62021CJ0198
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
z 19. septembra 2024 (
*1
)
„Odvolanie – Inštitucionálne právo – Jednotný štatút európskeho poslanca – Európski poslanci zvolení v talianskych volebných obvodoch – Prijatie rozhodnutia v oblasti dôchodkov talianskou poslaneckou snemovňou – Zmena výšky dôchodkov talianskych národných poslancov – Na to nadväzujúca zmena výšky dôchodkov niektorých bývalých európskych poslancov, zvolených v Taliansku, zo strany Európskeho parlamentu – Nahradenie rozhodnutí Európskeho parlamentu – Pretrvávanie záujmu na konaní o zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie“
Vo veci C‑198/21 P
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 29. marca 2021,
Giacomo Santini, bydliskom v Trente (Taliansko),
Marco Cellai, bydliskom vo Florencii (Taliansko),
Domenico Ceravolo, bydliskom v Novente Padovane (Taliansko),
Natalino Gatti, bydliskom v Nonantole (Taliansko),
Rosa Maria Avitabile, ako dedička po Antoniovi Mazzonem, bydliskom v Neapole (Taliansko),
Luigi Moretti, bydliskom v Nembre (Taliansko),
Gabriele Sboarina, bydliskom vo Verone (Taliansko),
Lina Wuhrer, bydliskom v Brescii (Taliansko),
Patrizia Capraro, bydliskom v Ríme (Taliansko),
Luciana Meneghini, ako dedička po Ferrucciovi Pisonim, bydliskom v Trente,
v zastúpení: M. Paniz, avvocato,
odvolatelia,
ďalší účastník konania:
Európsky parlament, v zastúpení: S. Alves a S. Seyr, splnomocnené zástupkyne,
žalovaný v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
v zložení: predseda štvrtej komory C. Lycourgos, sudcovia O. Spineanu‑Matei, J.‑C. Bonichot, S. Rodin (spravodajca) a L. S. Rossi,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 11. januára 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojimi odvolaniami Giacomo Santini, Marco Cellai, Domenico Ceravolo, Natalino Gatti, Rosa Maria Avitabile ako dedička po Antoniovi Mazzonem, Luigi Moretti, Gabriele Sboarina, Lina Wuhrer, Patrizia Capraro a Luciana Meneghini ako dedička po Ferucciovi Pisonim navrhujú zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 10. februára 2021, Santini a i./Parlament (T‑345/19, T‑346/19, T‑364/19 až T‑366/19, T‑372/19 až T‑375/19 a T‑385/19, ďalej len napadnutý rozsudok, EU:T:2021:78), ktorým uvedený súd zamietol ich žalobu, ktorou sa na jednej strane domáhali zrušenia oznámení z 11. apríla 2019 a pokiaľ ide o L. Meneghini ako dedičku po F. Pisonim, aj oznámenia z 8. mája 2019, ktoré v prípade každého z odvolateľov vydal Európsky parlament (ďalej spoločne len „sporné rozhodnutia“) a ktoré sa týkali úpravy výšky dôchodkov, na ktoré majú odvolatelia nárok po tom, čo 1. januára 2019 nadobudlo účinnosť rozhodnutie Ufficio di Presidenza della Camera dei deputati (Úrad predsedníctva poslaneckej snemovne, Taliansko) č. 14/2018 z 12. júla 2018 (ďalej len „rozhodnutie č. 14/2018“), a na druhej strane sa domáhali priznania náhrady škody, ktorá im mala byť spôsobená v dôsledku týchto aktov.
I. Právny rámec
A. Právo Únie
1.
PÚVPP
2
Článok 1 prílohy III k Pravidlám o úhrade výdavkov a príspevkov poslancov Európskeho parlamentu v znení účinnom do 14. júla 2009 (ďalej len „PÚVPP“) stanovoval:
„1.   Všetci poslanci Parlamentu majú nárok na starobný dôchodok.
2.   Až do prijatia systému Spoločenstva pre dôchodky poslancov a v prípade, že zo systému národného sociálneho poistenia nevyplýva nárok na dôchodok, alebo v prípade, že výška dôchodku a/alebo podmienky dôchodkového poistenia nezodpovedajú dôchodkovému systému, ktorý platí pre poslancov národných parlamentov členských štátov, za ktoré boli títo zvolení do Parlamentu, majú poslanci nárok na dočasný starobný dôchodok, ktorý [im] bude na vlastnú žiadosť vyplácaný z rozpočtu Európskej únie, oddiel – Parlament.“
3
Článok 2 prílohy III k PÚVPP stanovoval:
„1.   Výška a podmienky vyplácania dočasného starobného dôchodku sú rovnaké ako podmienky, ktoré platia pre poslanca dolnej komory parlamentu členského štátu, za ktorý bol poslanec zvolený.
2.   Každý poslanec, na ktorého sa vzťahuje článok 1 ods. 2, sa pristúpením k tomuto režimu [systému – neoficiálny preklad] zaväzuje, že bude odvádzať do rozpočtu Európskej únie poistné vo výške poistného poslanca dolnej komory parlamentu členského štátu, za ktorý bol zvolený[, v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi – neoficiálny preklad].“
4
Podľa článku 3 ods. 1 a 2 prílohy III k PÚVPP:
„1.   Žiadosť o zaradenie do systému dočasného dôchodkového poistenia podáva dotknutý poslanec do dvanástich mesiacov od začiatku svojho mandátu.
Poslanec, ktorý podá žiadosť po uplynutí uvedenej lehoty, bude zaradený do systému dočasného dôchodkového poistenia od prvého dňa mesiaca, v ktorom bola žiadosť prijatá.
2.   Žiadosť o vyplácanie dôchodku sa musí podať do šiestich mesiacov od vzniku nároku na dôchodok.
Nárok na dôchodok na základe žiadosti podanej po uplynutí uvedenej lehoty začína prvým dňom mesiaca, v ktorom bola žiadosť prijatá.“
2.
Štatút poslancov
5
Článok 25 ods. 1 a 2 rozhodnutia Európskeho parlamentu 2005/684/ES, Euratom z 28. septembra 2005, ktorým sa prijíma štatút poslancov Európskeho parlamentu (Ú. v. EÚ L 262, 2005, s. 1, ďalej len „štatút poslancov“), ktoré nadobudlo účinnosť 14. júla 2009, znie takto:
„1.   Poslanci, ktor[í] boli poslancami pred nadobudnutím účinnosti tohto štatútu a boli znovuzvolení, si môžu v súvislosti s platom, platom, ktorý sa vypláca po zániku mandátu, a dôchodkami zvoliť platný vnútroštátny systém na celé obdobie trvania ich mandátu.
2.   Tieto platby sa uskutočňujú z rozpočtu členského štátu.“
6
Článok 28 ods. 1 štatútu poslancov stanovuje:
„Nárok na dôchodok, ktorý získal poslanec podľa vnútroštátnej právnej úpravy ku dňu začiatku uplatňovania tohto štatútu, zostáva zachovaný v plnej výške.“
3.
Vykonávacie pravidlá
7
Odôvodnenie 7 rozhodnutia predsedníctva Európskeho parlamentu 2009/C 159/01 z 19. mája a 9. júla 2008, ktorým sa uplatňujú vykonávacie pravidlá k štatútu poslancov Európskeho parlamentu (Ú. v. EÚ C 159, 2009, s. 1), zmeneného rozhodnutím predsedníctva Európskeho parlamentu 2010/C 340/06 z 13. decembra 2010 (Ú. v. EÚ C 340, 2010, s. 6) (ďalej len „vykonávacie pravidlá“), stanovuje:
„… treba v prechodných ustanoveniach zabezpečiť, aby osoby, ktorým sa poskytujú určité služby na základe PÚVPP, mohli tieto služby využívať aj ďalej po zrušení týchto pravidiel v súlade so zásadou oprávnenej [legitímnej – neoficiálny preklad] dôvery. Taktiež treba zabezpečiť dodržiavanie práv na dôchodok, ktoré sa získali na základe PÚVPP pred nadobudnutím účinnosti [štatútu poslancov].“
8
Článok 49 ods. 1 vykonávacích pravidiel stanovuje:
„Poslanci, ktorí vykonávali svoj mandát aspoň celý jeden rok, majú po ukončení mandátu doživotný nárok na starobný dôchodok, ktorý možno vyplácať od prvého dňa mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom poslanci dosiahnu vek 63 rokov.
Bývalí poslanci alebo ich právni zástupcovia predkladajú s výnimkou prípadov zásahu vyššej moci svoje žiadosti o platbu starobného dôchodku do šiestich mesiacov od vzniku nároku. Po uplynutí tejto lehoty je dátumom nadobudnutia účinnosti poberania starobného dôchodku prvý deň mesiaca, v ktorom bola žiadosť prijatá.“
9
Vykonávacie pravidlá podľa svojho článku 73 nadobudli účinnosť v rovnaký deň ako štatút poslancov, teda 14. júla 2009.
10
Článok 74 vykonávacích pravidiel uvádza, že pokiaľ prechodné ustanovenia uvedené v ich hlave IV, okrem iného článok 75 týchto pravidiel, nestanovujú inak, PÚVPP strácajú účinnosť v deň nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov.
11
Podľa článku 75 vykonávacích pravidiel:
„1.   Pozostalostný dôchodok, invalidný dôchodok, doplnkový invalidný dôchodok pre nezaopatrené deti a starobný dôchodok, ktoré sa poskytujú v súlade s prílohami I, II a III k [PÚVPP], sa naďalej vyplácajú podľa týchto príloh osobám, ktoré poberali tieto príspevky pred nadobudnutím účinnosti štatútu.
Ak bývalý poslanec poberajúci invalidný dôchodok zomrie po 14. júli 2009, vypláca sa jeho manželke/manželovi, stálemu druhovi/družke alebo nezaopatreným deťom pozostalostný dôchodok podľa podmienok uvedených v prílohe I PÚVPP.
2.   Nárok na starobný dôchodok, ktorý vznikol pred nadobudnutím účinnosti štatútu podľa vyššie uvedenej prílohy III, je naďalej platný. Osoby, ktoré získali nárok v tomto dôchodkovom systéme, poberajú dôchodok vypočítaný na základe ich nároku získaného podľa vyššie uvedenej prílohy III, pokiaľ spĺňajú príslušné podmienky stanovené právnymi predpismi daného členského štátu a pokiaľ podali žiadosť podľa článku 3 ods. 2 vyššie uvedenej prílohy III.“
B. Talianske právo
12
Podľa článku 1 ods. 1 až 3 rozhodnutia č. 14/2018:
„1.   Od 1. januára 2019 sa výška priamo vyplácaných a pozostalostných doživotných prídavkov a výška časti priamo vyplácaného alebo pozostalostného doživotného prídavku v rámci dávok dôchodkového zabezpečenia pro rata, na ktoré vznikol nárok na základe právnej úpravy účinnej k 31. decembru 2011, vypočíta podľa nových pravidiel stanovených v tomto rozhodnutí.
2.   Nový výpočet uvedený v predchádzajúcom odseku sa vykoná vynásobením výšky individuálneho príspevku konverzným koeficientom vzťahujúcim sa na vek poslanca ku dňu, keď poslanec získal nárok na doživotný prídavok, alebo pro rata dávku dôchodkového zabezpečenia.
3.   Uplatnia sa konverzné koeficienty uvedené v tabuľke 1 pripojenej k tomuto rozhodnutiu.“
II. Okolnosti predchádzajúce sporu
13
Okolnosti predchádzajúce sporu sú uvedené v bodoch 14 až 21 napadnutého rozsudku. Na účely tohto rozsudku ich možno zhrnúť takto.
14
Každý z odvolateľov je buď bývalým poslancom Európskeho parlamentu zvoleným za Taliansko, alebo právnym nástupcom takéhoto bývalého európskeho poslanca, ktorý má nárok na starobný dôchodok alebo pozostalostný dôchodok (ďalej len „dôchodok“).
15
Doplnením komentára k dôchodkovým výplatným páskam za január 2019 Parlament odvolateľov upozornil na skutočnosť, že výška ich dôchodkov môže byť upravená na základe výkonu rozhodnutia č. 14/2018 a že tento nový výpočet by prípadne mohol viesť k vymáhaniu neoprávnene vyplatených súm.
16
Od 1. januára 2019 Parlament uplatnením tohto rozhodnutia podľa článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP pristúpil k zníženiu dôchodkov odvolateľov.
17
Nedatovaným oznámením vedúceho oddelenia „Odmeny a sociálne nároky poslancov“ Generálneho riaditeľstva (GR) Parlamentu pre financie (ďalej len „vedúci oddelenia“), pripojeným k dôchodkovým výplatným páskam odvolateľov za február 2019, Parlament upozornil odvolateľov, že jeho právna služba stanoviskom č. SJ‑0836/18 z 11. januára 2019 (ďalej len „stanovisko právnej služby“) potvrdila automatické uplatnenie rozhodnutia č. 14/2018 na ich situáciu. Ďalej uviedol, že hneď ako dostane Parlament potrebné informácie od Camera dei deputati (Poslanecká snemovňa, Taliansko), oznámi odvolateľom nové výšky ich starobných alebo pozostalostných dôchodkov a pristúpi k vymáhaniu prípadného rozdielu, a to počas nasledujúcich dvanástich mesiacov. Nakoniec informoval odvolateľov, že konečná výška ich dôchodkov bude stanovená formálnym aktom, proti ktorému bude možné podať sťažnosť alebo žalobu o neplatnosť.
18
Spornými rozhodnutiami vedúci oddelenia v prvom rade informoval odvolateľov, že výška ich dôchodkov bude na základe článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP upravená v súlade so znížením obdobných dôchodkov vyplácaných v Taliansku bývalým národným poslancom poslaneckou snemovňou v súlade s rozhodnutím č. 14/2018. V druhom rade mala byť výška dôchodkov odvolateľov upravená od apríla 2019 so spätnou účinnosťou k 1. januáru 2019 na základe návrhov stanovenia novej výšky dôchodkov, odoslaných v prílohe k týmto rozhodnutiam. V treťom rade sporné rozhodnutia poskytli odvolateľom lehotu 30 dní, ktorá plynula od ich doručenia, na predloženie pripomienok. V prípade nepredloženia pripomienok sa účinky týchto oznámení mali považovať za konečné a mali zahŕňať najmä vymáhanie neoprávnene vyplatených súm za mesiace január až marec 2019.
19
Keďže žiadny z odvolateľov nepredložil takéto pripomienky v stanovenej lehote, účinky sporných rozhodnutí sa voči nim stali konečnými po uplynutí tejto lehoty.
III. Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
20
Návrhmi podanými do kancelárie Všeobecného súdu 10. júna (veci T‑345/19 a T‑346/19), 17. júna (veci T‑364/19 a T‑365/19), 18. júna (vec T‑366/19), 20. júna (veci T‑372/19 až T‑375/19) a 25. júna 2019 (vec T‑385/19) odvolatelia podali svoje žaloby o neplatnosť sporných rozhodnutí.
21
Na podporu svojich žalôb odvolatelia uviedli osem žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod bol založený na nedostatku právomoci pôvodcu sporných rozhodnutí a na nezákonnosti automatického uplatnenia rozhodnutia č. 14/2018. Druhý žalobný dôvod bol založený na porušení ustanovení PÚVPP, štatútu poslancov a vykonávacích pravidiel. Tretí žalobný dôvod bol založený na porušení článku 28 štatútu poslancov, ako aj článkov 75 a 76 vykonávacích pravidiel. Štvrtý žalobný dôvod bol založený na porušení článku 49 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a zásady zákonnosti trestov, ako aj na porušení zásady zákazu retroaktivity a zásady rovnosti. Piaty žalobný dôvod bol založený na porušení práva vlastniť majetok. Šiesty žalobný dôvod bol založený na porušení zásad ochrany legitímnej dôvery, právnej istoty a ochrany nadobudnutých práv. Siedmy žalobný dôvod bol založený na porušení zásad rozumnosti, proporcionality a rovnosti zaobchádzania. Ôsmy žalobný dôvod bol založený na iných dôvodoch porušenia zásad rozumnosti, proporcionality, rovnosti a solidarity.
22
Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol všetky tieto žalobné dôvody a v dôsledku toho zamietol aj tieto žaloby.
IV. Konanie a návrhy účastníkov konania na Súdnom dvore
23
Odvolatelia navrhujú, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
zrušil sporné rozhodnutia a
–
uložil Parlamentu povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania aj trovy konania pred Všeobecným súdom.
24
Parlament navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľom povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania aj trovy konania pred Všeobecným súdom.
25
Pán Enrico Falqui 12. januára 2022 v rámci veci C‑391/21 P, ktorá sa ho týkala, predložil kancelárii Súdneho dvora kópiu rozsudku č. 4/2021 Consiglio di giurisdizione della Camera dei deputati (Súdna rada Poslaneckej snemovne, Taliansko) z 23. decembra 2021 (ďalej len „rozsudok č. 4/2021“), ktorým bolo zrušené rozhodnutie č. 14/2018. Tento dokument nebol v tomto štádiu založený do spisu.
26
Dňa 9. marca 2022 odvolatelia doručili do kancelárie Súdneho dvora ten istý rozsudok.
27
V prejednávanej veci, ako aj vo veciach Falqui/Parlament (C‑391/21 P) a Coppo Gavazzi a i./Parlament (C‑725/20 P) kancelária 16. marca 2022 zaslala účastníkom konania opatrenie na zabezpečenie priebehu konania, o ktorom rozhodli sudca spravodajca a generálna advokátka na základe článku 62 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, podľa ktorého boli vyzvaní, aby predložili všetky dokumenty, ktoré by mohli mať vplyv na predmet veci, ktorá sa ich týka, a najmä rozsudok č. 4/2021.
28
Dňa 23. marca 2022 odvolatelia v prejednávanej veci predložili niekoľko dokumentov vrátane rozsudku č. 4/2021. Dňa 29. marca 2022 aj Parlament predložil niekoľko dokumentov vrátane rozsudku č. 4/2021 a dokumentu s názvom „Nové pravidlá výpočtu dôchodkov prijaté talianskou poslaneckou snemovňou“. Táto inštitúcia tiež informovala Súdny dvor, že hneď po doručení dodatočných objasnení, o ktoré požiadala poslaneckú snemovňu v súvislosti s konkrétnym uplatnením týchto pravidiel, pristúpi k novému výpočtu dôchodkov odvolateľov a pošle im nový návrh rozhodnutia týkajúceho sa určenia ich dôchodkových nárokov, ku ktorému budú mať možnosť predložiť pripomienky pred prijatím konečného rozhodnutia.
29
Parlament 12. októbra a 29. novembra 2022 doručil do kancelárie Súdneho dvora konečné rozhodnutia o určení novej výšky dôchodkov, ktoré sa mali vyplácať odvolateľom od novembra 2022 spolu s dlžnými nedoplatkami (ďalej len „nové rozhodnutia Parlamentu“).
30
Rozhodnutím z 25. októbra 2022 predseda Súdneho dvora vyzval účastníkov konania, aby spresnili, či sa na jednej strane domnievajú, že nové rozhodnutia Parlamentu nahradili sporné rozhodnutia ex tunc, a na druhej strane, či po prijatí týchto nových rozhodnutí nie je odvolanie bezpredmetné.
31
Dňa 29. novembra 2022 Parlament spresnil, že sa domnieva, že nové rozhodnutia Parlamentu nahradili sporné rozhodnutia s účinkami ex tunc, ale že odvolanie nie je bezpredmetné. Podľa neho je totiž v záujme účastníkov konania a riadneho výkonu spravodlivosti, aby Súdny dvor rozhodol o dôvodnosti odvolania s cieľom objasniť otázku, či napadnutý rozsudok vychádza z nesprávneho právneho posúdenia a či Parlament môže na základe článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP prepočítať dôchodky odvolateľov v prípade zmeny príslušnej vnútroštátnej právnej úpravy.
32
V liste doručenom 29. novembra 2022 odvolatelia uviedli, že sa domnievajú, že všetky odvolacie dôvody si zachovávajú svoj záujem a aktuálnosť, keďže nové rozhodnutia Parlamentu nenahradili sporné rozhodnutia, ktoré si naďalej zachovávali plnú účinnosť a platnosť. Nové rozhodnutia Parlamentu, rovnako ako sporné rozhodnutia, podľa nich zahŕňajú nový výpočet výšky ich dôchodkov a tým, že menia podmienky zakladajúce ich dôchodkové nároky, obsahujú nové definovanie týchto nárokov so spätnou účinnosťou a s trvalým účinkom. Rozhodnutie č. 14/2018 bolo totiž podľa nich zmenené len v časti týkajúcej sa konverzného koeficientu týkajúcej sa veku poslanca, ktorý má nárok na starobný dôchodok.
V. O odvolaní
33
V rámci tohto odvolania odvolatelia uvádzajú šesť odvolacích dôvodov, ktoré majú v podstate spochybniť potvrdenie Všeobecného súdu o dôvodnosti výkladu článku 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel v spojení s článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP (ďalej len „interné pravidlá Parlamentu“), ktoré viedli túto inštitúciu k uplatneniu rozhodnutia č. 14/2018 na účely prehodnotenia výšky ich starobného dôchodku. Prvý až štvrtý odvolací dôvod, ktoré treba preskúmať spoločne, sú založené na nesprávnom výklade interných pravidiel Parlamentu a porušení zásad právnej istoty, ochrany legitímnej dôvery a proporcionality, práva vlastniť majetok zakotveného v článku 17 Charty, ako aj na opomenutí Parlamentu prijať akt. Piaty odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade článku 25 ods. 3 rokovacieho poriadku Parlamentu. Šiesty odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého mal vychádzať Všeobecný súd pri posúdení správnosti odôvodnenia sporných rozhodnutí.
A. Úvodné pripomienky o pretrvávaní záujmu odvolateľov na konaní
34
Z bodu 29 tohto rozsudku vyplýva, že cieľom nových rozhodnutí Parlamentu, prijatých v priebehu konania pred Súdnym dvorom, je stanoviť novú výšku dôchodkov vyplácaných odvolateľom od novembra 2022 spolu s dlžnými nedoplatkami.
35
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí predmet sporu, rovnako ako záujem na konaní, pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, inak musí byť konanie zastavené, čo predpokladá, že výsledok konania môže priniesť prospech účastníkovi konania, ktorý podal odvolanie (rozsudok zo 4. septembra 2018, ClientEarth/Komisia, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, bod 43 a citovaná judikatúra).
36
Záujem na konaní odvolateľa však nemusí nevyhnutne zaniknúť z dôvodu, že akt napadnutý odvolateľom prestal vyvolávať účinky v priebehu konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. mája 2013, Abdulrahim/Rada a Komisia, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, bod 62).
37
Odvolateľ si môže za určitých okolností zachovať záujem domáhať sa zrušenia aktu, ktorý bol v priebehu konania zrušený, s cieľom dosiahnuť, aby autor napadnutého aktu v budúcnosti urobil náležité zmeny a zabránil tak nebezpečenstvu, že sa bude opakovať protiprávny stav, ktorý napadnutý akt údajne obsahuje (rozsudok zo 6. septembra 2018, Bank Mellat/Rada, C‑430/16 P, EU:C:2018:668, bod 64 a citovaná judikatúra).
38
V prejednávanej veci z odpovede Parlamentu z 29. novembra 2022, zhrnutej v bode 31 tohto rozsudku, jednoznačne vyplýva, že táto inštitúcia chce aj v budúcnosti prepočítavať dôchodky bývalých európskych poslancov v prípade zmeny vnútroštátnej právnej úpravy uvedenej v článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP (ďalej len „dynamický systém“).
39
Hoci Parlament nahradil sporné rozhodnutia novými rozhodnutiami, nič to nemení na tom, že všetky tieto rozhodnutia sú založené na výklade interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je Parlament povinný uplatňovať dynamický systém na bývalých európskych poslancov poberajúcich starobný dôchodok a na osoby poberajúce pozostalostný dôchodok, na ktoré sa tak ako na odvolateľov vzťahuje pôsobnosť príloh PÚVPP (ďalej len „dotknutí bývalí európski poslanci“).
40
Odvolatelia pritom v rámci tohto odvolania spochybňujú práve tento výklad. Z toho vyplýva, že napriek tomu, že sporné rozhodnutia boli nahradené ex tunc, odvolatelia si zachovávajú záujem na dosiahnutí konštatovania, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď potvrdil dôvodnosť tohto výkladu, keďže Parlament ho môže uplatniť pri budúcom prijímaní rozhodnutí podobných sporným rozhodnutiam alebo nových rozhodnutí Parlamentu, v dôsledku čoho existuje nielen riziko opakovania údajnej nezákonnosti v zmysle judikatúry uvedenej v bode 37 tohto rozsudku, ale aj riziko, že v prípade žaloby o neplatnosť podanej proti takýmto podobným rozhodnutiam bude Všeobecný súd znovu vychádzať z údajne nesprávneho právneho posúdenia, ktoré ho viedlo k potvrdeniu dôvodnosti uvedeného výkladu.
41
Okrem toho z nových rozhodnutí vyplýva, že Parlament naďalej zastáva názor, že vedúci oddelenia je oprávnený prijímať rozhodnutia o zmene výšky dôchodkov v prípade zmeny, ku ktorej došlo vo vnútroštátnej právnej úprave, a že tieto rozhodnutia nemusia obsahovať odôvodnenie týkajúce sa ich súladu s právom Únie.
42
Z toho vyplýva, že treba konštatovať, že odvolatelia si zachovávajú záujem na konaní pred Súdnym dvorom v rozsahu, v akom toto odvolanie smeruje proti dôvodom napadnutého rozsudku, ktoré predstavujú nevyhnutnú podporu posúdení Všeobecného súdu, podľa ktorých po prvé z interných pravidiel Parlamentu vyplýva, že Parlament je povinný uplatňovať dynamický systém na dotknutých bývalých európskych poslancov, po druhé vedúci oddelenia má právomoc prijať rozhodnutia o zmene výšky dôchodkov týchto bývalých poslancov a po tretie Parlament nie je povinný uviesť v takýchto rozhodnutiach dôvody opodstatňujúce ich súlad s právom Únie.
B. O prvom až štvrtom odvolacom dôvode
1.
Argumentácia účastníkov konania
43
Na podporu prvého až štvrtého odvolacieho dôvodu sú uvedené dve samostatné výhrady.
44
Prvou výhradou odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že na jednej strane v bode 81 napadnutého rozsudku uviedol, že príloha III k PÚVPP sa na nich naďalej uplatňovala aj po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov, a na druhej strane, že v bode 90 napadnutého rozsudku uviedol, že interné pravidlá Parlamentu nezasahujú do práv nadobudnutých dotknutými bývalými európskymi poslancami.
45
V tejto súvislosti odvolatelia tvrdia, že článok 74 vykonávacích pravidiel zrušil prílohu III k PÚVPP a ponechal v účinnosti len prechodné ustanovenia obsiahnuté v hlave IV týchto pravidiel, ako aj ich článok 75. Od nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov bol obsah tejto prílohy III v okamihu jej zrušenia podľa nich ponechaný účinný článkami 74 a 75 uvedených pravidiel, ako to vyplýva najmä z odôvodnenia 7 vykonávacích pravidiel.
46
Odkaz uvedený v článku 75 vykonávacích pravidiel na prílohy k PÚVPP sa totiž podľa nich musí považovať za odkaz na dôchodkové dávky, ktoré boli uplatniteľné v čase, keď boli tieto prílohy účinné. Cieľom tohto ustanovenia je chrániť nadobudnuté práva dotknutých bývalých európskych poslancov, čo navyše potvrdzuje článok 28 štatútu poslancov.
47
Za týchto okolností by konštatovanie, že zníženie dôchodku nemá vplyv na nadobudnuté právo na poberanie dôchodku, vyžadovalo spresniť okolnosti, za ktorých ide o takýto prípad, a rozlišovať medzi odsekmi 1 a 2 článku 75 vykonávacích pravidiel, čo Všeobecný súd podľa nich neurobil.
48
V prejednávanej veci mala byť výška dôchodkov odvolateľov vypočítaná pomocou multiplikačného koeficientu, ktorý jednostranne a retroaktívne stanovil úrad predsedu poslaneckej snemovne na základe udalostí, ktoré by sa podľa poistno‑matematickej logiky mali považovať za neisté, keďže súviseli s budúcimi a neistými udalosťami, ako je priemerná pravdepodobnosť prežitia príjemcu ku dňu vyplácania starobného dôchodku a pravdepodobná existencia manžela alebo dedičov poberajúcich pozostalostný dôchodok. V čase zmeny výšky dôchodkov odvolateľov však podľa nich bolo možné s istotou určiť, či k týmto udalostiam už došlo alebo nie.
49
Aj keby sa článok 2 prílohy III k PÚVPP uplatňoval v prejednávanej veci na základe článku 75 vykonávacích pravidiel, toto ustanovenie sa podľa nich netýka podmienok vzniku práva na dôchodok. Naproti tomu sporné rozhodnutia podľa nich zmenili nielen výšku dotknutých dôchodkov, ale aj metódu výpočtu tejto výšky, pričom nahradili metódu založenú na odmene poberanej počas výkonu mandátu dotknutých bývalých európskych poslancov metódou založenou na príspevkoch platených týmito poslancami, a to tak, ako keby boli vždy vypočítané podľa metódy vychádzajúcej z metódy príspevkov. Odvolatelia nemali v čase výkonu svojej činnosti možnosť predvídať zmenu vyvolanú spornými rozhodnutiami, ani možnosť zvýšiť svoje príspevky do tohto dôchodkového systému s cieľom zmierniť jeho negatívne účinky.
50
Subsidiárne, a to za predpokladu, že by sa uplatnil rozdiel medzi nárokom na dôchodok a nárokom na dôchodkovú dávku, odvolatelia tvrdia, že sú držiteľmi nielen nárokov na dôchodok, ale aj majú nárok na poberanie pevne stanovenej sumy starobného dôchodku, ako to podľa nich vyplýva z článku 75 vykonávacích pravidiel, v dôsledku čoho majú nárok na poberanie dôchodku zodpovedajúceho tomu, ktorý mohli očakávať pri platení svojich príspevkov. Sporné rozhodnutia spôsobujú nerovnováhu v neprospech odvolateľov, keďže zaplatené príspevky nemali v tom čase žiadny vplyv na nadobudnutie nároku na dôchodok alebo na obsah tohto nároku, a teda boli počas prvých volebných období nízke, čo v súčasnosti postihuje najmä najstarších dotknutých bývalých európskych poslancov, ako sú odvolatelia.
51
V druhej výhrade odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd porušil zásadu právnej istoty, zásadu ochrany legitímnej dôvery, právo vlastniť majetok zakotvené v článku 17 Charty a zásadu proporcionality.
52
Po prvé určenie dôchodkových nárokov na základe nových pravidiel podľa nich porušuje zásadu právnej istoty, keďže táto zásada v súlade s dôvodom existencie článku 28 štatútu poslancov a článku 75 vykonávacích pravidiel bráni zásahu do nadobudnutých práv.
53
Po druhé tento nový spôsob určenia výšky starobných dôchodkov porušuje zásadu ochrany legitímnej dôvery, keďže táto zásada bráni akejkoľvek zmene spôsobu výpočtu, s ktorým odvolatelia dobrovoľne súhlasili. Dotknutí bývalí európski poslanci totiž nevedeli o tom, že ich dôchodkový systém bol založený na automatickom odkázaní na sumy starobných dôchodkov bývalých poslancov parlamentu členského štátu, v ktorom boli zvolení.
54
Okrem toho Všeobecný súd podľa nich nezohľadnil to, že Parlament informoval odvolateľov o možnom uplatnení rozhodnutia č. 14/2018 vo vzťahu k nim až v priebehu roka 2019, teda po dátume, ku ktorému sa malo uplatniť zníženie ich starobného dôchodku, teda 1. januára 2019, čím im v skutočnosti zaručil pokračovanie predtým nadobudnutého nároku.
55
Navyše rozhodnutie č. 14/2018 vôbec neuvádza dotknutých bývalých európskych poslancov.
56
V každom prípade poslanecká snemovňa a Senato (Senát, Taliansko) poskytli záruky, pokiaľ ide o nemennosť nároku odvolateľov na dôchodok v súlade s článkami 27 a 28 štatútu poslancov, ako aj článkom 75 vykonávacích pravidiel.
57
Pokiaľ ide po tretie o právo vlastniť majetok zakotvené v článku 17 Charty, odvolatelia poznamenávajú, že Všeobecný súd konštatoval, že cieľ, ktorý Parlament uviedol na odôvodnenie zásahu do tohto práva spornými rozhodnutiami, je výslovne uvedený v preambule rozhodnutia č. 14/2018. Neuvádza však, že jeho účelom je pristúpiť k novému výpočtu výšky starobných dôchodkov. Okrem toho ani Parlament, ani rozhodnutie č. 14/2018 neuviedli cieľ všeobecného záujmu, ktorý by odôvodňoval tento zásah.
58
Odvolatelia tiež zdôrazňujú, že Všeobecný súd v bode 160 napadnutého rozsudku podľa nich rozlišoval medzi zásahom do nároku na dôchodok a jednoduchou úpravou výšky starobného dôchodku. Všeobecný súd však neuviedol, kde sa nachádza hranica, nad rámec ktorej zmena výšky tohto dôchodku už nerešpektuje podstatu práva vlastniť majetok a spôsobuje porušenie nároku na dôchodok ako takého.
59
Okrem toho v bode 172 napadnutého rozsudku Všeobecný súd podľa nich nesprávne konštatoval, že cieľom zníženia dôchodkov odvolateľov bolo prispôsobiť výšku dôchodkov vyplácaných všetkým členom Parlamentu príspevkovej metóde výpočtu na základe obsahu rozhodnutia č. 14/2018.
60
Podľa odvolateľov sa toto odôvodnenie Všeobecného súdu točí v kruhu. Opiera sa totiž podľa nich o ustanovenia talianskeho práva, a nie o cieľ všeobecného záujmu uznaný právnym poriadkom Únie, pričom však patrí do rámca preskúmania súladu sporných rozhodnutí s právom vlastniť majetok, zakotveným v Charte.
61
Okrem toho uvedené odôvodnenie podľa nich skreslilo metódu výpočtu výšky starobných dôchodkov, stanovenú rozhodnutím č. 14/2018, ktorú nemožno považovať za príspevkovú, keďže na jednej strane je podľa článku 1 ods. 4 tohto rozhodnutia výška doživotných príspevkov obmedzená. Na druhej strane nová metóda výpočtu, stanovená uvedeným rozhodnutím, podľa nich nevychádza z individuálne určenej sadzby príspevkov, ale z rovnakej sadzby pre všetkých bývalých dotknutých európskych poslancov. Bývalý európsky poslanec, ktorý počas svojho mandátu platil príspevky vypočítané podľa sadzby vyššej, ako je táto rovnaká sadzba, tak podľa nich stratil výhody z časti príspevkov presahujúcej uvedenú sadzbu.
62
Po štvrté metóda výpočtu výšky starobných dôchodkov zavedená rozhodnutím č. 14/2018 tiež preukazuje porušenie zásady proporcionality, keďže je založená na sadzbe príspevkov, ktorá nie je individualizovaná.
63
Sporné rozhodnutia uložili príliš veľkú individuálnu záťaž, najmä najstarším odvolateľom. N. Gatti, ktorý má v súčasnosti 80 rokov, je postihnutý najviac, pretože jeho starobný dôchodok bol znížený o 61 %, hoci v Parlamente zasadal počas dvoch volebných období D. Ceravolo, ktorý má v súčasnosti 91 rokov, zaznamenal zníženie tejto sumy o 47 %. F. Pisoni, ktorý mal v čase svojej smrti 83 rokov, zaznamenal zníženie uvedenej sumy o 24 %, hoci vykonával rovnakú funkciu počas rovnakého obdobia ako D. Ceravolo, ktorého suma bola znížená o 47 %.
64
Porušenie zásady proporcionality vo vzťahu k uvedenému odôvodneniu je podľa nich o to zjavnejšie, ak sa vezme do úvahy, že príspevkový dôchodkový systém bol v Taliansku po prvýkrát zavedený 1. januára 1996 a od 1. januára 2012 bol rozšírený na väčšinu pracovníkov. Naproti tomu sporné rozhodnutia ukladajú odvolateľom uplatňovať príspevkový systém, pokiaľ ide o obdobie platenia príspevkov dávno pred rokom 1995, keď sa v Taliansku tento príspevkový systém nevzťahoval na nikoho.
65
Parlament tvrdí, že prvý a štvrtý odvolací dôvod treba zamietnuť ako sčasti neprípustné a sčasti nedôvodné.
2.
Posúdenie Súdnym dvorom
a)
Úvodné poznámky
66
Prvou výhradou odvolatelia na základe interných pravidiel Parlamentu spochybňujú zachovanie dynamického systému po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov a tvrdia, že takýto systém narušuje nadobudnuté práva na poberanie starobného dôchodku.
67
Touto výhradou teda odvolatelia v podstate spochybňujú dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná uplatňovať dynamický systém na dotknutých bývalých európskych poslancov.
68
To isté platí, pokiaľ ide o druhú výhradu v rozsahu, v akom v nej odvolatelia tvrdia, že uplatnenie nových pravidiel výpočtu výšky ich dôchodku nie je v súlade ani so zásadou právnej istoty, keďže tieto nové pravidlá zasahujú do nadobudnutých práv na poberanie dôchodku, ani so zásadou ochrany legitímnej dôvery, keďže táto zásada bráni akémukoľvek zníženiu dôchodku, o ktorého poberanie mohli odvolatelia žiadať, keď dobrovoľne vstúpili do systému zavedeného článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP.
69
Naproti tomu v rozsahu, v akom odvolatelia touto druhou výhradou vytýkajú Všeobecnému súdu, že nezohľadnil po prvé skutočnosť, že Parlament ich oneskorene informoval o možnom uplatnení rozhodnutia č. 14/2018, po druhé, že toto rozhodnutie neuvádza dotknutých bývalých európskych poslancov, a po tretie, že poslanecká snemovňa, ako aj senát poskytli záruky, pokiaľ ide o nemennosť nároku odvolateľov na dôchodok, odvolatelia nekritizujú, a to ani nepriamo, odôvodnenie napadnutého rozsudku, ktoré predstavuje nevyhnutnú podporu rozhodnutia Všeobecného súdu potvrdzujúceho dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
70
Pokiaľ ide o tretiu výhradu, odvolatelia v rozsahu, v akom ňou vytýkajú Všeobecnému súdu, že posúdil súlad sporných rozhodnutí s právom vlastniť majetok, zakotveným v Charte, nie z hľadiska cieľa uznaného právom Únie, ale z hľadiska cieľa sledovaného rozhodnutím č. 14/2018, v podstate spochybňujú súlad výkladu interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, s právom Únie.
71
Odvolatelia naproti tomu nespochybňujú dôvodnosť výkladu interných pravidiel Parlamentu, keď Všeobecnému súdu vytýkajú po prvé to, že nespresnil hranicu, nad ktorou zmena výšky starobného dôchodku už nerešpektuje podstatu práva vlastniť majetok a vedie k porušeniu nároku na dôchodok ako takého, po druhé, že rozhodol, že cieľ uvedený Parlamentom na odôvodnenie zásahu do tohto práva spornými rozhodnutiami je výslovne uvedený v preambule rozhodnutia č. 14/2018, a po tretie, že skreslil metódu výpočtu dôchodkov stanovenú týmto rozhodnutím.
72
Pokiaľ ide o štvrtú výhradu založenú na porušení zásady proporcionality, treba uviesť, že touto výhradou odvolatelia tvrdia, že rozhodnutie č. 14/2018 nie je v súlade s touto zásadou, a to po prvé z dôvodu metódy výpočtu dôchodkov stanovenej v tomto rozhodnutí, po druhé z dôvodu účinku, ktorý má táto metóda na postavenie odvolateľov, a po tretie z dôvodu historického kontextu, do ktorého uvedené rozhodnutie patrí. Touto výhradou teda odvolatelia nespochybňujú, a to ani nepriamo, výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je táto inštitúcia povinná uplatniť na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
73
Z toho vyplýva, že prvý až štvrtý odvolací dôvod treba preskúmať jedine v rozsahu, v akom nimi odvolatelia kritizujú výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je Parlament povinný uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém z dôvodu, že takýto výklad po prvé nevyplýva z týchto pravidiel, po druhé nie je v súlade so zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery a po tretie nie je v súlade s právom vlastniť majetok zakotveným v článku 17 Charty.
b)
O veci samej
1) O údajnom porušení interných pravidiel Parlamentu
74
Odvolatelia v podstate vytýkajú Všeobecnému súdu, že v bode 99 napadnutého rozsudku rozhodol, že Parlament mohol platne vychádzať zo svojich interných pravidiel na účely uplatnenia dynamického systému na dotknutých bývalých európskych poslancov.
75
Najskôr treba uviesť, že podľa článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP „výška a podmienky vyplácania dočasného starobného dôchodku sú rovnaké ako podmienky, ktoré platia pre poslanca dolnej komory parlamentu členského štátu, za ktorý bol poslanec zvolený“.
76
Ako Všeobecný súd v podstate uviedol v bode 86 napadnutého rozsudku, z výrazu „výška a podmienky vyplácania dočasného starobného dôchodku sú rovnaké“ vyplýva, že Parlament je povinný uplatniť na dotknutých bývalých európskych poslancov pravidlá výpočtu dôchodkov tak, ako sa uplatňujú na poslancov parlamentu členského štátu, v ktorom boli títo bývalí európski poslanci zvolení. Inými slovami, táto inštitúcia je povinná uplatniť na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
77
Tento výklad článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP je v súlade s cieľom, ktorý sleduje toto ustanovenie, ako vyplýva z článku 1 ods. 2 tejto prílohy.
78
Toto posledné uvedené ustanovenie totiž spresňuje, že dôchodok uvedený v článku 2 ods. 1 uvedenej prílohy môžu poberať jedine bývalí európski poslanci, vo vzťahu ku ktorým dôchodkový systém členského štátu, v ktorom boli zvolení, nestanovuje dôchodok, alebo ak výška a/alebo spôsob výpočtu dôchodku, na ktorý majú nárok, nie sú zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov národného parlamentu.
79
Cieľom článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP je teda hlavne umožniť bývalým európskym poslancom nachádzajúcim sa v situácii uvedenej v článku 1 ods. 2 tejto prílohy, aby sa s nimi zaobchádzalo rovnako ako s európskymi poslancami, ktorých vnútroštátny dôchodkový systém stanovoval starobný dôchodok, ktorého výška a/alebo spôsoby výpočtu boli zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov ich národného parlamentu.
80
Výklad tohto ustanovenia v tom zmysle, že ukladá Parlamentu povinnosť uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, má teda za následok to, že títo bývalí poslanci rovnako ako títo ostatní bývalí európski poslanci, podliehajú zmenám pravidiel výpočtu výšky dôchodkov poslancov svojho národného parlamentu.
81
Okrem toho dôchodkový systém zavedený článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP bol na základe vykonávacích pravidiel zachovaný aj po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov, pokiaľ ide o dotknutých bývalých európskych poslancov, ktorí začali poberať starobný dôchodok na základe tohto systému pred týmto nadobudnutím účinnosti.
82
Článok 74 vykonávacích pravidiel na jednej strane stanovuje, že PÚVPP strácajú účinnosť v deň nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov. ale na druhej strane tiež uvádza, táto strata účinnosti nastáva len vtedy, pokiaľ prechodné ustanovenia uvedené v hlave IV, okrem iného článok 75 týchto pravidiel, neustanovujú inak.
83
V súlade s článkom 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel starobné dôchodky priznané podľa prílohy III k PÚVPP sa naďalej vyplácajú podľa tejto prílohy osobám, ktoré poberali tieto dávky pred nadobudnutím účinnosti štatútu poslancov.
84
Ako Všeobecný súd uviedol v bode 88 napadnutého rozsudku, zo znenia tohto ustanovenia a presnejšie z kogentnej povahy formulácie „sa naďalej vyplácajú podľa [prílohy III k PÚVPP]“, ako aj z použitia prítomného času oznamovacieho spôsobu v tejto formulácii treba vyvodiť, že dynamický systém sa naďalej uplatňuje na dotknutých bývalých európskych poslancov aj po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov.
85
Všeobecný súd teda na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, vôbec nevychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 81 napadnutého rozsudku konštatoval, že ustanovenia prílohy III k PÚVPP neboli zrušené v dôsledku nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov.
86
Výklad článku 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel, podľa ktorého dynamický systém zostáva uplatniteľný na dotknutých bývalých európskych poslancov aj po nadobudnutí účinnosti štatútu poslancov, nie je na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, vyvrátený ani odsekom 2 tohto ustanovenia, ani odôvodnením 7 vykonávacích pravidiel, ani článkom 28 štatútu poslancov.
87
Pokiaľ ide v prvom rade o článok 75 ods. 2 prvú vetu vykonávacích pravidiel, tento článok stanovuje, že „nárok na starobný dôchodok, ktorý vznikol pred nadobudnutím účinnosti štatútu [poslancov] podľa vyššie uvedenej prílohy III [k PÚVPP] je naďalej platný“.
88
Na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, však z tohto ustanovenia nemožno vyvodiť žiadnu záruku, a to ani pokiaľ ide o vyplácanie starobného dôchodku vypočítaného na základe pravidiel výpočtu vnútroštátnych dôchodkov uplatňujúcich sa v deň nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov, ani pokiaľ ide o vyplácanie dôchodku v pevnej a nemennej výške v čase vstupu do dôchodkového systému zavedeného článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP.
89
Všeobecný súd v bode 146 napadnutého rozsudku správne uviedol, že štatút poslancov a vykonávacie pravidlá zaviedli dva po sebe nasledujúce dôchodkové systémy, ktoré zahŕňajú dva druhy dôchodkových nárokov, a to na jednej strane nároky na starobný dôchodok nadobudnuté do 14. júla 2009, keď nadobudol účinnosť uvedený štatút, na základe interných pravidiel Parlamentu, a na druhej strane nároky na starobný dôchodok nadobudnuté po tomto dátume na základe článku 49 vykonávacích pravidiel.
90
V tejto súvislosti sa článok 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel uplatňuje, ako Všeobecný súd konštatoval v bode 92 napadnutého rozsudku, na dotknutých bývalých európskych poslancov, vrátane niektorých z odvolateľov, ktorí platili do rozpočtu Únie príspevky podľa článku 2 ods. 2 prílohy III k PÚVPP a začali poberať starobný dôchodok pred nadobudnutím účinnosti štatútu poslancov, zatiaľ čo článok 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel sa uplatňuje na európskych poslancov, ktorí ku dňu nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov ešte nezačali poberať starobný dôchodok, hoci tiež platili takéto príspevky.
91
V súlade s druhou vetou článku 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel totiž „osoby, ktoré získali nárok [na základe prílohy III k PÚVPP], poberajú dôchodok vypočítaný na základe ich nároku získaného podľa [tejto prílohy], pokiaľ spĺňajú príslušné podmienky stanovené právnymi predpismi daného členského štátu a pokiaľ podali žiadosť podľa článku 3 ods. 2 vyššie uvedenej prílohy III“.
92
Keďže článok 75 ods. 2 druhá veta vykonávacích pravidiel stanovuje podmienky, ktoré musia bývalí európski poslanci splniť na to, aby mohli poberať dôchodok vypočítaný na základe svojich nárokov nadobudnutých na základe prílohy III k PÚVPP, toto ustanovenie sa nemá uplatňovať na bývalých európskych poslancov, ktorí začali poberať dôchodok na základe tejto prílohy pred nadobudnutím účinnosti štatútu poslancov, akými sú odvolatelia.
93
Okrem toho vzhľadom na to, že druhá veta článku 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel stanovuje, že dotknutí bývalí európski poslanci poberajú starobný dôchodok podľa prílohy III k PÚVPP na základe nadobudnutých nárokov, pojem „nárok na starobný dôchodok, ktorý vznikol“, v zmysle tohto článku 75 ods. 2 treba chápať, ako Všeobecný súd v podstate správne zdôraznil v bode 91 napadnutého rozsudku, tak, že sa týka dôchodkových nárokov vyplývajúcich z príspevkov zaplatených individuálne každým z dotknutých bývalých európskych poslancov, ktoré predstavujú základ pre výpočet starobného dôchodku, ktorý sa im vypláca na základe článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP. Tento pojem preto nemožno chápať v tom zmysle, že by odkazoval na údajné právo dostávať starobný dôchodok v pevnej a nemennej výške vypočítanej na základe vnútroštátnych predpisov účinných v čase nadobudnutia účinnosti štatútu poslancov alebo v čase pristúpenia k dôchodkovému systému zavedenému týmto ustanovením.
94
Pokiaľ ide ďalej o odôvodnenie 7 vykonávacích pravidiel, na jednej strane uvádza, že „osoby, ktorým sa poskytujú určité služby na základe PÚVPP, [musia mať možnosť] tieto služby využívať aj ďalej po zrušení týchto pravidiel v súlade so zásadou [ochrany] oprávnenej [legitímnej – neoficiálny preklad] dôvery“, a na druhej strane, že „treba zabezpečiť dodržiavanie práv na dôchodok, ktoré sa získali na základe PÚVPP pred nadobudnutím účinnosti [štatútu poslancov]“.
95
Z tohto odôvodnenia vyplýva, že spresňuje, že dávky priznané podľa tejto právnej úpravy sa naďalej vyplácajú, pričom z toho nemožno vyvodiť, že by sa táto právna úprava prestala uplatňovať po uvedenom dátume.
96
Pojem „práv[a] na dôchodok, ktoré sa získali“, má v tomto odôvodnení rovnaký obsah, ako je ten, ktorý mu priznáva článok 75 ods. 2 vykonávacích pravidiel, ako je spresnený v bode 93 tohto rozsudku.
97
Práve v tomto kontexte preskúmania interných pravidiel Parlamentu mohol Všeobecný súd v bode 90 napadnutého rozsudku bez toho, aby vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, konštatovať, že interné pravidlá Parlamentu nezasahujú do nadobudnutých nárokov na dôchodok.
98
Pokiaľ ide napokon o článok 28 štatútu poslancov, ako Všeobecný súd správne uviedol v bode 93 napadnutého rozsudku, toto ustanovenie sa uplatňuje na nároky na dôchodok, ktoré bývalí európski poslanci nenadobudli na základe prílohy III k PÚVPP, ale na základe vnútroštátnych dôchodkových systémov. Na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, toto ustanovenie ako také nemá vplyv na výklad článku 75 ods. 1 vykonávacích pravidiel.
99
Tak zo znenia, ako aj z kontextu a účelu interných pravidiel Parlamentu teda vyplýva, že Všeobecný súd v bode 99 napadnutého rozsudku vôbec nevychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Parlament mohol platne vychádzať zo svojich interných pravidiel pri uplatňovaní dynamického systému na dotknutých bývalých európskych poslancov.
2) O údajnom porušení zásad ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty, ako aj práva vlastniť majetok, zakotveného v článku 17 Charty
100
Odvolatelia tvrdia, že výklad interných pravidiel Parlamentu, podaný Všeobecným súdom, je v rozpore so zásadami ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty, ako aj s právom vlastniť majetok, zakotveným v článku 17 Charty.
101
Podľa všeobecnej zásady výkladu sa má akt Únie vykladať, pokiaľ je to možné, spôsobom, ktorý nespochybní jeho platnosť, a v súlade s celým primárnym právom a najmä s ustanoveniami Charty. Ak je teda text sekundárneho práva Únie možné vykladať viac ako jedným spôsobom, treba dať prednosť tomu výkladu, podľa ktorého je ustanovenie v súlade s primárnym právom, pred výkladom, ktorý vedie k zisteniu, že ustanovenie je s primárnym právom nezlučiteľné (rozsudok z 21. júna 2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, bod 86 a citovaná judikatúra).
102
Pokiaľ ide najskôr o zásadu ochrany legitímnej dôvery, odvolatelia tvrdia, že ich vstup do dôchodkového systému zavedeného článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP, im na základe tejto zásady zaručuje, že výška ich starobného dôchodku sa vypočíta spôsobom účinným v čase ich vstupu do tohto systému.
103
Podľa judikatúry Súdneho dvora sa nikto nemôže účinne dovolávať porušenia uvedenej zásady, pokiaľ neexistujú presné uistenia, ktoré mu mal poskytnúť správny orgán. Možnosť dovolávať sa zásady ochrany legitímnej dôvery má každý, u koho inštitúcia vytvorila odôvodnené očakávania. Uisteniami, ktoré sú v tejto súvislosti schopné vyvolať takéto očakávania, sú bez ohľadu na formu, v ktorej boli oznámené, presné, nepodmienené a zhodujúce sa informácie pochádzajúce z oprávnených a spoľahlivých zdrojov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. januára 2019, Deza/ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, body 69 a 70, ako aj citovanú judikatúru).
104
Naopak, ak je pozorná a obozretná osoba schopná predvídať prijatie opatrenia Únie spôsobilého poškodiť jej záujmy, nemôže sa v prípade prijatia tohto opatrenia dovolávať zásady ochrany legitímnej dôvery (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. januára 2019, Deza/ECHA, C‑419/17 P, EU:C:2019:52, bod 71 a citovanú judikatúru).
105
Skutočnosť, že odvolatelia vstúpili do dôchodkového systému zavedeného článkom 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP, mu napriek tomu nedáva nárok poberať starobný dôchodok vo výške, ktorá je predvídateľná, pevná a nemenná v okamihu ich vstupu do tohto systému. Ako totiž Všeobecný súd správne rozhodol v bodoch 211 a 212 napadnutého rozsudku, jediným presným a nepodmieneným uistením, ktoré mohol Parlament poskytnúť, bolo to, že na základe svojich interných pravidiel dostanú starobný dôchodok, ktorého výška a podmienky budú rovnaké ako tie, ktoré sa uplatňujú na poslancov parlamentu členského štátu, v ktorom boli zvolení, v súlade s dynamickým systémom.
106
Z toho vyplýva, že výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je povinný uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, je v súlade so zásadou ochrany legitímnej dôvery.
107
Pokiaľ ide ďalej o právo vlastniť majetok, odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd v bode 171 napadnutého rozsudku vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď sa domnieval, že posúdenie cieľa všeobecného záujmu, sledovaného spornými rozhodnutiami, nemôže nezohľadňovať ciele, ktoré viedli k prijatiu rozhodnutia č. 14/2018.
108
Treba pripomenúť, že Všeobecný súd v bode 163 napadnutého rozsudku rozhodol, že aj keď sporné rozhodnutia neobsahujú úplné odňatie dôchodkov odvolateľov, nič to nemení na tom, že znižujú ich výšku, čím obmedzujú ich právo vlastniť majetok.
109
Všeobecný súd následne v bodoch 164 až 179 napadnutého rozsudku preskúmal, či toto obmedzenie zodpovedá požiadavkám článku 52 ods. 1 Charty, pripomenutým v bode 157 tohto rozsudku. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 171 uvedeného rozsudku rozhodol, že posúdenie cieľa všeobecného záujmu, sledovaného spornými rozhodnutiami, nemožno vykonať bez zohľadnenia cieľov, ktoré viedli k prijatiu rozhodnutia č. 14/2018. Práve v tomto duchu Všeobecný súd po preskúmaní súladu týchto rozhodnutí s právom vlastniť majetok, ku ktorému pristúpil v bodoch 172 až 178 toho istého rozsudku, s prihliadnutím na tieto ciele v bode 180 uvedeného rozsudku rozhodol, že výhrada založená na porušení práva vlastniť majetok musí byť zamietnutá.
110
Podľa judikatúry Súdneho dvora sa obsah tohto práva musí v súlade s článkom 52 ods. 3 Charty určiť s prihliadnutím na článok 1 Dodatkového protokolu č. 1 k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, ktorý zakotvuje uvedené právo (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 2017, Florescu a i., C‑258/14, EU:C:2017:448, bod 49).
111
Z judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva vyplýva, že nároky vyplývajúce z platenia príspevkov do systému sociálneho zabezpečenia predstavujú na účely tohto článku 1 majetkové práva (rozsudok z 13. júna 2017, Florescu a i., C‑258/14, EU:C:2017:448, bod 50).
112
Okrem toho zníženie starobného dôchodku, ktoré môže mať vplyv na kvalitu života dotknutej osoby, predstavuje obmedzenie jeho práva vlastniť majetok (pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP, 1. septembra 2015, Da Silva Carvalho Rico v. Portugalsko, CE:ECHR:2015:0901DEC001334114, bod 33).
113
Keďže výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je povinný uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, môže viesť k takémuto zníženiu ich dôchodkov, tento výklad môže viesť k obmedzeniu práva vlastniť majetok, zakotveného v článku 17 Charty.
114
Právo vlastniť majetok však nie je absolútne a jeho výkon teda môže podliehať obmedzeniam, ale za predpokladu, že tieto obmedzenia sú okrem iného odôvodnené cieľmi všeobecného záujmu sledovanými Úniou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júna 2017, Florescu a i., C‑258/14, EU:C:2017:448, bod 51 a citovanú judikatúru).
115
Podľa článku 52 ods. 1 Charty je totiž akékoľvek obmedzenie práva vlastniť majetok, zakotveného v jej článku 17, v súlade s týmto posledným uvedeným ustanovením vtedy, ak je ustanovené zákonom, rešpektuje podstatu práva vlastniť majetok a v súlade so zásadou proporcionality je nevyhnutné a skutočne zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo potrebe ochrany práv a slobôd iných.
116
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že požiadavka, podľa ktorej musí byť každé obmedzenie výkonu základných práv stanovené zákonom, predpokladá, že samotný právny základ, ktorý umožňuje zásah do týchto práv, musí vymedzovať rozsah obmedzenia výkonu dotknutého práva, pričom treba spresniť, že na jednej strane táto požiadavka nevylučuje, aby bolo predmetné obmedzenie formulované dostatočne široko na to, aby sa mohlo prispôsobiť zmenám situácií, a na druhej strane, že Súdny dvor môže v prípade potreby prostredníctvom výkladu objasniť konkrétny rozsah obmedzenia z hľadiska samotného znenia predmetnej právnej úpravy Únie, ako aj jej všeobecnej štruktúry a cieľov, ktoré sleduje, ako sú vykladané s ohľadom na základné práva zaručené Chartou (rozsudok z 21. júna 2022, Ligue des droits humains, C‑817/19, EU:C:2022:491, bod 114).
117
Ako bolo uvedené v bode 99 tohto rozsudku, tak zo znenia, ako aj z kontextu a účelu interných pravidiel Parlamentu, ktoré majú vo vzťahu k európskym poslancom všeobecnú pôsobnosť, a teda ich z interného hľadiska tejto inštitúcie možno považovať za rovnocenné „zákonu“ v zmysle článku 52 ods. 1 Charty [pozri analogicky stanovisko 1/15 (Dohoda medzi EÚ a Kanadou) z 26. júla 2017, EU:C:2017:592, body 145 a 146], vyplýva, že uvedená inštitúcia je povinná uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
118
V druhom rade Všeobecný súd ako súd rozhodujúci vo veci samej a bez toho, aby vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, mohol v bodoch 160 a 179 napadnutého rozsudku konštatovať, že odvolatelia nepredložili konkrétne dôkazy, ktoré by mohli preukázať, že zníženie ich dôchodkov zasahuje do podstaty ich práva vlastniť majetok alebo musí byť kvalifikované ako neprimerané.
119
Pokiaľ ide v treťom rade o otázku, či dynamický systém a zníženia dôchodkov, ktoré z neho môžu vyplývať, sú nevyhnutné a skutočne zodpovedajú jednému alebo viacerým cieľom všeobecného záujmu uznaným Úniou, treba konštatovať, že Všeobecný súd v bode 171 napadnutého rozsudku vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď sa domnieval, že vzhľadom na článok 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP prijatie sporných rozhodnutí nevyhnutne záviselo od rozhodnutí príslušných talianskych orgánov, v dôsledku čoho „posúdenie cieľa všeobecného záujmu, sledovaného [spornými] rozhodnutiami, [nemohlo] nezohľadňovať ciele, ktoré viedli k prijatiu rozhodnutia č. 14/2018“.
120
Ciele sledované rozhodnutím č. 14/2018, ktoré sa uplatňuje na dotknutých bývalých európskych poslancov na základe dynamického systému, sú totiž čisto vnútroštátnej povahy. Ako také teda nie sú spôsobilé odôvodniť zníženie starobných dôchodkov, keďže sa vyplácajú v rámci dôchodkového systému zavedeného nie na základe vnútroštátneho práva, ale na základe práva Únie a vyplácajú sa z rozpočtu Únie.
121
Všeobecný súd preto rovnako nesprávne v bodoch 172 až 178 napadnutého rozsudku zohľadnil ciele sledované týmto vnútroštátnym rozhodnutím v súvislosti s preskúmaním, či zásah do práva odvolateľov vlastniť majetok, vyplývajúci zo sporných rozhodnutí, bol odôvodnený.
122
Napriek tomu treba pripomenúť, že ak odôvodnenie rozsudku Všeobecného súdu vykazuje porušenie práva Únie, ale jeho výrok sa napriek tomu javí ako dôvodný z iných právnych dôvodov, takéto porušenie nemá za následok zrušenie tohto rozsudku, ale je potrebné pristúpiť k nahradeniu odôvodnenia a zamietnuť odvolanie (rozsudok zo 14. decembra 2023, Komisia/Amazon.com a i., C‑457/21 P, EU:C:2023:985, bod 51 a citovaná judikatúra).
123
Treba preto overiť, či sa zamietnutie výhrady založenej na porušení práva vlastniť majetok, zakotveného v článku 17 Charty, javí ako dôvodné z iných právnych dôvodov, než sú dôvody poznačené nesprávnym posúdením uvedeným v bodoch 119 a 121 tohto rozsudku.
124
V tejto súvislosti treba uviesť, že uplatnenie dynamického systému na bývalých európskych poslancov, nachádzajúcich sa v situácii uvedenej v článku 1 ods. 2 prílohy III k PÚVPP, sleduje cieľ všeobecného záujmu uznaný Úniou, keďže ako vyplýva z bodu 79 tohto rozsudku, jeho cieľom je zaobchádzať rovnako na jednej strane s európskymi poslancami, na ktorých sa buď nevzťahoval dôchodkový systém v členskom štáte, v ktorom boli zvolení, alebo mali nároky z dôchodkového systému, v ktorom výška a/alebo spôsob výpočtu dôchodku neboli zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov národného parlamentu, a na druhej strane európskymi poslancami, ktorých vnútroštátny dôchodkový systém stanovoval takú výšku a/alebo spôsob výpočtu dôchodku, ktoré sú zhodné s tými, ktoré sa uplatňujú na poslancov národného parlamentu.
125
Uplatnenie dynamického systému na dotknutých bývalých európskych poslancov skutočne zodpovedá tomuto cieľu rovnosti zaobchádzania, keďže má za následok, že obidve kategórie európskych poslancov uvedené v predchádzajúcom bode vždy podliehajú vnútroštátnym pravidlám výpočtu starobných dôchodkov poslancov dotknutého členského štátu.
126
Toto uplatnenie bolo okrem toho nevyhnutné na dosiahnutie uvedeného cieľa, keďže jedine zosúladenie výšky a/alebo spôsobov výpočtu dôchodku, ako je dôchodok uvedený v článku 2 ods. 1 prílohy III k PÚVPP v spojení s článkom 1 ods. 2 tejto prílohy, mohlo viesť k rovnosti zaobchádzania medzi uvedenými kategóriami európskych poslancov.
127
Je teda zrejmé, že napriek nesprávnemu právnemu posúdeniu uvedenému v bodoch 119 a 121 tohto rozsudku je zamietnutie výhrady založenej na porušení práva vlastniť majetok, zakotveného v článku 17 Charty, dôvodné, keďže predmetné obmedzenie práva vlastniť majetok spĺňa všetky podmienky uvedené v článku 52 ods. 1 Charty.
128
Pokiaľ ide napokon o zásadu právnej istoty, odvolatelia tvrdia, že rozlišovanie medzi „nadobudnutými nárokmi na dôchodok“ a „výškami dôchodkov“, ako ho vykonal Všeobecný súd, vedie k nesprávnemu záveru, podľa ktorého je dynamický systém v súlade s touto zásadou.
129
V rámci preskúmania súladu sporných rozhodnutí so zásadou právnej istoty Všeobecný súd v bode 196 napadnutého rozsudku pripomenul, že už z bodov 81 až 97 tohto rozsudku vyplýva, že „nadobudnuté dôchodkové nároky“ treba odlišovať od „výšky dôchodkov“. Všeobecný súd v tejto súvislosti uviedol, že hoci „dôchodkové nároky“ sú právoplatne nadobudnuté a nemožno ich meniť a hoci sa starobné dôchodky naďalej vyplácajú, nič nebráni tomu, aby sa výška týchto dôchodkov upravila smerom nahor alebo nadol, čo bol Parlament povinný urobiť v prejednávanej veci vzhľadom na svoju povinnosť uplatniť na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém.
130
V bode 206 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uzavrel svoju analýzu rozhodnutím, že odvolatelia nepreukázali, že zásada právnej istoty bola v prejednávanej veci porušená. Interné pravidlá Parlamentu totiž vyžadovali, aby určenie novej výšky starobných dôchodkov odvolateľov nadobudlo účinnosť 1. januára 2019. Všeobecný súd však pripomenul, že tieto interné pravidlá nadobudli účinnosť ďaleko pred 1. januárom 2019, a nie po tomto dátume. Odvolatelia navyše nepreukázali ani netvrdili, že Parlament uplatnil tieto nové výšky dôchodkov pred 1. januárom 2019, teda pred dátumom stanoveným na tento účel v rozhodnutí č. 14/2018. Napokon podľa Všeobecného súdu Parlament od januára 2019 informoval odvolateľov, že voči nim môže uplatniť pravidlá stanovené v rozhodnutí č. 14/2018, čo im táto inštitúcia potvrdila vo februári 2019. Všeobecný súd z toho vyvodil, že odvolatelia boli informovaní o zmene pravidiel uplatňujúcich sa na výpočet výšky ich starobného dôchodku skôr, než boli prijaté napadnuté rozhodnutia.
131
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že zásada právnej istoty vyžaduje, aby právna úprava Únie dotknutým osobám umožnila poznať s istotou rozsah povinností, ktoré im táto úprava stanovuje, pričom musia mať možnosť jednoznačne poznať svoje práva a povinnosti a podľa toho konať (rozsudok z 9. novembra 2023, Global Silicones Council a i./Komisia, C‑558/21 P, EU:C:2023:839, bod 99 a citovaná judikatúra).
132
Nové zákony, ktorými sa mení predchádzajúci zákon, sa teda uplatnia, ak nie je stanovené inak, na budúce účinky situácií, ktoré vznikli za účinnosti tohto predchádzajúceho zákona. Inak je to len v situáciách, ktoré vznikli a skončili sa počas pôsobnosti predchádzajúceho zákona, ktorým vznikli nadobudnuté práva. Právo sa považuje za nadobudnuté vtedy, keď jeho zakladajúca skutočnosť nastala pred zmenou právnej úpravy. To nie je prípad práva, ktorého zakladajúca skutočnosť nenastala počas pôsobnosti právnej úpravy, ktorá bola zmenená (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 2023, Grossetête/Parlament, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, bod 84 a citovanú judikatúru).
133
Pokiaľ ide konkrétne o nárok na poberanie starobného dôchodku, tento nárok možno v zásade považovať za vzniknutý až v okamihu, keď nastane skutočnosť zakladajúca tento nárok, teda v okamihu, keď sa dôchodok stane splatným (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 2023, Grossetête/Parlament, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, body 85 až 87).
134
To však neznamená, že akákoľvek zmena spôsobu výpočtu dôchodku, ktorá vedie k zníženiu tohto dôchodku, uplatňujúca sa na základe právnej úpravy prijatej po tom, čo sa tento dôchodok stal splatným, predstavuje zásah do týchto nadobudnutých práv.
135
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v práve Únie neexistuje zásada, podľa ktorej by nadobudnuté práva nemohli byť v žiadnom prípade zmenené alebo obmedzené. Za určitých podmienok je možné takéto práva zmeniť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. marca 2023, Grossetête/Parlament, C‑714/21 P, EU:C:2023:187, body 88 a 89).
136
V prejednávanej veci Všeobecný súd mohol na základe skutočností odôvodnených najmä v bode 206 napadnutého rozsudku správne dospieť k záveru, že uplatnenie dynamického systému, ako je stanovené v prílohe III k PÚVPP a článku 75 vykonávacích pravidiel, je zlučiteľné so zásadou právnej istoty.
137
Vzhľadom na všetko čo bolo uvedené vyššie, treba prvý až štvrtý odvolací dôvod zamietnuť v rozsahu, v akom odvolatelia spochybňujú výklad interných pravidiel Parlamentu, podľa ktorého je Parlament povinný uplatňovať na dotknutých bývalých európskych poslancov dynamický systém, ako čiastočne nedôvodný a čiastočne neúčinný.
C. O piatom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom výklade článku 25 ods. 3 rokovacieho poriadku Parlamentu
1.
Argumentácia účastníkov konania
138
Odvolatelia tvrdia, že Všeobecný súd v bodoch 70 až 72 napadnutého rozsudku dospel k nesprávnemu záveru, že vedúci oddelenia mal právomoc prijať sporné rozhodnutia, keďže bol držiteľom riadneho poverenia.
139
Na jednej strane z informácií poskytnutých na pojednávaní pred Všeobecným súdom podľa nich vyplýva, že sporné rozhodnutia boli v skutočnosti prijaté právnou službou Parlamentu, pričom uvedený vedúci oddelenia ich ponechal na posúdenie tejto službe a sám nevykonal žiadnu analýzu, ani nevypracoval svoje vlastné odôvodnenie. Na druhej strane sporné rozhodnutia mali byť prijaté predsedníctvom Parlamentu, keďže predstavujú akty mimoriadnej správy. Keďže sa však podľa nich tieto rozhodnutia vťahujú na novú, komplexnú a nepredvídanú situáciu, čo okrem iného potvrdzuje zapojenie právnej služby Parlamentu, pred ich prijatím sa mal overiť ich súlad s normami a zásadami vyššej právnej sily právneho poriadku Únie. Nejde teda o čisto technické rozhodnutia, ktorých prijatím mohol byť poverený vedúci oddelenia.
140
Parlament tvrdí, že piaty odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný.
2.
Posúdenie Súdneho dvora
a)
Úvodné poznámky
141
Piatym odvolacím dôvodom odvolatelia spochybňujú najmä právomoc vedúceho oddelenia prijať sporné rozhodnutia. Vzhľadom na judikatúru uvedenú v bode 37 tohto rozsudku treba preskúmať dôvodnosť takejto výhrady, keďže v nej odvolatelia poukazujú na nezákonnosť, ktorá sa v budúcnosti môže zopakovať.
142
Naproti tomu výhrada vznesená rovnako v rámci tohto piateho odvolacieho dôvodu, v ktorej odvolatelia namietajú, že vedúci oddelenia nevypracoval žiadnu inú analýzu alebo odôvodnenie, než sú tie, ktoré obsahuje stanovisko právnej služby, znamená predložiť Súdnemu dvoru skutkového tvrdenie, ktoré v rámci odvolania Súdny dvor nemôže preskúmať, pokiaľ sa súčasne nenamieta skreslenie skutkového stavu alebo nesprávne právne posúdenie, z ktorého mal vychádzať Všeobecný súd.
143
V súlade s článkom 256 ods. 1 ZFEÚ a článkom 58 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie sa odvolanie obmedzuje na právne otázky. Posúdenie rozhodujúcich skutkových okolností, ako aj hodnotenie dôkazov je vo výlučnej právomoci Všeobecného súdu. S výnimkou prípadu ich skreslenia preto posúdenie týchto rozhodujúcich skutkových okolností a hodnotenie dôkazov nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha preskúmaniu Súdneho dvora v rámci odvolacieho konania (rozsudok z 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisia, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, bod 121 a citovaná judikatúra).
144
Z toho vyplýva, že piaty odvolací dôvod musí byť preskúmaný z vecného hľadiska v rozsahu, v akom obsahuje výhradu založenú na nedostatku právomoci uvedeného vedúceho oddelenia prijať sporné rozhodnutia, a že v zostávajúcej časti je tento odvolací dôvod neprípustný.
b)
O veci samej
145
Treba uviesť, že Všeobecný súd v bode 71 napadnutého rozsudku konštatoval, že vedúci oddelenia bol určený ako povoľujúci úradník, poverený v súvislosti s rozpočtovou položkou 1030, týkajúcou sa starobných dôchodkov uvedených v prílohe III k PÚVPP, a to rozhodnutím generálneho riaditeľa Parlamentu pre financie FINS/2019‑01 z 23. novembra 2018, a že v tomto rozhodnutí sa výslovne uvádza, že vedúci oddelenia je okrem iného oprávnený pristupovať k úkonom vytvárajúcim právne a rozpočtové záväzky, vyúčtovávať výdavky a schvaľovať platby, ale aj vypracovávať odhady pohľadávok, stanovovať nároky, ktoré sa majú vymáhať, a vydávať príkazy na vymáhanie.
146
V bode 72 napadnutého rozsudku Všeobecný súd okrem iného uviedol, že vedúci oddelenia nezmenil opatrenia stanovené vo vykonávacích pravidlách a v PÚVPP, tak ako boli prijaté predsedníctvom Parlamentu, ale ich len vykonával.
147
Za týchto okolností Všeobecný súd v bode 73 napadnutého rozsudku rozhodol, že vedúci oddelenia mal právomoc prijať sporné rozhodnutia.
148
Keďže rozhodnutie generálneho riaditeľa Parlamentu pre financie FINS/2019‑01 z 23. novembra 2018 oprávňuje vedúceho oddelenia najmä na to, aby pristupoval k úkonom vytvárajúcim právne a rozpočtové záväzky, vyúčtovával výdavky a schvaľoval platby, ale aj vypracovával odhady pohľadávok, stanoval nároky, ktoré sa majú vymáhať, a vydával príkazy na vymáhanie, toto rozhodnutie je formulované dostatočne široko na to, aby zahŕňalo situácie, ktoré uvádzajú odvolatelia, to znamená nové, komplexné a nepredvídané situácie v oblastiach poverenia.
149
Okrem toho odvolatelia netvrdia, že toto rozhodnutie obsahuje výhradu týkajúcu sa právomoci uplatňovať primárne právo Únie, najmä ustanovenia Charty, v rámci prijímania rozhodnutí patriacich do týchto oblastí.
150
Okrem iného na rozdiel od toho, čo tvrdia odvolatelia, článok 25 ods. 3 rokovacieho poriadku Parlamentu neobsahuje žiadnu výhradu právomoci v tejto oblasti v prospech predsedníctva Parlamentu. Podľa tohto ustanovenia totiž „predsedníctvo prijíma finančné, organizačné a administratívne rozhodnutia o záležitostiach týkajúcich sa poslancov na návrh generálneho tajomníka alebo politickej skupiny“. Ani z uvedeného ustanovenia nemožno vyvodiť údajné rozlišovanie medzi aktmi mimoriadnej správy, ktorých prijatie by bolo vyhradené predsedníctvu Parlamentu, a aktmi bežnej správy, ktorých prijatím by bol poverený vedúci oddelenia.
151
Výhrada založená na nedostatku právomoci vedúceho oddelenia je preto nedôvodná.
152
Z toho vyplýva, že piaty odvolací dôvod musí byť zamietnutý ako čiastočne neprípustný a čiastočne nedôvodný.
D. O šiestom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení, z ktorého mal vychádzať Všeobecný súd pri posudzovaní odôvodnenia sporných rozhodnutí
1.
Argumentácia účastníkov konania
153
Odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia pri hodnotení odôvodnenia sporných rozhodnutí.
154
Keďže Parlament má povinnosť preskúmať zlučiteľnosť s normami práva Únie vyššej právnej sily, toto preskúmanie malo byť v tejto súvislosti doplnené o odôvodnenie. Stanovisko právnej služby, na ktoré sa odvoláva Parlament, podľa nich na tento účel nepostačuje, keďže na jednej strane nie je uvedené v sporných rozhodnutiach, ani k nim nie je pripojené, a na druhej strane obsahuje len veľmi čiastočné a stručné preskúmanie dodržiavania noriem vyššej právnej sily a základných zásad Únie.
155
Okrem toho mal Všeobecný súd v bodoch 57 a 178 napadnutého rozsudku vychádzať z nesprávneho posúdenia, keď uviedol, že článok 1 ods. 7 rozhodnutia č. 14/2018 zaručuje celkovú proporcionalitu zásahu tým, že umožňuje zvýšiť dôchodky osôb, ktoré nedostávajú iné ročné príjmy a trpia vážnou chorobou. Tieto zvýšenia majú podľa nich obmedzený dosah a toto ustanovenie rozhodnutia č. 14/2018 nemôže predstavovať platnú ochrannú doložku v prospech ostatných osôb, na ktoré sa toto rozhodnutie nevzťahuje. Okrem toho uvedené ustanovenie bolo podľa nich zrušené súdnou radou poslaneckej snemovne, v dôsledku čoho Všeobecný súd založil svoje posúdenie proporcionality na neexistujúcom ustanovení.
156
Parlament tvrdí, že šiesty odvolací dôvod sa musí zamietnuť ako neprípustný a subsidiárne ako nedôvodný.
2.
Posúdenie Súdneho dvora
a)
Úvodné poznámky
157
Šiestym odvolacím dôvodom odvolatelia vytýkajú Všeobecnému súdu, že nekonštatoval, že Parlament porušil svoju povinnosť odôvodniť sporné rozhodnutia. Podľa odvolateľov mal Parlament nielen overiť, či bolo uplatnenie rozhodnutia č. 14/2018 zlučiteľné s právom Únie, ale aj výslovne uviesť v sporných rozhodnutiach dôvody, prečo sa domnieval, že to tak bolo. Všeobecný súd podľa nich nesprávne kvalifikoval ako relevantnú analýzu rozhodnutia č. 14/2018 uvedenú v stanovisku právnej služby a týkajúcu sa najmä proporcionality tohto rozhodnutia.
158
Tento odvolací dôvod sa týka výkladu interných pravidiel Parlamentu, keďže jeho cieľom je spochybniť, že podľa týchto pravidiel sa na bývalých európskych poslancov môže automaticky uplatniť vnútroštátny dôchodkový systém, bez odôvodneného posúdenia zlučiteľnosti takéhoto uplatnenia s právom Únie.
159
Šiesty odvolací dôvod je preto potrebné preskúmať z vecného hľadiska.
b)
O veci samej
160
Ako vyplýva z preskúmania prvého až štvrtého odvolacieho dôvodu v tomto odvolaní, Všeobecný súd mohol v bodoch 86 a 89 napadnutého rozsudku oprávnene konštatovať, že Parlament bol povinný uplatniť na odvolateľov rovnaké pravidlá týkajúce sa výšky a podmienok dôchodkov, ako sú pravidlá stanovené talianskym právom.
161
Všeobecný súd tiež v tých istých bodoch správne uviedol, že Parlament sa môže zbaviť tejto povinnosti za predpokladu, že takéto uplatnenie by viedlo k porušeniu normy vyššej právnej sily práva Únie, akou je všeobecná zásada tohto práva alebo ustanovenie Charty.
162
Hoci odvolatelia správne zdôrazňujú, že Parlamentu prislúcha uistiť sa, že uplatnenie jeho interných pravidiel spočívajúcich v prispôsobení dôchodkov jeho bývalých poslancov podľa vývoja vo vnútroštátnych systémoch, nebolo v rozpore so všeobecnými zásadami práva Únie ani s Chartou, napriek tomu z toho nevyplýva, že sporné rozhodnutia mali vysvetliť dôvody, prečo sa Parlament domnieval, že predmetné prispôsobenie je zlučiteľné s týmito zásadami a Chartou.
163
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že požiadavka odôvodnenia, uvedená v článku 296 druhom odseku ZFEÚ musí byť posudzovaná v závislosti od okolností prípadu, najmä v závislosti od obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby v odôvodnení boli presne uvedené všetky relevantné právne a skutkové okolnosti [rozsudok z 30. januára 2024, Agencija Pătna infrastruktura (Európske financovanie cestnej infraštruktúry), C‑471/22, EU:C:2024:99, bod 26 a citovaná judikatúra].
164
Vzhľadom na túto judikatúru treba nepochybne konštatovať, že pôvodcovi sporných rozhodnutí prislúchalo, aby v nich uviedol dôvody týkajúce sa interných pravidiel Parlamentu, ktoré viedli túto inštitúciu k úprave dôchodkov osôb, ktorým boli určené tieto rozhodnutia.
165
Naproti tomu, od tohto pôvodcu nemožno požadovať, aby okrem iného spresnil, z akých dôvodov sa Parlament domnieval, že ani všeobecné zásady práva Únie, ani Charta nebránia jeho rozhodnutiu. Priznať takúto pôsobnosť požiadavke odôvodnenia by znamenalo, že pôvodca aktu by musel uviesť nielen dôvody svojho rozhodnutia, ale aj dôvody, prečo sa domnieval, že nie je potrebné zdržať sa jeho prijatia. S výnimkou osobitných situácií, ktoré nesúvisia s prejednávanou vecou, sa však nemožno domnievať, že na účely pochopenia odôvodnenia pôvodcu aktu je nevyhnutné, aby predložil analýzu zlučiteľnosti svojho rozhodnutia so všeobecnými zásadami práva Únie a Chartou.
166
Z toho vyplýva, že šiesty odvolací dôvod je nedôvodný.
167
Keďže všetky odvolacie dôvody uvádzané odvolateľmi na podporu ich odvolania boli zamietnuté, treba zamietnuť toto odvolanie ako celok.
VI. O trovách
168
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, ktorý sa uplatňuje na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
169
Keďže odvolatelia nemali úspech vo svojich dôvodoch a Parlament navrhol uložiť im povinnosť nahradiť trovy konania, je opodstatnené uložiť im povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Parlamentu.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Giacomo Santini, Marco Cellai, Domenico Ceravolo, Natalino Gatti, Rosa Maria Avitabile ako dedička po Antoniovi Mazzonem, Luigi Moretti, Gabriele Sboarina, Lina Wuhrer, Patrizia Capraro a Luciana Meneghini ako dedička po Ferucciovi Pisonim znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskemu parlamentu.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.