62024CJ0471
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
z 12. februára 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13/EHS – Zmluva o úvere – Zmluva o hypotekárnom úvere s variabilnou úrokovou sadzbou – Zmluvná podmienka, ktorá upravuje stanovenie úrokovej sadzby na základe referenčnej hodnoty v zmysle nariadenia (EÚ) 2016/1011 – Článok 1 ods. 2 smernice 93/13 – Zmluvná podmienka, ktorá odráža kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenia – Článok 4 ods. 2 smernice 93/13 – Pojem ‚definície hlavného predmetu zmluvy‘ – Požiadavka transparentnosti – Článok 3 ods. 1 smernice 93/13 – Nekalá povaha“
Vo veci C‑471/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Okręgowy w Częstochowie (Krajský súd Čenstochová, Poľsko) z 31. mája 2024 a doručený Súdnemu dvoru 3. júla 2024, ktorý súvisí s konaním:
J.J.
proti
PKO BP S.A.,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory C. Lycourgos, sudcovia O. Spineanu‑Matei (spravodajkyňa), S. Rodin, N. Piçarra a N. Fenger,
generálna advokátka: L. Medina,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. júna 2025,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
J.J., v zastúpení: S. Frejowski, radca prawny, D. Rosa a A. Twardygrosz, adwokaci,
–
PKO BP S.A., v zastúpení: A. Cudna‑Wagner, radca prawny, P. Haiduk, B. Miąskiewicz a M. Romanowski, adwokaci,
–
poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, E. Buczkowska a M. Kozak, splnomocnení zástupcovia,
–
česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
portugalská vláda, v zastúpení: P. Barros da Costa, A. Cunha, C. Freire, A. Morais a A. Rodrigues, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: M. Brauhoff a P. Kienapfel, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 11. septembra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 2, článku 2, článku 3 ods. 1 a 2, článku 4 ods. 2 a článku 6 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi J.J., spotrebiteľom, a úverovou inštitúciou PKO BP S.A. (ďalej len „PKO“), bankou so sídlom v Poľsku, vo veci jednak neúčinnosti, resp. neplatnosti podmienky zmluvy o hypotekárnom úvere týkajúcej sa určenia variabilnej úrokovej sadzby a jednak vrátenia časti peňažných súm, ktoré tento spotrebiteľ zaplatil uvedenej banke na základe tejto zmluvy.
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 93/13
3
Trináste a šestnáste odôvodnenie smernice 93/13 znejú:
„Keďže sa v zákonných alebo regulačných opatreniach [ustanoveniach – neoficiálny preklad] členských štátov, ktoré priamo alebo nepriamo určujú podmienky spotrebiteľských zmlúv, nepredpokladá, že budú obsahovať nekalé podmienky; keďže sa z toho dôvodu nejaví potrebné zaoberať sa podmienkami odrážajúcimi povinné [kogentné – neoficiálny preklad] zákonné alebo regulačné opatrenia [ustanovenia – neoficiálny preklad] a zásady alebo ustanovenia medzinárodných dohovorov, ktorých zmluvnou stranou sú členské štáty alebo [Európske] spoločenstvo; keďže v tomto ohľade znenie ‚kogentné zákonné alebo regulačné opatrenia [ustanovenia – neoficiálny preklad]‘ uvedené v článku 1 ods. 2 zahŕňa pravidlá, ktoré podľa zákona platia medzi zmluvnými stranami za predpokladu, že neboli vytvorené žiadne iné dohody;
…
keďže požiadavka dobrej viery môže byť splnená predajcom alebo dodávateľom, keď s inou stranou, ktorej oprávnené záujmy brali do úvahy, zaobchádzajú čestne a rovnocenne.“
4
Podľa článku 1 ods. 2 tejto smernice:
„Zmluvné podmienky, ktoré odrážajú záväzné [kogentné – neoficiálny preklad] zákonné alebo regulačné ustanovenia a ustanovenia alebo zásady medzinárodných dohovorov, ktorých sú členské štáty alebo spoločenstvo zmluvnou stranou, najmä v oblasti dopravy, nepodliehajú ustanoveniam tejto smernice.“
5
Článok 3 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:
„Zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dôvery [dobrej viery – neoficiálny preklad] spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode [v neprospech – neoficiálny preklad] spotrebiteľa.“
6
Článok 4 ods. 2 tej istej smernice stanovuje:
„Hodnotenie nekalej povahy podmienok sa nevzťahuje ani k definícii hlavného predmetu zmluvy ani na primeranú cenu a úhradu na jednej strane, ako aj tovar alebo služby dodávané výmenným spôsobom na druhej strane, pokiaľ tieto podmienky sú zrozumiteľné [sa netýka ani definície hlavného predmetu zmluvy, ani primeranosti ceny a odmeny na jednej strane, ako ani tovarov alebo služieb poskytovaných ako protihodnota na strane druhej, pokiaľ sú tieto podmienky formulované jasne a zrozumiteľne – neoficiálny preklad].“
7
Článok 6 ods. 1 smernice 93/13 znie:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“
Smernica 2008/48/ES
8
Podľa článku 3 písm. j) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66):
„Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
…
j)
‚úroková sadzba úveru‘ je úroková sadzba vyjadrená ako fixné alebo variabilné percento, ktoré sa na ročnom základe uplatňuje na výšku čerpaného úveru.“
Smernica 2014/17
9
Odôvodnenie 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/17/EÚ zo 4. februára 2014 o zmluvách o úvere pre spotrebiteľov týkajúcich sa nehnuteľností určených na bývanie a o zmene smerníc 2008/48/ES a 2013/36/EÚ a nariadenia (EÚ) č. 1093/2010 (Ú. v. EÚ L 60, 2014, s. 34), zmenenej nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1011 z 8. júna 2016 (Ú. v. EÚ L 171, 2016, s. 1) (ďalej len „smernica 2014/17“), stanovuje:
„S cieľom vytvoriť skutočný vnútorný trh s vysokou a rovnocennou úrovňou ochrany spotrebiteľov ustanovuje táto smernica ustanovenia, ktoré podliehajú maximálnej harmonizácii, pokiaľ ide o poskytnutie predzmluvných informácií prostredníctvom štandardizovaného vzoru Európskeho štandardizovaného informačného formulára (ďalej len ‚formulár ESIS‘) a výpočtu ročnej percentuálnej miery nákladov [RPMN]. …“
10
V článku 2 tejto smernice s názvom „Rozsah harmonizácie“ sa stanovuje:
„1.   Táto smernica nebráni členským štátom, aby ponechali alebo zaviedli prísnejšie ustanovenia s cieľom chrániť spotrebiteľov za predpokladu, že sú takéto ustanovenia v súlade s ich povinnosťami vyplývajúcimi z práva Únie.
2.   Bez ohľadu na odsek 1 členské štáty nemôžu vo svojom vnútroštátnom práve ponechať alebo do neho zaviesť ustanovenia, ktoré sa odchyľujú od ustanovení v článku 14 ods. 2 a prílohe II časti A, pokiaľ ide o štandardizované predzmluvné informácie [vo formulári ESIS], a v článku 17 ods. 1 až 5, 7 a 8 a prílohe I, pokiaľ ide o spoločné a konzistentné pravidlá [Európskej ú]nie pre výpočet [RPMN].“
11
Článok 13 uvedenej smernice, nazvaný „Všeobecné informácie“, v odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby veritelia alebo prípadne viazaní sprostredkovatelia úverov alebo ich vymenovaní zástupcovia trvale zverejňovali na papieri alebo na inom trvalom nosiči alebo v elektronickej podobe jednoznačné a zrozumiteľné všeobecné informácie o zmluvách o úvere. …
Takéto všeobecné informácie obsahujú prinajmenšom tieto informácie:
…
ea)
v prípade, že sú dostupné zmluvy, ktoré odkazujú na referenčnú hodnotu, ako sa vymedzuje v článku 3 ods. 1 bode 3 nariadenia… (EÚ) 2016/1011, názvy referenčných hodnôt a ich správcov a prípadné dôsledky pre spotrebiteľa;
…“
12
Článok 14 tej istej smernice, nazvaný „Predzmluvné informácie“, stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby veriteľ a prípadne sprostredkovateľ úverov alebo vymenovaný zástupca poskytol spotrebiteľovi individualizované informácie potrebné na porovnanie úverov dostupných na trhu, posúdenie ich dôsledkov a prijatie kvalifikovaného rozhodnutia o tom, či uzavrieť zmluvu o úvere…
…
2.   Individualizované informácie uvedené v odseku 1, či už na papieri alebo na inom trvalom nosiči, sa poskytujú prostredníctvom formulára ESIS, ako sa uvádza v prílohe II.“
13
Článok 17 smernice 2014/17, nazvaný „Výpočet [RPMN]“, v odseku 6 stanovuje:
„V prípade, že zmluva o úvere umožňuje zmeny úrokovej sadzby úveru, členské štáty zabezpečia, aby bol spotrebiteľ informovaný o možnom vplyve zmien na výšku splátok a na [RPMN] aspoň prostredníctvom formulára ESIS. To sa uskutoční poskytnutím dodatočnej [RPMN] spotrebiteľovi, ktorá zohľadňuje možné riziká spojené s významným zvýšením úrokovej sadzby úveru. Ak úroková sadzba úveru nie je obmedzená, túto informáciu sprevádza upozornenie zdôrazňujúce možnosť zmeny celkových nákladov spotrebiteľa spojených s úverom, ktoré vyjadruje [RPMN]. …“
14
Príloha II k tejto smernici je nazvaná „Európsky štandardizovaný informačný formulár (formulár ESIS)“. Jej časť A obsahuje tieto údaje:
„Text tohto vzoru sa ako taký reprodukuje vo formulári ESIS. Údaje v hranatých zátvorkách sa nahrádzajú príslušnými informáciami. …
…
Nižšie uvedené informácie sa uvádzajú v jednom dokumente. …
Vzor formulára ESIS
…
4. Úroková sadzba a iné náklady
[RPMN] vyjadruje celkové náklady spojené s úverom vyjadrené ako ročné percento. Ročná percentuálna miera nákladov sa poskytuje ako pomôcka na porovnanie rôznych ponúk.
…
(prípadne) Táto [RPMN] je vypočítaná na základe predpokladanej úrokovej sadzby.
(prípadne) Keďže Váš úver [časť Vášho úveru] má variabilnú úrokovú sadzbu, môže sa skutočná [RPMN] od tejto [RPMN] odlišovať, ak sa úroková sadzba Vášho úveru zmení. Napríklad, ak úroková sadzba vzrastie na úroveň [scenár opísaný v časti B], môže [RPMN] vzrásť na [vložiť názornú (RPMN) zodpovedajúcu tomuto scenáru].
… 6. Výška každej splátky
…
(prípadne) Úroková sadzba [tohto úveru/časti tohto úveru] sa môže zmeniť. To znamená, že výška Vašich splátok by mohla vzrásť alebo klesnúť. Napríklad ak úroková sadzba vzrastie na úroveň [scenár opísaný v časti B], môžu Vaše splátky vzrásť na [vložiť výšku splátok zodpovedajúcu tomuto scenáru].
…“
15
Časť B prílohy II k uvedenej smernici je nazvaná „Pokyny na vyplnenie formulára ESIS“. Oddiel 3 bod 6 a oddiel 4 bod 2 tejto časti znejú takto:
„Oddiel ‚3. Základné informácie o úvere‘
…
6.
V tomto oddiele sa musí vysvetliť, či je úroková sadzba úveru fixná alebo variabilná, a prípadne obdobia, počas ktorých zostáva fixná; frekvencia následných revízií a existencia limitov variability úrokových sadzieb úveru, ako sú maximálne alebo minimálne limity.
Vysvetlí sa vzorec použitý pre revíziu úrokovej sadzby úveru a jej jednotlivých zložiek (napr. referenčnej sadzby, rozpätia úrokovej sadzby). Veriteľ uvedie, napríklad prostredníctvom [internetovej] adresy…, kde možno nájsť ďalšie informácie o indexoch alebo sadzbách použitých vo vzorci, napríklad Euribor alebo referenčná sadzba centrálnej banky.
…
Oddiel ‚4. Úroková sadzba a iné náklady‘
…
2.
Úroková sadzba úveru sa uvedie ako percentuálna hodnota. Ak je úroková sadzba úveru variabilná a založená na referenčnej sadzbe, veriteľ môže úrokovú sadzbu úveru uviesť ako referenčnú sadzbu a percentuálnu hodnotu svojej marže. Veriteľ však uvedie hodnotu referenčnej sadzby platnej v deň vyplnenia formulára ESIS.
V prípade variabilnej úrokovej sadzby úveru informácie obsahujú: a) predpoklady použité pri výpočte [RPMN]; b) prípadne uplatniteľné maximálne a minimálne limity a c) upozornenie, že variabilita úrokovej sadzby môže ovplyvniť skutočnú úroveň [RPMN]. S cieľom pritiahnuť pozornosť spotrebiteľa musí byť písmo tohto upozornenia väčšie a umiestni sa do hlavnej časti formulára ESIS. Upozornenie sa doplní názorným príkladom ročnej percentuálnej miery nákladov. … Ak maximálny limit stanovený nie je, v príklade sa znázorní [RPMN] pri najvyššej úrokovej sadzbe úveru minimálne aspoň za 20 rokov alebo v prípade, že sú k dispozícii podkladové údaje pre výpočet úrokovej sadzby úveru za obdobie kratšie ako 20 rokov, za najdlhšie obdobie, za ktoré sú takéto údaje k dispozícii, a to podľa potreby na základe najvyššej hodnoty akejkoľvek externej referenčnej sadzby použitej na výpočet úrokovej sadzby úveru…“
Nariadenie 2016/1011
16
Nariadenie 2016/1011 obsahuje najmä tieto odôvodnenia:
„(1)
Oceňovanie mnohých finančných nástrojov a finančných zmlúv závisí od presnosti a integrity referenčných hodnôt. Závažné prípady manipulácie s úrokovými referenčnými hodnotami ako [London Interbank Offered Rate (Libor)] a [Euro Interbank Offered Rate (Euribor)], ako aj údajná manipulácia s energetickými, ropnými a devízovými referenčnými hodnotami preukazujú, že referenčné hodnoty môžu podliehať konfliktom záujmov. Používanie vlastného uváženia a režimy slabej správy a riadenia zvyšujú zmanipulovateľnosť referenčných hodnôt. Chyby alebo pochybnosti v súvislosti s presnosťou a integritou indexov používaných ako referenčné hodnoty môžu ohroziť dôveru v trh, spôsobiť spotrebiteľom a investorom straty a narúšať reálnu ekonomiku. Preto je potrebné zabezpečiť presnosť, odolnosť a integritu referenčných hodnôt a postupu ich určovania.
…
(5)
Predpisy Únie na ochranu spotrebiteľov sa nezaoberajú konkrétnou otázkou primeraných informácií o referenčných hodnotách vo finančných zmluvách. V dôsledku sťažností spotrebiteľov a žalôb v súvislosti s používaním referenčných hodnôt v niektorých členských štátoch je pravdepodobné, že vzhľadom na odôvodnené obavy o ochranu spotrebiteľov sa na vnútroštátnej úrovni prijmú nesúrodé opatrenia, ktoré by mohli viesť k roztriešteniu vnútorného trhu v dôsledku nesúrodých podmienok hospodárskej súťaže týkajúcich sa rôznych úrovní ochrany spotrebiteľov.
(6)
S cieľom zabezpečiť správne fungovanie vnútorného trhu a zlepšiť podmienky jeho fungovania najmä v súvislosti s finančnými trhmi a zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov a investorov je preto vhodné stanoviť regulačný rámec pre referenčné hodnoty na úrovni Únie.
…
(8)
Rozsah pôsobnosti tohto nariadenia by mal byť široký do takej miery, ktorá je potrebná na vytvorenie potrebného preventívneho regulačného rámca. Poskytnutie referenčných hodnôt zahŕňa priestor na vlastné uváženie pri ich určovaní a vnútorne podlieha niektorým druhom konfliktov záujmov, z čoho vyplýva existencia príležitostí a motivácie na manipuláciu s referenčnými hodnotami. Takéto rizikové faktory sú spoločné pre všetky referenčné hodnoty a mali by podliehať primeraným požiadavkám na správu, riadenie a kontrolu. Stupeň rizika sa však líši a prístup, ktorý sa uplatní, by preto mal byť prispôsobený konkrétnym okolnostiam. Keďže zraniteľnosť a význam referenčnej hodnoty sa časom mení, obmedzením rozsahu pôsobnosti prostredníctvom odkazu na aktuálne dôležité alebo zraniteľné indexy by sa neriešili riziká, ktoré bude ktorákoľvek referenčná hodnota v budúcnosti predstavovať. Najmä referenčné hodnoty, ktoré sa v súčasnosti bežne nepoužívajú, by sa mohli používať viac v budúcnosti, takže v súvislosti s nimi by aj malá manipulácia mohla mať významný vplyv.
…
(17)
Index sa vypočítava pomocou vzorca alebo nejakej inej metodiky na základe podkladových hodnôt. Pri tvorbe tohto vzorca, výkone potrebného výpočtu a stanovovaní vstupných údajov sa uplatňuje miera vlastného uváženia, čo vedie k riziku manipulácie. Preto by sa na všetky referenčné hodnoty majúce uvedený spoločný charakteristický prvok vlastného uváženia malo vzťahovať toto nariadenie.
…
(22)
Manipulácia s referenčnými hodnotami alebo ich nespoľahlivosť môže investorom a spotrebiteľom spôsobiť ujmu. Týmto nariadením by sa preto mal stanoviť rámec na uchovávanie záznamov správcami a prispievateľmi, pričom sa súčasne zabezpečí transparentnosť v súvislosti s účelom referenčnej hodnoty a metodikou, ktorá umožní efektívnejšie a spravodlivejšie riešenie prípadných nárokov v súlade s vnútroštátnym právom alebo právom Únie.
…
(26)
Akýkoľvek priestor na vlastné uváženie, ktorý možno využívať pri poskytovaní vstupných údajov, vytvára príležitosť na manipuláciu s referenčnou hodnotou. Ak sú vstupné údaje údajmi založenými na transakciách, priestor na vlastné uváženie je menší, a preto je znížená možnosť manipulácie s údajmi. Preto platí všeobecné pravidlo, že správcovia referenčných hodnôt by mali používať vstupné údaje zo skutočných transakcií, ak je to možné, no možno používať aj iné údaje v prípade, že sú údaje o transakciách nedostatočné alebo neprimerané na zabezpečenie integrity a presnosti referenčnej hodnoty.
…
(71)
Spotrebitelia majú možnosť uzatvárať finančné zmluvy, najmä zmluvy o hypotékach a spotrebiteľských úveroch, ktoré odkazujú na referenčnú hodnotu, ale nerovná vyjednávacia pozícia a používanie štandardných podmienok znamená, že môžu mať v súvislosti s použitou referenčnou hodnotou obmedzený výber. Preto je potrebné zabezpečiť aspoň to, aby veritelia alebo sprostredkovatelia úveru poskytovali spotrebiteľom náležité informácie. Na tento účel by sa smernice 2008/48/ES a 2014/17/EÚ mali preto zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.
…“
17
Článok 1 tohto nariadenia stanovuje:
„Týmto nariadením sa zavádza spoločný rámec na zabezpečenie presnosti a integrity indexov používaných ako referenčné hodnoty vo finančných nástrojoch a finančných zmluvách alebo na meranie výkonnosti investičných fondov v Únii. Toto nariadenie tak prispieva k správnemu fungovaniu vnútorného trhu pri súčasnom dosahovaní vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov a investorov.“
18
Článok 2 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovuje:
„Toto nariadenie sa vzťahuje na poskytovanie referenčných hodnôt, prispievanie vstupnými údajmi na určenie referenčnej hodnoty a používanie referenčnej hodnoty v rámci Únie.“
19
Článok 3 ods. 1 toho istého nariadenia stanovuje:
„Na účely tohto nariadenia sa používajú tieto vymedzenia pojmov:
…
10.
‚prispievateľ pod dohľadom‘ je subjekt pod dohľadom, ktorý prispieva vstupnými údajmi správcovi so sídlom v Únii;
…
17.
‚subjekt pod dohľadom‘ znamená ktorýkoľvek z týchto subjektov:
a)
úverová inštitúcia podľa vymedzenia v článku 4 ods. 1 bode 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 575/2013 [z 26. júna 2013 o prudenciálnych požiadavkách na úverové inštitúcie a investičné spoločnosti a o zmene nariadenia (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 1)];
…
i)
neúverová inštitúcia podľa vymedzenia v článku 4 bode 10 smernice 2014/17/EÚ na účely úverových zmlúv podľa vymedzenia v článku 4 bode 3 uvedenej smernice;
…
22.
‚referenčná hodnota úrokových sadzieb‘ je referenčná hodnota, ktorá je na účely bodu 1 písm. b) bodu ii) tohto odseku určená na základe sadzby, za akú banky môžu požičiavať iným bankám alebo iným sprostredkovateľom ako banky alebo si vypožičiavať od iných bánk alebo iných sprostredkovateľov ako banky na peňažnom trhu;
…“
20
Hlava II nariadenia 2016/1011 s názvom „Integrita a spoľahlivosť referenčných hodnôt“ obsahuje kapitolu 1, nazvanú „Správa, riadenie a kontrola správcami“, ktorá obsahuje súbor ustanovení upravujúcich činnosť správcov referenčných hodnôt. Článok 4 tohto nariadenia tak stanovuje požiadavky týkajúce sa správy a riadenia a konfliktu záujmov, článok 5 požiadavky týkajúce sa funkcie dohľadu nad všetkými aspektmi poskytovania referenčných hodnôt, článok 6 požiadavky týkajúce sa kontrolného rámca, ktorým sa zabezpečuje, aby poskytovanie a uverejňovanie alebo sprístupňovanie referenčných hodnôt bolo v súlade s uvedeným nariadením a článok 7 ods. 3 požiadavky týkajúce sa vymenovania nezávislého externého audítora, ktorý overuje, či správca dodržiava metodiku referenčnej hodnoty a uvedené nariadenie.
21
Článok 9 nariadenia 2016/1011 s názvom „Mechanizmus riešenia sťažností“, ktorý je súčasťou pravidiel v oblasti správy, riadenia a kontroly správcami referenčnej hodnoty, stanovuje:
„1.   Správca zavedie a uverejní postupy na prijímanie, vyšetrovanie a uchovávanie záznamov o podaných sťažnostiach, a to aj pokiaľ ide o správcov postup určenia referenčnej hodnoty.
2.   Týmto mechanizmom riešenia sťažností sa zabezpečí, že:
a)
správca sprístupní politiku riešenia sťažností, pomocou ktorej sa môžu podávať sťažnosti týkajúce sa toho, či určenie konkrétnej referenčnej hodnoty zodpovedá trhovej hodnote, sťažnosti týkajúce sa navrhovaných zmien v postupe určenia referenčnej hodnoty, uplatňovania metodiky v súvislosti s konkrétnym určením referenčnej hodnoty a ostatných rozhodnutí v súvislosti s postupom určenia referenčnej hodnoty;
…“
22
V hlave II nariadenia 2016/1011 sa v kapitole 2 s názvom „Vstupné údaje, metodika a ohlasovanie porušení“ nachádzajú články 11 až 14 tohto nariadenia. Tento článok 11, nazvaný „Vstupné údaje“, stanovuje:
„1.   Pokiaľ ide o vstupné údaje a metodiku, poskytovanie referenčnej hodnoty sa riadi týmito požiadavkami:
a)
vstupné údaje musia byť dostatočné a presne a spoľahlivo odzrkadľovať trhovú alebo ekonomickú realitu, na ktorej meranie je referenčná hodnota určená. Vstupné údaje sú údaje o transakciách, ak sú dostupné a primerané. V prípade, že dostupné údaje o transakciách nie sú dostatočné alebo primerané na to, aby presne a spoľahlivo odzrkadľovali trhovú alebo ekonomickú realitu, na ktorej meranie je referenčná hodnota určená, môžu sa použiť aj vstupné údaje, ktoré nie sú údajmi o transakciách, vrátane odhadov cien, kotácií a záväzných kotácií alebo iné hodnoty;
b)
vstupné údaje uvedené v písmene a) musia byť overiteľné;
…
d)
ak je referenčná hodnota založená na vstupných údajoch od prispievateľov, správca podľa potreby získava vstupné údaje zo spoľahlivej a reprezentatívnej skupiny alebo vzorky prispievateľov, aby zabezpečil, že výsledná referenčná hodnota bude spoľahlivá a reprezentatívna pre trhovú a ekonomickú realitu, na ktorej meranie je referenčná hodnota určená;
e)
správca nesmie používať vstupné údaje od prispievateľa, ak má akékoľvek podozrenie, že prispievateľ nedodržiava kódex správania uvedený v článku 15, a v takom prípade získa reprezentatívne údaje z verejne dostupných zdrojov.
2.   Správcovia zabezpečia, aby kontrolné postupy týkajúce sa vstupných údajov zahŕňali:
…
b)
postup hodnotenia vstupných údajov prispievateľa a zastavenia prispievateľa pri poskytovaní ďalších vstupných údajov alebo prípadne uplatňovania iných sankcií voči prispievateľovi za nedodržanie predpisov a
c)
postup overovania vstupných údajov, a to aj na základe iných ukazovateľov alebo údajov, s cieľom zabezpečiť jeho integritu a presnosť.
…“
23
Článok 12 nariadenia 2016/1011, nazvaný „Metodika“, stanovuje:
„1.   Správca použije na určenie referenčnej hodnoty metodiku, ktorá:
a)
je odolná a spoľahlivá;
b)
má jasné pravidlá, ktorými sa určuje, ako a kedy sa môže na určenie referenčnej hodnoty využiť vlastné uváženie;
c)
je dôsledná, kontinuálna a schopná overovať, a to aj podľa potreby prostredníctvom spätného testovania voči dostupným údajom o transakciách;
d)
je odolná a spoľahlivá a zabezpečuje, aby bolo možné vypočítať referenčnú hodnotu v čo najširšom súbore možných okolností bez ohrozenia jej integrity;
e)
je vysledovateľná a overiteľná.
…
3.   Správca má zavedené jasné dohody, ktoré sú zverejnené a v ktorých sú vymedzené okolnosti, za akých objem alebo kvalita vstupných údajov nedosahuje potrebný štandard, aby sa metodikou presne a spoľahlivo určila referenčná hodnota, a v ktorých je opísané, či a ako sa táto referenčná hodnota za takýchto okolností vypočíta.“
24
Článok 13 tohto nariadenia, nazvaný „Transparentnosť metodiky“, v odseku 1 písm. a) a b) stanovuje:
„Správca transparentným spôsobom vypracúva, prevádzkuje a spravuje údaje a metodiku týkajúce sa referenčnej hodnoty. Na tento účel správca uverejní alebo sprístupní tieto informácie:
a)
hlavné prvky metodiky, ktorú správca používa pre každú poskytnutú a zverejnenú referenčnú hodnotu alebo – v uplatniteľných prípadoch [v prípade potreby – neoficiálny preklad] – pre každú skupinu poskytnutých a zverejnených referenčných hodnôt;
b)
podrobné údaje o internom preskúmaní a schválení danej metodiky, ako aj periodicitu takéhoto preskúmania.“
25
Článok 14 uvedeného nariadenia, nazvaný „Ohlasovanie porušení“, v odseku 1 a odseku 2 prvom pododseku stanovuje:
„1.   Správca zavedie primerané systémy a účinné kontroly na zaistenie integrity vstupných údajov na to, aby bolo možné identifikovať a oznámiť príslušnému orgánu akékoľvek konanie, ktoré môže zahŕňať manipuláciu alebo pokus o manipuláciu s referenčnou hodnotou podľa nariadenia (EÚ) č. 596/2014 [zo 16. apríla 2014 o zneužívaní trhu (nariadenie o zneužívaní trhu) a o zrušení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES a smerníc Komisie 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 1)].
2.   Správca monitoruje vstupné údaje a prispievateľov, aby mohol informovať svoj príslušný orgán a poskytnúť všetky relevantné informácie v prípade, že správca má podozrenie, že v súvislosti s referenčnou hodnotou došlo ku konaniu, ktoré môže zahŕňať manipuláciu alebo pokus o manipuláciu s referenčnou hodnotou podľa nariadenia (EÚ) č. 596/2014 vrátane kolúzie v tomto smere.“
26
Kapitola 3 nariadenia 2016/1011, ktorá obsahuje články 15 a 16, sa týka kódexu správania a požiadaviek na prispievateľov.
27
Podľa článku 15 ods. 1 nariadenia 2016/1011, ak je referenčná hodnota založená na vstupných údajoch od prispievateľov, jej správca musí vypracovať kódex správania v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia, v ktorom sa špecifikujú povinnosti prispievateľov, pokiaľ ide o prospievanie vstupnými údajmi, a zabezpečiť, aby prispievatelia sústavne dodržiavali tento kódex. Odsek 2 tohto článku spresňuje, že uvedený kódex musí obsahovať aspoň jasný opis vstupných údajov, ktoré sa majú poskytovať, a požiadaviek potrebných na zabezpečenie toho, aby sa vstupné údaje poskytovali v súlade s článkami 11 a 14 uvedeného nariadenia, politiky zameranej na zabezpečenie toho, aby prispievateľ poskytoval všetky relevantné vstupné údaje, a systémov a kontroly, ktoré je prispievateľ povinný zaviesť. V súlade s odsekmi 4 a 5 uvedeného článku 15 dohľad nad kódexom správania vo vzťahu k požiadavkám tohto nariadenia zabezpečuje príslušný vnútroštátny orgán.
28
Článok 16 nariadenia 2016/1011, nazvaný „Požiadavky na správu, riadenie a kontrolu prispievateľov pod dohľadom“, v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Na prispievateľa pod dohľadom sa uplatňujú tieto požiadavky na správu, riadenie a kontrolu:
a)
prispievateľ pod dohľadom zabezpečí, aby poskytovanie vstupných údajov nebolo ovplyvňované existujúcim alebo potenciálnym konfliktom záujmov, a v prípade, že sa vyžaduje vlastné uváženie, aby sa tieto úkony vykonávali nezávisle a čestne na základe relevantných informácií v súlade s kódexom správania uvedeným v článku 15;
b)
prispievateľ pod dohľadom musí mať zavedený kontrolný rámec, ktorým zabezpečuje integritu, presnosť a spoľahlivosť vstupných údajov a to, že vstupné údaje sa poskytujú v súlade s týmto nariadením a kódexom správania uvedeným v článku 15.
2.   Prispievateľ pod dohľadom musí mať zavedené účinné systémy a kontrolné postupy na zabezpečenie integrity a spoľahlivosti všetkých vstupných údajov, ktorými prispieva správcovi, vrátane:
…
d)
uchovávania záznamov o komunikácii počas primeraného obdobia v súvislosti s poskytovaním vstupných údajov, o všetkých informáciách umožňujúcich prispievateľovi uskutočňovanie predkladania a o všetkých existujúcich alebo potenciálnych konfliktov záujmov vrátane, ale nielen, expozície prispievateľa voči finančným nástrojom, ktoré používajú referenčnú hodnotu ako odkaz;
e)
uchovávania záznamov z interných a externých auditov.“
29
Podľa článku 20 ods. 1 nariadenia 2016/1011 je Európska komisia splnomocnená prijímať vykonávacie akty na vytvorenie a preskúmanie zoznamu kritických referenčných hodnôt aspoň každé dva roky.
30
Hlava IV tohto nariadenia má názov „Transparentnosť a ochrana spotrebiteľov“. V tejto hlave sa nachádza článok 27 uvedeného nariadenia, nazvaný „Vyhlásenie o referenčnej hodnote“, ktorý v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Do dvoch týždňov po zaradení správcu do registra [správcov a referenčných hodnôt, ktorý spravuje Európsky orgán pre cenné papiere a trhy (ESMA)] uvedeného v článku 36 správca prostriedkami zaisťujúcimi spravodlivý a ľahký prístup uverejní vyhlásenie o referenčnej hodnote pre každú referenčnú hodnotu alebo – v uplatniteľných prípadoch [v prípade potreby – neoficiálny preklad] – pre každú skupinu referenčných hodnôt, ktoré sa môžu používať v Únii v súlade s článkom 29.
Ak uvedený správca začína poskytovať novú referenčnú hodnotu alebo skupinu referenčných hodnôt, ktoré sa môžu používať v Únii v súlade s článkom 29, správca do dvoch týždňov uverejní prostriedkami zaisťujúcimi spravodlivý a ľahký prístup vyhlásenie o referenčnej hodnote pre každú novú referenčnú hodnotu alebo – v uplatniteľných prípadoch [v prípade potreby – neoficiálny preklad] – skupinu referenčných hodnôt.
…
Vyhlásenie o referenčnej hodnote spĺňa tieto požiadavky:
a)
jasne a jednoznačne sa v ňom vymedzí trh alebo ekonomická realita meraná referenčnou hodnotou a okolnosti, za akých sa takýto ukazovateľ môže stať nespoľahlivým;
b)
stanovujú sa v ňom technické špecifikácie, v ktorých sa jasne a jednoznačne určia prvky výpočtu referenčnej hodnoty, v prípade ktorých možno využiť vlastné uváženie, kritériá, ktoré sa na toto vlastné uváženie vzťahujú, a pozície osôb, ktoré môžu uplatňovať vlastné uváženie, a ako sa môže tento priestor na vlastné uváženie následne posúdiť;
…
2.   Vyhlásenie o referenčnej hodnote obsahuje prinajmenšom:
a)
vymedzenia všetkých kľúčových pojmov týkajúcich sa referenčnej hodnoty;
b)
dôvody na prijatie metodiky týkajúcej sa referenčnej hodnoty a postupy na preskúmanie a schválenie metodiky;
c)
kritériá a postupy používané na určenie referenčnej hodnoty vrátane opisu vstupných údajov, uprednostnenie rôznych druhov vstupných údajov, minimálne údaje potrebné na určenie referenčnej hodnoty, používanie akýchkoľvek modelov alebo metód extrapolácie a akéhokoľvek postupu na vyváženie prvkov indexu referenčnej hodnoty;
d)
kontroly a pravidlá, ktorými sa správca alebo prispievatelia riadia pri každom uplatnení úsudku alebo vlastného uváženia, s cieľom zabezpečiť jednotnosť pri používaní takéhoto úsudku alebo vlastného uváženia;
…
f)
postupy na riešenie chýb vo vstupných údajoch…
…“
31
V článku 29 nariadenia 2016/1011 sa stanovuje, že subjekt pod dohľadom môže v Únii používať najmä referenčnú hodnotu, alebo kombináciu referenčných hodnôt, ak referenčnú hodnotu poskytuje správca so sídlom v Únii, ktorý je zapísaný vo verejnom registri vedenom ESMA v zmysle článku 36 uvedeného nariadenia, ktorý obsahuje najmä totožnosť schválených alebo registrovaných správcov a príslušných orgánov zodpovedných za dohľad.
32
Hlava VI nariadenia 2016/1011 je nazvaná „Povolenie pre správcov, ich registrácia a dohľad nad nimi“. Jej kapitola 1, nazvaná „Povolenie a registrácia“, obsahuje najmä články 34 a 35 tohto nariadenia, ktoré stanovujú systém povolenia alebo registrácie, ktorému podlieha každá fyzická alebo právnická osoba so sídlom v Únii, ktorá má v úmysle konať ako správca referenčnej hodnoty, za účasti príslušného vnútroštátneho orgánu, a právomoc tohto orgánu odobrať alebo pozastaviť takéto povolenie alebo registráciu.
33
Jej kapitola 3 s názvom „Úloha príslušných orgánov“ obsahuje okrem iného články 41 a 42 nariadenia 2016/1011. Tento článok 41, nazvaný „Právomoci príslušných orgánov“, stanovuje, že v záujme plnenia úloh, ktoré im vyplývajú z tohto nariadenia, majú tieto orgány v súlade s ich vnútroštátnym právom prinajmenšom právomoci v oblasti dohľadu a vyšetrovania vymenované v odseku 1 uvedeného článku 41, ktorý sa týka najmä prístupu k dokumentom a údajom, získavania informácií od každej osoby, ktorá je zapojená do poskytovania referenčnej hodnoty, alebo do prispievania k nej, a to v prípade potreby predvolávaním a vypočúvaním takejto osoby, kontrol na mieste a vyšetrovaní v lokalitách, ktoré nie sú súkromnými obydliami fyzických osôb, zhabania dokumentov a údajov v priestoroch právnických osôb, získavania záznamov, ako aj opatrení potrebných na zabezpečenie správneho informovania verejnosti o poskytovaní referenčnej hodnoty vrátane požiadavky zverejnenia opravných vyhlásení o minulých príspevkoch alebo predchádzajúcich údajoch o referenčnej hodnote. V súlade s článkom 42 uvedeného nariadenia sú tieto právomoci spojené s právomocou ukladať administratívne sankcie a prijímať iné administratívne opatrenia.
34
V prílohe I k nariadeniu 2016/1011 sa špecifikujú alebo dopĺňajú určité osobitné ustanovenia tohto nariadenia, pokiaľ ide o referenčné hodnoty úrokových sadzieb, najmä pokiaľ ide o presnosť a dostatočnosť vstupných údajov a kontroly, ktoré majú prispievatelia vykonávať, ako aj tie, ktorým podliehajú.
Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2016/1368
35
Na základe článku 20 ods. 1 nariadenia 2016/1011 Komisia prijala vykonávacie nariadenie (EÚ) 2016/1368 z 11. augusta 2016, ktorým sa stanovuje zoznam kritických referenčných hodnôt používaných na finančných trhoch podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1011 (Ú. v. EÚ L 217, 2016, s. 1). Vykonávacie nariadenie 2016/1368 bolo zmenené vykonávacím nariadením Komisie (EÚ) 2019/482 z 22. marca 2019 (Ú. v. EÚ L 82, 2019, s. 26), ktoré nadobudlo účinnosť 26. marca 2019.
36
Príloha k vykonávaciemu nariadeniu 2016/1368, zmenenému nariadením 2019/482, obsahovala v čase skutkových okolností sporu vo veci samej zoznam kritických referenčných hodnôt, ktorý pod číslom 5 uvádzal referenčnú hodnotu „Warsaw Interbank Offered Rate (WIBOR)“, ktorej administrátorom je spoločnosť GPW Benchmark S.A. a ktorej sídlo je vo Varšave (Poľsko).
Poľské právo
Občiansky zákonník
37
Článok 3851 Ustawa – Kodeks cywilny (Občiansky zákonník), z 23. apríla 1964 (Dz. U. z roku 1964, č. 16, položka 93), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej, stanovuje:
„1.   Ustanovenia zmluvy uzatvorenej so spotrebiteľom, ktoré neboli dohodnuté individuálne, nie sú pre spotrebiteľa záväzné, ak jeho práva a povinnosti upravujú takým spôsobom, ktorý je v rozpore s dobrými mravmi a ktorý zjavne porušuje jeho záujmy (nedovolené zmluvné podmienky). To neplatí pre ustanovenia definujúce hlavné plnenia zmluvných strán vrátane ceny alebo odmeny, ak sú formulované jednoznačne.
2.   Ak nejaké ustanovenie zmluvy nie je podľa odseku 1 pre spotrebiteľa záväzné, ostatné ustanovenia zmluvy zostávajú pre strany záväzné.
3.   Za ustanovenia zmluvy, ktoré neboli dohodnuté individuálne, sa považujú tie ustanovenia zmluvy, na ktorých obsah spotrebiteľ nemal žiaden skutočný vplyv. To platí najmä o ustanoveniach zmluvy, ktoré pochádzajú zo vzoru zmluvy, ktorý spotrebiteľovi navrhol zmluvný partner.
4.   Dôkazné bremeno toho, že zmluvná podmienka bola dohodnutá individuálne, nesie tá zmluvná strana, ktorá sa na to odvoláva.“
Zákon o hypotekárnych úveroch
38
Ustawa o kredycie hipotecznym oraz o nadzorze nad pośrednikami kredytu hipotecznego i agentami (zákon o hypotekárnych úveroch a dohľade nad sprostredkovateľmi hypotekárnych úverov) z 23. marca 2017 (Dz. U. z roku 2017, položka 819), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „zákon o hypotekárnych úveroch“), v článku 10 ods. 1 bodoch 5 a 6 stanovuje:
„Veriteľ, sprostredkovateľ hypotekárneho úveru a agent sú povinní kedykoľvek sprístupniť spotrebiteľovi na pevnom nosiči alebo v elektronickej podobe presné a zrozumiteľné všeobecné informácie týkajúce sa zmluvy o hypotekárnom úvere, ktoré obsahujú aspoň:
…
(5)
v prípade zmlúv o hypotekárnom úvere, v ktorých sa používa referenčná hodnota: označenia referenčných hodnôt a ich správcov, ako sa uvádza v článku 3 ods. 1 bode 6 nariadenia [2016/1011], ako aj informácie o možných dôsledkoch pre spotrebiteľa,
(6)
typy dostupných úrokových sadzieb hypotekárnych úverov s uvedením, či ide o pevnú úrokovú sadzbu hypotekárneho úveru, variabilnú úrokovú sadzbu hypotekárneho úveru, alebo kombináciu oboch, spolu so stručným opisom pevnej úrokovej sadzby hypotekárneho úveru a variabilnej úrokovej sadzby vrátane informácií o možných dôsledkoch pre spotrebiteľa.“
39
Článok 11 ods. 1 a 2 zákona o hypotekárnych úveroch stanovuje:
„1.   Pred uzavretím zmluvy o hypotekárnom úvere sú veriteľ, sprostredkovateľ hypotekárneho úveru a agent povinní poskytnúť spotrebiteľovi na pevnom nosiči personalizované informácie potrebné na porovnanie hypotekárnych úverov dostupných na trhu a na posúdenie dôsledkov prijatia informovaného rozhodnutia o uzavretí zmluvy o hypotekárnom úvere spotrebiteľom.
2.   Informácie uvedené v odseku 1 poskytujú veriteľ, sprostredkovateľ hypotekárneho úveru a agent na informačnom formulári o hypotekárnom úvere, ktorého vzor je uvedený v prílohe č. 1 k zákonu.“
40
Podľa článku 29 ods. 1 a 2 zákona o hypotekárnych úveroch:
„1.   V zmluve o hypotekárnom úvere sa uvedú náležitosti vymenované v článku 69 ods. 2 zákona z 29. augusta 1997 o bankách, ako aj:
…
(8)
spôsob a podmienky stanovenia úrokovej sadzby, na základe ktorej sa vypočítavajú splátky istiny a úrokov.
…
2.   Ak sa zmluvné strany nedohodnú na pevnej úrokovej sadzbe hypotekárneho úveru, stanoví sa spôsob určenia úrokovej sadzby uvedený v odseku 1 bode 8 ako výška referenčnej hodnoty a výška marže stanovená v zmluve o hypotekárnom úvere.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
41
Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, žalobca vo veci samej sa 18. júna 2019 obrátil na PKO s cieľom uzavrieť zmluvu o hypotekárnom úvere vo výške 400000 poľských zlotých (PLN) (približne 96700 eur). Pri tejto príležitosti mu boli oznámené najmä informácie o rizikách spojených s úvermi s variabilnou úrokovou sadzbou vo všeobecnosti. Nedostal žiadne informácie o spôsobe fungovania konkrétnej referenčnej hodnoty.
42
Dňa 1. augusta 2019 uzavreli účastníci konania vo veci samej zmluvu o hypotekárnom úvere na celkovú sumu 413436,69 PLN (približne 99980 eur), ktorá bola určená na nákup nehnuteľnosti s lehotou splatnosti 20 rokov (ďalej len „zmluva o úvere, o ktorú ide vo veci samej“). Tento úver bol poskytnutý s variabilnou úrokovou sadzbou, ktorej výška sa vypočítala jednak na základe referenčnej hodnoty WIBOR 6M, ktorý je súčasťou skupiny referenčných hodnôt WIBOR, čo je referenčná hodnota týkajúca sa úrokovej sadzby v zmysle článku 3 ods. 1 bodu 22 nariadenia 2016/1011, ktorej výška bola ku dňu uzavretia tejto zmluvy stanovená na 1,79 %, a jednak na základe pevnej marže vo výške 1,85 %, pričom uplatniteľná sadzba mala byť upravovaná v závislosti od vývoja tejto hodnoty na polročnom základe.
43
Vo všeobecných podmienkach zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, je referenčná hodnota WIBOR 6M opísaná ako referenčná hodnota pre šesťmesačné vklady v poľských zlotých na poľskom medzibankovom trhu, ktorej výška sa stanovuje v súlade s pravidlami týkajúcimi sa najmä referenčnej hodnoty WIBOR a ktorá sa uverejňuje na informačnom portáli správcu týchto hodnôt, spoločnosti GPW Benchmark.
44
Osobitné podmienky tejto zmluvy uvádzajú, že PKO informovala dlžníka o riziku spojeného s uplatnením variabilnej úrokovej sadzby, ktoré sa prejavuje zvýšením výšky úrokov, a tým aj mesačných splátok, v prípade zvýšenia referenčnej hodnoty. Všeobecné podmienky obsahujú tiež informácie o tejto skutočnosti.
45
Po tom, ako žalobca vo veci samej spochybnil u úverovej inštitúcii PKO zákonnosť zmluvných ustanovení týkajúcich sa variabilnej úrokovej sadzby, podal 18. septembra 2023 žalobu proti tejto inštitúcii na Sąd Okręgowy w Częstochowie (Krajský súd Čenstochová, Poľsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
46
Touto žalobou sa v prvom rade domáha jednak určenia, že podmienka zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, týkajúca sa variabilnej úrokovej sadzby je nekalá v rozsahu, v akom odkazuje na referenčnú hodnotu WIBOR 6M, a teda v tomto rozsahu ju táto podmienka nezaväzuje, alebo v každom prípade je neplatná, a jednak zaplatenia sumy vo výške 10828,93 PLN (približne 2620 eur) zvýšenej o úroky z omeškania.
47
Vnútroštátny súd uvádza, že podľa žalobcu vo veci samej PKO neposkytla spoľahlivé, zrozumiteľné a úplné informácie týkajúce sa rizika spojeného s uplatnením variabilnej úrokovej sadzby a mechanizmu určenia referenčnej hodnoty WIBOR 6M, najmä pokiaľ ide o vplyv, ktorý by banky, ktoré poskytujú vstupné údaje slúžiace na stanovenie tejto hodnoty, medzi ktoré patrí PKO, mohli mať na určenie po sebe idúcich výšok tejto hodnoty, a to bez ohľadu na hospodárske podmienky prevládajúce na vnútroštátnom medzibankovom trhu a na hospodársku realitu. Žalobca vo veci samej tvrdí, že banky si tak osvojili „skrytú maržu“, zatiaľ čo podmienky týkajúce sa variabilnej úrokovej sadzby by sa mali vzťahovať na objektívne hodnoty, na ktoré zmluvné strany zmlúv o úvere nemôžu mať žiadny vplyv. Z tohto dôvodu tak PKO mohla ovplyvňovať výšku úrokovej povinnosti dlžníka a okrem toho na neho preniesla celé riziko týkajúce sa zmeny sadzby.
48
Žalobca vo veci samej tiež tvrdí, že PKO mu neposkytla informácie o konzistentnosti referenčnej hodnoty WIBOR 6M, v dôsledku čoho nemohol posúdiť ekonomické dôsledky svojho záväzku.
49
Pokiaľ ide o dôsledky údajnej neplatnosti odkazu na túto hodnotu, žalobca vo veci samej tvrdí, že dotknutá podmienka zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, sa musí v rozsahu, v akom obsahuje takýto odkaz, považovať za samostatnú podmienku, a preto ju možno zrušiť bez toho, aby bola dotknutá podstata tejto zmluvy, pričom by ako úroková sadzba zostala len pevná marža stanovená v prospech banky.
50
PKO spochybňuje, že by bola referenčná hodnota WIBOR 6M oddelená od skutočných transakcií, ako aj akúkoľvek možnosť, že by ju banky, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty, mohli manipulovať alebo uzatvárať medzi sebou dohody s cieľom stanoviť po sebe idúce výšky tejto hodnoty.
51
Tvrdí, že žalobca vo veci samej bol správne informovaný o rizikách spojených s uzavretím zmluvy o úvere s variabilnou úrokovou sadzbou, a zdôrazňuje, že úroková sadzba stanovená v zmluve o úvere, o ktorú ide vo veci samej, bola podstatne nižšia ako zákonná úroková sadzba, a ešte nižšia ako maximálna úroková sadzba stanovená v Občianskom zákonníku v znení uplatniteľnom v spore vo veci samej.
52
Vnútroštátny súd uvádza, že námietka vznesená žalobcom vo veci samej sa týka potenciálne nekalej povahy použitia referenčnej hodnoty WIBOR 6M v podmienkach týkajúcich sa uplatnenia variabilnej úrokovej sadzby v zmluve o hypotekárnom úvere. Konštatuje, že v tomto prípade ide o kritickú hodnotu v zmysle článku 20 ods. 1 nariadenia 2016/1011.
53
V prvom rade sa vnútroštátny súd pýta na samotnú možnosť preskúmať podmienku týkajúcu sa uplatnenia variabilnej úrokovej sadzby v zmluve o hypotekárnom úvere uzavretej v Poľsku z hľadiska smernice 93/13 vzhľadom na jej článok 1 ods. 2.
54
Uvádza totiž, že metóda určenia úrokovej sadzby stanovená v zmluve o úvere, o ktorú ide vo veci samej, zodpovedá článku 29 ods. 2 zákona o hypotekárnych úveroch, ktorý stanovuje, že ak úroková sadzba nie je pevná, úroková sadzba sa stanovuje na základe výšky referenčnej hodnoty a výšky dohodnutej marže. Preto v prípade uplatnenia variabilnej úrokovej sadzby zákon ukladá povinnosť používať referenčnú hodnotu. Takisto by mohlo byť relevantné, že ak je táto hodnota kritickou referenčnou hodnotou, na ktorú sa vzťahuje nariadenie 2016/1011, ako je to v tomto prípade, ochrana spotrebiteľa by sa v porovnaní s použitím iného typu hodnôt výrazne posilnila.
55
V druhom rade za predpokladu, že by bolo možné preskúmať spornú podmienku zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, z hľadiska smernice 93/13, sa vnútroštátny súd domnieva, že táto podmienka sa týka hlavného predmetu zmluvy v zmysle článku 4 ods. 2 tejto smernice, a preto sa pýta na dodržanie požiadavky transparentnosti uloženej týmto ustanovením.
56
V tejto súvislosti tento súd uvádza, že táto podmienka definuje metódu úpravy úrokovej sadzby a periodicitu úprav, že zmluvnú referenčnú hodnotu poskytuje správca, ktorému bolo udelené povolenie v súlade s nariadením 2016/1011, že táto zmluva obsahuje informácie o tomto správcovi a o základe na určenie tejto hodnoty a že jej po sebe idúce výšky sú ľahko prístupné verejnosti.
57
Vnútroštátny súd sa však pýta, či požiadavka transparentnosti neukladá poskytovateľovi úveru povinnosť poskytnúť aj iné informácie, ktoré by spotrebiteľovi umožnili vytvoriť si názor na budúci vývoj zmluvnej referenčnej hodnoty a jej dôsledky na jeho zmluvné záväzky. Tento súd medzi týmito dodatočnými informáciami, ktoré by mohli byť požadované, uvádza spôsob, akým je táto hodnota koncipovaná, faktory a okolnosti, ktoré majú vplyv na určenie jej výšky, akými sú miera inflácie a nezamestnanosti, existencia prípadných „obáv“ v súvislosti s transparentnosťou jej fungovania, ktoré súvisia s tým, že vstupné údaje poskytujú banky a nevyhnutne nezodpovedajú skutočným transakciám, kritériá používané na vypracovanie týchto údajov, spôsob, akým sú tieto údaje pred ich poskytnutím vypracované, a skutočnosť, že veriteľ je jednou z týchto bánk, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty.
58
Vnútroštátny súd však po prvé uvádza, že ani zákon o hypotekárnych úveroch, ani smernice 2008/48 a 2014/17 neukladajú veriteľovi povinnosť poskytnúť takéto informácie, a po druhé, že údaje poskytnuté PKO ako bankou, ktorá prispieva k určeniu referenčnej hodnoty WIBOR 6M, majú na túto hodnotu obmedzený vplyv, pretože je len jednou z desiatich takýchto bánk. Okrem toho zastáva názor, že zložitosť alebo technická povaha niektorých z týchto informácií sťažujú ich zrozumiteľné prezentovanie priemernému spotrebiteľovi, ktorý nemá ekonomické znalosti, v dôsledku čoho neposkytnutie takýchto informácií nemusí mať na rozhodovanie spotrebiteľov jednoducho žiadny vplyv.
59
V treťom rade za predpokladu, že by sa z dôvodu nedostatočnej transparentnosti napadnutej podmienky úverovej zmluvy, o ktorú ide vo veci samej, táto podmienka mala preskúmať z hľadiska jej prípadnej nekalej povahy, sa vnútroštátny súd pýta na dôsledky určitých pochybností, pokiaľ ide o transparentnosť spôsobu určenia referenčnej hodnoty WIBOR 6M, teda pochybností, ktoré mala PKO poznať, ale o ktorých spotrebiteľa neinformovala, v dôsledku čoho použitie tejto hodnoty v tejto zmluve o úvere by mohlo viesť k nerovnováhe medzi zmluvnými stranami.
60
Vnútroštátny súd však uvádza, že v čase uzavretia uvedenej zmluvy sa úverový trh v Poľsku vyznačoval takmer výlučným prevládaním úverov s variabilnou úrokovou sadzbou a takmer výlučným používaním referenčnej hodnoty WIBOR pri týchto úveroch. V dôsledku toho, aj keby si spotrebiteľ chcel zvoliť úver s pevnou úrokovou sadzbou alebo mal pochybnosti o fungovaní referenčnej hodnoty WIBOR, je možné, že nemal inú možnosť, a to ani po tom, čo bol riadne informovaný o tomto fungovaní, než súhlasiť s uzavretím zmluvy s variabilnou úrokovou sadzbou viazanou na túto hodnotu. Poľské právo v každom prípade ukladá povinnosť použiť referenčnú hodnotu WIBOR, keďže táto referenčná hodnota sa stala kritickou referenčnou hodnotou v zmysle nariadenia 2016/1011. Používanie iných hodnôt je okrem toho pre spotrebiteľa nevýhodné vzhľadom na ich menšiu transparentnosť.
61
Okrem toho sa tento súd pýta, či ponuka úveru s variabilnou úrokovou sadzbou nie je sama osebe porušením záujmu spotrebiteľa, pretože spotrebiteľ je počas celej doby trvania zmluvy vystavený riziku zvýšenia úrokov, pričom jedinou ochranou je zákonná hranica uplatniteľných úrokových sadzieb.
62
Vo štvrtom a v poslednom rade za predpokladu, že by preskúmanie zmluvnej podmienky viedlo ku konštatovaniu nekalej povahy použitia referenčnej hodnoty WIBOR, vnútroštátny súd sa pýta na dôsledky, ktoré treba z takéhoto konštatovania vyvodiť.
63
Predpokladá možnosť, že v spornej podmienke úverovej zmluvy, o ktorú ide vo veci samej, sa časť týkajúca sa odkazu na referenčnú hodnotu WIBOR 6M považuje za oddeliteľnú ako samostatný zmluvný záväzok, v dôsledku čoho za neplatnú by sa mohla vyhlásiť len táto časť, čo by spotrebiteľa ušetrilo od nepriaznivých dôsledkov zrušenia celej tejto zmluvy. V takom prípade by sa úroková sadzba úveru znížila na pevnú maržu stanovenú v prospech banky.
64
Vnútroštátny súd však poznamenáva, že podľa prevládajúcej vnútroštátnej judikatúry by takáto zmena ovplyvnila podstatu takejto podmienky. Uvádza najmä, že takto zmenená zmluva o úvere, o ktorú ide vo veci samej, obsahuje značne odlišné vyhliadky pre zmluvné strany, najmä z dôvodu, že výhodnosť úveru s pevnou úrokovou sadzbou závisí od predvídateľného vývoja úrokových sadzieb v čase uzavretia zmluvy.
65
Za týchto okolností Sąd Okręgowy w Częstochowie (Krajský súd Čenstochová, Poľsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 1 ods. 2 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že umožňuje preskúmanie zmluvných podmienok týkajúcich sa variabilnej úrokovej sadzby, ktorá sa opiera o referenčnú hodnotu WIBOR?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má sa článok 4 ods. 2 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že umožňuje preskúmanie zmluvných podmienok týkajúcich sa variabilnej úrokovej sadzby, ktorá sa opiera o referenčnú hodnotu WIBOR?
3.
V prípade kladnej odpovede na prvú a druhú otázku, má sa článok 3 ods. 1 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že zmluvné podmienky týkajúce sa variabilnej úrokovej sadzby opierajúcej sa o referenčnú hodnotu WIBOR možno považovať za podmienky, ktoré odporujú požiadavkám dobrej viery a spôsobujú značnú zmluvnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa z dôvodu nedostatočného informovania spotrebiteľa o riziku súvisiacom s variabilnou úrokovou sadzbou, vrátane najmä neuvedenia, akým spôsobom sa stanovuje referenčná hodnota, na ktorej je založená variabilná úroková sadzba, a aké neistoty sú spojené s jej netransparentnosťou, ako aj z dôvodu nerovnomerného rozdelenia tohto rizika medzi zmluvné strany?
4.
V prípade kladnej odpovede na prvú až tretiu otázku, má sa článok 6 ods. 1 v spojení s článkom 3 ods. 1 a 2 druhou vetou a článkom 2 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že ak sa zmluvná podmienka týkajúca sa variabilnej úrokovej sadzby opierajúcej sa o referenčnú sadzbu WIBOR považuje za nekalú, je možné naďalej uplatňovať zmluvu, v ktorej výška úrokovej sadzby z istiny úveru bude vyplývať z druhej zložky úrokovej sadzby obsiahnutej v zmluve, a to z pevnej bankovej marže, čím by sa úroková sadzba úveru zmenila z variabilnej na pevnú?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
66
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 ods. 2 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že výnimka, ktorá je v ňom stanovená, sa vzťahuje na podmienku zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá stanovuje variabilnú úrokovú sadzbu, ktorá sa opiera o referenčnú hodnotu v zmysle nariadenia 2016/1011 a pevnú maržu.
67
Tento súd v tejto súvislosti na jednej strane zdôrazňuje, že variabilná úroková sadzba uvedená v spornej podmienke zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, je v súlade s článkom 29 ods. 2 zákona o hypotekárnych úveroch a že na druhej strane, keďže príslušný vnútroštátny orgán udelil správcovi referenčnej hodnoty WIBOR, teda referenčnej hodnoty uvedenej v tejto podmienke, povolenie uvedené v článku 34 nariadenia 2016/1011, treba predpokladať, že táto hodnota je v súlade so všetkými ustanoveniami tohto nariadenia uplatniteľnými na kritické referenčné hodnoty.
68
Treba pripomenúť, že článok 1 ods. 2 smernice 93/13 vylučuje z jej vecnej pôsobnosti zmluvné podmienky, ktoré odrážajú „kogentné zákonné alebo regulačné ustanovenia“, čo je výraz, ktorý vzhľadom na trináste odôvodnenie tejto smernice zahŕňa tak ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré sa uplatňujú medzi zmluvnými stranami bez ohľadu na ich voľbu, ako aj ustanovenia, ktoré majú dispozitívnu povahu, teda ustanovenia, ktoré sa uplatňujú automaticky, ak medzi zmluvnými stranami neexistuje iná dohoda (rozsudok z 5. mája 2022, Zagrebačka banka, C‑567/20, EU:C:2022:352, bod 55 a citovaná judikatúra), takéto podmienky sa považujú za podmienky, ktoré neobsahujú nekalé prvky.
69
Výnimku stanovenú v tomto ustanovení treba vykladať reštriktívne (rozsudok z 20. septembra 2018, OTP Bank a OTP Faktoring, C‑51/17, EU:C:2018:750, bod 54, ako aj citovaná judikatúra).
70
Pokiaľ ide v prvom rade o skutočnosť, že napadnutá podmienka zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, je v súlade s článkom 29 ods. 2 zákona o hypotekárnych úveroch, treba uviesť, že toto ustanovenie sa obmedzuje na stanovenie, že ak sa zmluvné strany zmluvy o hypotekárnom úvere nedohodnú na pevnej úrokovej sadzbe, stanoví sa spôsob určenia úrokovej sadzby ako výška referenčnej hodnoty a výška marže stanovenej v zmluve.
71
Z bodu 33 rozsudku z 30. mája 2024, Raiffeisen Bank (C‑176/23, EU:C:2024:443), pritom vyplýva, že vylúčenie stanovené v článku 1 ods. 2 smernice 93/13 sa neuplatňuje v situácii, keď právna úprava stanovuje len všeobecný rámec na určenie úrokovej sadzby uplatniteľnej na takéto zmluvy, pričom predajcovi alebo dodávateľovi ponecháva určitú mieru voľnej úvahy, pokiaľ ide tak o výber referenčného indexu tejto sadzby, ako aj o výšku pevnej marže, ktorú možno k uvedenej sadzbe pripočítať.
72
V dôsledku toho vnútroštátne ustanovenie, akým je článok 29 ods. 2 zákona o hypotekárnych úveroch, nemôže brániť uplatneniu smernice 93/13.
73
V druhom rade, pokiaľ ide o skutočnosť, že index uvedený v spornej podmienke zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, je referenčnou hodnotou v zmysle nariadenia 2016/1011, ktorej metodika a všeobecnejšie fungovanie musia spĺňať všetky požiadavky stanovené týmto nariadením na poskytovanie kritických referenčných hodnôt, treba uviesť, že je pravda, že článok 1 ods. 2 smernice 93/13 sa v zásade týka, ako sa uvádza v trinástom odôvodnení tejto smernice, zákonných a regulačných ustanovení členských štátov.
74
Ustanovenia uvedené v aktoch prijatých normotvorcom Únie vo forme nariadení však treba v tejto súvislosti považovať za rovnocenné so zákonnými a regulačnými ustanoveniami členských štátov vzhľadom na účinky týchto nariadení, ako sú stanovené v článku 288 druhom odseku ZFEÚ, pokiaľ cieľom takýchto ustanovení práva Únie je rovnakým spôsobom kogentne alebo dispozitívne určiť práva a povinnosti zmluvných strán niektorých zmlúv. Dôvod vylúčenia stanovený v článku 1 ods. 2 smernice 93/13, ktorý už bol spomenutý v bode 68 tohto rozsudku, teda to, že je v zásade legitímne predpokladať, že vnútroštátny zákonodarca nastolil rovnováhu medzi všetkými týmito právami a povinnosťami, teda rovnováhu, ktorú normotvorca Únie zamýšľal zachovať (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. júla 2023, First Bank, C‑593/22, EU:C:2023:555, bod 22 a citovanú judikatúru), platí aj vtedy, ak uvedené práva a povinnosti určuje priamo samotný normotvorca Únie.
75
Vzhľadom na to treba konštatovať, že pokiaľ ide o nariadenie 2016/1011, jeho cieľom je po prvé podľa jeho článku 1 zaviesť spoločný rámec na zabezpečenie presnosti a integrity indexov používaných ako referenčné hodnoty najmä v súvislosti s finančnými zmluvami s cieľom prispieť k správnemu fungovaniu vnútorného trhu a zároveň zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa. Na tento účel sa v uvedenom nariadení stanovuje súbor požiadaviek, najmä pokiaľ ide o metodiku týchto indexov, ktoré sa vzťahujú na ich správcov a prispievateľov. Cieľom uvedeného nariadenia teda nie je vytvoriť rovnováhu medzi právami a povinnosťami zmluvných strán finančných zmlúv, ale zavádza povinnosti uplatniteľné na subjekty konajúce v určitom postavení, a to bez ohľadu na skutočnosť, že prispievatelia môžu byť aj používateľmi referenčnej hodnoty.
76
Po druhé, hoci príslušný vnútroštátny orgán udelil povolenie uvedené v článku 34 nariadenia 2016/1011 správcovi referenčnej hodnoty WIBOR a potvrdil tak súlad pravidiel tvoriacich metodiku tejto hodnoty so všetkými požiadavkami stanovenými týmto nariadením, nič to nemení na tom, že tieto pravidlá pochádzajú od súkromného subjektu, teda správcu uvedenej hodnoty, a teda nemajú zákonnú alebo regulačnú povahu v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 93/13.
77
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 1 ods. 2 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že výnimka, ktorá je v ňom stanovená, sa nevzťahuje na podmienku zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá stanovuje variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011 a pevnú maržu, ak zákonné alebo regulačné ustanovenia uplatniteľné na takúto podmienku stanovujú len všeobecný rámec na určenie úrokovej sadzby takýchto zmlúv, pričom predajcovi alebo dodávateľovi ponechávajú možnosť určiť zmluvnú referenčnú hodnotu alebo pevnú maržu, ktorú možno k tejto hodnote pripočítať.
O druhej otázke
78
Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 4 ods. 2 smernice 93/13 sa hodnotenie nekalej povahy podmienok netýka ani definície hlavného predmetu zmluvy, ani primeranosti ceny a odmeny na jednej strane, ani tovarov alebo služieb poskytovaných ako protihodnota na strane druhej, pokiaľ sú tieto podmienky formulované jasne a zrozumiteľne.
79
Ako vyplýva z úvah uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania venovaných druhej otázke, vnútroštátny súd sa domnieva, že podmienka zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá stanovuje variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote a pevnej marži, akou je sporná podmienka zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, sa môže týkať „definície hlavného predmetu zmluvy“ v zmysle tohto článku 4 ods. 2 a judikatúry týkajúcej sa tohto ustanovenia, podľa ktorej sa toto ustanovenie vzťahuje na podmienky, ktoré určujú základné plnenia zmluvy a ktoré ju ako také charakterizujú [pozri v tomto zmysle rozsudky z 30. apríla 2014, Kásler a Káslerné Rábai, C‑26/13, EU:C:2014:282, bod 49, ako aj zo 16. marca 2023, Caixabank (Provízia za poskytnutie úveru), C‑565/21, EU:C:2023:212, bod 17].
80
Takáto kvalifikácia, ktorá patrí do právomoci vnútroštátneho súdu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2019, Kiss a CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, bod 33, ako aj citovanú judikatúru), sa zdá byť v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, keďže Súdny dvor už spresnil, že podmienka stanovujúca úrokovú sadzbu v zmluve o úvere môže byť súčasťou hlavného predmetu tejto zmluvy (rozsudok z 26. februára 2015, Matei, C‑143/13, EU:C:2015:127, bod 62).
81
Keďže sa mu zdá pravdepodobné, že napadnutá podmienka predmetnej zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, spadá pod definíciu hlavného predmetu tejto zmluvy, vnútroštátny súd žiada o výklad výrazu „pokiaľ sú tieto podmienky formulované jasne a zrozumiteľne“, ktorým normotvorca Únie začlenil požiadavku transparentnosti do článku 4 ods. 2 smernice 93/13 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. apríla 2025, Justa, C‑39/24, EU:C:2025:298, body 29 a 35, ako aj citovanú judikatúru). Ako totiž vyplýva z tohto ustanovenia, nekalú povahu podmienky patriacej do definície hlavného predmetu zmluvy možno preskúmať len vtedy, ak sa ukáže, že namietaná podmienka nie je formulovaná „jasne a zrozumiteľne“, a teda nespĺňa túto požiadavku transparentnosti.
82
V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd najmä pýta, či veriteľ musí poskytnúť údaje týkajúce sa určitých prvkov metodiky zmluvnej referenčnej hodnoty, ako je napríklad skutočnosť, že použité vstupné údaje môžu zodpovedať nedokončeným transakčným ponukám, alebo faktorom, ktoré môžu ovplyvniť zmenu tejto hodnoty.
83
Preto sa treba domnievať, že svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4 ods. 2 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že ak zmluva o hypotekárnom úvere obsahuje podmienku stanovujúcu variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011, požiadavka transparentnosti vyplývajúca z tohto ustanovenia ukladá veriteľovi určité osobitné informačné povinnosti, pokiaľ ide o metodiku tejto hodnoty.
84
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že túto požiadavku transparentnosti treba chápať tak, že stanovuje nielen to, aby dotknutá podmienka bola pre spotrebiteľa gramaticky jasná a zrozumiteľná, ale aj to, aby bol tento spotrebiteľ schopný na základe jasných a zrozumiteľných kritérií posúdiť hospodárske dôsledky, ktoré z toho pre neho vyplývajú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. októbra 2019, Kiss a CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, bod 37, ako aj citovanú judikatúru).
85
Pred uzavretím zmluvy totiž majú informácie o zmluvných podmienkach a dôsledkoch tohto uzavretia zásadný význam pre spotrebiteľa. Najmä na základe týchto informácií sa tento spotrebiteľ rozhoduje, či chce byť viazaný podmienkami, ktoré predajca alebo dodávateľ vopred vypracoval. V dôsledku toho a vzhľadom na to, že systém ochrany zavedený smernicou 93/13 je založený na myšlienke, že spotrebiteľ sa v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, najmä pokiaľ ide o úroveň informácií, požiadavka transparentnosti sa má vykladať široko [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, body 51 a 52, ako aj citovaná judikatúra].
86
Pokiaľ ide konkrétnejšie o podmienku stanovujúcu v rámci zmluvy o hypotekárnom úvere odmenu za tento úver prostredníctvom úrokov vypočítaných na základe variabilnej sadzby stanovenej, ako je to vo veci samej, odkazom na oficiálny index, treba požiadavku transparentnosti chápať tak, že vyžaduje najmä to, aby priemerný spotrebiteľ, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, bol schopný pochopiť konkrétne fungovanie spôsobu výpočtu tejto sadzby a posúdiť tak na základe presných a zrozumiteľných kritérií potenciálne významné ekonomické dôsledky takejto zmluvnej podmienky na jeho finančné záväzky (rozsudok z 12. decembra 2024, Kutxabank, C‑300/23, EU:C:2024:1026, bod 79 a citovaná judikatúra).
87
Dodržanie požiadavky transparentnosti sa musí posúdiť vzhľadom na všetky relevantné skutkové okolnosti, medzi ktoré patria nielen podmienky nachádzajúce sa v dotknutej zmluve, ale aj propagačné materiály a informácie poskytnuté veriteľom v rámci dojednávania zmluvy (rozsudok z 3. októbra 2019, Kiss a CIB Bank, C‑621/17, EU:C:2019:820, bod 44, ako aj citovaná judikatúra).
88
Treba tiež zohľadniť okolnosť, že hlavné prvky týkajúce sa výpočtu zmluvnej referenčnej hodnoty sú ľahko prístupné z dôvodu ich uverejnenia, a to pod podmienkou, že so zreteľom na verejne dostupné a prístupné informácie, ako aj informácie poskytnuté prípadne predajcom alebo dodávateľom, priemerný spotrebiteľ, riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, bol schopný pochopiť praktické fungovanie spôsobu výpočtu variabilnej úrokovej sadzby, najmä pokiaľ zahŕňa referenčnú hodnotu, a tak na základe presných a zrozumiteľných kritérií posúdiť potenciálne významné ekonomické dôsledky takejto podmienky na jeho finančné záväzky (rozsudok z 12. decembra 2024, Kutxabank, C‑300/23, EU:C:2024:1026, body 80 a 82, ako aj citovaná judikatúra).
89
Okrem toho na účely určenia, či podmienka zmluvy o úvere, na ktorú sa vzťahuje článok 4 ods. 2 smernice 93/13, spĺňa požiadavku transparentnosti stanovenú týmto ustanovením, treba zohľadniť všetky ustanovenia práva Únie stanovujúce povinnosti v oblasti informovania spotrebiteľov, ktoré sa môžu uplatniť na dotknutú zmluvu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. septembra 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, bod 62).
90
V prejednávanej veci, pokiaľ ide o zmluvu o hypotekárnom úvere patriacu do pôsobnosti smernice 2014/17, ktorej variabilná úroková sadzba je založená na referenčnej hodnote uvedenej v nariadení 2016/1011, treba zohľadniť skutočnosť, že tieto dva akty presne definujú informačné povinnosti voči spotrebiteľom s cieľom ich ochrany, ako vyplýva najmä z odôvodnenia 7 tejto smernice, ako aj z odôvodnení 5, 6 a 71 tohto nariadenia.
91
Smernica 2014/17 tak upravuje na viacerých úrovniach informačnú povinnosť veriteľov.
92
Na jednej strane článok 14 smernice 2014/17 v štádiu konkrétneho kontaktovania určitého potenciálneho dlžníka ukladá veriteľovi povinnosť poskytnúť individualizované predzmluvné informácie potrebné na to, aby tento potenciálny dlžník mohol porovnať úvery dostupné na trhu, posúdiť ich dôsledky a prijať kvalifikované rozhodnutie. Tieto informácie sa musia poskytovať prostredníctvom formulára ESIS, ktorý je štandardizovaným informačným dokumentom na úrovni Únie. V súlade s článkom 17 ods. 6 tejto smernice v prípade úveru s variabilnou úrokovou sadzbou musí byť spotrebiteľ aspoň prostredníctvom formulára ESIS informovaný o možnom vplyve zmeny sadzby na dlžné sumy a na RPMN, pričom mu musí byť oznámená dodatočná RPMN s cieľom ilustrovať prípadné riziká spojené s podstatným zvýšením úrokovej sadzby úveru a tieto informácie musia obsahovať upozornenie, že celkové náklady spotrebiteľa spojené s úverom uvedené v RPMN sa môžu zmeniť.
93
Z prílohy II k smernici 2014/17, v ktorej sú vymenované údaje, ktoré musia byť uvedené vo formulári ESIS, ako aj ich obsah (časť A), a ktorá obsahuje pokyny, ktoré musia veritelia dodržať pri vypĺňaní tohto formulára (časť B), vyplýva, že ak sa spotrebiteľovi ponúkne zmluva o hypotekárnom úvere s variabilnou úrokovou sadzbou, osobitná informačná povinnosť uložená veriteľovi sa týka vplyvu variability úrokovej sadzby na RPMN. V tejto súvislosti treba uviesť, že zmeny, ktoré normotvorca Únie zaviedol do tejto smernice pri prijatí nariadenia 2016/1011, sa netýkali tejto prílohy. Nestanovil teda, že v prípade úverov s variabilnou úrokovou sadzbou založenou na referenčnej hodnote, na ktorú sa vzťahuje toto nariadenie, formulár ESIS obsahuje osobitné informácie týkajúce sa metodiky tejto referenčnej hodnoty alebo možných príčin jej zmeny.
94
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v súlade s článkom 2 ods. 2 smernice 2014/17 vnútroštátne právo členských štátov nemôže obsahovať iné ustanovenia než tie, ktoré sú stanovené v článku 14 ods. 2 a v časti A prílohy II k tejto smernici, pokiaľ ide o poskytovanie štandardizovaných predzmluvných informácií prostredníctvom formulára ESIS.
95
Na druhej strane a vo všeobecnejšej rovine, v súlade s článkom 13 ods. 1 druhým pododsekom písm. ea) smernice 2014/17 je veriteľ, ktorý na trhu ponúka uzatváranie zmlúv o úvere, ktoré odkazujú na referenčnú hodnotu v zmysle nariadenia 2016/1011, povinný medzi všeobecnými informáciami, ktoré musí trvale zverejňovať, uviesť „názvy [dotknutých] referenčných hodnôt a ich správcov a prípadné dôsledky pre spotrebiteľa“. Ako vyplýva z odôvodnenia 71 nariadenia 2016/1011, ktoré zaviedlo toto ustanovenie do smernice 2014/17, normotvorca Únie tým, že uložil povinnosť oznamovať tieto informácie, chcel zabezpečiť, aby sa spotrebiteľom poskytovali informácie, ktoré považuje za náležité vzhľadom na znevýhodnené postavenie, v ktorom sa nachádzajú, pokiaľ ide o výber referenčnej hodnoty z dôvodu nerovnováhy vyjednávacej pozície a používania štandardných podmienok.
96
Okrem toho vzhľadom na to, že informácie, ktoré sa musia poskytnúť v súlade s týmto článkom 13 ods. 1 druhým pododsekom písm. ea), sú všeobecnými informáciami o zmluvách o úvere, ktoré musí veriteľ trvale zverejňovať, výraz „prípadné dôsledky pre spotrebiteľa“, pokiaľ ide o zmluvy odkazujúce na referenčnú hodnotu, uvedený v tomto ustanovení, sa nemôže týkať konkrétnejších informácií, než sú individualizované predzmluvné informácie opísané v bodoch 92 a 93 tohto rozsudku. Konkrétnejšie, tieto pojmy sa nemôžu týkať metodiky referenčnej hodnoty alebo referenčných hodnôt používaných týmto veriteľom v zmluvách, ktoré navrhuje, alebo faktorov, ktoré môžu ovplyvniť ich zmenu.
97
Nariadenie 2016/1011 zase upravuje informačné povinnosti uložené správcom referenčnej hodnoty.
98
V tejto súvislosti na jednej strane článok 13 tohto nariadenia stanovuje všeobecnú povinnosť transparentnosti pre týchto správcov, pričom im ukladá najmä povinnosť uverejniť alebo sprístupniť hlavné prvky metodiky každej referenčnej hodnoty alebo skupiny referenčných hodnôt, ktoré predkladajú a uverejňujú.
99
Na druhej strane článok 27 uvedeného nariadenia s cieľom transparentnosti a ochrany spotrebiteľov ukladá správcom povinnosť uverejniť prístupným, jasným a jednoznačným spôsobom pre každú referenčnú hodnotu alebo skupinu referenčných hodnôt vyhlásenie, ktoré musí najmä definovať trh alebo ekonomický stav, ktorý referenčná hodnota meria, a okolnosti, za ktorých sa toto meranie môže stať nespoľahlivým, a prostredníctvom technických špecifikácií uvádzať prvky výpočtu referenčnej hodnoty, v prípade ktorých možno využiť vlastné uváženie, kritériá, ktoré sa na toto vlastné uváženie vzťahujú, a pozície osôb, ktoré môžu uplatňovať vlastné uváženie, a ako sa môže tento priestor na vlastné uváženie následne posúdiť. Okrem toho sa v tomto vyhlásení vymedzujú všetky kľúčové pojmy vo vzťahu k referenčnej hodnote, spresňujú sa v ňom dôvody prijatia metodiky, kritériá a postupy používané na určenie referenčnej hodnoty vrátane opisu vstupných údajov, uprednostnenie rôznych druhov vstupných údajov, minimálne údaje potrebné na určenie tejto referenčnej hodnoty, používanie prípadných modelov alebo metód extrapolácie a postupov na vyváženie prvkov uvedenej hodnoty, ako aj kontroly a pravidlá, ktorými sa správca alebo prispievatelia riadia pri každom uplatnení úsudku alebo vlastného uváženia, s cieľom zabezpečiť jednotnosť pri používaní takéhoto úsudku alebo vlastného uváženia.
100
Ako v podstate uviedla generálna advokátka v bode 54 svojich návrhov, zverejnenie informácií, za ktoré nesie zodpovednosť správca referenčnej hodnoty, umožňuje všetkým zainteresovaným stranám, medzi ktoré patria spotrebitelia, porozumieť metodike používanej pri poskytovaní tejto hodnoty.
101
Zdá sa teda, že pokiaľ ide o zmluvy o úvere týkajúce sa nehnuteľností určených na bývanie, smernica 2014/17 a nariadenie 2016/1011 sa dopĺňajú a stanovujú presné informačné povinnosti voči spotrebiteľom, pokiaľ ide o podmienky zmlúv o hypotekárnom úvere, ktoré stanovujú variabilnú úrokovú sadzbu odkazujúcu na referenčnú hodnotu uvedenú v tomto nariadení, a pokiaľ ide o takéto referenčné hodnoty, a že tieto povinnosti sú rozdelené medzi veriteľov a správcov týchto hodnôt. V takto stanovenom rámci prináleží veriteľom, aby spotrebiteľom poskytli údaje, ktoré im umožnia posúdiť konkrétne dôsledky variabilnosti úrokovej sadzby na povinnosti, ktoré im vyplývajú zo zmluvy, ktorá im bola ponúknutá, a oboznámiť sa so všetkými informáciami, ktoré musí správca referenčnej hodnoty zverejniť.
102
V tomto kontexte, keďže vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bode 89 tohto rozsudku treba zohľadniť všetky ustanovenia práva Únie stanovujúce povinnosti v oblasti informovania spotrebiteľov, ktoré sa môžu v prejednávanej veci uplatniť na podmienku stanovujúcu variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011, dodržiavanie požiadavky transparentnosti stanovenej v smernici 93/13 zo strany veriteľa v prípade uzavretia zmluvy o hypotekárnom úvere obsahujúcej takúto podmienku sa musí posudzovať, ak sa táto podmienka nachádza, ako vo veci samej, v zmluve o úvere týkajúcej sa nehnuteľnosti určenej na bývanie, s ohľadom na povinnosti, ktoré mu ukladá smernica 2014/17.
103
Ak sa však údaje poskytnuté veriteľom neobmedzujú na odkaz na verejne prístupné informácie, ako sú informácie, ktoré musí podľa nariadenia 2016/1011 sprístupniť každý správca referenčnej hodnoty, ale tieto informácie sú v nich opísané, zhrnuté alebo vysvetlené, tieto údaje musia byť vo vzťahu k týmto informáciám správne.
104
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 4 ods. 2 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že ak zmluva o hypotekárnom úvere týkajúca sa nehnuteľnosti určenej na bývanie obsahuje podmienku stanovujúcu variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011, požiadavka transparentnosti vyplývajúca z tohto ustanovenia neukladá veriteľovi určité osobitné informačné povinnosti, pokiaľ ide o metodiku tejto hodnoty. Pokiaľ veriteľ dodržal všetky informačné povinnosti, ktoré mu smernica 2014/17 ukladá v súvislosti s takouto podmienkou, a v prípade poskytnutia dodatočných informácií neuviedol údaje, ktoré by uvedenú hodnotu skresľovali, uvedené skutočnosti môžu preukázať, že tento veriteľ splnil vo vzťahu k uvedenej podmienke túto požiadavku transparentnosti.
O tretej otázke
105
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že ak podmienka zmluvy o hypotekárnom úvere stanovuje variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011, jednak neinformovanie spotrebiteľa o určitých osobitostiach zmluvnej referenčnej hodnoty, najmä o tom, že metodika tejto hodnoty stanovuje použitie vstupných údajov, ktoré nevyhnutne nemusia zodpovedať skutočným transakciám, a o tom, že veriteľ je jednou z bánk, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty, a jednak tieto osobitosti samy osebe môžu viesť k tomu, že táto podmienka má nekalú povahu.
106
V prejednávanej veci z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že žalobca vo veci samej na jednej strane spochybňuje objektívnosť referenčnej hodnoty WIBOR 6M z dôvodu, že po sebe nasledujúce výšky tejto hodnoty sú určené na základe vstupných údajov, ktoré z veľkej väčšiny nevyplývajú z transakcií skutočne uskutočnených na poľskom medzibankovom trhu, ale z cenových ponúk predložených na tomto trhu, čo priznáva subjektom, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty, mieru voľnej úvahy.
107
Na druhej strane vzhľadom na tento prvok metodiky referenčnej hodnoty WIBOR 6M skutočnosť, že PKO je jednou z bánk, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty a ktoré správcovi tejto hodnoty poskytujú vstupné údaje, ktoré používa na určenie po sebe nasledujúcich výšok tejto hodnoty, jej umožňuje ovplyvňovať vývoj uvedenej hodnoty. Ak by PKO použila túto hodnotu na stanovenie variabilnej úrokovej sadzby uplatniteľnej na zmluvu, ktorej je sama zmluvnou stranou, zabezpečila by si tak možnosť ovplyvniť výšku záväzku dlžníka, a tým zvýšiť príjmy, ktoré jej z tejto zmluvy plynú. Žalobca vo veci samej tvrdí, že za takýchto podmienok je nútený znášať celé riziko spojené s variabilitou úrokovej sadzby, zatiaľ čo veriteľ má „skrytú maržu“.
108
Na úvod treba uviesť, že v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 81 tohto rozsudku odpoveď na tretiu otázku týkajúcu sa posúdenia prípadnej nekalej povahy takej podmienky, akou je namietaná podmienka zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, predpokladá, že z predchádzajúceho posúdenia vnútroštátnym súdom vyplýva, že požiadavka transparentnosti stanovená v článku 4 ods. 2 smernice 93/13 nebola v súvislosti s touto podmienkou dodržaná.
109
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že hoci prípadné nedodržanie tejto požiadavky transparentnosti predstavuje jednu zo skutočností, ktorú treba zohľadniť v rámci posúdenia nekalej povahy zmluvnej podmienky, z článku 4 ods. 2 smernice 93/13 vyplýva, že nesplnenie uvedenej požiadavky samo osebe nemôže mať za následok, že táto podmienka má nekalú povahu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 66 a citovanú judikatúru].
110
Je to tak aj v prípade, ak takéto nesplnenie povinnosti vyplýva z porušenia povinnosti, ktorá bola uložená predajcovi alebo dodávateľovi na základe inej právnej úpravy Únie, než je smernica 93/13, ako by to mohlo byť za okolností, o aké ide vo veci samej, v prípade informačných povinností, ktoré veriteľovi ukladá smernica 2014/17.
111
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 1 smernice 93/13 zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá, sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dobrej viery spôsobí značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, v neprospech spotrebiteľa.
112
V rámci posúdenia, ktoré má vykonať vnútroštátny súd na základe tohto ustanovenia, prináleží tomuto vnútroštátnemu súdu, aby vzhľadom na všetky okolnosti danej veci posúdil v prvom rade možné nedodržanie požiadavky dobrej viery a v druhom rade existenciu prípadnej značnej nerovnováhy v neprospech spotrebiteľa v zmysle uvedeného ustanovenia [rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 63 a citovaná judikatúra].
113
Na jednej strane, pokiaľ ide o otázku, za akých okolností dôjde k takejto nerovnováhe „napriek požiadavke dobrej viery“, vzhľadom na šestnáste odôvodnenie smernice 93/13 prislúcha vnútroštátnemu súdu, aby overil, či predajca alebo dodávateľ, ktorý zaobchádza so spotrebiteľom čestne a rovnocenne, mohol rozumne očakávať, že by tento spotrebiteľ súhlasil s takouto individuálne dohodnutou podmienkou [rozsudky zo 14. marca 2013, Aziz, C‑415/11, EU:C:2013:164, bod 69, a z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 64, ako aj citovaná judikatúra].
114
Na druhej strane, na účely určenia, či podmienka spôsobuje „značnú nerovnováhu“ v neprospech spotrebiteľa, pokiaľ ide o práva a povinnosti zmluvných strán vyplývajúce zo zmluvy, treba najmä zohľadniť právne predpisy uplatniteľného vnútroštátneho práva v prípade absencie dohody medzi zmluvnými stranami tak, aby sa posúdilo, či a prípadne do akej miery je právne postavenie spotrebiteľa vyplývajúce z tejto zmluvy nevýhodnejšie než právne postavenie zakotvené v týchto pravidlách [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 65 a citovanú judikatúru].
115
V nadväznosti na túto judikatúru treba konštatovať, že ak je v prípade určitého typu zmlúv daný zmluvný prvok vymedzený v určitom právnom rámci vyčerpávajúcim spôsobom, spotrebiteľ sa v zásade nemôže dostať do nepriaznivej situácie, pokiaľ ide o tento prvok, ak je tento prvok vymedzený v zmluve spôsobom, ktorý je v súlade s požiadavkami takéhoto právneho rámca. Analogicky s ratio legis článku 1 ods. 2 smernice 93/13 je totiž legitímne predpokladať, že normotvorca týmto právnym rámcom zaviedol rovnováhu medzi všetkými právami a povinnosťami zmluvných strán tohto typu, pokiaľ ide o uvedený prvok.
116
Okrem toho z bodu 74 tohto rozsudku vyplýva, že nie je podstatné, či je takýto právny rámec stanovený pravidlami vnútroštátneho práva alebo nariadením prijatým normotvorcom Únie.
117
V prejednávanej veci sa uvádza nekalá povaha spornej podmienky zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, týkajúcej sa variabilnej úrokovej sadzby, z dôvodu, že vstupné údaje slúžiace na určenie po sebe nasledujúcich výšok zmluvnej referenčnej hodnoty spočívajú predovšetkým v cenových ponukách predložených na dotknutom medzibankovom trhu, ktoré však nezodpovedajú skutočným transakciám, a že tieto údaje poskytuje správcovi tejto hodnoty skupina bánk, ktoré môžu samy používať uvedenú hodnotu v zmluvách, ktoré uzatvárajú so spotrebiteľmi.
118
V tejto súvislosti treba uviesť, že v súlade s článkom 2 nariadenia 2016/1011 toto nariadenie upravuje tak poskytovanie referenčných hodnôt ich správcami, poskytovanie vstupných údajov, ktoré slúžia ako základ pre tieto hodnoty, zo strany prispievateľov, ako aj na používanie takýchto hodnôt.
119
V prvom rade, pokiaľ ide o poskytovanie referenčných hodnôt, článok 27 nariadenia 2016/1011 stanovuje, že správca takejto referenčnej hodnoty je povinný uverejniť vyhlásenie, v ktorom sú uvedené jeho podstatné vlastnosti, ako je pripomenuté v bode 99 tohto rozsudku.
120
Navyše sa v článkoch 12 a 13 nariadenia 2016/1011 stanovujú požiadavky týkajúce sa konzistentnosti a transparentnosti metodiky, ktorá musí umožniť presné a spoľahlivé určenie referenčnej hodnoty.
121
Okrem toho sa v článkoch 4 až 7 uvedeného nariadenia stanovujú presné požiadavky na riadenie a konflikt záujmov, dohľad nad všetkými aspektmi poskytovania referenčných hodnôt, presadzovanie súladu s nariadením 2016/1011 a dodržiavanie metodiky.
122
V druhom rade, pokiaľ ide o poskytnutie vstupných údajov, okrem ustanovení článku 27 nariadenia 2016/1011 týkajúcich sa pravidiel, ktoré upravujú využívanie vlastného uváženia prispievateľmi, ako aj postupov na riešenie chýb v týchto údajoch, ktoré sú uvedené v bode 119 tohto rozsudku, toto nariadenie vo svojom článku 11 stanovuje požiadavky týkajúce sa reprezentatívnosti, integrity, presnosti, kontroly a overovania týchto údajov, a v článku 14 povinnosti správcov zaviesť účinné kontroly, najmä pokiaľ ide o integritu vstupných údajov a správanie prispievateľov, s cieľom odhaliť a oznámiť príslušnému vnútroštátnemu orgánu možnú manipuláciu alebo pokusy o manipuláciu.
123
Okrem toho podľa článku 15 nariadenia 2016/1011 musí správca referenčnej hodnoty pod dohľadom príslušného vnútroštátneho orgánu vypracovať kódex správania pre prispievateľov a zabezpečiť, aby tento kódex sústavne dodržiavali. Tento kódex správania obsahuje najmä požiadavky potrebné na dodržiavanie článkov 11 a 14 tohto nariadenia, na úplnosť vstupných údajov a na kontroly, ktoré musí zaviesť každý prispievateľ, pokiaľ ide o poskytovanie vstupných údajov, najmä pokiaľ ide o politiku využívania vlastného uváženia pri poskytovaní týchto údajov a riešenie konfliktov záujmov. Navyše článok 16 uvedeného nariadenia ukladá zvýšené požiadavky na prispievateľov pod dohľadom v zmysle článku 3 ods. 1 bodu 10 tohto nariadenia, pokiaľ ide o konflikty záujmov, vlastné uváženie, integritu, presnosť a spoľahlivosť vstupných údajov, ako aj kontroly.
124
Treba tiež zdôrazniť, že dodržiavanie všetkých požiadaviek uvedených v bodoch 119 až 123 tohto rozsudku je zabezpečené systémom a priori kontrol a dohľadu, ktorého uplatňovanie je zverené najmä príslušným vnútroštátnym orgánom, ktoré majú na účely plnenia svojich úloh rozsiahle právomoci stanovené v článku 41 nariadenia 2016/1011, ktoré sú podľa jeho článku 42 spojené s právomocou ukladať administratívne sankcie v prípade porušenia, najmä článkov uvedených v týchto bodoch tohto rozsudku, alebo neochoty spolupracovať alebo podrobiť sa vyšetrovaniu, inšpekcii alebo žiadosti týchto orgánov.
125
Zainteresované strany môžu okrem toho iniciovať mechanizmus podávania sťažností stanovený a vymedzený v článku 9 nariadenia 2016/1011, aby spochybnili najmä to, či je referenčná hodnota reprezentatívna vo vzťahu k trhovej hodnote.
126
V treťom a poslednom rade, pokiaľ ide o používanie referenčných hodnôt, článok 29 nariadenia 2016/1011 výslovne umožňuje subjektom pod dohľadom v zmysle článku 3 ods. 1 bodu 17 tohto nariadenia, bez vylúčenia prispievateľov pod dohľadom v zmysle bodu 10 tohto článku 3 ods. 1, používať v Únii referenčnú hodnotu poskytnutú správcom so sídlom v Únii a uvedenú v registri vedenom orgánom ESMA. Okrem toho vzhľadom na povahu referenčnej hodnoty týkajúcej sa úrokovej sadzby, ako je definovaná v bode 22 uvedeného článku 3 ods. 1, sa takáto hodnota musí nevyhnutne určiť na základe údajov oznámených bankami, ktoré ich samotné majú používať vzhľadom na povahu svojich činností.
127
Okrem toho vzhľadom na pravidlá stanovené pre správcov referenčných hodnôt, pokiaľ ide o ich spoľahlivosť, týchto správcov, ako aj prispievateľov s cieľom zabezpečiť integritu vstupných údajov a všeobecnejšie spoľahlivosť merania hospodárskej reality, ktorú má takáto hodnota merať pod dohľadom príslušných vnútroštátnych orgánov, nemožno konštatovať, že jedna z bánk, ktorá prispieva k určeniu tejto hodnoty, môže mať sama osebe rozhodujúci vplyv na výšku referenčnej hodnoty týkajúcej sa úrokových sadzieb, najmä ak sa táto hodnota týka vnútroštátneho trhu.
128
Zdá sa teda, že nariadenie 2016/1011 obsahuje súbor ustanovení, ktoré podrobne upravujú poskytovanie referenčných hodnôt, prispievanie vstupnými údajmi slúžiacimi na určenie týchto hodnôt, najmä pokiaľ ide o povahu týchto údajov a ich spoľahlivosť, a používanie uvedených hodnôt. Okrem toho z preambuly tohto nariadenia a z viacerých ustanovení uvedeného nariadenia, najmä z jeho odôvodnení 1, 5, 6, 8, 17, 22 a 71, ako aj z jeho článkov 1, 9 a 13, ako aj z ustanovení jeho hlavy IV vyplýva, že cieľom normotvorcu Únie bolo zabezpečiť rovnováhu medzi všeobecným záujmom spojeným s potrebou mať k dispozícii takéto hodnoty, najmä pri uzatváraní takých finančných zmlúv, akými sú zmluvy o hypotekárnom úvere, a záujmom spotrebiteľov na zabezpečení integrity a transparentnosti týchto hodnôt, najmä vzhľadom na riziká konfliktu záujmov a manipulácie, ktoré by mohli ovplyvniť ich poskytovanie.
129
V dôsledku toho použitie referenčnej hodnoty v zmluve o hypotekárnom úvere, o ktorej možno usúdiť, že v čase uzavretia tejto zmluvy bola v súlade s rámcovými požiadavkami stanovenými nariadením 2016/1011, najmä pokiaľ ide o jeho metodiku, vzhľadom na kontrolu stanovenú týmto nariadením, nemôže v zásade samo osebe spôsobiť značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, a to bez ohľadu na skutočnosť, že veriteľ je jednou z bánk, ktoré poskytujú vstupné údaje použité správcom tejto hodnoty na určenie po sebe nasledujúcich výšok tejto hodnoty.
130
Za takýchto podmienok teda tento veriteľ nie je povinný okrem informačných povinností, ktoré mu vyplývajú zo smernice 2014/17, informovať dlžníka o tom, že v súlade s metodikou zmluvnej referenčnej hodnoty môže byť táto hodnota určená na základe vstupných údajov, ktoré nezodpovedajú skutočným transakciám, ale cenovým ponukám predloženým na dotknutom trhu, alebo že uvedený veriteľ je jednou z bánk, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty.
131
Pokiaľ ide o posúdenie namietanej podmienky zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, ako celku, treba okrem toho pripomenúť, že pokiaľ ide o posúdenie prípadnej nekalej povahy podmienky týkajúcej sa výpočtu úrokov zo zmluvy o úvere, je najmä relevantné porovnať spôsob výpočtu sadzby bežných úrokov stanovený touto podmienkou a skutočnú výšku tejto sadzby, ktorá z nej vyplýva, s obvykle používanými spôsobmi výpočtu a zákonnou úrokovou sadzbou, ako aj úrokovými sadzbami uplatňovanými na trhu ku dňu uzavretia dotknutej úverovej zmluvy pre úvery v rovnocennej výške a trvaní, ako vyplýva zo skúmanej zmluvy o úvere [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, Banco Santander (Odkaz na oficiálny index), C‑265/22, EU:C:2023:578, bod 65 a citovanú judikatúru].
132
V prejednávanej veci úvahy vnútroštátneho súdu týkajúce sa povahy a výšky úrokových sadzieb všeobecne konštatovaných na trhu s hypotekárnymi úvermi v Poľsku, ako aj výška referenčnej hodnoty WIBOR 6M vzhľadom na výšku iných podobných hodnôt v čase uzavretia zmluvy o úvere, o ktorú ide vo veci samej, sú teda relevantnými skutočnosťami v rámci posúdenia namietanej podmienky tejto zmluvy o úvere posudzovanej ako celok z hľadiska článku 3 ods. 1 smernice 93/13.
133
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že ak podmienka zmluvy o hypotekárnom úvere stanovuje variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011, jednak neinformovanie spotrebiteľa o určitých osobitostiach zmluvnej referenčnej hodnoty, najmä o tom, že metodika tejto hodnoty stanovuje použitie vstupných údajov, ktoré nevyhnutne nemusia zodpovedať skutočným transakciám, a o tom, že veriteľ je jednou z bánk, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty, a jednak tieto osobitosti samy osebe nemôžu viesť k tomu, že táto podmienka má nekalú povahu, pokiaľ je možné usúdiť, že uvedená hodnota bola v čase uzavretia tejto zmluvy v súlade s týmto nariadením.
O štvrtej otázke
134
Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania uviedol, že nemá v úmysle preskúmať posúdenie príslušného vnútroštátneho orgánu, podľa ktorého je referenčná hodnota WIBOR v súlade s nariadením 2016/1011. Za týchto podmienok vzhľadom na odpoveď na tretiu otázku nie je potrebné odpovedať na štvrtú otázku.
O trovách
135
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
1.
Článok 1 ods. 2 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách
sa má vykladať v tom zmysle, že:
výnimka, ktorá je v ňom stanovená, sa nevzťahuje na podmienku zmluvy o hypotekárnom úvere, ktorá stanovuje variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1011 z 8. júna 2016 o indexoch používaných ako referenčné hodnoty vo finančných nástrojoch a finančných zmluvách alebo na meranie výkonnosti investičných fondov, ktorým sa menia smernice 2008/48/ES a 2014/17/EÚ a nariadenie (EÚ) č. 596/2014, a pevnú maržu, ak zákonné alebo regulačné ustanovenia uplatniteľné na takúto podmienku stanovujú len všeobecný rámec na určenie úrokovej sadzby takýchto zmlúv, pričom predajcovi alebo dodávateľovi ponechávajú možnosť určiť zmluvnú referenčnú hodnotu alebo pevnú maržu, ktorú možno k tejto hodnote pripočítať.
2.
Článok 4 ods. 2 smernice 93/13
sa má vykladať v tom zmysle, že:
ak zmluva o hypotekárnom úvere týkajúca sa nehnuteľnosti určenej na bývanie obsahuje podmienku stanovujúcu variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011, požiadavka transparentnosti vyplývajúca z tohto ustanovenia neukladá veriteľovi určité osobitné informačné povinnosti, pokiaľ ide o metodiku tejto hodnoty. Pokiaľ veriteľ dodržal všetky informačné povinnosti, ktoré mu smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/17/EÚ zo 4. februára 2014 o zmluvách o úvere pre spotrebiteľov týkajúcich sa nehnuteľností určených na bývanie a o zmene smerníc 2008/48/ES a 2013/36/EÚ a nariadenia (EÚ) č. 1093/2010, zmenená nariadením 2016/1011, ukladá v súvislosti s takouto podmienkou, a v prípade poskytnutia dodatočných informácií neuviedol údaje, ktoré by uvedenú hodnotu skresľovali, uvedené skutočnosti môžu preukázať, že tento veriteľ splnil vo vzťahu k uvedenej podmienke túto požiadavku transparentnosti.
3.
Článok 3 ods. 1 smernice 93/13
sa má vykladať v tom zmysle, že:
ak podmienka zmluvy o hypotekárnom úvere stanovuje variabilnú úrokovú sadzbu založenú na referenčnej hodnote v zmysle nariadenia 2016/1011, jednak neinformovanie spotrebiteľa o určitých osobitostiach zmluvnej referenčnej hodnoty, najmä o tom, že metodika tejto hodnoty stanovuje použitie vstupných údajov, ktoré nevyhnutne nemusia zodpovedať skutočným transakciám, a o tom, že veriteľ je jednou z bánk, ktoré prispievajú k určeniu tejto hodnoty, a jednak tieto osobitosti samy osebe nemôžu viesť k tomu, že táto podmienka má nekalú povahu, pokiaľ je možné usúdiť, že uvedená hodnota bola v čase uzavretia tejto zmluvy v súlade s týmto nariadením.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.