacich poznatkov a technického vývoja sťažujú parlamentom a vládam prijatie potrebných podrobných a aktuálnych pravidiel. Vhodnejšou je často samoregulácia zo strany kompetentných členov profesií, pretože môžu reagovať s potrebnou pružnosťou. Hlavnou výzvou pre každý systém práva hospodárskej súťaže je preto zabrániť zneužívaniu regulačných právomocí bez toho, aby sa zrušila regulačná autonómia profesií.“
26      Na účely odlíšenia od „regulačnej pridruženosti“ judikatúry Meca‑Medina sa táto judikatúra niekedy označuje ako týkajúca sa „obchodnej pridruženosti“. Pozri napríklad WHISH, R.: c. d.,
s. 128.
27      Pozri najmä rozsudky z 25. októbra 1977, Metro SB‑Großmärkte/Komisia (26/76, EU:C:1977:167, bod 22), a z 28. januára 1986, Pronuptia de Paris (161/84, EU:C:1986:41, body 15 až 27).
28      Pozri rozsudok Superleague (bod 183 a citovaná judikatúra) (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
29      Bod 97 daného rozsudku.
30      Body 43 a 45 daného rozsudku. Pozri aj článok 165 ods. 2 ZFEÚ.
31      Rozsudok z 28. februára 2013, Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (C‑1/12, EU:C:2013:127, bod 95), (ďalej len „rozsudok OTOC“).
32      Rozsudok z 18. júla 2013 (C‑136/12, EU:C:2013:489, body 55 a 56).
33      Rozsudok zo 4. septembra 2014, API a i. (C‑184/13 až C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 a C‑208/13, EU:C:2014:2147, body 50 a 51).
34      Táto situácia sa, prirodzene, nemôže rozšíriť na formálne udelenie regulačných právomocí profesijnému združeniu zo strany orgánov členských štátov, pričom si zachovajú právomoc vymedziť kritériá verejného záujmu a základné zásady, s ktorými musia byť pravidlá združenia v súlade, ako aj právomoc prijímať rozhodnutia v poslednej inštancii. V takýchto prípadoch si právne normy prijaté profesijným združením totiž zachovávajú štátny charakter a vymykajú sa ustanoveniam Zmluvy vzťahujúcim sa na podnikateľov. Pozri v tomto zmysle rozsudok OTOC (bod 54).
35      Bod 110 daného rozsudku (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Pozri tiež jeho body 105 a 107.
36      Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pozri rozsudky Superleague (bod 197), Royal Antwerp (bod 124) a FIFA (bod 156).
37      Ako uviedol generálny advokát Léger v návrhoch vo veci Wouters a i. (C‑309/99, EU:C:2001:390), samotný pojem „združenie podnikov“ zohráva v (súčasnom) článku 101 ods. 1 ZFEÚ osobitnú úlohu, pretože „jeho cieľom je zabrániť podnikom, aby mohli obchádzať pravidlá hospodárskej súťaže len na základe formy, akou koordinujú svoje správanie na trhu. Aby bola zaistená efektívnosť tejto zásady, [článok 101 ods. 1 ZFEÚ] sa týka nielen priamych spôsobov koordinácie správania medzi podnikmi (dohody a zosúladené postupy), ale tiež inštitucionalizovaných foriem spolupráce, teda situácie, keď hospodárske subjekty konajú prostredníctvom kolektívnej štruktúry alebo spoločného orgánu“. Pozri bod 62 uvedených návrhov.
38      Pozri v tomto smere okrem iného rozsudky z 25.októbra 1977, Metro SB‑Großmärkte/Komisia (26/76, EU:C:1977:167, bod 21); z 26. januára 2005, Piau/Komisia (T‑193/02, EU:T:2005:22, body 100 až 106); z 23. novembra 2006, Asnef‑Equifax a Administración del Estado (C‑238/05, EU:C:2006:734, bod 67), a z 25. januára 2024, Em akaunt BG (C‑438/22, EU:C:2024:71, bod 33). Článku 101 ods. 3 ZFEÚ som venoval niekoľko úvah v bodoch 75 až 95 svojich návrhov vo veci RRC Sports.
39      K tejto otázke pozri MAVROIDIS, P. C., NEVEN, D.: Legitimate objectives in antitrust analysis: The FIFA regulation of agents and the right to regulate football in Europe. IN:
Concurrences, č. 1‑2024, článok č. 117111.
40      Bod 100 daného rozsudku.
41      Rozsudok z 30. septembra 2004, Meca‑Medina a Majcen/Komisia (T‑313/02, EU:T:2004:282, body 38 a 46).
42      Rozsudok zo 4. septembra 2014, API a i. (C‑184/13 až C‑187/13, C‑194/13, C‑195/13 a C‑208/13, EU:C:2014:2147, body 46 a 47)
43      Rozsudok z 10. decembra 2014, ONP a i./Komisia (T‑90/11, EU:T:2014:1049, bod 347).
44      Bod 99 daného rozsudku.
45      Pozri predovšetkým judikatúru, na ktorú sa odkazuje v poznámkach pod čiarou 2 až 5 a 7 vyššie.
46      Bod 183 rozsudku.
47      Pozri rozsudok Meca‑Medina (body 43 až 45).
48      Pozri okrem iného rozsudky z 15. decembra 1995, Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, bod 106), a zo 16. marca 2010, Olympique Lyonnais (C‑325/08, EU:C:2010:143, bod 39).
49      Pozri v tomto zmysle rozsudok FIFA (bod 99).
50      BRANDENBURGER, A. M., NALEBUFF., B. J.: Co‑opetition: A Revolution Mindset that Combines Competition and Cooperation. Crown Business, 1996.
51      Pozri v tomto smere aj moje návrhy vo veci RRC Sports (bod 91).
52      C‑680/21, EU:C:2023:188, body 56 až 60.
53      Pozri napríklad Úrad OSN pre drogy a kriminalitu „Global report on corruption in sport“, 2022 (dostupná online), s. 3. Pozri tiež oznámenie Komisie „Rozvíjanie európskeho rozmeru v športe“ z 18. januára 2011, KOM(2011) 12 v konečnom znení, oddiel 4.1. V súvislosti s touto otázkou pozri tiež bod 94 mojich návrhov vo veci RRC Sports.
54      Podobne VAN ROMPUY, B.: EU Court of Justice delineates the scope of the Wouters exception.
In: Kluwer Competition Law Blog, 15. januára 2024.
55      Pozri v tomto smere návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Rantos vo veci European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2022:993, bod 89 a citovaná judikatúra).
56      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2011, Football Association Premier League a i. (C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, body 134 až 146), a rozsudok Superleague (body 210 až 241). Ani v jednej z vecí sa o možnosti uplatnenia judikatúry Meca‑Medina na skúmané opatrenia neuvažovalo.
57      Pozri rozsudok z 30. septembra 2004, Meca‑Medina a Majcen/Komisia (T‑313/02, EU:T:2004:282, bod 57). K odvolaniu pozri bod 46 a nasl. rozsudku Súdneho dvora vo veci Meca‑Medina.
58      Pozri body 23 až 45 uvedených návrhov.
59      Bod 185 daného rozsudku. Judikatúra v skutočnosti nebola v tomto bode veľmi jasná: porovnaj rozsudok z 23. novembra 2017, ČEZ Elektro Bălgarija a FrontEx International (C‑427/16 a C‑428/16, EU:C:2017:890, bod 53), s judikatúrou uvedenou v bode 183 rozsudku Superleague. Ako však bolo vysvetlené vyššie, táto požiadavka sa v judikatúre týkajúcej sa obchodnej doplnkovosti neustále spomína.
60      Pozri napríklad WEATHERILL, S.: The impact of the rulings of 21 December 2023 on the structure of EU sports law. In:
The International Sports Law Journal, 2023, vol. 23, s. 409 – 415.
61      Zaujímavé je, že nedávno sa tvrdilo (GRYLLOS, G.: Anticompetitive object / effect: An overview of EU and national case law“, 21. marca 2025, e‑Competitions, článok č. 123946, s. 9), že požiadavky v judikatúre Únie, aby legitímne ciele vo verejnom záujme nemali protisúťažný charakter a aby predmetné opatrenie nevylučovalo všetku hospodársku súťaž, pripomínajú stanovisko, ktoré zaujal Supreme Court of the United States (Najvyšší súd Spojených štátov) v niektorých prípadoch týkajúcich sa športu. V týchto veciach tento súd odmietol udeliť osobitnú výnimku z tzv. Sherman Act v prospech obmedzení obchodu uložených športovými združeniami z dôvodu, že tieto obmedzenia slúžia spoločenským cieľom, ktoré sú dôležitejšie ako hospodárska súťaž. Pozri nedávny nález Najvyššieho súdu Spojených štátov z 21. júna 2021 [(141 S. Ct. 2141 (2021)].
62      Kluby a hráči sa na tomto trhu zúčastňujú len ako príjemcovia služieb.
63      2021/2058 (INI) (Ú. v. EÚ C 224, 2022, s. 2). Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pokiaľ som to správne pochopil, pojem „nedávne reformy“ odkazoval na reformy, ktoré viedli k prijatiu predpisov FIFA týkajúcich sa futbalových agentov.
64      Pozri napríklad „Study on sports agents in the European Union“, štúdiu, ktorú nechala vypracovať Európska komisia, november 2009, s. 3, 4, 168 a 169; a PARRISH, R. et al.:
Promoting and Supporting Good Governance in the European Football Agents Industry – Final Report, ktorú zverejnila Európska komisia, 2019, s. 3, 4, 95, 96 a 127 – 129.
65      Pozri bod 32 vyššie.
66      Pozri bod 42 vyššie.
67      Pozri mutatis mutandis rozsudok z 11. apríla 2000, Deliège (C‑51/96 a C‑191/97, EU:C:2000:199, body 56 a 57).
68      Pozri body 17 až 28 vyššie.
69      Pozri body 53 až 113 uvedených návrhov.