62020TJ0384(01)_RES
Lieta T‑384/20 RENV
OC
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (trešā palāta) 2025. gada 1. oktobra spriedums
Ārpuslīgumiskā atbildība – OLAF izmeklēšana – Paziņojums presei – Personas datu apstrāde – Nevainīguma prezumpcija – Labas pārvaldības princips – Pienākums ievērot pienācīgu rūpību – OLAF izmeklēšanas konfidencialitāte – Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas piešķir tiesības privātpersonām – Cēloņsakarība – Kaitējums
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas piešķir tiesības privātpersonām – Ierobežota vai neesoša iestādes rīcības brīvība – Vienkārša Savienības tiesību pārkāpuma būtiskais raksturs
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 26.–29. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Fizisku personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2018/1725 – Piemērojamība – Jēdziens “personas datu apstrāde” – Paziņojuma presei publicēšana, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1725 3. panta 3. punkts)
(skat. 48. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Fizisku personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2018/1725 – Personas datu apstrādes likumības nosacījumi – Apstrāde, kas ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot oficiālās pilnvaras – Jēdziens – Paziņojuma presei publicēšana, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Sabiedrības informēšana par OLAF darbībām – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1725 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
(skat. 52., 56. un 57. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Fizisku personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2018/1725 – Eiropas Biroja krāpšanas apkarošana (OLAF) publicēts paziņojums presei, kas ietver informāciju par attiecīgās personas dzimumu, pilsonību un radniecības saitēm, kura ļauj to identificēt – Personas datu nelikumīga apstrāde
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1725 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts)
(skat. 59.–61., 79. un 80. punktu)
Eiropas Savienības iestādes – Fizisku personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi – Regula 2018/1725 – Personas datu turpmāka apstrāde – Nosacījumi – Turpmākas datu apstrādes saderība ar to vākšanas sākotnējiem nolūkiem – Paziņojuma presei publicēšana, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – OLAF veiktās izmeklēšanas laikā sākotnēji vāktie dati – Turpmāka datu apstrāde, lai par OLAF darbībām informētu sabiedrību – Pārkāpums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2018/1725 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 6. punkts)
(skat. 67., 68. un 70.–76. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas piešķir tiesības privātpersonām – Tiesību norma, kas piešķir tiesības privātpersonām – Jēdziens – Nevainīguma prezumpcijas princips – Iekļaušana – Sabiedrības informēšana par OLAF darbībām paziņojumā presei – Pieļaujamība – Persona, kas paziņojumā presei identificēta vai var būt identificējama kā vainīga pārkāpumā, pirms tiesa ir galīgi konstatējusi tās vainu – Pietiekami būtisks nevainīguma prezumpcijas principa pārkāpums
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2013 9. panta 1. punkts un 10. panta 5. punkts)
(skat. 86.–93., 110., 111., 114.–117. un 119.–122. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Pietiekami būtisks tādas tiesību normas pārkāpums, kas piešķir tiesības privātpersonām – Tiesību norma, kas piešķir tiesības privātpersonām – Jēdziens – Tiesības uz labu pārvaldību un pienākums ievērot pienācīgu rūpību – Pienākums ievērot neitralitāti un objektivitāti – Iekļaušana – Neprecīzas informācijas izpaušana Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) paziņojumā presei – Iespaida radīšana par attiecīgās personas vainu, lietojot vārdu “krāpšana” – Pietiekami būtisks šo pienākumu pārkāpums
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 883/2013 10. panta 5. punkts)
(skat. 126., 127., 142., 156.–159., 164.–167. un 172. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Kaitējums – Cēloņsakarība – Kaitējums, kas radīts ar Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) publicēto paziņojumu presei – Morālais kaitējums saistībā ar goda un reputācijas aizskārumu – Morālais kaitējums saistībā ar aizskārumu prasītājas profesionālajai karjerai – Kaitējums prasītājas veselības stāvoklim – Iekļaušana
(LESD 340. panta otrā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 2018/1725 65. pants)
(skat. 181.–187., 200.–202., 216., 222. un 225.–229. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa, kurā celta prasība par Eiropas Savienības ārpuslīgumiskās atbildības atzīšanu, tostarp izklāstīdama judikatūras attīstību personas datu aizsardzības jomā, piespriež Eiropas Komisijai atlīdzināt kaitējumu, kas radīts ar Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) publicēto paziņojumu presei (turpmāk tekstā – “strīdīgais paziņojums presei”).
2008. gada septembrī Komisija un kāda Grieķijas Universitāte parakstīja prasītājas, kādas universitātes pētnieces, pētījuma projekta dotācijas nolīgumu.
Kad projekts bija pabeigts, šī universitāte, pamatojoties uz dotācijas nolīgumu, vērsās Eiropas Pētniecības padomes izpildaģentūrā (ERCEA), kura aizstāja Komisiju kā līgumpartneri, lai tai tiktu samaksāta summa, kas atbilst faktiskajiem izdevumiem, tostarp personāla izmaksām. Pēc ex post finanšu revīzijas ERCEA secināja, ka zināma daļa šo izmaksu nav attiecināmas, tādēļ nolēma pieprasīt Grieķijas Universitātei atmaksāt šo summu, šajā nolūkā izdodot paziņojumu par parādu.
Vienlaikus OLAF ģenerāldirektors, kuru ERCEA bija informējusi par revīzijas rezultātiem, 2015. gada maijā nolēma sākt izmeklēšanu par iespējamiem pārkāpumiem vai iespējamu krāpšanu pētniecības projekta īstenošanā (
1
).
Galīgajā ziņojumā par šo izmeklēšanu OLAF, pirmkārt, ieteica ERCEA veikt atbilstošus pasākumus, lai no Grieķijas Universitātes atgūtu par nepamatoti saņemtām uzskatītās summas un, otrkārt, valsts tiesu iestādēm, kurām arī bija nosūtīts šis ziņojums, ieteica tostarp pret prasītāju sākt tiesvedību par krāpšanu, dokumentu viltošanu un viltotu dokumentu izmantošanu. 2020. gada maijā OLAF strīdīgo paziņojumu presei publicēja savā tīmekļvietnē.
Tā paša gada jūnijā prasītāja Vispārējā tiesā cēla prasību saskaņā ar LESD 268. pantu, lūdzot piespriest Komisijai atlīdzināt morālo kaitējumu, kas viņai esot nodarīts ar šo paziņojumu presei. 2022. gada 4. maija spriedumā OC/Komisija (
2
) Vispārējā tiesa pilnībā noraidīja prasītājas prasību, uzskatīdama, ka prasītāja nav spējusi pierādīt, ka OLAF rīcība būtu bijusi prettiesiska.
Tad prasītāja iesniedza apelācijas sūdzību Tiesā, lai panāktu Vispārējās tiesas nolēmuma atcelšanu. 2024. gada 7. marta spriedumā OC/Komisija (
3
) Tiesa tostarp secināja, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdas, nospriezdama, ka prasītāja strīdīgajā paziņojumā presei nav identificēta vai identificējama, un ka tajā ietvertā informācija neietilpst jēdzienā “personas dati”. Tādējādi Tiesa atcēla Vispārējās tiesas spriedumu un nodeva lietu tai atpakaļ.
Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, vispirms Vispārējā tiesa atgādina trīs kumulatīvus nosacījumus, ar kādiem iestājas Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, pēc tam tā izvērtē personas datu apstrādes, publicējot strīdīgo paziņojumu presei, likumīgumu.
Pirmkārt, tā uzskata, ka sabiedrības informēšana par OLAF darbībām, tostarp publicējot paziņojumus presei, ir vajadzīga, lai izpildītu uzdevumu, ko veic sabiedrības interesēs vai īstenojot šai Savienības struktūrai likumīgi piešķirtās oficiālās pilnvaras (
4
). Tādējādi Vispārējā tiesa, publicēdama strīdīgo paziņojumu presei, neskarot tai saistošo pienākumu ievērošanu, nav pārsniegusi pilnvaras.
Tomēr Vispārējā tiesa konstatē, ka šajā paziņojumā presei ietvertā informācija par prasītāju, proti, viņas vecums, pilsonība un dzimums, tas, ka viņas tēvs strādāja Grieķijas Universitātē, kā arī dotācijas apmērs ne tikai ļauj identificēt prasītāju, bet turklāt, izņemot piešķirtās dotācijas apmēru, nav nepieciešama, lai informētu sabiedrību par OLAF darbībām krāpšanas apkarošanā. Tādējādi Vispārējā tiesa nospriež, ka šo datu publicēšana ir nelikumīga prasītājas personas datu apstrāde.
Otrkārt, Vispārējā tiesa pārbauda turpmākas datu apstrādes, kāda tā tika veikta, saderību ar nolūkiem, kādiem šie dati sākotnēji tika vākti. Šajā lietā sākotnēji prasītājas personas dati tika vākti OLAF veiktās izmeklēšanas ietvaros ar konkrētu mērķi, kas atbilst tam uzticētajam krāpšanas apkarošanas uzdevumam. Tie netika vākti, lai publicētu paziņojumu presei, kas protams, ir ar to saistīts, tomēr atšķirīgs mērķis, proti, sabiedrības informēšana par OLAF darbībām.
Turklāt, papildus pastāvošajai saiknei starp sākotnējiem datu vākšanas nolūkiem un to vēlāku apstrādi, Vispārējā tiesa, norāda, ka nevar uzskatīt, ka OLAF būtu ņēmis vērā apstrādāto datu raksturu, it īpaši attiecībā uz to, ka tie ļauj prasītāju identificēt saistībā ar apgalvotajiem krimināltiesiskiem pārkāpumiem. Proti, ņemot vērā pret prasītāju izvirzītos apgalvojumus un spriežot pēc to rakstu presē satura, kuri publicēti pēc strīdīgā paziņojuma presei, Vispārējā tiesa, uzskata, ka OLAF nav pietiekami ņēmis vērā iespējamās sekas, ko prasītājai radītu turpmāka tās datu apstrāde (
5
). Vispārējā tiesa no tā secina, ka OLAF, publicēdams strīdīgo paziņojumu presei, ir veicis prasītājas personas datu turpmāku apstrādi, pārkāpdams Regulu 2018/1725 (
6
).
Treškārt, lai konstatētu, vai apgalvotais pārkāpums ir pietiekami būtisks, lai izraisītu Savienības ārpuslīgumiskās atbildības iestāšanos, jānoskaidro iestāžu rīcības brīvības robežas. Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka, pat pieņemot, ka OLAF ir zināma rīcības brīvība Regulas 2018/1725 (
7
) tiesību normu piemērošanas nolūkos, jākonstatē, ka OLAF, publicēdams strīdīgajā paziņojumu presē prasītājas pilsonību, vecumu un radniecības saites, ir būtiski un acīmredzami pārkāpis šīs tiesību normas. Turklāt Komisijas arguments – saskaņā ar kuru, ja šajā paziņojumā presei nebūtu minēta attiecīgā informācija, varbūtība, ka tā saturs tiktu pārņemts plašsaziņas līdzekļos, samazinātos, – ļauj ne tikai izslēgt jebkādu OLAF pieļautās kļūdas attaisnojamību, bet arī konstatēt nodomu.
Līdz ar to Vispārējā tiesa nospriež, ka OLAF, publicēdams strīdīgo paziņojumu presei, ir veicis prasītājas personas datu nelikumīgu apstrādi, pārkāpdams Regulu 2018/1725 (
8
), un tas ir pietiekami būtisks pārkāpums, kas var izraisīt Savienības atbildības iestāšanos.
Otrām kārtām, Vispārējā tiesa pārbauda prasītājas apgalvotā nevainīguma prezumpcijas principa un pienākuma ievērot izmeklēšanas konfidencialitāti pārkāpuma faktiskumu. Šajā ziņā tā atgādina, ka no apelācijas sprieduma izriet, ka prasītāja vismaz netieši ir identificējama strīdīgajā paziņojumā presei ietvertās informācijas dēļ, un šī identificējamība ir obligāts priekšnosacījums, izvērtējot iespējamo nevainīguma prezumpcijas principa pārkāpumu.
Attiecībā uz apgalvoto pārkāpumu Vispārējā tiesa norāda, ka jau tika nospriests, ka nevainīguma prezumpcijas princips ir ievērots, ja Savienības iestāde, vēlēdamās informēt sabiedrību par pasākumiem, kas īstenoti saistībā ar iespējamu nepareizu darbību vai krāpšanu, ņem vērā galvenos OLAF galīgā ziņojuma secinājumus attiecībā uz kādas iestādes locekli. Tomēr šai iestādei tas jādara līdzsvaroti un izsvērti, kā arī pamatojoties galvenokārt uz faktiem (
9
).
Tādējādi Vispārējā tiesa uzskata, ka OLAF nevar pārmest, ka tas būtu pārkāpis nevainīguma prezumpcijas principu un izmeklēšanas konfidencialitāti tikai tādēļ vien, ka tas ir informējis sabiedrību par tā galīgajā ziņojumā izdarītajiem secinājumiem.
Turpretī tā norāda, ka jāņem vērā izraudzītais formulējums, ievērojot paziņojumu patieso nozīmi, nevis to burtisko izteiksmes formu. Konkrētajā gadījumā tā konstatē, ka vārda “krāpšana” lietojumā strīdīgajā paziņojumā presei ir veikta faktu juridiskā kvalifikācija un radīts iespaids par prasītājas vainas esību.
Turklāt tā precizē – ar to, ka strīdīgajam paziņojumam presei ir pievienots OLAF izmeklēšanas uzdevumu apraksts, kurā norādīts, ka kompetentajām valsts iestādēm ir jālemj par prasītājas vainu, nepietiek, lai atspēkotu iespaidu par vainu, ko raisa vārda “krāpšana” lietojums. Papildus minētajam – tam, ka runa ir par “visiem pētniekiem” vai “desmit pētniekiem”, attiecībā uz prasītājas vainas konstatēšanu nav izšķirošas nozīmes. Tomēr šāds elements, ciktāl tas uzsver attiecīgo personu skaitu, pastiprina sajūtu par prasītājas vainu, kas izriet no vārda “krāpšana” lietojuma paziņojumā presei.
Tādējādi vārda “krāpšana” lietojums šajā kontekstā netiek vērtēts iepriekš minēto kritēriju izpratnē. Tāpat prasītājas rīcības kvalificēšana par “krāpšanu” pārsniedz OLAF galīgajā ziņojumā izdarīto secinājumu būtībā faktisko izklāstu.
Ņemot vērā iepriekš minēto, Vispārējā tiesa secina, ka OLAF, strīdīgajā paziņojumā presei lietodams vārdu “krāpšanu”, ir pārkāpis nevainīguma prezumpcijas principu.
Attiecībā uz pietiekami būtiska pārkāpuma esību Vispārējā tiesa uzskata – lai gan OLAF ir zināma rīcības brīvība attiecībā uz paziņojumu presei pamatotību un saturu, tā tomēr aprobežojas ar attiecīgo personu pamattiesību ievērošanu. Tādējādi, kā jau nospriedusi Vispārējā tiesa, Komisijai nav nekādas rīcības brīvības attiecībā uz tai saistošo pienākumu ievērot nevainīguma prezumpciju (
10
).
Otrkārt, vārda “krāpšana” lietojumu strīdīgajā paziņojumā presei nevar uzskatīt par attaisnojamu kļūdu. Proti, runa ir par prasītājai pārmestās rīcības kvalifikāciju, kas pārsniedz vienkāršu OLAF galīgajā ziņojumā formulēto secinājumu faktisko izklāstu un ietilpst tā komunikācijas stratēģijā, kuru var uzskatīt par tādu, kas neliecina par atturību, kas tiek sagaidīta no Savienības struktūras. Līdz ar to vārda “krāpšana” lietojums strīdīgajā paziņojumā presei ir pietiekami būtisks nevainīguma prezumpcijas principa pārkāpums, kas var izraisīt Savienības atbildības iestāšanos.
Līdz ar to Vispārējā tiesa, izvērtējusi pārējos prasītājas apgalvotos pārkāpumus, kaitējumu esamību un cēloņsakarību starp šiem kaitējumiem un OLAF pieļautajiem pārkāpumiem, piespriež Komisijai samaksāt prasītājai 50000 EUR kā atlīdzību par kaitējumiem, kas nodarīti, publicējot strīdīgo paziņojumu presei.
(
1
)	Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (2013. gada 11. septembris) par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV 2013, L 248, 1. lpp.), 5. pantu.
(
2
)	Spriedums, 2022. gada 4. maijs, OC/Komisija (T‑384/20, nav publicēts, EU:T:2022:273).
(
3
)	Spriedums, 2024. gada 7. marts, OC/Komisija (C‑479/22 P, EU:T:2024:215).
(
4
)	Regulas 2018/1725 5. panta 1. punkta a) apakšpunkts.
(
5
)	Direktīvas 2018/1725 6. panta d) punkta izpratnē.
(
6
)	Precīzāk, pārkāpdams Regulas 2018/1725 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 6. panta c)–e) punktu.
(
7
)	Precīzāk, Regulas 2018/1725 4. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu, 5. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 6. panta c)–e) punktu.
(
8
)	Precīzāk, pārkāpdams Regulas 2018/1725 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu.
(
9
)	Spriedums, 2022. gada 30. novembris, KN/Parlaments (T‑401/21, EU:C:2022:736, 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
10
)	Spriedums, 2008. gada 8. jūlijs, Franchet un Byk/Komisija (T‑48/05, EU:T:2008:257, 219. un 314. punkts).