Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JEAN RICHARD DE LA TOUR
30 päivänä lokakuuta 2025(1)
Asia C‑571/24
YO ja
CT
vastaan
Saksan liittotasavalta,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Kreis Bergstraße
(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (osavaltion ylempi hallintotuomioistuin, Berliini-Brandenburg, Saksa))
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Maahanmuuttopolitiikka – Direktiivi 2003/86/EY – Oikeus perheenyhdistämiseen – 10 artiklan 3 kohdan a alakohta – Ilman huoltajaa tulevana alaikäisenä saapuneen pakolaisen perheenyhdistäminen hänen suoraan ylenevää polvea olevien ensimmäisen asteen sukulaistensa kanssa – Ilman huoltajaa tuleva alaikäinen, joka on tullut täysi-ikäiseksi ennen pakolaisaseman myöntämistä ja 12.4.2018 annetun tuomion A ja S (C‑550/16, EU:C:2018:248) julistamista – Kyseisestä tuomiosta tehtävät johtopäätökset perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisajankohdan osalta
I       Johdanto
1.        Unionin tuomioistuinta pyydetään nyt esillä olevalla ennakkoratkaisupyynnöllä tarkentamaan niitä johtopäätöksiä, jotka on tehtävä sen 12.4.2018 antamasta tuomiosta A ja S(2) käsiteltäessä perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta, jonka ovat jättäneet direktiivin 2003/86/EY(3) 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla sellaisen nuoren, joka on kolmannen maan kansalainen (jäljempänä perheenkokoaja)(4) ja joka on saapunut
jäsenvaltion alueelle ilman huoltajaa tulevana alaikäisenä mutta joka on tullut täysi-ikäiseksi hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tutkintamenettelyn aikana ja jolle on myönnetty pakolaisasema ennen kyseisen tuomion julistamispäivää.
2.        Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin selvensi niitä edellytyksiä, joiden täyttyessä ilman huoltajaa tulevat alaikäiset, jotka ovat tulleet täysi-ikäisiksi tämän menettelyn aikana, voivat vaatia oikeutta perheenyhdistämiseen kyseisessä artiklassa säädettyjen suotuisampien säännösten mukaisesti. Unionin tuomioistuin katsoi erityisesti, että perheenyhdistämistä koskeva hakemus on lähtökohtaisesti esitettävä kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jolloin asianomaiselle ”alaikäiselle” on tunnustettu pakolaisasema.(5)
3.        Nyt käsiteltävässä asiassa asianomainen ”alaikäinen” on kuitenkin saanut pakolaisaseman paljon ennen tuomion A ja S julistamista, joten tämä kolmen kuukauden määräaika oli päättynyt silloin, kun hänen vanhempansa YO ja CT, jotka molemmat ovat Turkissa asuvia Syyrian kansalaisia, aikoivat vedota direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädettyyn perheenyhdistämistä koskevaan oikeuteen. Nyt käsiteltävä asia liittyy tähän asiayhteyteen, koska Istanbulissa (Turkki) sijaitseva Saksan pääkonsulaatti on hylännyt heidän hakemuksensa sillä perusteella, että tämä oikeus on lakannut, kun lapsi tuli täysi-ikäiseksi, ja että heidän hakemustaan ei joka tapauksessa ollut jätetty mahdollisimman pian sen jälkeen, kun heidän pojalleen oli myönnetty pakolaisasema.
4.        Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (osavaltion ylempi hallintotuomioistuin, Berliini-Brandenburg, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, onko tämän tuomiossa A ja S vahvistamia sääntöjä muutettava, ja erityisesti, onko kolmen kuukauden määräajan katsottava alkavan kulua kyseisen tuomion julistamispäivästä tai onko tätä määräaikaa jatkettava. Saksan hallitus ehdottaa kirjallisissa huomautuksissaan, että perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämiselle asetettaisiin sellainen ehdoton ikäraja, josta alkaen kyseinen muuttaminen ei olisi enää mahdollista.
5.        Esitän tässä ratkaisuehdotuksessa syyt, joiden vuoksi en ole samaa mieltä siitä ajatuksesta, jonka mukaan näinkin erityisessä tilanteessa olisi edellytettävä, että direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuvan perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen osalta noudatetaan kiinteää määräaikaa, joka on kolme kuukautta siitä päivästä, jolloin tuomion A ja S julistettiin. Ehdotan sitä vastoin, että unionin tuomioistuin turvautuu olettamaan ja siis vahvistaa määräajan, joka on kolme kuukautta siitä päivästä, jolloin perheenkokoajan oletetaan saaneen tiedon kyseisestä tuomiosta.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
6.        Direktiivin 2003/86 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tavoitteena on vahvistaa edellytykset, joiden täyttyessä jäsenvaltioissa laillisesti oleskelevilla kolmansien maiden kansalaisilla on oikeus perheenyhdistämiseen.”
7.        Kyseisen direktiivin 2 artiklan f alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
f)      ’ilman huoltajaa tulevalla alaikäisellä’ alle 18-vuotiaita kolmannen maan kansalaisia tai kansalaisuudettomia henkilöitä, jotka saapuvat jäsenvaltioiden alueelle ilman heistä joko oikeuden tai vakiintuneen käytännön mukaan vastuussa olevaa aikuista, niin kauan kuin he eivät tosiasiallisesti ole tällaisen aikuisen huostassa, tai alaikäisiä, jotka ovat jääneet ilman huoltajaa jäsenvaltion alueelle tultuaan.”
8.        Kyseisen direktiivin V luvussa, jonka otsikko on ”Pakolaisten perheenyhdistäminen”, olevan 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa täsmennetään seuraavaa:
”Jos pakolainen on ilman huoltajaa tuleva alaikäinen,
a)      jäsenvaltioiden on sallittava perheenyhdistämisen perusteella hänen suoraan ylenevää polvea olevien ensimmäisen asteen sukulaistensa maahantulo ja maassaoleskelu soveltamatta 4 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyjä edellytyksiä”.
B       Saksan oikeus
9.        Ulkomaalaisten oleskelusta, työskentelystä ja kotouttamisesta liittovaltion alueella 30.7.2004 annetun lain(6)(7) (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet; jäljempänä AufenthG) 36 §:n, jonka otsikko on ”Vanhempien ja muiden perheenjäsenten muuttaminen perheenyhdistämistä varten” 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Alaikäisen ulkomaalaisen, jolla on 23 §:n 4 momentin tai 25 §:n 1 momentin tai 2 momentin ensimmäisen virkkeen ensimmäisen vaihtoehdon mukainen oleskelulupa, 26 §:n 3 momentin mukainen pysyvä oleskelulupa tai 25 §:n 2 momentin ensimmäisen virkkeen toisen vaihtoehdon mukaisen oleskeluluvan myöntämisen jälkeen 26 §:n 4 momentin mukainen pysyvä oleskelulupa, vanhemmille on 5 §:n 1 momentin 1 kohdasta ja 29 §:n 1 momentin 2 kohdasta poiketen myönnettävä oleskelulupa, jos yksikään hänen huoltajanaan toimiva vanhempi ei oleskele liittotasavallan alueella.”
III  Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
10.      Perheenkokoaja on Syyrian kansalainen, joka on alkuperältään kurdi ja syntynyt 31.1.1999. Hän tuli Saksan alueelle 6.8.2015 16-vuotiaana. Hän teki 3.6.2016 edunvalvojan edustamana kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen 17 vuoden ja 4 kuukauden ikäisenä. Hänelle myönnettiin pakolaisasema Bundesamt für Migration und Flüchtlingen (liittovaltion maahanmuutto- ja pakolaisvirasto, Saksa) 15.5.2017 tekemällä päätöksellä hänen olleessaan 18 vuoden ja 3 kuukauden ikäinen.
11.      Perheenkokoajan vanhemmat eivät olleet tehneet perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyn päättyessä, koska heidän lapsensa edunvalvoja ja asianajaja sekä ulkomaalaisasioissa toimivaltaiset eri viranomaiset ja järjestöt olivat ilmoittaneet lapselle, että Bundesverwaltungsgerichtin (ylin hallintotuomioistuin, Saksa) oikeuskäytännön mukaan vanhemmilla on oikeus muuttaa pakolaiseksi tunnustetun lapsensa luo perheenyhdistämistä varten AufenthG:n 36 §:n 1 momentin mukaisesti vain siihen saakka, kunnes lapsi tulee täysi-ikäiseksi.(8) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseisen oikeuskäytännön ja siihen perustuvan viranomaisten päätöskäytännön perusteella pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuvilla perheenyhdistämistä koskevilla hakemuksilla ei ollut mitään mahdollisuutta menestyä tällaisessa tilanteessa olevien pakolaisten osalta.
12.      Unionin tuomioistuin katsoi tuomiossaan A ja S, että direktiivin 2003/86 2 artiklan f alakohtaa, luettuna yhdessä sen 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että kolmannen maan kansalaiselle, joka oli alle 18-vuotias saapuessaan jäsenvaltion alueelle ja jättäessään turvapaikkahakemuksen tässä valtiossa mutta joka turvapaikkamenettelyn kuluessa tulee täysi-ikäiseksi ja jolle myönnetään tämän jälkeen pakolaisasema, on pidettävä tässä säännöksessä tarkoitettuna alaikäisenä.(9) Tällaisessa tapauksessa perheenyhdistämistä koskeva hakemus on unionin tuomioistuimen mukaan tehtävä ”kohtuullisessa ajassa” ja se on lähtökohtaisesti tehtävä kolmen kuukauden kuluessa siitä päivästä, jolloin asianomaiselle alaikäiselle on tunnustettu pakolaisasema(10).
13.      Saatuaan tiedon kyseisestä ratkaisusta perheenkokoaja pyysi 24.4.2018 päivätyllä kirjeellä tähän ratkaisuun nojautuen kansallisen hallinnon ulkomaalaisasioissa toimivaltaiselta viranomaiselta, Turkissa sijaitsevalta Saksan suurlähetystöltä ja Istanbulissa sijaitsevalta Saksan pääkonsulaatilta oleskeluluvan myöntämistä, jotta hänen vanhempansa ja hänen veljensä ja sisarensa voivat muuttaa perheenyhdistämistä varten. Hän pyysi myös varotoimenpiteenä menetetyn määräajan palauttamista sen kolmen kuukauden määräajan osalta, jota tuomion A ja S mukaan on lähtökohtaisesti noudatettava tällaisessa tapauksessa. Vanhemmat hakivat puolestaan viisumia perheenyhdistämistä varten 11.7.2018 päivätyllä kirjeellä, joka oli osoitettu Ankarassa (Turkki) sijaitsevalle Saksan suurlähetystölle ja Istanbulissa sijaitsevalle Saksan pääkonsulaatille. He saapuivat 20.11.2018 Istanbulissa sijaitsevaan pääkonsulaattiin 20.11.2018 jättääkseen hakemuksensa henkilökohtaisesti.
14.      Istanbulissa sijaitseva Saksan pääkonsulaatti hylkäsi nämä hakemukset 10.4.2019 tehdyillä päätöksillä sillä perusteella, että pakolaisen vanhempien oikeus perheenyhdistämiseen on olemassa vain siihen saakka, kunnes pakolainen tulee täysi-ikäiseksi, ja että pakolaisen vanhemmat eivät missään tapauksessa olleet jättäneet hakemustaan mahdollisimman pian sen jälkeen, kun heidän pojalleen myönnettiin pakolaisasema.
15.      Verwaltungsgericht Berlin (hallintotuomioistuin, Berliini, Saksa) hylkäsi perheenkokoajan vanhempien Istanbulissa sijaitsevan Saksan pääkonsulaatin päätöksestä nostaman kanteen heidän osaltaan 30.3.2021 annetulla tuomiolla. Se totesi ensinnäkin, että oikeus perheenyhdistämiseen ei voi perustua AufenthG:n 36 §:n 1 momenttiin, jonka mukaan perheenkokoajan on oltava alaikäinen hallintopäätöksen tekemisajankohtana, eikä direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan, jossa edellytetään, että heidän hakemuksensa on jätettävä sen tuomiossa A ja S vahvistetun määräajan kuluessa, joka on kolme kuukautta pakolaisaseman myöntämisestä. Se katsoi toiseksi, ettei mikään oikeuta jatkamaan määräaikaa tai lykkäämään tämän määräajan alkamisajankohtaa. Se totesi kolmanneksi, että menetetyn määräajan palauttaminen tai ylivoimaiseen esteeseen perustuva ”salliminen” ei ole mahdollista, koska se, etteivät kantajat ole toimineet hyvissä ajoin siitä syystä, että heidän hakemuksensa oli tuomittu epäonnistumaan, ei ole hyväksyttävä syy esteelle.
16.      Oberverwaltungsgericht Berlin Brandenburgiin tekemässään valituksessa valittajat väittivät, että kolmen kuukauden määräajan, sellaisena kuin se ilmenee tuomiosta A ja S, noudattamatta jättämiseen ei voida vedota heitä vastaan, koska tämä määräaika saattaa alkaa kulua vasta siitä ajankohdasta, jolloin asianomaiset ovat saaneet siitä tiedon. Näin ei kuitenkaan ollut nyt käsiteltävässä tapauksessa, sillä valittajat eivät voineet tietää ennen kyseisen tuomion julkaisemista, että vaikka heidän poikansa oli tullut täysi-ikäiseksi, heillä oli oikeus muuttaa poikansa luo perheenyhdistämistä varten. Bundesverwaltungsgericht on näet tähän asti katsonut ylimpänä kansallisena tuomioistuimena, että vanhempien muuttaminen pakolaislapsen luo perheenyhdistämistä varten AufenthG:n 36 §:n 1 momentin nojalla edellyttää direktiivin 2003/86 mukaan, että lapsi on vielä alaikäinen perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisajankohtana. Sellaisen määräajan, joka on kolmen kuukautta pakolaisaseman myöntämisestä, noudattamista tällaisen hakemuksen jättämiselle ei myöskään edellytetty aikaisemmin, vaan vasta unionin tuomioistuin on ottanut sen käyttöön kyseisellä tuomiolla.
17.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka on taipuvainen hyväksymään valittajien esittämät argumentit, pohtii niitä menettelytapoja, joita noudattaen valittajat voivat vedota direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun perheenyhdistämistä koskevaan oikeuteen tuomion A ja S julistamisen jälkeen.
18.      Tässä tilanteessa Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Sovelletaanko määräaikaa, joka on
kolme kuukautta pakolaisaseman myöntämisestä ja jota [tuomion A ja S] mukaan on noudatettava direktiivin [2003/86] 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuvaa perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta tehtäessä, jos perheenkokoaja oli alle 18-vuotias saapuessaan jäsenvaltion alueelle ja jättäessään turvapaikkahakemuksen kyseisessä valtiossa mutta tuli täysi-ikäiseksi turvapaikkamenettelyn aikana, muuttumattomana silloinkin, kun tämä määräaika oli jo päättynyt [kyseisen tuomion] antamisajankohtana, mutta jo täysi-ikäiseksi tulleella pakolaisella ei kuitenkaan ollut mitään mahdollisuuksia tehdä perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta
menestyksekkäästi kyseisessä jäsenvaltiossa tuolloin noudatetun viranomaiskäytännön ja ylimpien tuomioistuimien oikeuskäytännön perusteella?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi, alkaako määräaika tällaisissa tapauksissa kulua vasta myöhemmin tai sovelletaanko tällöin pidempää määräaikaa?”
19.      Valittajat, Puolan hallitus ja Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia. Nämä asianosaiset ja muut osapuolet ovat osallistuneet 18.9.2025 pidettyyn istuntoon, jonka aikana ne ovat myös vastanneet suullisesti unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.
IV     Asian arviointi
20.      Ennakkoratkaisukysymyksillään, jotka on mielestäni tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta tarkentamaan niitä johtopäätöksiä, jotka on tehtävä tuomiosta A ja S käsiteltäessä sellaisen ilman huoltajaa tulevan alaikäisen, joka on tullut täysi-ikäiseksi kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tutkintamenettelyn aikana ja jolle on tunnustettu pakolaisasema paljon ennen kyseisen tuomion julistamista, vanhempien direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla tekemää
perheenyhdistämistä koskevaa hakemusta. Unionin tuomioistuinta pyydetään erityisesti määrittämään tällaisen perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämiselle asetetun määräajan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt tässä tilanteessa.
21.      Ennen tämän kysymyksen tutkimista ja sen täsmällisen ulottuvuuden määrittämiseksi on mielestäni tärkeää palauttaa mieleen nyt käsiteltävän asian asiayhteys.
22.      Yhtäältä unionin tuomioistuin ei ole rajoittanut tuomion A ja S ajallisia vaikutuksia.(11)
23.      Toisaalta korostan, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ennakkoratkaisupyyntöön annettu tuomio ei ole muotoava vaan puhtaasti toteava.(12) Tulkinnalla, jonka unionin tuomioistuin on omaksunut ennakkoratkaisupyynnön johdosta tuomiossa A ja S
direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdasta ja joka on vahvistettu 30.1.2024 annetulla tuomiolla Landeshauptmann von Wien (Perheenyhdistäminen alaikäisen pakolaisen kanssa),(13) on selvennetty ja täsmennetty kyseisen artiklan merkitystä ja ulottuvuutta niin, että tästä tulkinnasta ilmenee, miten tätä oikeussääntöä täytyy tai olisi täytynyt tulkita ja soveltaa sen voimaantulosta lähtien.
24.      Muistutan tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen katsoneen, että sen kaltainen hallinto- ja oikeuskäytäntö, johon nyt käsiteltävässä tapauksessa on vedottu valittajia vastaan ja jonka mukaan direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuva oikeus perheenyhdistämiseen riippuu siitä ajankohdasta, jolloin asianomaiselle alaikäiselle on tunnustettu pakolaisasema, on vastoin unionin oikeutta(14) seuraavista kolmesta syystä:
–        ensinnäkin, koska tällainen käytäntö saattaa – siltä osin kuin sen mukaan kyseisessä säännöksessä tarkoitettu oikeus perheenyhdistämiseen tehdään riippuvaiseksi siitä, miten nopeasti toimivaltaiset kansalliset viranomaiset käsittelevät kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen – tämän säännöksen tehokkaan vaikutuksen kyseenalaiseksi
–        toiseksi, koska tämä käytäntö on – siltä osin kuin se saa nämä viranomaiset luopumaan käsittelemästä ensisijaisesti ilman huoltajaa tulevien alaikäisten tekemät kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset – vastoin tavoitetta antaa erityistä suojelua pakolaisille ja etenkin ilman huoltajaa tuleville alaikäisille ja sillä rikotaan Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 ja 3 kohtaa, ja
–        kolmanneksi, koska kyseinen käytäntö on vastoin yhdenvertaisen kohtelun ja oikeusvarmuuden periaatteita siltä osin kuin siitä seuraa, että asianomaisen alaikäisen on täysin mahdotonta ennakoida, saako hän oikeuden perheenyhdistämiseen vanhempiensa kanssa.
25.      Nyt käsiteltävä asia havainnollistaa tällaisen hallinto- ja oikeuskäytännön seurauksia.
26.      Perheenkokoaja näet
jätti kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa 17 vuoden ja 4 kuukauden iässä eli lähellä täysi-ikäisyyttä, mikä olisi oikeuttanut hänen hakemuksensa nopean käsittelyn. Vaikka jäsenvaltioita kehotetaan säännöllisesti käsittelemään ensisijaisesti ilman huoltajaa tulevien alaikäisten kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset heidän erityisen haavoittuvuutensa huomioon ottamiseksi, perheenkokoajan hakemuksen tutkintamenettely on kuitenkin kestänyt 11 kuukautta eli ajan, joka on tavanomaisia määräaikoja selvästi pidempi ja joka on vastoin direktiivin 2013/32/EY(15) 31 artiklan 3 kohdan säännöksiä. Asianomainen alaikäinen on kyseisen menettelyn aikana siis luonnollisesti tullut täysi-ikäiseksi, ja hänen Turkissa asuvat vanhempansa ovat vastaavasti menettäneet Saksassa kyseisenä ajankohtana sovelletun hallinto- ja oikeuskäytännön mukaisesti oikeuden jättää perheenyhdistämistä koskeva hakemus direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla.
27.      Tuomion A ja S, jossa pääasiassa kyseessä olevan hallinto- ja oikeuskäytännön todettiin olevan yhteensopimaton unionin oikeuden kanssa, julistamisen jälkeen tehokkuusperiaate kuitenkin
edellytti, että Saksan toimivaltaiset viranomaiset takaavat direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuvan perheenyhdistämistä koskevan oikeuden täyden vaikutuksen jättämällä soveltamatta tällaista käytäntöä valittajien jättämän perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen tutkimiseksi.(16)
28.      Istanbulissa sijaitseva Saksan pääkonsulaatti ei siis voinut hylätä valittajien jättämää hakemusta sillä perusteella, että tällainen oikeus oli olemassa vain heidän poikansa täysi-ikäisyyteen saakka. Se ei myöskään voinut moittia valittajia siitä, etteivät he olleet jättäneet hakemustaan mahdollisimman pian sen jälkeen, kun perheenkokoajalle oli myönnetty pakolaisasema. On näet selvää, että kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, joka konkretisoitui ennen tuomion A ja S julistamista, valittajia vastaan ei voida vedota sellaisen määräajan päättymiseen, jonka lähtökohtaa tai kestoa ei ollut vielä virallisesti vahvistettu silloin, kun toimivaltainen kansallinen viranomainen myönsi heidän lapselleen pakolaisaseman. Selkeästi määritellyn määräajan puuttumisen vuoksi argumenttia, jonka mukaan tämä määräaika on ylitetty, ei siis mielestäni voida ottaa tutkittavaksi.(17)
29.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi on saatettu valitus, jossa vaaditaan kumoamaan Istanbulissa sijaitsevan Saksan pääkonsulaatin hylkäämispäätös, tehtävänä
on taata direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan täysi vaikutus siinä vireillä olevan oikeusriidan ratkaisemiseksi. SEU 4 artiklan 3 kohdassa määrätyn vilpittömän yhteistyön periaatteen nojalla tämä merkitsisi niiden lainvastaisten seurausten poistamista, jotka ovat aiheutuneet tällaisesta unionin oikeuden rikkomisesta, ja etenkin niiden vahinkojen korvaamista, joita siitä on aiheutunut asianomaisille henkilöille.(18)
30.      Kyseinen tuomioistuin on kääntynyt unionin tuomioistuimen puoleen juuri tässä tarkoituksessa.
31.      Nyt käsiteltävässä tapauksessa on selvää, että parhaiten soveltuva toimenpide palauttaa ainakin tulevaisuuteen nähden valittajien kaltaisten henkilöiden oikeudellinen ja tosiasiallinen asema sellaiseksi kuin se olisi ollut, ellei kyseessä olevaa hallinto- tai oikeuskäytäntöä olisi ollut, olisi ottaa heidän tuomion A ja S julistamisen jälkeen jättämänsä perheenyhdistämistä koskeva hakemus tutkittavaksi. Kuten komissio on korostanut, kaikkien pakolaisten, jotka olivat ilman huoltajaa tulevia alaikäisiä sinä ajankohtana, jolloin he tulivat vastaanottavan jäsenvaltion alueelle mutta jotka ovat tulleet täysi-ikäisiksi heidän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tutkintamenettelyn aikana, ei voida kuitenkaan sallia vetoavan kyseiseen tuomioon ilman mitään ajallista rajoitusta sen julistamisen jälkeen. Kun näet otetaan huomioon ajan vääjäämätön kuluminen, viimeksi mainitut ovat voineet päästä riittävän korkeaan ikään, joka ei välttämättä enää oikeuta sitä, että heille myönnetään direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettu oikeus perheenyhdistämiseen.
32.      On siis olennaista vahvistaa määräaika, jonka kuluessa tällainen perheenyhdistämistä koskeva hakemus oli jätettävä tuomion A ja S julistamisen jälkeen, sekä kyseisen määräajan alkamisajankohta.
33.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, komissio ja Saksan hallitus ovat pääosin yhtä mieltä siitä, että määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta tuomion A ja S julistamispäivästä alkaen. Saksan hallituksen mukaan on olennaista, että kyseinen määräaika alkaa kulua siitä ajankohdasta, jolloin nuori täysi-ikäinen saattoi objektiivisesti tarkasteltuna saada tiedon kyseisestä tuomiosta, koska näin taataan kaikkien hakijoiden samanlainen ja ennakoitavissa oleva kohtelu. Saksan hallitus vastustaa siis sitä, että määräaika alkaisi kulua siitä ajankohdasta, jolloin täysi-ikäinen saattoi tosiasiallisesti saada siitä tiedon, koska tällainen menettelytapa on sen mukaan ristiriidassa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja oikeusvarmuuden vaatimusten kanssa. Komissio suhtautuu asiaan joustavammin, koska se ehdottaa niiden erityisten olosuhteiden huomioon ottamista, joissa perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen viivästyminen voi olla ”objektiivisesti anteeksiannettavaa”. Valittajat puolestaan ehdottavat, että tämä kolmen kuukauden määräaika alkaa kulua kahden viikon kuluttua kyseisen tuomion julistamispäivästä, jolloin kuka tahansa voi saada tiedon tästä tuomiosta.
34.      Korostan, että on selvää, että näinkin erityisessä kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa perheenyhdistämistä koskeva hakemus on jätettävä kohtuullisessa ajassa. Kukaan ei kiistä tätä. Kuten unionin tuomioistuin on tuomiossa A ja S todennut, olisi ”direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan tavoitteen vastaista, että pakolainen, joka [kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen ]tekoajankohtana oli ilman huoltajaa tuleva alaikäinen mutta joka on tullut menettelyn aikana täysi-ikäiseksi, voisi vedota tähän säännökseen ilmaan minkäänlaista ajallista rajoitusta saadakseen oikeuden perheenyhdistämiseen”.(19)
35.      Se, että vahvistetaan kolmen kuukauden määräaika, joka alkaa kulua tuomion A ja S julistamispäivästä, kuten muun muassa Saksan hallitus ehdottaa, ei kuitenkaan ole
mielestäni
kohtuullista. Vaikka tämä ratkaisu näyttää perustuvan unionin tuomioistuimen kyseisessä tuomiossa omaksumaan ratkaisuun, valittajien tilanne ei näet ole verrattavissa siihen tilanteeseen, jossa kantajat olivat kyseisen tuomion taustalla olevassa asiassa.
36.      Kyseisessä asiassa perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämisen määräaika, joka on kolme kuukautta pakolaisaseman myöntämispäivästä, selittyy sillä, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö saa tiedoksi hänen pakolaisasemansa tunnustamista koskevan päätöksen, koska kyseessä on yksittäistapausta koskeva päätös. Direktiivin 2011/95/EU 22 artiklan(20) mukaan vastaanottavan jäsenvaltion on ilmoitettava hakijalle hänen asemaansa liittyvistä oikeuksista ja velvollisuuksista, joihin kuuluu direktiivin 2003/86 9 artiklan 1 kohdassa annettu oikeus perheenyhdistämiseen. Asianomaiselle henkilölle ilmoitetaan siis täysimääräisesti kielellä, jota hän ymmärtää, niistä toimenpiteistä, jotka hänen on toteutettava viipymättä käyttääkseen tehokkaasti kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuvaa oikeuttaan perheenyhdistämiseen.
37.      Tilanne on sitä vastoin hyvin erilainen nyt kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa. Tuomiota A ja S ei näet ole annettu tiedoksi eikä sitä ole virallisesti saatettu perheenkokoajan tai hänen vanhempiensa tietoon, koska yksikään heistä ei ollut osapuolena kyseiseen tuomioon johtaneessa menettelyssä. Istunnossa käydyistä keskusteluista ilmenee, että kyseinen tuomio on saanut tiettyä julkisuutta Saksassa, erityisesti yhdistysten piirissä, ja on totta, että perheenkokoaja ja hänen vanhempansa ovat osoittaneet erityistä tarkkaavaisuutta ja huolellisuutta jättäessään perheenyhdistämistä koskevat hakemuksensa kolmen kuukauden kuluessa kyseisen tuomion julistamisesta. En kuitenkaan usko, että heidän tapauksensa voitaisiin yleistää. Kun otetaan huomioon esiin tulleiden tilanteiden moninaisuus, ei voida kohtuudella odottaa, että täysi-ikäinen nuori pakolainen, jolla ei tarvitse enää olla edustajaa ja lakisääteistä edunvalvojaa ja joka ei siis välttämättä saa enää tietoja ja neuvoja pätevältä henkilöltä, saa tiedon tuomiosta A ja S sen julkaisemispäivänä, tekee siitä oikeudelliset johtopäätökset ja ryhtyy välittömästi toimenpiteisiin perheenyhdistämistä varten, vaikka hänen kielitaitonsa ja tietonsa vastaanottavan jäsenvaltion menettelyistä voivat olla melko heikkoja.
38.      Tämä pätee sitäkin suuremmalla syyllä vanhempiin, jotka asuvat alkuperämaassa tai muussa kolmannessa maassa.
39.      Minusta vaikuttaa kohtuuttomalta asettaa näille nuorille pakolaisille tai heidän vanhemmilleen samantasoisia vaatimuksia kuin tuomiossa A ja S vaatimalla heiltä, että he vetoavat
ehdottomasti perheenyhdistämistä koskeviin oikeuksiinsa kolmen kuukauden kuluessa kyseisen tuomion julistamispäivästä, kun otetaan huomioon heidän hyvin erityinen tilanteensa, jonka vuoksi heidän hakemuksensa viivästynyt jättäminen on objektiivisesti anteeksiannettavaa.
40.      Se, että vahvistetaan kolmen kuukauden määräaika, joka alkaa kulua siitä ajankohdasta, jolloin perheenkokoaja on tosiasiallisesti saanut tiedon tuomiosta A ja S, ei mielestäni ole silti
myöskään tyydyttävä menettelytapa. Ensinnäkin toimivaltaisen kansallisen viranomaisen ei ole helppo yksilöidä tätä päivämäärää, johon voi lisäksi kohdistua se riski, että asianomaiset henkilöt syyllistyvät väärinkäytöksiin. Tämä päivämäärä voisi niin ikään olla ajallisesti erittäin kaukana, joten tällaisella menettelytavalla saatettaisiin vaarantaa direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetyn järjestelmän tavoitteet. Lopuksi tämä menettelytapa olisi oikeusvarmuuden vaatimuksen vastainen ja johtaisi selvästi perheenkokoajien erilaiseen kohteluun, koska tämän määräajan alkamisajankohta vaihtelisi tapauskohtaisten olosuhteiden mukaan. Yhdyn siis tältä osin Saksan hallituksen esittämiin huolenaiheisiin.
41.      Näiden kompastuskivien välttämiseksi ehdotan, että turvaudutaan olettamaan ja siis että kyseinen kolmen kuukauden määräaika alkaa kulua siitä ajankohdasta, jolloin perheenkokoajan oletetaan saaneen tiedon tuomiosta A ja S. Niiden erityisten vaikeuksien vuoksi, joita nuorella pakolaisella on saattanut olla saada kattavat tiedot unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, on kohtuullista olettaa, että hän on voinut saada siitä tiedon kuuden kuukauden kuluttua kyseisen tuomion julistamisesta.(21)
42.      Tällaiseen olettamaan turvautumalla direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuvaan perheenyhdistämistä koskevaan oikeuteen voidaan kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa vedota tehokkaasti samalla kun taataan, ettei tämän järjestelmän tavoitteita vaaranneta rajoittamalla ajallisesti niiden suotuisampien säännösten soveltamista, joiden piiriin ilman huoltajaa tulevat alaikäiset kuuluvat perheenyhdistämisen osalta.
43.      Vahvistamalla tämän olettaman unionin tuomioistuin esittäisi perheenkokoajille periaatteen, jonka mukaan jokaisen oletetaan tuntevan lain sisällön, mutta myöntäisi samalla, ettei perheenkokoajilla välttämättä ole riittäviä keinoja saada välittömästi ja kattavasti tietoa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä. Kun kyseisellä olettamalla yksinkertaistetaan todistustaakkaa, toimivaltainen kansallinen viranomainen voisi sen
mukaan vahvistaa päivämäärän, josta lukien kolmen kuukauden määräaika perheenyhdistämistä koskevan hakemuksen jättämiselle tässä tilanteessa alkaa kulua, ja siis taata oikeusvarmuuden – ja etenkin oikeussäännön ennakoitavuuden – sekä perheenyhdistämistä hakevien henkilöiden yhdenvertaisen kohtelun.
44.      Kun otetaan huomioon kyseessä olevien intressien tärkeys, tämän olettaman ei kuitenkaan pitäisi estää toimivaltaista kansallista viranomaista ottamasta huomioon kaikkia kullekin asialle ominaisia olosuhteita ja tarvittaessa määrittämästä, missä määrin kyseisen määräajan päätyttyä jätetty perheenyhdistämistä koskeva hakemus voidaan ottaa tutkittavaksi, kun otetaan huomioon tämän viivästyksen taustalla olevien syiden luonne ja perheenkokoajan tai hänen perheenjäsentensä osoittama huolellisuus.
45.      Näiden seikkojen perusteella katson, että sellaisen ilman huoltajaa tulevan alaikäisen, joka on tullut täysi-ikäiseksi kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tutkintamenettelyn aikana ja jolle on tunnustettu pakolaisasema ennen tuomion A ja S julistamista, vanhempien direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan nojalla tekemä
perheenyhdistämistä koskeva hakemus on jätettävä kolmen kuukauden kuluessa siitä ajankohdasta, jolloin perheenkokoajan tai hänen perheenjäsentensä oletetaan saaneen tiedon kyseisestä tuomiosta, eli siitä, kun kuusi kuukautta on kulunut kyseisen tuomion julistamispäivästä.
46.      Siltä osin kuin on kyse siitä
Saksan hallituksen huomautuksissaan esittämästä ehdotuksesta, jonka mukaan kyseiselle perheenyhdistämistä koskevalle hakemukselle olisi asetettava ehdoton 21 vuoden ikäraja sen varmistamiseksi, että liittymäkohta
alaikäisyyteen säilyy, nyt käsiteltävässä asiassa ei mielestäni ole tarpeen eikä edes tarkoituksenmukaista, että unionin tuomioistuin lausuu tällaisesta ehdotuksesta.
47.      Ensinnäkin yleinen sääntö, jonka mukaan direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaan perustuva perheenyhdistämistä koskeva hakemus on jätettävä ennen kuin pakolainen on täyttänyt 21 vuotta, on
aineellinen unionin oikeussääntö. On kuitenkin todettava, että vaikka unionin lainsäätäjä säätää kyseisen direktiivin 4 artiklan 5 kohdassa perheenkokoajan vähimmäisiästä pakkoavioliittojen estämiseksi, se ei ole vahvistanut tämän luonteista sääntöä kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdan a alakohdassa. Koska oikeusperustaa ei ole ja koska unionin tuomioistuin muutoin toimisi lainsäätäjänä, unionin tuomioistuimen tehtävänä ei siis mielestäni ole esittää tällaista sääntöä. Jäsenvaltioille ei myöskään pidä antaa vapautta vahvistaa tätä sääntöä, koska tästä erityisestä pakolaisryhmästä, joka luokitellaan ”siirtymäryhmäksi”, vastattavaksi ottamista koskevilla kansallisten lainsäädäntöjen eroilla saatettaisiin purkaa unionin lainsäätäjän tavoittelemaa yhdenmukaistamista.(22)
48.      Toiseksi ehdottoman 21 vuoden ikärajan vahvistaminen direktiivin 2003/86 10 artiklan 3 kohdan a alakohdan täytäntöönpanon yhteydessä johtaisi siihen, että unionin tuomioistuin laajentaa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien kysymysten kohdetta. Kun otetaan huomioon sellaisten ilman huoltajaa tulevien alaikäisten erityiset suojelutarpeet, jotka tulevat täysi-ikäisiksi kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettelyn aikana,(23) olisi näet syytä pohtia standardoidun säännön ulottuvuutta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön kannalta.(24) Lisäksi olisi pohdittava tämän säännön yksityiskohtia ja etenkin sitä ikää, josta alkaen tätä nuorta aikuista voidaan lähtökohtaisesti pitää riittävän itsenäisenä ja kykenevänä tyydyttämään tarpeensa
asuakseen yksin vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Tällainen pohdinta edellyttäisi selvästikin unionin lainsäätäjän ja jäsenvaltioiden kuulemista.
V       Ratkaisuehdotus
49.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburgin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY 10 artiklan 3 kohdan a alakohtaa
on tulkittava siten, että
kun kolmannen maan kansalainen, joka saapuu jäsenvaltion alueelle ilman huoltajaa tulleena
alaikäisenä, on tullut täysi-ikäiseksi kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tutkintamenettelyn aikana ja saanut pakolaisaseman sekä tähän asemaan liittyvät oikeudet ennen 12.4.2018 annetun tuomion A ja S (C‑550/16, EU:C:2018:248) julistamispäivää, perheenyhdistämistä koskeva hakemus on jätettävä kolmen kuukauden kuluessa siitä ajankohdasta, jolloin perheenkokoajan tai hänen perheenjäsentensä oletetaan saaneen tiedon kyseisestä tuomiosta, eli siitä, kun kuusi kuukautta on kulunut kyseisen tuomion julistamispäivästä.
1       Alkuperäinen kieli: ranska.
2      C‑550/16, EU:C:2018:248; jäljempänä tuomio A ja S.
3      Oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annettu neuvoston direktiivi (EUVL 2003, L 251, s. 12).
4      Direktiivin 2003/86 2 artiklan c alakohdan mukaan ”jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevaa kolmannen maan kansalaista, joka hakee tai jonka perheenjäsenet hakevat perheenyhdistämistä päästäkseen muuttamaan perheenkokoajan luokse”.
5      Ks. tuomio A ja S (61 kohta).
6      BGBl. 2004 I, s. 1950.
7      Sellaisena kuin se on julkaistuna 25.2.2008 (BGBl. 2008 I, s. 162), sellaisena kuin se on muutettuna viimeksi 8.5.2024 annetun lain 3 §:llä (BGBl. 2024 I, nro 152).
8      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee Bundesverwaltungsgerichtin 18.4.2013 antaman tuomion 10 C 9/12, 17 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
9      Ks. tuomio A ja S (64 kohta ja tuomiolauselma).
10      Ks. tuomio A ja S (61 kohta).
11       Tuomio 6.3.2007, Meilicke ym. (C‑292/04, EU:C:2007:132, 34–37 kohta).
12      Ks. tuomio 18.11.2021, Belgian valtio (Lentäjien koulutus) (C‑413/20, EU:C:2021:938, 58 kohta) ja tuomio 10.3.2022, Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
13       C‑753/20, EU:C:2024:96.
14      Ks. tuomio 30.1.2024, Landeshauptmann von Wien (Perheenyhdistäminen alaikäisen pakolaisen kanssa) (C‑560/20, EU:C:2024:96, 35, 51 ja 57 kohta).
15      Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 180, s. 60). Kyseisen direktiivin 31 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettely saadaan päätökseen kuuden kuukauden kuluessa hakemuksen jättämisestä. Ks. myös kyseisen 31 artiklan 7 kohdan b alakohta.
16      Ks. tuomio 9.3.1978, Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, 24 kohta); tuomio 10.3.2022, Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 1.8.2025, Alace ja Canpelli (C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, 63 kohta).
17      Ks. tältä osin tuomio 11.9.2019, Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, 50–57 kohta). Olen samaa mieltä komission kanssa (komission huomautusten 31 kohta).
18       Ks. tuomio 10.3.2022, Grossmania (C‑174/20, EU:C:2022:175, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19      Tuomio A ja S (61 kohta).
20      Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2011, L 337, s. 9). Kyseisessä 22 artiklassa säädetään, että ”jäsenvaltioiden on mahdollisimman pian sen jälkeen, kun kansainvälistä suojelua saaville henkilöille on myönnetty pakolaisasema tai toissijainen suojeluasema, annettava heille tietoja tähän asemaan liittyvistä oikeuksista ja velvollisuuksista kielellä, jota he ymmärtävät tai jota heidän kohtuullisesti voidaan olettaa ymmärtävän”.
21      Viittaan tämän ratkaisuehdotuksen 37 kohdassa esittämiini seikkoihin.
22      Ks. tältä osin Euroopan muuttoliikeverkoston vuoden 2022 marraskuussa päivätty Inform-tietokatsaus, jonka otsikko on ”Transition of unaccompanied minors to adulthood”.
23      Oikeuskirjallisuuden ja erilaisten asiaan erikoistuneiden kansainvälisten elinten mukaan nämä nuoret aikuiset kuuluvat erityiseen pakolaisryhmään, joka luokitellaan ”siirtymäryhmäksi”. Ks. tältä osin Viterbo, H. ja Ioffe, Y.,”No Refuge from Childhood: How Child Protection Harms Refugees”, European Journal of International Law, European University Institute, Firenze, nide 35, nro 3, 2024, s. 647–677, erit. s. 676. Ks. myös UNICEF, ”Enfants non accompagnés, Mettre l’enfant au centre”, marraskuu 2023; Euroopan neuvoston ministerikomitean 24.4.2019 antama suositus CM/Rec(2019)4, jonka otsikko on ”Supporting refugees in transition to adulthood”, ja tähän suositukseen liitetyt suuntaviivat (erit. 27 kohta) ja suositusta koskeva käytännön opas, jonka otsikko on ”Turning 18 with confidence”, huhtikuu 2023 (3.7 kohta, s. 39 ja sitä seuraavat sivut); Euroopan neuvoston ihmisoikeusvaltuutetun temaattinen asiakirja, jonka otsikko on ”Realising the Right to Family Reunification of Refugees in Europe”, kesäkuu 2017, erit. suositus 7 (s. 5), ja 23.4.2014 annettu Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen päätöslauselma 1996 (2014) – Siirtolaisia, pakolaisia ja
siirtymään joutuneita henkilöitä käsittelevä komitea –, jonka otsikko on ”Migrant Children: what rights at 18?”.
24      Ks. unionin tuomioistuimen omaksuma lähestymistapa siihen, missä määrin täysi-ikäiseksi tullut lapsi tarvitsee edelleen vanhempansa läsnäoloa ja huolenpitoa, tuomio 8.5.2013,
Alarape ja Tijani (C‑529/11, EU:C:2013:290, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), joka koskee täysi-ikäiseksi tulleen lapsen, joka opiskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa, vanhemman oleskeluoikeutta, ja tuomio 30.9.2020, CPAS de Seraing (C‑402/19, EU:C:2020:759, 42 kohta), joka koskee täysi-ikäisen lapsen vanhemman palauttamisesta tehdyn päätöksen täyätntöönpanoa.