62005CC0334_RO
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Introducere
1. Prezentul recurs este formulat de către Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (denumit în continuare „OAPI” sau „Oficiul”) împotriva hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 15 iunie 2005, Shaker/OAPI(2) . Elementul principal al litigiului constă în problema aprecierii riscului de confuzie între o marcă verbală și o marcă complexă verbală și figurativă.
2. Tribunalul a stabilit că nu există un risc de confuzie între cele două mărci, întrucât elementul dominant al mărcii complexe este o reproducere figurativă și, prin urmare, nu există o similitudine suficientă cu marca verbală. În schimb, OAPI susține că există un risc de confuzie pe baza unei aprecieri globale, inclusiv a aspectului fonetic și a aspectului conceptual.
II – Cadrul juridic
3. Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară(3) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 40/94”) reglementează motivul relativ de refuz reprezentat de riscul de confuzie:
„La opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când:
(a) […]
(b) din cauza identității sau asemănării sale cu marca anterioară și din cauza identității sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie [în percepția publicului de] pe teritoriul în care este protejată marca anterioară; riscul de confuzie presupune riscul de asociere cu marca anterioară.”
4. Al șaptelea considerent explică noțiunea de risc de confuzie în cazul similitudinii produselor și a serviciilor: „riscul de confuzie a cărui apreciere depinde de numeroși factori și în special de cunoașterea mărcii pe piață, de asocierea care poate fi făcută între semnul folosit sau înregistrat, de gradul de asemănare între marcă și semn și între produsele sau serviciile desemnate constituie condiția specifică a protecției”.
III – Istoricul cauzei și hotărârea Tribunalului
5. Tribunalul descrie istoricul cauzei la punctele 1‑13 din hotărârea atacată, după cum urmează(4) :
„1 La 20 octombrie 1999, reclamanta [Shaker di L. Laudato & C. Sas (denumită în continuare «Shaker»] a introdus la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare în temeiul Regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară (JO 1994, L 11, p. 1), astfel cum a fost modificat.
2 Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul figurativ reprodus mai jos:
>image>4
3 Produsele pentru care s-a solicitat înregistrarea fac parte din clasele 29, 32 și 33 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor, din 15 iunie 1957, astfel cum a fost revizuit și modificat (denumit în continuare «Aranjamentul de la Nisa»), fiecare dintre acestea corespunzând descrierii de mai jos:
– clasa 29: «Carne, pește, păsări și vânat; extracte de carne; fructe și legume conservate, uscate și gătite; jeleuri, dulcețuri, compoturi; ouă, lapte și produse lactate; uleiuri și grăsimi comestibile.»
– clasa 32: «Bere; ape minerale și gazoase și alte băuturi nealcoolice; băuturi și sucuri din fructe; siropuri și alte produse pentru prepararea băuturilor.»
– clasa 33: «Băuturi alcoolice, cu excepția berii».
4 [...]
5 [...]
6 La […] [solicitarea] OAPI reclamanta și‑a limitat cererea, pentru produsele din clasa 33, la lichiorul de lămâie provenit de pe Coasta Amalfi [și a retras‑o pentru produsele din clasa 32].
7 Cererea de înregistrare a mărcii comunitare a fost publicată în Buletinul Mărcilor Comunitare nr. 30/00 din 17 aprilie 2000.
8 La 1 iunie 2000, în temeiul articolului 42 alineatul (1) din Regulamentul nr. 40/94, împotriva înregistrării mărcii solicitate a fost introdusă o opoziție de către Limiñana y Botella SL (denumitã în continuare «persoana care a formulat opoziția»).
9 Motivul invocat în susținerea opoziției consta în riscul de confuzie avut în vedere la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 între, pe de o parte, marca solicitată, care se raportează la produsele din clasa 33 din Aranjamentul de la Nisa, și, pe de altă parte, marca verbală a persoanei care a formulat opoziția, care privește de asemenea produsele din clasa 33, înregistratã în 1996 la Oficina Española de Patentes y Marcas al Ministerio de ciencia y tecnología (Oficiul Spaniol de Brevete și Mărci), denumită:
«LIMONCHELO»
10 Prin decizia din 9 septembrie 2002, divizia de opoziție a OAPI a admis opoziția și, în consecință, a respins înregistrarea mărcii solicitate [pentru produsele din clasa 33].
11 Divizia de opoziție și‑a întemeiat decizia arătând, în esență, că exista un risc de confuzie pe piața spaniolă în sensul articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94 între marca solicitată și marca anterioară, dată fiind identitatea produselor în cauză și asemănările între mărci. În ceea ce privește ultimul element, divizia de opoziție a ajuns la această concluzie în urma unei analize a asemănărilor vizuale, fonetice și conceptuale ale mărcilor în cauză din care rezultă, în opinia OAPI, că există asemănări vizuale și fonetice între elementul dominant al mărcii solicitate, care este termenul «limoncello», și marca anterioară.
12 La 7 noiembrie 2002, în temeiul articolelor 57‑62 din Regulamentul nr. 40/94, reclamanta a formulat recurs la OAPI împotriva deciziei diviziei de opoziție.
13 Prin decizia din 24 octombrie 2003 (denumită în continuare «decizia atacată»), Camera a doua de recurs a respins cererea reclamantei. În esență, după ce a arătat că produsele mărcii anterioare le acopereau pe cele ale mărcii solicitate, camera de recurs a apreciat că elementul dominant al mărcii solicitate era termenul «Limoncello» și că marca solicitată și marca anterioară erau foarte apropiate una de cealaltă din punct de vedere vizual și fonetic, astfel încât exista un risc de confuzie între aceste două mărci.”
6. Tribunalul a anulat decizia Camerei a doua de recurs a OAPI din 24 octombrie 2003 și a modificat‑o în sensul că recursul formulat de reclamantă la OAPI este întemeiat și că, în consecință, opoziția trebuie respinsă.
7. Tribunalul a pornit de la premisa că produsele în discuție sunt identice.
8. Cu privire la similitudinea mărcilor, Tribunalul a arătat că, în speță, particularitatea constă în compararea efectuată între o marcă complexă figurativă și verbală și o marcă verbală. O marcă complexă care conține un element identic sau asemănător cu alte mărci ar putea fi considerată ca fiind asemănătoare cu alte mărci numai dacă elementul identic sau asemănător constituie elementul dominant în impresia de ansamblu produsă de marca complexă.
9. Reprezentarea figurativă a unei farfurii rotunde decorate cu lămâi ar trebui considerată ca fiind elementul dominant evident al mărcii solicitate. Prin urmare, pentru publicul relevant spaniol nu ar exista niciun risc de confuzie între cele două mărci. Similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală a termenilor „limoncello”, respectiv „limonchelo” conținuți de aceste mărci nu ar modifica în niciun mod această concluzie.
10. De altfel, în lipsa riscului de confuzie între mărci, analiza caracterului distinctiv al mărcii anterioare ar fi inutilă.
IV – Recursul
11. Inițial, recursul formulat de OAPI a fost întemeiat pe două motive:
12. În primul rând, OAPI a susținut că Tribunalul de Primă Instanță a interpretat și a aplicat în mod greșit articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 40/94, întrucât a negat existența unui risc de confuzie prin luarea în considerare numai a analizei vizuale a mărcii solicitate.
13. În plus, în al doilea motiv de recurs, a fost invocată contradicția vădită și lipsa de logică a hotărârii atacate. Această critică se referea la un fragment din versiunea în limba italiană a hotărârii care conținea o formulare contradictorie pe baza unei erori de traducere. După rectificarea „inexactității vădite” a hotărârii la acel punct prin ordonanța pronunțată la 26 ianuarie 2006 în temeiul articolului 84 din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, la cererea Curții, Oficiul și‑a retras al doilea motiv de recurs.
14. OAPI solicită:
1. anularea hotărârii atacate;
2. obligarea societății Shaker di L. Laudato & C. la plata cheltuielilor de judecată.
15. Împotriva acestor motive, Shaker susține că aprecierea faptelor reprezintă o competență exclusivă a Tribunalului de Primă Instanță, iar acesta a efectuat o apreciere corectă. În consecință, Shaker solicită:
1. respingerea recursului;
2. obligarea recurentului la plata cheltuielilor de judecată.
V – Apreciere
16. Oficiul invocă o serie de obiecțiuni împotriva hotărârii atacate. Totuși, în opinia noastră, este concludentă critica privind compararea, de către Tribunal, a ambelor mărci.
17. Din al șaptelea considerent al Regulamentului nr. 40/94 rezultă că existența unui risc de confuzie „[depinde] de numeroși factori și în special de cunoașterea mărcii pe piață, de asocierea care poate fi făcută între semnul folosit sau înregistrat, de gradul de similitudine între marcă și semn, precum și între produsele sau serviciile desemnate”. Riscul de confuzie trebuie apreciat așadar în mod global, ținând seama de toți factorii pertinenți ai cauzei(5) .
18. La punctul 49 din hotărârea atacată, Tribunalul a recunoscut necesitatea unei comparări globale a ambelor mărci, însă la punctul 50 a adăugat:
„În consecință, trebuie să se considere că o marcă complexă, în care unul dintre elemente este identic sau asemănător cu o altă marcă, poate fi considerată ca fiind asemănătoare cu această marcă numai dacă acest element reprezintă elementul dominant în impresia de ansamblu produsă de marca complexă.”
19. Tribunalul a stabilit această condiție prealabilă în hotărârea MATRATZEN(6) și a aplicat‑o de atunci într‑o serie întreagă de hotărâri(7) . Totuși, aceasta ridică problema modului în care trebuie procedat în cazul în care o marcă nu conține un element dominant, respectiv atunci când mai multe elemente au un impact semnificativ.
20. În consecință, Tribunalul și‑a nuanțat deja condiția prealabilă în hotărârea Matratzen. Aceasta nu are semnificația că s‑ar limita la luarea în considerare numai a unui element al unei mărci complexe și la compararea acesteia cu o altă marcă. Dimpotrivă, comparația trebuie să se facă prin examinarea mărcilor în cauză, apreciată fiecare ca întreg. Aceasta nu ar exclude totuși faptul că impresia de ansamblu produsă în memoria publicului relevant de o marcă complexă poate să fie dominată, în anumite împrejurări, de una sau de mai multe dintre componentele sale(8) .
21. De asemenea, aceste nuanțări ale aprecierii Tribunalului au constituit temeiul pentru respingerea, de către Curte, a recursului formulat împotriva hotărârii Matratzen(9) . Prin urmare, condiția prealabilă potrivit căreia similitudinea mărcilor poate fi reținută numai în cazul existenței unei concordanțe cu elementul dominant se aplică numai unei categorii specifice de situații(10) . Această categorie de situații este explicată la punctul 50 din hotărârea atacată prin definirea elementului dominant al mărcii. Acest element trebuie să fie „susceptibil de a domina singur imaginea respectivei mărci pe care publicul relevant o păstrează în memorie, astfel încât toate celelalte elemente ale mărcii sunt neglijabile în impresia de ansamblu produsă de aceasta”. Aprecierea similitudinii se va putea face exclusiv pe baza elementului dominant numai dacă toate
celelalte componente ale mărcii sunt neglijabile.
22. Prin urmare, limitarea în acest mod a condiției prealabile la situațiile în care mărcile complexe se disting numai prin elementul dominant care înlătură celelalte elemente nu contravine hotărârii ulterioare a Curții pronunțată în cauza Medion(11) . În această hotărâre, Curtea a reținut un risc de confuzie rezultat dintr‑un element care nu era dominant.
23. La baza acestei hotărâri se află asocierea între o marcă anterioară (LIFE) și numele producătorului (THOMSON LIFE), apreciindu‑se că numele producătorului constituie elementul dominant al mărcii complexe. Într‑un asemenea caz, există un risc, în special atunci când denumirea producătorului este cunoscută de publicul larg, ca acesta să atribuie produselor pe care le desemnează marca anterioară aceeași origine cu produsele pe care le desemnează semnul complex(12) . În consecință, riscul de confuzie apreciat ca fiind posibil în hotărârea Medion ar rezulta din perceperea, pe lângă elementul dominant, a unui alt element identic cu marca anterioară. Acest al doilea element nu ar fi neglijabil în impresia de ansamblu a mărcii. În consecință, în acest caz, condiția prealabilă enunțată la punctul 50 din hotărârea atacată nu ar fi aplicabilă.
24. Așadar, în speță, problema esențială este dacă, în realitate, Tribunalul a identificat pe baza propriei definiții un element dominant al mărcii solicitate, în raport cu care toate celelalte elemente să fie neglijabile. Tribunalul nu face totuși o asemenea constatare.
25. Dimpotrivă, la punctul 57 din hotărârea atacată, Tribunalul descrie farfuria ca fiind predominantă în raport cu alte componente, iar la punctul 58 constată că farfuria corespunde în principal celor două treimi inferioare ale mărcii solicitate, în timp ce cuvântul „Limoncello” ocupă o mare parte a treimii superioare. În cadrul comparării subsecvente a diferitelor elemente ale mărcii solicitate, la punctul 60 și următoarele din hotărârea atacată, Tribunalul se limitează de fiecare dată să nege caracterul dominant al altor elemente. Totuși, niciuna dintre aceste etape ale analizei nu conduce la concluzia că farfuria domină marca solicitată, în sensul că toate celelalte elemente ar trebui să fie neglijate.
26. În consecință, potrivit constatărilor Tribunalului, marca solicitată nu ar conține niciun element care, potrivit metodei dezvoltate de către Tribunal, ar putea constitui un termen unic de comparație între cele două mărci pentru stabilirea unui risc de confuzie. Dimpotrivă, ambele mărci ar fi trebuit să facă obiectul unei aprecieri globale a riscului de confuzie. Întrucât, în speță, această apreciere nu fost efectuată, hotărârea atacată conține o eroare de drept și trebuie anulată.
VI – Cu privire la consecințele anulării hotărârii atacate
27. Potrivit articolului 61 primul paragraf teza a doua din Statutul Curții de Justiție, în cazul anulării deciziei Tribunalului, Curtea poate să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci acesta este în stare de judecată. În caz contrar, Curtea trimite cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia.
28. În măsura în care Curtea ar dori să soluționeze prezentul litigiu, ar trebui să efectueze o apreciere a faptelor, respectiv compararea ambelor mărci, fără a exista un temei pentru aceasta în hotărârea atacată. Totuși, aprecierea faptelor este o sarcină care revine Tribunalului. În plus, părțile nu au invocat în fața Curții chestiuni de fapt. Cel mult, Curtea ar putea să ia în considerare memoriile depuse la prima instanță, fără să dispună de eventualele replici la observațiile orale în fața Tribunalului. În consecință, considerăm că prezenta cauză nu se află în stare de judecată. Prin urmare, Curtea ar trebui să o trimită Tribunalului spre rejudecare.
VII – Cu privire la cheltuielile de judecată
29. În măsura în care Curtea trimite cauza la Tribunal spre rejudecare, potrivit articolului 122 din Regulamentul de procedură, nu este necesară pronunțarea cu privire la cheltuielile de judecată, întrucât cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează prin hotărârea definitivă.
30. În principiu, o decizie diferită cu privire la cheltuielile de judecată pare posibilă numai în privința celui de al doilea motiv de recurs. Oficiul și‑a retras acest motiv de recurs, întrucât a fost întemeiat pe o eroare de traducere în hotărârea Tribunalului de Primă Instanță, care, potrivit articolului 84 din Regulamentul de procedură al Tribunalului de Primă Instanță, a fost rectificată prin ordonanța din 26 ianuarie 2006 după introducerea recursului. Se poate ridica așadar problema dacă cheltuielile de judecată aferente acestui motiv de recurs pot fi suportate în mod legal de către una dintre părți. Totuși, în speță, acest motiv de recurs are o importanță atât de redusă, încât nu se impune să fie luat în considerare separat în cadrul deciziei cu privire la cheltuielile de judecată.
VIII – Concluzie
31. În consecință, propunem Curții să se pronunțe după cum urmează:
„1. Anulează hotărârea Tribunalului din 15 iunie 2005, Shaker di L. Laudato & C. Cas/OAPI (T‑7/04, Rec., p. II‑2305).
2. Trimite cauza spre rejudecare Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene.
3. Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.”
(1) .
(2)
–	T‑7/04, Rec., p. II‑2305.
(3)
–	JO 1994, L 11, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 146.
(4)
–	Suprimările și completările de text de la punctele 1, 4‑6 și 10 ne aparțin.
(5)
–	Hotărârea din 11 noiembrie 1997, SABEL (C‑251/95, Rec., p. I‑6191, punctul 22).
(6)
–	Hotărârea Tribunalului din 23 octombrie 2002, Matratzen Concord/OAPI – Hukla Germany (MATRATZEN) (T‑6/01, Rec., p. II‑4335, punctul 33, denumită în continuare „hotărârea Matratzen”).
(7)
–	Hotărârea Tribunalului din 8 martie 2005, Leder & Schuh/OAPI – Schuhpark Fascies (JELLO SCHUHPARK) (T‑32/03, Rec., p. II‑1, punctul 39), hotărârea Tribunalului din 4 mai 2005, Chum/OAPI – Star TV (STAR TV) (T‑359/02, Rec., p. II‑1515, punctul 44), hotărârile Tribunalului din 11 mai 2005, CM Capital Markets/OAPI – Caja de Ahorros de Murcia (CM) (T‑390/03, Rec., p. II‑1699, punctul 46) și Grupo Sada/OAPI (GRUPO SADA) (T‑31/03, Rec., p. II‑1667, punctul 49), hotărârea Tribunalului din 25 mai 2005, Creative Technology/OAPI – Vila Ortiz (PC WORKS) (T‑352/02, Rec., p. II‑1745, punctul 34), hotărârea Tribunalului din 7 iulie 2005, Miles International/OAPI (BIKER MILES) (T‑385/03, Rec., p. II‑2665, punctul 39), hotărârea Tribunalului din 13 iulie 2005, Murúa Entrena/OAPI – Bodegas Murúa (Julián Murúa Entrena) (T‑40/03, Rec., p. II‑2381, punctul 52), hotărârile Tribunalului din 24 noiembrie 2005, GfK/OAPI – BUS (Online Bus) (T‑135/04, Rec., p. II‑4865, punctul 59) și Simonds Farsons Cisk/OAPI – Spa Monopole (KINJI by Spa) (T‑3/04, Rec. 2005, p. II‑4837, punctul 46), hotărârea Tribunalului din 21 februarie 2006, Royal County of Berkshire Polo Club/OAPI–Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB) (T‑214/04, Rec., p. II‑239, punctul 39), hotărârea Tribunalului din 23 februarie 2006, Il Ponte Finanziaria/OAPI–Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) (T‑194/03, Rec., p. II‑445, punctul 94), hotărârea Tribunalului din 15 martie 2006, Athinaiki Oikogeniaki Artopoiia/OAPI–Ferrero (FERRÓ) (T‑35/04, Rec., p. II‑785, punctul 48), și hotărârea Tribunalului din 13 iunie 2006, Inex/OAPI–Wiseman (Reprezentarea unei piei de vacă) (T‑153/03, Rec., p. II‑1677, punctul 27).
(8)
–	Hotărârea Matratzen (citată la nota de subsol 6, punctul 34). A se vedea de asemenea hotărârea Tribunalului din 16 martie 2005, L’Oréal/OAPI – Revlon (FLEXI AIR) (T‑112/03, Rec., p. II‑949, punctul 79).
(9)
–	Ordonanța din 28 aprilie 2004, Matratzen Concord/OAPI (MATRATZEN) (C‑3/03, Rec., p. I‑3657, punctul 32).
(10)
–	În același sens, a se vedea de asemenea concluziile avocatului general Jacobs prezentate la 9 iunie 2005, Medion (C‑120/04, Rec., p. I‑8551, punctul 33).
(11)
–	Hotărârea din 6 octombrie 2005, Medion (C‑120/04, Rec., p. I‑8551, punctul 32 și următoarele).
(12)
–	Ibidem, punctele 31 și 34.