62024CJ0291
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 29. januára 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Predchádzanie využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu – Smernica (EÚ) 2015/849 – Sankcie – Článok 58 – Zodpovednosť právnických osôb – Článok 59 – Pripísanie porušenia povinností, ktorého sa dopustili fyzické osoby, právnickej osobe – Podmienky – Článok 60“
Vo veci C‑291/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko) z 25. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 25. apríla 2024, ktorý súvisí s konaním:
Steiermärkische Bank und Sparkassen AG,
KL,
TR
proti
Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA),
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory I. Jarukaitis, sudcovia M. Condinazzi (spravodajca) a N. Jääskinen,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: I. Illéssy, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. apríla 2025,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Steiermärkische Bank und Sparkassen AG, KL a TR, v zastúpení: S. Ficulovič a B. Fletzberger, Rechtsanwälte,
–
Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA), v zastúpení: D. Wagner a P. Wanek, splnomocnení zástupcovia,
–
nemecká vláda, v zastúpení: J. Möller, splnomocnený zástupca,
–
Európska komisia, v zastúpení: A. Manzaneque Valverde a G. von Rintelen, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní z 3. júla 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 58 ods. 1 až 3, článku 59 ods. 1 a článku 60 ods. 5 a 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/849 z 20. mája 2015 o predchádzaní využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 648/2012 a zrušuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES a smernica Komisie 2006/70/ES (Ú. v. EÚ L 141, 2015, s. 73), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/843 z 30. mája 2018 (Ú. v. EÚ L 156, 2018, s. 43) (ďalej len „smernica 2015/849“).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Steiermärkische Bank und Sparkassen AG, ako aj KL a TR na jednej strane a Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) [Úrad pre dohľad nad finančnými trhmi (FMA), Rakúsko] na druhej strane vo veci zákonnosti rozhodnutia, ktorým tento úrad potrestal Steiermärkische Bank und Sparkassen správnou sankciou.
Právny rámec
Právo EÚ
Smernica 2015/849
3
Odôvodnenia 1 a 59 smernice 2015/849 uvádzajú:
„(1)
Toky peňazí pochádzajúcich z nezákonnej činnosti môžu narušiť integritu, stabilitu a povesť finančného sektora a ohroziť vnútorný trh Únie, ako aj medzinárodný rozvoj. Pranie špinavých peňazí, financovanie terorizmu a organizovanej trestnej činnosti zostávajú významnými problémami, ktoré by sa mali riešiť na úrovni Únie. Okrem ďalšieho rozvoja trestnoprávneho prístupu na úrovni Únie je nevyhnutné aj cielené a primerané predchádzanie využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ktoré môže priniesť aj ďalšie výsledky.
…
(59)
Dôležitosť boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu by mala viesť členské štáty k tomu, aby ustanovili účinné, primerané a odrádzajúce správne sankcie a opatrenia vo vnútroštátnom práve pre prípady nerešpektovania vnútroštátnych ustanovení transponujúcich túto smernicu. …“
4
Článok 1 ods. 1 a 2 tejto smernice stanovuje:
„1.   Táto smernica má za cieľ zabrániť používaniu finančného systému Únie na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu.
2.   Členské štáty zabezpečia, aby pranie špinavých peňazí a financovanie terorizmu boli zakázané.“
5
Článok 2 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:
„Táto smernica sa vzťahuje na tieto povinné subjekty:
1.
úverové inštitúcie;
2.
finančné inštitúcie;
3.
tieto fyzické alebo právnické osoby konajúce pri výkone svojej odbornej činnosti:
…“
6
Článok 5 tej istej smernice znie:
„Členské štáty môžu prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie ustanovenia v oblasti, na ktorú sa vzťahuje táto smernica, aby sa predišlo praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, a to v rámci práva Únie.“
7
Kapitola VI smernice 2015/849, nazvaná „Politiky, postupy a dohľad“, obsahuje oddiel 4, nazvaný „Sankcie“, ktorý obsahuje články 58 až 62 tejto smernice. Tento článok 58 v odsekoch 1 až 3 stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby povinné subjekty mohli byť brané na zodpovednosť za porušenia vnútroštátnych ustanovení transponujúcich túto smernicu, a to v súlade s týmto článkom a článkami 59 až 61. Všetky následné sankcie alebo opatrenia musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.
2.   Bez toho, aby bolo dotknuté právo členských štátov stanoviť a ukladať trestnoprávne sankcie, členské štáty stanovia pravidlá týkajúce sa správnych sankcií a opatrení a zabezpečia, aby ich príslušné orgány mohli uložiť takéto sankcie a opatrenia v súvislosti s porušením vnútroštátnych ustanovení, ktorými sa transponuje táto smernica, a zabezpečia ich uplatňovanie.
Členské štáty sa môžu rozhodnúť nestanoviť pravidlá pre správne sankcie alebo opatrenia za porušenia, na ktoré sa vzťahujú trestnoprávne sankcie v ich vnútroštátnom práve. V tomto prípade členské štáty oznámia Komisii príslušné ustanovenia trestného práva.
Členské štáty ďalej zabezpečia, aby ich príslušné orgány pri zistení porušení, na ktoré sa vzťahujú trestnoprávne sankcie, o tom včas informovali orgány presadzovania práva.
3.   Členské štáty zabezpečia, že ak sa povinnosti vzťahujú na právnické osoby, v prípade porušenia vnútroštátnych ustanovení, ktorými sa transponuje táto smernica, sa sankcie a opatrenia môžu uplatňovať na členov riadiaceho orgánu a iné fyzické osoby, ktoré sú podľa vnútroštátneho práva zodpovedné za porušenie.“
8
Článok 59 uvedenej smernice stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby sa tento článok uplatňoval aspoň na tie porušenia na strane povinných subjektov, ktoré sú vážne, ktoré sa opakujú, ktoré sú systematické, alebo na kombináciu týchto porušení, a to v súvislosti s požiadavkami stanovenými v:
a)
článkoch 10 až 24 (povinná starostlivosť vo vzťahu ku klientovi);
b)
článkoch 33, 34 a 35 (ohlasovanie podozrivých transakcií);
c)
článku 40 (vedenie záznamov) a
d)
článkoch 45 a 46 (vnútorné kontroly).
2.   Členské štáty zabezpečia, aby sa v prípadoch uvedených v odseku 1 mohli uplatniť správne sankcie a opatrenia, ktoré zahŕňajú aspoň:
a)
verejné vyhlásenie, v ktorom sa identifikuje fyzická alebo právnická osoba a povaha porušenia;
b)
príkaz, aby fyzická alebo právnická osoba upustila od konania a zdržala sa opakovania tohto konania;
c)
ak povinný subjekt podlieha povoleniu, odňatie alebo pozastavenie povolenia;
d)
dočasný zákaz pre ktorúkoľvek osobu plniacu manažérske funkcie v povinnom subjekte, alebo akúkoľvek inú fyzickú osobu zodpovednú za porušenie, vykonávať manažérske funkcie v povinných subjektoch;
e)
maximálne správne peňažné sankcie vo výške aspoň dvojnásobku sumy benefitu vyplývajúceho z porušenia, ak takýto benefit možno určiť, alebo najmenej 1000000 EUR.
3.   Členské štáty zabezpečia, aby sa odchylne od odseku 2 písm. e) mohli v prípade, že dotknutý povinný subjekt je úverovou inštitúciou alebo finančnou inštitúciou, uplatniť aj tieto sankcie:
a)
v prípade právnickej osoby, maximálne administratívne peňažné sankcie vo výške aspoň 5000000 EUR alebo 10 % celkového ročného obratu podľa poslednej dostupnej účtovnej závierky schválenej riadiacim orgánom…;
b)
v prípade fyzickej osoby, maximálne správne peňažné sankcie vo výške aspoň 5000000 EUR, alebo v členských štátoch, ktorých menou nie je euro, zodpovedajúca hodnota v národnej mene k 25. júnu 2015.
4.   Členské štáty môžu splnomocniť príslušné orgány, aby okrem správnych sankcií uvedených v odseku 2 písm. a) až d) ukladali ďalšie typy správnych sankcií, alebo aby ukladali správne peňažné sankcie presahujúce sumy uvedené v odseku 2 písm. e) a v odseku 3.“
9
Článok 60 ods. 5 a 6 tej istej smernice znie:
„5.   Členské štáty zabezpečia, aby právnické osoby mohli byť brané na zodpovednosť za porušenia uvedené v článku 59 ods. 1 spáchané v ich prospech akoukoľvek osobou, ktorá koná samostatne alebo ako súčasť orgánu danej právnickej osoby a ktorá má v rámci právnickej osoby vedúce postavenie, na základe ktorejkoľvek z týchto skutočností:
a)
oprávnenia zastupovať právnickú osobu;
b)
právomoci prijímať rozhodnutia v mene právnickej osoby, alebo
c)
právomoci vykonávať kontrolu v právnickej osobe.
6.   Členské štáty zároveň zabezpečia, aby právnické osoby mohli byť brané na zodpovednosť, ak nedostatočný dohľad alebo kontrola vykonávané osobou uvedenou v odseku 5 tohto článku umožnili spáchanie porušení uvedených v článku 59 ods. 1 v prospech uvedenej právnickej osoby osobou, ktorá podlieha jej právomoci.“
Nariadenie (EÚ) 2016/679
10
Článok 58 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1), v odseku 2 stanovuje:
„Každý dozorný orgán má všetky tieto nápravné právomoci:
…
i)
uložiť v závislosti od okolností každého jednotlivého prípadu správnu pokutu podľa článku 83, a to popri opatreniach uvedených v tomto odseku alebo namiesto nich;
…“
11
Článok 83 ods. 1 až 6 tohto nariadenia stanovuje:
„1.   Každý dozorný orgán zabezpečí, aby bolo ukladanie správnych pokút podľa tohto článku za porušenia tohto nariadenia uvedené v odsekoch 4, 5 a 6 v každom jednotlivom prípade účinné, primerané a odrádzajúce.
2.   Správne pokuty sa v závislosti od okolností každého jednotlivého prípadu ukladajú popri opatreniach uvedených v článku 58 ods. 2 písm. a) až h) a j) alebo namiesto nich. Pri rozhodovaní o uložení správnej pokuty a jej výške sa v každom jednotlivom prípade náležite zohľadnia tieto skutočnosti:
…
3.   Ak prevádzkovateľ alebo sprostredkovateľ úmyselne alebo z nedbanlivosti tými istými alebo súvisiacimi spracovateľskými operáciami poruší viacero ustanovení tohto nariadenia, celková suma správnej pokuty nesmie presiahnuť výšku stanovenú za najzávažnejšie porušenie.
4.   Za porušenia nasledujúcich ustanovení sa podľa odseku 2 uložia správne pokuty až do výšky 10000000 EUR, alebo v prípade podniku až do výšky 2 % celkového svetového ročného obratu za predchádzajúci účtovný rok, podľa toho, ktorá suma je vyššia:
…
5.   Za porušenia nasledujúcich ustanovení sa podľa odseku 2 uložia správne pokuty až do výšky 20000000 EUR, alebo v prípade podniku až do výšky 4 % celkového svetového ročného obratu za predchádzajúci účtovný rok, podľa toho, ktorá suma je vyššia:
…
6.   Za nesplnenie príkazu dozorného orgánu podľa článku 58 ods. 2 sa podľa odseku 2 tohto článku uložia správne pokuty až do výšky 20000000 EUR, alebo v prípade podniku až do výšky 4 % celkového svetového ročného obratu za predchádzajúci účtovný rok, podľa toho, ktorá suma je vyššia.“
Rakúske právo
12
Podľa § 34 Finanzmarkt‑Geldwäschegesetz (zákon o boji proti praniu špinavých peňazí na finančných trhoch) z 26. júla 2017 (BGBl. I, 118/2016), v znení z 28. mája 2021 (BGBl. I, 17/2018) (ďalej len „zákon o praní špinavých peňazí“):
„1.   Každý, kto ako zodpovedná osoba [§ 9 Verwaltungsstrafgesetz (zákon o správnych sankciách; ďalej len ‚zákon o správnych sankciách‘)] povinného subjektu poruší stanovené povinnosti
…
(2)
podľa § 5 až § 12 (povinná starostlivosť vo vzťahu ku klientom)…;
…
(8)
podľa § 23 ods. 1 až 3 alebo 6 (vnútorná organizácia);
…
dopustí sa správneho deliktu a FMA ho potrestá pokutou až do výšky 150000 eur.
2.   Ak ide o závažné, opakované alebo systematické porušenie povinnosti podľa odseku 1 bodu 2… alebo o ich kombináciu, uloží sa pokuta do výšky 5000000 eur alebo do výšky dvojnásobku prospechu získaného porušením povinnosti, pokiaľ ho možno vyčísliť.
3.   Kto ako zodpovedný zástupca (§ 9 zákona o správnych sankciách) povinného subjektu
(1)
opakovane alebo systematicky neposkytne požadované údaje o platiteľovi alebo príjemcovi, čím porušuje články 4 až 6 nariadenia [Európskeho parlamentu a Rady] (EÚ) 2015/847 [z 20. mája 2015 o údajoch sprevádzajúcich prevody finančných prostriedkov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1781/2006 (Ú. v. EÚ L 141, 2015, s. 1)];
(2)
nezabezpečí uchovávanie záznamov podľa článku 16 nariadenia [2015/847], čo predstavuje opakované, systematické a závažné pochybenie;
(3)
nezavedie účinné postupy založené na hodnotení rizika v rozpore s článkom 8 alebo 12 nariadenia [2015/847]; alebo
(4)
ak je povinný subjekt sprostredkovateľom platobných služieb podľa článku 3 bodu 5, závažne porušuje článok 11 alebo 12 nariadenia [2015/847];
dopustí sa správneho deliktu a potrestá sa pokutou uloženou FMA do výšky 5000000 eur alebo do výšky dvojnásobku prospechu získaného porušením povinnosti, pokiaľ ho možno vyčísliť.
…“
13
Podľa § 35 zákona o praní špinavých peňazí:
„1.   FMA môže právnickým osobám uložiť pokuty, ak sa porušenia povinnosti uvedenej v § 34 ods. 1 až 3 dopustila v ich prospech akákoľvek osoba, ktorá koná samostatne alebo ako člen orgánu dotknutej právnickej osoby a ktorá má v rámci tejto právnickej osoby vedúce postavenie, a to na základe ktoréhokoľvek z týchto dôvodov:
(1)
právomoc zastupovať právnickú osobu;
(2)
právomoc prijímať rozhodnutia v mene právnickej osoby; alebo
(3)
kontrolná právomoc v rámci právnickej osoby.
2.   Za porušenie povinnosti podľa § 34 ods. 1 až 3 môžu byť právnické osoby zodpovedné aj vtedy, ak nedostatočný dohľad alebo kontrola zo strany osoby uvedenej v odseku 1 umožnili, aby sa porušenia povinnosti uvedenej v § 34 ods. 1 až 3 dopustila v prospech právnickej osoby iná osoba konajúca v jej mene.
…“
14
Ustanovenie § 36 tohto zákona znie takto:
„V prípade správnych deliktov stanovených týmto spolkovým zákonom sa namiesto premlčacej lehoty na stíhanie uplatňuje lehota troch rokov (§ 31 ods. 1 zákona o správnych sankciách). Premlčacia lehota sankcií (§ 31 ods. 2 zákona o správnych sankciách) je v týchto prípadoch päť rokov.“
Konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka
15
Rozhodnutím z 29. februára 2024 FMA na základe § 35 ods. 1 a 2 zákona o praní špinavých peňazí uložil spoločnosti Steiermärkische Bank und Sparkassen sankciu z dôvodu, že porušila svoje povinnosti náležitej starostlivosti v oblasti prania špinavých peňazí.
16
Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd, Rakúsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania a na ktorý bola podaná žaloba proti tomuto rozhodnutiu, kvalifikuje uvedenú sankciu ako „správnu sankciu trestnoprávnej povahy“ a spresňuje, že „rakúske administratívne trestné právo“ nepozná trestnú zodpovednosť právnických osôb. Podľa tohto súdu § 35 ods. 1 a 2 zákona o praní špinavých peňazí, ktorý v podstate prebral do rakúskeho práva ustanovenia článku 59 a článku 60 ods. 5 a 6 smernice 2015/849, predstavuje jedno z prvých ustanovení, ktorými bola do tohto práva zavedená trestná zodpovednosť právnických osôb.
17
Uvedený § 35 ods. 1 však zaviedol ako dodatočnú podmienku na sankcionovanie právnickej osoby to, že v jej mene sa „porušenia povinností uvedených v článku 34 ods. 1 až 3“ dopustila fyzická osoba.
18
KL a TR sú dve fyzické osoby, ktorých konanie možno pripísať spoločnosti Steiermärkische Bank und Sparkassen. Ako obvinení sú tiež účastníkmi konania vo veci samej.
19
Vnútroštátny súd spresňuje, že podľa judikatúry Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd, Rakúsko) je na to, aby bola právnická osoba postihnuteľná, po prvé nevyhnutné, aby fyzická osoba, ktorej skutok sa má pripísať tejto právnickej osobe, bola predtým sama účastníkom dotknutého konania a v tomto rámci sa s ňou zaobchádzalo nielen ako so svedkom, ale ako s obvineným so všetkými právami spojenými s týmto postavením, po druhé to, že vo výroku rozhodnutia o uložení sankcie uloženej uvedenej právnickej osobe sa konštatuje akt predstavujúci trestný čin, nezákonnosť a zavinenie zo strany tejto fyzickej osoby alebo riadne identifikovaného právneho zástupcu tej istej právnickej osoby, a po tretie to, že tento čin je v tomto ustanovení pripísateľný dotknutej právnickej osobe.
20
Vnútroštátny súd sa pýta, či tieto dodatočné požiadavky neobmedzujú pôsobnosť článku 60 ods. 5 smernice 2015/849. Pochybnosti tohto súdu sa týkajú najmä skutočnosti, že „sankcie a správne opatrenia“ stanovené touto smernicou musia byť „účinné, primerané a odrádzajúce“ v súlade s odôvodnením 59 a článkom 58 ods. 1 uvedenej smernice. Okrem toho sú predmetné konania zložité, skutkové okolnosti, ktoré viedli k týmto konaniam, sú často nejasné, a teda neznáme orgánu verejnej moci, zatiaľ čo na tieto konania sa vzťahuje päťročná premlčacia lehota plynúca odo dňa predmetných skutkových okolností.
21
Napokon sa uvedený súd domnieva, že na účely vyriešenia sporu, ktorý prejednáva, by mohla byť relevantná judikatúra vyplývajúca z rozsudku z 5. decembra 2023, Deutsche Wohnen (C‑807/21, EU:C:2023:950), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že článok 58 ods. 2 a článok 83 ods. 1 až 6 nariadenia 2016/679 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej možno právnickej osobe ako prevádzkovateľovi uložiť správnu pokutu za porušenie uvedené v odsekoch 4 až 6 tohto článku 83 len v rozsahu, v akom bolo toto porušenie predtým pripísané identifikovanej fyzickej osobe.
22
Za týchto okolností Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Sú so sekundárnym právom Únie (predovšetkým s článkom 60 ods. 5 a 6 v spojení s článkom 58 ods. 1 až 3 a článkom 59 ods. 1 [smernice 2015/849]), ako aj so všeobecnými právnymi zásadami Únie (najmä zásadou effet utile) v rozpore ustanovenia § 35 ods. 1 až 3 (o trestnej zodpovednosti právnických osôb) a § 36 (predĺženie premlčacej lehoty) [zákona o praní špinavých peňazí], ktoré v spojení s výkladom týchto ustanovení zo strany Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd) požadujú, že nevyhnutným predpokladom na účely potrestania právnickej osoby je to, aby sa zodpovednému zástupcovi alebo inej fyzickej osobe, ktorá konala v mene právnickej osoby, najprv priznalo formálne postavenie účastníka konania ako obvineného (za prísneho dodržania všetkých práv účastníka konania), a ďalej aby sa kogentne vo výrokovej časti odsudzujúceho rozhodnutia o uložení trestu voči právnickej osobe konštatovalo, že fyzická osoba (alebo zodpovedný zástupca), ktorú tam treba konkrétne uviesť, konala trestne, protiprávne a zavinene, aby toto konanie bolo možné v ďalšom kroku pripísať právnickej osobe, pričom trestné stíhanie sa premlčí v lehote troch rokov od skončenia skutku zakladajúceho trestný čin a trestnosť v lehote piatich rokov?“
O prejudiciálnej otázke
23
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú článok 58 ods. 1 až 3, článok 59 ods. 1 a článok 60 ods. 5 a 6 smernice 2015/849 v spojení so zásadou potrebného účinku vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá:
–
na účely sankcionovania právnickej osoby vyžaduje, aby bolo postavenie obvinenej osoby vopred formálne priznané fyzickej osobe, a vyžaduje, aby výrok rozhodnutia, ktorým sa táto právnická osoba sankcionuje, menovite označil túto fyzickú osobu a konštatoval, že táto osoba sa dopustila činu tvoriaceho nezákonné a zavinené porušenie, ktorý možno pripísať tejto právnickej osobe, a
–
stanovuje, že premlčacia doba na začatie stíhania je tri roky a na uloženie sankcie päť rokov odo dňa skončenia tohto porušenia.
O podmienkach vzniku zodpovednosti právnickej osoby podľa smernice 2015/849
24
Pokiaľ ide o prvú časť položenej otázky týkajúcu sa podmienok vzniku zodpovednosti právnickej osoby, treba na úvod pripomenúť, že hlavným cieľom smernice 2015/849, ako vyplýva z jej názvu a článku 1 ods. 1 a 2, je predchádzanie využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu. Konkrétnejšie, ustanovenia tejto smernice majú za cieľ stanoviť v súlade s prístupom založeným na hodnotení rizík súbor preventívnych a odrádzajúcich opatrení na účinný boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, aby sa zabránilo tomu, ako vyplýva z odôvodnenia 1 uvedenej smernice, že toky peňazí pochádzajúcich z nezákonnej činnosti by mohli narušiť integritu, stabilitu a povesť finančného sektora Únie a ohroziť jej vnútorný trh, ako aj medzinárodný rozvoj (rozsudok z 19. júna 2025, Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, bod 35 a citovaná judikatúra).
25
Podľa článku 2 ods. 1 smernice 2015/849 sa táto smernica uplatňuje na subjekty, ktoré sa nazývajú „povinné subjekty“. Týmito subjektmi sú podľa bodov 1 až 3 tohto článku 2 ods. 1 v uvedenom poradí úverové inštitúcie, finančné inštitúcie a fyzické alebo právnické osoby uvedené v tomto bode 3, ktoré konajú pri výkone svojej odbornej činnosti.
26
Povinnosti, ktoré smernica 2015/849 ukladá povinným subjektom, teda prináležia tak právnickým osobám, ako aj fyzickým osobám, pokiaľ tieto osoby možno považovať za povinné subjekty v zmysle článku 2 ods. 1 uvedenej smernice.
27
Pokiaľ ide konkrétnejšie o sankcie stanovené v článku 59 smernice 2015/849, ktoré sa v súlade s odsekom 1 tohto článku 59 uplatňujú aspoň na závažné, opakované, systematické alebo kombinované porušenia, ktorých sa dopustili takéto subjekty, treba zdôrazniť, že článok 58 ods. 1 tejto smernice ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby povinné subjekty mohli byť brané na zodpovednosť za porušenie vnútroštátnych ustanovení, ktorými sa preberá uvedená smernica.
28
Nič v tomto článku 58 ods. 1 však neumožňuje domnievať sa, že by zodpovednosť povinného subjektu podľa uvedenej smernice, pokiaľ je ním právnická osoba, mohla závisieť od vzniku zodpovednosti fyzickej osoby podľa vnútroštátneho práva.
29
Ak je povinným subjektom právnická osoba, vzhľadom na to, že takáto osoba môže konať len prostredníctvom fyzických osôb, ktorých konanie je pripísateľné tejto právnickej osobe, smernica 2015/849 sa obmedzuje na zavedenie pravidiel umožňujúcich spresniť podmienky, za ktorých na jednej strane porušenia zakladajúce zodpovednosť právnickej osoby musia byť pripísané aj fyzickým osobám, ktoré sú za ne zodpovedné podľa vnútroštátneho práva, a na druhej strane konania niektorých fyzických osôb môžu zakladať zodpovednosť právnickej osoby.
30
Na jednej strane v súlade s článkom 58 ods. 3 tejto smernice členské štáty zabezpečia, že ak sa povinnosti vzťahujú na právnické osoby, v prípade porušenia vnútroštátnych ustanovení, ktorými sa transponuje uvedená smernica, sa sankcie a opatrenia môžu uplatňovať na členov riadiaceho orgánu a iné fyzické osoby, ktoré sú podľa vnútroštátneho práva zodpovedné za toto porušenie. Z tohto ustanovenia však nevyplýva, že uloženie sankcie právnickej osobe ako povinnému subjektu by podliehalo predchádzajúcemu konštatovaniu, že trestný čin spáchala fyzická osoba. Naopak zodpovednosť fyzických osôb podľa vnútroštátneho práva je len doplňujúca a doplnková vo vzťahu k zodpovednosti dotknutej právnickej osoby podľa smernice 2015/849.
31
Na druhej strane podľa článku 60 ods. 5 a 6 smernice 2015/849 členské štáty zabezpečia, aby právnická osoba mohla byť braná na zodpovednosť tak za porušenia, ktoré v jej prospech spáchala akákoľvek osoba konajúca samostatne alebo ako člen orgánu tejto právnickej osoby a ktorá má v rámci tejto právnickej osoby vedúce postavenie, ako aj v prípade, že nedostatočný dohľad alebo kontrola zo strany takejto osoby umožnili spáchanie porušení v prospech tej istej právnickej osoby inou osobou, ktorá podlieha jej právomoci.
32
Ako uvádzajú FMA a Komisia, tento článok 60 ods. 5 a 6 sa obmedzuje na uvedenie fyzických osôb, ktorých konanie alebo opomenutie v mene právnickej osoby môže založiť jej zodpovednosť. Naopak z toho nevyplýva, že zodpovednosť týchto fyzických osôb podľa vnútroštátneho práva musí vzniknúť vopred a že tieto osoby by mali byť uvedené vo výroku rozhodnutia ukladajúceho sankciu tejto právnickej osobe a uznané za zodpovedné za dotknuté porušenie.
33
Výklad článkov 58 až 60 smernice 2015/849, podľa ktorého by členské štáty mohli podmieniť zodpovednosť právnickej osoby predchádzajúcim konštatovaním, že porušenie spáchala fyzická osoba, by bol navyše v rozpore s požiadavkou stanovenou v článku 58 ods. 1 tejto smernice, aby akákoľvek sankcia alebo opatrenie vyplývajúce zo zodpovednosti povinných subjektov v prípade porušenia vnútroštátnych ustanovení preberajúcich uvedenú smernicu boli účinné, primerané a odrádzajúce. Takáto požiadavka by totiž mohla oslabiť účinnosť a odrádzajúcu povahu sankcií, ktoré smernica 2015/849 priamo ukladá právnickým osobám ako povinným subjektom (pozri analogicky rozsudok z 5. decembra 2023, Deutsche Wohnnen, C‑807/21, EU:C:2023:950, bod 51).
34
Treba ešte spresniť, že hoci táto smernica vykonáva len minimálnu harmonizáciu (rozsudok z 18. apríla 2024, Citadeles nekustamie īpašumi, C‑22/23, EU:C:2024:327, bod 48 a citovaná judikatúra), členské štáty nemôžu obmedziť rozsah zodpovednosti, ktorú článok 58 ods. 1 tejto smernice ukladá týmto povinným subjektom, medzi ktoré patria právnické osoby.
35
Okrem toho, ako uviedol Súdny dvor, hoci článok 59 smernice 2015/849 ponecháva členským štátom možnosť stanoviť iné sankcie a opatrenia, než sú sankcie a opatrenia vymenované v tomto článku 59 ods. 1, nič to nemení na tom, že tieto členské štáty musia sankcionovať prinajmenšom porušenia uvedené v tomto ustanovení, ktorých sa dopustili povinné subjekty, a to stanovením prinajmenšom správnych sankcií a opatrení stanovených v uvedenom článku 59 ods. 2 a 3 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. júna 2025, Lietuvos bankas, C‑671/23, EU:C:2025:457, bod 37).
36
Na druhej strane vzhľadom na to, že – ako bolo pripomenuté v bode 19 tohto rozsudku – vnútroštátny súd spresňuje, že podmienky vzniku zodpovednosti právnických osôb podľa vnútroštátnych predpisov, ktorými sa preberá smernica 2015/849, vyplývajú z judikatúry Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny súd), treba ešte pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sú vnútroštátne súdy pri uplatňovaní svojho vnútroštátneho práva povinné vykladať ho v čo najväčšej možnej miere s ohľadom na znenie a účel predmetnej smernice tak, aby sa dosiahol ňou sledovaný výsledok, a teda konať v súlade s článkom 288 tretím odsekom ZFEÚ. Táto povinnosť konformného výkladu vnútroštátneho práva je totiž obsiahnutá v systéme Zmluvy o FEÚ, keďže vnútroštátnym súdom umožňuje v rámci ich právomocí zaistiť úplnú účinnosť práva Únie pri rozhodovaní o sporoch, ktoré im boli predložené (rozsudok z 26. júna 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 85, ako aj citovaná judikatúra).
37
Zásada konformného výkladu vyžaduje, aby vnútroštátne súdy urobili všetko, čo je v ich právomoci, pričom zohľadnia vnútroštátne právo ako celok a uplatnia výkladové metódy, ktoré toto právo uznáva, s cieľom zaručiť plnú účinnosť dotknutej smernice a dospieť k riešeniu, ktoré je v súlade s účelom sledovaným touto smernicou (rozsudok z 26. júna 2025, Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23, EU:C:2025:484, bod 86, ako aj citovaná judikatúra).
38
V prejednávanej veci teda vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby vyložil relevantné ustanovenia zákona o praní špinavých peňazí v súlade so smernicou 2015/849.
O premlčacích lehotách
39
Pokiaľ ide o druhú časť položenej otázky týkajúcu sa stanovenia premlčacích lehôt vnútroštátnym právom, treba pripomenúť, že v prípade, ak niet právnych noriem Únie, si členské štáty zachovávajú právo uplatňovať procesné podmienky stanovené vo svojom vnútroštátnom právnom poriadku, najmä v oblasti prekluzívnych lehôt, pod podmienkou dodržania zásad ekvivalencie a efektivity (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. decembra 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 37 a citovanú judikatúru).
40
Na účely preverenia, či je dodržaná zásada ekvivalencie, treba teda preskúmať, či existuje okrem pravidla premlčania vzťahujúceho sa na žaloby určené vo vnútroštátnom práve na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osoby podliehajúce súdnej právomoci vyvodzujú z práva Únie, pravidlo premlčania uplatňujúce sa na žaloby vnútroštátnej povahy a či tieto dve pravidlá premlčania vzhľadom na ich cieľ a podstatné prvky možno považovať za podobné (rozsudok z 20. decembra 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 38 a citovaná judikatúra).
41
Pokiaľ ide o zásadu efektivity, treba pripomenúť, že členské štáty sú v každom prípade zodpovedné za zabezpečenie účinnej ochrany práv priznaných právom Únie a že táto zásada najmä vyžaduje, aby orgány členských štátov prakticky neznemožňovali alebo nadmerne nesťažovali výkon práv priznaných právnym poriadkom Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. decembra 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 41 a citovanú judikatúru).
42
Súdny dvor uznal, že s právom Únie je zlučiteľné stanovenie primeraných prekluzívnych lehôt, a to v záujme právnej istoty. Trojročné alebo dvojročné premlčacie lehoty sa napríklad považovali za také, ktoré sú v súlade so zásadou efektivity (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. decembra 2017, Caterpillar Financial Services, C‑500/16, EU:C:2017:996, bod 42 a citovanú judikatúru).
43
Premlčacia lehota práva príslušných orgánov začať stíhanie v trvaní troch rokov odo dňa skončenia údajného porušenia a päťročná premlčacia lehota od tohto dátumu na účely uloženia sankcie, o aké ide vo veci samej, sa tak v zásade musia považovať za také, ktoré sú v súlade s právom Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, Napfény‑Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, bod 37).
44
Spis, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, pritom neobsahuje nič, čo by preukazovalo, že trojročné a päťročné premlčacie lehoty stanovené v § 36 zákona o praní špinavých peňazí by nemuseli byť v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity.
45
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na položenú otázku odpovedať tak, že článok 58 ods. 1 až 3, článok 59 ods. 1 a článok 60 ods. 5 a 6 smernice 2015/849 v súlade so zásadou potrebného účinku sa majú vykladať v tom zmysle, že:
–
bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely sankcionovania právnickej osoby vyžaduje, aby bolo postavenie obvinenej osoby vopred formálne priznané fyzickej osobe, a vyžaduje, aby výrok rozhodnutia, ktorým sa táto právnická osoba sankcionuje, menovite označil túto fyzickú osobu a konštatoval, že táto osoba sa dopustila činu tvoriaceho nezákonné a zavinené porušenie, ktorý možno pripísať tejto právnickej osobe, a
–
nebránia tomu, aby táto právna úprava stanovila premlčaciu dobu na začatie stíhania tri roky a na uloženie sankcie päť rokov odo dňa skončenia tohto porušenia.
O trovách
46
Vzhľadom na to, že konanie na Súdnom dvore má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní na vnútroštátnom súde, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
Článok 58 ods. 1 až 3, článok 59 ods. 1 a článok 60 ods. 5 a 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/849 z 20. mája 2015 o predchádzaní využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu, ktorou sa mení nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 648/2012 a zrušuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES a smernica Komisie 2006/70/ES, zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/843 z 30. mája 2018, v súlade so zásadou potrebného účinku
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
–
bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na účely sankcionovania právnickej osoby vyžaduje, aby bolo postavenie obvinenej osoby vopred formálne priznané fyzickej osobe, a vyžaduje, aby výrok rozhodnutia, ktorým sa táto právnická osoba sankcionuje, menovite označil túto fyzickú osobu a konštatoval, že táto osoba sa dopustila činu tvoriaceho nezákonné a zavinené porušenie, ktorý možno pripísať tejto právnickej osobe, a
–
nebránia tomu, aby táto právna úprava stanovila premlčaciu dobu na začatie stíhania tri roky a na uloženie sankcie päť rokov odo dňa skončenia tohto porušenia.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.