Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
EVGENI TANCHEV
6 päivänä kesäkuuta 2018(1)
Asia C‑186/17
flightright GmbH
vastaan
Iberia Express SA
(Ennakkoratkaisupyyntö – Landgericht Berlin (Berliinin alueellinen alioikeus, Saksa))
Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Asetus (EY) N:o 261/2004 – 5 artiklan 1 kohdan c alakohta ja 7 artikla – Matkustajille lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta maksettava korvaus – Menetetty jatkoyhteys useista osuuksista muodostuvalla matkalla – Lyhytaikainen viivästyminen ensimmäisellä osuudella mutta pitkäaikainen viivästyminen lopullisessa määräpaikassa – Korvausvastuu silloin, kun sopimuspuolena oleva lentoliikenteen harjoittaja ei toteuta yhtään matkaan kuuluvaa lentoa ja jokaisen osuuden suorittaa eri lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja
I       Johdanto
1.        Onko useista osuuksista muodostuvan lentomatkan ensimmäisen lennon suorittava lentoliikenteen harjoittaja vastuussa korvauksen maksamisesta matkustajalle asetuksen (EY) N:o 261/2004(2) 7 artiklan nojalla silloin, kun tämä ensimmäinen lento viivästyy vain vähän mutta matkustajan lopulliseen määräpaikkaan saapuminen viivästyy pitkäaikaisesti?
2.        Tämä on pohjimmiltaan kysymys, joka on saatettu unionin tuomioistuimen käsiteltäviksi Landgericht Berlinin (Berliinin alueellinen alioikeus, Saksa) esittämällä ennakkoratkaisupyynnöllä.
3.        Unionin tuomioistuin on aiemmin tarkastellut tämänkaltaista asiaa tuomiossa Folkerts,(3) mutta asiayhteydessä, jossa jatkolennot toteutti sama lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja ja jossa oli kyse siitä, riippuuko matkustajan oikeus korvaukseen asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan nojalla kyseisen asetuksen 6 artiklassa vahvistettujen edellytysten täyttymisestä.(4)
4.        Asian Folkerts ja pääasian tosiseikoissa on kuitenkin merkittäviä eroja. Käsiteltävässä asiassa ei ole kyse niinkään siitä, onko korvaus maksettava, vaan siitä, kenen se on maksettava.
5.        Pääasiassa jatkolentojen jokaisesta osuudesta vastasi eri lentoliikenteen harjoittaja, mutta matkaa varattaessa palveluntarjoajaksi osoitettiin muu lentoliikenteen harjoittaja, joka ei toteuttanut yhtään osuutta matkasta. Toisin kuin tuomion Folkerts taustalla olleessa tilanteessa, pääasiassa minkään lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan ja viivästyksestä kärsineiden matkustajien välillä ei näin ollen ollut tehty sopimusta, ja ensimmäisen lennon lyhyestä viivästymisestä vastuussa oleva lentoliikenteen harjoittaja ei osallistunut matkan seuraavien osuuksien toteuttamiseen.
6.        Unionin tuomioistuinta pyydetään näin ollen tässä asiayhteydessä kehittämään vakiintunutta oikeuskäytäntöään asetuksen N:o 261/2004 tulkinnasta.
II      Asiaa koskevat oikeussäännöt
7.        Asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan ensimmäisessä, toisessa, neljännessä, seitsemännessä ja kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)      Lentoliikenteen alalla toteutettavalla yhteisön toiminnalla olisi pyrittävä muun muassa varmistamaan matkustajien suojelun korkea taso. Lisäksi olisi otettava kaikilta osin huomioon kuluttajansuojelun yleiset vaatimukset.
(2)      Lennolle pääsyn epääminen sekä lentojen peruuttaminen ja pitkäaikainen viivästyminen aiheuttavat matkustajille vakavia vaikeuksia ja haittoja.
– –
(4)      Yhteisön olisikin tiukennettava [sitä korvausjärjestelmää koskevista yhteisistä säännöistä, jota sovelletaan, jos matkustajalta säännöllisessä lentoliikenteessä evätään pääsy lennolle, 4.2.1991 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 295/91](5) säädettyjä suojelua koskevia vähimmäisvaatimuksia matkustajien oikeuksien parantamiseksi ja sen varmistamiseksi, että lentoliikenteen harjoittajat toimivat vapautetuilla markkinoilla yhdenmukaistetuin ehdoin.
– –
(7)      Tämän asetuksen tosiasiallisen soveltamisen varmistamiseksi olisi siinä säädettyjen velvoitteiden koskettava lennosta vastaavaa lentoliikenteen harjoittajaa, joka suorittaa tai aikoo suorittaa lennon joko omistamallaan ilma-aluksella taikka ilman miehistöä (dry lease) tai miehistön kanssa (wet lease) vuokratulla ilma-aluksella tai muulla tavoin.
(8)      Tällä asetuksella ei olisi rajoitettava lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan oikeutta hakea asiaa koskevan lainsäädännön nojalla korvausta keneltä tahansa henkilöltä, kolmannet osapuolet mukaan luettuina.”
8.        Asetuksen N:o 261/2004 2 artiklassa esitetään seuraavat määritelmät:
”– –
b)      ’lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla’ [tarkoitetaan] lentoliikenteen harjoittajaa, joka suorittaa tai aikoo suorittaa lennon joko matkustajan kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti tai sellaisen toisen oikeushenkilön tai luonnollisen henkilön puolesta, joka on tehnyt matkustajan kanssa sopimuksen;
– –
h)      ’lopullisella määräpaikalla’ [tarkoitetaan] lähtöselvityksessä esitettävään lippuun merkittyä määräpaikkaa tai, jos on kyse suoraan toisiinsa liittyvistä lennoista, viimeisen lennon määräpaikkaa; huomioon ei oteta tarjolla olevia vaihtoehtoisia liityntälentoja, jos aikataulun mukaista saapumisaikaa noudatetaan;
– –”
9.        Asetuksen N:o 261/2004 3 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan lennosta vastaaviin lentoliikenteen harjoittajiin, jotka suorittavat 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen matkustajien kuljetusta. Kun lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja, jolla ei ole sopimusta matkustajan kanssa, suorittaa tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia velvollisuuksia, sen katsotaan toimivan sen henkilön lukuun, joka on tehnyt kyseisen matkustajan kanssa sopimuksen.”
10.      Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos lento peruutetaan – – matkustajalla on oikeus saada lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta korvaus 7 artiklan mukaisesti, – –”
11.      Asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus korvaukseen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tähän artiklaan viitataan, matkustajan on saatava seuraavan suuruinen korvaus:
a)      250 euroa lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1 500 kilometriä;
b)      400 euroa yhteisön sisäisten lentojen osalta, joiden pituus on yli 1 500 kilometriä, ja muiden lentojen osalta, joiden pituus on yli 1 500 mutta alle 3 500 kilometriä;
c)      600 euroa lentojen osalta, joihin ei voida soveltaa a tai b alakohtaa.
Lennon pituutta määriteltäessä on perusteena käytettävä viimeistä määräpaikkaa, johon matkustaja saapuu myöhässä aikataulun mukaisesta saapumisajasta siksi, että lennolle pääsy on evätty tai lento on peruutettu.”
12.      Asetuksen N:o 261/2004 13 artiklan otsikko on ”Takautumisoikeus”, ja siinä säädetään seuraavaa:
”Jos lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja maksaa korvauksen tai täyttää muut tämän asetuksen mukaiset velvollisuutensa, tämän asetuksen säännöksiä ei voida tulkita siten, että ne rajoittaisivat sen oikeutta hakea sovellettavan lainsäädännön nojalla korvausta muulta henkilöltä, kolmannet osapuolet mukaan luettuina. Tämä asetus ei lisäksi millään tavoin rajoita lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan oikeutta hakea korvausta matkanjärjestäjältä tai muulta henkilöltä, jonka kanssa lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla on sopimus. Vastaavasti tämän asetuksen säännöksiä ei voida tulkita siten, että ne rajoittaisivat matkanjärjestäjän tai kolmannen osapuolen, muun kuin matkustajan, jonka kanssa lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla on sopimus, oikeutta hakea sovellettavan lainsäädännön nojalla korvausta lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta.”
III    Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
13.      Pääasiassa flightright GmbH (jäljempänä flightright) nosti espanjalaista lentoliikenteen harjoittajaa Iberia Express SA:ta (jäljempänä Iberia Express) vastaan kanteen, jossa se vaati korvausta asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan nojalla. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että flightright esittää tämän vaatimuksen kahden matkustajan puolesta, jotka siirsivät sille oikeutensa saada kyseisen asetuksen nojalla 600 euron suuruisen korvauksen matkustajaa kohti.
14.      Ennakkoratkaisupyynnön mukaan matkustajat varasivat matkavarauksia tarjoavan verkkosivuston Elumbus GmbH:n (jäljempänä Elumbus) kautta kolmesta osuudesta muodostuvan kahden hengen matkan Berliinistä (Saksa) San Salvadoriin (El Salvador). Elumbus on lentoliikenteen harjoittajan Air Berlin PLC & Co Luftverkehrs KG:n (jäljempänä Air Berlin) valtuutettu varauksen välittäjä.
15.      Air Berlin oli nimetty matkan palveluntarjoajaksi Elumbuksen kirjoittamassa laskussa. Elumbus laati lippuasiakirjan, jossa mainittiin sama varausnumero Air Berlinille, Iberia Lineas Aereas De Espana SA:lle (jäljempänä Iberia) ja Avianca SA:lle (jäljempänä Avianca), joista kaksi viimeistä olivat kaksi kolmesta matkan lennoista vastanneista lentoliikenteen harjoittajasta.
16.      Matkan ensimmäinen osuus oli lento Berliinistä (Saksa) Madridiin (Espanja). Siitä vastasi Iberia Express.
17.      Matkan toinen osuus oli lento Madridista (Espanja) San Joséen (Costa Rica). Siitä vastasi Iberia. Iberia Express on Iberian kokonaan omistama tytäryhtiö.
18.      Matkan kolmas osuus oli lento San Josésta (Costa Rica) San Salvadoriin (El Salvador). Siitä vastasi kolumbialainen lentoliikenteen harjoittaja Avianca, joka käyttää Iberian kanssa yhteisiä reittitunnuksia.(6)
19.      Ensimmäinen lento saapui Madridiin 59 minuuttia myöhässä. Tämän vuoksi matkustajat myöhästyivät jatkolennoltaan. Matkustajat saapuivat lopulliseen määräpaikkaansa San Salvadoriin 49 tuntia myöhässä(7) lentojen uudelleen varaamisen jälkeen.
20.      Amtsgericht Wedding (Weddingin alioikeus, Saksa) hylkäsi flightrightin vaatimuksen sillä perusteella, että Iberia Express vastasi ainoastaan lennosta Berliinistä Madridiin, mutta ei muista lennoista. Iberia Express ei ollut myöskään osallistunut koko matkan suunnitteluun ja varaukseen. Näin ollen Amtsgericht Wedding katsoi, että Iberia Express oli vastuussa ainoastaan Berliinin ja Madridin välisen lennon viivästymisestä. Se hyväksyi Iberia Expressin väitteen, jonka mukaan tällä yli 1 500 kilometrin pituisella osuudella viivästyminen oli vain 59 minuuttia, minkä vuoksi matkustajalla ei ole oikeutta korvaukseen asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan nojalla.
21.      Flightright valitti tästä tuomiosta Landgericht Berliniin.
22.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, voidaanko unionin tuomioistuimen tuomiota Folkerts(8) soveltaa pääasiaan, jossa ensimmäisestä viivästyneestä lennosta ja menetetystä jatkolennosta vastaavat eri lentoliikenteen harjoittajat.(9)
23.      Tässä tilanteessa Landgericht Berlin päätti lykätä pääasian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voiko asetuksen (EY) N:o 261/2004 7 artiklan mukainen oikeus korvaukseen olla olemassa myös silloin, kun lennon saapumisen verrattain vähäisen viivästymisen vuoksi matkustaja ei ehdi suoraan siihen liittyvälle jatkolennolle ja tästä seuraa, että lopulliseen määräpaikkaan saapuminen viivästyy vähintään kolme tuntia, mutta kyseisestä kahdesta lennosta vastasivat eri lentoliikenteen harjoittajat ja varauksen teki matkanjärjestäjä, joka varasi koko lentomatkan eräältä toiselta lentoyhtiöltä?”
24.      Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle ovat esittäneet Saksan, Italian ja Puolan hallitukset sekä komissio. Flightright, Iberia Express, Saksan hallitus ja komissio esittivät suullisia huomautuksia istunnossa, joka pidettiin 21.3.2018.
IV      Arviointi
A       Yhteenveto ongelmasta
25.      On selvää, ettei asetusta N:o 261/2004 suunniteltu pääasiassa kyseessä olevaa erityistä käytäntöä ajatellen. Tämä käytäntö on se, että lentoliikenteen harjoittaja A (jäljempänä sopimuspuolena oleva lentoliikenteen harjoittaja) kirjoittaa lipun useista osuuksista muodostuvaa matkaa koskevan sopimuksen nojalla, mutta ei vastaa itse yhdestäkään matkan osuudesta, vaan osoittaa osuudet eri lennosta vastaaville lentoliikenteen harjoittajille B, C ja D. Näihin järjestelyihin sovelletaan yleensä käytäntöä, joka tunnetaan yhteisten reittitunnusten käyttönä.(10)
26.      Asetuksen N:o 261/2004 2 artiklan b alakohdassa säädetyn määritelmän mukaisesti B, C ja D ovat asetuksessa N:o 261/2004 tarkoitettuja lennosta vastaavia lentoliikenteen harjoittajia, ja asetuksen N:o 261/2004 mukainen vastuu perustuu nimenomaan tähän käsitteeseen.
27.      Kaikki asetuksesta N:o 261/2004 johtuvat velvoitteet on asetettu sopimuspuolena olevan lentoliikenteen harjoittajan sijaan lennosta vastaavalle lentoliikenteen harjoittajalle. Kuten komissio totesi istunnossa, asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan mukaan sopimussuhteen puuttuminen kyseisten matkustajien ja lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan välillä on todellakin merkityksetöntä, jos lennosta vastaavalla lentoliikenteen harjoittajalla on – kuten pääasiassa – oma sopimussuhteensa sopimuspuolena olevan lentoliikenteen harjoittajan kanssa.
28.      Tämä voi olla ongelmallista kolmesta syystä.
29.      Ensinnäkin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on asetettu kynnysarvoja, joiden ylittyessä viivästymisestä on maksettava korvaus, ja tällaisiksi arvoiksi on asetettu saapuminen vähintään kolme tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin.(11) Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin totesi pääasian tosiseikoista, tätä kynnysarvoa ei saavuteta, jos osuutta, josta Iberia Express oli vastuussa, tarkastellaan erikseen, sillä kyseinen osuus viivästyi ainoastaan 59 minuuttia.
30.      Tämä johtaa toiseen ongelmaan. Pääasiaan, jossa sopimuspuolena oleva lentoliikenteen harjoittaja on kirjoittanut kolmesta osuudesta muodostuvan matkan lipun, liittyvien tosiseikkojen yhteydessä herää kysymys, muodostuuko ”lento”, jonka viivästymistä on arvioitava, kolmesta erillisestä lennosta vai vain yhdestä lennosta. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetettu kynnysarvo saavutetaan pääasiassa ainoastaan jälkimmäisessä tapauksessa, koska viivästyminen lopullisessa määräpaikassa oli 49 tuntia.
31.      Kolmanneksi, jos ”lento” muodostuu koko matkasta Berliinistä San Salvadoriin, miten Iberia Express voidaan velvoittaa maksamaan korvausta asetuksen N:o 261/2004 nojalla 49 tunnin viivästymisestä, kun se oli lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja vain pienellä osalla matkasta? Miten Air Berlinin sopimuspuolena olevana lentoliikenteen harjoittajana voidaan vastaavasti katsoa olevan vastuussa, kun asetuksessa N:o 261/2004 ei aseteta velvoitteita sopimuspuolena oleville lentoliikenteen harjoittajille vaan pikemminkin lennosta vastaaville lentoliikenteen harjoittajille, kuten edellä jo mainittiin?
32.      Näitä kysymyksiä on arvioitava, jotta voidaan vastata Landgericht Berlinin esittämään kysymykseen.
B       Yhteenveto osapuolten huomautuksista
33.      Flightright ja komissio ehdottavat, että esitettyyn kysymykseen vastataan myöntävästi. Niiden mielestä tuomiota Folkerts voidaan soveltaa pääasian tosiseikkoihin, koska on merkityksetöntä, keitä lennosta vastaavat lentoliikenteen harjoittajat ovat.
34.      Saksan hallitus on vastakkaista mieltä ja väittää, että asiassa Folkerts korvausta oli maksettava vain, koska kaikista matkan osuuksista vastasi sama lentoliikenteen harjoittaja. Tämä on Saksan hallituksen mielestä tarvittava kytkös. Saksan hallitus on myös huolissaan siitä, että alueelliseen syöttöliikenteeseen keskittyvät lentoliikenteen harjoittajat voisivat ylikuormittua, jos korvausvaatimukset voisivat perustua myöhempiin pitkäaikaisiin viivästymisiin useista osuuksista muodostuvan matkan lopullisessa määräpaikassa.
35.      Puolan hallituksen mukaan oikeus korvaukseen on olemassa, jos joko matkanjärjestäjä on toiminut valtuutettuna edustajana lentoliikenteen harjoittajien puolesta tai jos lentoliikenteen harjoittajat, jotka olivat täysin tietoisia kyseisten matkustajien koko lentoaikataulusta, ovat vahvistaneet halukkuutensa suorittaa osan siitä, kun taas Italian hallitus katsoo, että Air Berlin on sopimuspuolena olevana lentoliikenteen harjoittajana vastuussa asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja 7 artiklassa tarkoitetusta korvauksesta.
V       Ehdotettu vastaus ennakkoratkaisukysymykseen
36.      Olen tullut siihen tulokseen, että esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen olisi vastattava siten, että oikeus asetuksen N:o 261/2004 7 artiklan mukaiseen korvaukseen ”lennosta vastaavaa lentoliikenteen harjoittajaa” vastaan on olemassa, kun lennon saapumisen verrattain vähäisen viivästymisen vuoksi matkustaja ei ehdi suoraan siihen liittyvälle jatkolennolle ja tästä seuraa, että lopulliseen määräpaikkaan saapuminen viivästyy vähintään kolme tuntia, ja näin on myös silloin, kun kyseisistä lennoista vastasivat eri lentoliikenteen harjoittajat ja varauksen teki matkanjärjestäjä, joka varasi koko lentomatkan eräältä toiselta (sopimuspuolena olevalta) lentoyhtiöltä, joka ei suorittanut yhtään lentoa millään matkan osuudella.
37.      Totean heti aluksi, että asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen mukaan lentoliikenteen alalla toteutettavalla toiminnalla pyritään varmistamaan matkustajien suojelun korkea taso, ja kuluttajansuojelun yleiset vaatimukset on otettava kaikilta osin huomioon. Lisäksi unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 261/2004 säännöksiä, joilla annetaan lentomatkustajille oikeuksia – myös niitä, joilla annetaan oikeus korvaukseen – on tulkittava laajasti.(12) Asetuksen N:o 261/2004 tavoitteena on lentomatkustajien suojan parantaminen,(13) ja ”peruuttamattomasta ajan menetyksestä aiheutunut haitta” on korvattava kyseisen asetuksen 7 artiklan nojalla.(14)
38.      Näin ollen katson, että asetuksen N:o 261/2004 tarkoituksen perusteella sen ei voida tulkita olevan esteenä sille, että korvausta saavat matkustajat, jotka kärsivät sellaisista huomattavista viivästymisistä jotka johtuvat liiketoimintamalleista, joissa matkustajien ja lennosta vastaavien lentoliikenteen harjoittajien välillä ei ole suoraa oikeussuhdetta.
39.      Unionin tuomioistuin on katsonut, että asetuksessa N:o 261/2004 oleva viittaus erilaisiin viivästymistilanteisiin on yhteensoveltuva eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä tehdyn yleissopimuksen (Montrealin yleissopimus), joka on erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä, 19 artiklan kanssa. Kyseisessä Montrealin yleissopimuksen artiklassa näet viitataan käsitteeseen ”viivästy[s] matkustajien – – ilmakuljetuksessa” tarkentamatta sitä, missä ilmakuljetuksen vaiheessa kyseessä oleva viivästys on todettava.(15)
40.      Tuomiossa Folkerts näin ollen todettiin, että koska kyseinen haitta konkretisoituu vasta lopullisessa määräpaikassa, kun yksi ainoa lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja suorittaa peräkkäisiä liityntälentoja ja kun lopulliseen määräpaikkaan saapumisessa tapahtuu pitkäaikainen ja yhdellä lennolla lyhyempi viivästyminen, ”asetuksen N:o 261/2004 7 artiklassa säädetyn kiinteämääräisen korvauksen kannalta merkitystä on pelkästään siihen aikaan nähden todetulla viivästymisellä, jolloin lennon oli aikataulun mukaisesti tarkoitus saapua lopulliseen määräpaikkaan, jolla tarkoitetaan asianomaisen matkustajan viimeisen lennon määräpaikkaa”.(16)Unionin tuomioistuin totesi hiljattain, että matkustajien oikeudessa korvaukseen ei tehdä eroa sen mukaan, ”pääsevätkö nämä lopulliseen määräpaikkaansa suoralla lennolla vai lennolla, johon liittyy liittymälentoja”.(17) Näin ollen pääasiassa merkityksellinen viivästyminen on San Salvadoriin saapumisessa tapahtunut 49 tunnin viivästyminen.
41.      Tämä päätelmä on yhteensopiva yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa. Yhden ainoan lentoliikenteen harjoittajan toteuttama useista osuuksista muodostuva matka on verrattavissa matkaan, jonka eri lentoliikenteen harjoittajat toteuttavat pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sopimuksen nojalla,(18) eikä erilaiselle kohtelulle näytä olevan objektiivista perustetta etenkään asetuksen N:o 261/2004 tavoitteen perusteella. Se myös toimii pelotteena lentoliikenteen harjoittajille, jotka jakavat lentoja esimerkiksi tytäryhtiöiden kesken välttääkseen vastuun pitkäaikaisen viivästymisen tapauksessa.
42.      Asiakirja-aineiston perusteella vaikuttaa siltä, että ainoa merkityksellinen ero asian Folkerts ja pääasian tosiseikkojen välillä on se, että asiassa Folkerts lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja oli sama kuin sopimuspuolena oleva lentoliikenteen harjoittaja ja että tämä sama yhtiö suoritti kaikki lennot. Pääasiassa Air Berlin on sopimuspuolena oleva lentoliikenteen harjoittaja, mutta kaikki merkitykselliset osuudet teetettiin alihankintana lennosta vastaavilla lentoliikenteen harjoittajilla.
43.      Miksi asetuksen N:o 261/2004 5 ja 7 artiklassa säädettyä kiinteämääräistä korvausta koskevaa järjestelmää ei sitten voida soveltaa Iberia Expressin sijaan Air Berliniin, kuten Italian hallitus esittää?
44.      Tämä johtuu siitä, ettei asetuksessa N:o 261/2004 yksinkertaisesti säädetä sopimuspuolena olevien lentoliikenteen harjoittajien toiminnasta. Tämä ei perustu pelkästään asetuksen N:o 261/2004 sanamuotoon, vaan liittyy myös siihen, että kyseinen asetus kohdistuu kauttaaltaan ”lennosta vastaavaan lentoliikenteen harjoittajaan”, kuten sen johdanto-osan 7, 8, 14 ja 19 perustelukappaleessa sekä 4, 5 ja 6 artiklassa todetaan (kun taas 7 artikla koskee 5, 10, 11 ja 13 artiklan perusteella nimenomaisesti ainoastaan lennosta vastaavia lentoliikenteen harjoittajia). Tällaisia säännöksiä on huomattavasti enemmän kuin asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan 4, 9, 12 ja 22 perustelukappaleessa sekä 3 artiklassa olevia yleisiä viittauksia ”lentoliikenteen harjoittajiin” yhdessä 2 artiklan a alakohdassa olevan lentoliikenteen harjoittajan määritelmän kanssa, ja tällaiset säännökset ovat myös huomattavasti merkityksellisempiä. Asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan seitsemäs perustelukappale on erityisen tärkeä, koska siinä korostetaan, että asetuksessa säädettyjen velvoitteiden olisi ”koskettava lennosta vastaavaa lentoliikenteen harjoittajaa, joka suorittaa tai aikoo suorittaa lennon”.
45.      Olen näin ollen taipuvainen tulkitsemaan asetuksen N:o 261/2004 7 artiklassa, jota sovelletaan kyseisen asetuksen 5 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla ”lennosta vastaavaan lentoliikenteen harjoittajaan”, säädettyä oikeutta korvaukseen siten, että se käsittää myös lennosta vastaavat lentoliikenteen harjoittajat, jotka ovat aiheuttaneet useista osuuksista muodostuvan lennon viivästymisen, joka johtaa unionin oikeuskäytännössä asetetut korvauksen kynnysarvot täyttävään viivästymiseen lopullisessa määräpaikassa.
46.      Tätä tukevat myös asetuksen N:o 261/2004 valmisteluasiakirjat. Komission alkuperäisessä ehdotuksessa oli käsitelty sekä matkanjärjestäjää että sopimuspuolena olevaa lentoliikenteen harjoittajaa yhteisten reittitunnusten käytön tapauksessa, ja Euroopan parlamentti oli ehdottanut molempien rinnakkaista vastuuta, mutta neuvosto toi esiin huolenaiheita siitä, mitä tämä tarkoittaa matkustajien oikeusvarmuuden kannalta.(19) Selvyyden ja yksinkertaisuuden vuoksi asetusehdotusta muutettiin siten, että velvoitteet asetettiin yksinomaan lennosta vastaavalle lentoliikenteen harjoittajalle.(20) Alkuperäisessä ehdotuksessa oli lisäksi edellytetty, että sopimuspuolena oleva lentoliikenteen harjoittaja on yhteisön lentoliikenteen harjoittaja, kun on kyse yhteisten reittitunnusten käytöstä,(21) mutta tätä säännöstä muutettiin myöhemmin, jotta lennosta vastaavaa lentoliikenteen harjoittajaa voidaan käyttää viitekohtana.(22) Kaikki tämä osoittaa, että lennosta vastaavasta lentoliikenteen harjoittajasta tehtiin tarkoituksella asetuksen N:o 261/2004 kannalta merkityksellinen lentoliikenteen harjoittaja.(23)
47.      Lisäksi Iberia Expressin edustaja mainitsi istunnossa, että Iberia Express tiesi, että kyseisten sen lennolla Berliinistä lentäneiden matkustajien piti ehtiä jatkolennolle Madridissa. Koska yhteisten reittitunnusten käyttö on yleinen käytäntö, siitä kaupallista hyötyä saaville lentoliikenteen harjoittajille ei voida katsoa aiheutuvan liian suurta rasitetta käytäntöön sisältyvän riskin kantamisesta,(24)etenkin kun lentoliikenteen harjoittaja voi ennakoida tietyn lennon viivästymisen seuraukset tarkistamalla matkustajiensa lentoaikataulun. Tai toisin sanoen, kuten Puolan hallitus totesi, tieto jatkolennoista on eräänlainen suostumus.
48.      Kuten komissio huomautti istunnossa, Iberia Expressin asemassa olevilla lentoliikenteen harjoittajilla on vapaus kieltäytyä tekemästä sopimusta sopimuspuolena olevien lentoliikenteen harjoittajien kanssa, jos lentojen väliin jäävä aika ei mahdollista kohtuullista riskimarginaalia. Tämän perusteella yhdyn näkemykseen, jonka mukaan ”korvausperusteena ei pitäisi olla se, onko liikenteenharjoittaja aiheuttanut haitan, vaan liikenteenharjoittajan tuottamus (laajasti määriteltynä)”.(25)
49.      Ehdottamassani vastauksessa ei näin ollen aseteta kohtuutonta rasitetta lennosta vastaaville lentoliikenteen harjoittajille, jotka ovat vastuussa ainoastaan lyhyistä lentojen osuuksista.(26)On vielä todettava, että vaikka lentoliikenteen harjoittajat joutuisivat asetuksen N:o 261/2004 mukaisesti suoritusvelvollisiksi, tämä ei estä niitä hakemasta kansallisen lainsäädännön nojalla korvausta muulta henkilöltä, kolmannet osapuolet mukaan luettuina, kuten mainitun asetuksen 13 artiklassa säädetään. Etusijalle on kuitenkin asetettava asetuksen N:o 261/2004 tavoite, joka on sen varmistaminen, että matkustajat saavat korvauksensa vakiomuotoisesti ja välittömästi.(27)
VI      Ratkaisuehdotus
50.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landgericht Berlinin esittämään kysymykseen seuraavasti:
Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun asetuksen (EY) N:o 261/2004 7 artiklan mukainen oikeus korvaukseen on olemassa ”lennosta vastaavaa lentoliikenteen harjoittajaa” vastaan, kun edeltävän lennon saapumisen verrattain vähäisen viivästymisen vuoksi matkustaja ei ehdi suoraan siihen liittyvälle jatkolennolle ja tästä seuraa, että lopulliseen määräpaikkaan saapuminen viivästyy vähintään kolme tuntia, ja näin on myös silloin, kun kyseisistä lennoista vastasivat eri lentoliikenteen harjoittajat ja varauksen teki matkanjärjestäjä, joka varasi koko lentomatkan eräältä toiselta (sopimuspuolena olevalta) lentoyhtiöltä, joka ei suorittanut yhtään lentoa millään matkan osuudella.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 261/2004 (EUVL 2004, L 46, s. 1).
3      Tuomio 26.2.2013 (C‑11/11, EU:C:2013:106).
4      Tuomio 26.2.2013, Folkerts (C‑11/11, EU:C:2013:106, 25 ja 35–38 kohta).
5      EYVL 1991, L 36, s. 5.
6      Ks. Aviancan verkkosivusto, joka on saatavilla osoitteessa https://www.avianca.com/es/en/our-company/some-partners/air-partner/codeshare, Iberian verkkosivusto, joka on saatavilla osoitteessa https://www.iberia.com/gb/our-alliances/codeshare/, ja Iberia Expressin verkkosivusto, joka on saatavilla osoitteessa https://www.iberiaexpress.com/en/general-info/iberia-express/the-company.
7      Ennakkoratkaisupyynnön mukaan viivästyminen oli 49 tuntia. Flightright kuitenkin väitti istunnossa, että kyseinen viivästyminen oli 25 tuntia.
8      Tuomio 26.2.2013 (C‑11/11, EU:C:2013:106).
9      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että Bundesgerichtshof (liittovaltion ylin tuomioistuin, Saksa) oli esittänyt aiemmin unionin tuomioistuimelle olennaisilta osin samanlaisen kysymyksen, mutta se peruutettiin sen jälkeen, kun vastaaja hyväksyi vaatimuksen kyseisessä asiassa. Ks. unionin tuomioistuimen presidentin määräys 1.10.2016, Markmann ym. (C‑479/16, ei julkaistu, EU:C:2016:794).
10      Tällä ilmailualan yleisellä käytännöllä pyritään vahvistamaan läsnäoloa markkinoilla ja kilpailukykyä. Tässä käytännössä lentoliikenteen harjoittaja pitää kaupan lentoja omalla reittitunnuksellaan, vaikka kyseisistä lennoista vastaa toinen yritys. Yhteistunnuksin toteutettavilla lennoilla on näin ollen useita reittitunnuksia, yleensä lentoa kaupan pitävän lentoliikenteen harjoittajan ja lennon suorittavan lentoliikenteen harjoittajan tunnukset.
11      Tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym. (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 57 kohta).
12      Tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym. (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 45 kohta).
13      Tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym. (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 49 kohta).
14      Tuomio 26.2.2013, Folkerts (C‑11/11, EU:C:2013:106, 39 kohta).
15      Tuomio 26.2.2013, Folkerts (C‑11/11, EU:C:2013:106, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
16      Tuomio 26.2.2013, Folkerts (C‑11/11, EU:C:2013:106, 35 kohta). Ks. myös tuomio 7.9.2017, Bossen ym. (C‑559/16, EU:C:2017:644, 23 kohta).
17      Tuomio 7.9.2017, Bossen ym. (C‑559/16, EU:C:2017:644, 24 kohta).
18      Tuomio 26.2.2013, Folkerts (C‑11/11, EU:C:2013:106, 32 ja 33 kohta) ja tuomio 7.9.2017, Bossen ym. (C‑559/16, EU:C:2017:644, 19, 22, 26, 28 ja 29 kohta). Ks. myös tuomio 10.1.2006, IATA ja ELFAA (C‑344/04, EU:C:2006:10, 95 ja 98 kohta); tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym. (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 48, 49 ja 60 kohta) ja tuomio 23.10.2012, Nelson ym. (C‑581/10 ja C‑629/10, EU:C:2012:657, 33 ja 34 kohta).
19      Neuvoston asiakirja 12028/02, 25.9.2002, s. 6 ja 11.
20      Komission tiedonanto yhteisestä kannasta, SEK(2003) 361 lopullinen, 25.3.2013, 3 kohdan toinen kappale.
21      Alkuperäisen ehdotuksen 3 artiklassa säädetään mm. seuraavaa:
”1. Tätä asetusta sovelletaan matkustajiin, jotka lähtevät jäsenvaltion alueella sijaitsevalta ja perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvalta lentoasemalta, sekä matkustajiin, joilla on yhteisön lentoliikenteen harjoittajan tai matkanjärjestäjän kanssa sopimus yhteisön alueella myytäväksi tarjotusta matkapaketista ja jotka lähtevät kolmannessa maassa sijaitsevalta lentoasemalta jäsenvaltion alueella sijaitsevalle ja perustamissopimuksen soveltamisalaan kuuluvalle lentoasemalle – –.
– –
3. Tätä asetusta sovelletaan lentoliikenteen harjoittajaan tai matkanjärjestäjään, jonka kanssa 1 kohdassa – – tarkoitetuilla matkustajilla on sopimus. Matkanjärjestäjän tai, kun on kyse yhteistunnuksen käytöstä, markkinoivan lentoyhtiön on sovittava kuljettavan lentoyhtiön kanssa kaikista järjestelyistä, joita tarvitaan tämän asetuksen säännösten täytäntöönpanon varmistamiseksi.”
KOM(2001) 784 lopullinen, 21.12.2001.
22      Neuvoston asiakirja 13877/02, 12.11.2002, s. 10 ja 11.
23      Ks. asetusta N:o 261/2004 koskevat komission tulkintaohjeet (EUVL 2016, C 214, s. 5), 2.2.3 kohta.
24      Julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus flightright ym. (C‑274/16, C‑447/16 ja C‑448/16, EU:C:2017:787, 83 kohta).
25      Julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus Sturgeon ym. (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:416, 60 kohta).
26      Ks. yleisesti tuomio 10.1.2006, IATA ja ELFAA (C‑344/04, EU:C:2006:10).
27      Tuomio 10.1.2006, IATA ja ELFAA (C‑344/04, EU:C:2006:10, 82 kohta) ja tuomio 19.11.2009, Sturgeon ym. (C‑402/07 ja C‑432/07, EU:C:2009:716, 49 ja 51 kohta).