62023CJ0525
DOMSTOLENS DOM (Femte Afdeling)
13. november 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – indvandringspolitik – direktiv (EU) 2016/801 – betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på volontørtjeneste – afslag på fornyelse af en opholdstilladelse – artikel 7, stk. 1, litra e) – tilstrækkelige midler – yderligere betingelser som følge af en national øverste retsinstans’ praksis – beviser – princippet om EU-rettens forrang«
I sag C-525/23 [Oti] (
i
),
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest, Ungarn) ved afgørelse af 26. juni 2023, indgået til Domstolen den 14. august 2023, i sagen
OS
mod
Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság,
har
DOMSTOLEN (Femte Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, M.L. Arastey Sahún, og dommerne J. Passer, E. Regan (refererende dommer), D. Gratsias og B. Smulders,
generaladvokat: N. Emiliou,
justitssekretær: fuldmægtig I. Illéssy,
på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 20. november 2024,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
den ungarske regering ved Zs. Biró-Tóth og M.Z. Fehér, som befuldmægtigede,
–
Europa-Kommissionen ved J. Hottiaux og C. Kovács, som befuldmægtigede,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 3. april 2025,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 7, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/801 af 11. maj 2016 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på forskning, studier, praktik, volontørtjeneste, elevudvekslingsprogrammer eller uddannelsesprojekter, og au pair-ansættelse (EUT 2016, L 132, s. 21) samt princippet om EU-rettens forrang, artikel 79 TEUF og artikel 45 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem OS og Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság (det nationale generaldirektorat for udlændingepolitiet, Ungarn, herefter »den nationale udlændingemyndighed«) vedrørende et afslag på OS’ ansøgning om fornyelse af sin opholdstilladelse i Ungarn med henblik på at udføre volontørarbejde.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2003/109/EF
3
Artikel 5 i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (EUT 2004, L 16, s. 44) med overskriften »Betingelser for at opnå status som fastboende udlænding« fastsætter i stk. 1:
»Medlemsstaterne kræver af tredjelandsstatsborgere bevis for, at de til sig selv og de familiemedlemmer, som de har forsørgerpligt over for, råder over:
a)
faste og regelmæssige indtægter, der er tilstrækkelige til, at de pågældende kan forsørge sig selv og deres familiemedlemmer uden social bistand fra den pågældende medlemsstat. Medlemsstaterne vurderer disse indtægter på grundlag af deres art og regelmæssighed og kan tage hensyn til mindsteniveauet for lønninger og pensioner forud for ansøgningen om opnåelse af status som fastboende udlænding
[...]«
Direktiv 2004/38/EF
4
Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (E[Ø]F) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT 2004, L 158, s. 77, berigtiget i EUT 2004, L 229, s. 35), der har overskriften »Retten til ophold i mere end tre måneder«, bestemmer følgende i stk. 1:
»Enhver unionsborger har ret til at opholde sig på en anden medlemsstats område i mere end tre måneder, hvis den pågældende:
[...]
b)
råder over tilstrækkelige midler til sig selv og sine familiemedlemmer, således at opholdet ikke bliver en byrde for værtsmedlemsstatens sociale system, og er omfattet af en sygeforsikring, der dækker samtlige risici i værtsmedlemsstaten [...]
[...]«
Direktiv 2016/801
5
2., 3., 20., 21., 41., 42., 54. og 61. betragtning til direktiv 2016/801 har følgende ordlyd:
»(2)
Direktivet bør efterkomme det behov, der blev påvist i rapporterne om gennemførelsen af [Rådets direktiv 2004/114/EF af 13. december 2004 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på studier, elevudveksling, ulønnet erhvervsuddannelse eller volontørtjeneste (EUT 2004, L 375, s. 12)] og [Rådets direktiv 2005/71/EF af 12. oktober 2005 om en særlig indrejseprocedure for tredjelandsstatsborgere med henblik på videnskabelig forskning (EUT 2005, L 289, s. 15)], for at rette op på de belyste svagheder, sikre øget gennemsigtighed og retssikkerhed og indføre et ensartet regelsæt for forskellige kategorier af tredjelandsstatsborgere, der kommer til [Den Europæiske Union]. Det bør derfor forenkle og strømline de nuværende bestemmelser for disse kategorier og samle dem i én retsakt. På trods af forskelle mellem de kategorier, der er omfattet af dette direktiv, har de også en række fællestræk, som gør det muligt at fastsætte et fælles regelsæt for dem på EU-plan.
(3)
Dette direktiv bør bidrage til Stockholmprogrammets mål om en indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger om indrejse- og opholdsbetingelser for tredjelandsstatsborgere. Indvandring fra lande uden for Unionen er én måde at sikre adgang til højtuddannet arbejdskraft på, og navnlig studerende og forskere efterspørges i stigende grad. De spiller en vigtig rolle i at skabe Unionens vigtigste aktiv – menneskelig kapital – og i at sikre intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst og bidrager derfor til opfyldelsen af målene i Europa 2020-strategien.
[...]
(20)
Dette direktiv bør støtte målene for den europæiske volontørtjeneste om at udvikle solidaritet, gensidig forståelse og tolerance blandt unge og de samfund, de lever i, og samtidig bidrage til at styrke social samhørighed og fremme aktivt medborgerskab blandt unge. For at sikre adgang til den europæiske volontørtjeneste på en ensartet måde i hele Unionen bør medlemsstaterne anvende bestemmelserne i dette direktiv på tredjelandsstatsborgere, der ansøger med henblik på den europæiske volontørtjeneste.
(21)
Medlemsstaterne bør have mulighed for at anvende bestemmelserne i dette direktiv på skoleelever, andre volontører end dem under den europæiske volontørtjeneste og au pairer for derved at lette deres indrejse og ophold og sikre deres rettigheder.
[...]
(41)
I tilfælde af tvivl om grundlaget for ansøgningen om indrejse bør medlemsstaterne være i stand til at udføre passende kontrol eller kræve dokumentation for fra sag til sag at vurdere ansøgerens påtænkte forskning, studier, praktikophold, volontørtjeneste, elevudvekslingsprogram eller uddannelsesprojekt eller au pair-ansættelse og bekæmpe misbrug og fejlagtig anvendelse af proceduren i dette direktiv.
(42)
Hvis de indsendte oplysninger er ufuldstændige, meddeler medlemsstaterne inden for en rimelig frist ansøgeren, hvilke yderligere oplysninger der kræves, og fastsætter en rimelig frist for indsendelsen af disse. Hvis der ikke er fremlagt supplerende oplysninger inden denne frists udløb, kan ansøgningen afslås.
[...]
(54)
En retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere, som er omfattet af dette direktiv, bør sikres i overensstemmelse med artikel 79 i TEUF. Forskere bør have ret til ligebehandling med statsborgerne i den pågældende medlemsstat med hensyn til artikel 12, stk. 1 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/98/EU [af 13. december 2011 om én enkelt ansøgningsprocedure for en kombineret tilladelse til tredjelandsstatsborgere til at opholde sig og arbejde på en medlemsstats område og om et sæt fælles rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i en medlemsstat (EUT 2011, L 343, s. 1)], dog således at denne medlemsstat har mulighed for at begrænse ligebehandling i de særlige tilfælde, der er fastsat i nærværende direktiv. [...]
[...]
(61)
Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som er anerkendt i [chartret], jf. artikel 6 [TEU].«
6
Dette direktivs artikel 1 med overskriften »Genstand« har følgende ordlyd:
»Dette direktiv fastsætter:
a)
betingelserne for tredjelandsstatsborgeres og deres eventuelle familiemedlemmers indrejse og ophold i en periode på over 90 dage på medlemsstaternes område og deres rettigheder med henblik på forskning, studier, praktik eller volontørtjeneste i den europæiske volontørtjeneste og, såfremt det besluttes af medlemsstaterne, elevudvekslingsprogrammer eller uddannelsesprojekter, anden volontørtjeneste end den europæiske volontørtjeneste eller au pair-ansættelse
[...]«
7
Det nævnte direktivs artikel 2 med overskriften »Anvendelsesområde« bestemmer følgende i stk. 1:
»Dette direktiv finder anvendelse på tredjelandsstatsborgere, der ansøger om indrejse eller har fået indrejse på en medlemsstats område med henblik på forskning, studier, praktik eller volontørtjeneste i den europæiske volontørtjeneste. Medlemsstaterne kan også beslutte at lade bestemmelserne i dette direktiv finde anvendelse på tredjelandsstatsborgere, der ansøger om indrejse med henblik på et elevudvekslingsprogram eller uddannelsesprojekt, anden volontørtjeneste end den europæiske volontørtjeneste eller au pair-ansættelse.«
8
Samme direktivs artikel 4 med overskriften »Gunstigere bestemmelser« fastsætter følgende i stk. 1:
»Dette direktiv berører ikke gunstigere bestemmelser i:
a)
bilaterale eller multilaterale aftaler, som er indgået mellem Unionen eller Unionen og dens medlemsstater og et eller flere tredjelande, eller
b)
bilaterale eller multilaterale aftaler, som er indgået mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere tredjelande.«
9
Artikel 5, stk. 1 og 3, i direktiv 2016/801 er affattet således:
»1.   En tredjelandsstatsborger kan kun indrejse i medfør af dette direktiv, hvis en gennemgang af dokumentationen viser, at tredjelandsstatsborgeren opfylder:
a)
de generelle betingelser i artikel 7, og
b)
de relevante særlige betingelser i artikel 8, 11, 12, 13, 14 eller 16.
[...]
3.   Når alle de generelle og de særlige betingelser er opfyldt, har tredjelandsstatsborgere ret til en tilladelse.
Hvis en medlemsstat kun udsteder opholdstilladelser på sit område, og alle indrejsebetingelserne i dette direktiv er opfyldt, udsteder den pågældende medlemsstat det nødvendige visum til tredjelandsstatsborgeren.«
10
Dette direktivs artikel 7 med overskriften »Generelle betingelser« fastsætter følgende i stk. 1:
»For så vidt angår en tredjelandsstatsborgers indrejse i medfør af dette direktiv skal ansøgeren:
[...]
c)
fremlægge dokumentation for, at tredjelandsstatsborgeren har eller, hvis fastsat i national ret, har ansøgt om sygeforsikring mod alle de risici, som statsborgerne i den berørte medlemsstat normalt er dækket mod; forsikringen skal gælde for det planlagte opholds varighed
[...]
e)
fremlægge den af den pågældende medlemsstat krævede dokumentation for, at vedkommende under sit ophold råder over tilstrækkelige midler til at dække sine udgifter til underhold, uden at behøve at benytte sig af medlemsstatens sociale bistandsordning, og hjemrejse. Vurderingen af, hvorvidt der er tale om tilstrækkelige midler, baseres på en individuel behandling af sagen under hensyntagen til midler, der stammer fra bl.a. tilskud, stipendier, en gyldig ansættelseskontrakt eller et bindende ansættelsestilbud eller et finansielt tilsagn fra en elevudvekslingsorganisation, en enhed, der er vært for praktikanter, et volontørprogram, en værtsfamilie eller en organisation, der formidler au pairer.«
11
Nævnte direktivs artikel 14 med overskriften »Særlige betingelser for volontører« bestemmer følgende i stk. 1, litra a):
»For så vidt angår en tredjelandsstatsborgers indrejse med henblik på volontørtjeneste, skal ansøgeren ud over de generelle betingelser i artikel 7:
a)
fremlægge en aftale, som er indgået med værtsenheden eller, for så vidt det er fastsat i nationale ret, et andet organ, der i den pågældende medlemsstat har ansvaret for det volontørprogram, hvori tredjelandsstatsborgeren deltager. Aftalen skal indeholde:
[...]
v)
de midler, der er til rådighed til dækning af tredjelandsstatsborgerens udgifter til underhold og logi, og et minimumsbeløb til lommepenge under hele opholdet, og
[...]«
12
Samme direktivs artikel 34 med overskriften »Proceduregarantier og gennemsigtighed« fastsætter følgende i stk. 3:
»Hvis de oplysninger eller den dokumentation, der forelægges til støtte for ansøgningen, er utilstrækkelig(e), underretter de kompetente myndigheder inden for en rimelig frist ansøgeren om, hvilke yderligere oplysninger der kræves, og fastsætter en rimelig frist for forelæggelse af disse. De i stk. 1 eller 2 omhandlede frister suspenderes, indtil de kompetente myndigheder har modtaget de yderligere oplysninger, der kræves. Hvis der ikke er forelagt yderligere oplysninger eller dokumenter inden fristens udløb, kan der gives afslag på ansøgningen.«
Ungarsk ret
13
§ 2, litra d), i harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (lov II af 2007 om tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold, Magyar Közlöny 2007/1) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov II af 2007«), har følgende ordlyd:
»For familiemedlemmer anses:
da)
ægtefællen til en tredjelandsstatsborger eller til en ungarsk statsborger
db)
et mindreårigt barn (herunder et adoptiv- eller plejebarn) af en tredjelandsstatsborger og dennes ægtefælle
dc)
et mindreårigt barn (herunder et adoptiv- eller plejebarn) af en tredjelandsstatsborger, som sidstnævnte drager omsorg for, og som han eller hun har forældremyndighed over
dd)
et mindreårigt barn (herunder et adoptiv- eller plejebarn) af ægtefællen til en tredjelandsstatsborger eller til en ungarsk statsborger, som nævnte ægtefælle drager omsorg for, og som han eller hun har forældremyndighed over, og
de)
enhver person, der har forældremyndighed over en mindreårig ungarsk statsborger, der drager omsorg for og hører til denne ungarske statsborgers husstand.«
14
§ 13, stk. 1, litra f), i lov II af 2007 bestemmer:
»En tredjelandsstatsborger kan indrejse på det ungarske område med henblik på ophold i mere end 90 dage inden for en samlet periode på 180 dage [...], hvis den pågældende under hele sit ophold råder over tilstrækkelige midler til at dække sine udgifter til underhold og logi samt udgifter til hjemrejsen.«
15
Denne lovs § 87, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Hvis det er nødvendigt for at afklare de faktiske omstændigheder, kan udlændingepolitimyndigheden opfordre den pågældende til at afgive forklaring. Forklaringen kan afgives mundtligt eller skriftligt. Hvis forklaringen afgives mundtligt, udfærdiger den relevante udlændingepolitimyndighed en rapport. [...]«
16
§ 29, stk. 5 og 6, i a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény végrehajtásáról szóló 114/2007. (V. 24.) Korm. rendelet (regeringsdekret nr. 114/2007 om anvendelse af lov II af 2007 om tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold, Magyar Közlöny 2007/65, herefter »dekret nr. 114/2007«) fastsætter:
»5.   Tredjelandsstatsborgeren råder over tilstrækkelige midler til et ophold på mere end 90 dage, hvis den pågældende selv eller et af dennes familiemedlemmer kan dække udgifterne til underhold, logi, hjemrejse og, om nødvendigt, lægehjælp med indkomst eller formue, som den pågældende har erhvervet lovligt og råder over.
6.   I forbindelse med proceduren for udstedelse af et visum til ophold af mere end 90 dages varighed og af en opholdstilladelse kan det bl.a. godtgøres, at der foreligger midler til underhold, ved hjælp af følgende midler:
a)
betalingsmidler i ungarsk valuta eller betalingsmidler i udenlandsk valuta, der kan veksles hos et kreditinstitut i Ungarn
b)
et instrument (betalingskontoaftale, indlånsbog osv.), der giver tredjelandsstatsborgeren ret til at hæve kontanter fra en betalingstjenesteudbyder i Ungarn, ledsaget af en attest fra et kreditinstitut om den disponible kontante dækning
c)
betalingsmidler, der er alternativer til kontanter (checks, kreditkort osv.), der accepteres i handelen i Ungarn, ledsaget af en attest fra et kreditinstitut om den disponible kontante dækning
d)
en gyldig opfordringsskrivelse, der er behørigt godkendt af administrationen
e)
dokumentation for, at kost og logi er bestilt og betalt
f)
et officielt bekræftet dokument eller et privat dokument, der attesterer, at der i Ungarn findes aktiver, formuerettigheder eller formueværdier, der sikrer ansøgerens underhold
g)
dokumentation for indtægter fra lovlig lønnet beskæftigelse, som ansøgeren har til hensigt at udøve eller udøver på ungarsk område
h)
dokumentation for indtægter, der regelmæssigt oppebæres fra udlandet
i)
en erklæring fra et familiemedlem, der på det ungarske område enten er i besiddelse af et visum eller en opholdstilladelse, en status som indvandrer eller fast etableret person eller et opholdskort eller tidsubegrænset opholdskort i henhold til en særlov, eller er anerkendt som flygtning, hvilken erklæring er modtaget af en notar og bekræfter, at vedkommende har forpligtet sig til at forsørge ansøgeren og sørge for vedkommendes underhold, idet erklæringen skal ledsages af et dokument, der beviser, at den person, der påtager sig forpligtelsen, er i stand til at opfylde den, eller
j)
ethvert andet pålideligt bevismiddel.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
17
OS, der er tredjelandsstatsborger, havde en opholdstilladelse i Ungarn med henblik på studier, der var gyldig indtil den 30. juni 2020. Den 5. juni 2020 indgav han en ansøgning om fornyelse af sin opholdstilladelse (herefter »ansøgningen om fornyelse«) til Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Budapesti és Pest megyei Regionális Igazgatósága (det nationale generaldirektorat for udlændingepolitiet, regionaldirektoratet i Budapest og Pest, Ungarn, herefter »regionaldirektoratet«), hvori han oplyste, at han skulle udføre volontørarbejde som formål med sit ophold, idet ansøgningen formelt set blev indgivet »med et andet formål«. Han anførte i øvrigt, at hans onkel, der er britisk statsborger, ville sikre ham de nødvendige midler under hans ophold i Ungarn.
18
Med henblik på at dokumentere formålet med sit ophold vedlagde OS ansøgningen om fornyelse en kontrakt, der var udfærdiget den 1. juni 2020 af en forening med hjemsted i Ungarn, benævnt »Mahatma Gandhi Emberi Jogi Egyesület«, ifølge hvilken han for sidstnævnte skulle udføre volontørarbejde på ubestemt tid fra den 15. juni 2020. Ansøgningen om fornyelse var ligeledes vedlagt detaljerede bankkontoudtog for de seneste seks måneder i OS’ navn, en erklæring fra hans onkel, der bekræftede, at onklen havde forsørgerpligt over for ham, samt dokumentation for onklens indkomst.
19
Regionaldirektoratet afslog ansøgningen om fornyelse og traf afgørelse om, at OS skulle udvises til det tredjeland, hvori han er statsborger, uden hensyntagen til de dokumenter, som han havde fremlagt til støtte for ansøgningen om fornyelse, og med den begrundelse, at hans onkel, som skulle sørge for hans underhold i Ungarn, ikke kunne anses for et »familiemedlem« som omhandlet i § 2, litra d), i lov II af 2007 og § 29, stk. 5, i dekret nr. 114/2007.
20
OS indgav en administrativ klage over dette afslag til det nationale direktorat. Han gjorde gældende, at selv om hans onkel ikke var »familiemedlem« som omhandlet i § 2, litra d), i lov II af 2007, kunne han yde ham den nødvendige økonomiske støtte til hans underhold på ungarsk område på grundlag af en låneaftale indgået mellem dem. OS vedlagde i denne forbindelse en erklæring om, at hans onkel ville sørge for at udbetale et månedligt beløb på 200000 ungarske forint (HUF) (ca. 520 EUR) til ham i den periode på et år, hvor han skulle udføre volontørarbejde.
21
Da det nationale direktorat opretholdt regionaldirektoratets afgørelse, anlagde OS sag ved Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest, Ungarn), som er den forelæggende ret. Til støtte for søgsmålet har OS gjort gældende, at det nationale direktorat ikke kunne nægte at tage hensyn til de beviser, som han havde fremlagt, alene med den begrundelse, at hans onkel ikke var et »familiemedlem« som omhandlet i § 2, litra d), i lov II af 2007, med henblik på at konkludere, at der ikke var sikkerhed for, at hans udgifter til underhold og hjemrejse blev dækket. OS anførte for denne ret, at hans onkel ville yde ham økonomisk støtte i form af en gave og ikke i form af en underholdspligt, således at det er OS selv, der råder over de nødvendige midler til sit underhold. I modsætning til det nationale direktorats fortolkning kan en hvilken som helst lovligt erhvervet indkomst nemlig udgøre midler med henblik på at dække udgifterne til underhold i Ungarn.
22
Den forelæggende ret gav OS medhold. Den fandt bl.a., at § 29, stk. 5 og 6, i dekret nr. 114/2007 skal fortolkes således, at de midler til underhold, som ansøgeren om opholdstilladelse skal råde over, kan hidrøre fra lovligt erhvervet indkomst eller formue, uanset om der er tale om denne ansøgers egen indkomst eller indkomst, som ansøgeren har fået stillet til rådighed af et familiemedlem.
23
I denne henseende fastslog denne ret ligeledes, at da lov II af 2007 ikke definerer begrebet »indkomst«, skal der tages hensyn til den rækkevidde, som dette begreb har i national skatteret. På dette område er der imidlertid ingen sondring på grundlag af indkomstkilden, således at indkomst ikke alene kan opnås fra en arbejdsgiver, men også fra en anden fysisk person på et hvilket som helst grundlag, som f.eks. den økonomiske støtte, som OS modtager fra sin onkel i det foreliggende tilfælde. Den nævnte ret udledte heraf, at det nationale direktorat havde handlet ulovligt ved ikke at tage hensyn til den indkomst, som OS havde angivet, alene fordi denne indkomst ikke hidrørte fra et familiemedlem. Den samme ret annullerede derfor det nationale direktorats afgørelse og traf afgørelse om, at regionaldirektoratet skulle foretage en fornyet behandling af ansøgningen om fornyelse af opholdstilladelsen.
24
Denne afgørelse blev annulleret af Kúria (øverste domstol, Ungarn), som fastslog, at selv om de midler, som den pågældende tredjelandsstatsborger har brug for til at sikre sit underhold under sit ophold, faktisk kunne tilvejebringes af en person, der ikke er »familiemedlem« som omhandlet i § 2, litra d), i lov II af 2007, var det ikke desto mindre nødvendigt, at denne tredjelandsstatsborger godtgjorde, at vedkommende kunne råde over disse midler uden begrænsninger, som om der var tale om egen indkomst eller formue. I det foreliggende tilfælde varierede OS’ forklaringer i denne henseende imidlertid, idet han havde betegnet den økonomiske støtte, der blev ydet af hans onkel, dels som lån, dels som gave.
25
Ifølge Kúria (øverste domstol) er det med henblik på at fastslå, om kriterierne i denne § 29, stk. 5, er opfyldt, nemlig i et sådant tilfælde nødvendigt, at den tredjelandsstatsborger, der har indgivet en ansøgning om opholdstilladelse, præciserer, om den pågældende anser dette beløb for indkomst eller formue, og at den pågældende godtgør dels det retlige grundlag, på hvilket han endeligt har modtaget dette beløb eller denne formue, dels at vedkommende har ubegrænset rådighed herover, som om beløbet var vedkommendes eget.
26
Selv om finansiel støtte ydet af en tredjepart i visse tilfælde kan anses for indkomst eller formue for denne ansøger, kræver dette imidlertid, at der fremlægges dokumentation og afgives forklaringer, der konsekvent er sammenhængende, både fra den tredjepart, der tildeler indkomsten, og fra ansøgeren, herunder med hensyn til det retlige grundlag, som denne indkomst er baseret på. Forklaringerne om, på hvilket retligt grundlag midlerne er stillet til rådighed, eller om deres art kan således ikke konstant ændres under proceduren, idet såvel disse forklaringer som ansøgerens egen troværdighed ellers ville blive undermineret.
27
Kúria (øverste domstol) hjemviste sagen til Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest), der er den forelæggende ret, og pålagde denne at undersøge, om OS’ forklaringer vedrørende den tildelte indkomst eller formue var sammenhængende og tilstrækkeligt underbyggede, idet det ydede beløb ellers ikke ville kunne anses for at tilhøre OS selv.
28
Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt denne prøvelse, som Kúria (øverste domstol) har pålagt den at foretage, er i overensstemmelse med EU-retten. Der er nemlig tale om kriterier, der føjer sig til dem, der er fastsat i direktiv 2016/801, navnlig direktivets artikel 7, stk. 1, litra e), uden at ansøgeren i givet fald kan berigtige sine forklaringer og fremlægge relevant dokumentation i forhold til disse kriterier.
29
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at selv om en ansøger om opholdstilladelse i overensstemmelse med den betingelse, der er fastsat i denne artikel 7, stk. 1, litra e), skal dokumentere, at vedkommende under det påtænkte ophold råder over tilstrækkelige midler til at dække sine udgifter til underhold uden at behøve at benytte sig af medlemsstatens sociale bistandsordning (herefter »betingelsen om tilstrækkelige midler«) på den måde, som den pågældende medlemsstat kræver, vedrører det råderum, som medlemsstaterne har ved gennemførelsen af denne bestemmelse, først og fremmest de nærmere regler for undersøgelsen af dokumentationen og indebærer kun undtagelsesvist, at der tilføjes yderligere kriterier, som føjes til dem, der er fastsat i den nævnte bestemmelse. Den forelæggende ret er med andre ord i tvivl om omfanget af den skønsmargen, som medlemsstaterne råder over for så vidt angår betingelsen om tilstrækkelige midler, og nærmere bestemt om de med henblik på undersøgelsen af denne betingelse kun skal tage hensyn til bestemmelserne i dette direktivs artikel 7, stk. 1, og alene til de faktiske omstændigheder, der er relevante med henblik på at efterprøve, om de betingelser, der følger af disse bestemmelser, er opfyldt, eller om den nationale lovgiver kan pålægge yderligere krav, såsom sammenhængende forklaringer vedrørende det retlige grundlag, på hvilket den økonomiske støtte ydes, eller dokumentation for muligheden for en fremtidig, endelig og ubegrænset anvendelse af et beløb, som en tredjemand stiller til rådighed for ansøgeren.
30
I denne sammenhæng ønsker den forelæggende ret ligeledes for det første oplyst, om de betingelser, som Kúria (øverste domstol) har opstillet, er i strid med artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801, og navnlig, om det med henblik på at efterprøve, om de betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse, er opfyldt, er afgørende, om ansøgerens erhvervelse af et pengebeløb er sket endeligt, dvs. om sidstnævnte har modtaget beløbet som en gave eller som et lån, eller om det er tilstrækkeligt for at opfylde betingelsen om tilstrækkelige midler, at den person, der yder denne økonomiske støtte, afgiver en erklæring, hvori den pågældende præciserer, at vedkommende har bestemt, at beløbet skal anvendes til ansøgerens udgifter til underhold. For det andet ønsker den forelæggende ret oplyst, hvilken betydning princippet om EU-rettens forrang har i den sag, som den skal påkende, henset til, at alle disse yderligere krav ikke pålægges af den nationale lovgiver, men følger af retspraksis fra en øverste retsinstans, hvis afgørelser er bindende og ikke kan appelleres.
31
I denne henseende ønsker den forelæggende ret under henvisning til Domstolens praksis oplyst, om den omstændighed, at der pålægges yderligere indrejsebetingelser i forhold til dem, der er fastsat i direktiv 2016/801, kan være i strid med de formål, der forfølges med dette direktiv, og som består i at fremme tredjelandsstatsborgeres mobilitet med henblik på at udføre volontørarbejde i Den Europæiske Union, og i strid med den retssikkerhed, der er fremhævet i 2. betragtning til nævnte direktiv, med den retfærdige behandling, der er nævnt i 54. betragtning hertil, og desuden med retten til fri bevægelighed og ophold samt retten til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, der er fastsat i chartrets artikel 45 henholdsvis dettes artikel 47, og som der henvises til i 61. betragtning til samme direktiv.
32
Endelig ønsker den forelæggende ret oplyst, om retten til effektive retsmidler og kravet om en retfærdig rettergang, sammenholdt med 42. betragtning til direktiv 2016/801, er til hinder for en procedure for behandling af en ansøgning om opholdstilladelse, som pålægger de kompetente myndigheder at kontrollere den pågældende tredjelandsstatsborgers forklaringer om, på hvilket retligt grundlag vedkommende er blevet tildelt den økonomiske støtte, og den dokumentation, der er vedlagt denne forklaring, uden at denne tredjelandsstatsborger under den administrative procedure er blevet underrettet om, at det for at anse betingelsen om tilstrækkelige midler for at være opfyldt var nødvendigt, at tredjelandsstatsborgerens forklaringer samt erklæringerne fra den person, der således ydede den pågældende økonomisk støtte, var sammenhængende, eller at tredjelandsstatsborgeren med henblik på at godtgøre, at denne betingelse var opfyldt, kunne blive opfordret til at fremlægge yderligere erklæringer og dokumentation i så henseende.
33
På denne baggrund har Fővárosi Törvényszék (retten i første instans i Budapest) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Er en medlemsstats praksis, der med henblik på at godtage, at en ansøger, der er tredjelandsstatsborger, som ønsker at udføre volontørarbejde, har midler til sit underhold – efter [at] den pågældende har fremlagt bevis for, at vedkommendes slægtning, som ikke anses for et familiemedlem, på grundlag af sin lovligt erhvervede indkomst og gennem regelmæssige overførsler af det beløb, der kræves med henblik på ansøgerens underhold, kan stille og stiller tilstrækkelige midler til rådighed for ansøgerens underhold og til sidstnævntes hjemrejse – som en yderligere betingelse kræver, at den pågældende ansøger præcist angiver, om det modtagne beløb er indkomst eller formue, og endvidere fremlægger dokumentation for det retlige grundlag for denne indkomst eller formue, samt om den pågældende selv definitivt råder over denne ind[komst] eller formue uden begrænsninger, i overensstemmelse med den skønsmargen, som medlemsstaterne er tillagt i henhold til artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv [2016/801], i betragtning af de formål, der fremgår af 2. og 41. betragtning til og artikel 1, litra a), og artikel 4, stk. 1, i dette direktiv?
2)
I betragtning af princippet om EU-rettens forrang, princippet om retfærdig behandling i henhold til artikel 79 TEUF, princippet om fri opholdsret, der er fastsat i artikel 45 i [chartret] og retten til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, der er fastsat i chartrets artikel 47, samt 54. og 61. betragtning til [direktiv 2016/801], navnlig retssikkerhedsprincippet, har den omstændighed, at den anførte nationale lovgivning om opholdstilladelser samlet set ikke indeholder de betingelser, der er nævnt i det første præjudicielle spørgsmål, således at disse betingelser ikke er blevet indført af lovgiver, men derimod af medlemsstatens øverste retsinstans i forbindelse med anvendelsen af lovgivningen, som skal anvendes som præcedens, da betydning for svaret på det første præjudicielle spørgsmål?
3)
For så vidt som det [...] med henblik på at godtage, at ansøgeren råder over midler til sit underhold, også er nødvendigt at forelægge en erklæring og dokumentation med hensyn til førnævnte betingelser, skal artikel 7, stk. 1, litra e), [i direktiv 2016/801], i betragtning af kravet om retfærdig behandling, der følger af artikel 79 TEUF, retten til adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, der er fastsat i chartrets artikel 47, kravet om retssikkerhedsprincippet, der er nævnt i [2.] betragtning [til direktiv 2016/801], og det, der fremgår af 41. og 42. betragtning til dette direktiv som proceduremæssige garantier, i den foreliggende sag da fortolkes således, at en medlemsstats praksis kun er i overensstemmelse med bestemmelserne i lovgivningen, hvis ansøgeren i henhold til denne praksis pålægges, idet denne oplyses om retsvirkningerne, at angive og fremlægge dokumentation for [indkomstens art og] overholdelsen af de yderligere betingelser, der anses for nødvendige, på en sammenhængende og konsekvent måde, og hvorefter der alene gives afslag på en ansøgning om opholdstilladelse på grund af manglende opfyldelse af de krav, der er fastlagt i retspraksis, hvis den pågældendes rettigheder er blevet respekteret på denne måde, og de proceduremæssige garantier er blevet overholdt?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Formaliteten
34
Den ungarske regering er af den opfattelse, at anmodningen om præjudiciel afgørelse ikke kan antages til realitetsbehandling, fordi tvisten i hovedsagen ikke er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2016/801.
35
For det første har OS rent formelt ikke præciseret, at formålet med ansøgningen om fornyelse var »at udføre volontørarbejde«. Ansøgningen blev nemlig formelt set indgivet med henblik på ophold »med et andet formål«.
36
For det andet har den ungarske lovgiver, som fastsat i direktivets artikel 2, stk. 1, sammenholdt med 21. betragtning hertil, besluttet at anvende direktivet på tredjelandsstatsborgere, der ansøger om tilladelse til indrejse på denne medlemsstats område med henblik på at udføre volontørarbejde uden for rammerne af den europæiske volontørtjeneste.
37
Den ungarske regering har gjort gældende, at i dette tilfælde kræver den nationale lovgivning i overensstemmelse med den skønsmargen, der er overladt medlemsstaterne ved samme direktivs artikel 14, stk. 1, litra a), imidlertid, at den værtsenhed, hvor volontørarbejdet påtænkes udført, opfylder en indberetningspligt. I det foreliggende tilfælde havde den forening, hvor OS skulle udføre et sådant arbejde, angiveligt ikke gjort dette.
38
I denne forbindelse bemærkes, at der i medfør af fast retspraksis gælder en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på baggrund af de retlige og faktiske omstændigheder, som den har ansvaret for at fastlægge, og hvis rigtighed det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve, er relevante. Domstolen kan kun afvise en anmodning fra en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er hypotetisk, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en hensigtsmæssig besvarelse af de stillede spørgsmål (dom af 12.9.2024, Sagrario, C-63/23, EU:C:2024:739, præmis 66 og den deri nævnte retspraksis).
39
Som det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, og som den ungarske regering har anerkendt i retsmødet for Domstolen, vedrører tvisten i hovedsagen i det foreliggende tilfælde en afgørelse, hvorved de kompetente myndigheder afslog den ansøgning om fornyelse, som OS havde indgivet, med den begrundelse, at betingelsen om tilstrækkelige midler i direktiv 2016/801, som gennemført i den ungarske retsorden, ikke var opfyldt, hvilken betingelse er genstand for de spørgsmål, som den forelæggende ret har forelagt Domstolen.
40
Under disse omstændigheder fremgår det ikke klart, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand.
41
Anmodningen om præjudiciel afgørelse kan dermed antages til realitetsbehandling.
Realiteten
42
Med spørgsmålene, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801 samt princippet om EU-rettens forrang skal fortolkes
–
for det første således, at dette direktivs artikel 7, stk. 1, litra e), er til hinder for en national praksis, som, når der er tale om en tredjelandsstatsborger, der ansøger om opholdstilladelse med henblik på volontørtjeneste, kræver, at denne tredjelandsstatsborger – med forbehold for, at forklaringerne herom er sammenhængende – godtgør, at visse specifikke kriterier vedrørende identificeringen af disse midler som indkomst eller formue, vedrørende det retlige grundlag, i henhold til hvilket tredjelandsstatsborgeren har erhvervet de nævnte midler, og vedrørende den omstændighed, at den pågældende definitivt råder over dem uden begrænsninger, som om de var vedkommendes egne, er opfyldt, for at den betingelse om tilstrækkelige midler, der er fastsat i denne bestemmelse, anses for opfyldt
–
for det andet således, at dette, henset til princippet om EU-rettens forrang, også er tilfældet, når disse krav følger af retspraksis fra en national øverste retsinstans, hvis afgørelser har karakter af bindende præcedens.
43
Hvad i første række angår de betingelser, der er knyttet til udstedelsen af en opholdstilladelse på grundlag af direktiv 2016/801, bemærkes, at i henhold til dette direktivs artikel 5, stk. 3, har en tredjelandsstatsborger, der har indgivet en ansøgning om indrejse på en medlemsstats område, ret til en tilladelse til at opholde sig dér, hvis den pågældende opfylder dels de generelle betingelser i dette direktivs artikel 7, dels de særlige betingelser, der finder anvendelse, alt efter hvilken type ansøgning der indgives, i det foreliggende tilfælde de betingelser, der er fastsat i nævnte direktivs artikel 14 for ansøgninger om indrejse med henblik på volontørtjeneste.
44
Det følger heraf, at medlemsstaterne i henhold til denne artikel 5, stk. 3, er forpligtede til at udstede en opholdstilladelse med henblik på volontørtjeneste til en ansøger, som opfylder betingelserne i artikel 7 og 14 i direktiv 2016/801 (jf. analogt dom af 29.7.2024, Perle, C-14/23, EU:C:2024:647, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
45
Medlemsstaterne kan derfor ikke, for så vidt angår tredjelandsstatsborgeres indrejse med henblik på volontørtjeneste, indføre yderligere betingelser end dem, der er fastsat i artikel 7 og 14 (jf. analogt dom af 10.9.2014, Ben Alaya, C-491/13, EU:C:2014:2187, præmis 30).
46
Det følger heraf, at det med henblik på at besvare den forelæggende rets spørgsmål er nødvendigt at præcisere, hvad begrebet »midler« som omhandlet i denne artikel 7, stk. 1, litra e), omfatter, og navnlig at fastslå, om det afhænger af specifikke kriterier vedrørende de pågældende midlers art, deres oprindelse, det retlige grundlag, i henhold til hvilket tredjelandsstatsborgeren gør dem gældende, eller den måde, hvorpå vedkommende råder over dem.
47
I det foreliggende tilfælde fastsætter nævnte artikel 7, stk. 1, litra e), at tredjelandsstatsborgeren skal fremlægge den af den pågældende medlemsstat krævede dokumentation for, at vedkommende under sit ophold råder over tilstrækkelige midler til at dække sine udgifter til underhold, uden at behøve at benytte sig af medlemsstatens sociale bistandsordning, og hjemrejse. Denne bestemmelse præciserer ligeledes, at vurderingen af, hvorvidt der er tale om tilstrækkelige midler, baseres på en individuel behandling af sagen under hensyntagen til midler, der stammer fra bl.a. tilskud, stipendier, en gyldig ansættelseskontrakt eller et bindende ansættelsestilbud eller et finansielt tilsagn fra en elevudvekslingsorganisation, en enhed, der er vært for praktikanter, et volontørprogram, en værtsfamilie eller en organisation, der formidler au pairer.
48
Da samme artikel 7, stk. 1, litra e), ikke indeholder nogen henvisning til medlemsstaternes ret, skal begrebet »midler« som omhandlet i denne bestemmelse således anses for et selvstændigt EU-retligt begreb og fortolkes ensartet på Unionens område, uanset de kvalificeringer, der anvendes i medlemsstaterne, idet der skal tages hensyn til nævnte bestemmelses ordlyd, den sammenhæng, hvori den indgår, og de mål, der forfølges med den ordning, som den udgør en del af (jf. analogt dom af 3.10.2019, X (Fastboende udlændinge – faste, regelmæssige og tilstrækkelige indtægter), C-302/18, EU:C:2019:830, præmis 26 og den deri nævnte retspraksis).
49
Hvad for det første angår ordlyden af artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801 nævner denne bestemmelse, således som det fremgår af denne doms præmis 47, en række midler, der kan tages i betragtning, såsom tilskud, stipendier eller et finansielt tilsagn fra et volontørprogram. Den ikke-udtømmende karakter af denne liste, der kommer til udtryk ved udtrykket »bl.a.«, indikerer, at EU-lovgiver har haft til hensigt at give begrebet »midler« et bredt anvendelsesområde, og følgelig ikke har fundet, at der med henblik på at vurdere, om betingelsen om tilstrækkelige midler er opfyldt, skal udelukkes visse midler.
50
En sådan konstatering bekræftes af kravet om, at vurderingen af, om midlerne er tilstrækkelige, i henhold til denne bestemmelse er baseret på en individuel behandling af hver enkelt sag. Det følger heraf, at genstanden for en sådan vurdering skal begrænses til at efterprøve, om den pågældende tredjelandsstatsborger under det påtænkte ophold kan råde over tilstrækkelige midler til at dække sine udgifter til underhold uden at behøve at benytte sig af medlemsstatens sociale bistandsordning, og hjemrejse, uden at det desuden er fornødent at sikre sig, at de omhandlede midler opfylder specifikke kriterier, bl.a. med hensyn til deres art, deres oprindelse eller den måde, hvorpå den pågældende tredjelandsstatsborger råder over dem.
51
I forbindelse med denne individuelle behandling fastsætter artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801 i øvrigt, at der skal tages hensyn til midler, hvis eksistens godtgøres ved et finansielt tilsagn fra bl.a. et volontørprogram. Det følger heraf, at denne bestemmelse ikke pålægger den pågældende tredjelandsstatsborger at godtgøre, at vedkommende definitivt kan råde over sådanne midler uden begrænsninger, som om der var tale om egen indkomst eller formue.
52
Følgelig synes ordlyden af denne bestemmelse at indikere, at opfyldelsen af betingelsen om tilstrækkelige midler ikke afhænger af, om de midler, som den pågældende tredjelandsstatsborger råder over under det påtænkte ophold, udgør en indkomst eller en formue, af det retlige grundlag, i henhold til hvilket tredjelandsstatsborgeren har erhvervet disse midler, eller af den omstændighed, at den pågældende definitivt kan råde over dem uden begrænsninger, som om det var vedkommendes egne. Sådanne kriterier udgør yderligere betingelser, som det ikke er tilladt medlemsstaterne at fastsætte, således som det er anført i denne doms præmis 45.
53
For det andet understøttes en sådan fortolkning af den sammenhæng, hvori direktiv 2016/801 indgår, og hvoraf de EU-retlige instrumenter, der gør retten til ophold på en medlemsstats område betinget af opfyldelsen af et krav om »midler« svarende til det, der er fastsat i dette direktivs artikel 7, stk. 1, litra e), udgør en integrerende del.
54
I denne henseende skal det bemærkes, at artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 2004/38 fastsætter, at enhver unionsborger har ret til at opholde sig på en anden medlemsstats område i mere end tre måneder, hvis den pågældende bl.a. råder over tilstrækkelige midler til sig selv og sine familiemedlemmer, således at opholdet ikke bliver en byrde for værtsmedlemsstatens sociale system.
55
Som det fremgår af Domstolens praksis, skal udtrykket »råder over tilstrækkelige midler« i denne bestemmelse, fortolkes således, at det er tilstrækkeligt, at unionsborgerne har sådanne midler til rådighed, uden at denne bestemmelse indebærer noget som helst krav med hensyn til, hvor midlerne kommer fra, idet de bl.a. kan tilvejebringes af en tredjelandsstatsborger (jf. i denne retning dom af 16.7.2015, Singh m.fl., C-218/14, EU:C:2015:476, præmis 74 og den deri nævnte retspraksis).
56
Navnlig kræver betingelsen om tilstrækkelige midler i artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 2004/38 ikke, at den pågældende selv skal råde over sådanne midler, idet Domstolen bl.a. har fastslået, at den pågældende kan henholde sig til midler hos et familiemedlem, der ledsager den pågældende (jf. i denne retning dom af 16.7.2015, Singh m.fl., C-218/14, EU:C:2015:476, præmis 75 og den deri nævnte retspraksis).
57
Tilsvarende bestemmer artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/109, som vedrører betingelserne for at opnå status som fastboende udlænding på en medlemsstats område, bl.a., at denne medlemsstat kræver bevis af tredjelandsstatsborgere for, at de til sig selv og de familiemedlemmer, som de har forsørgerpligt over for, råder over faste og regelmæssige indtægter, der er tilstrækkelige til, at de pågældende kan forsørge sig selv og deres familiemedlemmer uden social bistand fra den pågældende medlemsstat.
58
Det fremgår af Domstolens praksis, at oprindelsen af de indtægter, der er omhandlet i denne bestemmelse, ikke er et afgørende kriterium for den pågældende medlemsstat med henblik på at kontrollere, om disse indtægter opfylder de betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse (jf. i denne retning dom af 3.10.2019, X (Fastboende udlændinge – faste, regelmæssige og tilstrækkelige indtægter), C-302/18, EU:C:2019:830, præmis 41).
59
Domstolen har navnlig fastslået, at begrebet »indtægter« i artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/109 ikke alene vedrører de »egne indtægter« hos ansøgeren om status som fastboende udlænding, men ligeledes kan omfatte de indtægter, som denne ansøger får stillet til rådighed af tredjemand, forudsat at de, henset til den pågældende ansøgers individuelle situation, anses for at opfylde betingelserne i denne bestemmelse (jf. i denne retning dom af 3.10.2019, X (Fastboende udlændinge – faste, regelmæssige og tilstrækkelige indtægter), C-302/18, EU:C:2019:830, præmis 44).
60
Følgelig bekræfter artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 2004/38 og artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/109, som fortolket af Domstolen, at med henblik på at vurdere pr. analogi, om den betingelse om tilstrækkelige midler, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801, er opfyldt, afhænger de relevante midler i denne henseende ikke af opfyldelsen af visse specifikke kriterier vedrørende identificeringen af disse midler som indkomst eller formue, vedrørende det retlige grundlag, i henhold til hvilket den pågældende tredjelandsstatsborger har erhvervet dem, og vedrørende den omstændighed, at den pågældende tredjelandsstatsborger definitivt råder over dem uden begrænsninger, som om de var vedkommendes egne.
61
For det tredje støtter de formål, der forfølges med direktiv 2016/801, ligeledes denne fortolkning af dette direktivs artikel 7, stk. 1, litra e).
62
Det fremgår nemlig bl.a. af tredje betragtning til det nævnte direktiv, at indvandring fra lande uden for Unionen er én måde at sikre adgang til højtuddannet arbejdskraft på, samt at denne arbejdskraft spiller en vigtig rolle i at skabe Unionens vigtigste aktiv – menneskelig kapital – og i at sikre intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst.
63
Det fremgår desuden af 20. betragtning til direktiv 2016/801, at direktivet har til formål at støtte målene for den europæiske volontørtjeneste om at udvikle solidaritet, gensidig forståelse og tolerance blandt unge og de samfund, de lever i, og samtidig bidrage til at styrke social samhørighed og fremme aktivt medborgerskab blandt unge. Endvidere fremgår det af 21. betragtning til direktivet, at medlemsstaterne bør have mulighed for at anvende bestemmelserne i dette direktiv på skoleelever, andre volontører end dem under den europæiske volontørtjeneste og au pairer for derved at lette deres indrejse og ophold og sikre deres rettigheder.
64
Det følger heraf, således som også generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 48 i forslaget til afgørelse, at formålet med direktiv 2016/801 er at lette indrejse og ophold, i dette tilfælde for volontører, i det omfang disse personer råder over de midler, der er nødvendige for, at de ikke bliver en byrde for den pågældende medlemsstat og navnlig for dens sociale bistandsordning.
65
Med henblik på at nå dette sidstnævnte mål er det tilstrækkeligt, at den tredjelandsstatsborger, der har indgivet en ansøgning om opholdstilladelse, bl.a. med henblik på volontørarbejde, dokumenterer, at den pågældende råder over tilstrækkelige midler under det påtænkte ophold. I denne henseende er specifikke kriterier vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt disse midler udgør en indkomst eller en formue, vedrørende det retlige grundlag, i henhold til hvilket tredjelandsstatsborgeren kan påberåbe sig dem, eller vedrørende den omstændighed, at tredjelandsstatsborgeren definitivt råder over dem uden begrænsninger, som om de var vedkommendes egne, ikke i sig selv relevante. Såfremt de nævnte midler underlægges sådanne kriterier med henblik på at vurdere, om betingelsen om tilstrækkelige midler er opfyldt, ville det svare til at indføre yderligere betingelser ud over dem, der er fastsat i dette direktivs artikel 7, stk. 1, litra e), hvilket ville kunne hindre virkeliggørelsen af de formål, som det nævnte direktiv tilsigter at nå.
66
I det foreliggende tilfælde fremgår det af de sagsakter, som Domstolen råder over, at OS’ forklaringer vedrørende de i hovedsagen omhandlede midler har varieret, idet han har kvalificeret disse midler dels som lån, dels som gave. Det skal imidlertid bemærkes, at med forbehold for den forelæggende rets efterprøvelse har den omstændighed, at OS eventuelt skal tilbagebetale de beløb, som han har fået af sin onkel, når volontørarbejdet er afsluttet, ingen betydning for spørgsmålet om, hvorvidt han vil råde over tilstrækkelige midler under hans påtænkte ophold på den pågældende medlemsstats område i dette øjemed.
67
Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at spørgsmålet om, hvorvidt betingelsen om tilstrækkelige midler er opfyldt, ikke kan afhænge af, om den pågældende tredjelandsstatsborger godtgør, at visse specifikke kriterier vedrørende identificeringen af disse midler som en indkomst eller en formue, vedrørende det retlige grundlag, i henhold til hvilket tredjelandsstatsborgeren har erhvervet disse midler, og vedrørende den omstændighed, at den pågældende definitivt råder over dem uden begrænsninger, som om de var vedkommendes egne, eftersom dette ville svare til at underlægge betingelsen om tilstrækkelige midler nogle krav, der går videre end dem, der er fastsat i artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801.
68
I anden række vedrører den forelæggende rets spørgsmål ligeledes bevisværdien af den dokumentation, der skal underbygge, at betingelsen om tilstrækkelige midler er opfyldt, og navnlig den betydning, der i forbindelse med vurderingen af denne betingelse skal tillægges sammenhængen i forklaringerne herom, når den pågældende tredjelandsstatsborger ikke er blevet underrettet om, at dennes ansøgning om opholdstilladelse med henblik på volontørtjeneste kan afslås alene med den begrundelse, at disse forklaringer ikke er sammenhængende.
69
Som generaladvokaten ligeledes har anført i punkt 54 i forslaget til afgørelse, kan opfyldelsen af betingelsen om tilstrækkelige midler i denne henseende kun gøres betinget af, at den pågældende tredjelandsstatsborger fremlægger bestemte beviser, for så vidt som disse beviser vedrører kravene vedrørende denne betingelse og ikke supplerende krav, der går videre end dem, der kræves i henhold til artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801.
70
I det foreliggende tilfælde skal det bemærkes, at selv om arten af de midler, som den pågældende tredjelandsstatsborger råder over, det retlige grundlag, i henhold til hvilket den pågældende påberåber sig midlerne, og betingelserne i en sådan bestemmelse ikke i sig selv kan udgøre yderligere krav, som skal iagttages for at betingelsen om tilstrækkelige midler er opfyldt, forholder det sig ikke desto mindre således, at sådanne betragtninger kan udgøre relevante beviser i forbindelse med vurderingen af, om denne betingelse er opfyldt.
71
I denne kontekst skal det ligeledes fremhæves, at Domstolen har fastslået, at når der er tale om en ansøger om opholdstilladelse med henblik på studier, kan usammenhængende forklaringer vedrørende den pågældendes studieplan i henhold til direktiv 2016/801 udgøre en af de objektive omstændigheder, der indgår i konstateringen af misbrug, for så vidt som de er tilstrækkeligt åbenbare og vurderes i lyset af alle de særlige omstændigheder i den konkrete sag (jf. i denne retning dom af 29.7.2024, Perle, C-14/23, EU:C:2024:647, præmis 53).
72
Det følger af disse betragtninger, at i forbindelse med en ansøgning om indrejse i henhold til direktiv 2016/801 kan usammenhængende forklaringer om indtægter, som den pågældende tredjelandsstatsborger råder over, udgøre et holdepunkt for, at der er tale om en situation, hvor de betingelser, der er fastsat i dette direktiv, for bl.a. at få udstedt en opholdstilladelse med henblik på volontørtjeneste ikke er opfyldt.
73
Hvad angår sådanne usammenhængende forklaringer kan det i øvrigt ikke pålægges medlemsstaterne på forhånd at underrette tredjelandsstatsborgere, der indgiver en ansøgning om indrejse på deres område, om, at manglende sammenhæng i de forklaringer, der afgives til støtte for deres ansøgning, kan føre til et afslag på den opholdstilladelse, hvorom der ansøges.
74
Imidlertid skal det bemærkes, at artikel 34, stk. 3, i direktiv 2016/801 bl.a. fastsætter, at hvis de oplysninger eller den dokumentation, der forelægges til støtte for ansøgningen, er utilstrækkelig(e), underretter de kompetente myndigheder inden for en rimelig frist ansøgeren om, hvilke yderligere oplysninger der kræves, og fastsætter en rimelig frist for forelæggelse af disse. Som generaladvokaten i det væsentlige har anført i punkt 63 i forslaget til afgørelse, skal ansøgeren gives en rimelig mulighed for at meddele sådanne oplysninger, såfremt det på grund af eventuelle usammenhængende forklaringer, der er afgivet under undersøgelsesproceduren, viser sig, at de oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om betingelsen om tilstrækkelige midler er opfyldt, mangler.
75
I denne henseende skal det præciseres, at sådanne usammenhængende forklaringer ikke kan være til hinder for meddelelse af opholdstilladelse, når det fremgår af den individuelle undersøgelse af den foreliggende sag, således som det kræves i artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801, at den pågældende tredjelandsstatsborger på trods af disse usammenhængende forklaringer råder over tilstrækkelige midler under det påtænkte ophold, således at den pågældende opfylder betingelsen om tilstrækkelige midler.
76
Følgelig er konstateringen af ansøgerens usammenhængende forklaringer vedrørende de midler, som den pågældende råder over under det påtænkte ophold, principielt ikke tilstrækkelig til at begrunde et afslag på at meddele den ansøgte opholdstilladelse, medmindre det klart fremgår af sådanne usammenhængende forklaringer, at betingelsen om tilstrækkelige midler ikke er opfyldt.
77
Et afslag på at meddele den ansøgte opholdstilladelse alene med den begrundelse, at forklaringerne vedrørende de midler, som ansøgeren råder over under det påtænkte ophold, har varieret under den administrative procedure, ville nemlig i strid med, hvad der kræves i henhold til artikel 5, stk. 3, i direktiv 2016/801, svare til, at meddelelsen af opholdstilladelse gøres betinget af opfyldelsen af yderligere betingelser ud over dem, der er fastsat i dette direktiv, hvilket medlemsstaterne, således som det er blevet anført i denne doms præmis 45, ikke har ret til at gøre.
78
I tredje række ønsker den forelæggende ret oplyst, hvilken betydning princippet om EU-rettens forrang har i hovedsagen, for så vidt som kravene dels vedrørende identificeringen af de midler, som den pågældende tredjelandsstatsborger har angivet, som indkomst eller formue, vedrørende det retlige grundlag, i henhold til hvilket den pågældende har erhvervet disse midler, og vedrørende den omstændighed, at den pågældende definitivt råder over midlerne uden begrænsninger, som om det var vedkommendes egne, dels vedrørende sammenhængen i tredjelandsstatsborgerens forklaringer i disse forskellige henseender, følger af retspraksis fra en national øverste retsinstans, hvis afgørelser har karakter af bindende præcedens.
79
I henhold til fast retspraksis har EU-retten ifølge princippet om EU-rettens forrang en fortrinsstilling i forhold til medlemsstaternes nationale ret. Dette princip medfører derfor en forpligtelse for alle instanser i medlemsstaterne til at sikre, at de forskellige EU-retlige bestemmelser gennemføres fuldt ud, idet medlemsstaternes nationale ret ikke kan ændre den virkning, som disse forskellige bestemmelser tillægges på disse staters område. Det følger heraf, at i medfør af princippet om EU-rettens forrang må den omstændighed, at en medlemsstat påberåber sig bestemmelser i national ret, selv hvis der er tale om forfatningsbestemmelser, ikke være til skade for EU-rettens enhed og effektivitet (dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis).
80
Det bemærkes i denne sammenhæng, at en national ret, som har gjort brug af den mulighed, der er givet den ved artikel 267 TEUF, er bundet af Domstolens fortolkning af de EU-retlige bestemmelser ved afgørelsen af den tvist, som den skal påkende, og derfor i givet fald skal se bort fra en højere national rets vurderinger, hvis den, henset til Domstolens fortolkning, er af den opfattelse, at disse vurderinger ikke er i overensstemmelse med EU-retten, i givet fald ved at undlade at anvende den nationale regel, der forpligter den til at efterkomme denne højere rets afgørelser (dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
81
Under disse omstændigheder omfatter kravet om at sikre EU-rettens fulde virkning en forpligtelse for denne nationale ret til i givet fald at ændre en fast retspraksis, såfremt denne er baseret på en fortolkning af national ret, som er uforenelig med EU-retten (dom af 11.1.2024, Global Ink Trade, C-537/22, EU:C:2024:6, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis).
82
I det foreliggende tilfælde er den forelæggende ret således med henblik på afgørelsen af tvisten i hovedsagen bundet af Domstolens fortolkning af EU-retten og skal i givet fald se bort fra den vurdering, der følger af Kúrias (øverste domstol) praksis, uanset den omstændighed, at den forelæggende ret i henhold til national ret i princippet er forpligtet til at overholde denne praksis, hvis den, henset til denne fortolkning, måtte finde, at denne vurdering ikke er i overensstemmelse med EU-retten.
83
Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 7, stk. 1, litra e), i direktiv 2016/801 samt princippet om EU-rettens forrang skal fortolkes
–
for det første således, at dette direktivs artikel 7, stk. 1, litra e), er til hinder for en national praksis, som, når der er tale om en tredjelandsstatsborger, der ansøger om opholdstilladelse med henblik på volontørtjeneste, kræver, at denne tredjelandsstatsborger – med forbehold for, at forklaringerne herom er sammenhængende – godtgør, at visse specifikke kriterier vedrørende identificeringen af disse midler som indkomst eller formue, vedrørende det retlige grundlag, i henhold til hvilket tredjelandsstatsborgeren har erhvervet de nævnte midler, og vedrørende den omstændighed, at den pågældende definitivt råder over dem uden begrænsninger, som om de var vedkommendes egne, er opfyldt, for at den betingelse om tilstrækkelige midler, der er fastsat i denne bestemmelse, anses for opfyldt
–
for det andet således, at dette, henset til princippet om EU-rettens forrang, også er tilfældet, når disse krav følger af retspraksis fra en national øverste retsinstans, hvis afgørelser har karakter af bindende præcedens.
Sagsomkostninger
84
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Femte Afdeling) for ret:
Artikel 7, stk. 1, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/801 af 11. maj 2016 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på forskning, studier, praktik, volontørtjeneste, elevudvekslingsprogrammer eller uddannelsesprojekter, og au pair-ansættelse samt princippet om EU-rettens forrang
skal fortolkes
–
for det første således, at dette direktivs artikel 7, stk. 1, litra e), er til hinder for en national praksis, som, når der er tale om en tredjelandsstatsborger, der ansøger om opholdstilladelse med henblik på volontørtjeneste, kræver, at denne tredjelandsstatsborger – med forbehold for, at forklaringerne herom er sammenhængende – godtgør, at visse specifikke kriterier vedrørende identificeringen af disse midler som indkomst eller formue, vedrørende det retlige grundlag, i henhold til hvilket tredjelandsstatsborgeren har erhvervet de nævnte midler, og vedrørende den omstændighed, at den pågældende definitivt råder over dem uden begrænsninger, som om de var vedkommendes egne, er opfyldt, for at den betingelse om tilstrækkelige midler, der er fastsat i denne bestemmelse, anses for opfyldt
–
for det andet således, at dette, henset til princippet om EU-rettens forrang, også er tilfældet, når disse krav følger af retspraksis fra en national øverste retsinstans, hvis afgørelser har karakter af bindende præcedens.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: ungarsk.
(
i
) – Den foreliggende sags navn er et vedtaget navn. Det svarer ikke til et navn på en part i sagen.