62023CJ0753
TIESAS SPRIEDUMS (desmitā palāta)
2025. gada 27. februārī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Pagaidu aizsardzība pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā – Direktīva 2001/55/EK – 8. un 11. pants – Īstenošanas lēmums (ES) 2022/382 – Secīgi uzturēšanās atļaujas pieteikumi pagaidu aizsardzības piešķiršanai vairākās dalībvalstīs – Vēlāka pieteikuma izskatīšana – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību
Lietā C‑753/23 [Krasiliva] (
i
)
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika) iesniegusi ar 2023. gada 30. novembra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 7. decembrī, tiesvedībā
A. N.
pret
Ministerstvo vnitra,
TIESA (desmitā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs D. Gracijs [D. Gratsias], ceturtās palātas priekšsēdētājs I. Jarukaitis [I. Jarukaitis] un tiesnesis Z. Čehi [Z. Csehi] (referents),
ģenerāladvokāts: M. Špunars [M. Szpunar],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Čehijas valdības vārdā – M. Smolek, A. Edelmannová un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Grieķijas valdības vārdā – G. Karipsiadis un T. Papadopoulou, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – A. Azéma, A. Katsimerou un M. Salyková, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2001/55/EK (2001. gada 20. jūlijs) par obligātajiem standartiem, lai pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā sniegtu tām pagaidu aizsardzību, un par pasākumiem, lai līdzsvarotu dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas (OV 2001, L 212, 12. lpp.), 8. panta 1. punktu un 11. pantu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantu.
2
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp Ukrainas valstspiederīgo A. N. un Ministerstvo vnitra (Iekšlietu ministrija, Čehijas Republika) par uzturēšanās atļaujas piešķiršanu Direktīvā 2001/55 paredzētās pagaidu aizsardzības ietvaros.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2001/55
3
Direktīvas 2001/55 1. pantā noteikts:
“Šīs direktīvas mērķis ir ieviest obligātos standartus pagaidu aizsardzības sniegšanai to pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā no trešām valstīm, kas nespēj atgriezties savās izcelsmes valstīs, un līdzsvarot dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas.”
4
Šīs direktīvas 5. panta 1.–3. punktā paredzēts:
“1.   Pārvietoto personu masveida pieplūduma esamību nosaka ar [Eiropas Savienības] Padomes lēmumu, ko pieņem ar kvalificētu balsu vairākumu pēc [Eiropas] Komisijas priekšlikuma; Komisija izskata arī katru dalībvalstu lūgumu par to, lai Komisija iesniegtu Padomei šādu priekšlikumu.
2.   Komisijas priekšlikumā ir vismaz:
a)
to īpašo personu grupu apraksts, kam piemēros pagaidu aizsardzību;
b)
diena, kad pagaidu aizsardzība stāsies spēkā;
c)
pārvietoto personu pārvietošanās mēroga novērtējums.
3.   Padomes lēmums nosaka attiecīgo pārvietoto personu pagaidu aizsardzības ieviešanu saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem visās dalībvalstīs. Šajā lēmumā ir vismaz:
a)
to īpašo personu grupu apraksts, kam tiek piemērota pagaidu aizsardzība;
b)
diena, kad pagaidu aizsardzība stāsies spēkā;
c)
no dalībvalstīm saņemtā informācija par to uzņemšanas spējām;
d)
informācija no Komisijas, [Apvienoto Nāciju Organizācijas Augstais komisārs bēgļu jautājumos (UNHCR)] un citām attiecīgām starptautiskām organizācijām.”
5
Minētās direktīvas 8. pants formulēts šādi:
“1.   Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai personām, kurām ir pagaidu aizsardzība, nodrošinātu uzturēšanās atļaujas visam aizsardzības laikam. Šādam nolūkam izsniedz dokumentus vai citus līdzvērtīgus apliecinājumus.
2.   Neatkarīgi no tā, kāds ir 1. punktā minētais uzturēšanās atļaujas derīguma termiņš, dalībvalstu apiešanās ar personām, kam ir pagaidu aizsardzība, nevar būt mazāk labvēlīga par 9. līdz 16. pantā noteikto.
3.   Personām, kas to teritorijā uzņemtas pagaidu aizsardzībā, dalībvalstis vajadzības gadījumā sniedz iespēju iegūt nepieciešamās vīzas, ieskaitot tranzīta vīzas. Sakarā ar stāvokļa steidzamību formalitātes jāsamazina līdz minimumam. Vīzas jāizsniedz bez maksas vai to cena jāsamazina līdz minimumam.”
6
Šīs pašas direktīvas 11. pantā paredzēts:
“Dalībvalsts uzņem atpakaļ personu, kam ir pagaidu aizsardzība tās teritorijā, ja laikā, uz kuru attiecas 5. pantā minētais Padomes lēmums, minētā persona paliek vai cenšas bez atļaujas nokļūt citas dalībvalsts teritorijā. Balstoties uz divpusēju nolīgumu, dalībvalstis var nolemt šo pantu nepiemērot.”
7
Direktīvas 2001/55 28. pantā paredzēti gadījumi, kuros dalībvalstis var liegt šajā pašā direktīvā minētajām personām pagaidu aizsardzību šīs direktīvas izpratnē.
8
Atbilstoši minētās direktīvas 29. pantam:
“Personām, kurām dalībvalsts ir liegusi pagaidu aizsardzību vai ģimenes apvienošanos, ir tiesības attiecīgajā dalībvalstī lēmumu apstrīdēt.”
Īstenošanas lēmums (ES) 2022/382
9
Padomes Īstenošanas lēmuma (ES) 2022/382 (2022. gada 4. marts), ar ko Direktīvas 2001/55 5. panta nozīmē konstatē no Ukrainas pārvietoto personu masveida pieplūduma esamību un nosaka pagaidu aizsardzības ieviešanu (OV 2022, L 71, 1. lpp.), 15. un 16. apsvērumā noteikts:
“(15)
Jāatzīmē, ka dalībvalstis paziņojumā ir vienojušās, ka tās nepiemēros Direktīvas [2001/55] 11. pantu.
(16)
Pašreizējā situācijā pagaidu aizsardzība ir vispiemērotākais instruments. Ņemot vērā ārkārtas un izņēmuma situāciju, tostarp Krievijas Federācijas militāro iebrukumu Ukrainā un pārvietoto personu masveida pieplūduma apmēru, pagaidu aizsardzībai vajadzētu ļaut pārvietotajām personām izmantot visā Savienībā saskaņotas tiesības, kas sniedz atbilstīgu aizsardzības līmeni. Paredzams, ka pagaidu aizsardzības ieviešana nāks par labu arī dalībvalstīm, jo ar pagaidu aizsardzību saistītās tiesības, kas līdz minimumam samazina formalitātes situācijas steidzamības dēļ, mazina vajadzību pārvietotajām personām nekavējoties meklēt starptautisko aizsardzību un līdz ar to dalībvalstu patvēruma sistēmu pārslogošanas risku. Turklāt Ukrainas valstspiederīgajiem kā bezvīzu ceļotājiem ir tiesības brīvi pārvietoties Savienībā pēc tam, kad viņi ir uzņemti teritorijā uz 90 dienām. Uz šā pamata viņi var izvēlēties dalībvalsti, kurā viņi vēlas izmantot tiesības, kas saistītas ar pagaidu aizsardzību, un pievienoties savai ģimenei un draugiem plašajos diasporas tīklos, kuri pašlaik pastāv visā Savienībā. Praksē tas veicinās dalībvalstu centienu līdzsvarošanu, tādējādi samazinot spiedienu uz valstu uzņemšanas sistēmām. Tiklīdz dalībvalsts ir izsniegusi uzturēšanās atļauju saskaņā ar Direktīvu [2001/55], personai, kurai ir pagaidu aizsardzība un vienlaikus tiesības ceļot Savienībā 90 dienas 180 dienu laikposmā, vajadzētu tiesības, kas izriet no pagaidu aizsardzības, spēt izmantot tikai dalībvalstī, kura izsniegusi uzturēšanās atļauju. Tam nevajadzētu skart iespēju dalībvalstij pieņemt lēmumu jebkurā laikā izsniegt uzturēšanās atļauju personām, kam ir pagaidu aizsardzība saskaņā ar šo lēmumu.”
10
Šī Īstenošanas lēmuma 1. pantā noteikts:
“Ar šo tiek konstatēta tādu pārvietoto personu masveida pieplūduma esamība Savienībā, kurām bruņota konflikta rezultātā nācās atstāt Ukrainu.”
11
Saskaņā ar minētā Īstenošanas lēmuma 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu:
“Šo lēmumu piemēro šādām pārvietotu personu kategorijām, kuras pārvietotas no Ukrainas 2022. gada 24. februārī vai pēc tam Krievijas bruņoto spēku militārā iebrukuma, kas sākās minētajā dienā, rezultātā:
a)
Ukrainas valstspiederīgie, kuri pirms 2022. gada 24. februāra uzturējās Ukrainā.”
Čehijas tiesības
Likums Nr. 221/2003 par ārvalstnieku pagaidu aizsardzību
12
Direktīva 2001/55 Čehijas tiesībās transponēta ar zákon č. 221/2003 Sb., o dočasné ochraně cizinců (Likums Nr. 221/2003 par ārvalstnieku pagaidu aizsardzību).
13
Šī likuma 1. pantā “Priekšmets” paredzēts:
“1.   Šajā likumā reglamentēti:
a)
ārvalstnieku ieceļošanas un uzturēšanās Čehijas Republikas teritorijā (turpmāk tekstā – “teritorija”) nosacījumi pagaidu aizsardzības piešķiršanai, kā arī to izceļošanai no teritorijas;
b)
procedūra uzturēšanās tiesību piešķiršanai un atņemšanai, lai nodrošinātu pagaidu aizsardzību teritorijā (turpmāk tekstā – “uzturēšanās tiesības pagaidu aizsardzības nolūkā”);
[..].”
Likums par Ukrainu
14
2022. gada 17. martazákon č. 65/2022 Sb., o některých opatřeních v souvislosti s ozbrojeným konfliktem na území Ukrajiny vyvolaným invazi vojsk Ruské federace (Likums Nr. 65/2022 par konkrētiem pasākumiem saistībā ar bruņotu konfliktu Ukrainas teritorijā, ko izraisījis Krievijas Federācijas karaspēka iebrukums), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “Likums par Ukrainu”), 2. pantā noteikts, ka ““pagaidu aizsardzība” ir tiesības uzturēties Čehijas Republikas teritorijā saskaņā ar likumu Nr. 221/2003 par ārvalstnieku pagaidu aizsardzību [..]”.
15
Likuma par Ukrainu 4. panta “Pagaidu aizsardzības procedūra” 3. punktā paredzēts:
“Ja vien šajā likumā nav noteikts citādi, pagaidu aizsardzības piešķiršanu saskaņā ar šo likumu reglamentē likums [Nr. 221/2003] par ārvalstnieku pagaidu aizsardzību.”
16
Saskaņā ar Likuma par Ukrainu 5. panta 1. un 2. punktu:
“1.   Pieteikumu par pagaidu aizsardzību nepieņem, ja:
a)
tas netiek iesniegts personīgi;
b)
to iesniedzis ārvalstnieks, kas nav minēts 3. pantā;
c)
to iesniedzis ārvalstnieks, kurš ir iesniedzis pieteikumu pagaidu vai starptautiskās aizsardzības saņemšanai citā Savienības dalībvalstī;
d)
to iesniedzis ārvalstnieks, kuram ir piešķirta pagaidu vai starptautiskās aizsardzība citā Savienības dalībvalstī; vai
e)
to iesniedzis ārvalstnieks, kas ir Savienības pilsonis vai tādas valsts pilsonis, kurai ir saistošs ar Savienību noslēgts starptautisks līgums, kas viņam piešķir tādas tiesības brīvi pārvietoties, kuras ir līdzvērtīgas Savienības pilsoņu tiesībām vai arī tādas valsts pilsoņu tiesībām, kam ir saistošs [1992. gada 2. maija] Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu [(OV 1994, L 1, 3. lpp.)].
2.   Nepieņemamības gadījumā Čehijas Republikas Iekšlietu ministrija vai policija noraida ārvalstnieka pieteikumu un viņam paziņo nepieņemamības pamatu un jebkāda pārbaude tiesā ir izslēgta.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
17
2022. gada 15. jūlijā Ukrainas valstspiederīgā A. N. ieceļoja Savienības teritorijā. 2022. gada 19. jūlijā viņa iesniedza pieteikumu par pagaidu aizsardzības piešķiršanu Vācijā. Divus mēnešus vēlāk – 2022. gada 20. septembrī – viņa iesniedza līdzīgu pieteikumu Čehijas Republikā. Iekšlietu ministrija pēdējo minēto pieteikumu noraidīja kā nepieņemamu, pamatojoties it īpaši uz to, ka A. N. ir lūgusi vai saņēmusi pagaidu aizsardzību citā dalībvalstī.
18
A. N. par šo noraidījumu cēla prasību Městský soud v Praze (Pilsētas tiesa Prāgā, Čehijas Republika). Šī tiesa, pirmām kārtām, uzskatīja, ka tās kompetencē ir izskatīt šo prasību, lai gan atbilstošajā valsts tiesiskajā regulējumā ir izslēgta iespēja pārbaudīt tiesā lēmumu, ar kuru pieteikums par pagaidu aizsardzības piešķiršanu noraidīts kā nepieņemams. Tā uzskatīja, ka tiesības uz šādu tiesību aizsardzību izriet no Direktīvas 2001/55 29. panta, ievērojot Hartas 47. pantu.
19
Otrām kārtām, tā konstatēja, pirmkārt, ka, lai gan A. N. ir iesniegusi pieteikumu par pagaidu aizsardzības piešķiršanu Vācijā, tā viņai līdz šim nav piešķirta un, otrkārt, ka Direktīvā 2001/55 nav paredzēts, ka šādu pieteikumu varētu noraidīt, pamatojoties uz to, ka pieteikums par pagaidu aizsardzības piešķiršanu iepriekš iesniegts citā dalībvalstī. Iemesli personas izslēgšanai no pagaidu aizsardzības ir izsmeļoši paredzēti Direktīvas 2001/55 28. pantā, tāpēc pamatlietā aplūkotais valsts tiesiskais regulējums neatbilstot Savienības tiesībām. Šo iemeslu dēļ Městský soud v Praze (Prāgas pilsētas tiesa) apmierināja A. N. prasību, atcēla Iekšlietu ministrijas lēmumu un nodeva lietu atpakaļ Iekšlietu ministrijai.
20
Iekšlietu ministrija par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa, Čehijas Republika), kas ir iesniedzējtiesa. Tā apgalvoja, ka gadījumā, ja persona ir lūgusi piešķirt pagaidu aizsardzību dalībvalstī, par šo pieteikumu jālemj šai dalībvalstij. Proti, aizsardzību neesot iespējams saņemt vairākās dalībvalstīs. Iekšlietu ministrijas ieskatā pamatlietā aplūkotā situācija neietilpst Direktīvas 2001/55 28. panta piemērošanas jomā. Valsts tiesību norma, kurā paredzēta tāda pieteikuma kā A. N. pieteikuma nepieņemamība, esot piemērojama situācijām, kuras šī direktīva neregulē.
21
Šādos apstākļos Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“1)
Vai [Direktīvas 2001/55] 8. panta 1. punkts, ņemot vērā arī dalībvalstu vienošanos nepiemērot šīs direktīvas 11. pantu, nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru uzturēšanās atļaujas pieteikums pagaidu aizsardzības piešķiršanai ir nepieņemams, ja ārvalstnieks uzturēšanās atļaujas pieteikumu ir iesniedzis citā dalībvalstī vai viņam citā dalībvalstī jau ir izsniegta uzturēšanās atļauja?
2)
Vai personai, kurai ir pagaidu aizsardzība saskaņā ar [Direktīvu 2001/55/], ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā saskaņā ar [Hartas] 47. pantu gadījumā, ja dalībvalsts nav izsniegusi uzturēšanās atļauju šīs direktīvas 8. panta 1. punkta izpratnē?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
22
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru šajā tiesību normā minētās uzturēšanās atļaujas piešķiršana tiek atteikta personai, kurai ir Īstenošanas lēmumā 2022/382 minētā pagaidu aizsardzība, ja šī persona jau ir lūgusi šādu uzturēšanās atļauju citā dalībvalstī. Turklāt šajā kontekstā tā vēlas noskaidrot, ko aptver dalībvalstu vienošanās nepiemērot Direktīvas 2001/55 11. pantu, kas noslēgta Īstenošanas lēmuma 2022/382 pieņemšanas laikā.
23
Saskaņā ar Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punktu dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka pagaidu aizsardzības saņēmējiem ir uzturēšanās atļaujas visu pagaidu aizsardzības laiku. Šajā tiesību normā turklāt paredzēts, ka šim nolūkam tiek izsniegti dokumenti vai citi līdzvērtīgi apliecinājumi.
24
Kā norādīts Direktīvas 2001/55 1. pantā, tās mērķis ir ieviest obligātos standartus pagaidu aizsardzības sniegšanai tādu pārvietoto personu masveida pieplūduma no trešām valstīm gadījumā, kas nespēj atgriezties savās izcelsmes valstīs, un līdzsvarot dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar šo uzņemšanu saistītās sekas (spriedums, 2024. gada 19. decembris, Kaduna, C‑244/24 un C‑290/24, EU:C:2024:1038, 81. punkts).
25
Saskaņā ar Direktīvas 2001/55 5. pantu pārvietoto personu masveida pieplūdumu konstatē ar Padomes lēmumu, ko pieņem ar kvalificētu balsu vairākumu pēc Komisijas priekšlikuma. Šis lēmums balstās it īpaši uz pārvietoto personu pārvietošanās situācijas pārbaudi un mēroga novērtējumu, kā arī uz pagaidu aizsardzības noteikšanas lietderības novērtējumu, ņemot vērā iespējamo ārkārtas palīdzību un tai atbilstošo rīcību vai šādu pasākumu nepietiekamību. Minētā lēmuma sekas ir pagaidu aizsardzības īstenošana visās dalībvalstīs attiecībā uz konkrētajām personu grupām, kas aprakstītas šajā pašā lēmumā, no šajā lēmumā noteiktā datuma (spriedums, 2024. gada 19. decembris, Kaduna, C‑244/24 un C‑290/24, EU:C:2024:1038, 83. punkts).
26
Pamatojoties uz Direktīvas 2001/55 5. pantu, Padome 2022. gada 4. martā pieņēma Īstenošanas lēmumu 2022/382, ar ko konstatē no Ukrainas pārvietoto personu masveida pieplūdumu. Tādējādi šī Īstenošanas lēmuma stāšanās spēkā, kas notika tajā pašā dienā, sākot no šī datuma izraisīja obligātās pagaidu aizsardzības ieviešanu minētā Īstenošanas lēmuma 2. pantā identificētajām personu kategorijām, tostarp Ukrainas valstspiederīgajiem, kuri Ukrainā uzturējās pirms 2022. gada 24. februāra (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 19. decembris, Kaduna, C‑244/24 un C‑290/24, EU:C:2024:1038, 84. punkts).
27
Turklāt no Īstenošanas lēmuma 2022/382 16. apsvēruma izriet, ka Ukrainas valstspiederīgajiem kā ceļotājiem, kuri atbrīvoti no vīzas prasības, ir tiesības 90 dienas pēc uzņemšanas Savienības teritorijā brīvi pārvietoties tās teritorijā un viņi var izvēlēties dalībvalsti, kurā vēlas izmantot ar pagaidu aizsardzību saistītās tiesības.
28
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, jākonstatē, ka personām, kas ietilpst Īstenošanas lēmuma 2022/382 2. pantā minētajās kategorijās, ir tiesības vērsties pie pašu izvēlētajām dalībvalsts iestādēm, lai saņemtu Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punktā paredzēto uzturēšanās atļauju.
29
No tā izriet, ka tad, ja persona, kurai ir pagaidu aizsardzība, pirmajā dalībvalstī ir lūgusi uzturēšanās atļauju, pamatojoties uz Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punktu, bet to vēl nav saņēmusi, un pēc tam dodas uz otru dalībvalsti un tur iesniedz analogu pieteikumu, pēdējā minētā dalībvalsts nevar noraidīt pēdējo minēto pieteikumu kā nepieņemamu tikai tādēļ, ka pirmajā dalībvalstī jau ir iesniegts pieteikums. Tātad minētajai pēdējai dalībvalstij jāpārbauda tajā iesniegtā pieteikuma pamatotība.
30
Tomēr dalībvalsts iestādes, izskatot šādu pieteikumu, var pārbaudīt, vai personas, kuras lūdz izsniegt Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punktā paredzēto uzturēšanās atļauju, ietilpst Īstenošanas lēmuma 2022/382 2. pantā paredzētajās personu kategorijās un vai tām ir pagaidu aizsardzība, un vai tās jau saņēmušas uzturēšanās atļauju citā dalībvalstī.
31
Turklāt, ņemot vērā, ka iesniedzējtiesa šaubās arī par to, kāda nozīme, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, ir Īstenošanas lēmuma 2022/382 15. apsvērumā atgādinātajai dalībvalstu deklarācijai nepiemērot Direktīvas 2001/55 11. pantu, jānorāda, ka saskaņā ar šo pantu dalībvalsts uzņem atpakaļ personu, kurai ir pagaidu aizsardzība tās teritorijā, ja šī persona bez atļaujas uzturas vai vēlas ieceļot citas dalībvalsts teritorijā laikposmā, uz kuru attiecas pagaidu aizsardzība.
32
Kā izriet no šī sprieduma iepriekšējā punktā minētās dalībvalstu deklarācijas, šis pants nav piemērojams pagaidu aizsardzības saņēmējiem, kuri ietilpst Īstenošanas lēmuma 2022/382 piemērošanas jomā. Turklāt no Īstenošanas lēmuma 2022/382 16. apsvēruma izriet, ka Ukrainas valstspiederīgajiem kā ceļotājiem, kuri atbrīvoti no vīzas prasības, ir tiesības 90 dienas pēc uzņemšanas Savienības teritorijā brīvi pārvietoties Savienībā, lai tostarp brīvi izvēlētos dalībvalsti, kurā viņi vēlas izmantot ar pagaidu aizsardzību saistītās tiesības. Tātad, lai atbildētu uz pirmo jautājumu, minētajam pantam nav nozīmes.
33
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar ko uzturēšanās atļaujas piešķiršana tiek atteikta personai, kurai ir Īstenošanas lēmumā 2022/382 minētā pagaidu aizsardzība un kura šādu atļauju ir lūgusi citā dalībvalstī, bet vēl nav saņēmusi.
Par otro jautājumu
34
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punkts, ievērojot Hartas 47. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka pagaidu aizsardzības saņēmējam saskaņā ar šo direktīvu ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret lēmumu, ar kuru kā nepieņemams ir noraidīts pieteikums piešķirt uzturēšanās atļauju šī 8. panta izpratnē.
35
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Hartas 47. pantā paredzēto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību atzīšana konkrētajā gadījumā nozīmē, ka persona, kas uz tām atsaucas, izmanto Savienības tiesībās garantētas tiesības vai brīvības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 29. jūlijs, protectus, C‑185/23, EU:C:2024:657, 71. punkts).
36
Šajā ziņā, kā būtībā izriet no šī sprieduma 23.–26. punkta, Padomes lēmuma, kas pieņemts saskaņā ar Direktīvas 2001/55 5. pantu, sekas ir pagaidu aizsardzības īstenošana visās dalībvalstīs attiecībā uz konkrētajām personu grupām, kas aprakstītas šajā pašā lēmumā. Kā noteikts šīs direktīvas 8. panta 1. punktā, dalībvalstīm jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka šīm personām visu šīs aizsardzības laiku ir uzturēšanās atļaujas, un šajā nolūkā tām jāizsniedz līdzvērtīgi dokumenti vai citi dokumentāri pierādījumi. Tātad minēto personu tiesības saņemt uzturēšanās atļauju un šajā ziņā saņemt apliecinošus dokumentus ir Savienības tiesību sistēmā garantētas tiesības.
37
Tādējādi Hartas 47. pantā ir prasīts, lai lēmumu, ar kuru kā nepieņemams noraidīts tāds uzturēšanās atļaujas pieteikums pagaidu aizsardzības saņēmējam saskaņā ar Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punktu, ko iesniedzis pagaidu aizsardzības saņēmējs šīs direktīvas izpratnē, varētu efektīvi pārsūdzēt tiesā.
38
Saistībā ar šo jāatgādina, ka Hartas 47. pantā atkārtoti apstiprināts efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips. Šis pants ir pietiekams pats par sevi un nav jāprecizē ar Savienības vai valsts tiesību normām, lai privātpersonām radītu tiesības, uz kurām pašām par sevi var atsaukties. Tāpēc tas pats attiecas arī uz Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punktu (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky, C‑406/22, EU:C:2024:841, 86. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
39
Turklāt šo interpretāciju nekādi neatspēko tas, ka piekļuve tiesiskās aizsardzības līdzekļiem attiecīgajā dalībvalstī Direktīvas 2001/55 29. pantā skaidri paredzēta tikai tām personām, kurām dalībvalstī nav piešķirta pagaidu aizsardzība vai ģimenes atkalapvienošanās. Kā izriet no šī sprieduma 35.–38. punktā izklāstītajiem apsvērumiem, no minētā panta a contrario nevar secināt, ka tikai šīm personām būtu jābūt piekļuvei šādiem tiesību aizsardzības līdzekļiem.
40
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punkts, ievērojot Hartas 47. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka pagaidu aizsardzības saņēmējam saskaņā ar šo direktīvu pret lēmumu noraidīt kā nepieņemamu pieteikumu piešķirt uzturēšanās atļauju šī 8. panta izpratnē ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
Par tiesāšanās izdevumiem
41
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nolemj:
1)
Padomes Direktīvas 2001/55/EK (2001. gada 20. jūlijs) par obligātajiem standartiem, lai pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā sniegtu tām pagaidu aizsardzību, un par pasākumiem, lai līdzsvarotu dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas, 8. panta 1. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar ko uzturēšanās atļaujas piešķiršana tiek atteikta personai, kurai ir Padomes Īstenošanas lēmumā (ES) 2022/382 (2022. gada 4. marts), ar ko Direktīvas 2001/55/EK 5. panta nozīmē konstatē no Ukrainas pārvietoto personu masveida pieplūduma esamību un nosaka pagaidu aizsardzības ieviešanu, minētā pagaidu aizsardzība un kura šādu atļauju ir lūgusi citā dalībvalstī, bet vēl nav saņēmusi.
2)
Direktīvas 2001/55 8. panta 1. punkts, ievērojot Eiropas Savienības pamattiesību hartas 47. pantu,
jāinterpretē tādējādi, ka
pagaidu aizsardzības saņēmējam saskaņā ar šo direktīvu pret lēmumu noraidīt kā nepieņemamu pieteikumu piešķirt uzturēšanās atļauju šī 8. panta izpratnē ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.
(
i
)	Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.