Ideiglenes változat
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2026. március 12.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Uniós polgárság – Az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése – A tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog – Akadályok – A nemre vonatkozó adatok anyakönyvi nyilvántartásban való módosítása iránti kérelem – 2004/38/EK irányelv – A 4. cikk (3) bekezdése – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. cikke – A magán‑ és a családi élet tiszteletben tartásához való jog – A tagállami bíróság azon kötelezettsége, hogy megfeleljen ezen állam alkotmánybírósága ítélkezési gyakorlatának – Az összhangban történő értelmezés ”
A C‑43/24. sz. [Shipova](i) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Varhoven kasatsionen sad (legfelsőbb semmítőszék, Bulgária) a Bírósághoz 2024. január 23‑án érkezett, 2024. január 18‑i határozatával terjesztett elő a
K. M. H.
és
az Obshtina Stara Zagora
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: K. Jürimäe tanácselnök (előadó), K. Lenaerts, a Bíróság elnöke, a második tanács bírájaként eljárva, F. Schalin, M. Gavalec és Csehi Z. bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: R. Stefanova‑Kamisheva tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. május 22‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        K. M. H. képviseletében D.I. Lyubenova advokat és A. Schuster avvocato,
–        a bolgár kormány képviseletében T. Mitova és R. Stoyanov, meghatalmazotti minőségben,
–        az észt kormány képviseletében M. Kriisa, meghatalmazotti minőségben,
–        a magyar kormány képviseletében Biró‑Tóth Zs. és Fehér M. Z., meghatalmazotti minőségben,
–        a holland kormány képviseletében M. K. Bulterman, A. Hanje és P. P. Huurnink, meghatalmazotti minőségben,
–        a portugál kormány képviseletében P. Barros da Costa, A. Pimenta, J. Ramos és Â. Seiça Neves, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében E. Montaguti és I. Zaloguin, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. szeptember 4‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUSZ 9. cikknek, az EUMSZ 8. cikknek, az EUMSZ 10. cikknek és az EUMSZ 21. cikknek, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 7. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet a K. M. H. és az Obshtina Stara Zagora (Stara Zagora önkormányzata, Bulgária) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya arra irányuló kérelem, hogy a bíróság egyrészt mondja ki, hogy a felperes nőnemű személy, és rendelje el utóneve, apai neve és családneve megváltoztatását, másrészt e változást tüntessék fel a születési anyakönyvi kivonatában.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az EU‑Szerződés
3        Az EUSZ 9. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Az [Európai] Unió minden tevékenysége során tiszteletben tartja a polgárai közötti egyenlőség elvét; az Unió intézményei, szervei és hivatalai valamennyi uniós polgárt egyenlő figyelemben részesítik. Uniós polgár mindenki, aki valamely tagállam állampolgára. Az uniós polgárság kiegészíti és nem helyettesíti a nemzeti állampolgárságot.”
Az EUM‑Szerződés
4        Az EUMSZ 8. cikk értelmében:
„Az Unió tevékenységeinek folytatása során törekszik az egyenlőtlenségek kiküszöbölésére, valamint a férfiak és nők közötti egyenlőség előmozdítására”.
5        Az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Szerződésekben és a végrehajtásukra hozott intézkedésekben megállapított korlátozásokkal és feltételekkel minden uniós polgárnak joga van a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz.”
A Charta
6        A Chartának „A magán‑ és a családi élet tiszteletben tartása” című 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán‑ és családi életét, otthonát és kapcsolattartását tiszteletben tartsák”.
7        A Charta „A jogok és elvek hatálya és értelmezése” című 52. cikke a (3) bekezdésben előírja:
„Amennyiben e Charta olyan jogokat tartalmaz, amelyek megfelelnek a [Rómában 1950. november 4‑én aláírt], az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményben [a továbbiakban: EJEE] biztosított jogoknak, akkor e jogok tartalmát és terjedelmét azonosnak kell tekinteni azokéval, amelyek az említett egyezményben szerepelnek. Ez a rendelkezés nem akadályozza meg azt, hogy az Unió joga kiterjedtebb védelmet nyújtson.”
A 2004/38/EK irányelv
8        Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.) 4. cikkének (3) bekezdése értelmében:
„A tagállamok jogszabályaikkal összhangban állampolgáraik részére az állampolgárságot feltüntető személyazonosító igazolványt vagy útlevelet állítanak ki és hosszabbítanak meg”.
A bolgár jog
Az anyakönyvezésről szóló törvény
9        Az 1999. július 27‑i Zakon za grazhdanskata registratsia (az anyakönyvezésről szóló törvény; a DV 1999. július 27‑i 67. száma) 9. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Bolgár Köztársaság területén született bolgár állampolgár neve egy utónévből, egy apai névből és egy családnévből áll. A név három részét be kell jegyezni a születési anyakönyvi kivonatba.”
10      Az anyakönyvezésről szóló törvény 45. cikke (1) bekezdésének 6–8. pontja értelmében a születési anyakönyvi kivonat tartalmazza az újszülött nevét, a gyermek személyi azonosító számát (csak a bolgár állampolgárok esetében), valamint a nemet és az állampolgárságot.
A bolgár személyazonosító okmányokról szóló törvény
11      A Zakon za bulgarskite lichni dokumenti (a bolgár személyazonosító okmányokról szóló törvény, a DV 1998. augusztus 11‑i 93. száma) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: a bolgár személyazonosító okmányokról szóló törvény) 9. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A név, a személyi azonosító szám (személyi szám/külföldi személyi szám), a nem, az állampolgárság vagy a megjelenés jelentős és tartós megváltozása esetén az érintett személynek legfeljebb 30 napon belül új bolgár személyazonosító okmányokat kell kérelmeznie.”
12      A bolgár személyazonosító okmányokról szóló törvény 13. cikkének (1) bekezdése felsorolja a személyazonosító okmányok típusait. Ezek sorába tartozik különösen a személyazonosító igazolvány, az útlevél és a vezetői engedély.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13      K. M. H. 1990. augusztus 7–én született Bulgáriában. E tagállam anyakönyvi nyilvántartásába férfi neműként, az e nemnek megfelelő utónévből, apai névből és családnévből álló névvel jegyezték be. Személyi azonosító számot kapott, és személyazonosító okmányt is kiállítottak a részére, amelyek őt férfi neműként azonosítják.
14      Márpedig a Varhoven kasatsionen sad (legfelsőbb semmítőszék, Bulgária), a kérdést előterjesztő bíróság által megállapított tények leírása szerint K. M. H. gyermekkora óta mindig is nőnek érezte magát megjelenését, magatartását, észlelését, érzelmeit és viselkedését illetően.
15      2014 decemberében K. M. H. pszichológushoz fordult, aki a nemi identitás zavarát, valamint a társas érintkezés és a kapcsolatok terén jelentkező nehézségeket diagnosztizált nála. K. M. H. egy endokrinológus és andrológus szakorvossal folytatott konzultációt követően megkezdte a hormonterápiát Olaszországban, ahol jelenleg él, és ahol tartós családi kapcsolatot létesített egy olasz állampolgárral.
16      Mivel K. M. H. nap mint nap, különösen a munkakeresés során szembesült az egyrészt a megjelenése és magatartása, másrészt a személyazonosító okmányain feltüntetett nem közötti eltérésből eredő hátrányokkal és problémákkal, 2017‑ben kérelemmel fordult a Rayonen sad Stara Zagorahoz (stara zagorai kerületi bíróság, Bulgária) hogy nyilvánítsa őt nőnemű személynek, rendelje el nevének K. M. H.‑ról (férfi utónév, apai név és családnév) K. M. H.‑ra (női utónév, apai név és családnév) történő módosítását, és ezt a módosítást tüntessék fel születési anyakönyvi kivonatában.
17      K. M. H. kérelmét az általa hivatkozott nemi identitást megerősítő orvosi vélemények és igazságügyi szakértői vélemények ellenére elutasították azzal az indokkal, hogy a bolgár szabályozás nem teszi lehetővé az anyakönyvi okmányban megállapított tények pszichológiai alapon történő módosítását. Ezen elutasító határozatot fellebbezési eljárás keretében az Okrazhen sad Stara Zagora (stara zagorai regionális bíróság, Bulgária) másodfokon helybenhagyta. E bíróság szerint e szabályozás előírja, hogy a nemet születéskor az elsődleges nemi jelleg alapján kell anyakönyvezni. A nem módosítása csak akkor engedélyezhető, ha azt testi változás követeli meg.
18      A felülvizsgálati kérelem tárgyában eljáró Varhoven kasatsionen sad (legfelsőbb semmítőszék, Bulgária) úgy ítélte meg, hogy az e területre vonatkozó nemzeti szabályozás hiánya ellenére a magán‑ és a családi élet tiszteletben tartásának elve arra kötelezi a bíróságokat, hogy esetről esetre értékeljék, hogy teljesülnek‑e a valamely személy nemi identitása megváltoztatásának anyagi jogi feltételei, amelyektől e személy születési anyakönyvi kivonatában szereplő személyi állapotra vonatkozó adatokban bekövetkezett jogi változás függ, annak érdekében, hogy az EJEE 8. cikkére tekintettel megteremtsék a közérdek és az említett személy érdeke közötti szükséges egyensúlyt. Ezt követően e bíróság az ügyet visszautalta az Okrazhen sad Stara Zagora (stara zagorai regionális bíróság) elé annak érdekében, hogy az új bizonyítékokat szerezzen be K. M. H. egészségi állapotára vonatkozóan.
19      2019. november 21‑i határozatával az Okrazhen sad Stara Zagora (stara zagorai regionális bíróság) ismételten elutasította K. M. H. kérelmét azzal az indokkal, hogy a bolgár jogszabályok nem tesznek lehetővé nemváltoztatási eljárást az érintett személy önrendelkezése alapján.
20      K. M. H. e határozattal szemben jogorvoslattal élt a Varhoven kasatsionen sad (legfelsőbb semmítőszék) előtt, amely a kérdést előterjesztő bíróság.
21      E bíróság megjegyzi, hogy köti őt a Varhoven kasatsionen sad (legfelsőbb semmítőszék) polgári tanácsai teljes ülésének 2023. február 20‑i 2/20. sz. értelmező határozata (a továbbiakban: értelmező határozat). Márpedig e határozatból kitűnik, hogy a Bulgáriában hatályos anyagi jog nem teszi lehetővé a magát transzneműnek valló személy anyakönyvi okmányaiban szereplő nemre, névre és személyazonosító számra vonatkozó adatok módosítását. Az említett értelmező határozat szerint az uniós jog nem követel meg eltérő következtetést, mivel a személyek személyi állapotára vonatkozó szabályok a tagállamok hatáskörébe tartoznak. Ugyanezen határozat többek között a Konstitutsionen sad (alkotmánybíróság, Bulgária) 2021. október 26‑i ítéletén alapul, amelyben ez utóbbi bíróság úgy ítélte meg, hogy a bolgár alkotmányban szereplő „nem” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az kizárólag annak biológiai dimenziójára vonatkozik azon erkölcsi és/vagy vallási szabályok és elvek folytán, amelyeknek elsőbbséget kell élvezniük a transznemű személyek érdekével szemben.
22      A kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal kétségeit fejezi ki az értelmező határozatban elfogadott értelmezéssel kapcsolatban, mindenekelőtt az EJEE 8. cikkére és az EUSZ 9. cikkre tekintettel. A nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést tiltó nemzeti jog hatályának az interszexuális személyekre való korlátozása ugyanis az e cikkek értelmében vett ilyen hátrányos megkülönböztetésnek minősül. Ez a bolgár transznemű személyek tisztességes eljáráshoz való jogának megsértését is jelentheti, mivel az azonos vagy hasonló eseteket más uniós tagállamokban eltérően kezelnék.
23      E bíróság ezt követően arra keresi a választ, hogy a születési anyakönyvi kivonatban szereplő adatok módosításának tilalma nem sérti‑e az uniós polgárok egyenlőségének és a szabad mozgásnak az EUMSZ 8. és EUMSZ 21. cikkben, valamint a Charta 7. cikkében foglalt elvét, mivel az érintett személyek nem tudják igazolni személyazonosságukat a személyazonosító okmányaikkal.
24      Végül az említett bíróság úgy véli, hogy a Bíróság feladata annak értékelése, hogy a bolgár alkotmánynak a Konstitutsionen sad (alkotmánybíróság) általi kötelező értelmezése, amely szerint a „nem” kifejezés kizárólag biológiai értelemben értelmezendő, megfelel‑e az uniós jog követelményeinek, és jogi akadályát képezheti‑e a nemi identitás anyakönyvi okmányokban való figyelembevételének.
25      E körülmények között a Varhoven kasatsionen sad (legfelsőbb semmítőszék, Bulgária) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      [E]llentétes‑e az uniós polgárok közötti egyenlőségnek és a szabad mozgásnak az EUSZ 9. cikkben, valamint az EUMSZ 8. és 21. cikkben rögzített és [a Charta] 7. cikkében és az [EJEE] 8. cikkében megerősített elvével az olyan tagállami belső jogi szabályozás, amely teljes mértékben kizárja a magát [transzneműnek] valló kérelmező anyakönyvi kivonataiban szereplő, a nemre, a névre és az azonosítószámra vonatkozó bejegyzés módosításának lehetőségét?
2)      Ellentétes‑e az uniós polgárok közötti egyenlőségnek és a szabad mozgásnak az EUSZ 9. cikkben, valamint az EUMSZ 8. és 21. cikkben rögzített elvével, valamint a mindenfajta nemen, faji vagy etnikai származáson, valláson vagy meggyőződésen, fogyatékosságon, életkoron vagy szexuális irányultságon alapuló megkülönböztetésnek az EUMSZ 10. cikkben rögzített tilalmával, amelyeket megerősít a Charta 7. cikke és az EJEE 8. cikke, továbbá a hatékony jogorvoslat elvével az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat (a jelen esetben a […] értelmező határozata), amely szerint az Európai Unió valamely tagállamának területén hatályos objektív anyagi jog nem biztosít lehetőséget a magát [transzneműnek] valló kérelmező anyakönyvi kivonataiban a nem, a név és az azonosítószám megváltoztatására, és e kérelmező ezáltal eltérő helyzetbe kerül ahhoz képest, amelyben valamely másik olyan tagállamban lenne, amelynek ítélkezési gyakorlata ezzel ellentétes álláspontot képvisel?
Megengedett‑e az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely vallási értékek és erkölcsi elvek alapján nem teszi lehetővé a nemi identitás megváltoztatását, kivéve, ha ez bizonyos – interszexuális – személyek esetében egészségügyi okokból szükséges?
Megengedett‑e az olyan nemzeti ítélkezési gyakorlat, amely vallási értékek és erkölcsi elvek alapján csak bizonyos esetekben és bizonyos (interszexuális) személyek számára egészségügyi okokból teszi lehetővé a nem megváltoztatását, a nemi identitás további, más egészségügyi okokból történő megváltoztatásának más eseteiben azonban nem?
3)      A nem mint az anyakönyvi bejegyzés egyik alapvető eleme tekintetében is fennáll‑e az [Unió] tagállamainak az a Bíróság ítélkezési gyakorlatában [a 2018. június 5‑i Coman és társai ítélettel (C‑673/16, EU:C:2018:385) és a 2021. december 14‑i Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo” ítélettel (C‑490/20, EU:C:2021:1008)] a [2004/38] irányelv és az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésének alkalmazásával kapcsolatban elismert kötelezettsége, hogy el kell ismerniük a személyeknek a valamely más tagállamban – e tagállam jogának megfelelően – megállapított személyi állapotát, és megköveteli‑e valamely bolgár állampolgársággal is rendelkező személy nemének valamely más tagállamban megállapított megváltozása e ténynek a [Bulgáriában] megfelelő nyilvántartásaiba történő bejegyzését?
4)      A Chartából és az EJEE‑ből eredő tisztességes eljáráshoz való jogra tekintettel megengedett‑e az alkotmány Konstitutsionen sad (alkotmánybíróság, Bulgária) ítélete általi olyan kötelező értelmezés[ének feltétlen alkalmazása], amely szerint a »nem« fogalma kizárólag biológiai értelemben értendő[?] [Ö]sszeegyeztethető‑e ez az értelmezés az uniós jog követelményeivel, és a nem megváltozása [anyakönyvi] bejegyzésének jogi akadályát képezheti‑e az?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
26      Nem vitatott, hogy valamely tagállam azon állampolgára, aki uniós polgárként gyakorolta a származási tagállamától eltérő tagállamban való szabad mozgás és tartózkodás jogát, adott esetben a származási tagállamával szemben is hivatkozhat az e minőséghez kapcsolódó, többek között az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében előírt jogokra (2007. október 23‑i Morgan és Bucher ítélet, C‑11/06 és C‑12/06, EU:C:2007:626, 22. pont; 2018. június 5‑i Coman és társai ítélet, C‑673/23, EU:C:2018:385, 31. pont; 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 41. pont).
27      A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy K. M. H. gyakorolta a származási államától eltérő tagállamban való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való, az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében biztosított jogát, mivel Olaszországban tartózkodik, ahol tartós családi kapcsolatot létesített.
28      E körülmények között az első és a második, többek között e 21. cikk értelmezésére vonatkozó kérdésre adandó válasz szükséges a kérdést előterjesztő bíróság számára az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez. E kérdéseket tehát elfogadhatónak kell nyilvánítani. Ugyanez vonatkozik a negyedik kérdésre is, amennyiben az arra vonatkozik, hogy milyen következményekkel jár, ha az alkotmánybíróság által értelmezett nemzeti jog esetlegesen összeegyeztethetetlen az említett 21. cikk Bíróság általi értelmezésével.
29      Ezzel szemben a harmadik kérdés, mivel az azon az előfeltevésen alapul, hogy az érintett személy nemének megváltozása megállapítást nyert egy, e személy származási tagállamától eltérő tagállamban, úgy tűnik, nem kapcsolódik az alapügy tényállásának a kérdést előterjesztő bíróság általi leírásához.
30      Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az előzetes döntéshozatalra utalást nem az általános vagy hipotetikus kérdésekkel kapcsolatos tanácsadó vélemények megfogalmazása indokolja, hanem az uniós jogot érintő jogvita tényleges megoldásának szükségessége (lásd: 1981. december 16‑i Foglia ítélet, 244/80, EU:C:1981:302, 18. pont; 2013. február 26‑i Åkerberg Fransson ítélet, C‑617/10, EU:C:2013:105, 42. pont; 2022. december 1‑jei DELID‑ítélet, C‑409/21, EU:C:2022:946, 37. pont.). Következésképpen a harmadik kérdés elfogadhatatlan.
Az első és a második kérdésről
Előzetes észrevételek
31      Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ezt szem előtt tartva a Bíróság figyelembe vehet olyan uniós jogi normákat, amelyekre a nemzeti bíróság kérdésében nem hivatkozott (lásd: 1986. március 20‑i Tissier ítélet, 35/85, EU:C:1986:143, 9. pont; 2024. február 22‑i Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date ítélet, C‑491/21, EU:C:2024:143, 23. pont). Az a körülmény ugyanis, hogy az előterjesztő bíróság a kérdéseiben formálisan az uniós jog bizonyos meghatározott rendelkezéseire hivatkozott, nem képezi akadályát annak, hogy a Bíróság megadja e bíróság számára az uniós jog értelmezésének minden olyan elemét, amely hasznos lehet az alapügy elbírálásához, oly módon, hogy az e bíróság által szolgáltatott információk összessége, és különösen az előzetes döntéshozatalra utaló határozat indokolása alapján meghatározza az uniós jog azon elemeit, amelyek a jogvita tárgyára tekintettel értelmezést igényelnek (lásd: 1978. november 29‑i Redmond ítélet, 83/78, EU:C:1978:214, 26. pont; 2025. augusztus 1‑jei Alace és Canpelli ítélet, C‑758/24 és C‑759/24, EU:C:2025:591, 45. pont).
32      Ezt szem előtt tartva meg kell állapítani, hogy első és második kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság az EUSZ 9. cikk, az EUMSZ 8. cikk, az EUMSZ 10. cikk és az EUMSZ 21. cikk, valamint a Charta 7. cikkének értelmezését kéri a Bíróságtól.
33      Amint az a jelen ítélet 27. pontjában megállapításra került, az alapügyben nem vitatott, hogy K. M. H. uniós polgárként az EUMSZ 21. cikknek megfelelően gyakorolta a származási tagállamától eltérő tagállamban való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát. Tehát hivatkozhat az említett rendelkezések által biztosított jogokra, figyelemmel azonban az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésének megfelelően a Szerződésekben és a végrehajtásukra hozott intézkedésekben előírt korlátozásokra és feltételekre is. Ilyen korlátozásokat és feltételeket ír elő a 2004/38 irányelv, amelynek célja többek között az, hogy meghatározza e jogok gyakorlásának feltételeit, valamint e jogok korlátozásait (2024. február 22‑i Direcсia pentru Evidenľa Persoanelor įi Administrarea Bazelor de Date ítélet, C‑491/21, EU:C:2024:143, 27. pont).
34      E tekintetben meg kell állapítani, hogy ezen irányelv 4. cikkének (3) bekezdése a tagállamokat annak érdekében, hogy az állampolgáraik gyakorolhassák a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogukat, arra kötelezi, hogy jogszabályaikkal összhangban állampolgáraik számára az állampolgárságot feltüntető személyazonosító igazolványt vagy útlevelet állítsanak ki (2024. február 22‑i Direcția pentru Evidența Persoanelor și Administrarea Bazelor de Date ítélet, C‑491/21, EU:C:2024:143, 35. pont).
35      Márpedig a nemre vonatkozó adatoknak K. M. H. által az alapeljárás keretében kért módosítása a bolgár személyazonosító okmányokról szóló törvény 13. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 9. cikkének (1) bekezdése alapján K. M. H. számára új bolgár személyazonosító okmányok kérelmezésére vonatkozó kötelezettséget vonna maga után.
36      E körülmények között, anélkül hogy határozni kellene az EUSZ 9. cikk, valamint az EUMSZ 8. cikk és az EUMSZ 10. cikk értelmezéséről, meg kell állapítani, hogy első és második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EUMSZ 21. cikket és a 2004/38 irányelv 4. cikkének (3) bekezdését a Charta 7. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely nem teszi lehetővé az említett tagállam olyan állampolgára e tagállam anyakönyvi nyilvántartásába bejegyzett, nemre vonatkozó adatainak módosítását, mint amilyen a neme, családneve, apai neve, utóneve és személyazonosító száma, aki gyakorolta a szabad mozgáshoz és egy másik tagállamban való tartózkodáshoz való jogát.
Az ügy érdeméről
37      Az uniós jog jelenlegi állása szerint a személyi állapot, amelynek körébe a családnév, az apai név, az utónév és a nemi identitás megváltoztatására vonatkozó szabályok tartoznak, a tagállamok hatáskörébe tartozó terület. Az uniós jog nem sérti e hatáskört. E hatáskör gyakorlása során azonban minden tagállamnak tiszteletben kell tartania az uniós jogot, és különösen az EUM‑Szerződésnek a tagállamok területén való mozgás és tartózkodás minden uniós polgár számára elismert szabadságára vonatkozó rendelkezéseit (lásd ebben az értelemben: 2018. június 26‑i MB [Nemváltoztatás és öregségi nyugdíj] ítélet, C‑451/16, EU:C:2018:492, 29. pont; 2021. december 14‑i Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo” ítélet, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 52. pont; 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 53. pont).
38      Márpedig a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való, az EUMSZ 21. cikkben biztosított jog gyakorlását akadályozhatja az, hogy valamely tagállam megtagadja a nemi identitásnak az azon tagállamban e célból előírt eljárások alapján történő megváltoztatásának elismerését, amelyben az uniós polgár e jogát gyakorolta, függetlenül attól, hogy e változás a családnév vagy az utónév megváltoztatásához kapcsolódik‑e, vagy sem. A családnévhez vagy utónévhez hasonlóan ugyanis a nem határozza meg a személy személyazonosságát és személyi állapotát. Következésképpen valamely tagállam állampolgára nemi identitása – másik tagállamban jogszerű – megváltoztatásának és elismerésének megtagadása adminisztratív, szakmai és magánjellegű jelentős hátrányt okozhat a számára (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 55. pont).
39      Az olyan uniós polgár számára, aki gyakorolta a más tagállamban való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát, és aki az ez utóbbi tagállamban való tartózkodása során megváltoztatta az utónevét és nemi identitását, fennáll annak a konkrét veszélye, hogy a személyazonosságával, valamint az általa bemutatott okmányok eredetiségével vagy az azokban szereplő adatok hitelességével kapcsolatos kételyeket el kell oszlatni, mivel két különböző utónévvel rendelkezik, és két különböző nemi identitást tulajdonítanak neki, ami az EUMSZ 21. cikkből eredő jog gyakorlásának akadályozására alkalmas körülménynek minősül (lásd ebben az értelemben: 2008. október 14‑i Grunkin és Paul ítélet, C‑353/06, EU:C:2008:559, 28. pont; 2010. december 22‑i Sayn‑Wittgenstein ítélet, C‑208/09, EU:C:2010:806, 69. és 70. pont; 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40      Az előző pontban hivatkozott helyzettől eltérően K. M. H. nem rendelkezik a lakóhelye szerinti fogadó tagállamból, azaz az Olasz Köztársaságból származó olyan okmányokkal, amelyek az állampolgársága szerinti tagállam, azaz a Bolgár Köztársaság anyakönyvi nyilvántartásában szereplő adatoktól eltérő, a nemi identitására vonatkozó adatokat tartalmaznak.
41      Mindazonáltal, amint azt a főtanácsnok indítványának 60. pontjában hangsúlyozta, nem vitatott, hogy K. M. H. köteles eloszlatni az egyrészt a nemének kizárólag a személyazonosító igazolványán való feltüntetése, másrészt pedig az általa megélt nemi identitás közötti eltérésből eredő kétséget.
42      A felperes írásbeli észrevételeiből ugyanis kitűnik, hogy az a tény, hogy személyazonosító igazolványa vagy akár a részére kiállított úti okmányok férfi személyazonosságot említenek, jelentős hátrányokat okoz számára minden olyan esetben, amikor azonosítania kell magát egy légitársaság vagy szállodai létesítmény személyzeténél, vagy akár a bűnüldöző szerveknél is, különösen határ átlépése esetén.
43      A Bíróság e tekintetben egyébként már több alkalommal kimondta, hogy a mindennapi élet számos tevékenysége – mind a köz‑, mind a magánszférában – megköveteli a személyazonosság igazolását, ami általában útlevéllel vagy személyazonosító igazolvánnyal történik (lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑i Sayn‑Wittgenstein ítélet, C‑208/09, EU:C:2010:806, 61. pont; 2011. május 12‑i Runevič‑Vardyn és Wardyn ítélet, C‑391/09, EU:C:2011:291, 73. pont; 2016. június 2‑i Bogendorff von Wolffersdorff ítélet,
C‑438/14, EU:C:2016:401, 43. pont).
44      Valamely személy megjelenése és a személyazonosító igazolványában vagy útlevelében szereplő, nemre vonatkozó adatok közötti eltérés tehát arra kényszerítheti e személyt, hogy eloszlassa a személyazonosságával, valamint az általa bemutatott személyazonosító okmány hitelességével vagy az abban szereplő adatok hitelességével kapcsolatos kétségeket, ami akadályozhatja az EUMSZ 21. cikkből eredő jog gyakorlását.
45      Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a személyek szabad mozgásának az alapügyben szereplőhöz hasonló korlátozása csak akkor igazolható, ha objektív, közérdekű megfontolásokon alapul, és a nemzeti jog által jogszerűen megállapított célkitűzéssel arányos (2010. december 22‑i Sayn‑Wittgenstein ítélet, C‑208/09, EU:C:2010:806, 81. pont; 2018. június 5‑i Coman és társai ítélet, C‑673/16, EU:C:2018:385, 41. pont; 2025. november 25‑i Wojewoda Mazowiecki ítélet, C‑713/23, EU:C:2025:917, 55. pont).
46      A jelen ügyben a bolgár kormány annak állítására szorítkozott, hogy a nemi identitás jogi elismerése a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozik. A kérdést előterjesztő bíróság a maga részéről olyan nemzeti ítélkezési gyakorlatra hivatkozott, amely a nemnek kizárólag biológiai értelemben vett elismerésére, továbbá erkölcsi vagy vallási szabályokra mint a magatartás szabályozóira utal.
47      E tekintetben, noha az olyan személyazonosító okmányok, mint a személyazonosító igazolvány vagy az útlevél kiállítása azon tagállam hatóságainak kizárólagos hatáskörébe tartozik, amelynek az érintett személy állampolgára, ezen okmányokat a 2004/38 irányelv 4. cikke (3) bekezdésének megfelelően ki kell állítani annak érdekében, hogy e személy gyakorolhassa a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát (lásd ebben az értelemben: 2024. február 22‑i Direcția pentru Evidența Persoanelor și Administrarea Bazelor de Date ítélet, C‑491/21, EU:C:2024:143, 35. pont).
48      Továbbá, amennyiben egy tagállam arra hivatkozik, hogy az EUM‑Szerződés által biztosított alapszabadságot korlátozó, általa hozott intézkedést az uniós jog által elismert, közérdeken alapuló kényszerítő indok igazolja, az ilyen intézkedést úgy kell tekinteni, mint amely a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében véve az uniós jogot hajtja végre, és így annak összhangban kell állnia a Chartában biztosított alapvető jogokkal, különösen az annak 7. cikkében biztosított magán‑ és családi élet tiszteletben tartásához való joggal (lásd ebben az értelemben: 2025. november 25‑i Wojewoda Mazowiecki ítélet, C‑713/23, EU:C:2025:917, 55. és 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49      Márpedig, – amint az az Alapjogi Chartához fűzött magyarázatokból (HL 2007. C 303., 17. o.) kitűnik – a Charta 52. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Charta 7. cikkében biztosított jogok tartalma és terjedelme azonos azokéval, amelyeket az EJEE 8. cikke biztosít; ez utóbbi rendelkezés jelenti a védelem minimális szintjét (lásd ebben az értelemben: 2021. december 14‑i Stolichna obshtina, rayon „Pancharevo” ítélet, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 60. pont; 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 63. pont; 2025. november 25‑i Wojewoda Mazowiecki ítélet, C‑713/23, EU:C:2025:917, 64. pont).
50      Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatával összhangban az EJEE 8. cikke a személy nemi identitását a magánélete alkotóelemeként és egyik legintimebb aspektusaként védi. Így e 8. cikk mindenki számára magában foglalja az annak meghatározásához való jogot, hogy emberi lényként melyek az identitását alkotó elemek, ami magában foglalja a transznemű személyeknek a személyes kiteljesedéshez, a fizikai és szellemi épséghez, valamint a nemi identitásuk tiszteletben tartásához és elismeréséhez való jogát. Az említett 8. cikk e célból többek között pozitív kötelezettségeket ír elő az államok számára, ami a nemi identitáshoz való joguk hatékony tiszteletben tartását biztosító, hatékony és hozzáférhető eljárások bevezetésével jár, hiszen valamely személy nemi identitásának elismerése nem köthető azon feltételhez, hogy általa nem kívánt műtéti beavatkozásnak vesse alá magát. Ezenkívül e jog különös jelentőségére tekintettel az államok e területen csak korlátozott mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 64. és 65. pont, valamint az Emberi Jogok Európai Bíróságának ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata; 2025. március 13‑i Deldits ítélet, C‑247/23, EU:C:2025:172, 47. és 48. pont, valamint az Emberi Jogok Európai Bíróságának ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata).
51      Az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatából tehát az következik, hogy az EJEE 8. cikke értelmében az államok kötelesek a nemi identitás jogi elismerésére irányuló, egyértelmű és kiszámítható eljárást előírni, amely lehetővé teszi a nemre vonatkozó adatok, így a családnév, az apai név, az utónév vagy a személyazonosító szám hivatalos dokumentumokban való gyors, átlátható és hozzáférhető módon történő megváltoztatását (lásd ebben az értelemben: 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 66. pont, valamint az Emberi Jogok Európai Bíróságának ott hivatkozott ítélkezési gyakorlata).
52      A jelen ügyben, amint azt a főtanácsnok indítványának 91. és 92. pontjában megállapította, az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatából – különösen az EJEB 2020. július 9‑i Y. T. kontra Bulgária ítéletéből (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116) –, amelynek hatályát e tekintetben nem érintette az EJEB 2024. július 4‑i Y. T. kontra Bulgária ítélet (CE:ECHR:2024:0704JUD004170116, 42. és 43. §), és 2022. szeptember 27‑i P. H. kontra Bulgária ítéletéből (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920) az következik, hogy az alapügyben szereplő bolgár szabályozást az EJEE 8. cikkével összeegyeztethetetlennek kell tekinteni.
53      Mindenesetre ebben az összefüggésben arra is emlékeztetni kell, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely akadályozza, hogy – új nemi identitása elismerésének hiányában – a transznemű személy teljesítsen
egy, az uniós jog által védett joghoz szükséges valamely feltételt, főszabály szerint az uniós joggal összeegyeztethetetlen szabályozásnak tekintendő (lásd ebben az értelemben: 2004. január 7‑ K. B. ítélet, C‑117/01, EU:C:2004:7, 30–34. pont; 2006. április 27‑i Richards ítélet, C‑423/04, EU:C:2006:256, 31. pont; 2024. október 4‑i Mirin ítélet, C‑4/23, EU:C:2024:845, 60. pont).
54      A biológiai nem és a nemi identitás közötti különbségen alapuló hátrányos megkülönböztetés tűrése ugyanis azt jelentené, hogy a transznemű személy vonatkozásában megtagadnák a méltóság és a szabadság azon tiszteletben tartását, amelyhez neki joga van, és amelyet a Bíróságnak védelemben kell részesítenie (lásd ebben az értelemben: 1996. április 30‑i P./S. ítélet, C‑13/94, EU:C:1996:170, 22. pont).
55      Ebből az következik, hogy az olyan tagállami szabályozás, amely nem teszi lehetővé a valamely másik tagállam területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát gyakorló tagállami állampolgár nemére vonatkozó adatok módosítását, ugyancsak ellentétes a transznemű személyek számára a Charta 7. cikkében biztosított alapvető jogokkal. E szabályozás nem tekinthető úgy, hogy lehetővé teszi e személyek számára, hogy hatékonyan érvényesítsék az EUMSZ 21. cikk által számukra biztosított jogokat.
56      A fenti indokokra tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 21. cikket és a 2004/38 irányelv 4. cikkének (3) bekezdését a Charta 7. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely nem teszi lehetővé az említett tagállam olyan állampolgára e tagállam anyakönyvi nyilvántartásába bejegyzett, nemre vonatkozó adatainak módosítását, mint amilyen a neme, családneve, apai neve, utóneve és személyazonosító száma, aki gyakorolta a szabad mozgáshoz és egy másik tagállamban való tartózkodáshoz való jogát.
A negyedik kérdésről
57      Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az uniós jogot úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, hogy valamely tagállam bíróságát köti a nemzeti szabályozásnak az e tagállam alkotmánybírósága által adott olyan értelmezése, amely jogi akadályát képezheti a nemre vonatkozó adatok megváltozása említett tagállam anyakönyvi nyilvántartásába való bejegyzésének, ami ellentétes az uniós jognak a Bíróság által adott értelmezésével.
58      Először is meg kell állapítani, hogy annak a nemzeti bíróságnak, amely élt az EUMSZ 267. cikk második bekezdésében részére biztosított lehetőséggel, adott esetben figyelmen kívül kell hagynia a felsőbb szintű nemzeti bíróság megállapításait, ha úgy ítéli meg, hogy a Bíróság által adott értelmezésre figyelemmel azok nem felelnek meg az uniós jognak, adott esetben eltekintve az őt arra kötelező nemzeti szabály alkalmazásától, hogy feleljen meg e felsőbb szintű bíróság határozatainak (lásd: 1974. január 16‑i Rheinmühlen‑Düsseldorf ítélet, 166/73, EU:C:1974:3, 4. és 5. pont; 2010. október 5‑i Elchinov ítélet, C‑173/09, EU:C:2010:581, 30. és 31. pont; 2022. február 22‑i RS [Alkotmánybírósági ítéletek hatása] ítélet, C‑430/21, EU:C:2022:99, 75. pont; 2024. szeptember 26‑i Energotehnica ítélet, C‑792/22, EU:C:2024:788, 61. pont).
59      E kötelezettség alkalmazandó akkor, amikor valamely rendes bíróságot a nemzeti alkotmánybíróság olyan határozata köti, amelyet az uniós joggal ellentétesnek tart (lásd e tekintetben: 2013. január 15‑i Križan és társai ítélet, C‑416/10, EU:C:2013:8, 70. és 71. pont; 2022. február 22‑i RS [Alkotmánybírósági ítéletek hatása] ítélet, C‑430/21, EU:C:2022:99, 76. pont; 2024. szeptember 26‑i Energotehnica ítélet, C‑792/22, EU:C:2024:788, 62. pont).
60      Az említett kötelezettség ugyanis fennáll, amennyiben az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy nem engedhető meg, hogy a nemzeti jog – akár alkotmányi szintű – rendelkezései hátrányos hatással járjanak az uniós jog egységességére és hatékonyságára (lásd ebben az értelemben: 1970. december 17‑i Internationale Handelsgesellschaft ítélet, 11/70, EU:C:1970:114, 3. pont; 2010. szeptember 8‑i Winner Wetten ítélet, C‑409/06, EU:C:2010:503, 61. pont; 2013. január 15‑i Križan és társai ítélet, C‑416/10, EU:C:2013:8, 70. pont).
61      Egyébiránt, amint azt a főtanácsnok indítványának 95. pontjában lényegében kiemelte, úgy tűnik, hogy az alapügyben érintett bolgár jogi rendelkezéseket a Bíróság által a jelen ítélet 56. pontjában elfogadott megoldással összhangban kell értelmezni. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának fent hivatkozott 2020. július 9‑i Y. T. kontra Bulgária ítéletéből (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, 24–30. §) és a 2022. szeptember 27‑i P. H. kontra Bulgária ítéletéből (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, 6. §) ugyanis az következik, hogy az értelmező határozat meghozatala előtt egy ítélkezési irányvonal úgy értelmezte a bolgár jogot, hogy az lehetővé teszi a nemváltoztatás jogi elismerését.
62      Ebből a szempontból emlékeztetni kell arra is, hogy az uniós joggal összhangban álló értelmezés követelménye a nemzeti bíróságok azon kötelezettségével jár, hogy adott esetben módosítaniuk kell az állandó ítélkezési gyakorlatot, amennyiben az a nemzeti jognak az uniós joggal összeegyeztethetetlen értelmezésén alapul, még akkor is, ha ezen ítélkezési gyakorlat felsőbb szintű bíróságtól származik. Ebből következően a kérdést előterjesztő bíróság az alapügyben nem tekintheti megalapozottan úgy, hogy csupán azon okból kifolyólag nem tudja a kérdéses nemzeti rendelkezéseket az uniós joggal összhangban értelmezni, mivel e rendelkezéseket az érintett tagállam alkotmánybírósága korábban állandó jelleggel e joggal összeegyeztethetetlen módon értelmezte (lásd ebben az értelemben: 2016. április 19‑i DI ítélet (C‑441/14, EU:C:2016:278, 33. és 34. pont).
63      Végezetül rá kell mutatni, hogy mind az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése, mind a Charta 7. cikke önmagában elegendő, és azokat nem kell uniós vagy nemzeti jogi rendelkezésekkel pontosítani ahhoz, hogy önállóan hivatkozható jogokat biztosítsanak a magánszemélyek számára. Ennélfogva, ha a kérdést előterjesztő bíróság azt állapítaná meg, hogy nem képzelhető el nemzeti jogának olyan értelmezése, amely az uniós joggal összhangban állna, hatáskörén belül biztosítania kell a jogalanyokat e rendelkezések alapján megillető jogvédelmet, és biztosítania kell azok teljes érvényesülését, szükség esetén mellőzve az érintett nemzeti rendelkezések alkalmazását (2025. november 25‑i Wojewoda Mazowiecki ítélet, C‑713/23, EU:C:2025:917, 76. pont).
64      A fenti indokokra tekintettel a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az uniós jogot úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, hogy valamely tagállam bíróságát köti a nemzeti szabályozásnak az e tagállam alkotmánybírósága által adott olyan értelmezése, amely jogi akadályát képezheti a nemre vonatkozó adatok megváltozása említett tagállam anyakönyvi nyilvántartásába való bejegyzésének, ami ellentétes az uniós jognak a Bíróság által adott értelmezésével.
A költségekről
65      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)      Az EUMSZ 21. cikket és az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikkének (3) bekezdését az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely nem teszi lehetővé az említett tagállam olyan állampolgára e tagállam anyakönyvi nyilvántartásába bejegyzett, nemre vonatkozó adatainak módosítását, mint amilyen a neme, családneve, apai neve, utóneve és személyazonosító száma, aki gyakorolta a szabad mozgáshoz és egy másik tagállamban való tartózkodáshoz való jogát.
2)      Az uniós jogot úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, hogy valamely tagállam bíróságát köti a nemzeti szabályozásnak az e tagállam alkotmánybírósága által adott olyan értelmezése, amely jogi akadályát képezheti a nemre vonatkozó adatok megváltozása említett tagállam anyakönyvi nyilvántartásába való bejegyzésének, ami ellentétes az uniós jognak a Bíróság által adott értelmezésével.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: bolgár.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.