62007CC0239
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 12. junija 2008 (
1
)
Zadeva C-239/07
Postopek ocene ustavnosti,
ki so jo vložili
Julius Sabatauskas in drugi
„Notranji trg z električno energijo — Direktiva 2003/54/ES — Člen 20 — Prenosna in distribucijska omrežja — Dostop tretjih oseb — Obveznosti držav članic — Prost dostop tretjih oseb do prenosnih in distribucijskih omrežij električne energije“
I – Uvod
1.
Z Direktivo 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo (Direktiva 2003/54) (
2
) je med drugim urejen dostop tretjih oseb do električnih omrežij. V okviru presoje ureditve priključitve na omrežje, določene v nacionalnem zakonu o prenosu, Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (ustavno sodišče Republike Litve) prosi za razlago Direktive.
2.
Sporna nacionalna ureditev določa, da se morajo odjemalci najprej priključiti na distribucijsko omrežje. Neposreden dostop do glavnega prenosnega omrežja ima odjemalec samo, kadar upravljavec distribucijskega omrežja zaradi tehničnih razlogov zavrne priključitev na svoje omrežje. Za nekatere odjemalce bi bilo bolj zanimivo, če bi lahko prosto izbirali priključitev na prenosno omrežje, ker jim tako ne bi bilo treba nositi stroškov prenosa za distribucijsko omrežje. Ni jasno, ali je s členom 20(1) Direktive 2003/54, ki določa dostop tretjih oseb do omrežja, zagotovljena ustrezna pravica do izbire.
II – Pravni okvir
A – Skupnostna ureditev
3.
Člen 2 Direktive 2003/54 med drugim vsebuje naslednje opredelitve pojmov:
„‚prenos‘ pomeni transport električne energije na zelo-visokonapetostnem in visokonapetostnem povezanem omrežju z namenom dostave električne energije končnim odjemalcem ali distributerjem, vendar ne vključuje dobave;
[…]
‚distribucija‘ pomeni transport električne energije po visoko-, srednje- in nizkonapetostnem distribucijskem omrežju z namenom dobave odjemalcem, vendar ne vključuje dobave;
[…]
‚upravičeni odjemalec‘ pomeni odjemalca, ki lahko kupuje električno energijo od dobavitelja po lastni izbiri v smislu člena 21 te direktive;
[…]
‚uporabnik omrežja‘ pomeni vsako fizično ali pravno osebo, ki napaja omrežje ali kateremu se dobavlja iz prenosnega ali distribucijskega omrežja;
‚dobava‘ pomeni prodajo skupaj s preprodajo električne energije odjemalcem;
[…]“
4.
S členom 3 Direktive so urejene obveznosti javnih storitev, ki jih države članice lahko naložijo elektroenergetskim podjetjem, in varstvo odjemalcev. Odstavke 2, 3, 5 in 8 te določbe lahko povzamemo tako:
„2.   Ob popolnem upoštevanju ustreznih določb Pogodbe, zlasti člena 86, lahko države članice v splošnem gospodarskem interesu naložijo podjetjem, ki delujejo v elektroenergetskem sektorju, obveznosti javnih storitev, ki se lahko nanašajo na varnost, skupaj z zanesljivostjo oskrbe, na rednost, kakovost in ceno oskrbe in na varovanje okolja, skupaj z učinkovito rabo energije in varstvom podnebja. Take obveznosti morajo biti jasno določene, pregledne, nediskriminatorne in preverljive in morajo elektroenergetskim podjetjem v EU zagotavljati enak dostop do nacionalnih odjemalcev.
3.   Države članice zagotovijo, da vsi gospodinjski odjemalci in, kjer po mnenju držav članice to ustreza, mala podjetja (namreč podjetja z manj kot 50 zaposlenimi in z letnim prometom ali letno bilančno vsoto, ki ne presega 10 milijonov EUR), uživajo univerzalne storitve, to je pravico do oskrbe na njihovem območju z električno energijo določene kakovosti po razumnih, lahko in jasno primerljivih ter preglednih cenah. […] Države članice naložijo distribucijskim podjetjem obveznost povezave njihovih odjemalcev na omrežje pod pogoji in po tarifah, ki so določene v skladu s postopkom, določenim v členu 23(2).
[…]
5.   Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da zaščitijo končne odjemalce in poskrbijo zlasti za ustrezne nadzorne ukrepe za zaščito ranljivih odjemalcev, skupaj z ustreznimi ukrepi, ki pomagajo preprečiti njihov odklop. […] Zagotoviti morajo visoko raven varstva potrošnikov, zlasti glede preglednosti splošnih pogodbenih pogojev, splošnih informacij in mehanizmov za reševanje sporov. Države članice morajo upravičenim odjemalcem zagotoviti dejansko možnost zamenjave dobavitelja. Vsaj kar zadeva gospodinjske odjemalce, morajo ti ukrepi vključevati tudi ukrepe, navedene v Prilogi A.
[…]
8.   Države članice se lahko odločijo, da ne bodo uporabile določb iz členov 6, 7, 20 in 22, če bi uporaba teh določb pravno in dejansko ovirala izpolnjevanje obveznosti, ki so naložene elektroenergetskim podjetjem v splošnem gospodarskem interesu, in če razvoj trgovanja ni prizadet do takšne mere, ki bi bila v nasprotju z interesi Skupnosti. Interesi Skupnosti vključujejo med drugim konkurenco za upravičene odjemalce skladno s to direktivo in členom 86 Pogodbe.“
5.
Člen 5 Direktive vsebuje naslednja tehnična pravila:
„Države članice zagotovijo, da so tehnična varnostna merila določena in da so izdelana ter javnosti dostopna tehnična pravila, ki določajo minimalne tehnične projektne in obratovalne zahteve za priključitev na omrežje proizvodnih naprav, distribucijskih omrežij, neposredno priključenih naprav odjemalcev, povezovalnih daljnovodov in neposrednih daljnovodov. Ta tehnična pravila zagotavljajo skladno delovanje omrežij in morajo biti objektivna ter nediskriminatorna. […]“
6.
S členom 20 Direktive je dostop tretjih oseb do prenosnih in distribucijskih omrežij urejen tako:
„1.   Države članice poskrbijo, da se za vse upravičene odjemalce uvede sistem dostopa tretjih strani do prenosnih in distribucijskih omrežij na podlagi objavljenih tarif, ki se izvaja objektivno in brez diskriminacije med uporabniki omrežja. Države članice zagotovijo, da so te tarife ali metodologije za njihov izračun potrjene pred začetkom njihove veljavnosti skladno s členom 23 in da se tarife – in metodologije za njihov izračun, če se potrditev nanaša samo nanje – objavijo pred začetkom njihove veljavnosti.
2.   Upravljavec prenosnega ali distribucijskega omrežja lahko zavrne dostop, če nima potrebnih zmogljivosti. Za tako zavrnitev mora podati utemeljene razloge, zlasti ob upoštevanju člena 3. Kjer to ustreza in v primeru zavrnitve dostopa, države članice zagotovijo, da upravljavec prenosnega ali distribucijskega omrežja posreduje ustrezne informacije o potrebnih ukrepih za okrepitev omrežja. Strani, ki želi takšne informacije, se lahko zaračuna razumna pristojbina, ki odraža stroške posredovanja informacij.“
7.
Člen 21(1) Direktive določa postopno odprtje trga. Zato so morale države članice do 1. julija 2004 razširiti krog upravičenih odjemalcev na vse negospodinjske odjemalce in do končno na vse odjemalce.
B – Nacionalno pravo
8.
Za prenos Direktive 2003/54 je bil spremenjen zakon o električni energiji, novi zakon pa je začel veljati 10. julija 2004. Člen 15(2) tega zakona določa:
„Upravljavec prenosnega omrežja mora zagotoviti, da so pogoji za priključitev proizvajalcev električne energije, upravljavcev distribucijskega omrežja in naprav odjemalcev na prenosno omrežje v skladu z zakonskimi zahtevami in da niso diskriminacijski. Naprave odjemalca se lahko priključijo le na eno prenosno omrežje, kadar upravljavec distribucijskega omrežja zaradi nespremenljivih tehničnih ali obratovalnih zahtev zavrne priključitev naprav odjemalca, ki ima sedež na v dovoljenju določenem območju upravljavca distribucijskega omrežja, na distribucijsko omrežje.“
III – Spor o glavni stvari, vprašanje za predhodno odločanje in postopek
9.
V Litvi so naprave velike večine odjemalcev priključene na eno izmed dveh distribucijskih omrežij upravljavcev distribucijskih omrežij. Poleg tega ima pet industrijskih podjetij dovoljenje za distribucijo in upravlja lokalna omrežja za oskrbo prebivalstva na zelo majhnem področju oziroma lastnih podjetij. Na prenosno omrežje je poleg upravljavcev (
3
) distribucijskega omrežja priključenih pet industrijskih podjetij ki so veliki porabniki električne energije. Ta so pristopila še med obstojem ZSSR, ko še ni bilo razlikovanja med prenosnim in distribucijskim omrežjem. Po spremembi zakona o električni energiji iz leta 2004 so ta podjetja ostala priključena na prenosno omrežje. Od takrat so nove priključitve na to omrežje mogoče le na podlagi člena 15(2) tega zakona.
10.
28. oktobra 2004 je skupina poslancev seimasa (litovskega parlamenta) (v nadaljevanju: predlagatelji) pri Konstitucinis Teismas vložila predlog za preučitev vprašanja, ali je člen 15(2) zakona o električni energiji v skladu z ustavo in Direktivo 2003/54.
11.
Predlagatelji menijo, da pravica odjemalca, da prosto izbere omrežje, na katero se želi priključiti, izhaja iz Direktive. Seimas kot druga stranka v postopku v nasprotju s tem meni, da to vprašanje z Direktivo ni zajeto, temveč ga lahko države članice prosto urejajo. V zvezi s tem se sklicuje na dopis D/1255 z dne 21. decembra 2005 člana komisije A. Piebalgsa, odgovornega za energijo. Na vprašanje enega izmed podjetij je komisar odgovoril: „Direktiva 2003/54 ne vsebuje zahteve, da se odjemalcu prizna diskrecijska pravica izbire med priključitvijo na prenosno omrežje ali na distribucijsko omrežje. Odjemalec ima pravico, da se priključi na eno električno omrežje, o dejanski priključitvi pa je treba odločiti na podlagi načela subsidiarnosti.“
12.
Po mnenju predložitvenega sodišča se z besedilom člena 20(1) Direktive 2003/54 potrjuje mnenje predlagateljev. Po drugi strani to sodišče opozarja tudi na socialne namene, za katere si prizadeva zakonodajalec Skupnosti zlasti v členu 3 Direktive. Predložitveno sodišče upošteva nacionalno ureditev, ki male odjemalce ščiti pred podražitvijo uporabe omrežja. Omrežnine bi bile enotno porazdeljene na vse odjemalce, ki prejemajo električno energijo iz posameznega omrežja. Če bi se lahko veliki odjemalci namesto na distribucijsko omrežje neomejeno priključili na prenosno omrežje, bi se količina električne energije, speljane prek distribucijskih omrežij, zmanjšala, s tem pa bi se povečali stroški omrežja za preostale odjemalce.
13.
V teh okoliščinah je Konstitucinis Teismas prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo vprašanje:
„Ali je treba člen 20 Direktive 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES razlagati tako, da morajo države članice sprejeti ureditev, v kateri ima tretja oseba diskrecijsko pravico, če ima električno omrežje potrebne zmogljivosti, izbrati, do katerega omrežja – prenosnega električnega ali distribucijskega električnega – želi imeti dostop, in je upravljavec zadevnega omrežja zavezan zagotoviti ji dostop do omrežja?“
14.
V postopku pred Sodiščem so predlagatelji v postopku v glavni stvari, litovska, italijanska in finska vlada ter Komisija Evropskih skupnosti podali pisna stališča in – razen italijanske vlade – podali navedbe tudi v ustnem postopku.
IV – Pravna presoja
A – Dopustnost
15.
V skladu z ustaljeno sodno prakso lahko nacionalna sodišča sprožijo postopek pred Sodiščem na podlagi člena 234 ES le, če postopek poteka pred njimi in če odločajo v okviru postopka, v katerem bo izdana sodna odločba. (
4
)
16.
Da gre v primeru Konstitucinis Teismas za sodišče, ni nobenega dvoma. Tudi ustavna sodišča spadajo pod pojem sodišč v smislu člena 234 ES. (
5
)
17.
Poleg tega je Konstitucinis Teismas tudi v sporu o glavni stvari pozvano, naj sprejme sodno odločbo. Zato ni pomembno, ali je nadzor nad predpisi, sprožen na zahtevo skupine poslancev seimasa, sporen. (
6
) Po eni strani je veliko bolj odločilno, da ta postopek ni upravni postopek, v katerem si nasproti stojita posameznik in sodišče v funkciji upravnega organa. (
7
) Po drugi strani sodišče ne sme delovati zgolj kot posvetovalni organ. (
8
)
18.
Glede tega je treba ugotoviti, da je namen postopka v glavni stvari preučitev zakona, ki je že začel veljati. Ne gre torej za opredelitev ustavnega sodišča med zakonodajnim postopkom. Pri nadzoru zakonov je ustavno sodišče veliko bolj upravičeno, da nacionalni zakon z veljavo erga omnes razglasi za neuporabnega, kot to pojasnjuje sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe.
19.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je tako dopusten.
B – Vprašanje za predhodno odločanje
20.
Pred liberalizacijo trgov z električno energijo so v številnih državah članicah obstajali področni monopoli podjetij, ki so skrbela za dobavo električne energije. Podjetje je zagotavljalo oskrbo odjemalcev na svojem področju s potrebnimi storitvami. Proizvajalo in prodajalo je električno energijo ter jo dobavljalo po lastnem električnem omrežju vsem odjemalcem, ki so bili nanj priključeni.
21.
Glede liberalizacije notranjega trga z električno energijo je že z Direktivo 96/62 (
9
) določeno, da bi moralo postopoma vedno več odjemalcev kot „upravičeni odjemalci“ imeti možnost prosto izbirati podjetje, ki skrbi za dobavo, od katerega bi prejemali električno energijo. Sedaj je ta osrednja značilnost liberalizacije izražena v četrti in dvajseti uvodni izjavi Direktive 2003/54:
„(4)
Svoboščine, ki jih Pogodba zagotavlja evropskim državljanom – prosti pretok blaga, prosti pretok storitev in svoboda ustanavljanja – so možne le na popolnoma odprtem trgu, ki vsem odjemalcem omogoča svobodno izbiro dobaviteljev in vsem dobaviteljem, da svoje proizvode svobodno dobavijo svojim odjemalcem.
[…]
(20)
Odjemalci električne energije bi morali imeti možnost proste izbire dobavitelja.
[…]“
22.
Za to, da se odjemalcem omogoči prosta izbira podjetja, ki skrbi za dobavo, je bilo treba odpraviti naravni monopol ustaljenih podjetij, ki je izhajal iz nadzora nad omrežjem, s čimer je bila tretjim osebam priznana pravica do nediskriminacijskega dostopa do omrežja. Odprtje omrežja za tretje osebe je tako odločilna predpostavka za vzpostavitev notranjega trga z električno energijo, kot to poudarja zakonodajalec predvsem v sedmi uvodni izjavi Direktive 2003/54 (
10
). S tem odjemalec ni več odvisen od dobave podjetja, na omrežje katerega je priključen, temveč lahko izbere drugo podjetje, ki skrbi za dobavo, ki mu bo dobavljalo električno energijo prek tega omrežja.
23.
Vendar je v besedilu člena 20(1) Direktive 2003/54 dostop tretjih oseb do omrežja urejen drugače, na način, ki ni popolnoma jasen. Najprej je treba razjasniti, ali so v pojmu tretjih oseb zajeta le proizvodna podjetja in podjetja, ki skrbijo za dobavo, ali so vključeni tudi odjemalci. Glavno vprašanje je torej, kaj je treba razumeti pod pojmom dostopa do prenosnih in distribucijskih omrežij. Pri tem je v bistvu sporno, ali je v pojem vključena tudi pravica odjemalca, da prosto izbere omrežje, na katero se želi priključiti.
Pojem tretjih oseb v smislu člena 20(1) Direktive 2003/54
24.
Finska vlada meni, da pojem tretjih oseb iz člena 20(1) Direktive 2003/54 pomeni proizvajalca oziroma dobavitelja, ki ne spada pod vertikalno integrirana podjetja, ki upravlja zadevno omrežje in poleg tega združuje nalogo proizvodnje in dobave. (
11
) Z določbo je prepovedano, da bi vertikalno integrirano podjetje v razmerju do lastne proizvodne in dobavne panoge te tretje osebe postavilo v slabši položaj. Pravice dostopa odjemalcev se z določbo ne urejajo.
25.
Zdi se, da v nemškem besedilu člena 20(1) Direktive ta razlaga ni izključena že a priori. Zlasti je mogoče besedilo „za vse upravičene odjemalce [velja] sistem dostopa“ razumeti v smislu, da dostop tretjih proizvajalcev oziroma dobaviteljev velja glede oskrbe vseh upravičenih odjemalcev. (
12
) Povedano drugače: Upravljavec omrežja bi lahko vsem proizvajalcem oziroma dobaviteljem zavrnil uporabo omrežja, če je njihov namen dobava neupravičenim odjemalcem (
13
). V nekaterih drugih jezikovnih različicah se zdi, da se sklicevanje na upravičene odjemalce nanaša le na določitev tarife za plačilo uporabe omrežja, ne pa na samo pravico dostopa. (
14
)
26.
Vendar pa navedenega besedila ne smemo iztrgati iz sobesedila. Veliko bolj je treba upoštevati, da je v nadaljevanju določbe navedeno „sistem dostopa […] se izvaja objektivno in brez diskriminacije med uporabniki omrežja“ (poudarek generalne pravobranilke).
27.
Predlagatelji upravičeno opozarjajo na to, da so v pojmu uporabnik omrežja v skladu s členom 2, točka 18, Direktive 2003/54 zajete osebe, ki z električno energijo napajajo prenosno ali distribucijsko omrežje, in osebe, ki se jim s tega omrežja električna energija dobavlja. Zato je s členom 20(1) Direktive tudi odjemalcem dana pravica do nediskriminacijskega dostopa do omrežja, s tem, da so v njegovo področje uporabe vključeni vsi uporabniki omrežja.
28.
Kot s tem v zvezi poudarja litovska vlada, mora biti namreč za uresničitev cilja Direktive, da lahko odjemalec prosto izbira podjetje, ki skrbi za dobavo (
15
), obema udeležencema dobavnega razmerja omogočen neoviran dostop do omrežja. (
16
) Dostop do omrežja bi bil za podjetje, ki skrbi za dobavo, nepomemben, če odjemalci, ki jim mora biti dobavljeno, ne bi imeli pravice dostopa do omrežja.
29.
Nasprotno mnenje, ki ga zastopa finska vlada, je treba zato zavrniti.
Določbe člena 20(1) Direktive 2003/54 za dostop do omrežja oziroma priključitev
30.
V skladu s členom 15(2) zakona o električni energiji pravica do nediskriminacijske priključitve na prenosno omrežje obstaja zgolj takrat, kadar upravljavec distribucijskega omrežja zavrne priključitev zadevnih odjemalcev. Pred preučitvijo, ali je ta omejitev izbire omrežja v nasprotju s členom 20(1) Direktive, je treba odgovoriti na vprašanje, ali je z določbo sploh urejena priključitev na omrežje.
31.
Drugače kot predlagatelji in verjetno tudi italijanska vlada so namreč litovska in finska vlada ter Komisija zagovarjale mnenje, da je treba razlikovati med priključitvijo in dostopom, saj naj bi bil s členom 20 Direktive urejen le dostop. Komisija se je v svojem pisnem stališču še strinjala s stališčem predlagateljev, da je pravica do nediskriminacijskega dostopa iz člena 20 Direktive v nasprotju tudi z omejitvami pri izbiri priključitve na omrežje. To trditev je podala tudi na ustni obravnavi in se pridružila Finski in Latviji.
32.
Mnenje litovske in finske vlade ter Komisije se opira na besedilo člena 20(1) Direktive, v katerem je omenjen zgolj dostop. Pri tem dostopa in priključitve ni mogoče šteti za sinonima. Kot so namreč navedeni predlagatelji pravilno ugotovili, bi bila pojma v Direktivi uporabljena z različnim pomenom.
33.
To se zlasti jasno kaže v členu 23(2)(a) Direktive, s katerim je regulatornim organom naloženo, naj pred začetkom njihove veljavnosti določijo ali potrdijo „priključitev in dostop do nacionalnega omrežja, skupaj s tarifami za prenos in distribucijo“. Če bi imela pojma priključitev in dostop enak pomen, na tem mestu ne bi smela biti navedena drug poleg drugega.
34.
V pojmu dostop do omrežja je vključena pravica uporabe omrežja za prenos električne energije ali za njeno odplačno prejemanje. Člen 20 je osrednja določba Direktive glede dostopa do omrežja, brez njega liberalizacija trga z električno energijo ne bi bila mogoča. Upravljavec prenosnega ali distribucijskega omrežja lahko v skladu s členom 20(2) zavrne dostop le, če to omrežje nima potrebnih zmogljivosti.
35.
Posamezne določbe za priključitev na omrežje so v tretjem stavku člena 3(3) Direktive, v katerem je distribucijskim podjetjem naložena (splošna gospodarska) obveznost, da morajo vse gospodinjske odjemalce in male odjemalce priključiti na svoje omrežje. Dalje je v členu 5 državam članicam naložena obveznost, da morajo sestaviti tehnična pravila glede priključitve na omrežje, s katerimi bo zagotovljeno skladno delovanje omrežij in ki morajo biti objektivna in nediskriminacijska. Končno imajo regulatorni organi v skladu s členom 23(1)(c) in (f) Direktive določene nadzorne obveznosti glede pogojev priključitve.
36.
Iz celotnega pregleda teh določb izhaja, da pojem priključitve pomeni vzpostavitev fizične povezave med določenim omrežjem in napravami strank, proizvodnimi napravami, preostalimi omrežji in drugimi napravami.
37.
V jasnem besedilu člena 20(1) Direktive torej priključitev na omrežje ni urejena neposredno. Preučiti pa je treba še, po eni strani, ali neomejena pravica do priključitve na prenosno omrežje izhaja iz določb o priključitvi na omrežje. (
17
) Po drugi strani bi lahko na podlagi člena 20(1) Direktive nastali posredni predpisi za priključitev, da je priključitev na omrežje prvi pogoj za izvajanje pravice dostopa.
38.
Določbe o priključitvi na omrežje imajo v bistvu tehnične lastnosti in z njimi niso dane splošne pravice do priključitve na omrežje po izbiri odjemalca. Samo na podlagi tretjega stavka člena 3(3) Direktive bi lahko obstajala pravica določenega odjemalca, da se priključi na distribucijsko omrežje, ne pa na prenosno omrežje.
39.
Poleg tega zavezuje k izdaji nediskriminacijskih predpisov o priključitvi na omrežje člen 5. Na podlagi tega člena morajo biti primerljivi odjemalci, torej zlasti odjemalci z ustreznimi prevzemnimi zmožnostmi in lastnostmi, priključeni na določeno omrežje pod istimi pogoji. Če so kršeni ustrezni nacionalni predpisi, s katerimi je prepovedana diskriminacija, verjetno obstaja neposredno na podlagi Direktive za prikrajšanega uporabnika omrežja pravica do enakega obravnavanja kot pri skupini, kateri so priznane ugodnosti, kar pa je mogoče presoditi le s pomočjo konkretnega primera.
40.
Dalje bi lahko na podlagi ureditve priključitve na omrežje v členu 20(1) Direktive posredno sklepali na pravico do izbire priključitve na omrežje, če bi bil brez te pravice izbire oviran tudi dostop.
41.
Dostop do omrežja za tretje osebe je – kot je bilo pojasnjeno – namenjen za to, da lahko odjemalec prosto izbere podjetje, ki skrbi za dobavo, od katerega bi prejemal električno energijo. Prosta izbira podjetja, ki skrbi za dobavo, pa ni neposredno povezana z omrežjem, na katerega je priključen odjemalec. Sicer so lahko končni odjemalci načeloma lahko oskrbovani tudi po prenosnem omrežju, kot to izhaja iz člena 2, točka 3, Direktive. Izbira podjetja, ki skrbi za dobavo, pa ostaja prav tako zagotovljena, ko je odjemalec priključen na distribucijsko omrežje. V tem primeru lahko podjetje, ki skrbi za dobavo, dobavlja električno energijo odjemalcem po prenosnem in po distribucijskem omrežju.
42.
V ureditvi dostopa tretjih oseb do prenosnih in distribucijskih omrežij, ki ga morajo v skladu s členom 20(1) Direktive uvesti države članice, ni predvideno, da ima vsak odjemalec pravico do priključitve na prenosno omrežje. Nasprotno države članice, ob upoštevanju tehničnih dejstev, prosto uredijo sistem tako, da je vsak odjemalec priključen na eno ustrezno omrežje, po katerem lahko od izbranega podjetja, ki skrbi za dobavo, prejema električno energijo.
43.
Ob tem lahko država članica upošteva tudi javni interes, kot je enakomerna obremenjenost infrastrukture in primerna porazdelitev omrežnine, ne da bi bilo treba poseči po izjemi iz člena 3(8) Direktive. To bi bilo treba storiti zgolj takrat, kadar nacionalna ureditev ne bi bila v skladu s členom 20(1).
44.
V skladu s členom 20(1), drugi del, Direktive mora biti ureditev dostopa tretjih oseb vsekakor uporabljena objektivno in brez diskriminacije med uporabniki omrežja. S tem ni izključeno, da imajo nekateri odjemalci neposreden dostop do prenosnega omrežja (kot upravljavci distribucijskega omrežja ali nekateri veliki odjemalci), preostali pa imajo dostop do prenosnega omrežja le po distribucijskem omrežju. Pri dodelitvi neposrednega dostopa do prenosnega oziroma distribucijskega omrežja lahko vsakokratni uporabnik omrežja ne le samovoljno razlikuje med ponudniki, temveč mora upoštevati objektivna merila, kot so prevzemne zmožnosti ali lastnosti.
45.
Predlagatelji še navajajo, da je zakon o električni energiji iz leta 2004 omogočil manipulacije pri ugotavljanju stroškov za upravljanje distribucijskega omrežja. Z možnostjo priključitve na prenosno omrežje namesto na distribucijsko omrežje bi se lahko preprečila obremenitev z neupravičenimi omrežninami.
46.
Zaradi te trditve, ki ni bila sprejeta v predložitvenem sklepu, ne bi podvomili – če bi bila resnična – v tu zastopane rešitve. Za zagotovitev ustrezne oblike plačila za uporabo omrežja in nadzora sestavin stroškov, ki jih je treba upoštevati, je bila z Direktivo 2003/54 uvedena ureditev plačila. Nasprotno „konkurenca znotraj omrežja“ tako ni smiselna rešitev za preprečitev zlorabe sestave strukture stroškov za upravljanje omrežja. Umik na drugo omrežje (prenosno omrežje) s pravilnejšo sestavo stroškov, ki ga lahko opravijo nekateri veliki odjemalci glede neutemeljene obremenitve preostalih odjemalcev, ne spremeni ničesar, temveč jih le okrepi.
V – Predlog
47.
Na vprašanje za predhodno odločanje Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas je treba odgovoriti:
Člen 20(1) Direktive 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo ni v nasprotju z nacionalno ureditvijo, ki nediskriminacijsko določa, da se naprave odjemalca lahko priključijo le na eno prenosno omrežje, kadar upravljavec distribucijskega omrežja zaradi nespremenljivih tehničnih ali obratovalnih zahtev zavrne priključitev naprave odjemalca, ki ima sedež na v dovoljenju določenem območju upravljavca distribucijskega omrežja, na distribucijsko omrežje.
(
1
)	Jezik izvirnika: nemščina.
(
2
)	Direktiva 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES – izjave o ustavitvi naprav in ukrepih za ravnanje z odpadki (UL L 176, str. 37).
(
3
)	Iz predložitvenega sklepa ni mogoče jasno razbrati, ali so vsa podjetja z dovoljenjem za distribucijo, torej tudi pet industrijskih podjetij, priključena na distribucijsko omrežje.
(
4
)	Sklep z dne 5. marca 1986 v zadevi Greis Unterweger (318/85, Recueil, str. 955, točka 4); sodbe z dne v zadevi Job Centre (C-111/94, Recueil, str. I-3361, točka 9); z dne v zadevi Salzmann (C-178/99, Recueil, str. I-4421, točka 14); z dne v zadevi Längst (C-165/03, ZOdl., str. I-5637, točka 25) in z dne v zadevi Standesamt Niebüll (C-96/04, ZOdl., str. I-3561, točka 13).
(
5
)	Tako sta verjetno avstrijsko Verfassungsgerichtshof in belgijsko Cour d’arbitrage, sedaj Cour constitutionnelle, Sodišču večkrat predložili vprašanja za predhodno odločanje, ne da bi se dvomilo v to, da gre za sodišča (glej na primer sodbi z dne 20. maja 2003 v zadevi Österreichischer Rundfunk in drugi (C-465/00, C-138/01 in C-139/01, Recueil, str. I-4989) in z dne v zadevi Vlada francoske skupnosti in Valonska vlada (C-212/06, ZOdl., str. I-1683)).
(
6
)	Sodba z dne 17. maja 1994 v zadevi Corsica Ferries (C-18/93, Recueil, str. I-1783, točka 12) in v opombi 4 navedena sodba Standesamt Niebüll, točka 13.
(
7
)	Glej v opombi 4 navedene sodbe Job Centre, točka 11, Salzmann, točka 15, in Standesamt Niebüll, točka 14.
(
8
)	Glej v opombi 4 naveden sklep Greis Unterweger, točka 4.
(
9
)	Direktiva 96/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. decembra 1996 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo (UL 1997, L 27, str. 20).
(
10
)	V sedmi uvodni izjavi je navedeno: „Za vzpostavitev notranjega trga z električno energijo je bistvenega pomena nediskriminatoren dostop do omrežja upravljavcev prenosnega in distribucijskega omrežja. Upravljavec prenosnega ali distribucijskega omrežja je lahko eno ali več podjetij.“ Glej sodbo z dne 22. maja 2008 v zadevi citiworks (C-439/06, ZOdl., str. I-3913, točke od 42 do 44) ter sklepne predloge generalnega pravobranilca Mazáka v tej zadevi, predstavljene (točke od 72 do 74). Primerjaj splošno glede pomena nediskriminacijskega dostopa tretjih oseb do omrežja tudi sodbo z dne v zadevi VEMW in drugi (C-17/03, ZOdl., str. I-4983, točke od 42 do 46).
(
11
)	Glede opredelitve pojma „vertikalno integrirana podjetja“ glej člen 2, točka 21, Direktive 2003/54.
(
12
)	Glej v tem smislu francosko jezikovno različico: „Les États membres veillent à ce que soit mis en place, pour tous les clients éligibles, un système d'accès des tiers aux réseaux de transport et de distribution. Ce système, fondé sur des tarifs publiés, doit être appliqué objectivement et sans discrimination entre les utilisateurs du réseau.“
(
13
)	Ob predpostavki pravilnega prenosa Direktive 2003/54 od 1. julija 2007 ni več upravičenih odjemalcev, zato ta položaj praktično ni več upošteven.
(
14
)	Primerjaj na primer z italijansko in špansko jezikovno različico člena 20(1), prvi stavek, Direktive 2003/54:
„Gli Stati membri garantiscono l'attuazione di un sistema di accesso dei terzi ai sistemi di trasmissione e di distribuzione basato su tariffe pubblicate, praticabili a tutti i clienti idonei, ed applicato obiettivamente e senza discriminazioni tra gli utenti del sistema.“
„Los Estados miembros garantizarán la aplicación de un sistema de acceso de terceros a las redes de transporte y distribución basado en tarifas publicadas, aplicables a todos los clientes cualificados de forma objetiva y sin discriminación entre usuarios de la red.“
(
15
)	Glej točko 22 zgoraj.
(
16
)	Glej v tem smislu sodbo citiworks (navedena v opombi 10, točka 43, ob sklicevanju na točko 72 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Mazáka v tej zadevi).
(
17
)	Res je, da je predložitveno sodišče zaprosilo le za razlago člena 20 Direktive 2003/54 in ne preostalih določb te direktive. V skladu z ustaljeno sodno prakso pa lahko Sodišče, zato da sodišču, ki je vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, poda ustrezen odgovor, uporabi predpise prava Skupnosti, ki jih predložitveno sodišče v vprašanju ni navedlo (sodbe z dne 20. marca 1986 v zadevi Tissier, 35/85, Recueil, str. 1207, točka 9; z dne v zadevi Teckal, C-107/98, Recueil, str. I-8121, točka 39, in z dne v zadevi Abraham in drugi, C-2/07, ZOdl., str. I-1197, točka 24).