Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 5.(1)
C‑813/24. sz. ügy
Smartflats SA
kontra
Région de Bruxelles‑Capitale
(a Cour d’appel de Bruxelles [brüsszeli fellebbviteli bíróság, Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – 2006/123/EK irányelv – Belső piaci szolgáltatások – A turisztikai szálláshelyek üzemeltetése – Engedélyezési rendszer – Az engedély megadásának feltételei – Előzetes nyilatkozattételhez és nyilvántartásba vételhez kötött üzemeltetés – A településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány követelménye – Településtervezési engedély szükségessége – A regionális és a települési önkormányzati hatóságok részvétele az eljárásban – A településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzésére irányuló eljárásban a határozathozatalra vonatkozó határidők és a jogorvoslatok hiánya ”
1.        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem arra keresi a választ, hogy a Région de Bruxelles‑Capitale (Brüsszel‑Főváros Régió, Belgium) területén a turisztikai szálláshelyek engedélyezésére és nyilvántartásba vételére vonatkozó szabályok összeegyeztethetőek‑e a 2006/123/EK irányelvvel.(2)
2.        A települési önkormányzati hatóságok számára az alkalmazása terén számos kérdést felvető és összetett regionális szabályozás a turisztikai szálláshelyek engedélyezésének követelményei közé sorolja a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány kiadását.
3.        A Bíróság a Cali Apartments ítéletében(3) a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemben foglaltakhoz többé‑kevésbé hasonló jogi kérdéseket tárgyalt a turisztikai szálláshelyek előzetes engedélyezési rendszerére vonatkozó francia szabályozás tekintetében.(4)
4.        A Bíróságnak a jelen ügy révén lehetősége nyílik a 2006/123 irányelvvel való összeegyeztethetőségre vonatkozó ítélkezési gyakorlata pontosítására a turisztikai szolgáltatások nyújtását korlátozó nemzeti szabályok tekintetében. A Cali Apartments ítéletet követő új szabályozási eszköz, az (EU) 2024/1028 rendelet(5) elősegítheti a jogvita jobb megértését.
5.        Az előzetes döntéshozatali kérelem alapjául szolgáló jogvita olyan összefüggésben merül fel, amelyben az idegenforgalmi szempontból vonzó európai városok jó része szembesül az ilyen szálláshelyek terjedésének hatásaival. A tagállamok politikai vitáiban általánossá váltak az efféle szálláshelyek elszaporodása által okozott mindenfajta (gazdasági, társadalmi, településtervezési) nehézségek.(6)
I.      Jogi háttér
A.      Az uniós jog: a 2006/123 irányelv
6.        Visszautalok a 2006/123 irányelv preambulumbekezdéseinek és rendelkezéseinek a Cali Apartments ítélet 3–11. pontjában foglalt ismertetésére.
B.      A belga jog
1.      A 2014. május 8‑i törvény(7)
7.        A 2. cikk kimondja, hogy részben átülteti a belga jogba a 2006/123 irányelvet.
8.        A 3. cikk 2° pontjának meghatározásában turisztikai szálláshely (hébergement) „a turisták számára díjazás ellenében egy vagy több éjszakára, rendszeresen vagy alkalmilag kínált bármely szálláshely (logement).”
9.        A 3. cikk 6° pontjában a szálláshelyek különböző kategóriái között szerepelnek a „turisztikai célra használt lakások”.
10.      A 4. cikk értelmében a turisztikai szálláshelyek üzemeltetése „előzetes nyilatkozattételhez” és nyilvántartásba vételhez, valamint az 5. cikk 2° pontjában meghatározott feltételek teljesítéséhez kötött.(8)
11.      Az 5. cikk 2° pontjában meghatározott feltételek a következők:
–        tűzvédelmi tanúsítvány megszerzése, amelyet a turisztikai szálláshely székhelye szerinti település polgármestere állít ki az illetékes szolgálat(9) ajánlása alapján. Bizonyos létesítmények esetében – ideértve a turisztikai célra használt lakásokat – a kormány által meghatározott feltételek mellett elegendő az egyszerűsített ellenőrzési tanúsítvány [a) alpont].
–        az érintett turisztikai szálláshely székhelye szerinti település arról szóló tanúsítványának megszerzése, hogy e szálláshely „kialakítása megfelel a területrendezésre vonatkozó és a településtervezési előírásokkal kapcsolatos hatályos szabályozásnak” [b) alpont].
2.      A 2016. március 24‑i rendelet(10)
12.      A tűzvédelmi tanúsítvány tekintetében a 27. cikk meghatározza a 2014. május 8‑i törvény 5. cikke 2° pontjának a) alpontja szerinti az egyszerűsített ellenőrzési tanúsítvány megszerzésének feltételeit.
13.      A 27. cikk előírja, hogy a szálláshely maximális befogadóképessége tíz főnél kevesebb legyen, és ugyanazon épületben nem lehet semmilyen más szálláshely; vagy ha a létesítmény olyan épületben van, amelyben több turisztikai szálláshely található, azok együttes befogadóképessége tíz főnél kevesebb legyen, feltéve azonban, hogy turisztikai célra használt lakások esetén a szálláshely üzemeltetője nem üzemeltet egyidejűleg ötnél több szálláshelyet.
3.      A regionális területhasznosítási terv(11)
14.      A településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványhoz szükséges a település részéről annak megerősítése, hogy a tervezett hasznosítás az ingatlan településtervezési helyzetéhez igazodik.
15.      E tekintetben a referencia‑dokumentum a PRAS fogalomjegyzéke,(12) amely megkülönbözteti:
–        a következőképpen meghatározott „lakáscélú ingatlan” (logement) fogalmát: „egy vagy több személy lakhatására vagy tartózkodására szolgáló helyiségek összessége, amennyiben a jog más használatot nem állapít meg, ideértve az idősotthonokat, valamint az engedélyezett vagy támogatott szálláshelyeket, de ide nem értve a (rendes) szálláshelyeket”, és
–        a „szálláshely” fogalmát, amely „személyek elhelyezésére szolgáló és szálláshely‑szolgáltatások nyújtására alkalmas bármely létesítmény, például hotel, szálló, ifjúsági szálló, motel, panzió, apartmanhotel, lakáshotel […]”.
4.      A brüsszeli területrendezési törvénykönyv(13)
16.      A 98. cikk az 1. §‑a 5. pontjában előírja, hogy településtervezési engedély szükséges az ingatlan rendeltetésének (vagyis azon funkció, amire az ingatlant a vonatkozó építési vagy településtervezési engedély szerint hasznosítani kell) vagy használatának (ami az említett rendeltetésen belül az ingatlanban vagy az ingatlanon végzett konkrét tevékenységet jelenti) megváltoztatásához.
5.      A 2016. május 10‑i magyarázó miniszteri körlevél(14)
17.      A 2. pont szerint:
–        „Településtervezési szempontból a szálláshelyet a lakástól megkülönböztető elsődleges kritérium, hogy a tartózkodási hely/lakás funkciót felváltja az átmeneti vendégkör elhelyezésének fogalma.”
–        A szálláshely fogalma „tágan értelmezendő, és az átmeneti vendégkör elhelyezésére szolgáló bármely fajta létesítményre kiterjed, ami megkülönbözteti a lakás fogalmától.”
–        „In concreto ellenőrizni kell, hogy a kérdéses ingatlanban folytatott turisztikai szálláshely‑szolgáltatási tevékenység megköveteli‑e – vagy sem – az ingatlannak a PRAS értelmében vett »szálláshelyként« való hasznosítását.”
–        „Ha a turisztikai szálláshely szerinti ingatlan elsődleges funkciója a lakhatás marad, nem hasznosítható szálláshelyként. E helyzet például akkor áll fenn, ha egy lakást alkalmilag adnak ki a turistáknak, vagy ha az üzemeltető életvitelszerűen a lakásban lakik, miközben annak egy részét turisztikai szálláshelyként üzemelteti.”
–        „Ezzel szemben, ha az ingatlant teljes egészében turisztikai szálláshelyként használják, tehát senki sem lakik ott életvitelszerűen, akkor a turisztikai szálláshely‑tevékenység már nem minősül a lakhatás járulékos tevékenységének, és az ingatlan a PRAS értelmében vett szálláshelynek tekintendő.”
–        „Természetesen a települések teljes mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a kérdéses ingatlan megfelelő használatának in concreto megítélésében.”
II.    A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18.      A Smartflats a brüsszeli ingatlanágazatban, különösen a rövid távú szálláskiadás területén működő társaság.
19.      A Smartflats 2020. szeptember 10‑én a 2014. május 8‑i törvény 4. cikke alapján egy brüsszeli ingatlanban végzett turisztikai szálláshely‑szolgáltatás nyilvántartásba vétele céljából előzetes nyilatkozatot nyújtott be a Service Economie et Emploi du Service Public Régional de Bruxelles‑hez.(15)
20.      A brüsszeli gazdasági és foglalkoztatási osztály 2021. november 11‑én a kérelem elfogadhatatlanságáról határozott az iratanyag hiányossága okán. Ezen osztály kifejtette, hogy a nyilvántartási szám kiadásának hiányában az üzemeltetés nem engedélyezett.
21.      A Smartflats 2022. június 24‑én levélben panasszal fordult Brüsszel város polgármesteréhez amiatt, hogy a tűzvédelmi tanúsítvány iránti kérelmek feldolgozására láthatólag nem kerül sor, amennyiben a város megítélése szerint nem lehet kiadni a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványt (noha a 2014. május 8‑i törvény egyik dokumentum kiadását sem teszi függővé a másik kiadásától).(16)
22.      A brüsszeli gazdasági és foglalkoztatási osztály felhívására a Smartflats 2022. szeptember 24‑én megerősítette, hogy az ingatlanban négy „szállásegységet” üzemeltet rövid távú bérbeadás keretében.
23.      2022. október 5‑én a brüsszeli gazdasági és foglalkoztatási osztály vizsgálója megállapította, hogy az ingatlanban a 2014. május 8‑i törvény követelményeinek tiszteletben tartása nélkül üzemeltetnek turisztikai szálláshelyet.
24.      2022. november 8‑án a brüsszeli gazdasági és foglalkoztatási osztály a turisztikai szálláshely üzemeltetésének azonnali megszüntetését elrendelő végzést hozott azzal az indokkal, hogy a Smartflats a tevékenység megkezdése előtt nem tett nyilatkozatot.
25.      A Smartflats a vitatott turisztikai szálláshely számára a tűzvédelmet illetően 2022. november 10‑én egyszerűsített ellenőrzési tanúsítvány iránti kérelemmel fordult Brüsszel város polgármesteréhez.
26.      2022. december 7‑én a Brüsszel‑Főváros Régió kormányának miniszterelnöke a turisztikai hatáskörében megerősítette a 2022. november 8‑i megszüntetést elrendelő végzést azzal az indokkal, hogy a Smartflats nem rendelkezik a 2014. május 8‑i törvény 5. cikke 2. pontjának a) alpontjában előírt tűzvédelmi tanúsítvánnyal, illetve az említett törvény 4. cikkének megfelelően az érintett létesítmény üzemeltetésére jogosító nyilvántartási számmal.
27.      Ezt követően a Smartflats folytatta a vitatott ingatlan üzemeltetését, ami 2023. február 7‑én az üzemeltetés azonnali megszüntetésére vonatkozó végzés megsértését megállapító jelentés elkészítéséhez vezetett.
28.      A Smartflats ezután egyszerűsített tűzvédelmi tanúsítványt kért. Kérelmét Brüsszel város 2023. május 22‑én elutasította azzal az indokkal, hogy a Smartflats nem nyújtott be településtervezési engedély iránti kérelmet az épület rendeltetésének megváltoztatására. E tanúsítványt végül jogorvoslat útján megadták.
29.      2023. június 15‑én a brüsszeli gazdasági és foglalkoztatási osztály felügyelete a tevékenység azonnali megszüntetését elrendelő határozatának végrehajtására irányuló szándékáról értesítette a Smartflats‑t. Ezután 2023. június 23‑án lezárta az ingatlant.
30.      A Smartflats 2023. július 3‑án eljárást kezdeményezett a Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság) előtt, kérve a tevékenység azonnali megszüntetését 2022. november 8‑án elrendelő végzés hatályon kívül helyezését.
31.      A Brüsszel‑Főváros Régió azt állította, hogy a Smartflats kérelme megalapozatlan, és viszontkeresetet nyújtott be, amelyben lényegében az ingatlan üzemeltetésének tilalma mellett mulasztási bírság kiszabását kérte.
32.      A Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (brüsszeli francia nyelvű elsőfokú bíróság) 2023. november 13‑i végzésével a Smartflats keresetét megalapozatlannak nyilvánította, és helyt adott a Brüsszel‑Főváros Régió viszontkeresetének.
33.      A Smartflats e végzéssel szemben a Cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság, Belgium) előtt fellebbezett, amely előzetes döntéshozatali kérelmet terjeszt a Bíróság elé hét kérdés megválaszolására, amelyek közül a harmadik, negyedik, ötödik és hatodik kérdést ismertetem.
34.      E négy kérdés a következőképpen szól:
„3)      Ellentétes‑e a [2006/123] irányelv 9. cikkével az arányosság követelménye szempontjából az olyan jogi rendszer, amely előzetes nyilatkozattételhez és nyilvántartásba vételhez köti a díjazás ellenében turisták számára egy vagy több éjszakára, rendszeresen vagy alkalmilag kínált, a lakhatáshoz és főzéshez szükséges berendezéssel ellátott, adott esetben felár ellenében szállodai jellegű szolgáltatásokat nyújtó lakások üzemeltetését azon elsődleges indokkal, hogy a turisták védelméhez szükséges, és azon másodlagos (és hallgatólagos) indokkal, hogy lehetővé teszi a városi környezet védelmét, amely magában foglalja a lakhatás védelmét?
4)      Ellentétes‑e a [2006/123] irányelv 10. cikkével az olyan jogi rendszer, amely előzetes nyilatkozattételhez és nyilvántartásba vételhez köti a díjazás ellenében turisták számára egy vagy több éjszakára, rendszeresen vagy alkalmilag kínált, a lakhatáshoz és főzéshez szükséges berendezéssel ellátott, adott esetben felár ellenében szállodai jellegű szolgáltatásokat nyújtó lakások üzemeltetését, ami különösen az érintett turisztikai szálláshely székhelye szerinti település arról szóló tanúsítványának benyújtását követeli meg, hogy e szálláshely megfelel a területrendezésre vonatkozó és a településtervezési előírásokkal kapcsolatos hatályos szabályozásnak, amennyiben a nemzeti területrendezési és településtervezési szabályozás előírja, hogy az ingatlan használatának vagy rendeltetésének »lakásról« »szálláshelyre« változtatása esetén településtervezési engedélyt kell kérni, és hogy a fenti értelemben vett lakás‑üzemeltetés szálláshelynek minősül, tekintettel a vitatott szabályozásokban ez utóbbi fogalom és a turisztikai szálláshely fogalommeghatározásának módjára?
5)      Eltérő választ kell‑e adni az előző kérdésre attól függően, hogy egy miniszteri körlevélben meghatározottak szerint a települési önkormányzati hatóság mérlegelési jogkörébe tartozik a »szállodai létesítménnyé« minősítés, vagy sem?
6)      Ellentétes‑e a [2006/123] irányelv 13. cikkével az olyan jogi rendszer, amely előzetes nyilatkozattételhez és nyilvántartásba vételhez köti a díjazás ellenében turisták számára egy vagy több éjszakára, rendszeresen vagy alkalmilag kínált, a lakhatáshoz és főzéshez szükséges berendezéssel ellátott, adott esetben felár ellenében szállodai jellegű szolgáltatásokat nyújtó lakások üzemeltetését, ami különösen az érintett turisztikai szálláshely székhelye szerinti település által kiállított olyan tanúsítvány benyújtását jelenti, amely igazolja, hogy a szálláshely megfelel a területrendezésre vonatkozó és a településtervezési előírásokkal kapcsolatos hatályos szabályozásnak, amennyiben e tanúsítvány kiállítása határidőhöz nem kötött, és arra nem vonatkozik külön indokolási kötelezettség és külön jogorvoslat?”
III. A Bíróság előtti eljárás
35.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2024. november 27‑én érkezett a Bírósághoz.
36.      Írásbeli észrevételeket nyújtott be a Smartflats, a belga és a holland kormány, valamint az Európai Bizottság. A 2025. november 12‑i tárgyaláson a Smartflats, a belga kormány és a Bizottság vett részt.
37.      A Bíróság utasítására a jelen indítvány az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik, negyedik, ötödik és hatodik kérdésre szorítkozik.
IV.    Értékelés
A.      Bevezetés
38.      Az előterjesztő bíróság számára kiindulópontként szolgáló előfeltevések segítenek a jogvita terjedelmének meghatározásában.
39.      Összefoglalva, az előterjesztő bíróság a 2006/123 irányelv 9., 10. és 13. cikkének értelmezését kéri a Bíróságtól annak meghatározása érdekében, hogy összeegyeztethető‑e e cikkekkel a turisztikai szálláshelyek engedélyezésének a Brüsszel‑Főváros Régióban hatályos szabályozása, különösen amennyiben kötelezővé teszi a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány bemutatását(17) az ingatlan turisztikai szálláshelyként való hasznosításához.(18)
40.      Az előzetes döntéshozatalra utaló bíróság szerint:
–        Nem vitatott, hogy a 2014. május 8‑i törvény a 2006/123 irányelv hatálya alá tartozik, és hogy a Smartflats tevékenységéhez hasonló (a bútorozott lakásoknak lakhatás céljából a csupán átmenetileg ott tartózkodó, e lakásokat nem állandó lakóhelyként igénybe vevő vendégek számára díjazás ellenében, rövid időszakokra történő bérbeadásából álló) tevékenységek az irányelv 4. cikke értelmében vett szolgáltatásnak minősülnek.
–        Az sem vitatott, hogy a 2014. május 8‑i törvény a 2006/123 irányelv 9. cikke értelmében vett engedélyezési rendszert vezet be, nem pedig az ezen irányelv 14. és 15. cikkében említett „követelmények” rendszerét.
–        Ami a 2006/123 irányelv 9. cikkében előírt követelményeket illeti, a Brüsszel‑Főváros Régió rendszere nem hátrányosan megkülönböztető, és közérdeken alapuló kényszerítő indokok támasztják alá, amelyek arányossága vitatható.
–        Míg a tűzvédelmi tanúsítvány követelménye láthatólag megfelel a 2006/123 irányelv 10. cikkében foglalt követelményeknek, kétséges, hogy ugyanez‑e a helyzet a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány benyújtásával.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés
41.      Az előterjesztő bíróság a 2006/123 irányelv 9. cikkének „az arányosság követelménye szempontjából” való értelmezését kéri a Bíróságtól annak meghatározása céljából, hogy azzal ellentétes‑e a vitatott rendszerhez hasonló jogi rendszer, amely:
–        előzetes nyilatkozattételhez és nyilvántartásba vételhez köti a díjazás ellenében turisták számára egy vagy több éjszakára, rendszeresen vagy alkalmilag kínált, a lakhatáshoz és főzéshez szükséges berendezéssel ellátott, adott esetben felár ellenében szállodai jellegű szolgáltatásokat nyújtó lakások üzemeltetését;
–        „azon elsődleges indokkal, hogy a turisták védelméhez szükséges, és azon másodlagos (és hallgatólagos) indokkal, hogy lehetővé teszi a városi környezet védelmét, amely magában foglalja a lakhatás védelmét.”
42.      A nemzeti engedélyezési rendszerek a 2006/123 irányelvnek való megfelelését az irányelv 9. cikkének (1) bekezdése alapján kell értékelni. A tagállamok ilyen rendszert csak akkor hajthatnak végre, ha e rendszer nem alkalmaz hátrányos megkülönböztetést, közérdeken alapuló kényszerítő indok támasztja alá, és arányos a céljával.
43.      Az engedély megszerzése feltételeinek meg kell felelniük a 2006/123 irányelv 10. cikkének. Eszerint az engedélyezési rendszereknek olyan feltételeken kell alapulniuk, amelyek behatárolják az illetékes hatóságok vizsgálati jogkörét, és megfelelnek az e cikk (2) bekezdésében meghatározott jellemzőknek
44.      A 2006/123 irányelv indokolásról szóló 9. cikkének (1) bekezdése csakúgy, mint az engedélyek megadására vonatkozó feltételekről szóló 10. cikkének (2) bekezdése egyértelmű, pontos és feltétel nélküli kötelezettségeket állapít meg, amelyek e rendelkezéseket közvetlen hatállyal ruházzák fel.(19)
45.      A közigazgatási engedélyezési rendszernek tehát meg kell felelnie e két cikknek.(20) E megfelelés megkívánja annak értékelését, hogy a korlátozás „először is ne valósítson meg állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést, továbbá közérdeken alapuló kényszerítő indok támassza alá, végül alkalmas legyen a kívánt célkitűzés elérésének biztosítására, ne haladja meg az annak eléréséhez szükséges mértéket, és ne legyen kiváltható más, ugyanazt az eredményt biztosító, kevésbé korlátozó intézkedéssel.”(21)
46.      A 2006/123 irányelv 9. cikkében előírt három feltétel teljesülését végső soron az előterjesztő bíróságnak kell mérlegelnie, mivel e bíróság ismeri legjobban a jogvita tényállását.(22)
47.      A Bíróság azonban annak érdekében, hogy hasznos választ adjon az előterjesztő bíróságnak, útmutatásokkal szolgálhat számára az elbírálandó jogvitában való határozathozatalhoz.(23)
1.      Hátrányos megkülönböztetés
48.      Az ügyiratban szereplő információkból nem lehet az engedélyezési rendszer hátrányosan megkülönböztető jellegére következtetni, ugyanis egyformán vonatkozik a Brüsszel‑Főváros Régióban ezen önálló gazdasági tevékenységet gyakorolni kívánó személyekre, akár e régióban letelepedett gazdasági szereplő, akár más tagállam állampolgára, illetve más tagállamban letelepedett személy.
49.      Az előterjesztő bíróság megerősíti ezen értékelést. E bíróság álláspontja szerint az említett rendszer nem alkalmaz semmiféle megkülönböztetést a turisztikai szálláshely‑szolgáltatást nyújtók között.(24)
2.      Közérdeken alapuló kényszerítő indokok
50.      Az előterjesztő bíróság kifejti, hogy a vitatott szabályozás célja a turisták és a városi környezet védelme.(25)
51.      A 2006/123 irányelv 4. cikkének 8. pontja szerint „közérdeken alapuló kényszerítő indok” alatt „a Bíróság joggyakorlatában ilyenként elismert indokok, köztük az alábbiak: […] a fogyasztók, a szolgáltatások igénybevevői […] védelme; […] a környezet és a városi környezet védelme […].”
52.      Főszabály szerint a turisták, mint a turisztikai szálláshelyek használóinak védelme beilleszthető a fogyasztók és a szolgáltatás igénybevevői védelmének általánosabb fogalmába. A városi környezet védelme pedig kifejezetten szerepel a 2006/123 irányelvben.
53.      A hivatkozott kettős indoklás tehát megfelelne a 2006/123 irányelv és a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint elfogadható indokok valamelyikének.(26)
54.      Egyébként, mint már említettem, a 2024/1028 rendelet utal a turisztikai szálláshelyeknek a lakhatási politikára gyakorolt esetleges hatására. A Bíróság „elismerte, hogy a szociális lakhatási politikával, valamint az ingatlanpiaci nyomással kapcsolatos követelmények szintén képezhetnek közérdeken alapuló kényszerítő indokokat, különösen ha az adott piacot a strukturális lakáshiány és a különösen magas népsűrűség jellemzi.”(27)
3.      A turisták védelmének célján alapuló engedélyezési rendszer szükségessége és arányossága
55.      A 2006/123 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének megfelelően meg kell állapítani, hogy a vitatott engedélyezési rendszer: a) szükséges‑e a turisták védelméhez; és b) tiszteletben tartja‑e az arányosság elvének követelményeit.
56.      A tagállamok által a szolgáltatásnyújtásra vonatkozóan előírt korlátozásoknak meg kell felelniük az arányosság elvének. Ez akkor teljesül, ha e korlátozások alkalmasak a kitűzött cél megvalósításának biztosítására, nem haladják meg az e cél eléréséhez szükséges mértéket, és más, kevésbé korlátozó intézkedések nem teszik lehetővé ugyanazon eredmény elérését.(28)
57.      Továbbá a nemzeti szabályozás csak akkor alkalmas az említett cél megvalósítására, ha azt ténylegesen koherens és szisztematikus módon kívánja elérni.(29)
58.      A szolgáltatásnyújtás szabadsága akadályozásának igazolására alkalmas célra hivatkozni szándékozó tagállam feladata az e kérdést elbíráló bíróság számára minden olyan információt rendelkezésre bocsátani, amelyek alapján e bíróság megbizonyosodhat arról, hogy az említett intézkedés valóban megfelel az arányosság elvéből eredő követelményeknek.(30)
59.      A belga kormány:
–        érvelése szerint a vitatott szabályozás által elsősorban védeni kívánt nyomós közérdek a turisták védelme.
–        azzal indokolja e szabályozás szükségességét és arányosságát, hogy jobban védi a turistákat, mint az egyszerű nyilvántartás és utólagos ellenőrzés kevésbé hatékony rendszere. Az előzetes engedély biztosítja a turista számára, hogy az általa bérelt szálláshelyet jogszerűen üzemeltetik, és ezáltal megfelel a jogi szabályozásban előírt valamennyi követelménynek (lakhatási, higiéniai és biztonsági minimumkövetelmények, településtervezési előírások és a szolgáltató integritását biztosító egyéb előírások).
60.      A Bizottság és a Smartflats ezzel szemben úgy véli, hogy a turisztikai szálláshelyeknek a Brüsszel‑Főváros Régióban bevezetett engedélyezési rendszere a turisták védelméhez nem szükséges és nem is arányos intézkedés, mivel léteznek kevésbé korlátozó megoldások.(31)
61.      Jóllehet e kérdésben a végső döntés az előterjesztő bíróság feladata, jómagam a Smartflats és a Bizottság érveit találom meggyőzőbbnek.
62.      Először is, ahogy a Bizottság is állítja, a lakhatási, higiéniai és biztonsági minimumkövetelmények betartásának biztosítása nem követeli meg a jogvita tárgyát képező előzetes engedélyezési rendszer alkalmazását. E követelmények betartására különösen a Code du logement (lakhatási törvénykönyv) 4. és 219. cikke eleve kötelezi a Brüsszel‑Főváros Régió valamennyi szálláshelyét.(32)
63.      A turisztikai szálláshelyek lakhatási, higiéniai és biztonsági minimumkövetelményeinek betartása terén nincs hozzáadott értéke az előzetes engedélyezési rendszer keretében előírt településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványnak sem. E tanúsítvány azt igazolja, hogy az ingatlan rendeltetése (használata) meghatározott, lakhatási vagy szállodai célt szolgál.
64.      Másodszor, ha a problémához a turisztikai szálláshelyek használóinak nyújtott információk szempontjából közelítünk, e személyek rendelkezésére állnak a szállások minőségének ellenőrzésére és értékelésére szolgáló eszközök a leggyakrabban használt közvetítő platformokhoz (pl. Airbnb) kapcsolt közösségi gazdaság keretében.(33)
65.      Az ilyen eszközök lehetővé teszik „a szállást keresők számára, hogy teljes körű tájékoztatás alapján válasszanak a bérbeadók által a platformon kínált szállásajánlatok közül.”(34)
66.      A rövid távú szálláshelyet bérlő turisták védelme céljából az elektronikus platformokhoz kapcsolódó (informális) eszközök általában hatékonynak bizonyulnak a 2006/123 irányelv alapjául szolgáló piacgazdasági környezet összefüggésében, ennélfogva az előzetes engedélyezési rendszerhez képest kevésbé korlátozóak.
67.      Végül, szintén Belgiumban a Flamand Régió és a Vallon Régió a turisztikai szálláshelyek utólagos ellenőrzési módszereit alkalmazza. A rendelkezésre álló információkból kitűnik, hogy ezen ellenőrzési módszerek gyakorlati alkalmazása eredményesebb, mint a Brüsszel‑Főváros Régió előzetes engedélyezési rendszere.(35)
68.      Következésképpen – az előterjesztő bíróság által végzendő végső értékelés függvényében – minden jel arra utal, hogy a vitatott rendszer nem felel meg teljes mértékben a szükségesség és arányosság követelményének a turisták védelmére irányuló cél elérése érdekében.
4.      A városi környezet védelmének célján alapuló engedélyezési rendszer szükségessége és arányossága
69.      A belga kormány állítása szerint a vitatott szabályozás szükséges és arányos a Brüsszel‑Főváros Régióban a városi környezet és a lakhatás védelme érdekében.
70.      E kormány ilyen értelemben olyan tanulmányokra(36) hivatkozik, amelyekből kitűnik, hogy Brüsszelben az ún. Airbnb‑jelenség a nagyobb jövedelmezősége miatt a turisztikai szálláshelyek elszaporodásával járt, ami a lakosság számára a lakáspiac romlását okozta.
71.      Az Airbnb‑jelenség negatív hatásai a belga kormány szerint a lakásbérleti díjak és az eladó ingatlanok árának emelkedésében érzékelhetőek. A lakosok nehezebben jutnak bérbeadásra, illetve eladásra kínált lakásokhoz, és egyre nőnek a szociális lakások várólistái.
72.      A Smartflats másként értelmezi a Brüsszel‑Főváros Régió lakáspiacáról készült tanulmányokat és adatokat:
–        helyek bérbeadása következtében a régió lakásbérleti piacáról kivont lakások becsült száma 2 400, ami a kiadó magánlakások állományának alig 0,7 %‑a. A turisztikai szállások üzemeltetésére vonatkozó korlátozások nem jelentenek megoldást az abból eredő ingatlanpiaci válságra, hogy nem épülnek megfizethető lakások és jelentős számú lakás áll üresen.(37)
–        Egy 2024. évi tanulmány(38) becslése szerint a Brüsszel‑Főváros Régióban körülbelül 11 500 üres lakás található (a tényleges szám a számítási módszertan függvénye). Ehhez adódik további 5 000 üresen álló szociális lakás. Tehát a Smartflats szerint a használaton kívüli lakások száma ötszöröse a lakáspiacról a turisztikai szálláshelyek bérbeadása miatt kivont lakások számának.
73.      A Smartflats egyúttal rámutat a flamand és a vallon régió rendszeréhez képest a Brüsszel‑Főváros Régió engedélyezési rendszerének nem megfelelő alkalmazására.(39) Flandria esetében a nyilvántartott szálláshelyek aránya 60 %, Vallónia esetében pedig 48 %, miközben e régiók a turisztikai szálláshelyek egyszerű nyilvántartása és utólagos ellenőrzése rendszerével rendelkeznek.
74.      A Smartflats érvelése szerint a vitatott rendszer ezen okokból nem szükséges és nem arányos a Brüsszel‑Főváros Régióban a városi környezet és a lakhatás védelméhez.
75.      Jómagam megértem a belga kormány részéről a 2024/1028 rendelet fent említett (1) preambulumbekezdésében foglaltakkal megegyező jogos aggályokat. Nem egyszerű megtalálni az egyensúlyt a növekvő turisztikai szállásigény kielégítése és az ilyen típusú szálláshelyek elterjedésének (esetleges) negatív következményei között, amelyek tulajdonosai az ingatlanjuk e használati formáját részesítik előnyben a hosszú távú bérbeadás helyett.
76.      A (letelepedés szabadságát vezérelvnek tekintő) uniós jog szempontjából a Cali Apartments ítéletben foglalt ítélkezési gyakorlat derít fényt a jelen ügyben vitatotthoz többé‑kevésbé hasonló rendszernek a 2006/123 irányelvvel való összeegyeztethetőségére.
77.      A Bíróság által a Cali Apartments ítéletben alkalmazott szükségességi és arányossági vizsgálat a francia rendszert megfelelőnek találta, mivel három meghatározó jellemzőt tartalmazott:
–        A franciaországi lakáspiacról szóló, és a turisztikai szálláshelyek elterjedésének e piacra gyakorolt hatását vizsgáló tanulmányon alapult. E tanulmányt a francia kormány nyújtotta be a Bírósághoz.(40)
–        Nem alkalmazták a bérbeadó állandó lakóhelyét képező lakásokra, mivel azok bérbeadása nem fejt ki következményeket a hosszú távú bérletek piacán, ugyanis nem szükséges, hogy e bérbeadó valamely más helyen létesítsen állandó lakóhelyet.(41)
–        Földrajzi szempontból nem általánosan, hanem csupán korlátozott területen alkalmazták, és kizárólag az olyan sűrűn lakott települések csekély számát érintve, amelyek a lakáscélú helyiségek bérleti piacán tapasztalt nyomás alatt állnak.(42)
78.      A Brüsszel‑Főváros Régió turisztikai szálláshelyeinek engedélyezésére vonatkozó rendszer láthatólag nem rendelkezik e három jellemzővel, jóllehet e tekintetben a végleges értékelést az előterjesztő bíróságnak kell elvégeznie.
a)      Előzetes tanulmányok
79.      Először is, nem állapítható meg, hogy a 2014. május 8‑i törvény (és az azt kiegészítő szabályok) elfogadása előtt mélyreható tanulmány készült volna a Brüsszel‑Főváros Régió turisztikai szálláshelyeinek piacáról és ez utóbbiaknak a lakóingatlanokra gyakorolt hatásáról.
80.      A tárgyaláson a felek egyetértettek abban, hogy a Brüsszel‑Főváros Régióban a hosszú távú bérleti piacon tapasztalható lakáshiány elleni küzdelem célja nem szolgált alapul a kizárólag a területrendezésre vonatkozó 2014. május 8‑i törvény elfogadásához.
81.      A belga kormány kijelentette, hogy e törvény a turisztikai szálláshelyek a közösségi gazdaság platformjainak fejlődéséhez kapcsolódó – az idegenforgalmi szempontból jelentős más európai nagyvárosokban azóta bekövetkezett – elterjedésének megakadályozását célozta. A Smartflats ezzel szemben úgy érvelt, hogy e törvény valódi célját a hagyományos szállodaipar védelme képezte.
82.      A Smartflats és a Bizottság által a Brüsszel‑Főváros Régió lakáspiacáról hivatkozott tanulmányok rámutatnak, hogy a lakhatással kapcsolatos feszültség e régióban és a megfizethető árú lakások hiánya több tényezőre vezethető vissza (a gyors népességnövekedés, a lakosság jelentős részének szegénysége, a bérleti díjak emelkedése és az új lakások, különösen a szociális lakások hiánya).
83.      E tanulmányokban további tényezőként szerepel a turisztikai szálláshelyek fejlődése, ami bár feszültséget okoz a lakáspiacon, a régió szálláshelyeinek mindössze 0,7 %‑át adja, így hatása korlátozott.
b)      A tulajdonos lakásában található turisztikai szálláshely
84.      A vitatott szabályozás megköveteli a turisztikai szálláshelyek előzetes engedélyezését akkor is, ha olyan lakásban található szobákról van szó, amelynek tulajdonosa továbbra is az ingatlanban lakik.
85.      A városi környezet védelme nem indokolja e korlátozó intézkedést, ha a lakás tulajdonosa is a lakásban lakik. Ilyen esetben a városi környezet önmagában nem változik: a lakás megtartja az addigi fő rendeltetését.
86.      A 2016. évi miniszteri körlevél valóban úgy rendelkezik, hogy ha az üzemeltető életvitelszerűen a lakásban lakik, és annak csak egy részét üzemelteti turisztikai szálláshelyként, akkor nem a járulékos funkció (turisztikai szálláshely), hanem az elsődleges funkció (lakhatás) az irányadó. E körülmény megkönnyíti a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzését, mert nem szükséges az ingatlan rendeltetésének megváltoztatása.
87.      Csakhogy az ügyiratban rendelkezésre álló információkból nem következik, hogy e – csak a 2016. évi miniszteri körlevélben említett – lehetőséget a Brüsszel‑Főváros Régió hatóságai igénybe is veszik. A körlevél széles mérlegelési jogkört biztosít a településeknek, hogy ilyen esetben megkövetelik‑e a lakás rendeltetésének megváltoztatását. E körülmény megítélése az előterjesztő bíróság feladata.
c)      Az érintett földrajzi területek
88.      A vitatott szabályozás a Brüsszel‑Főváros Régió egész területén egyformán alkalmazandó anélkül, hogy különbséget tenne az egyes területek között a turisztikai szálláshelyek elterjedésének kisebb vagy nagyobb hatása szerint.(43)
89.      A belga kormány rámutat, hogy a PRAS a Brüsszel‑Főváros Régiót olyan területekre osztja fel, amelyek az ingatlanok terén eleve különböző használati módokat részesítenek előnyben. Megítélése szerint nem lenne célszerű új felosztást készíteni a turisztikai szállások különböző üzemeltetési rendszereinek figyelembevétele érdekében.
90.      Csakhogy a PRAS földrajzi területeit nem a turisztikai szállások kisebb vagy nagyobb száma alapján határozták meg, ezért nem bírnak jelentőséggel annak elbírálásához, hogy szükséges és arányos‑e az általánosan alkalmazandó – azaz az egyes területek tényleges helyzetét figyelmen kívül hagyó – előzetes engedélyezési rendszer.
91.      Az e kérdésről folyó vitában a Bizottság(44) az ugyanezen előterjesztő bíróság (más összetételű tanácsának) a Brüsszel‑Főváros Régió Schaerbeek településén folytatott turisztikai szálláshely‑tevékenység kapcsán hozott 2023. január 16‑i ítéletét(45) idézte. Ezen ítéletre a belga kormány is utalt a tárgyaláson és megerősítette, hogy jogerős ítéletről van szó.
92.      A Cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság) 1. F. tanácsa ebben az ítéletben megállapította, hogy a 2014. május 8‑i törvényben a Brüsszel‑Főváros Régió területén bármely turisztikai tevékenységre előírt településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány követelménye nem felel meg a Cali Apartments ítéletnek, mert „különbségtétel nélkül alkalmazandó a régió területén található összes településen, míg a [Bíróság] ítélete megköveteli a bérleti díjakra gyakorolt »különösen jelentős« nyomást, ami […] a régió területén található települések eltérő és összehasonlító megközelítését jelenti.”(46)
93.      A fenti megfontolások alapján az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésre kettős válasz adható:
–        A 2006/123 irányelv 9. cikkével főszabály szerint nem ellentétes a rendszeres vagy alkalmilag turisztikai szálláshelyként használt lakás üzemeltetését előzetes nyilatkozattételhez és nyilvántartásba vételhez kötő jogi rendszer, amennyiben e rendszer szükséges és arányos a turisták és a városi környezet védelme érdekében.
–        A nemzeti bíróság feladata e rendszer szükségességének és arányosságának megítélése, figyelembe véve annak földrajzi kiterjedését, tanulmányokon és pontos adatokon alapuló indoklását, valamint az alkalmazási körébe tartozó városi területek lakhatási igényeire gyakorolt hatását.
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik és ötödik kérdés
94.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik és az ötödik kérdés együttesen kezelhető. E kérdések útján az előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy:
–        Ellentétes‑e a 2006/123 irányelv 10. cikkével a vitatotthoz hasonló, a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány benyújtására kötelező jogi rendszer. Az előterjesztő bíróság e tekintetben pontosítja, hogy „a nemzeti területrendezési és településtervezési szabályozás előírja, hogy az ingatlan használatának vagy rendeltetésének »lakásról« »szálláshelyre« változtatása esetén településtervezési engedélyt kell kérni, és hogy a [turisztikai szálláshely céljára szolgáló lakás] szálláshelynek minősül, tekintettel a vitatott szabályozásokban ez utóbbi fogalom és a turisztikai szálláshely fogalommeghatározásának módjára.”
–        Eltérő választ kell‑e adni e kérdésre attól függően, hogy egy miniszteri körlevélben meghatározottak szerint a települési önkormányzati hatóság mérlegelési jogkörébe tartozik a „szálláshellyé” minősítés.
95.      A 2006/123 irányelv 10. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[a]z engedélyezési rendszereknek olyan feltételeken kell alapulniuk, amelyek megakadályozzák az illetékes hatóságokat abban, hogy vizsgálati jogkörüket önkényesen alkalmazzák.”
96.      Ugyanezen 10. cikk (2) bekezdése kimondja, hogy az engedélyek megadására vonatkozó feltételek legyenek hátrányos megkülönböztetéstől mentesek, azokat a közérdeken alapuló kényszerítő indok támassza alá, legyenek arányosak a közérdekhez kapcsolódó céllal, legyenek világosak és egyértelműek, objektívek, előzetesen hozzák nyilvánosságra azokat, továbbá legyenek átláthatók és hozzáférhetők.(47)
97.      Az előterjesztő bíróság már megállapította, hogy a vitatott engedélyezési rendszer hátrányos megkülönböztetéstől mentes. Az előző kérdéssel kapcsolatban végzett vizsgálatomban elemeztem e bíróságnak a turisták és a városi környezet védelmén alapuló indoklását.
98.      Ezután azon kérdést kell felvetni, hogy a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványnak a vitatott engedélyezési rendszer alapját képező követelménye megfelel‑e a 2006/123 irányelv 10. cikke (2) bekezdésében foglalt további követelményeknek.
99.      Konkrétan azt kell vizsgálni, hogy az e követelményt előíró szabályozás világos, egyértelmű és objektív‑e, előzetesen nyilvánosságra hozták‑e, továbbá átlátható és hozzáférhető‑e.(48)
100. Az előzetes nyilvánosságra hozatal követelménye teljesül, mivel a 2014. május 8‑i törvényt hivatalosan közzétették. Nem mondható el ugyanez a 2016. évi miniszteri körlevélről, amelyet nem tettek közzé hivatalosan, és kizárólag egy honlapon elérhető.
101. A többi követelmény tekintetében a Bíróság (összefoglalóan) a következőket állapította meg:
–        Az engedélyezési feltételek akkor világosak és egyértelműek, ha könnyen érthetőek, elkerülve bármely kétértelműséget.
–        Az objektivitás követelménye azt jelenti, hogy az engedély iránti kérelmeket a saját érdemeik alapján vizsgálják meg, ezáltal biztosítva az érintett felek számára a tárgyilagos és pártatlan elbírálást, miként az említett irányelv 13. cikkének (1) bekezdése megkívánja.(49)
102. A Bíróság rendelkezésére álló információk alapján úgy vélem, hogy a vitatott szabályozás nem minősíthető világosnak, egyértelműnek és átláthatónak. Végső soron e kérdésben az előterjesztő bíróságnak kell döntést hoznia, figyelembe véve a Bíróság által adott iránymutatásokat.
103. Ha jól értelmezem a vitatott szabályozást, a területrendezési megfelelésről szóló tanúsítvány kiadásával kapcsolatban két különböző helyzet létezik:
–        Ha a lakást már turisztikai célra használják, a tulajdonosa további intézkedési kötelezettség nélkül jogosult arra, hogy a település kiadja számára a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványt. Ez esetben nem szükséges településtervezési engedélyt kérni a lakás turisztikai célú használatának elismeréséhez a CoBAT szabályainak megfelelően.(50) Ilyen esetben a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány „csupán formaság”, és megfelel a 2006/123 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének.
–        Más a helyzet, ha a lakás nem turisztikai célt szolgál, és turisztikai szálláshelyként való üzemeltetése a rendeltetés megváltoztatását igényli. Ez esetben a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványnak a település által végzett kiadása előtt településtervezési engedélyt kell szerezni a CoBAT 98. cikkének megfelelően.
104. E második – a jelen ügyben fennálló és a turisztikai szálláshely‑szolgáltatást nyújtani szándékozók többségére vonatkozó – helyzetben a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány az ingatlan rendeltetésének nem csupán
okirati bizonyítéka (amit a belga kormány állított a tárgyaláson), mivel kiadása a települési hatóságok előzetes közigazgatási intézkedéséhez kötött.
105. Meg kell jegyeznem, hogy mindenesetre a jelen ügyben nem egyszerűen településtervezési szabályok alkalmazásáról van szó, amelyekre a 2006/123 irányelv nem alkalmazandó,(51) hanem a turisztikai szolgáltatásnyújtásra irányuló tevékenység végzésének engedélyezési rendszerében alkalmazandó követelményről, amely bizony a 2006/123 irányelvnek alávetett.(52)
106. A településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány követelménye a CoBAT (az ingatlan rendeltetésének vagy használatának megváltoztatásához településtervezési engedélyt megkövetelő) 98. cikke és a 2014. május 8‑i törvény 5. cikke 2° pontjának b) alpontja együttes alkalmazását jelenti (a tanúsítványnak meg kell erősítenie, hogy a szálláshely „kialakítása megfelel a területrendezésre vonatkozó és a településtervezési előírásokkal kapcsolatos hatályos szabályozásnak.”).
107. Így, ha az ingatlan besorolása lakóépület, bonyolultabb a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzése ahhoz, hogy aztán a regionális hatóságok kiadják a hatáskörükbe tartozó nyilvántartási számot: a település közreműködése szükséges, ami a rendelkezésre álló információk szerint annyiban összetett, hogy (új) településtervezési engedély kiadását igényli.
108. A 2014. május 8‑i törvény 5. cikke 5° pontjának b) alpontja nem nyújt egyértelmű iránymutatásokat azon műszaki előírásokról, amelyeket a települések a turisztikai szálláshely nyilvántartásba vétele és engedélyezése céljából szükséges településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány kiadásához ellenőrizni kötelesek.
109. A CoBAT 98. cikke sem nyújt további pontosítást, mivel nem említi a turisztikai szálláshelyekkel kapcsolatos tevékenységeket.
110. A PRAS különbségtétele(53) a „lakás” és a „szálláshely” fogalom között azt eredményezi, hogy ha az ingatlan településtervezési rendeltetése lakás, akkor településtervezési engedélyre van szükség a lakáscélú használat szállodai célra változtatásához.
111. A települések továbbá széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek annak eldöntésében, hogy elfogadják‑e a rendeltetés megváltoztatását, és a vonatkozó követelmények láthatólag településenként eltérnek.
112. A 2014. május 8‑i törvényben foglalt „turisztikai szálláshely” fogalom(54) és a PRAS „szálloda” fogalma közötti kapcsolat sem egyértelmű, mivel e fogalmakat a Brüsszel‑Főváros Régió települései eltérően alkalmazzák.
113. Az előterjesztő bíróság szerint a problémát annak meghatározása képezi, hogy (a 2014. május 8‑i törvény 3. cikkének értelmében vett) valamennyi turisztikai szálláshelyet (a PRAS értelmében vett) „szálláshelynek” kell‑e minősíteni, és hogy emiatt egy lakás turisztikai szálláshellyé alakításához szükséges‑e településtervezési engedély.(55)
114. A rendelkezésre álló információk szerint a Brüsszel‑Főváros Régió településeinek gyakorlata túlnyomórészt azt mutatja, hogy a PRAS alkalmazásában valamennyi turisztikai szálláshelyet szállodának tekintenek. E gyakorlat jellemzően az ingatlanok rendeltetésének (nehézkes) megváltoztatásával jár, a településtervezési engedély megszerzése érdekében.
115. Mivel a településtervezési szabályok korlátozzák a szálláshelyek létrehozásának lehetőségét, nehéz megszerezni azon településtervezési engedélyt, ami alapján lehetővé válna – ismétlem – a turisztikai szálláshelyek nyilvántartásba vételéhez elengedhetetlen településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány kiadása.
116. Ilyen körülmények között:
–        A saját lakhatására is szolgáló lakásában egy szobát turisztikai szálláshelyként üzemeltetni kívánó személynek szálláshelyre vonatkozó településtervezési engedélyt kell szereznie, ami egyértelműen aránytalannak tűnik. Mint már jeleztem, e személy csak akkor mentesül ezen követelmény alól, ha a hatóságok megítélése szerint az ingatlan turisztikai hasznosítása a lakhatás elsőleges funkciójához képest járulékos jellegű. Ám e kizárólag a 2016. évi miniszteri körlevélben említett kivételt a települési hatóságok láthatólag nem rendszerszinten és nem egységesen alkalmazzák a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány kiadásakor.
–        A településtervezési szabályok szerint nem szállodaként szolgáló ingatlant turisztikai szálláshelyként üzemeltetni kívánó személy a tervezett turisztikai üzemeltetés településtervezési szempontból való minősítésének kérdésével szembesül, a PRAS valamely nem e célra szánt kategóriájába sorolásával. Az előterjesztő bíróság(56) az e nehézségből eredő fogalmi hiányt bíráló ítélkezési gyakorlatra utal.
117. Mindezekre rakódik a tárgyaláson nyilvánvalóvá vált követelmény: a lakás turisztikai szálláshelyként való hasznosításához a rendeltetésének a PRAS által előírt teljes vagy részbeni megváltoztatása a tulajdonos részéről kompenzációt
követel meg, az adott terület lakófelületének megőrzése végett, a PRAS „Valamennyi területre vonatkozó általános előírások” című része 0.12. pontjának 1° alpontjában meghatározottak szerint.
118. A Cali Apartments ítéletben elemzett francia szabályozásban előírtakkal(57) ellentétben a kompenzáció követelménye nem pontosan szabályozott, és alkalmazását a települési hatóságokra hagyták. Miként a Smartflats a tárgyaláson érvelt, az e kompenzációval járó költségeket aligha tudják megfizetni a lakásukat rövidebb időre turisztikai szállásként hasznosítani kívánó magánszemélyek, mialatt nem ott laknak.
119. Fenntartva, hogy az értékelés az előterjesztő bíróság feladata, álláspontom szerint aránytalan a másik lakás vásárlására vonatkozó kötelezettség ugyanazon brüsszeli lakóövezetben az adott lakás rendeltetése megváltozásának kompenzálására, mint a turisztikai szálláshely‑szolgáltatások nyújtásának elengedhetetlen feltétele (amennyiben az ingatlan nem rendelkezik előzetesen „szálloda” településtervezési minősítéssel).
120. E bonyolult szabályozási helyzet jelentős jogbizonytalanságot teremt a Brüsszel‑Főváros Régióban letelepedni, illetve turisztikai szálláshely‑szolgáltatást nyújtani kívánó személyek számára. Egyetlen magánszemély vagy vállalkozás sem tudhatja igazán előre, hogy a régióban tervezett turisztikai szálláshely‑üzemeltetési projektje a vitatott szabályozással összeegyeztethető‑e.(58)
121. A világos jelleg hiánya és a jogbizonytalanság fokozódik annak figyelembevételével, hogy a települések(59) nem rendelkeznek kellően körülhatárolt döntéshozatali jogkörrel a településtervezési engedély kiadására, ami (az ingatlan rendeltetésének megváltozása esetén) elengedhetetlen a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzéséhez, amely tanúsítvány alapján aztán lehetőség nyílik a turisztikai szálláshely nyilvántartásba vételére.(60)
122. A 2016. évi miniszteri körlevél nyilvánvalóan nem elegendő a települési önkormányzati hatóságok igazgatási gyakorlatának egységesítéséhez. Jogilag kötelező erővel nem rendelkező szöveg, amit még csak nem is tettek hivatalosan közzé, és teljes szabadságot hagy a településeknek annak eseti alapon való meghatározásában, hogy a PRAS szerint egy ingatlant mikor kell lakásnak, illetve szálláshelynek tekinteni.
123. A 2016. évi miniszteri körlevél továbbá a szálláshely fogalom meglehetősen tág értelmezését támogatja, aminek eredményeként az ingatlanok rendeltetésének megváltoztatása a településtervezési engedély és aztán a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzésének elengedhetetlen előfeltételévé válik.
124. Ismétlem, hogy a vitatott szabályozás tartalma, valamint a Brüsszel‑Főváros Régió települései által végzett eltérő alkalmazása(61) jogbizonytalanságot eredményez, és csorbítja a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány követelményének átláthatóságát és objektivitását. E ponton megkérdőjeleződik a vitatott szabályozás világos jellege és objektivitása.(62)
125. Összességében, értelmezésem szerint a 2006/123 irányelv 10. cikkével ellentétes a turisztikai szálláshelyek üzemeltetését településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány bemutatásához kötő jogi rendszer, ha e tanúsítvány a településtervezési engedély előzetes megszerzését feltételezi, és kiadását a települési önkormányzati hatóságok széles mérlegelési jogkörrel, a világos jelleget, objektivitást és átláthatóságot nélkülöző nemzeti szabályozás alkalmazásával végzik.
D.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdés
126. Az előterjesztő bíróság a 2006/123 irányelv 13. cikkének értelmezését kéri annak tisztázása céljából, hogy e cikkel összeegyeztethető‑e a már kifejtett körülmények között a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványt előíró jogi rendszer, amely tanúsítvány kiállítására „nem vonatkozik külön indokolási kötelezettség és külön jogorvoslat.”(63)
127. A 2006/123 irányelv 13. cikkének (1)–(4) bekezdése szerint az engedélyezési eljárásoknak és az alaki követelményeknek:
–        világosnak kell lenniük, azokat előzetesen nyilvánosságra kell hozni, és a kérelmezők számára biztosítaniuk kell, hogy kérelmük tárgyilagosan és pártatlanul kerül elbírálásra;
–        nem lehetnek visszatartó erejűek, és nem nehezíthetik meg vagy késleltethetik indokolatlanul a szolgáltatás nyújtását;
–        könnyen hozzáférhetőnek kell lenniük, továbbá az alkalmazásukból eredő díjaknak észszerűnek és arányosnak kell lenniük;
–        a kérelmezők számára biztosítaniuk kell, hogy kérelmeik a lehető leggyorsabban és minden esetben előzetesen meghatározott és nyilvánosságra hozott észszerű időtartamon belül kerülnek elbírálásra.
128. A belga kormány úgy véli, hogy a 2016. március 24‑i rendelet kiegészítette a 2014. május 8‑i törvényt, és hogy a turisztikai szálláshelyek engedélyezési és nyilvántartási eljárása megfelel a 2006/123 irányelv 13. cikkében foglalt követelményeknek.
129. A belga kormány álláspontja szerint a 2016. március 24‑i rendelet konkrét határidőket szab a regionális hatóságok számára a turisztikai szálláshelyek engedélyezési és nyilvántartásba vételi kérelmeinek feldolgozására és elbírálására, és jogorvoslati lehetőségeket is biztosít. E kormány ténylegesen hozzáteszi, hogy minden hiánytalanul benyújtott kérelmet feldolgoztak, és a regionális hatóságok határozatai általában indoklással ellátottak és bírósági felülvizsgálat alá tartoznak. A tárgyaláson a belga kormány hangsúlyozta, hogy a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány követelményének alkalmazása nyomán csupán néhány jogvita merült fel, és hogy a regionális hatóságoknak a 2014. május 8‑i törvény alkalmazása tekintetében nem kellett az érintett magánszemélyek panasza miatt gyakorolniuk a felügyeleti jogkörüket a települési hatóságok felett.
130. A belga kormány magyarázata ugyanakkor hiányos, mivel csak az engedélyezési eljárás „regionális szakaszára” vonatkozik, és nem veszi figyelembe, hogy a valódi probléma a „települési szakaszban”, azaz a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány kiadásában rejlik. Ez utóbbi képezi az előterjesztett kérdések tárgyát: különösen a hatodik kérdés összpontosít e tanúsítványra, amelynek megtagadása nem igényel indoklást és azzal szemben nincs jogorvoslat.
131. Mint már kifejtettem, a turisztikai szálláshelyek engedélyezése és nyilvántartásba vétele összetett eljárásoknak alávetett, amelyek két egymást követő eljárást foglalnak magukban:
–        a turisztikai szálláshely engedélyezési és nyilvántartásba vételi eljárása, amely a regionális hatóságok előtt folyik; és
–        a turisztikai szálláshelyek településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványának megszerzésére irányuló eljárás, amely a települési hatóságok előtt folyik. E tanúsítvány megszerzéséhez a legtöbb esetben településtervezési engedélyre van szükség, ami ugyanakkor az ingatlan használatának megváltozásától függ.
132. Tehát nem lehet azzal érvelni, ahogyan azt a belga kormány tette, hogy a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány kizárólag eljárási dokumentum, és hogy a 2006/123 irányelv 13. cikkében foglalt határidők és egyéb követelmények azon időponttól alkalmazandók, amikor az engedélyezési és nyilvántartási kérelem teljes.
133. A 2006/123 irányelv 13. cikkében foglalt követelmények teljesülését e két egymást követő eljárás tekintetében kell vizsgálni, mert településtervezési engedély hiányában lehetetlen megszerezni a turisztikai szálláshely nyilvántartási számát.
134. A 2006/123 irányelv 13. cikkének (6) bekezdése hiányos kérelem esetében előírja, hogy a hatóságok értesítsék az érintettet a kiegészítő dokumentáció benyújtásának szükségességéről, valamint ennek a (3) bekezdésben említett határidőre gyakorolt hatásáról. Továbbá ugyanezen irányelv 13. cikke (3) bekezdésének befejező része szerint a kérelem elbírálásának határideje az összes irat benyújtásának időpontjától kezdődik.
135. Csakhogy e határidőket az egymást követő mindkét eljárásban be kell tartani. És ahogyan a Bizottság is állítja, nem alkalmazható (az összes irat benyújtásának időpontjától kezdődő) határidő, ha a kérelmező a közigazgatásnak felróható okok miatt nem tudta benyújtani a dokumentumokat.
136. Az előterjesztő bíróság által szolgáltatott információk szerint – amelyekre a Bíróságnak szorítkoznia kell – a települési önkormányzati hatóságok előtt a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzésére irányuló eljárás nem kötött határidőhöz, és arra nem vonatkozik külön indokolási kötelezettség és külön jogorvoslat. A 2014. május 8‑i törvényt kiegészítő 2016. március 24‑i rendeletben foglalt eljárási biztosítékok nem terjednek ki a települési önkormányzati hatóságok előtt a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzésére irányuló eljárásra.
137. Mindezeken túl, a regionális hatóság válaszának hiányában a turisztikai szálláshely engedélyezése és nyilvántartásba vétele elutasítottnak tekintendő. E rendelkezés nem áll összhangban a 2006/123 irányelv 13. cikke (4) bekezdésében foglalt szabályokkal, amelyek szerint a meghatározott időtartamon belüli válaszadás elmulasztása esetén az engedélyt megadottnak kell tekinteni, kivéve, ha közérdeken alapuló kényszerítő indokon alapuló eltérő rendszerről van szó, amire a jelen ügyben a belga kormány nem hivatkozott.
138. Következésképpen úgy vélem, hogy a 2006/123 irányelv 13. cikkével ellentétes a turisztikai szálláshelyek üzemeltetését településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány bemutatásához kötő jogi rendszer, ha e tanúsítvány kiállítása határidőhöz nem kötött, és arra nem vonatkozik külön indokolási kötelezettség és az elutasító határozattal szemben külön jogorvoslat.
V.      Végkövetkeztetés
139. A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság a következő választ adja a Cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság, Belgium) számára:
„A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet
a következőképpen kell értelmezni:
–        A 2006/123 irányelv 9. cikkével nem ellentétes a rendszeres vagy alkalmilag turisztikai szálláshelyként használt lakás üzemeltetését előzetes nyilatkozattételhez és nyilvántartásba vételhez kötő jogi rendszer, amennyiben e rendszer szükséges és arányos a turisták és a városi környezet védelme érdekében. A nemzeti bíróság feladata e rendszer szükségességének és arányosságának megítélése, figyelembe véve annak földrajzi kiterjedését, tanulmányokon és pontos adatokon alapuló indoklását, valamint az alkalmazási körébe tartozó városi területek lakhatási igényeire gyakorolt hatását.
–        A 2006/123 irányelv 10. cikkével ellentétes a turisztikai szálláshelyek üzemeltetését településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány bemutatásához kötő jogi rendszer, ha e tanúsítvány a településtervezési engedély előzetes megszerzését feltételezi, és kiadását a települési önkormányzati hatóságok széles mérlegelési jogkörrel, a világos jelleget, objektivitást és átláthatóságot nélkülöző nemzeti szabályozás alkalmazásával végzik.
–        A 2006/123 irányelv 13. cikkével ellentétes a turisztikai szálláshelyek üzemeltetését településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány bemutatásához kötő jogi rendszer, ha e tanúsítvány kiállítása határidőhöz nem kötött, és arra nem vonatkozik külön indokolási kötelezettség és az elutasító határozattal szemben külön jogorvoslat.”
1      Eredeti nyelv: spanyol.
2      A belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 36. o.; helyesbítés: HL 2014. L 287., 33. o.).
3      2020. szeptember 22‑i Cali Apartments ítélet (C‑724/18 és C‑727/18, EU:C:2020:743; a továbbiakban: Cali Apartments ítélet). Ezen ítéletre a fejtegetéseimben szükségszerűen többször hivatkozom majd.
4      Az adott ügy tárgya „azon nemzeti szabályozás […] amely előzetes engedélyhez köti a lakáscélú bútorozott helyiségek átmenetileg ott tartózkodó, e helyiségeket lakóhelyül nem választó vendégek számára díjazás ellenében történő, ismételt és rövid távú bérbeadására vonatkozó tevékenységek gyakorlását.” (Cali Apartments ítélet, 2. pont).
5      A rövid távú szálláshely‑szolgáltatásokkal kapcsolatos adatgyűjtésről és ‑megosztásról, valamint az (EU) 2018/1724 rendelet módosításáról szóló, 2024. április 11‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (DO L 2024/1028).
6      A 2024/1028 rendelet (1) preambulumbekezdése a következőképpen utal a turisztikai szálláshelyek hatására: „[…] A platformalapú gazdaság növekedésének eredményeként a rövid távú szálláshely‑szolgáltatás volumene Unió‑szerte jelentős mértékben bővül. Bár a rövid távú szálláshely‑szolgáltatások számos lehetőséget teremtenek a vendégek, a szállásadók és a teljes turisztikai ökoszisztéma számára, gyors növekedésük aggályokat váltott ki és kihívásokat jelent különösen a helyi közösségek és a hatóságok körében, például azzal kapcsolatban, hogy e szolgáltatások hozzájárulnak a hosszú távú bérbeadásra szánt lakások rendelkezésre állásának csökkenéséhez, valamint a bérleti díjak és a lakásárak növekedéséhez. […].”
7      2014. május 8‑i Ordonnance relative à l’hébergement touristique (a turisztikai szálláshelyekről szóló törvény; Moniteur belge, 2014. június 17., 2.ª ed., 45695. o.; a továbbiakban: 2014. május 8‑i törvény)
8      Az előzetes nyilatkozattétel és a nyilvántartási szám bizonyos feltételek mellett történő kiadásának összekapcsolt mechanizmusa valójában ahhoz vezet, hogy a regionális hatóságoktól „engedélyt” kell kérni egy lakás turisztikai szálláshelyként való használatához.
9      E szolgálat a Service d’Incendie et d’Aide Médicale Urgente de la Région de Bruxelles‑Capitale (A Brüsszel‑Főváros Régió tűzoltósága és sürgősségi orvosi szolgálata).
10      A 2016. március 24‑i Arrêté du Gouvernement de la Région de Bruxelles‑Capitale portant exécution de l’ordonnance du 8 mai 2014 relative à l’hébergement touristique (a Brüsszel‑Főváros Régió kormányának a turisztikai szálláshelyekről szóló 2014. május 8‑i törvény végrehajtásáról szóló 2016. március 24‑i rendelete; Moniteur belge,  2016. április 14., 2ª. ed., 24452. o.; a továbbiakban: 2016. március 24‑i rendelet).
11      Plan Régional d’Affectation du Sol (regionális területhasznosítási terv; a továbbiakban: PRAS).
12      E fogalomjegyzék a következő címen elérhető: https://perspective.brussels/fr/outils-de-planification/pras/les-prescriptions-litterales-legales-du-pras/l-glossaire-des-principaux-termes-utilises-dans-les-prescriptions-urbanistiques.
13      A Code bruxellois de l’aménagement du territoire (brüsszeli területrendezési törvénykönyv; Moniteur belge, 2004. május 26., 40738. o., a továbbiakban: CoBAT) a tényállásra ratione temporis alkalmazandó változata. E rendelkezés egy 2017. évi reform nyomán megváltozott: https://urbanisme.irisnet.be/lesreglesdujeu/le-code-bruxellois-de-lamenagement-du-territoire-cobat.
14      Circulaire ministérielle explicative du 10 mai 2016 relative aux missions de la Commune et du Bourgmestre dans le cadre de l’exécution de l’ordonnance du 8 mai 2014 (A 2014. május 8‑i törvény végrehajtásával összefüggésben a település és a polgármester feladataira vonatkozó, 2016. május 10‑i magyarázó miniszteri körlevél; a továbbiakban: 2016. évi miniszteri körlevél), elérhető itt: https://pouvoirs-locaux.brussels/10-mai-2016-circulaire-explicative-relative-aux-missions-de-la-commune-et-du-bourgmestre-dans-le.
15      A brüsszeli regionális közszolgálat gazdasági és foglalkoztatási osztálya (a továbbiakban: brüsszeli gazdasági és foglalkoztatási osztály).
16      Ezután a Smartflats további hét emlékeztetőt küldött, az utolsót 2023. január 12‑én.
17      A „településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány” kifejezést fogom használni a 2014. május 8‑i törvény 5. cikke 2° pontjának b) alpontjában említett tanúsítványra. E tanúsítványban fel kell tüntetni, hogy a turisztikai szálláshely „kialakítása megfelel a területrendezésre vonatkozó és a településtervezési előírásokkal kapcsolatos hatályos szabályozásnak.”
18      Az előterjesztő bíróság nem tett fel kérdést a turisztikai szálláshelyek engedélyezéséhez szükséges (általános, illetve egyszerűsített) tűzvédelmi tanúsítvány követelményéről. Ezért nem térek ki e követelményre, amely egyébiránt nem tűnik összeegyeztethetetlennek a 2006/123 irányelv 10. cikkével.
19      Cali Apartments ítélet, 58. pont.
20      Az ilyen engedélyezési rendszert megállapító tagállami szabályozás e két cikknek való megfelelésének értékelése feltételezi, hogy először is magának e rendszer létrehozásának az indokoltságát, majd pedig az e rendszer által előírt engedélyek megadására vonatkozó feltételeket kell külön‑külön és egymást követően megvizsgálni. Cali Apartments ítélet, 58. pont.
21      2015. december 23‑i Hiebler ítélet (C‑293/14, EU:C:2015:843), 55. pont.
22      Egyes esetekben a Bíróság a 2006/123 irányelvvel kapcsolatos előzetes döntéshozatal iránti kérelmekre válaszolva maga értékelte a nemzeti intézkedések indokoltságát és arányosságát. Így történt a Cali Apartments ügyben (a rendelkező rész 3. és 4. pontja). Ezzel szemben a Bíróság az ügyek többségében ezen értékelést vagy az előterjesztő bíróságra bízza (2025. július 10‑i INTERZERO és társai ítélet, C‑254/23, EU:C:2025:569, 103. pont), vagy pedig azzal a fenntartással hoz ítéletet, „hogy ezt a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia” (2015. december 23‑i Hiebler ítélet, C‑293/14, EU:C:2015:843, 70. pont).
23      2014. február 13‑i Sokoll‑Seebacher ítélet (C‑367/12, EU:C:2014:68), 40. pont; 2015. október 1‑jei Trijber és Harmsen ítélet (C‑340/14 és C‑341/14, EU:C:2015:641), 55. pont.
24      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzéshez mellékelt ítélet, 43. és 44. pont.
25      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzéshez mellékelt ítélet, 45. pont.
26      2015. október 15‑i Grupo Itevelesa és társai ítélet (C‑168/14, EU:C:2015:685), 74. pont; 2019. július 4‑i Bizottság kontra Németország ítélet (C‑377/17, EU:C:2019:562), 70. pont; 2025. február 27‑i AEON NEPREMIČNINE és társai ítélet (C‑674/23, EU:C:2025:113), 54. pont. A 2006/123 irányelv a fogyasztók védelmét kötelező követelményként megemlítve megfelel az Európai Unió Alapjogi Chartája 38. cikkében foglalt követelményeknek, amit ezen irányelv (40) preambulumbekezdése is megerősít.
27      Cali Apartments ítélet, 68. pont; 2013. május 8‑i Libert és társai ítélet (C‑197/11 és C‑203/11, EU:C:2013:288), 50. és 52. pont; 2009. október 1‑jei Woningstichting Sint Servatius ítélet (C‑567/07, EU:C:2009:593), 30. pont.
28      2024. december 19‑i Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft ítélet (C‑295/23, EU:C:2024:1037), 67. pont.
29      2024. március 21‑i LEA ítélet (C‑10/22, EU:C:2024:254), 85. pont; 2015. június 11‑i Berlington Hungary és társai ítélet (C‑98/14, EU:C:2015:386), 64. pont.
30      2015. június 11‑i Berlington Hungary és társai ítélet (C‑98/14, EU:C:2015:386), 65. pont; 2014. április 30‑i Pfleger és társai ítélet (C‑390/12, EU:C:2014:281), 50. pont.
31      Lásd az e rendszer arányosságával kapcsolatban kifejezett kétségeket: Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., y Servais, D., „La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique”, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, n.º 3, 54‑59. o., elérhető: https://hdl.handle.net/2078.3/251968.
32      2013. július 11‑i Ordonnance modifiant l’ordonnance du 17 juillet 2003 portant le Code bruxellois du Logement (A brüsszeli lakhatási törvénykönyvet módosító törvény; Moniteur belge,  2013. július 26.), https://www.ejustice.just.fgov.be/eli/ordonnance/2003/07/17/2013A31614/justel.
33      2019. december 19‑i Airbnb Ireland ítélet (C‑390/18, EU:C:2019:1112), 59. pont: „[…] az Airbnb Ireland a bérbeadók és a bérlők névadó elektronikus platformon való összekapcsolására irányuló tevékenységén kívül a bérbeadók számára az ajánlatuk tartalmát meghatározó sablont, a kiadó ingatlannal kapcsolatos, választható fényképes szolgáltatást, valamint a jövőbeli bérbeadók és bérlők számára is elérhető bérbeadói és bérlői minősítési rendszert is kínál.”
34      2019. december 19‑i Airbnb Ireland ítélet (C‑390/18, EU:C:2019:1112), 60. pont. E szálláshelyek hírnevére vélhetően nagyobb hatást gyakorolnak a használóiktól kapott kritikák vagy dicséretek, mint egy hivatalos tanúsítványban foglalt ténymegállapítás.
35      Miként alább kifejtem, a Brüsszel‑Főváros Régióban hatályos rendszer megsértésének mértéke és a jogellenes turisztikai szálláshelyek számának növekedése e rendszer arányosságának hiánygát jelezheti, noha e bírálat elkerülése céljából mindig lenne lehetőség annak megfelelőbb igazgatási alkalmazására.
36      Különösen: May, X., Pongi Nyuba, R., y Decroly, J.‑M., La situation du logement à Bruxelles au regard de l’hébergement touristique, Focus no. 62, 2024. február, https://ibsa.brussels/sites/default/files/publication/documents/Focus-62_FRv4.pdf.
37      May, X., Pongi Nyuba, R., y Decroly, J.‑M., La situation du logement à Bruxelles au regard de l’hébergement touristique, Focus n. 62, 2024. február, 5. o.
38      Rembert De Blander, R., Vandenbroucke, A., Marissal, P., y Wayens, B., Analyse de la faisabilité et l’opérationnalité d’un recensement des logements inoccupés en Région Bruxelles-Capitale, Brussels Studies Institute, 2024. február 29., elérhető: https://bsi.brussels/wp-content/uploads/sites/2/2021/10/LI_SyntheseGlobale_final.pdf.
39      Az online közösségi gazdasági platformokon elérhető 6 092 szálláshelyből mindössze 292 nyilvántartott (27 apartmanhotel, 93 idegenforgalmi szálláshely és 172 magánszállás), vagyis 4,7 %. Observatoire du tourisme à Bruxelles, Rapport annuel 2023, 12‑14. o., https://www.visit.brussels/content/dam/visitbrussels/pdf-brochures/presse/studies/annual-reports/Rapport %20annuel %202023 %20 %20FR.pdf.
40      Cali Apartments ítélet, 69. pont.
41      Cali Apartments ítélet, 72. pont.
42      Cali Apartments ítélet, 73. pont. A francia szabályozás a lakhatási célú bútorozott lakásoknak az átmenetileg ott tartózkodó, e helyiségeket nem állandó lakóhelyként igénybe vevő vendégek számára történő, ismételt és rövid távú bérbeadására hivatkozott.
43      A Brüsszel‑Főváros Régió egyes területein (mint a Pentagone és Brüsszel európai negyede) fennálló nyomás szembetűnő a régió kevés turisztikai szálláshellyel rendelkező más településeihez képest.
44      A Bizottság írásbeli észrevételei, 22. lábjegyzet.
45      2023. január 16‑i 2023/390. sz. ítélet, 2022/KR/31, nem tették közzé.
46      A 2023. január 16‑i ítélet 25. pontja. Ugyanakkor ezen ítéletben a Cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság) úgy értékelte, hogy a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítvány megszerzésére vonatkozó kötelezettség indokolt a szolgáltatásokat igénybe vevők védelme céljából.
47      Cali Apartments ítélet, 57. pont; 2020. december 3‑i Star Taxi App ítélet (C‑62/19, EU:C:2020:980), 86. pont.
48      Lásd: INFR (2018)4142 jogsértési eljárás, IP/19/467. sz. sajtóközlemény, 2019. január 24., elérhető: https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/es/ip_19_467. A Bizottság felszólító levelet küldött Belgiumnak az engedélyezési eljárásnak és a Brüsszel‑Főváros Régió által a turisztikai szálláshely‑szolgáltatókra alkalmazott általános követelményeknek a 2006/123 irányelvvel való esetleges összeegyeztethetetlen jellege miatt. Ezen eljárás még folyamatban van, miként a Bizottság a tárgyaláson megerősítette.
49      Cali Apartments ítélet, 96. pont; 2018. szeptember 26‑i Van Gennip és társai ítélet (C‑137/17, EU:C:2018:771), 85. pont; 1999. június 1‑jei Konle ítélet (C‑302/97, EU:C:1999:271), 44. pont.
50      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztő végzés 8. pontjának vége hivatkozik az e magyarázatot megerősítő belga ítélkezési gyakorlatra. A Conseil d’État (államtanács, mint legfelsőbb közigazgatási bíróság, Belgium) 2021. szeptember 30‑i (BE:RVSCE:2021:ARR.251.700. sz.) ítélete kimondja, hogy a településtervezési engedély „egyetlen funkciója annak tanúsítása, hogy a turisztikai szálláshely megfelel a területrendezésre vonatkozó és a településtervezési előírásokkal kapcsolatos hatályos szabályozásnak”, és hogy „teljes mértékben ténymegállapításon és jogi minősítésen alapul, így e tekintetben eltér a településtervezési engedélytől, amely mérlegelési jogkört foglal magában a vonatkozó értékeléssel összefüggésben, különös tekintettel az ingatlan megfelelő kezelésére.” Az ítélet hozzáteszi, hogy amennyiben „a turisztikai szálláshely megfelel a területrendezésre vonatkozó és a településtervezési előírásokkal kapcsolatos hatályos szabályozásnak az uniós joggal és különösen a szolgáltatási irányelvvel összhangban való értelmezésében, a település köteles kiadni az ingatlan vonatkozásában a településtervezési megfelelésről szóló tanúsítványt.” A 2014. május 8‑i törvény valójában alanyi jogot biztosít a tanúsítvány megszerzésére.
51      Cali Apartments ítélet, 41. és 42. pont; 2018. január 30‑i X és Visser ítélet (C‑360/15 és C‑31/16, EU:C:2018:44), 123. pont.
52      A 2006/123 irányelv (9) preambulumbekezdése.
53      Lásd ezen indítvány 15. pontját.
54      A 2014. május 8‑i törvény 3. cikkének 2° pontja meghatározásában turisztikai szálláshely „a turisták számára díjazás ellenében egy vagy több éjszakára, rendszeresen vagy alkalmilag kínált bármely szálláshely.” Ugyanezen 3. cikk 4‑9° pontja megkülönbözteti a következő típusú turisztikai szállásokat: szállodák, apartmanhotelek, idegenforgalmi szálláshelyek, magánszállások, szociális turisztikai szálláshelyek és kempingek. A jelen jogvita tárgya a 6° pontban meghatározott „idegenforgalmi szálláshely”, amely „kizárólag a bérlő által használható villaépület, ház, lakás, stúdiólakás vagy szoba, amely a lakhatáshoz és főzéshez szükséges berendezéssel ellátott, és adott esetben felár ellenében szállodai jellegű szolgáltatásokat nyújt”, valamint a 7° pontban meghatározott „magánszálláshely”, amely „a tulajdonos személyes és szokásos lakóhelyének, illetve e lakóhelye melléképületének részét képező, egy vagy több szobával, illetve magánszálláshely céljára elkülönített területtel rendelkező bármely létesítmény.”
55      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzéshez mellékelt ítélet, 35. pont.
56      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzéshez mellékelt ítélet, 65. pont.
57      Cali Apartments ítélet, 81‑94. pont.
58      Bernard, N., y Debroux, L., „Mise à disposition de logements à une »clientèle de passage«: les mesures nationales »anti‑Airbnb« ne sont pas (nécessairement) contraires au droit européen”, Revue de jurisprudence de Liège, Mons et Bruxelles, 2021, n.º 18, 814. és 815. o.
59      A 2006/123 irányelv és különösen annak 10. cikke nem kérdőjelezi meg a tagállamok engedélyek kiadásával foglalkozó hatóságai között a hatáskörök megosztását regionális vagy helyi szinten. Hozzájárul a turisztikai szálláshelyek olyan engedélyezési rendszeréhez, amelyben a helyi önkormányzatok bizonyos mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, feltéve, hogy tevékenységüket körülhatárolja az e hatóságok számára egyértelmű cselekvési paraméterekkel rendelkező nemzeti szabályozás (Cali Apartments ítélet, 97. és 98. pont).
60      Cali Apartments ítélet, 99. pont.
61      E körülményt hangsúlyozza a Brüsszel‑Főváros Régió által a Brussels Studies Institute‑tól megrendelt tanulmány az engedélyezési rendszerről, Mission d’évaluation de l’ordonnance du 8 mai 2014 relative à l’hébergement touristique, Cahier spécial des charges, nº 2018/ServECO/024, 2019.05.21., 4.4. szakasz, kiadatlan.
62      Lásd: Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., y Servais, D., „La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique”, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, n.º 3, 59‑64. o.
63      Az engedélyezési eljárás hiányosságait részletesen megvilágítja Bernard, N., Debroux, L., Von Kuegelgen, M., és Servais, D., „La réglementation bruxelloise en matière d’hébergement touristique”, Jurim Pratique: revue pratique de l’immobilier, 2020, n.º 3, 71‑78. o.