62014TO0494(01)
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (yhdeksäs jaosto)
10 päivänä kesäkuuta 2016 (
*1
)
”Kumoamiskanne — Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka — Ukrainan tilanteen johdosta toteutetut rajoittavat toimenpiteet — Varojen jäädyttäminen — Niiden henkilöiden, yhteisöjen ja elinten luettelo, joihin varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttäminen kohdistuu — Kantajan nimen sisällyttäminen luetteloon — Kanteen nostamisen määräaika — Tutkittavaksi ottaminen — Näyttö luetteloon merkitsemisen asianmukaisuudesta — Selvästi hyväksyttävä kanne”
Asiassa T‑494/14,
Oleksandr Klymenko, kotipaikka Kiova (Ukraina), edustajinaan M. Shaw, QC, ja barrister I. Quirk,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään A. Vitro ja J.-P. Hix,
vastaajana,
jossa vaaditaan kumoamaan Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2014/119/YUTP täytäntöönpanosta 14.4.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanopäätös 2014/216/YUTP (EUVL 2014, L 111, s. 91) ja Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 208/2014 täytäntöönpanosta 14.4.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 381/2014 (EUVL 2014, L 111, s. 33) siltä osin kuin ne koskevat kantajaa,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja G. Berardis (esittelevä tuomari) sekä tuomarit O. Czúcz ja A. Popescu,
kirjaaja: E. Coulon,
on antanut seuraavan
määräyksen
Asian tausta
1
Käsiteltävässä asiassa on kyse Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä.
2
Kantaja Oleksandr Klymenko on toiminut Ukrainan tulo- ja palkkioministerinä.
3
Euroopan unionin neuvosto antoi 5.3.2014 SEU 29 artiklan nojalla päätöksen 2014/119/YUTP Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä (EUVL 2014, L 66, s. 26).
4
Päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäädytetään kaikki liitteessä luetelluille henkilöille, joiden on todettu olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä, sekä ihmisoikeuksien loukkaamisesta Ukrainassa vastuussa oleville henkilöille ja näitä henkilöitä lähellä oleville luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille kuuluvat taikka näiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
2.   Mitään varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteessä lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville tai hyödynnettäviksi.”
5
Kyseisiä rajoittavia toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt määritellään saman artiklan seuraavissa kohdissa.
6
Neuvosto antoi samana päivänä SEUT 215 artiklan 2 kohdan nojalla asetuksen (EU) N:o 208/2014 Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä (EUVL 2014, L 66, s. 1).
7
Päätöksen 2014/119 mukaisesti asetuksessa N:o 208/2014 säädetään kyseessä olevista rajoittavista toimenpiteistä ja määritellään mainittuja toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt keskeisiltä osin samansisältöisesti kuin kyseisessä päätöksessä.
8
Päätöksessä 2014/119 ja asetuksessa N:o 208/2014 tarkoitettujen henkilöiden nimet käyvät ilmi kyseisen päätöksen liitteessä ja kyseisen asetuksen liitteessä I olevasta luettelosta (jäljempänä luettelo), josta käyvät myös erityisesti ilmi perustelut heidän luetteloon merkitsemiselleen. Kantajan nimeä ei alun perin ollut merkitty luetteloon.
9
Neuvosto julkaisi 6.3.2014 Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen henkilöille, joihin sovelletaan päätöksessä 2014/119 ja asetuksessa N:o 208/2014 säädettyjä rajoittavia toimenpiteitä (EUVL 2014, C 66, s. 1). Tämän ilmoituksen mukaan ”asianomaiset henkilöt voivat toimittaa neuvostolle pyynnön, että olisi harkittava uudelleen päätöstä sisällyttää heidät – – luetteloon, pyyntöä tukevine asiakirjoineen – –”. Ilmoituksessa asianomaisia henkilöitä pyydetään kiinnittämään huomiota myös ”siihen, että neuvoston päätökseen voi hakea muutosta – – unionin yleisessä tuomioistuimessa [SEUT] 275 artiklan toisessa kohdassa ja [SEUT] 263 artiklan neljännessä ja kuudennessa kohdassa määrättyjen edellytysten mukaisesti”.
10
Päätöstä 2014/119 ja asetusta N:o 208/2014 muutettiin päätöksen 2014/119 täytäntöönpanosta 14.4.2014 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216/YUTP (EUVL 2014, L 111, s. 91) ja asetuksen N:o 208/2014 täytäntöönpanosta 14.4.2014 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 381/2014 (EUVL 2014, L 111, s. 33).
11
Täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216 ja täytäntöönpanoasetuksella N:o 381/2014 kantajan nimi lisättiin luetteloon, johon sisältyi tunnistustieto ”Ukrainan entinen tulo- ja palkkioministeri” ja perustelu, joka oli seuraavanlainen:
”Henkilö on tutkinnan alaisena Ukrainassa epäiltynä osallisuudesta rikoksiin, jotka liittyvät Ukrainan valtion varojen kavaltamiseen ja niiden siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle.”
12
Neuvosto julkaisi 15.4.2014 Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen, joka vastasi sisällöltään sen 6.3.2014 julkaisemaa ilmoitusta (edellä 9 kohta), henkilöille, joihin sovelletaan rajoittavia toimenpiteitä, joista säädetään Ukrainan tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetuissa päätöksessä 2014/119, joka on pantu täytäntöön täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216, ja asetuksessa N:o 208/2014, joka on pantu täytäntöön täytäntöönpanoasetuksella N:o 381/2014.
13
Päätöstä 2014/119 muutettiin myös päätöksen 2014/119 muuttamisesta 29.1.2015 annetulla neuvoston päätöksellä (YUTP) 2015/143 (EUVL 2015, L 24, s. 16), joka tuli voimaan 31.1.2015. Kyseisten rajoittavien toimenpiteiden kohteeksi otettavien henkilöiden nimeämisen perusteiden osalta kyseisen päätöksen 1 artiklasta käy ilmi, että päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohta korvataan seuraavasti:
”1.   Jäädytetään kaikki liitteessä luetelluille henkilöille, joiden on todettu olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä, sekä ihmisoikeuksien loukkaamisesta Ukrainassa vastuussa oleville henkilöille ja näitä henkilöitä lähellä oleville luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille kuuluvat taikka näiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
Tätä päätöstä sovellettaessa henkilöihin, joiden on todettu olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä, sisältyvät henkilöt, joiden osalta Ukrainan viranomaiset tutkivat seuraavaa:
a)
Ukrainan julkisten varojen tai julkisen omaisuuden väärinkäyttö tai osallisuus siihen; tai
b)
julkisessa tehtävässä olevan henkilön aseman väärinkäyttö perusteettoman hyödyn tuottamiseksi henkilölle itselleen tai kolmannelle osapuolelle ja näin ollen vahingon aiheuttaminen Ukrainan julkisille varoille tai julkiselle omaisuudelle taikka osallisuus siihen.”
14
Asetuksen N:o 208/2014 muuttamisesta 29.1.2015 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2015/138 (EUVL 2015, L 24, s. 1) muutettiin asetusta N:o 208/2014 päätöksen 2015/143 mukaisesti.
15
Päätöstä 2014/119 ja asetusta N:o 208/2014 muutettiin myöhemmin päätöksen 2014/119 muuttamisesta 5.3.2015 annetulla neuvoston päätöksellä (YUTP) 2015/364 (EUVL 2015, L 62, s. 25) ja asetuksen N:o 208/2014 täytäntöönpanosta 5.3.2015 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2015/357 (EUVL 2015, L 62, s. 1). Päätöksellä 2015/364 muutettiin päätöksen 2014/119 5 artiklaa jatkamalla rajoittavia toimenpiteitä kantajan osalta 6.3.2016 asti. Täytäntöönpanoasetuksella 2015/357 korvattiin tämän johdosta asetuksen N:o 208/2014 liite I.
16
Näillä toimilla kantajan nimi säilytettiin luettelossa, johon sisältyi tunnistustieto ”Ukrainan entinen tulo- ja palkkioministeri” ja uusi perustelu, joka oli seuraavanlainen:
”Henkilöä koskevat Ukrainan viranomaisten käynnistämät rikosoikeudelliset menettelyt, joiden syynä on julkisten varojen tai julkisen omaisuuden väärinkäyttö ja julkisessa tehtävässä olevan henkilön aseman väärinkäyttö perusteettoman hyödyn tuottamiseksi henkilölle itselleen tai kolmannelle osapuolelle ja näin ollen vahingon aiheuttaminen Ukrainan julkisille varoille tai julkiselle omaisuudelle.”
17
Päätös 2015/364 ja täytäntöönpanoasetus 2015/357 ovat uuden, kantajan unionin yleisessä tuomioistuimessa 15.5.2015 nostaman kanteen kohteena (asia T-245/15, Klymenko v. neuvosto).
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
18
Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 30.6.2014 toimittamallaan kannekirjelmällä.
19
Kantaja pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon samana päivänä jättämällään erillisellä asiakirjalla, että asia käsiteltäisiin 2.5.1991 tehdyn unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 a artiklassa tarkoitetussa nopeutetussa menettelyssä. Neuvosto esitti huomautuksensa tästä pyynnöstä. Unionin yleinen tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) hylkäsi nopeutettua menettelyä koskevan hakemuksen 11.8.2014 tekemällään päätöksellä.
20
Neuvosto esitti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 29.9.2014 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 114 artiklan 1 kohdan mukaisen oikeudenkäyntiväitteen.
21
Esitetty oikeudenkäyntiväite siirrettiin ratkaistavaksi yhdessä pääasian kanssa 7.1.2015 annetulla unionin yleisen tuomioistuimen (yhdeksäs jaosto) määräyksellä 2.5.1991 tehdyn unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
22
Neuvosto esitti 24.2.2015 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaajan ohjeiden 18 artiklan 4 kohdan nojalla perustellun pyynnön siitä, että tiettyjen vastineen liitteiden sisältöä ei toistettaisi tämän asian niissä asiakirjoissa, jotka ovat yleisön saatavilla.
23
Kantaja pyysi 15.4.2015 päivätyllä kirjeellä prosessinjohtotoimea, jolla neuvostoa kehotettaisiin toimittamaan asiakirjat, joita se ei vielä ollut lisännyt asiakirja-aineistoon. Neuvosto lisäsi 4.5.2015 asiakirja-aineistoon kantajan vaatimat asiakirjat ja esitti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaajan ohjeiden 18 artiklan 4 kohdan nojalla perustellun pyynnön siitä, että asiakirjojen sisältöä ei toistettaisi tämän asian niissä asiakirjoissa, jotka ovat yleisön saatavilla.
24
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamo kehotti 25.11.2015 päivätyllä kirjeellä asianosaisia esittämään huomautuksensa unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 132 artiklan sovellettavuudesta käsiteltävässä asiassa, kun otetaan huomioon 26.10.2015 annettu tuomio Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806), jolla unionin yleinen tuomioistuin kumosi päätöksen 2014/119 ja asetuksen N:o 208/2014 siltä osin kuin ne koskivat mainitun asian kantajaa. Asianosaiset noudattivat kehotusta määräajassa.
25
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää oikeudenkäyntiväitteen
—
kumoaa täytäntöönpanopäätöksen 2014/216 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 381/2014 häntä koskevilta osin
—
velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
26
Neuvosto vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
ensisijaisesti jättää kanteen tutkimatta
—
toissijaisesti hylkää sen perusteettomana
—
edelleen toissijaisesti – jos täytäntöönpanopäätös ja täytäntöönpanoasetus kumotaan – pitää voimassa päätöksen 2014/119, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216, vaikutukset kantajaa koskevilta osin siihen saakka, kunnes asetuksen N:o 208/2014, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanoasetuksella N:o 381/2014, osittaisen kumoamisen vaikutukset tulevat voimaan
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
27
Työjärjestyksen 132 artiklassa määrätään, että jos unionin tuomioistuin tai unionin yleinen tuomioistuin on jo ratkaissut saman oikeuskysymyksen tai samat oikeuskysymykset, joita kanteen oikeudelliset perusteet koskevat, ja jos unionin yleinen tuomioistuin toteaa asiaa koskevat tosiseikat selvitetyiksi, se voi asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättämisen jälkeen ja asianosaisia kuultuaan todeta, että kanne on selvästi hyväksyttävä, ja ratkaista asian perustellulla määräyksellä, jossa viitataan asiaa koskevaan oikeuskäytäntöön.
28
Käsiteltävässä asiassa neuvosto on esittänyt erillisellä asiakirjalla oikeudenkäyntiväitteen, joka unionin yleisen tuomioistuimen on ratkaistava, vaikka se onkin liitetty pääasiaan. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo tuntevansa asian riittävän hyvin asiakirjojen perusteella ja päättää antaa ratkaisun asian käsittelyä jatkamatta.
Neuvoston oikeudenkäyntiväite
29
Neuvosto väittää, että täytäntöönpanopäätöksestä 2014/216 ja täytäntöönpanoasetuksesta N:o 381/2014 nostettu kanne on jätettävä tutkimatta, koska se nostettiin määräajan jälkeen. Neuvosto muistuttaa erityisesti SEUT 263 artiklan kuudennen kohdan sanamuodosta ja viittaa 23.4.2013 annettuun tuomioon Gbagbo ym. v. neuvosto (C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258) väittäessään, että kahden kuukauden määräaika kanteen nostamiselle alkoi kulua siitä, kun kantajalle annettiin tieto päätöksestä merkitä hänen nimensä luetteloon, mikä tapahtui julkaisemalla ilmoitus Euroopan unionin virallisessa lehdessä (ks. edellä 12 kohta), koska kantajan osoite ei ollut neuvoston tiedossa.
30
Neuvosto väittää tästä, että 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohtaa, jonka mukaan kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua säädöksen julkaisemista seuraavan 14. päivän päätyttyä, sovelletaan ainoastaan silloin, kun säädöstä koskevan kanteen nostamisen määräaika alkaa kulua kyseisen säädöksen julkaisemisesta, mistä ei ole kyse käsiteltävässä asiassa. Sen mukaan 23.4.2013 annetusta tuomiosta Gbagbo ym. v. neuvosto (C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258) seuraa lisäksi, että kun toimenpide on annettu tiedoksi asianomaisille henkilöille ja yhteisöille julkaisemalla ilmoitus Euroopan unionin virallisessa lehdessä, nämä eivät voi vedota kyseiseen julkaisemiseen siirtääkseen myöhemmäksi kanteen nostamisen määräajan alkamishetkeä.
31
Käsiteltävässä asiassa SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa määrätty kanteen nostamisen kahden kuukauden määräaika, jota oli pidennetty pitkien etäisyyksien vuoksi kymmenellä päivällä 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdan nojalla, oli neuvoston mukaan siis päättynyt 25.6.2014. Käsiteltävä kanne, joka nostettiin 30.6.2014, on siten jätettävä tutkimatta.
32
Kantaja kiistää neuvoston päättelyn ja väittää, että kanne nostettiin määräajassa.
33
On ensinnäkin muistettava, että SEUT 263 artiklan kuudennen kohdan mukaan kumoamiskanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa riidanalaisen toimen julkaisemisesta tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei tointa ole julkaistu tai annettu tiedoksi, kahden kuukauden kuluessa siitä, kun kantaja on saanut siitä tiedon.
34
Oikeuskäytännön mukaan tehokkaan oikeussuojan periaate merkitsee, että unionin elin, joka antaa toimen, jossa kohdistetaan johonkin henkilöön tai yhteisöön rajoittavia toimenpiteitä, on velvollinen ilmoittamaan kyseiselle henkilölle tai yhteisölle tämän toimen perusteet mahdollisuuksien mukaan joko sinä ajankohtana, jona toimi annetaan, tai ainakin niin pian kuin mahdollista tämän jälkeen, jotta nämä henkilöt tai yhteisöt voivat käyttää kanneoikeuttaan (ks. tuomio 16.11.2011, Bank Melli Iran v. neuvosto, C‑548/09 P, EU:C:2011:735, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Tämä tilanne johtuu toimien, joilla kohdistetaan johonkin henkilöön tai yhteisöön rajoittavia toimenpiteitä, erityisluonteesta, sillä ne ovat samalla sekä yleisesti sovellettavia toimia, koska niissä kielletään yleisellä ja abstraktilla tavalla määriteltyä adressaattiluokkaa erityisesti asettamasta varoja tai taloudellisia resursseja niiden liitteissä lueteltujen luonnollisten henkilöiden ja yhteisöjen saataville, että useita yksittäistapauksissa näiden henkilöiden ja yhteisöjen osalta tehtyjä päätöksiä (ks. tuomio 23.4.2013, Gbagbo ym. v. neuvosto, C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Tässä tapauksessa tehokkaan oikeussuojan periaate on saanut konkreettisen muodon päätöksen 2014/119 2 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen N:o 208/2014 14 artiklan 2 kohdassa, joiden mukaan neuvosto antaa päätöksensä, myös perusteet merkitsemiselle niiden henkilöiden ja yhteisöjen luetteloon, joihin rajoittavat toimenpiteet kohdistuvat, tiedoksi asianomaiselle henkilölle tai yhteisölle joko suoraan, jos osoite on tiedossa, tai julkaisemalla ilmoituksen ja antaa kyseiselle henkilölle tai yhteisölle mahdollisuuden esittää huomautuksia.
37
Näin ollen määräaika kumoamiskanteen nostamiselle toimesta, jolla määrätään henkilöön tai yhteisöön kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä, alkaa kulua vasta joko siitä, kun toimi on annettu erikseen tiedoksi asianomaiselle, jos osoite on tiedossa, tai ilmoituksen julkaisemisesta Euroopan unionin virallisessa lehdessä, jos toimea on mahdoton antaa suoraan tiedoksi asianomaiselle (ks. vastaavasti tuomio 23.4.2013, Gbagbo ym. v. neuvosto, C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258, 59–62 kohta).
38
Tästä on huomautettava, ettei neuvosto voi suinkaan mielivaltaisesti valita, miten se antaa päätöksensä tiedoksi asianomaisille. Unionin tuomioistuimen 23.4.2013 antaman tuomion Gbagbo ym. v. neuvosto (C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258) 61 kohdasta käy nimittäin ilmi, että unionin tuomioistuin on sallinut rajoittavien toimenpiteiden kohdistamista koskevista toimista tiedoksi antamisen julkaisemalla niistä ilmoituksen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ainoastaan tilanteissa, joissa neuvoston oli mahdotonta antaa toimi erikseen tiedoksi. Muussa tapauksessa neuvosto pystyisi helposti kiertämään erikseen tehtävää tiedoksi antamista koskevan velvollisuutensa (tuomio 3.7.2014, Zanjani v. neuvosto, T‑155/13, ei julkaistu, EU:T:2014:605, 36 kohta; tuomio 3.7.2014, Sorinet Commercial Trust Bankers v. neuvosto, T‑157/13, ei julkaistu, EU:T:2014:606, 38 kohta ja tuomio 3.7.2014, Sharif University of Technology v. neuvosto, T‑181/13, ei julkaistu, EU:T:2014:607, 31 kohta).
39
Voidaan lisäksi katsoa, että neuvoston on mahdotonta antaa erikseen tiedoksi luonnolliselle henkilölle tai oikeushenkilölle tai yhteisölle toimi, joka sisältää tätä koskevia rajoittavia toimenpiteitä, silloin, kun tämän henkilön tai yhteisön osoite ei ole julkinen eikä sitä ole toimitettu neuvostolle, tai silloin, kun tiedoksianto neuvoston käytettävissä olevaan osoitteeseen epäonnistuu sen asianmukaisella joutuisuudella tekemistä yrityksistä huolimatta (tuomio 5.11.2014, Mayaleh v. neuvosto, T‑307/12 ja T‑408/13, EU:T:2014:926, 61 kohta).
40
Käsiteltävässä asiassa neuvosto toteaa, ettei kantajan osoite ollut sen tiedossa hetkellä, jona täytäntöönpanopäätös 2014/216 ja täytäntöönpanoasetus N:o 381/2014 annettiin, eikä asianomainen riitauta tätä.
41
Koska neuvostolla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin antaa kantajan nimen luetteloon merkitseminen tiedoksi julkaisemalla ilmoitus Euroopan unionin virallisessa lehdessä, kanteen nostamisen määräaika alkaa käsiteltävässä asiassa kulua ilmoituksen julkaisupäivästä.
42
Määräajan laskemisesta on muistettava, että 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jos määräaika, jota sovelletaan toimielinten antamista toimista nostettaviin kanteisiin, alkaa kulua toimen julkaisemisesta, määräajan lasketaan alkavan kulua toimen julkaisemista Euroopan unionin virallisessa lehdessä seuraavan 14. päivän päätyttyä. Kyseisen 102 artiklan 2 kohdan määräysten mukaan tätä määräaikaa pidennetään pitkien etäisyyksien vuoksi kymmenellä päivällä.
43
Tätä taustaa vasten neuvoston väite, jonka mukaan käsiteltävässä asiassa ei voitu soveltaa 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohtaa, ei voi menestyä.
44
Ensinnäkin 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdan sanamuodosta seuraa, että määräajan pidentäminen 14 päivällä koskee ainoastaan toimia, joita koskevien kanteiden nostamisen määräaika alkaa kulua tointen julkaisemispäivästä, eli ainoastaan tiedoksi annettavia toimia koskevia määräaikoja ei voida pidentää. Mainitussa määräyksessä ei tehdä eroa Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistavan toimen tyypin mukaan. Näin ollen voidaan päätellä, että 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohtaa sovelletaan, kunhan toimi on julkaistu ja kunhan SEUT 263 artiklan kuudennessa kohdassa tarkoitettu kanteen nostamisen määräaika alkaa julkaisupäivästä (ks. vastaavasti tuomio 3.7.2014, Zanjani v. neuvosto, T‑155/13, ei julkaistu, EU:T:2014:605, 40 ja 41 kohta ja tuomio 3.7.2014, Sorinet Commercial Trust Bankers v. neuvosto, T‑157/13, ei julkaistu, EU:T:2014:606, 42 ja 43 kohta).
45
Toiseksi 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdassa määrätyn 14 päivän pituisen määräajan tavoite on taata niille, joita asia koskee, riittävä ajanjakso kanteen nostamiseksi julkaistuista toimista ja näin ollen tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden noudattaminen sellaisena kuin tästä oikeudesta on määrätty Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa (tuomio 26.9.2013, PPG ja SNF v. ECHA, C‑625/11 P, EU:C:2013:594, 35 kohta).
46
Lisäksi on huomattava, että ilmoituksen, joka koskee rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden nimien merkitsemistä luetteloon, julkaisemista Euroopan unionin virallisessa lehdessä ei voida rinnastaa näiden toimenpiteiden tiedoksi antamiseen suoraan asianomaisille henkilöille ja yhteisöille. Kun toimi on annettu tiedoksi suoraan, voidaan olettaa, että se on toimitettu adressaatin saataville tiedoksiantopäivänä. Näin ei kuitenkaan ole, kun yksittäistapausta koskevat toimet, kuten rajoittavat toimenpiteet, annetaan asianomaisille henkilöille ja yhteisöille tiedoksi epäsuorasti julkaisemalla ilmoitus Euroopan unionin virallisessa lehdessä. On nimittäin niin, että 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdassa määrätään 14 päivän määräajasta, jonka päätyttyä voidaan kohtuudella olettaa, että Euroopan unionin virallinen lehti on tosiasiassa saatavilla kaikissa jäsenvaltioissa ja kolmansissa maissa. Näin ollen kyseisessä määräyksessä tarkoitettua määräajan pidentämistä 14 päivällä on voitava soveltaa kaikkiin toimiin, jotka on annettu tiedoksi julkaisemalla ne Euroopan unionin virallisessa lehdessä, myös yksittäistapausta koskeviin toimiin, jotka on annettu asianomaisille tiedoksi julkaisemalla ilmoitus Euroopan unionin virallisessa lehdessä (tuomio 3.7.2014, Zanjani v. neuvosto, T‑155/13, ei julkaistu, EU:T:2014:605, 42 ja 43 kohta ja tuomio 3.7.2014, Sorinet Commercial Trust Bankers v. neuvosto, T‑157/13, ei julkaistu, EU:T:2014:606, 44 ja 45 kohta).
47
Oikeuskäytännön mukaan 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdan soveltamisella pyritään takaamaan niille, joita asia koskee, oikeus saada tieto heitä koskevista rajoittavista toimenpiteistä tarvittaessa siten, että Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistaan asiasta ilmoitus (tuomio 3.7.2014, Zanjani v. neuvosto, T‑155/13, ei julkaistu, EU:T:2014:605, 44 kohta ja tuomio 3.7.2014, Sorinet Commercial Trust Bankers v. neuvosto, T‑157/13, ei julkaistu, EU:T:2014:606, 46 kohta).
48
Jos tilanteissa, joissa rajoittavissa toimenpiteissä tarkoitettujen henkilöiden tai yhteisöjen osoitteet eivät ole tiedossa tai nämä toimenpiteet on mahdotonta antaa tiedoksi suoraan niissä tarkoitetuille asianomaisille, edellytettäisiin, että näitä toimenpiteitä koskevaan epäsuoraan tiedoksi antamiseen, joka tapahtuu julkaisemalla ilmoitus Euroopan unionin virallisessa lehdessä, sovellettaisiin erikseen tehtävään tiedoksi antamiseen sovellettavaa määräaikojen laskentatapaa, asianomaisilta vietäisiin oikeus kanteen nostamisen määräajan pidentämiseen toimen julkaisemista seuraavilla 14 päivällä, mistä määrätään 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdassa, eivätkä ne voisi hyötyä myöskään suoraan tiedoksi antamiseen liittyvistä takeista. Tällaisessa tilanteessa velvollisuus antaa rajoittavat toimenpiteet tiedoksi epäsuorasti julkaisemalla ilmoitus, minkä tarkoituksena on lähtökohtaisesti antaa asianomaisille lisätakeita, johtaisi paradoksaaliseen tilanteeseen, jossa asianomaiset joutuisivat epäedullisempaan asemaan kuin siinä tapauksessa, että riidanalaiset toimet pelkästään julkaistaisiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (ks. vastaavasti tuomio 4.2.2014, Syrian Lebanese Commercial Bank v. neuvosto, T‑174/12 ja T‑80/13, EU:T:2014:52, 65 ja 66 kohta; tuomio 3.7.2014, Zanjani v. neuvosto, T‑155/13, ei julkaistu, EU:T:2014:605, 45 kohta ja tuomio 3.7.2014, Sorinet Commercial Trust Bankers v. neuvosto, T‑157/13, ei julkaistu, EU:T:2014:606, 47 kohta).
49
Edellä esitetystä seuraa, ettei neuvosto voi pätevästi perustaa päättelyään 23.4.2013 annettuun tuomioon Gbagbo ym. v. neuvosto (C‑478/11 P–C‑482/11 P, EU:C:2013:258), jossa unionin tuomioistuin korosti nimenomaan sitä, että erikseen tehtävää tiedoksi antamista koskevalla velvollisuudella annetaan yksityisille enemmän suojaa. Kyseiseen tuomioon ei näin ollen voida vedota siinä tarkoituksessa, että yksityisiin sovellettaisiin kohtelua, joka on epäedullisempi kuin se, joka seuraa heihin kohdistettavia rajoittavia toimenpiteitä sisältävien tointen pelkästä julkaisemisesta (ks. vastaavasti tuomio 4.2.2014, Syrian Lebanese Commercial Bank v. neuvosto, T‑174/12 ja T‑80/13, EU:T:2014:52, 67 kohta).
50
Lisäksi on todettava, että neuvosto tukeutui virheellisesti 9.7.2014 annettuun tuomioon Al-Tabbaa v. neuvosto (T‑329/12 ja T‑74/13, ei julkaistu, EU:T:2014:622) viitatessaan erityisesti sen 59 kohtaan. Mainitussa kohdassa muistutetaan aivan aluksi, että kyseiset toimet oli annettu kantajalle tiedoksi sen edustajille lähetetyllä kirjeellä ja julkaisemalla ilmoitus Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja että nämä tiedoksi antamiset tapahtuivat samana päivänä. Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi, että näitä toimia koskeva kanne oli nostettu määräajassa, sillä se oli nostettu ennen kaikkein lyhimmän kanteen nostamisen määräajan eli kantajan edustajalle tehdyn tiedoksi antamisen ajankohdasta lasketun määräajan päättymistä. Näin ollen kyseisessä asiassa ei ollut välttämätöntä esittää erikseen ilmoituksen julkaisemisesta kulumaan alkaneen määräajan laskentatapaa, johon sovellettiin 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohtaa.
51
Viimeksi mainittua toteamusta ei horjuta se, että 9.7.2014 annetun tuomion Al-Tabbaa v. neuvosto (T‑329/12 ja T‑74/13, ei julkaistu, EU:T:2014:622) 59 kohdassa selitetään, että kanteen nostamisen määräaikaa pidennettiin molemmissa tapauksissa kymmenellä päivällä 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdan nojalla. Mainittua määräystä sovelletaan nimittäin riippumatta sen tapahtuman luonteesta, josta määräaika alkaa kulua, eikä sen soveltaminen sulje pois 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdan soveltamista, kuten neuvosto toteaa.
52
Käsiteltävässä asiassa neuvosto julkaisi 15.4.2014 Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen kantajan nimen merkitsemisestä luetteloon. Kahden kuukauden määräaika, jota oli pidennetty 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla 14 päivällä ja saman artiklan 2 kohdan nojalla vielä kymmenellä päivällä pitkien etäisyyksien vuoksi, päättyi siis 9.7.2014.
53
Koska käsiteltävä kannekirjelmä jätettiin unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 30.6.2014, kanne nostettiin lakisääteisessä määräajassa, joten neuvoston oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
Asiakysymys
54
Kanteensa tueksi kantaja vetoaa neljään kanneperusteeseen. Ensimmäisen kanneperusteen mukaan puolustautumisoikeuksia ja tehokasta oikeussuojaa koskevaa oikeutta on loukattu. Toinen kanneperuste koskee ilmeistä arviointivirhettä näytön arvioinnissa. Kolmas kanneperuste jakautuu kolmeen osaan, joista ensimmäinen koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, toinen päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohdassa säädettyjen perusteiden täyttämättä jättämistä ja kolmas harkintavallan väärinkäyttöä. Neljäs kanneperuste koskee puolestaan omaisuudensuojan ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.
55
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo asianmukaiseksi tutkia ensiksi toisen kanneperusteen ja kolmannen kanneperusteen toisen osan yhdessä; kantaja vetoaa niiden tueksi lähinnä siihen, että häntä koskevat rajoittavat toimenpiteet toteutettiin ilman riittävän vankkaa tosiseikastoa.
56
Toisessa kanneperusteessa ja kolmannen kanneperusteen toisessa osassa nousee nimittäin esiin sama oikeudellinen kysymys kuin se, josta unionin yleinen tuomioistuin on jo lausunut tuomiossa 26.10.2015, Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806); tuomiossa 28.1.2016, Azarov v. neuvosto (T‑331/14, EU:T:2016:49); tuomiossa 28.1.2016, Azarov v. neuvosto (T‑332/14, ei julkaistu, EU:T:2016:48); tuomiossa 28.1.2016, Klyuyev v. neuvosto (T‑341/14, EU:T:2016:47); tuomiossa 28.1.2016, Arbuzov v. neuvosto (T‑434/14, ei julkaistu, EU:T:2016:46) ja tuomiossa 28.1.2016, Stavytskyi v. neuvosto (T‑486/14, ei julkaistu, EU:T:2016:45), jotka ovat lainvoimaisia ja oikeusvoimaisia.
57
Kantaja väittää, ettei käsiteltävässä asiassa ole osoitettu hänen olevan vastuussa julkisten varojen kavaltamisesta tai yhteydessä henkilöön, jonka olisi todettu kavaltaneen julkisia varoja, eikä tutkinnan alaisena. Hänen mukaansa asiakirja-aineisto ei sisällä merkityksellisiä tosiseikkoja, joihin neuvosto olisi voinut perustaa toimenpiteensä. Kun otetaan lisäksi huomioon, että oikeuskäytännön mukaan puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen ei edellytä, että todisteet toimitetaan ennen varojen jäädyttämistä koskevien toimenpiteiden toteuttamista, unionin tuomioistuinten olisi todennettava tarkkaan todisteiden olemassaolo ja riittävyys.
58
Kantaja, joka oli saanut tiedon Ukrainan valtakunnansyyttäjänviraston unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkealle edustajalle 7.3.2014 lähettämästä kirjeestä (jäljempänä 7.3.2014 päivätty kirje), väitti vastineessaan, että kirje oli ainoa todiste, johon neuvosto on voinut tukeutua päättäessään merkitä hänen nimensä luetteloon, ja että se ei muodostanut riittävän vankkaa tosiseikastoa. Rikoksen, johon viitattiin 7.3.2014 päivätyssä kirjeessä, eli aseman väärinkäytön ei voitu katsoa tukevan perustetta kantajan nimen merkitsemiselle luetteloon, koska se on Ukrainan rikoslain mukaan varojen väärinkäytöstä erillinen rikos. Neuvosto ei ollut osoittanut unionin tuomioistuinten oikeuskäytännössä edellytetyllä tavalla, että kantajan nimen merkitseminen luetteloon perustui konkreettisiin todisteisiin tai riittävän vankkaan tosiseikastoon. Tähän ei riittänyt se, että 7.3.2014 päivätyn kirjeen yhdellä rivillä mainittiin, että kantaja on ”asemansa väärinkäyttöä” koskevan tutkinnan alaisena. Neuvoston oli nimittäin osoitettava varmistaneensa, että Ukrainan viranomaisten menettely oli asianmukainen.
59
Neuvosto vastaa, että perusteet kantajan nimen luetteloon merkitsemiselle nojautuvat vankkaan tosiseikastoon. Nämä perusteet nojautuvat nimittäin 7.3.2014 päivättyyn kirjeeseen, jossa ilmoitettiin, että kantaja oli tutkinnan alaisena epäiltynä osallisuudesta rikoksiin, jotka liittyivät julkisten varojen väärinkäyttöön ja niiden lainvastaiseen siirtämiseen Ukrainan ulkopuolelle, mikä vastaa täytäntöönpanopäätöksessä 2014/216 ja täytäntöönpanoasetuksessa N:o 381/2014 esitettyjä kantajaa koskevia perusteluja. Neuvosto täsmentää tästä, että vaatimus konkreettisten todisteiden esittämisestä ei voi mennä niin pitkälle, että olisi osoitettava niiden rikosten tosiasiallisuus, joista Ukrainan viranomaiset epäilevät kantajaa. On nimittäin riittävää, että neuvosto esittää näyttöä Ukrainan valtion varojen oletettua väärinkäyttöä koskevan tutkinnan olemassaolosta, eikä sen tarvitse esittää todisteita kantajan syyllisyydestä, mikä on Ukrainan oikeusviranomaisten tehtävä. Tältä osin on lisäksi erotettava toisistaan Ukrainassa meneillään olevat rikosprosessit (mukaan luettuna tutkinnat), joissa kantaja voi puolustautua Ukrainan rikosprosesseja koskevien sääntöjen mukaisesti, ja unionin tason väliaikaiset ja ennakoivat toimenpiteet, joilla kantajan varat jäädytetään ja joiden toteuttamiseksi neuvosto ei ole velvollinen esittämään näyttöä rikoksista, joiden osalta kantajaan kohdistuu tutkinta. Neuvosto voi siis käyttää perusteena pelkkää meneillään olevaa tutkintaa, kun se päättää määrätä rajoittavia toimenpiteitä.
60
Neuvosto väittää vastauskirjelmässään, että – toisin kuin kantaja väittää – se otti täytäntöönpanopäätöksen 2014/216 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 381/2014 antamisen yhteydessä huomioon kolme seikkaa eli Ukrainan erityistilanteen, perusteena käytetyn 7.3.2014 päivätyn kirjeen ja [luottamuksellinen]. (
1
) Näin ollen neuvosto on esittänyt riittävän yksityiskohtaisia tietoja kyseisten tointen tosiseikastosta eikä ole tehnyt arviointivirhettä.
61
Kuten 26.10.2015 annetun tuomion Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806) 38 kohdassa muistutettiin, vaikka neuvostolla on laaja harkintavalta rajoittavien toimenpiteiden käyttöön ottamisessa huomioon otettavien yleisten perusteiden osalta, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa taatun tuomioistuinvalvonnan tehokkuus edellyttää, että valvoessaan niiden perusteiden laillisuutta, joihin perustuu päätös merkitä tietyn henkilön nimi rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden luetteloon tai säilyttää se siellä, unionin tuomioistuimet varmistuvat siitä, että tällainen päätös, joka koskee kyseistä henkilöä erikseen, perustuu riittävän vankkaan tosiseikastoon. Tämä edellyttää niiden tosiseikkojen tarkistamista, joihin viitataan kyseisen päätöksen taustalla olevassa perusteiden tiivistelmässä, jottei tuomioistuinvalvonta rajoittuisi esitettyjen perusteiden abstraktin todennäköisyyden arviointiin vaan kohdistuisi siihen, onko näille perusteille tai ainakin niistä yhdelle, jonka katsotaan sellaisenaan riittävän saman päätöksen tueksi, riittävän tarkkaa ja konkreettista näyttöä (ks. tuomio 21.4.2015, Anbouba v. neuvosto, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, 41 ja 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
62
Samalla tavoin kuin 26.10.2015 annetun tuomion Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806, 39 kohta) taustalla olleessa asiassa käsiteltävässä asiassa päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohdassa asetetussa perusteessa säädetään, että rajoittavia toimenpiteitä kohdistetaan henkilöihin, joiden on todettu olevan vastuussa valtionvarojen väärinkäytöstä. Kyseisen päätöksen johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta käy lisäksi ilmi, että neuvosto antoi nämä toimenpiteet, ”jotta voidaan lujittaa ja tukea oikeusvaltiota – – Ukrainassa”.
63
Kantajan nimi on merkitty luetteloon sillä perusteella, että hän oli ”henkilö[, joka] on tutkinnan alaisena Ukrainassa epäiltynä osallisuudesta rikoksiin, jotka liittyvät Ukrainan valtion varojen kavaltamiseen ja niiden siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle”. Tästä käy ilmi neuvoston katsoneen, että kantaja oli sellaisen tutkimuksen tai alustavan tutkinnan kohteena, joka ei ollut (tai ei ollut vielä) johtanut viralliseen syytteeseen asettamiseen, sen vuoksi, että hänen epäiltiin osallistuneen julkisten varojen väärinkäyttöön.
64
Samalla tavoin kuin 26.10.2015 annetun tuomion Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806, 41 kohta) taustalla olleessa asiassa kantajan luetteloon merkitsemisen perusteen tueksi neuvosto vetoaa Ukrainan valtakunnansyyttäjänviraston Euroopan unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkealle edustajalle lähettämään kirjeeseen, käsiteltävässä asiassa 7.3.2014 päivättyyn kirjeeseen (ks. edellä 58 kohta), sekä muihin todisteisiin, jotka ovat peräisin täytäntöönpanopäätöksen 2014/216 ja täytäntöönpanoasetuksen N:o 381/2014 jälkeiseltä ajalta.
65
Kyseisen 7.3.2014 päivätyn kirjeen mukaan ”Ukrainan lainvalvontaviranomaiset ovat aloittaneet tietyn määrän rikosoikeudellisia menettelyjä entisten korkeiden virkamiesten tekemien rikosten tutkimiseksi”. Kantajan nimi on merkitty heti sen jälkeen sen rikosnimikkeen kanssa, josta häntä epäillään Ukrainan rikoslain nojalla (käsiteltävässä asiassa aseman väärinkäyttö vakavine seurauksineen). Kirjeessä tarkennetaan myös, että ”edellä mainittuja rikoksia koskevassa tutkinnassa selvitetään tosiseikat, jotka liittyvät merkittävien summien suuruiseen julkisten varojen kavallukseen ja niiden myöhempään siirtämiseen laittomasti Ukrainan ulkopuolelle”.
66
On riidatonta, että kirje on ainoa todiste, jonka perusteella kantajan on päätöksen 2014/119 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti todettu ”olevan vastuussa Ukrainan valtionvarojen väärinkäytöstä”.
67
Kuten 26.10.2015 annetun tuomion Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806, 42 kohta) taustalla olleessa asiassa Ukrainan valtakunnansyyttäjänviraston kirje, käsiteltävässä asiassa 7.3.2014 päivätty kirje, on neuvoston tässä oikeusasteessa toimittamista todisteita ainoa, joka on täytäntöönpanopäätöstä 2014/216 ja täytäntöönpanoasetusta N:o 381/2014 aikaisempi.
68
Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi 26.10.2015 annetussa tuomiossa Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806, 43 ja 44 kohta), on katsottava, että vaikka kyseinen kirje on peräisin kolmannen maan korkealta lainkäyttöviranomaiselta, se sisältää ainoastaan yleisen väitteen, jossa kantajan nimi yhdistetään muiden entisten korkea-arvoisten virkamiesten nimien tavoin tutkintaan, jossa selvitettiin julkisten varojen väärinkäyttöön liittyvien tosiseikkojen paikkansapitävyyttä. Vaikka 7.3.2014 päivätyssä kirjeessä mainitaan rikos, josta kantajaa epäiltiin Ukrainan rikoslain nojalla, eli mainitun lain 364 §:n 2 momentissa rangaistavaksi todettu aseman väärinkäyttö, siinä ei täsmennetä lainkaan niiden tosiseikkojen toteamista, joiden paikkansapitävyyttä Ukrainan viranomaisten tekemässä tutkinnassa selvitettiin, eikä etenkään kantajan – vaikka oletettuakin – henkilökohtaista vastuuta niistä (ks. myös vastaavasti tuomio 28.1.2016, Arbuzov v. neuvosto, T‑434/14, ei julkaistu, EU:T:2016:46, 39 kohta ja tuomio 28.1.2016, Stavytskyi v. neuvosto, T‑486/14, ei julkaistu, EU:T:2016:45, 44 kohta).
69
Vielä on huomattava, että – toisin kuin 27.2.2014 annetussa tuomiossa Ezz ym. v. neuvosto (T‑256/11, EU:T:2014:93, 57–61 kohta), joka vahvistettiin muutoksenhakumenettelyssä 5.3.2015 annetulla tuomiolla Ezz ym. v. neuvosto (C‑220/14 P, EU:C:2015:147), joihin neuvosto vetoaa – käsiteltävässä asiassa yhtäältä neuvostolla ei ollut tietoa niistä seikoista tai niistä menettelyistä, joista Ukrainan viranomaiset nimenomaisesti syyttivät kantajaa, ja toisaalta, että vaikka 7.3.2014 päivättyä kirjettä tarkasteltaisiin siinä asiayhteydessä, johon se liittyy, kyseinen kirje ei muodosta edellä 61 kohdassa tarkoitetun oikeuskäytännön mukaista riittävän vankkaa tosiseikastoa, jonka nojalla kantajan nimi voitaisiin merkitä luetteloon sillä perusteella, että hänen on todettu ”olevan vastuussa” julkisten varojen väärinkäytöstä (ks. vastaavasti tuomio 26.10.2015, Portnov v. neuvosto, T‑290/14, EU:T:2015:806, 46–48 kohta).
70
Riippumatta siitä, missä vaiheessa oli menettely, jonka kohteena kantajan oletettiin olevan, neuvosto ei voinut toteuttaa häntä koskevia rajoittavia toimenpiteitä ilman, että sen tiedossa oli, mistä julkisten varojen väärinkäyttöön liittyvistä tosiseikoista Ukrainan viranomaiset häntä nimenomaisesti arvostelivat. Vasta saatuaan tietoonsa nämä tosiseikat neuvosto olisi voinut todeta, että ne voitiin yhtäältä luokitella julkisten varojen väärinkäytöksi ja että niillä voitiin toisaalta horjuttaa Ukrainan oikeuden tilaa, jonka lujittaminen ja tukeminen ovat kyseessä olevien rajoittavien toimenpiteiden antamisen tavoitteena, kuten edellä 62 kohdassa todettiin (ks. vastaavasti tuomio 28.1.2016, Arbuzov v. neuvosto, T‑434/14, ei julkaistu, EU:T:2016:46, 55 kohta ja tuomio 28.1.2016, Stavytskyi v. neuvosto, T‑486/14, ei julkaistu, EU:T:2016:45, 48 kohta).
71
Lisäksi juuri unionin toimivaltaisen viranomaisen asiana on osoittaa, mikäli asia riitautetaan, että kyseessä olevaa henkilöä vastaan esitetyt perusteet ovat perusteltuja; viimeksi mainitun asiana ei ole esittää negatiivista näyttöä siitä, etteivät kyseiset perusteet ole perusteltuja (ks. tuomio 26.10.2015, Portnov v. neuvosto, T‑290/14, EU:T:2015:806, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
72
Näin ollen on todettava, kuten unionin yleinen tuomioistuin teki 26.10.2015 antamassaan tuomiossa Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806, 50 kohta), että kantajan nimeä luetteloon merkittäessä ei ole noudatettu täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216 vahvistettuja perusteita, joiden mukaan kyseisten rajoittavien toimenpiteiden kohteeksi otettavat henkilöt nimetään.
73
Tästä seuraa, että käsiteltävä kanne on selvästi hyväksyttävä työjärjestyksen 132 artiklan mukaisesti.
74
Tätä päätelmää eivät horjuta neuvoston väitteet, jotka se esitti unionin yleisen tuomioistuimen kysymykseen vastatessaan (ks. edellä 24 kohta) ja joilla se pyrki kiistämään mainitun artiklan soveltamisen käsiteltävässä asiassa.
75
Ensinnäkin neuvosto väittää, että unionin yleinen tuomioistuin lausui 26.10.2015 antamassaan tuomiossa Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806) siitä, muodostiko Ukrainan valtakunnansyyttäjänviraston kirje riittävän vankan tosiseikaston Portnovin nimen merkitsemiselle luetteloon sillä perusteella, että hänen on todettu olevan vastuussa julkisten varojen väärinkäytöstä, kun taas käsiteltävässä asiassa neuvosto perusti kantansa myös [luottamuksellinen]. Näin ollen 26.10.2015 annetussa tuomiossa Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806) ja käsiteltävässä asiassa tarkastellut tosiseikat ja oikeudelliset kysymykset eivät ole samoja. Toiseksi neuvosto muistuttaa oikeudenkäyntiväitteestään, jonka unionin yleinen tuomioistuin siirsi ratkaistavaksi yhdessä pääasian kanssa.
76
Ensimmäisestä väitteestä on todettava aivan aluksi, että 26.10.2015 annetussa tuomiossa Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806) unionin yleinen tuomioistuin ei kyseenalaistanut Ukrainan valtakunnansyyttäjänviraston kirjeen luotettavuutta tai pätevyyttä vaan sen seikan, että tämä yksi todiste voisi muodostaa edellä 61 kohdassa tarkoitetun oikeuskäytännön mukaisen riittävän vankan tosiseikaston kantajan nimen merkitsemiselle luetteloon sillä perusteella, että hänen oli todettu ”olevan vastuussa” julkisten varojen väärinkäytöstä (ks. edellä 66–70 kohta).
77
Yhtäältä [luottamuksellinen] ilmenee [luottamuksellinen], eikä siinä todeta mitään kantajaa koskevan tutkinnan luonteesta tai vaiheesta eikä hänen syytteeseenpanonsa taustalla olevista tosiseikoista. [luottamuksellinen]
78
Nämä kaksi seikkaa eivät kuitenkaan erota oikeudellista kysymystä, josta unionin yleinen tuomioistuin on jo lausunut 26.10.2015 antamassaan tuomiossa Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806) ja edellä 56 kohdassa mainituissa tuomioissa, siitä oikeudellisesta kysymyksestä, joka on esitetty käsiteltävässä asiassa toisessa kanneperusteessa ja kolmannen kanneperusteen toisessa osassa, sillä ne eivät vaikuta oikeudelliseen arviointiin, joka koskee riittävän vankan tosiseikaston olemassaolon edellytyksiä. Nämä seikat nimittäin ainoastaan vahvistavat 7.3.2014 päivätyn kirjeen pätevyyden ja kantajaa koskevien rajoittavien toimenpiteiden toteuttamisen aiheellisuuden. Mainittu kirje on siis ainoa todiste, jonka nojalla kantajan nimi merkittiin luetteloon sillä perusteella, että hänen oli todettu ”olevan vastuussa” julkisten varojen väärinkäytöstä, ja jota unionin yleinen tuomioistuin ei pitänyt riittävänä osoittamaan, että neuvosto olisi täyttänyt todistustaakkansa (ks. vastaavasti tuomio 26.10.2015, Portnov v. neuvosto, T‑290/14, EU:T:2015:806, 43–48 kohta ja tuomio 28.1.2016, Stavytskyi v. neuvosto, T‑486/14, ei julkaistu, EU:T:2016:45, 43–47 kohta).
79
Tosiseikoista on muistettava, että työjärjestyksen 132 artiklan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen on todettava asiaa koskevat tosiseikat selvitetyiksi. Tästä on huomattava, että – toisin kuin neuvosto näyttää väittävän – selvitettyjen tosiseikkojen ei tarvitse olla samat kuin ne tosiseikat, jotka katsottiin merkityksellisiksi 26.10.2015 annetussa tuomiossa Portnov v. neuvosto (T‑290/14, EU:T:2015:806). Käsiteltävässä asiassa asianosaiset eivät ole riitauttaneet niiden tosiseikkojen paikkansapitävyyttä, joiden perusteella neuvosto merkitsi kantajan nimen luetteloon, eli sitä, että 7.3.2014 päivätyn kirjeen mukaan Ukrainan viranomaiset olivat panneet vireille kantajaa koskevan tutkimuksen tai alustavan tutkinnan julkisten varojen väärinkäytöstä, joten niitä voidaan pitää selvitettyinä.
80
Se seikka, että 7.3.2014 päivätyn kirjeen, jossa viitataan tutkimukseen tai alustavaan tutkintaan, ei voida sellaisenaan katsoa tukevan riittävällä tavalla perustetta kantajan nimen merkitsemiselle luetteloon, on sen sijaan olennainen tekijä siinä oikeudellisessa arvioinnissa, jossa tutkitaan tapaa, jolla neuvosto on täyttänyt todistustaakkansa (ks. edellä 78 kohta), eikä tämä kyseenalaista mainitussa kirjeessä kuvattuja tosiseikkoja.
81
Toisesta väitteestä on todettava, että oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka unionin yleinen tuomioistuin olisi aiemmin antanut määräyksen siitä, että 2.5.1991 tehdyn työjärjestyksen 114 artiklan perusteella esitetty oikeudenkäyntiväite siirretään ratkaistavaksi yhdessä pääasian kanssa, tämä ei estä sitä, että kanne voidaan jättää tutkimatta perustellulla määräyksellä ja siten istuntoa järjestämättä (ks. vastaavasti määräys 19.2.2008, Tokai Europe v. komissio, C‑262/07 P, ei julkaistu, EU:C:2008:95, 26–28 kohta). Tämä päätelmä koskee myös mahdollisuutta hylätä oikeudenkäyntiväite, kun unionin yleinen tuomioistuin toteaa, kuten käsiteltävässä asiassa, että kanne on selvästi hyväksyttävä työjärjestyksen 132 artiklan mukaisesti; mainitussa artiklassa määrätään nimenomaisesti, että unionin yleinen tuomioistuin voi lausua asiasta jo käsittelyn kirjallisen vaiheen jälkeen.
82
Kaiken edellä esitetyn perusteella kanne, joka on työjärjestyksen 132 artiklan mukaisesti selvästi hyväksyttävä, on siis hyväksyttävä siltä osin kuin siinä vaaditaan täytäntöönpanopäätöksen 2014/216 kumoamista kantajaa koskevilta osin.
83
Täytäntöönpanoasetus N:o 381/2014 on samoista syistä kumottava siltä osin kuin se koskee kantajaa.
Päätöksen 2014/119, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216, osittaisen kumoamisen ajalliset vaikutukset
84
Siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa päätöksen 2014/119, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216, siltä osin kuin se koskee kantajaa, neuvosto pitää välttämättömänä pysyttää päätöksen kantajaan kohdistuvat vaikutukset SEUT 264 artiklan toisen kohdan mukaisesti siihen saakka, kunnes asetuksen N:o 208/2014, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanoasetuksella N:o 381/2014, osittaisen kumoamisen vaikutukset tulevat voimaan, jotta taataan oikeusvarmuus sekä oikeusjärjestyksen johdonmukaisuus ja yhtenäisyys.
85
Kantaja vastustaa tätä vaatimusta.
86
On muistettava, että päätöstä 2014/119, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216, muutettiin päätöksellä 2015/364, jolla korvattiin luettelo 7.3.2015 alkaen ja jatkettiin kantajaan kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden soveltamista 6.3.2016 saakka. Näiden muutosten jälkeen kantajan nimi säilytettiin luettelossa ja nimen merkinnälle oli uusi perustelu (ks. edellä 16 ja 17 kohta).
87
Kantajaa koskee siis mainitusta päivästä lähtien uusi rajoittava toimenpide. Tästä seuraa, että päätöksen 2014/119, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216, kumoaminen siltä osin kuin se koskee kantajaa ei merkitse sitä, että hänen nimensä poistuisi luettelosta (ks. vastaavasti tuomio 28.1.2016, Azarov v. neuvosto, T‑331/14, EU:T:2016:49, 71 kohta).
88
Tämän vuoksi ei ole tarpeen pitää voimassa päätöksen 2014/119, sellaisena kuin se on muutettuna täytäntöönpanopäätöksellä 2014/216, vaikutuksia kantajaa koskevilta osin.
Oikeudenkäyntikulut
89
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska neuvosto on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)
Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2014/119/YUTP täytäntöönpanosta 14.4.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanopäätös 2014/216/YUTP ja Ukrainan tilanteen johdosta tiettyihin henkilöihin, yhteisöihin ja elimiin kohdistettavista rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 208/2014 täytäntöönpanosta 14.4.2014 annettu neuvoston täytäntöönpanoasetus (EU) N:o 381/2014 kumotaan siltä osin kuin ne koskevat Oleksandr Klymenkoa.
2)
Euroopan unionin neuvosto velvoitetaan vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan Klymenkon oikeudenkäyntikulut.
Annettiin Luxemburgissa 10 päivänä kesäkuuta 2016.
E. Coulon
kirjaaja
G. Berardis
jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.
(
1
)	Luottamukselliset tiedot poistettu tekstistä.