62023CJ0417
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
z 18. decembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Rovnaké zaobchádzanie s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod – Smernica 2000/43/ES – Pojmy ‚etnický pôvod‘, ‚priama diskriminácia‘ a ‚nepriama diskriminácia‘ – Vnútroštátna právna úprava, ktorá vyžaduje prijatie plánov rozvoja určených na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v určitých obytných oblastiach – Identifikácia týchto oblastí na základe podielu ‚prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín‘ – Odôvodnenie – Sociálna súdržnosť a integrácia – Politika bývania – Článok 7 Charty základných práv Európskej únie – Právo na rešpektovanie obydlia – Proporcionalita“
Vo veci C‑417/23,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Østre Landsret (Východný vyšší súd, Dánsko) z 30. júna 2023 a doručený Súdnemu dvoru 6. júla 2023, ktorý súvisí s konaním:
Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge,
proti
MV,
EH,
LI,
AQ,
LO,
za účasti:
BL – Danmarks Almene Boliger,
Institut for Menneskerettigheder,
a
XM,
ZQ,
FZ,
DL
WS,
JI,
PB,
VT,
YB,
TJ,
RK
proti
Social‑, Bolig‑ og Ældreministeriet,
za účasti:
Institut for Menneskerettigheder,
FN’s særlige rapportør E. Tendayi Achiume,
FN’s særlige rapportør Balakrishnan Rajagopal,
SÚDNY DVOR (veľká komora),
v zložení: predseda K. Lenaerts, podpredseda T. von Danwitz, predsedovia komôr K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa), I. Ziemele, J. Passer a O. Spineanu‑Matei, sudcovia S. Rodin, E. Regan, A. Kumin, N. Jääskinen, D. Gratsias a Z. Csehi,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: C. Strömholm, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. septembra 2024,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge, v zastúpení: H. Qwist, advokat,
–
XM, ZQ, FZ, DL, WS, JI, PB, VT, YB, TJ a RK, v zastúpení: P. A. Fokdal a E. O. R. Rosenberg Khawaja, advokater,
–
MV, EH, LI, AQ a LO, v zastúpení: N.‑E. Hansen a M. Tarp, advokater,
–
BL – Danmarks Almene Boliger, v zastúpení: K. Paludan a L. V. Thomsen, advokater,
–
Institut for Menneskerettigheder, v zastúpení: M. Akhtar, P. Hjaltason, L. Teilgård, T. B. Thomsen a M. Ventegodt, splnomocnení zástupcovia,
–
FN’s særlige rapportør E. Tendayi Achiume a FN’s særlige rapportør Balakrishnan Rajagopal, v zastúpení: P. A. Fokdal a E. O. R. Rosenberg Khawaja, advokater,
–
dánska vláda, v zastúpení: C. A.‑S. Maertens, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci R. Holdgaard a J. Pinborg, advokater,
–
španielska vláda, v zastúpení: A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, splnomocnená zástupkyňa,
–
Európska komisia, v zastúpení: P. Carlin, F. Clotuche‑Duvieusart a C. Vang, plnomocnené zástupkyne,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 13. februára 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod (Ú. v. ES L 180, 2000, s. 22; Mim. vyd. 20/001, s. 23).
2
Tento návrh bol podaný v rámci piatich sporov, v ktorých oproti sebe stoja, pokiaľ ide o prvé štyri spory, verejnoprávny subjekt v postavení prenajímateľa Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (ďalej len „SAB“) a piati nájomcovia rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania, a, pokiaľ ide o piaty spor, jedenásti nájomcovia takýchto rodinných obytných jednotiek a Social‑, Bolig‑ og Ældreministeriet (Ministerstvo sociálnych vecí, bývania a záležitostí seniorov, Dánsko), pričom ide o spory vo veci vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja určené na zníženie percentuálneho podielu uvedených rodinných obytných jednotiek v obytných oblastiach, ktoré sa vyznačujú okrem iného tým, že počas posledných piatich rokov v nich podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ presiahol 50 %.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 2000/43
3
Podľa odôvodnení 2 až 4, 9, 12, 13, 15, 16 a 28 smernice 2000/43:
„(2)
V súlade s článkom 6 [ZEÚ] je Európska únia založená na princípoch slobody, demokracie, rešpektovaní ľudských práv a základných slobôd a práv a na princípoch právneho štátu, ktoré sú spoločné pre všetky členské štáty a mala by rešpektovať základné práva, ktoré zaručuje Európsky dohovor pre ochranu ľudských práv a základných slobôd [podpísaný v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len ‚EDĽP‘)] a pretože vyplývajú z ústavných tradícií spoločných pre všetky členské štáty, ako všeobecné princípy práva spoločenstva.
(3)
Právo na rovnosť pred zákonom a ochranu pred diskrimináciou pre všetky osoby ustanovuje všeobecné právo, uznané vo Všeobecnej deklarácii ľudských práv, Dohovore OSN o odstránení všetkých foriem diskriminácie žien, Medzinárodnom dohovore o odstránení všetkých foriem rasovej diskriminácie a v paktoch OSN o občianskych a politických právach a hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach a v [EDĽP], ktoré podpísali všetky členské štáty.
(4)
Je dôležité dodržiavať tieto základné práva a slobody vrátane práva slobody združovania; je rovnako dôležité v súvislosti s prístupom k tovaru a službám a ich poskytovaniu dodržiavať ochranu súkromného a rodinného života a úkony vykonávané v tejto súvislosti.
…
(9)
Diskriminácia založená na rasovom alebo etnickom pôvode môže sťažiť dosiahnutie cieľov zmluvy o [FEÚ], najmä na dosiahnutie vysokého stupňa zamestnanosti a sociálnej ochrany, hospodársku a sociálnu súdržnosť a jednotu, zvyšovanie životnej úrovne a kvality života. Môže sťažiť aj zámer, aby sa Európska únia stala územím slobody, bezpečnosti a spravodlivosti.
…
(12)
Na zabezpečenie rozvoja demokratických a tolerantných spoločností, ktoré umožňujú účasť všetkých osôb bez ohľadu na ich rasový alebo etnický pôvod, mala by sa realizovať osobitná akcia v oblasti diskriminácie založenej na rasovom alebo etnickom pôvode, ktorá by okrem prístupu k zamestnaniu a k samostatne zárobkovým činnostiam mala pokryť oblasti ako sú vzdelanie, sociálna ochrana, vrátane sociálneho zabezpečenia a zdravotnej starostlivosti, sociálne výhody a prístup k tovaru a službám a ich poskytovanie.
(13)
S týmto cieľom by sa mala každá priama alebo nepriama diskriminácia založená na rasovom alebo etnickom pôvode, pokiaľ ide o oblasti, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, v spoločenstve zakázať; tento zákaz diskriminácie by sa mal uplatňovať aj na štátnych príslušníkov z tretích krajín, ale nepokrýva rozdiely v zaobchádzaní podľa štátnej príslušnosti a nedotýka sa ustanovení, ktoré upravujú vstup a pobyt štátnych príslušníkov z tretích krajín a ich prístup k zamestnaniu a povolaniu.
…
(15)
Uvedomenie si skutočností, z ktorých sa dá usudzovať, že išlo o priamu a nepriamu diskrimináciu, je záležitosťou národných súdov alebo iných príslušných orgánov v súlade s pravidlami alebo praxou vnútroštátneho práva; takéto pravidlá môžu umožňovať najmä nepriamu diskrimináciu prostredníctvom rôznych prostriedkov, vrátane štatistických údajov [takéto pravidlá môžu okrem iného stanovovať, že existencia nepriamej diskriminácie môže byť preukázaná akýmikoľvek prostriedkami, vrátane štatistických údajov – neoficiálny preklad].
(16)
Je dôležité ochraňovať všetky fyzické osoby proti diskriminácii na základe rasy a etnického pôvodu;…
…
(28)
… cieľ tejto smernice, menovite zabezpečenie spoločnej vysokej úrovne ochrany proti diskriminácii vo všetkých členských štátoch, nemôže byť dosiahnutý uspokojivo členskými štátmi…“
4
V článku 1 tejto smernice, nazvanom „Účel“, sa uvádza:
„Účelom tejto smernice je ustanovenie rámca boja proti diskriminácii na základe rasy alebo etnického pôvodu, so zámerom uplatniť zásady rovnakého zaobchádzania v členských štátoch.“
5
Článok 2 uvedenej smernice, nazvaný „Pojem diskriminácie“, stanovuje:
„1.   Na účely tejto smernice znamená zásada rovnakého zaobchádzania to, že neexistuje žiadna priama alebo nepriama diskriminácia na základe rasy alebo etnick[ého] pôvod[u].
2.   Na účely odseku 1:
a)
za priamu diskrimináciu sa považuje prípad, keď sa s jednou osobou z dôvodu rasy alebo etnického pôvodu zaobchádza, zaobchádzalo, alebo by sa zaobchádzalo v porovnateľnej situácii menej priaznivo ako s inou osobou;
b)
za nepriamu diskrimináciu sa považuje prípad, ak by v dôsledku navonok neutrálneho predpisu, kritéria alebo zvyklosti bola znevýhodnená osoba určitej rasy alebo etnického pôvodu v porovnaní s inými osobami, iba ak uvedený predpis, kritérium alebo zvyklosť je objektívne odôvodnený legitímnym cieľom a prostriedky na jeho dosiahnutie sú primerané a nevyhnutné.
…“
6
V článku 3 tejto smernice, nazvanom „Rozsah“, sa uvádza:
„1.   Táto smernica sa v rámci právomocí delegovaných na spoločenstvo vzťahuje na všetky osoby z verejného i súkromného sektora, vrátane verejných subjektov, pokiaľ ide o:
…
h)
prístup k tovaru a službám, ktoré sú k dispozícii verejnosti, vrátane bývania, a ich poskytovanie.
2.   Táto smernica sa netýka rozdielneho zaobchádzania na základe štátnej príslušnosti a nedotýka sa ustanovení a podmienok, ktoré upravujú vstup a pobyt štátnych príslušníkov z tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti na území členských štátov, a netýka sa rozdielu v akomkoľvek zaobchádzaní súvisiacom s právnym postavením dotknutých štátnych príslušníkov tretích krajín a osôb bez štátnej príslušnosti.“
7
Článok 8 smernice 2000/43, nazvaný „Dôkazné bremeno“, v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty prijmú v súlade so svojimi právnymi systémami nevyhnutné opatrenia, aby, akonáhle sa osoba cíti poškodená nedodržaním zásady rovnakého zaobchádzania a predloží súdu alebo inému príslušnému orgánu skutočnosti nasvedčujúce tomu, že došlo k priamej alebo nepriamej diskriminácii, prislúchalo odporcovi preukázať, že nedošlo k porušeniu zásady rovnakého zaobchádzania.“
Smernica 2006/123/ES
8
V odôvodnení 27 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 376, 2006, s. 36) sa uvádza:
„Táto smernica by sa nemala vzťahovať na sociálne služby v oblasti bývania, starostlivosti o deti a podpory rodín a osôb v núdzi, ktoré poskytuje štát na národnej, regionálnej alebo miestnej úrovni prostredníctvom poskytovateľov poverených štátom alebo charitatívnych organizácií, ktoré sú ako také uznané štátom, s cieľom zabezpečiť podporu tým, ktorí sa trvalo alebo dočasne nachádzajú v stave núdze, pretože majú nedostatočný rodinný príjem alebo úplný či čiastočný nedostatok nezávislosti, alebo tým, ktorí podstupujú riziko marginalizácie [, alebo v stave úplného či čiastočného nedostatku nezávislosti, a ktorým hrozí, že budú marginalizovaní – neoficiálny preklad]. Tieto služby sú nevyhnutnými na zaručenie základného práva na ľudskú dôstojnosť a integritu a sú prejavom zásad sociálnej súdržnosti a solidarity a táto smernica by ich nemala ovplyvňovať.“
9
Podľa článku 2 ods. 1 a 2 tejto smernice:
„1.   Táto smernica sa vzťahuje na služby poskytované poskytovateľmi, ktorí sú usadení v členskom štáte.
2.   Táto smernica sa nevzťahuje na tieto činnosti:
…
j)
sociálne služby súvisiace so sociálnym ubytovaním…
…“
10
Článok 4 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
1.
‚služba‘ je akákoľvek samostatne zárobková hospodárska činnosť, ktorá je obyčajne poskytovaná za odplatu, v zmysle článku [57 ZFEÚ]“.
Dánske právo
11
Ustanovenie § 27 ods. 4 lovbekendtgørelse nr. 1877 om almene bolger m.v. (almenboligloven) [kodifikačná vyhláška č. 1877 týkajúca sa okrem iného verejného bývania (zákon o verejnom bývaní)] z 27. septembra 2021 (ďalej len „zákon o verejnom bývaní“) znie:
„V prípade obytných jednotiek nachádzajúcich sa v transformačnej oblasti v zmysle § 61a ods. 4 schváli minister prevod pod podmienkou, že dôjde k vypovedaniu… nájomných zmlúv uzavretých s nájomníkmi, ktorí nespĺňajú kritériá stanovené obecným zastupiteľstvom podľa § 27c ods. 1“
12
V § 27 tohto zákona sa uvádza:
„1.   Obecné zastupiteľstvo stanovuje kritériá na prenájom pozemkov nachádzajúcich sa v citlivej oblasti bývania v zmysle § 61a ods. 1, ktoré boli prevedené na súkromných nadobúdateľov. Kritériá podľa prvej vety stanoví obecné zastupiteľstvo najneskôr pri schválení prevodu a tieto kritériá sú platné po dobu 10 rokov odo dňa nadobudnutia vlastníctva k príslušnému pozemku. Kritériá stanovené v súlade s prvou vetou sa vzťahujú aj na nové nájomné obytné jednotky postavené na pozemku.
…
3.   Ak sa nájomná obytná jednotka prenajme v rozpore s uvedenými kritériami, obecné zastupiteľstvo uloží prenajímateľovi povinnosť vypovedať nájomnú zmluvu.“
13
Ustanovenie § 61a uvedeného zákona stanovuje:
„1.   Citlivá oblasť bývania je oblasť, ktorá spĺňa aspoň dve z týchto kritérií:
(1)
Podiel obyvateľov vo veku od 18 do 64 rokov, ktorí nemajú žiadne napojenie na trh práce alebo vzdelávanie, je vyšší ako 40 %, vypočítaný ako priemer za posledné dva roky.
(2)
Podiel obyvateľov, ktorí boli odsúdení za spáchanie trestných činov v zmysle Trestného zákona, zákona o zbraniach alebo zákona o drogách, je najmenej trojnásobne vyšší ako celoštátny priemer, vypočítaný ako priemer za posledné dva roky.
(3)
Podiel obyvateľov vo veku od 30 do 59 rokov, ktorí majú len základné vzdelanie, je vyšší ako 60 %.
(4)
Priemerný hrubý príjem daňovníkov vo veku od 15 do 64 rokov v danej oblasti, s výnimkou tých, ktorí sa snažia získať vzdelanie, je nižší ako 55 % priemerného hrubého príjmu rovnakej skupiny v regióne.
2.   Paralelná spoločnosť je vymedzená ako obytná oblasť, v ktorej podiel prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín presahuje 50 % a v ktorej sú splnené aspoň dve z kritérií uvedených v odseku 1.
…
4.   Pod transformačnou oblasťou sa rozumie obytná oblasť, ktorá spĺňala podmienky uvedené v odseku 2 počas posledných piatich rokov.
5.   [Indenrigs‑ og Bogministeren (minister vnútra a bývania, Dánsko)] uverejňuje 1. decembra každého roka [zoznam] oblastí, ktoré spĺňajú podmienky stanovené v odsekoch 1, 2 a 4, ako aj v § 61b.“
14
V § 168a ods. 1 a 2 tohto zákona sa uvádza:
„1.   Verejnoprávny subjekt v postavení prenajímateľa a obecné zastupiteľstvo spoločne vypracujú plán rozvoja pre transformačnú oblasť v zmysle § 61a ods. 4 Cieľom spoločného plánu rozvoja je znížiť do 1. januára 2030 podiel rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania na maximálne 40 % všetkých obytných jednotiek v dotknutej transformačnej oblasti v zmysle § 61a ods. 4 Do výpočtu celkového počtu obytných jednotiek v dotknutej obytnej oblasti možno zahrnúť obytné jednotky, ktoré boli po roku 2010 zbúrané, a neboli nahradené inými rodinnými obytnými jednotkami patriacimi do systému verejného bývania. Obchodné priestory sa zahŕňajú do výpočtu počtu obytných jednotiek, a to tak, že každá plocha obchodného priestoru s rozlohou 75 metrov štvorcových [m2] sa počíta ako jedna obytná jednotka.
2.   Minister vnútra a bývania schvaľuje plány rozvoja uvedené v odseku 1.“
15
Ustanovenie § 168b ods. 1 a 2 zákona o verejnom bývaní znie:
„1.   Ak nedôjde k dohode o spoločnom pláne rozvoja v zmysle § 168a ods. 1, obecné zastupiteľstvo môže požiadať ministra vnútra a bývania o schválenie obecného plánu rozvoja. Cieľom tohto plánu musí byť zníženie podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania do 1. januára 2030 na maximálne 40 % všetkých obytných jednotiek v dotknutej transformačnej oblasti, v zmysle § 61a ods. 4 Do výpočtu celkového počtu obytných jednotiek v dotknutej obytnej oblasti možno zahrnúť obytné jednotky, ktoré boli po roku 2010 zbúrané, a neboli nahradené inými rodinnými obytnými jednotkami patriacimi do systému verejného bývania. Obchodné priestory sa zahŕňajú do výpočtu počtu obytných jednotiek, a to tak, že každá plocha obchodného priestoru s rozlohou 75 metrov štvorcových sa počíta ako jedna obytná jednotka. Minister predloží obecný plán rozvoja verejnoprávnemu subjektu v postavení prenajímateľa na konzultáciu pred vydaním rozhodnutia podľa prvej vety.
2.   Obecné zastupiteľstvo môže verejnoprávnym subjektom v postavení prenajímateľa nariadiť, aby v lehote stanovenej obecným zastupiteľstvom vykonali obecný plán, ktorý bol schválený v súlade s odsekom 1, vrátane vykonania opatrení značného významu pre realizáciu obecného plánu rozvoja a pre ochranu všeobecného verejného záujmu.“
16
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v § 61a zákona o verejnom bývaní, ktorý bol do tohto zákona vložený na základe lov nr. 1610 om ændring af lov om almene boliger m.v. (zákon č. 1610, ktorým sa mení okrem iného zákon o verejnom bývaní), z 22. decembra 2010, bol v pôvodnom znení v odseku 2 použitý pojem „geto“ a v odseku 4 výraz „oblasť tvrdého geta“, a to namiesto v súčasnosti používaných výrazov, ktorými sú výrazy „paralelná spoločnosť“ a „transformačná oblasť“.
17
V prípravných prácach na tomto zákone č. 1610 z 22. decembra 2010 sa na účely zadefinovania pojmu „geto“ alebo „oblasť geta“„navrhovalo klásť dôraz na tri kritériá…: podiel prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín, podiel osôb, ktoré nemajú žiadne napojenie na trh práce, a podiel osôb, ktoré boli odsúdené za spáchanie trestných činov v zmysle Trestného zákona, zákona o zbraniach alebo zákona o drogách, pričom každý z týchto faktorov naznačuje, že existuje sociálny a spoločenský problém, ktorý sa do takej miery odchyľuje od všeobecnej situácie v Dánsku, že je potrebné vyvinúť osobitné úsilie“.
18
Definícia pojmu „oblasť geta“ bola zmenená na základe lov nr. 1609 om ændring af lov om almene boliger m.v. (zákon č. 1609, ktorým sa mení okrem iného zákon o verejnom bývaní), z 26. decembra 2013, ktorým sa doplnili dve nové kritériá týkajúce sa vzdelania a príjmu. V prípravných prácach na zákone č. 1609 z 26. decembra 2013 sa okrem iného uvádza:
„Ústredným bodom je integrácia prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín v znevýhodnených štvrtiach. Je dôležité, aby sa obyvatelia obytných oblastí medzi sebou stretávali aj mimo rámca ich etnického pôvodu. V opačnom prípade môže byť ťažšie dosiahnuť to, aby si navzájom rozumeli z kultúrneho a jazykového hľadiska, a ľahšie sa môžu objaviť predsudky, negatívne postoje a nebezpečné rozdelenie medzi ‚vy‘ a ‚my‘. Tým sa ohrozuje súdržnosť spoločnosti. Vysoká koncentrácia občanov iného etnického pôvodu je tak znakom toho, že je potrebné dotknutej oblasti venovať pozornosť.“
19
Povinnosť prijať také plány rozvoja, o aké ide vo veci samej, bola zavedená na základe lov nr. 1322 om ændring af lov om almene boliger m.v., lov om leje af almene boliger og lov om leje (zákon č. 1322, ktorým sa mení okrem iného zákon o verejnom bývaní, zákon o prenájme obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania a zákon o prenájme), z 27. novembra 2018. Podľa zákona č. 1322 z 27. novembra 2018 sa kritérium spočívajúce v tom, aby podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ presahoval 50 % v dotknutej obytnej oblasti, stalo nevyhnutnou podmienkou na to, aby sa takáto obytná oblasť mohla kvalifikovať ako „oblasť geta“. V prípravných prácach na tomto zákone sa uvádza, že toto kritérium „kladie dôraz na skutočnosť, že v oblastiach geta je hlavným problémom nedostatočná integrácia prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“.
20
Návrh zákona, ktorý viedol k prijatiu zákona uvedeného v predchádzajúcom bode, vychádzal z návrhu, ktorý pripravila dánska vláda v marci 2018, s názvom „Dánsko bez paralelnej spoločnosti – žiadne getá v roku 2030“. V tomto návrhu sa okrem iného uvádzalo:
„Vláda si želá Dánsko, ktoré je súdržné. …
Za posledných takmer 40 rokov sa výrazne zmenilo etnické zloženie Dánska. V roku 1980 malo Dánsko 5,1 milióna obyvateľov. Dnes nás je takmer 5,8 milióna. Nárast počtu obyvateľov pochádza zvonku. Ide tak o prisťahovalcov, ako aj ich potomkov. Väčšina nových Dánov pochádza z iných ako západných krajín.
…
Príliš veľký počet prisťahovalcov sa aktívne nezúčastňuje [na dánskej spoločnosti]. Spomedzi osôb pochádzajúcich z iných ako západných krajín vznikla paralelná spoločnosť. Príliš veľa prisťahovalcov a potomkov prisťahovalcov sa v konečnom dôsledku odpojilo od okolitej spoločnosti. Títo sú nevzdelaní, nezamestnaní a nemajú dostatočnú znalosť dánskeho jazyka.
…
Po desaťročia sa do Dánska prijímalo príliš veľa utečencov a rodinných príslušníkov na účely zlúčenia rodiny, pričom títo neboli do dánskej spoločnosti integrovaní. Mali možnosť zoskupiť sa do get bez akéhokoľvek kontaktu s okolitou spoločnosťou, dokonca aj po mnohých rokoch strávených v Dánsku, a to preto, že sme od nich jasne nepožadovali, aby boli súčasťou dánskej spoločnosti.
…
Na dánskom území vznikli akoby osobitné ohraničené územia. Veľa ľudí žije vo viac či menej izolovaných enklávach. Príliš veľký počet občanov žijúcich v nich dostatočne neberie zodpovednosť do vlastných rúk. Títo sa aktívne nezúčastňujú na chode dánskej spoločnosti a na trhu práce. [Prijali] sme skupinu občanov, ktorí plne nerešpektujú dánske normy a hodnoty. [Skupina], v ktorej sa ženy považujú za menejcenné ako muži, a dochádza v nej k tomu, že sociálna kontrola a nedostatok rovnosti kladú prísne obmedzenia na slobodu prejavu jednotlivca.
…“
Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
21
Ako bolo uvedené v bode 2 tohto rozsudku, návrh na začatie prejudiciálneho konania bol podaný v rámci piatich sporov, z ktorých štyri sa týkajú Schackenborgvænge, obytného komplexu nachádzajúceho sa v obytnej oblasti Ringparken v Slagelse (Dánsko), a jeden sa týka Mjølnerparken, obytného komplexu nachádzajúceho sa v Kodani (Dánsko).
Spory týkajúce sa obytného komplexu Schackenborgvænge
22
Obytnú oblasť Ringparken tvorí päť obytných komplexov, z ktorých štyri sú spravované verejnoprávnym subjektom v postavení prenajímateľa, ktorým je Fællesorganisationens Boligforening, a piaty, t. j. Schackenborgvænge, je spravovaný SAB.
23
Od 1. decembra 2018 bola obytná oblasť Ringparken označená ako „oblasť tvrdého geta“ v zmysle pôvodného znenia § 61a ods. 4 zákona o verejnom bývaní, pričom táto oblasť je v súčasnosti kvalifikovaná ako „transformačná oblasť“ v zmysle znenia tohto ustanovenia uplatniteľného na spory vo veci samej. K tomuto označeniu došlo z dôvodu, že jednak uvedená obytná oblasť spĺňala všetky štyri kritériá stanovené v tomto § 61a ods. 1, t. j. napojenie obyvateľov na trh práce alebo vzdelávací systém, úroveň kriminality, úroveň základného vzdelania a priemerný príjem (ďalej len „sociálno‑ekonomické kritériá“), a jednak 55,6 % obyvateľov tejto obytnej oblasti patrilo do kategórie „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ v zmysle uvedeného § 61a ods. 2.
24
Fællesorganisationens Boligforening, SAB a Slagelse Kommune (obec Slagelse, Dánsko) vypracovali plán rozvoja obytnej oblasti Ringparken, ktorý bol schválený obecným zastupiteľstvom 27. mája 2019, s cieľom znížiť podiel rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania na 40 % všetkých obytných jednotiek v tejto obytnej oblasti v súlade s § 168a ods. 1 zákona o verejnom bývaní.
25
V júni 2019 sa SAB rozhodol previesť 136 takýchto rodinných obytných jednotiek nachádzajúcich sa v Schackenborgvænge na súkromného nadobúdateľa. Keďže tento prevod nebol upravený v pláne rozvoja uvedenom v predchádzajúcom bode, tento plán bol aktualizovaný a schválený obcou Slagelse 26. augusta 2019 (ďalej len „plán rozvoja Ringparken“).
26
V dňoch 26. augusta a 17. septembra 2019 táto obec v súlade s § 27c zákona o verejnom bývaní schválila aj kritériá prenajímania obytných jednotiek prevedených na súkromných nadobúdateľov v citlivých oblastiach bývania nachádzajúcich sa na území obce Slagelse. Týmito kritériami sa stanovujú podmienky vyžadované na to, aby nájomcovia obytných jednotiek nachádzajúcich sa v Schackenborgvænge mohli zostať vo svojich obytných jednotkách po takomto prevode, a je nimi konkrétne to, že musia mať určitú úroveň príjmov a to, že ani títo nájomcovia, ani ich partneri sa počas posledných šiestich mesiacov nedopustili trestného činu.
27
Dňa 14. januára 2020 Trafik-, Bygge‑ og Boligstyrelsen (Úrad pre dopravu, výstavbu a bývanie, Dánsko) schválil plán rozvoja Ringparken a prevod obytného komplexu Schackenborgvænge.
28
Dňa 17. februára 2020 vypovedal SAB 17 nájomných zmlúv v Schackenborgvænge. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že vypovedanie týchto nájomných zmlúv sa zakladalo na kritériách uvedených v bode 26 tohto rozsudku.
29
Keďže päť dotknutých nájomcov (ďalej len „päť nájomcov v Schackenborgvænge“) nesúhlasilo s vypovedaním ich nájomných zmlúv napriek tomu, že im bolo ponúknuté náhradné bývanie, SAB podala 7. mája 2020 proti každému z nich žalobu, ktorou sa domáhala určenia, že vypovedanie uvedených nájomných zmlúv sa uskutočnilo v súlade s právnymi predpismi a spĺňalo podmienky stanovené predovšetkým v § 61a ods. 1 zákona o verejnom bývaní. Týchto päť nájomcov navrhovalo tieto žaloby zamietnuť, a navyše sa domáhali toho, aby SAB uznal neplatnosť § 61a tohto zákona.
30
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, ktorým bol podaný návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vyplýva, že traja z piatich nájomcov v Schackenborgvænge sú Dáni, ale narodili sa v „iných ako západných krajinách“ v zmysle § 61a ods. 2 uvedeného zákona, ďalší z týchto nájomcov je štátnym príslušníkom takejto krajiny, v ktorej sa narodil, a vo vzťahu k piatemu z uvedených nájomcov neexistujú informácie o mieste jeho narodenia alebo štátnej príslušnosti. Jeden z uvedených nájomcov býva v Schackenborgvænge od roku 2012, ďalší od roku 2013 a ďalší traja od roku 2017.
31
BL – Danmarks Almene Boger (Združenie pre verejné bývanie, Dánsko) vstúpilo do konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov prenajímateľa SAB, zatiaľ čo Institut for Menneskerettigheder (Inštitút pre ľudské práva, Dánsko) vstúpil do konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov piatich nájomcov v Schackenborgvænge.
32
Od 1. decembra 2021 obytná oblasť Ringparken už nepredstavuje transformačnú oblasť, pretože už viac nespĺňa tri zo sociálno‑ekonomických kritérií. SAB je však naďalej povinný realizovať plán rozvoja Ringparken.
Spor týkajúci sa obytného komplexu Mjølnerparken
33
Piaty spor vo veci samej sa týka obytného komplexu Mjølnerparken, ktorý spravuje verejnoprávny subjekt v postavení prenajímateľa Bo‑Vita a ktorý pozostáva z 528 rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania a 32 takýchto obytných jednotiek pre mladých ľudí, rozdelených do štyroch blokov.
34
Od 1. decembra 2018 bola obytná oblasť Mjølnerparken označená za „oblasť tvrdého geta“ v zmysle pôvodného znenia § 61a ods. 4 zákona o verejnom bývaní, pričom v súčasnosti sa táto oblasť považuje za „transformačnú oblasť“ v zmysle znenia tohto ustanovenia uplatniteľného na spory vo veci samej. K tomuto označeniu došlo z dôvodu, že jednak uvedená obytná oblasť spĺňala tri zo sociálno‑ekonomických kritérií a jednak približne 80 % obyvateľov tejto obytnej oblasti patrilo do kategórie „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ v zmysle tohto § 61a ods. 2 V čase podania tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania bola Mjølnerparken stále transformačnou oblasťou.
35
V súlade s § 168a ods. 1 zákona o verejnom bývaní vypracoval Bo‑Vita plán rozvoja Mjølnerparken, ktorý 20. júna 2019 schválilo Københavns Kommune (mesto Kodaň, Dánsko) a 10. septembra 2019 Transport‑ og Boligministeriet (Ministerstvo dopravy a bývania, Dánsko), z ktorého sa neskôr stalo Indianrigs‑ og Boligministeriet (Ministerstvo vnútra a bývania, Dánsko), a napokon Ministerstvo sociálnych vecí, bývania a záležitostí seniorov Dánska. Tento plán rozvoja stanovuje okrem iného to, že zníženie podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania na 40 % v súlade s týmto § 168a ods. 1 sa musí uskutočniť predajom blokov 2 a 3.
36
BO‑Vita uzavrel dohodu o predaji týchto blokov, ktorú 2. júna 2022 schválilo mesto Kodaň a následne 4. januára 2023 Social‑ og Boligstyrelsen (Úrad sociálneho zabezpečenia a bývania, Dánsko).
37
Vnútroštátny súd uvádza, že na základe zákona prináleží vypovedanie nájomných zmlúv s nájomcami v uvedených blokoch prenajímateľovi Bo‑Vita.
38
Dňa 27. mája 2020 jedenásť nájomcov, ktorí sú alebo boli obyvateľmi blokov 2 a 3 Mjølnerparken (ďalej len „jedenásť nájomcov Mjølnerparken“), podalo proti Ministerstvu sociálnych vecí, bývania a záležitostí seniorov Dánska žalobu, ktorou sa domáhali určenia, že schválenie plánu rozvoja, ktorý je uvedený v bode 35 tohto rozsudku, týmto ministerstvom je neplatné, a to konkrétne v rozsahu, v akom bolo založené na § 61a ods. 4 zákona o verejnom bývaní. Toto ministerstvo navrhovalo túto žalobu zamietnuť.
39
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, ktorým bol podaný návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vyplýva, že všetci títo jedenásti nájomcovia sú Dáni, ale že osem z nich sa narodilo v „iných ako západných krajinách“ v zmysle § 61a ods. 2 tohto zákona a že rodičia jedného z uvedených nájomcov sa narodili v Libanone. Deväť z týchto nájomcov žije v Mjølnerparken už viac ako dvadsať rokov, pričom jeden z ostatných dvoch tam býva od roku 2012 a druhý od roku 2014.
40
Inštitút pre ľudské práva vstúpil do konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov všetkých jedenástich nájomcov v Mjølnerparkenu, rovnako ako aj osobitná spravodajkyňa OSN pre súčasné formy rasizmu, rasovej diskriminácie, xenofóbie a súvisiacej neznášanlivosti, a tiež aj osobitný spravodajca OSN pre primerané bývanie ako zložky práva na primeranú životnú úroveň a pre právo na nediskrimináciu v tomto kontexte.
Úvahy vnútroštátneho súdu týkajúce sa sporov vo veci samej
41
Østre Landsret (Východný vyšší súd, Dánsko) – ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania – tvrdí, že vo všetkých piatich sporoch vo veci samej je ústrednou otázkou to, či vnútroštátne ustanovenia týkajúce sa plánov rozvoja určených na zníženie podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v transformačných oblastiach, ktoré sú stanovené v § 168a ods. 1 zákona o verejnom bývaní, znamenajú diskrimináciu na základe etnického pôvodu, ktorá je v rozpore s lov nr. 374 om etnisk ligebehandling (zákon č. 374 o rovnakom zaobchádzaní z dôvodu etnického pôvodu), z 28. mája 2003, v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, a so smernicou 2000/43, ktorá sa do dánskeho práva preberá uvedeným zákonom.
42
Tento súd uvádza, že všetkých päť nájomcov v Schackenborgvænge a všetkých jedenásť nájomcov v Mjølnerparken tvrdilo predovšetkým to, že vypovedanie ich nájomných zmlúv alebo prijatie plánu rozvoja, ktorý sa ich týka, predstavovalo priamu diskrimináciu na základe etnického pôvodu – ktorá je smernicou 2000/43 zakázaná –, keďže kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“, stanovené v § 61a ods. 2 zákona o verejnom bývaní, spadá pod pojem „etnický pôvod“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) tejto smernice.
43
Subsidiárne títo nájomcovia tvrdia, že vypovedanie nájomných zmlúv, ktoré napádajú, predstavuje nepriamu diskrimináciu, pretože prax spočívajúca vo vypovedaní takýchto nájomných zmlúv sa osobitne dotýka osôb „určit[ého] etnického pôvodu“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice.
44
Podľa vnútroštátneho súdu SAB a Ministerstvo sociálnych vecí, bývania a záležitostí seniorov Dánska okrem iného tvrdili, že kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“, stanovené v § 61a ods. 2 zákona o verejnom bývaní, nespadá pod pojem „etnický pôvod“ uvedený v článku 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43.
45
Tento súd uvádza, že pojem „iná ako západná krajina“, ktorý vyvinul Danmarks Statistik (Štatistický úrad, Dánsko), zahŕňa všetky krajiny iné ako členské štáty Únie, ktorými sú Andorra, Island, Lichtenštajnsko, Monako, Nórsko, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, San Maríno, Švajčiarsko, Vatikánsky mestský štát, Kanada, Spojené štáty, Austrália a Nový Zéland.
46
Tento úrad definuje „prisťahovalca“ ako osobu narodenú v zahraničí, ktorej žiadny z rodičov sa nenarodil v Dánsku a nie je dánskym štátnym príslušníkom. Uvedený úrad definuje „potomka“ ako osobu, ktorá sa narodila v Dánsku, ale ktorej žiadny z rodičov sa nenarodil v Dánsku a nie je dánskym štátnym príslušníkom, alebo ktorej rodičia si napriek tomu, že sa narodili v Dánsku a nadobudli dánsku štátnu príslušnosť, obaja ponechali aj cudziu štátnu príslušnosť.
47
Vnútroštátny súd sa domnieva, že ani zo znenia článku 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43, ani z judikatúry Súdneho dvora vyplývajúcej z rozsudkov zo 16. júla 2015, ČEZ Razpredelenie Bălgarija (C‑83/14, ďalej len rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, EU:C:2015:480); zo 6. apríla 2017, Jyske Finans (C‑668/15, EU:C:2017:278), a z 10. júna 2021, Land Oberösterreich (Príspevok na bývanie) (C‑94/20, EU:C:2021:477), nemožno vyvodiť záver, či pojem „etnický pôvod“ zahŕňa skupinu osôb zadefinovaných ako „prisťahovalci a ich potomkovia z iných ako západných krajín“, a ak áno, či vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej predstavuje priamu alebo nepriamu diskrimináciu v zmysle tohto ustanovenia.
48
Za týchto okolností Østre Landsret (Východný vyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa pojem ‚etnický pôvod‘ uvedený v článku 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43 vykladať v tom zmysle, že tento pojem za okolností, o aké ide v konaní vo veci samej – keď podľa dánskeho zákona o verejnom bývaní musí dôjsť k zníženiu podielu verejného bývania pre rodiny v tzv. ‚transformačných oblastiach‘, a podmienkou pre zaradenie oblasti do transformačnej oblasti je skutočnosť, že viac ako 50 % obyvateľov v oblasti bývania tvoria ‚prisťahovalci a ich potomkovia z iných ako západných krajín‘ – zahŕňa skupinu osôb definovanú ako ‚prisťahovalci a ich potomkovia z iných ako západných krajín‘?
2.
V prípade úplne alebo čiastočne kladnej odpovede na prvú otázku, má sa tento článok 2 ods. 2 písm. a) a b) vykladať v tom zmysle, že schéma opísaná v tejto veci predstavuje priamu alebo nepriamu diskrimináciu?“
O prejudiciálnych otázkach
49
Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43 vykladať v tom zmysle, že vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja určené na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v obytných oblastiach, ktoré sa vyznačujú okrem iného tým, že počas posledných piatich rokov podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ bývajúcich v týchto oblastiach prekročil 50 %, predstavuje priamu alebo nepriamu diskrimináciu na základe etnického pôvodu v zmysle tohto ustanovenia.
O vecnej pôsobnosti smernice 2000/43
50
Na úvod treba overiť, či spory vo veci samej v rozsahu, v akom sa týkajú dánskeho systému verejného bývania pre rodiny, upraveného zákonom o verejnom bývaní, patria do vecnej pôsobnosti smernice 2000/43.
51
V tejto súvislosti v prvom rade z odôvodnenia 12 tejto smernice vyplýva, že normotvorca Únie usúdil, že na zabezpečenie rozvoja demokratických a tolerantných spoločností, ktoré umožňujú účasť všetkých osôb bez ohľadu na ich rasový alebo etnický pôvod, by sa mala realizovať osobitná akcia v oblasti diskriminácie založenej na rasovom alebo etnickom pôvode, ktorá by mala pokryť najmä oblasti, ktoré sú uvedené v článku 3 ods. 1 uvedenej smernice (pozri rozsudok z 12. mája 2011, Runevič‑Vardyn a Wardyn, C‑391/09, EU:C:2011:291, bod 41, ako aj z 15. novembra 2018, Maniero, C‑457/17, EU:C:2018:912, point 35).
52
Ako už teda Súdny dvor rozhodol vzhľadom na cieľ smernice 2000/43 a povahu práv, ktoré má chrániť, ako aj skutočnosť, že táto smernica je v oblastiach jej vecnej pôsobnosti konkrétnym vyjadrením zásady zákazu diskriminácie založenej na rase a etnickom pôvode, zakotvenej v článku 21 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), pôsobnosť uvedenej smernice nemožno vymedziť reštriktívne (rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, body 42 a 72, ako aj rozsudok z 15. novembra 2018, Maniero, C‑457/17, EU:C:2018:912, bod 36).
53
V druhom rade článok 3 ods. 1 písm. h) smernice 2000/43 stanovuje, že táto smernica sa v rámci právomocí delegovaných na Úniu vzťahuje na všetky osoby z verejného i súkromného sektora, vrátane verejných subjektov, pokiaľ ide o prístup k tovaru a službám, ktoré sú k dispozícii verejnosti, vrátane bývania, a ich poskytovanie.
54
V tejto súvislosti sa v článku 2 ods. 1 smernice 2006/123 uvádza, že táto smernica sa vzťahuje na služby poskytované poskytovateľmi, ktorí sú usadení v členskom štáte, pričom pojem „služba“ je v článku 4 bode 1 tejto smernice vymedzený ako „akákoľvek samostatne zárobková hospodárska činnosť, ktorá je obyčajne poskytovaná za odplatu, v zmysle článku 57 [ZFEÚ].
55
Podľa článku 57 ZFEÚ sa za „služby“ v zmysle Zmlúv považujú plnenia, ktoré sa bežne poskytujú za odplatu, pričom tieto služby zahŕňajú najmä činnosti obchodnej povahy. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora podstatná vlastnosť odplaty spočíva v tom, že odplata predstavuje hospodársku protihodnotu za predmetné plnenie (rozsudok z 23. februára 2016, Komisia/Maďarsko, C‑179/14, EU:C:2016:108, body 151 a 153, ako aj citovaná judikatúra).
56
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že činnosť prenájmu nehnuteľnosti, ktorú vykonáva právnická osoba, spadá pod pojem „služba“ v zmysle článku 4 bodu 1 smernice 2006/123 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. septembra 2020, Cali Apartments, C‑724/18 a C‑727/18, EU:C:2020:743, bod 34).
57
V prejednávanej veci, ako v podstate uviedla generálna advokátka v bodoch 41 a 42 svojich návrhov, z vysvetlení, ktoré na pojednávaní poskytlo dánske Združenie pre verejné bývanie, všetci piati nájomcovia v Schackenborgvænge, ako aj všetci jedenásti nájomcovia v Mjølnerparkene, vyplýva, že dánsky systém verejného bývania pre rodiny sa vyznačuje najmä tým, že ho spravujú verejnoprávne subjekty v postavení prenajímateľa, a to konkrétne neziskové organizácie. Každá osoba staršia ako 15 rokov by sa mohla zapísať do zoznamu čakateľov na účely pridelenia týchto obytných jednotiek, pričom nie je stanovená podmienka výšky príjmu. Osoby, ktorým je rodinná obytná jednotka patriaca do systému verejného bývania pridelená, sú povinné platiť nájomné, pričom jeho výška je nižšia ako trhová cena, keďže toto nájomné je určené výlučne na pokrytie nákladov na prevádzku a údržbu uvedených obytných jednotiek.
58
Vzhľadom na tieto informácie, ktorých overenie prináleží vnútroštátnemu súdu, treba konštatovať, že poskytnutie obytnej jednotky za protihodnotu v podobe platenia nájomného – v rámci takého režimu, akým je dánsky systém verejného bývania pre rodiny – treba považovať za poskytovanie „služieb“ v zmysle článku 57 ZFEÚ a v širšom ponímaní aj v zmysle článku 4 bodu 1 smernice 2006/123, keďže ide o plnenia poskytované za odplatu.
59
V tejto súvislosti je irelevantná okolnosť, že verejnoprávnymi subjektmi v postavení prenajímateľa, ktoré tento systém spravujú, sú neziskové organizácie a že výška nájomného plateného nájomcami je nižšia ako trhová cena.
60
Rozhodujúcou okolnosťou, ktorá spôsobí uplatnenie ustanovení ZFEÚ týkajúcich sa slobodného poskytovania služieb na určitú činnosť, je jej hospodárska povaha, t. j. že činnosť sa nevykonáva bezodplatne. Naopak v tejto súvislosti nie je nevyhnutné, aby cieľom poskytovateľa služieb bolo dosiahnutie zisku (rozsudky z 18. decembra 2007, Jundt, C‑281/06, EU:C:2007:816, body 32 a 33, ako aj z 23. februára 2016, Komisia/Maďarsko, C‑179/14, EU:C:2016:108, bod 154).
61
Súdny dvor tiež rozhodol, že za hospodárske činnosti možno považovať služby poskytované za odplatu, ktoré bez toho, aby patrili do rámca výkonu právomocí orgánov verejnej moci, sú zabezpečované vo verejnom záujme a bez cieľa dosiahnuť zisk a ktoré konkurujú službám poskytovaným subjektmi sledujúcimi dosiahnutie zisku (pozri analogicky rozsudky zo 6. septembra 2011, Scattolon, C‑108/10, EU:C:2011:542, bod 44 a citovanú judikatúru, ako aj z 27. júna 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, body 45 a 46, ako aj citovanú judikatúru). Skutočnosť, že takéto služby sú menej konkurencieschopné ako porovnateľné služby, ktoré poskytujú subjekty sledujúce dosahovanie zisku, nemôže brániť tomu, aby sa tieto činnosti považovali za hospodárske činnosti (rozsudky z 25. októbra 2001, Ambulanz Glöckner, C‑475/99, EU:C:2001:577, bod 21, a z 11. novembra 2021, Manpower Lit, C‑948/19, EU:C:2021:906, bod 39).
62
Okrem toho to, že je služba poskytovaná za cenu nižšiu, ako je bežná trhová cena, nemôže byť samo osebe prekážkou toho, aby sa toto poskytovanie služieb kvalifikovalo ako hospodárska činnosť, keďže takáto okolnosť nemôže mať ako taká vplyv na existenciu priamej súvislosti medzi uvedeným plnením a ekonomickou protihodnotou za toto plnenie (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 15. apríla 2021, Administration de l’Enregistrement, des Domaines et de la TVA, C‑846/19, EU:C:2021:277, bod 43, ako aj citovanú judikatúru).
63
Za týchto okolností vzhľadom na to, že zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, vyplýva, že dánsky systém verejného bývania pre rodiny zahŕňa poskytovanie služieb v zmysle článku 4 bodu 1 smernice 2006/123, treba konštatovať, že sa týka prístupu k službám a poskytovania služieb v oblasti bývania v zmysle článku 3 ods. 1 písm. h) smernice 2000/43.
64
Toto konštatovanie sa nezdá byť spochybniteľným na základe článku 2 ods. 2 písm. j) smernice 2006/123, ktorý stanovuje, že táto smernica sa nevzťahuje na sociálne služby súvisiace so sociálnym ubytovaním. Toto ustanovenie vykladané vo svetle odôvodnenia 27 tejto smernice totiž znamená, že uvedená smernica sa nevzťahuje na činnosti nevyhnutné na zaručenie základného práva na ľudskú dôstojnosť, ktorých cieľom je zabrániť riziku marginalizácie osôb, ktoré sú týmto právom chránené, a ktoré sú v tomto zmysle prejavom zásad sociálnej súdržnosti a solidarity (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2013, Femarbel, C‑57/12, EU:C:2013:517, body 42 a 43), keďže takéto činnosti v skutočnosti nemožno kvalifikovať ako „hospodárske“ činnosti.
65
V prejednávanej veci vzhľadom na charakteristické znaky dánskeho systému verejného bývania pre rodiny, ako sú uvedené v bode 57 tohto rozsudku, má poskytovanie ubytovania za odplatu v rámci tohto systému povahu hospodárskej činnosti, a teda nepatrí medzi „sociálne služby“ týkajúce sa sociálneho bývania v zmysle článku 2 ods. 2 písm. j) smernice 2006/123.
66
S výhradou overení uvedených v bode 58 tohto rozsudku, ktorých vykonanie je úlohou vnútroštátneho súdu, teda treba konštatovať, že dánsky systém verejného bývania pre rodiny sa týka oblasti, ktorá patrí do pôsobnosti smernice 2006/123, čo stačí na konštatovanie toho, že v rámci tohto systému sa smernica 2000/43 uplatňuje, a to na základe jej článku 3 ods. 1.
67
Z uvedeného vyplýva, že spory vo veciach samých patria do vecnej pôsobnosti smernice 2000/43.
O existencii „priamej diskriminácie“ na základe etnického pôvodu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43
68
Článok 2 ods. 1 smernice 2000/43 konkretizuje zásadu rovnakého zaobchádzania v tom zmysle, že táto zásada znamená, že neexistuje žiadna priama alebo nepriama diskriminácia na základe rasy alebo etnického pôvodu.
69
Vzhľadom na to, že vnútroštátny súd sa svojimi otázkami v podstate pýta, či vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá je založená na kritériu týkajúcom sa „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“, predstavuje priamu alebo nepriamu diskrimináciu na základe etnického pôvodu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) a b) tejto smernice, treba začať tým, že sa preskúma, či použitie tohto kritéria v § 61a ods. 2 zákona o verejnom bývaní môže predstavovať priamu diskrimináciu v zmysle článku 2 uvedenej smernice.
70
V článku 2 ods. 2 písm. a) tejto smernice sa uvádza, že na účely uplatnenia odseku 1 tohto článku sa za priamu diskrimináciu považuje prípad, keď sa s jednou osobou z dôvodu rasy alebo etnického pôvodu zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa zaobchádzalo v porovnateľnej situácii menej priaznivo ako s inou osobou.
O pojme „etnický pôvod“ v zmysle smernice 2000/43
71
Pojem „etnický pôvod“ nie je v smernici 2000/43 vymedzený.
72
Súdny dvor už pritom rozhodol, že pojem „etnický pôvod“ v zmysle tejto smernice vychádza z myšlienky, podľa ktorej sa spoločenské skupiny vyznačujú najmä spoločnou štátnou príslušnosťou, vierovyznaním, jazykom, kultúrnym pôvodom a tradíciami, ako aj prostredím, v ktorom žijú (rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 46, a rozsudok zo 6. apríla 2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, bod 17).
73
Z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva jednak to, že keďže pred zoznamom kritérií vymenovaných v predchádzajúcom bode tohto rozsudku sa nachádza výraz „najmä“, tento zoznam má demonštratívny charakter, a jednak to, že etnický pôvod nemožno určiť len na základe jedného kritéria, ale naopak musí byť tento pôvod založený na celom súbore skutočností, z ktorých niektoré majú objektívnu a iné subjektívnu povahu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. apríla 2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, body 18 a 19).
74
Z uvedeného vyplýva, že vzhľadom na neexistenciu definície pojmu „etnický pôvod“ v smernici 2000/43 musia byť hranice tohto pojmu vymedzené na základe spoločného uplatnenia takých kritérií, akými sú kritériá uvedené v bode 72 tohto rozsudku.
75
Na tento účel treba zohľadniť cieľ sledovaný touto smernicou, ako aj kontext, do ktorého uvedený pojem patrí.
76
Podľa ustálenej judikatúry totiž z potreby jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje žiadny výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a obsah, si v zásade vyžaduje v celej Únii autonómny a jednotný výklad, ku ktorému treba dospieť tak, že sa vezme do úvahy nielen znenie tohto ustanovenia, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je toto ustanovenie súčasťou [rozsudky z 18. januára 1984, Ekro_327/82, EU:C:1984:11, bod 11, a z 8. apríla 2025, Európska prokuratúra (Súdne preskúmanie procesných úkonov), C‑292/23, EU:C:2025:255, bod 51].
77
Pokiaľ ide v prvom rade o cieľ sledovaný smernicou 2000/43, z článku 1 tejto smernice vyplýva, že jej účelom je ustanovenie rámca boja proti diskriminácii na základe rasy alebo etnického pôvodu, so zámerom uplatniť zásady rovnakého zaobchádzania v členských štátoch. Okrem toho, ako sa uvádza v odôvodnení 28 tejto smernice, jej cieľom je zabezpečenie spoločnej vysokej úrovne ochrany proti diskriminácii vo všetkých členských štátoch.
78
Pokiaľ ide v druhom rade o kontext, do ktorého patrí pojem „etnický pôvod“ v zmysle smernice 2000/43, a najmä jej článku 2, treba po prvé pripomenúť, ako už bolo uvedené v bode 52 tohto rozsudku, že táto smernica je v oblastiach jej vecnej pôsobnosti konkrétnym vyjadrením zásady zákazu diskriminácie založenej na rase a etnickom pôvode, zakotvenej v článku 21 Charty. Podľa vysvetliviek k Charte základných práv (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17) jej článok 21 ods. 1 vychádza okrem iného z článku 14 EDĽP a v rozsahu, ktorý zodpovedá tomuto článku, sa uplatňuje v súlade s ním.
79
V tejto súvislosti z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcej sa článku 14 EDĽP, ktorý zakazuje akúkoľvek diskrimináciu okrem iného na základe rasy, vyplýva, že diskriminácia na základe etnického pôvodu osoby predstavuje formu rasovej diskriminácie a že táto diskriminácia predstavuje obzvlášť odsúdeniahodnú formu diskriminácie, ktorá vzhľadom na nebezpečnosť jej dôsledkov vyžaduje osobitnú obozretnosť a ráznu reakciu zo strany orgánov. Tieto orgány musia využiť všetky prostriedky, ktoré majú k dispozícii, na boj proti rasizmu, posilňujúc tak demokratickú koncepciu spoločnosti (rozsudok ESĽP, 13. novembra 2007, D.H. a i. v. Česká republika, CE:ECHR:2007:1113JUD005732500, bod 176, ako aj rozsudok ESĽP, 20. februára 2024, Wa Baile v. Švajčiarsko, CE:ECHR:2024:0220JUD004386818, bod 90).
80
Po druhé odôvodnenie 3 smernice 2000/43 pripomína, že právo každej osoby na rovnosť pred zákonom a na ochranu pred diskrimináciou predstavuje všeobecné právo uznané rôznymi medzinárodnými dohodami, medzi ktoré patrí aj Medzinárodný dohovor o odstránení všetkých foriem rasovej diskriminácie, prijatý 21. decembra 1965, ktorý podpísali všetky členské štáty, a preto je potrebné ho náležite zohľadniť. Podľa článku 1 tohto dohovoru „výraz ‚rasová diskriminácia‘… znamená akékoľvek rozlišovanie, vylučovanie, obmedzovanie alebo zvýhodňovanie založené na rase, farbe pleti, rodovom alebo na národnostnom alebo etnickom pôvode“, a teda diskriminácia na základe etnického pôvodu osoby je formou rasovej diskriminácie v zmysle uvedeného dohovoru (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 73).
81
Po tretie, ako vyplýva tak z odôvodnenia 13 smernice 2000/43, ako aj z jej článku 3 ods. 2, táto smernica sa netýka rozdielneho zaobchádzania na základe štátnej príslušnosti, keďže štátna príslušnosť osoby nemôže sama osebe zakladať domnienku príslušnosti k určitej etnickej skupine.
82
Toto ustanovenie však nemôže brániť tomu, aby štátna príslušnosť alebo kritériá, na ktorých je založené jej priznanie, boli – spomedzi ostatných faktorov – zohľadnené na účely vymedzenia pojmu „etnický pôvod“. Zo zoznamu kritérií týkajúcich sa tohto pojmu, uvedeného v bode 72 tohto rozsudku, totiž vyplýva, že „spoločná [štátna príslušnosť]“, je jednou zo skutočností, ktorá v spojení s inými skutočnosťami môže viesť k záveru o príslušnosti k etnickej skupine.
83
Rovnako kritérium krajiny narodenia osoby môže predstavovať jeden zo špecifických faktorov umožňujúcich dospieť k záveru o príslušnosti tejto osoby k etnickej skupine (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. apríla 2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, bod 18).
84
Krajina narodenia osoby totiž môže mať spojitosť so štátnou príslušnosťou, vierovyznaním, jazykom, kultúrnym pôvodom a tradíciami alebo prostredím, v ktorom táto osoba žije, a teda môže predstavovať jednu zo skutočností, ktoré možno zohľadniť na účely určenia príslušnosti osoby k etnickej skupine, pokiaľ je súčasťou súboru skutočností vzťahujúcich sa na pojem „etnický pôvod“.
85
Kritérium krajiny narodenia osoby však samo osebe nemôže zakladať domnienku príslušnosti k určitej etnickej skupine. Nemožno totiž predpokladať, že v suverénnom štáte existuje len jeden jediný etnický pôvod (rozsudok zo 6. apríla 2017, Jyske Finans, C‑668/15, EU:C:2017:278, bod 21).
86
V dôsledku uvedeného platí, že hoci ani kritérium štátnej príslušnosti osoby, ani kritérium krajiny jej narodenia samy osebe nestačia na odôvodnenie takejto domnienky príslušnosti k etnickej skupine, každé z týchto kritérií možno v spojení s inými skutočnosťami zohľadniť na účely posúdenia existencie priamej diskriminácie na základe „etnického pôvodu“ v zmysle smernice 2000/43.
O pojme „priama diskriminácia“ v zmysle smernice 2000/43
87
Ako bolo zdôraznené v bode 70 tohto rozsudku, rozdielne zaobchádzanie treba kvalifikovať ako „priamu diskrimináciu“ na základe etnického pôvodu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43 vtedy, keď sa s jednou osobou z dôvodu etnického pôvodu zaobchádza, zaobchádzalo alebo by sa zaobchádzalo v porovnateľnej situácii menej priaznivo ako s inou osobou. V prejednávanej veci treba preto v prvom rade určiť, či vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej stanovuje rozdielne zaobchádzanie na základe etnického pôvodu, a ak áno, v druhom rade treba preskúmať, či toto rozdielne zaobchádzanie vedie k znevýhodneniu určitých osôb v porovnaní s inými osobami, ktoré sa nachádzajú v porovnateľnej situácii.
88
Pokiaľ ide v prvom rade o podmienku týkajúcu sa toho, že rozdielne zaobchádzanie bolo zavedené „z dôvodu etnického pôvodu“, treba uviesť, že zo zákona o verejnom bývaní, a predovšetkým z jeho § 168a a 168b vyplýva, že povinnosť prijať plán rozvoja určený na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania sa vzťahuje na „transformačné oblasti“ v zmysle tohto zákona. Tieto oblasti sú v § 61a ods. 4 uvedeného zákona vymedzené ako obytné oblasti, ktoré počas posledných piatich rokov spĺňali podmienky uvedené v tomto § 61a ods. 2 Toto ustanovenie vymedzuje „paralelné spoločnosti“ tak, že sú nimi tie obytné oblasti, ktoré jednak spĺňajú aspoň dve zo sociálno‑ekonomických kritérií a jednak je v nich podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ vyšší ako 50 %.
89
Zákon o verejnom bývaní tak zavádza rozdielne zaobchádzanie medzi týmito obytnými oblasťami a oblasťami, ktoré tiež počas posledných piatich rokov spĺňajú aspoň dve z týchto sociálno‑ekonomických kritérií, no v ktorých podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ nepresiahol 50 %. Vo vzťahu k týmto druhým uvedeným obytným oblastiam, nazývaným „citlivé oblasti bývania“ totiž tento zákon neukladá povinnosť prijať takýto plán rozvoja, a v dôsledku toho ani povinnosť znížiť percentuálny podiel rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania.
90
V prejednávanej veci sa zdá, že uvedené sociálno‑ekonomické kritériá nemajú žiadnu priamu súvislosť s etnickým pôvodom obyvateľov transformačných oblastí. Vnútroštátny súd tak bude musieť určiť, či zohľadnenie piateho kritéria, ktoré súvisí s podielom „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“, umožňuje alebo neumožňuje konštatovať, že zákon o verejnom bývaní zavádza rozdielne zaobchádzanie na základe etnického pôvodu.
91
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že posledné uvedené kritérium zohráva úlohu, ktorá sa zdá byť rozhodujúca na účely identifikácie transformačných oblastí. Aj keď sú totiž v danej obytnej oblasti počas obdobia piatich rokov splnené všetky sociálno‑ekonomické kritériá, čo je okolnosť, ktorá svedčí o existencii problematickej sociálno‑ekonomickej situácie, zákon o verejnom bývaní neukladá povinnosť prijať plán rozvoja, pokiaľ v tejto obytnej oblasti podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ nepresahuje 50 %. Naproti tomu v prípade, že podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ presahuje 50 %, stačí splnenie dvoch zo štyroch sociálno‑ekonomických kritérií na to, aby bola predmetná oblasť kvalifikovaná ako „transformačná oblasť“ a aby sa v dôsledku toho uplatňovala povinnosť prijať plán rozvoja pre túto oblasť.
92
V dôsledku uvedeného sa zdá, že rozdielne zaobchádzanie, o ktoré ide vo veci samej, je založené hlavne na kritériu „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ v zmysle zákona o verejnom bývaní.
93
V súlade s tým, čo bolo uvedené v bode 87 tohto rozsudku, treba teda preskúmať, či toto kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ predstavuje rozdielne zaobchádzanie na základe etnického pôvodu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43.
94
Vzhľadom na to, že uvedené kritérium je stanovené v dánskom práve, je úlohou vnútroštátneho súdu rozhodnúť v tejto súvislosti.
95
V zmysle ustálenej judikatúry totiž platí, že v konaniach začatých podľa článku 267 ZFEÚ výklad vnútroštátnych ustanovení prislúcha vnútroštátnym súdom, a nie Súdnemu dvoru, a Súdnemu dvoru neprislúcha vyslovovať sa k zlučiteľnosti predpisov vnútroštátneho práva s ustanoveniami práva Únie. Súdny dvor má však právomoc poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky výkladové prvky spadajúce do rámca práva Únie, ktoré mu umožnia posúdiť zlučiteľnosť vnútroštátnych právnych predpisov s právnou úpravou Únie (rozsudky zo 17. decembra 1981, Frans‑Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten, 272/80, EU:C:1981:312, bod 9; z 30. novembra 1995, Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411, bod 19, ako aj z 30. novembra 2023, Ministero dell’Istruzione a INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, bod 43).
96
V tejto súvislosti v prvom rade z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že pojem „prisťahovalec“ v zmysle zákona o verejnom bývaní predstavuje osobu narodenú v zahraničí, ktorej žiadny z rodičov sa nenarodil v Dánsku a nie je dánskym štátnym príslušníkom.
97
Ďalej pojem „potomok“ predstavuje podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania osobu narodenú v Dánsku, ktorej žiadny z rodičov sa nenarodil v Dánsku a nie je dánskym štátnym príslušníkom, alebo ktorej rodičia si napriek tomu, že sa narodili v Dánsku a nadobudli dánsku štátnu príslušnosť, obaja ponechali aj cudziu štátnu príslušnosť.
98
Napokon pod pojem „západné krajiny“ patria členské štáty Únie, ktorými sú Andorra, Island, Lichtenštajnsko, Monako, Nórsko, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, San Maríno, Švajčiarsko, Vatikánsky mestský štát, Kanada, Spojené štáty, Austrália a Nový Zéland. Všetky iné krajiny – okrem tých, ktoré sú uvedené vyššie – sa teda považujú za „iné ako západné krajiny“.
99
Ako však bolo zdôraznené v bodoch 81 a 85 tohto rozsudku, kritériá týkajúce sa krajiny narodenia dotknutej osoby, rovnako ako krajiny narodenia a štátnej príslušnosti jej rodičov, nie sú samy osebe dostatočné na preukázanie príslušnosti k etnickej skupine. Každé z týchto kritérií preto možno v tejto súvislosti považovať za neutrálne.
100
Ako však dánska vláda uznala vo svojich písomných pripomienkach, všeobecné kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ sa nezakladá výlučne na kritériu krajiny narodenia danej osoby a jej rodičov, ani výlučne na kritériu štátnej príslušnosti týchto rodičov, ale na celkovom spoločnom zohľadnení týchto kritérií. Po prvé sa totiž zohľadňuje krajina narodenia dotknutej osoby, rovnako ako krajina narodenia a štátna príslušnosť jej rodičov. Po druhé treba určiť, či sa krajina alebo krajiny, v ktorých sa všetky tieto osoby narodili a/alebo ktorých sú štátnymi príslušníkmi, považujú za „iné ako západné krajiny“.
101
V prvom rade je ešte potrebné dodať, že samotná skutočnosť, že všeobecné kritérium, akým je kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“, možno považovať za kritérium týkajúce sa viacerých etnických pôvodov, nemôže sama osebe stačiť na to, aby sa vylúčilo, že je takéto všeobecné kritérium založené na etnickom pôvode dotknutých osôb.
102
Bolo by totiž v rozpore s potrebným účinkom smernice 2000/43, ak by sa cieľ boja proti diskriminácii na základe rasového alebo etnického pôvodu, ako je stanovený v jej článku 1, neuplatňoval v prípade, že sú rovnako diskriminované viaceré etnické skupiny.
103
V tejto súvislosti Súdny dvor v bode 28 rozsudku z 10. júla 2008, Feryn (C‑54/07, EU:C:2008:397), ktorý sa týkal veci, v ktorej riaditeľ podniku verejne vyhlásil, že tento podnik odmieta prijať zamestnať „allochtones“, čo je výraz protikladný k výrazu „autochthones“ a v podstate ide o ekvivalent pojmu „cudzinci“ alebo „prisťahovalci“, Súdny dvor rozhodol, že ak zamestnávateľ verejne vyhlási, že neprijme do zamestnania osoby určitého etnického alebo rasového pôvodu, predstavuje to priamu diskrimináciu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) tejto smernice. Súdny dvor teda nevylúčil, že široký pojem, akým je pojem „allochtones“, ktorý sa v podstate vzťahuje na všetkých cudzincov, môže súvisieť s rasovým alebo etnickým pôvodom v zmysle uvedenej smernice.
104
Za týchto okolností nemožno pôsobnosť smernice 2000/43 obmedziť na boj proti diskriminácii jednej etnickej skupiny.
105
V druhom rade kontext, v rámci ktorého došlo k prijatiu všeobecného kritéria, akým je kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“, ako ho objasňujú prípravné práce na právnej úprave, ktorej je toto kritérium súčasťou, tiež môže obsahovať informácie relevantné na účely určenia, či táto právna úprava zavádza rozdielne zaobchádzanie na základe etnického pôvodu. V prejednávanej veci teda môžu byť v tejto súvislosti relevantné také prípravné práce, aké sú uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a zmienené v bodoch 18 a 20 tohto rozsudku.
106
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že na to, aby sa dalo hovoriť o priamej diskriminácii v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43, stačí, aby aspekt súvisiaci s etnickým pôvodom bol rozhodujúci pre rozhodnutie zaviesť rozdielne zaobchádzanie (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 76).
107
V treťom rade len samotná tá skutočnosť, že medzi obyvateľov transformačných oblastí patria aj osoby, ktoré nie sú „prisťahovalcami a ich potomkami z iných ako západných krajín“, nie je takej povahy, že by mohla vylúčiť, aby takú vnútroštátnu právnu úpravu, o akú ide vo veci samej, bolo možné považovať za prijatú na základe etnického pôvodu (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 75).
108
Napokon vo štvrtom rade sa nezdá, že by použitie pojmu „iná ako západná krajina“ – s výhradou overenia zo strany vnútroštátneho súdu – bránilo tomu, aby sa všeobecné kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ mohlo vzťahovať na osoby, ktorých miesto narodenia a/alebo miesto narodenia ich rodičov sa nachádza v „západnej krajine“, alebo na osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi a/alebo ich rodičia sú štátnymi príslušníkmi takejto „západnej krajiny“.
109
Takáto okolnosť však sama osebe nemôže stačiť na to, aby sa vylúčilo, že by spoločné zohľadnenie kritérií – zmienené v bode 100 tohto rozsudku – mohlo viesť k rozdielnemu zaobchádzaniu na základe etnického pôvodu.
110
Ako bolo pripomenuté v bode 87 tohto rozsudku, ak vnútroštátny súd na základe všetkých overení, ktoré mu prináleží vykonať, dospeje k záveru, že všeobecné kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ v zmysle zákona o verejnom bývaní zakladá rozdielne zaobchádzanie na základe etnického pôvodu, bude musieť v druhom rade overiť, či má tento zákon za dôsledok to, že sa s určitými osobami zaobchádza menej priaznivo než s inými osobami nachádzajúcim sa v porovnateľnej situácii.
111
Článok 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43 totiž okrem podmienky spočívajúcej v tom, aby rozdielne zaobchádzanie bolo zavedené „z dôvodu… etnického pôvodu“, stanovuje ďalšie dve podmienky, ktoré sa týkajú existencie „menej priaznivého zaobchádzania“ a „porovnateľnosti“ posudzovaných situácií.
112
Treba pripomenúť, že požiadavka týkajúca sa porovnateľnosti situácií na účely určenia existencie porušenia zásady rovnakého zaobchádzania sa má posudzovať z hľadiska všetkých prvkov, ktoré ich charakterizujú (rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 89 a citovaná judikatúra).
113
V prejednávanej veci sa zdá, že nájomcovia rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania, ktorí bývajú v transformačných oblastiach, sú, pokiaľ ide o ich prenájom, v porovnateľnej situácii ako nájomcovia s podobným prenájmom v citlivých oblastiach bývania, ktoré počas posledných piatich rokov spĺňali aspoň dve zo sociálno‑ekonomických kritérií, no v ktorých podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ neprekročil 50 %.
114
Pokiaľ ide o existenciu „menej priaznivého zaobchádzania“, vnútroštátny súd bude musieť preskúmať dôsledky, ktoré pre všetkých obyvateľov obytnej oblasti vyplývajú z toho, že je táto oblasť označená ako „transformačná oblasť“.
115
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že § 168a a 168b zákona o verejnom bývaní ukladajú povinnosť prijať plán rozvoja, ktorého cieľom je znížiť do 1. januára 2030 podiel rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania na maximálne 40 % všetkých obytných jednotiek v dotknutej transformačnej oblasti.
116
Tým, že tento zákon stanovuje takúto povinnosť, má zrejme za následok to, že všetci obyvatelia transformačných oblastí sú vystavení zvýšenému riziku predčasného ukončenia ich nájmu, a v dôsledku toho straty ich bývania.
117
S výhradou overenia zo strany vnútroštátneho súdu sa totiž zdá, že samotný zákon o verejnom bývaní stanovuje, že predčasné ukončenie nájmov je jedným z dôsledkov, ktoré môžu vyplynúť zo schválenia plánu rozvoja pre transformačnú oblasť.
118
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, tak vyplýva, že ak sa realizácia takéhoto plánu uskutočňuje prostredníctvom prevodu vlastníctva k obytným jednotkám na súkromného nadobúdateľa, § 27 ods. 4 tohto zákona stanovuje, že schválenie takéhoto prevodu príslušným ministrom podlieha podmienke, že dôjde k vypovedaniu nájomných zmlúv nájomcov nespĺňajúcich kritériá, ktoré je obecné zastupiteľstvo povinné schváliť v súlade s § 27c ods. 1 uvedeného zákona.
119
Podobne § 27c ods. 3 tohto zákona stanovuje, že ak sa nájomná nehnuteľnosť prenajme v rozpore s týmito kritériami, obecná rada uloží prenajímateľovi povinnosť vypovedať nájomnú zmluvu.
120
Za týchto okolností sa zdá, že obyvatelia transformačných oblastí sú vystavení zvýšenému riziku predčasného ukončenia ich nájmov, zatiaľ čo obyvatelia citlivých oblastí bývania vyznačujúcich sa existenciou problematickej sociálno‑ekonomickej situácie, ktorá je prinajmenšom podobná situácii prevládajúcej v transformačných oblastiach, takémuto riziku vystavení nie sú.
121
Treba pritom zdôrazniť, že právo na rešpektovanie obydlia je základným právom zaručeným v článku 7 Charty, ktorý obsahuje práva zodpovedajúce právam zaručeným v článku 8 ods. 1 EDĽP a ktorému sa v dôsledku toho v súlade s článkom 52 ods. 3 Charty musí priznať rovnaký zmysel a rozsah ako týmto právam (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2024, Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, bod 63 a citovanú judikatúru).
122
V tejto súvislosti z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že strata bývania je jedným z najzávažnejších zásahov do práva na rešpektovanie obydlia. Takáto strata totiž stavia dotknutú osobu a jej rodinu do osobitne zraniteľnej situácie (pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP, 13. mája 2008, McCann v. Spojené kráľovstvo, CE:ECHR:2008:0513JUD001900904, bod 50, ako aj rozsudok z 10. septembra 2014, Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, body 63 a 64).
123
Z uvedeného vyplýva, že zvýšené riziko uvedené v bode 120 tohto rozsudku môže predstavovať „menej priaznivé zaobchádzanie“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43.
124
Treba ešte spresniť, že na účely posúdenia existencie takéhoto menej priaznivého zaobchádzania nezáleží na tom, či medzi kritériá, podľa ktorých sa na individuálnom základe vyberajú nájomné zmluvy, ktoré sa majú vypovedať, patrí kritérium „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“. Takáto okolnosť totiž nie je spôsobilá spochybniť existenciu zvýšeného rizika predčasného ukončenia týchto nájmov.
125
Okrem toho na tieto účely nie je relevantná ani otázka, či nájomcovia, ktorých nájomné zmluvy boli vypovedané, sú alebo nie sú „prisťahovalcami a ich potomkami z iných ako západných krajín“. Súdny dvor už totiž konštatoval, že zásada rovnakého zaobchádzania, ktorej uplatňovanie je zámerom smernice 2000/43, sa neuplatňuje na určitú kategóriu osôb, ale na základe dôvodov uvedených v článku 1 tejto smernice, a teda platí, že táto zásada sa má vzťahovať aj na osoby, ktoré síce nie sú príslušníkmi dotknutej rasy alebo etnickej skupiny, ale napriek tomu znášajú menej priaznivé zaobchádzanie alebo znevýhodnenie z niektorého z uvedených dôvodov (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 56 a citovanú judikatúru).
126
Napokon na účely posúdenia toho, či dochádza k „menej priaznivému zaobchádzaniu“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43, vyplývajúcemu z kvalifikácie obytnej oblasti ako „transformačnej oblasti“, by vnútroštátny súd mohol tiež preskúmať, či – ako to tvrdili určití účastníci konania a dotknuté osoby, ktorí predložili písomné pripomienky – samotné označenie za „transformačnú oblasť“, z ktorého pre obyvateľov takýchto oblastí vyplýva zvýšené riziko predčasného ukončenia ich nájmu, t. j. pojem, ktorým bol nahradený pojem „oblasť tvrdého geta“, má na vnútroštátnej úrovni urážlivý a stigmatizujúci charakter (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 87).
127
V tejto súvislosti by tento súd mohol tiež posúdiť, či určité tvrdenia obsiahnuté v rôznych prípravných prácach, uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania a citovaných v bodoch 17 až 20 tohto rozsudku, môžu naznačovať, že predmetná vnútroštátna právna úprava je založená na stereotypoch alebo predsudkoch týkajúcich sa „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“, či dokonca, ako v podstate uviedla generálna advokátka v bode 152 svojich návrhov, prispieva k udržaniu takýchto stereotypov a predsudkov.
128
Treba ešte uviesť, že ak by vnútroštátny súd dospel k záveru o existencii domnienky priamej diskriminácie na základe etnického pôvodu, účinné uplatňovanie zásady rovnakého zaobchádzania by si vyžadovalo, aby dôkazné bremeno znášalo predovšetkým ministerstvo sociálnych vecí, bývania a záležitostí seniorov, ktoré by v súlade s pravidlom stanoveným v článku 8 ods. 1 smernice 2000/43 malo preukázať, že k porušeniu tejto zásady nedošlo a že prijatie zákona o verejnom bývaní v rozsahu, v akom vymedzuje transformačné oblasti a stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja pre tieto oblasti, nie je nijako založené na etnickom pôvode väčšiny obyvateľov uvedených oblastí, ale že je založené výlučne na objektívnych faktoroch, ktoré vôbec nesúvisia s diskrimináciou na základe etnického pôvodu (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 85 a citovanú judikatúru).
129
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba konštatovať, že článok 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43 sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja určené na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v obytných oblastiach, ktoré sa vyznačujú okrem iného tým, že počas posledných piatich rokov podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ bývajúcich v týchto oblastiach prekročil 50 %, predstavuje priamu diskrimináciu v zmysle tohto ustanovenia vtedy, ak sa preukáže, že prijatie tejto vnútroštátnej právnej úpravy je založené na etnickom pôvode väčšiny obyvateľov uvedených obytných oblastí a že uvedená vnútroštátna právna úprava má za dôsledok to, že so všetkými obyvateľmi týchto oblastí sa zaobchádza menej priaznivo ako s obyvateľmi porovnateľných obytných oblastí, v ktorých pritom podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ neprekročil 50 %.
O existencii „nepriamej diskriminácie“ v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43
130
Za predpokladu, že by vnútroštátny súd dospel k záveru, že vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, nepredstavuje priamu diskrimináciu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43, bude musieť ešte preskúmať to, či táto právna úprava môže predstavovať nepriamu diskrimináciu v zmysle tohto článku 2 ods. 2 písm. b).
131
Podľa uvedeného článku 2 ods. 2 písm. b) sa za nepriamu diskrimináciu považuje prípad, ak by v dôsledku navonok neutrálneho predpisu, kritéria alebo zvyklosti bola znevýhodnená osoba určitej rasy alebo etnického pôvodu v porovnaní s inými osobami, okrem prípadu, ak uvedený predpis, kritérium alebo zvyklosť je objektívne odôvodnený legitímnym cieľom a prostriedky na jeho dosiahnutie sú primerané a nevyhnutné.
132
Pokiaľ ide v prvom rade o existenciu „navonok neutrálneho“ predpisu, kritéria alebo zvyklosti, Súdny dvor rozhodol, že táto podmienka vyžaduje, že predmetný predpis, kritérium alebo prax musia byť formulované alebo uplatňované navonok neutrálne, to znamená s ohľadom na iné faktory, než je chránená vlastnosť, ktoré jej nie sú rovnocenné (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, body 93 a 109).
133
V druhom rade treba pripomenúť, že ak sa zdá, že opatrenie, ktoré zakladá rozdielne zaobchádzanie vedúce k menej priaznivému zaobchádzaniu, bolo zavedené z dôvodov súvisiacich s rasovým alebo etnickým pôvodom, takéto opatrenie treba kvalifikovať ako priamu diskrimináciu v zmysle článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/43. Naproti tomu nepriama diskriminácia na základe rasy alebo etnického pôvodu nevyžaduje, aby sa dotknuté opatrenie zakladalo na tomto druhu odôvodnenia. Platí totiž, že na to, aby sa na opatrenie mohol vzťahovať článok 2 ods. 2 písm. b) tejto smernice, postačuje, aby uvedené opatrenie, ktoré síce využíva neutrálne kritériá, ktoré nie sú založené na chránenej vlastnosti, bolo spôsobilé osobitne znevýhodňovať osoby s touto vlastnosťou (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, body 95 a 96 a citovanú judikatúru).
134
V treťom rade, pokiaľ ide o podmienku stanovenú v tomto článku 2 ods. 2 písm. b), podľa ktorej dotknuté opatrenie musí byť spôsobilé „[osobitne] znevýhod[ňovať]“ osoby určitej rasy alebo etnického pôvodu v porovnaní s inými osobami, Súdny dvor rozhodol, že túto podmienku treba chápať tak, že znamená, že z dôvodu predmetného predpisu, kritéria alebo praxe sú znevýhodnené predovšetkým osoby určitého etnického pôvodu (rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 100, a rozsudok z 15. novembra 2018, Maniero, C‑457/17, EU:C:2018:912, bod 47).
135
Predmetný predpis, kritérium alebo prax pritom nemusia mať nevyhnutne za následok znevýhodnenie len jedného konkrétneho etnického pôvodu.
136
Ako totiž uviedli Inštitút pre ľudské práva a Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, hoci viaceré jazykové verzie článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43 obsahujú výraz zodpovedajúci dánskemu výrazu „bestemt“ („daný“ alebo „určitý“), iné jazykové verzie tohto ustanovenia takýto pojem neobsahujú, ale jednoducho sa v nich len uvádza „etnický pôvod“ alebo „etnikum“ bez ďalšieho spresnenia.
137
Výklad uvedeného ustanovenia, podľa ktorého možno nepriamu diskrimináciu konštatovať len vtedy, ak navonok neutrálny predpis, kritérium alebo prax osobitne znevýhodňuje iba jednu etnickú skupinu, a nie v prípade predpisov, kritérií alebo praxe znevýhodňujúcich viaceré etnické skupiny, teda nemá oporu vo viacerých jazykových verziách tohto ustanovenia.
138
V tejto súvislosti podľa ustálenej judikatúry platí, že formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie sa nemôže chápať ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, prípadne sa nemôže považovať za ustanovenie, ktoré má v tejto súvislosti prednosť pred inými jazykovými verziami. Potreba jednotného uplatňovania, a teda výkladu aktu Únie, totiž vylučuje, aby bol tento akt posudzovaný izolovane v jednej zo svojich verzií, ale naopak vyžaduje, aby bol vykladaný v závislosti od všeobecnej systematiky a účelu právneho predpisu, ktorého je súčasťou (rozsudky z 25. marca 2010, Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, bod 38, a z 8. mája 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, bod 58).
139
Taký výklad, aký je uvedený v bode 137 tohto rozsudku, by pritom bol ťažko zlučiteľný s cieľmi smernice 2000/43, ako sú uvedené v bode 77 tohto rozsudku.
140
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z dôvodov uvedených v bodoch 102 a 103 tohto rozsudku pôsobnosť tejto smernice nemožno obmedziť na boj proti diskriminácii týkajúcej sa len jednej etnickej skupiny.
141
Napokon treba poukázať na to, ako sa uvádza v odôvodnení 15 uvedenej smernice, že právne predpisy alebo prax členských štátov môžu stanoviť, že existencia nepriamej diskriminácie môže byť preukázaná akýmikoľvek prostriedkami vrátane štatistických údajov.
142
V tejto súvislosti prináleží vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, do akej miery sú štatistické údaje, ktoré mu boli predložené, hodnoverné, a či ich možno zohľadniť, t. j. či hlavne nejde o vyjadrenie náhodných či krátkodobých javov a či sú dostatočne významné [pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. septembra 2020, YS (Podnikové dôchodky riadiacich pracovníkov), C‑223/19, EU:C:2020:753, bod 51 a citovanú judikatúru].
143
Ak vnútroštátny súd po preskúmaní, ktoré má vykonať, dospeje k záveru, že ustanovenie a všeobecné kritérium, o ktoré ide vo veci samej, znevýhodňujú osoby patriace do určitých etnických skupín v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43, bude musieť preskúmať, či toto ustanovenie a toto všeobecné kritérium sú objektívne odôvodnené legitímnym cieľom a či prostriedky na dosiahnutie tohto cieľa sú primerané a nevyhnutné.
144
V tejto súvislosti v zmysle ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí, že zásada proporcionality vyžaduje overiť, že vnútroštátne opatrenia po prvé sú vhodné na dosiahnutie sledovaného cieľa všeobecného záujmu, po druhé, že sú obmedzené na to, čo je striktne nevyhnutné, v tom zmysle, že sledovaný cieľ nemožno primerane dosiahnuť rovnako účinným spôsobom inými prostriedkami, ktoré menej zasahujú do práv a slobôd zaručených dotknutým osobám, a po tretie, že takéto opatrenia nie sú neprimerané uvedenému cieľu, čo predpokladá najmä zváženie dôležitosti tohto cieľa a závažnosti zásahu do týchto práv a slobôd (rozsudok z 5. decembra 2023, Nordic Info, C‑128/22, EU:C:2023:951, bod 77, ako aj citovaná judikatúra).
145
Na účely určenia, či obmedzenie spĺňa túto podmienku proporcionality, musí členský štát, ktorý sa chce dovolávať cieľa spôsobilého odôvodniť obmedzenie základnej slobody alebo základného práva, poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky informácie, ktoré mu umožnia uistiť sa, že dotknuté opatrenie skutočne vyhovuje požiadavkám vyplývajúcim z tejto zásady, pričom k opodstatňujúcim dôvodom, na ktoré sa tento členský štát môže odvolávať, treba pripojiť analýzu spôsobilosti a nevyhnutnosti tohto opatrenia na dosiahnutie tohto cieľa, ako aj presné údaje, ktoré umožňujú podporu jeho argumentácie (rozsudok z 10. júla 2025, INTERZERO a i., C‑254/23, EU:C:2025:569, bod 101, ako aj citovaná judikatúra).
146
Okrem toho treba pripomenúť, že pojem objektívne odôvodnenie v zmysle článku 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43 sa má vykladať reštriktívne (rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 112).
147
V prejednávanej veci, pokiaľ ide v prvom rade o ciele sledované zákonom o verejnom bývaní, treba uviesť, že podľa dánskej vlády je cieľom § 61a a 168a tohto zákona riešiť problémy súvisiace so zakladaním „paralelných spoločností“, ktoré sa objavili v dánskom systéme verejného bývania, ako aj zabezpečiť úspešnú integráciu.
148
Táto vláda teda uvádza dôvody, ktoré sa týkajú sociálnej súdržnosti a integrácie štátnych príslušníkov tretích krajín v rámci tohto systému, ako aj dôvody súvisiace s politikou sociálneho bývania a jej financovaním.
149
Pokiaľ ide po prvé o cieľ týkajúci sa sociálnej súdržnosti a integrácie, Súdny dvor už rozhodol, že cieľ spočívajúci v zabezpečení úspešnej integrácie štátnych príslušníkov tretích krajín môže vzhľadom na význam, ktorý sa v rámci práva Únie priznáva integračným opatreniam, ako vyplýva z článku 79 ods. 4 ZFEÚ, predstavovať naliehavý dôvod všeobecného záujmu, pričom integrácia týchto štátnych príslušníkov je rozhodujúca pre podporu hospodárskej a sociálnej súdržnosti, čo je základným cieľom Únie stanoveným v Zmluve o FEÚ [pozri analogicky rozsudky z 12. apríla 2016, Genc, C‑561/14, EU:C:2016:247, body 55 a 56, ako aj z 22. decembra 2022, Udlændingenævnet (Jazyková skúška uložená cudzincom), C‑279/21, EU:C:2022:1019, body 37 a 38].
150
Vzhľadom na význam tohto základného cieľa Únie majú členské štáty v zásade širokú mieru voľnej úvahy pri prijímaní opatrení na zabezpečenie sociálnej súdržnosti a integrácie vrátane opatrení v oblasti urbanistického rozvoja.
151
Treba však zdôrazniť, ako vyplýva z bodu 108 tohto rozsudku, že pojem „prisťahovalci a ich potomkovia z iných ako západných krajín“ sa vzťahuje aj na osoby, ktoré majú štátnu príslušnosť niektorého členského štátu vrátane Dánskeho kráľovstva. Platí teda, že vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, v rozsahu, v akom sa uplatňuje na štátnych príslušníkov členských štátov, nemôže byť odôvodnená uvedeným cieľom.
152
Po druhé, pokiaľ ide o cieľ spočívajúci v plnení požiadaviek súvisiacich s politikou sociálneho bývania – v rámci systému verejného bývania –, Súdny dvor tiež rozhodol, že požiadavky súvisiace s politikou sociálneho bývania členského štátu a s financovaním tejto politiky môžu predstavovať naliehavé dôvody všeobecného záujmu (rozsudok z 1. októbra 2009, Woningstichting Sint Servatius, C‑567/07, EU:C:2009:593, bod 30). Tak je to aj v prípade požiadaviek podporujúcich prístup k bývaniu pre zraniteľné osoby alebo osoby s nízkymi príjmami (rozsudok z 27. februára 2025, AEON NEPREMIČNINE a i., C‑674/23, EU:C:2025:113, bod 55).
153
Je pravda, že členské štáty majú v rámci svojej politiky bývania v zásade tiež širokú mieru voľnej úvahy.
154
V prejednávanej veci sa pritom zdá, že cieľom vnútroštátnej právnej úpravy, o ktorú ide vo veci samej, ktorá ukladá povinnosť prijať plány rozvoja určené na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v transformačných oblastiach, nie je riešiť problémy spojené s financovaním verejného bývania, ale skôr problémy sociálno‑ekonomického charakteru – súvisiace so sociálnou súdržnosťou a integráciou –, ktoré existujú v týchto oblastiach. V dôsledku uvedeného vzhľadom na naliehavé dôvody všeobecného záujmu, na ktoré sa odvoláva dánska vláda a ktoré sú uvedené v bode 147 tohto rozsudku, treba cieľ týkajúci sa politiky bývania považovať za cieľ, ktorý patrí do širšieho rámca cieľa týkajúceho sa sociálnej súdržnosti a integrácie.
155
Navyše vzhľadom na to, že tieto plány rozvoja môžu viesť k strate bývania, nezdá sa, že by mohli byť odôvodnené cieľom spočívajúcim v podpore prístupu k bývaniu pre určité kategórie osôb.
156
Po tretie, hoci právnu úpravu, o ktorú ide vo veci samej, v zásade možno považovať za právnu úpravu patriacu do oblasti, v ktorej členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy, nič to nemení na tom, že členské štáty sú stále povinné rešpektovať zákaz akejkoľvek diskriminácie na základe rasy alebo etnického pôvodu, ako je zakotvený v článku 21 Charty a konkretizovaný smernicou 2000/43.
157
V tejto súvislosti z odôvodnení 9, 12 a 13 tejto smernice vyplýva jednak to, že diskriminácia založená na rasovom alebo etnickom pôvode môže sťažiť dosahovanie cieľov Zmluvy o FEÚ, ktorými sú predovšetkým vysoký stupeň zamestnanosti a sociálnej ochrany, zvyšovanie životnej úrovne a kvality života, hospodárska a sociálna súdržnosť a solidarita, ako aj cieľ spočívajúci v dosiahnutí toho, aby sa Európska únia stala územím slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, a jednak to, že zákaz akejkoľvek diskriminácie tohto druhu, ktorý táto smernica zavádza v oblastiach, ktoré upravuje, má zabezpečiť rozvoj demokratických a tolerantných spoločností, ktoré umožňujú účasť všetkých osôb bez ohľadu na ich rasový alebo etnický pôvod (rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 74).
158
Pokiaľ ide v druhom rade o otázku, či právna úprava dotknutá vo veci samej rešpektuje zásadu proporcionality, treba po prvé preskúmať, či opatrenia, ktoré stanovuje, sú vhodné na dosiahnutie naliehavého cieľa všeobecného záujmu sledovaného touto právnou úpravou.
159
V tejto súvislosti prijatie plánov rozvoja, ktorých cieľom je riešiť problémy sociálno‑ekonomickej povahy a ktoré sa dotýkajú predovšetkým určitých obytných oblastí, v zásade možno považovať za opatrenie spôsobilé dosiahnuť cieľ spočívajúci v podpore sociálnej súdržnosti a integrácie.
160
Vzhľadom na uvedené, ako v podstate uviedla generálna advokátka v bodoch 167 a 168 svojich návrhov, vnútroštátny súd bude musieť rozhodnúť, či mu dánska vláda poskytla také informácie a dôkazy, ktorými sa dá preukázať, že konkrétne opatrenie, ktorým má dôjsť k zníženiu percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v transformačných oblastiach, je skutočne spôsobilé tento cieľ dosiahnuť.
161
Pokiaľ ide o spôsobilosť opatrenia zabezpečiť dosiahnutie naliehavého cieľa všeobecného záujmu, z ustálenej judikatúry vyplýva, že právna úprava je spôsobilá zaručiť dosiahnutie uvedeného cieľa len vtedy, ak opatrenia, ktoré stanovuje, skutočne zodpovedajú úsiliu dosiahnuť ho a ak sa vykonávajú koherentne a systematicky (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. novembra 2023, Commune d’Ans, C‑148/22, EU:C:2023:924, bod 37 a citovanú judikatúru, ako aj z 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, bod 94 a citovanú judikatúru).
162
V prejednávanej veci treba konštatovať, že v citlivých oblastiach bývania, ktoré sa vyznačujú existenciou problémov sociálno‑ekonomickej povahy, ktoré sú prinajmenšom analogické problémom existujúcim v transformačných oblastiach, zákon o verejnom bývaní neukladá povinnosť prijať také plány rozvoja, o aké ide vo veci samej. Z uvedeného vyplýva, že v citlivých oblastiach bývania sa takéto problémy prípadne riešia inými prostriedkami zameranými na zabezpečenie sociálnej súdržnosti.
163
Je preto úlohou vnútroštátneho súdu, aby určil, či tento zákon tým, že stanovuje povinnosť prijať takéto plány, sleduje cieľ – spočívajúci v podpore sociálnej súdržnosti – koherentným a systematickým spôsobom, napriek tomu, že sa táto povinnosť vzťahuje len na transformačné oblasti, v ktorých podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ presahuje 50 %, a nevzťahuje sa na citlivé oblastí bývania, v ktorých je tento podiel nižší ako 50 %.
164
V prípade, že by vnútroštátny súd predsa len dospel k záveru, že právna úprava, o akú ide vo veci samej, je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa týkajúceho sa sociálnej súdržnosti a integrácie, bolo by jeho úlohou, po druhé, aby na účely určenia, či je takéto opatrenie nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa, overil, či, ako tvrdili viacerí účastníci konania a dotknuté osoby, ktoré predložili písomné pripomienky, je uvedený cieľ možné dosiahnuť rovnako účinným spôsobom inými prostriedkami, ktoré menej zasahujú do práv a slobôd zaručených dotknutým osobám.
165
Za predpokladu, že by nebolo možné identifikovať žiadne iné rovnako účinné opatrenie, vnútroštátny súd by mal ešte po tretie preskúmať primeranosť tejto právnej úpravy v užšom zmysle. Tento súd by tak mal overiť, či znevýhodnenia spôsobené uvedenou právnou úpravou nie sú neprimerané vo vzťahu k uvádzaným cieľom a či táto právna úprava nadmerne nezasahuje do oprávnených záujmov obyvateľov transformačných oblastí (pozri v tomto zmysle rozsudok ČEZ Razpredelenie Bălgarija, bod 123 a citovanú judikatúru).
166
V tejto súvislosti treba pripomenúť, ako bolo uvedené v bode 121 tohto rozsudku, že právo na rešpektovanie obydlia je základným právom zaručeným v článku 7 Charty.
167
V odôvodnení 4 smernice 2000/43 sa okrem toho uvádza, že v súvislosti s prístupom k tovaru a službám a ich poskytovaniu, t. j. konkrétne, ako vyplýva z bodov 63 a 66 tohto rozsudku, v oblasti, ktorej sa týka prejednávaná vec, je dôležité dodržiavať ochranu súkromného a rodinného života, to znamená základného práva, do rámca ktorého patrí ochrana obydlia osoby a jej rodiny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. júna 2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, bod 93).
168
Treba pritom spresniť, že ciele všeobecného záujmu, akým je aj sociálna kohézia a integrácia, nemožno sledovať vnútroštátnym opatrením bez toho, aby sa zohľadnila skutočnosť, že tieto ciele musia byť v súlade so základnými právami a zásadami, ktorých sa toto opatrenie týka, ako sú uvedené v Zmluvách a Charte, a to tak, že sa dosiahne rovnováha medzi týmito cieľmi všeobecného záujmu na jednej strane a dotknutými právami a zásadami na druhej strane, aby sa zabezpečilo, že nevýhody spôsobené uvedeným opatrením nebudú vo vzťahu k uvedeným cieľom neprimerané. Možnosť odôvodniť obmedzenie práv zaručených v článku 7 Charty treba posúdiť tak, že sa zistí miera závažnosti zásahu, ktorý takéto obmedzenie predstavuje, a že sa overí, či je dôležitosť cieľa všeobecného záujmu sledovaného týmto obmedzením úmerná tejto závažnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. júla 2025, INTERZERO a i., C‑254/23, EU:C:2025:569, bod 109, ako aj citovanú judikatúru).
169
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zákon o verejnom bývaní tým, že stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja pre transformačné oblasti, zrejme predstavuje pre obyvateľov týchto oblastí zvýšené riziko predčasného ukončenia ich nájmov, a v dôsledku toho straty ich bývania.
170
Ako pritom vyplýva z bodov 121 a 122 tohto rozsudku, strata bývania predstavuje jedno z najzávažnejších porušení práva na rešpektovanie obydlia v zmysle článku 7 Charty a stavia dotknutú osobu a jej rodinu do osobitne zraniteľnej situácie.
171
Z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcej sa článku 8 EDĽP, ktorého odsek 1 stanovuje práva ekvivalentné právam zaručeným článkom 7 Charty, v prvom rade vyplýva, že hoci v prípade sociálnej alebo hospodárskej politiky vrátane politiky bývania majú vnútroštátne orgány značnú voľnosť, miera voľnej úvahy takto ponechaná týmto orgánom je tým obmedzenejšia, že predmetné právo je dôležité na to, aby sa dotknutému jednotlivcovi zaručilo účinné uplatňovanie základných práv, resp. práv „intímneho“ charakteru, ktoré sú mu priznané. Platí to najmä v prípade práv zaručených týmto článkom 8, ktoré sú právami zásadného významu pre identitu osoby, jej sebaurčenie, jej fyzickú a morálnu integritu, zachovanie jej sociálnych vzťahov, ako aj stabilitu a bezpečnosť jej postavenia v spoločnosti (rozsudok ESĽP, 17. októbra 2013, Winterstein a i. v. Francúzsko, CE:ECHR:2013:1017JUD002701307, bod 148).
172
Každá osoba, ktorá je vystavená riziku závažného zásahu do práva na rešpektovanie obydlia, ktorý predstavuje strata bývania, musí mať v zásade možnosť dosiahnuť preskúmanie primeranosti takéhoto opatrenia nezávislým súdom z hľadiska relevantných zásad, ktoré vyplývajú z uvedeného článku 8. Pri posudzovaní primeranosti opatrenia spočívajúceho v nútenom vysťahovaní je potrebné zohľadniť predovšetkým tieto aspekty, t. j. ak bolo bývanie zriadené v súlade so zákonom, oslabuje to legitimitu akéhokoľvek opatrenia spočívajúceho v nútenom vyhostení, a naopak, ak bolo zriadené protiprávne, dotknutá osoba je v slabšom postavení. Okrem toho, ak nie je k dispozícii žiadne náhradné ubytovanie, zásah je závažnejší ako v prípade, že takéto ubytovanie k dispozícii je, pričom jeho primeranosť alebo neprimeranosť sa posudzuje najmä vzhľadom na osobitné potreby dotknutého jednotlivca (pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP, 17. októbra 2013, Winterstein a i. v. Francúzsko, CE:ECHR:2013:1017JUD002701307, bod 148).
173
Napokon treba v rámci preskúmania proporcionality, ktoré sú vnútroštátne orgány povinné vykonať, zohľadniť príslušnosť dotknutých osôb k sociálne znevýhodnenej skupine a ich osobitné potreby z tohto dôvodu (rozsudok ESĽP, 17. októbra 2013, Winterstein a i. v. Francúzsko, CE:ECHR:2013:1017JUD002701307, bod 160).
174
V prejednávanej veci skutočnosť, že v dánskom systéme verejného bývania vnútroštátne orgány zabezpečujú nové bývanie pre osoby, ktorých nájomná zmluva bola predčasne ukončená, môže byť jednou zo skutočností, ktoré musí vnútroštátny súd spomedzi ďalších zohľadniť v rámci preskúmania proporcionality vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej. Táto skutočnosť totiž môže viesť k zmierneniu závažnosti zásahu do práva na rešpektovanie obydlia vyplývajúceho z takéhoto predčasného ukončenia, a to za predpokladu, že je táto starostlivosť skutočná a náhradné bývanie je prispôsobené osobitným potrebám týchto osôb a ich rodín. Treba však zohľadniť skutočnosť, že niektoré z uvedených osôb a rodín bývali v takejto rodinnej obytnej jednotke, o ktorú majú prísť, v súlade so zákonom a dlhé roky.
175
Vzhľadom na vyššie uvedené dôvody treba konštatovať, že článok 2 ods. 2 písm. b) smernice 2000/43 sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja určené na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v obytných oblastiach, ktoré sa vyznačujú okrem iného tým, že počas posledných piatich rokov podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ bývajúcich v týchto oblastiach prekročil 50 %, predstavuje nepriamu diskrimináciu v zmysle tohto ustanovenia vtedy, ak sa preukáže, že po prvé táto vnútroštátna právna úprava, ktorá napriek tomu, že je formulovaná alebo uplatňovaná navonok neutrálne, t. j. berúc do úvahy iné faktory, než je etnický pôvod, má za následok osobitné znevýhodnenie osôb patriacich do určitých etnických skupín, a po druhé uvedená vnútroštátna právna úprava na účely dosiahnutia cieľa naliehavého všeobecného záujmu, ktorý sleduje, nerešpektuje zásadu proporcionality.
176
Za týchto okolností treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice 2000/43 sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja určené na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v obytných oblastiach, ktoré sa vyznačujú okrem iného tým, že počas posledných piatich rokov podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ bývajúcich v týchto oblastiach prekročil 50 %,
–
predstavuje priamu diskrimináciu v zmysle tohto článku 2 ods. 2 písm. a) vtedy, ak sa preukáže, že prijatie tejto vnútroštátnej právnej úpravy je založené na etnickom pôvode väčšiny obyvateľov uvedených obytných oblastí a že uvedená vnútroštátna právna úprava má za dôsledok to, že so všetkými obyvateľmi týchto oblastí sa zaobchádza menej priaznivo ako s obyvateľmi porovnateľných obytných oblastí, v ktorých pritom podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ neprekročil 50 %,
–
predstavuje nepriamu diskrimináciu v zmysle uvedeného článku 2 ods. 2 písm. b) vtedy, ak sa preukáže, že po prvé táto vnútroštátna právna úprava, ktorá napriek tomu, že je formulovaná alebo uplatňovaná navonok neutrálne, t. j. berúc do úvahy iné faktory, než je etnický pôvod, má za následok osobitné znevýhodnenie osôb patriacich do určitých etnických skupín, a po druhé uvedená vnútroštátna právna úprava na účely dosiahnutia cieľa naliehavého všeobecného záujmu, ktorý sleduje, nerešpektuje zásadu proporcionality.
O trovách
177
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
Článok 2 ods. 2 písm. a) a b) smernice Rady 2000/43/ES z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje povinnosť prijať plány rozvoja určené na zníženie percentuálneho podielu rodinných obytných jednotiek patriacich do systému verejného bývania v obytných oblastiach, ktoré sa vyznačujú okrem iného tým, že počas posledných piatich rokov podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ bývajúcich v týchto oblastiach prekročil 50 %,
–
predstavuje priamu diskrimináciu v zmysle tohto článku 2 ods. 2 písm. a) vtedy, ak sa preukáže, že prijatie tejto vnútroštátnej právnej úpravy je založené na etnickom pôvode väčšiny obyvateľov uvedených obytných oblastí a že uvedená vnútroštátna právna úprava má za dôsledok to, že so všetkými obyvateľmi týchto oblastí sa zaobchádza menej priaznivo ako s obyvateľmi porovnateľných obytných oblastí, v ktorých pritom podiel „prisťahovalcov a ich potomkov z iných ako západných krajín“ neprekročil 50 %,
–
predstavuje nepriamu diskrimináciu v zmysle uvedeného článku 2 ods. 2 písm. b) vtedy, ak sa preukáže, že po prvé táto vnútroštátna právna úprava, ktorá napriek tomu, že je formulovaná alebo uplatňovaná navonok neutrálne, t. j. berúc do úvahy iné faktory, než je etnický pôvod, má za následok osobitné znevýhodnenie osôb patriacich do určitých etnických skupín, a po druhé uvedená vnútroštátna právna úprava na účely dosiahnutia cieľa naliehavého všeobecného záujmu, ktorý sleduje, nerešpektuje zásadu proporcionality.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: dánčina.