62023CJ0432_RES
Asia C‑432/23
F SCSjaOrdre des avocats du Barreau de Luxembourg
vastaan
Administration des contributions directes
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour administrative)
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 26.9.2024
Ennakkoratkaisupyyntö – Hallinnollinen yhteistyö verotuksen alalla – Direktiivi 2011/16/EU – Pyyntöön perustuva tietojenvaihto – Asianajajalle annettu tietojenantamismääräys – Asianajajan salassapitovelvollisuus – Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artikla ja 52 artiklan 1 kohta
Perusoikeudet – Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen – Vahvistaminen sekä perusoikeuskirjassa että Euroopan ihmisoikeussopimuksessa – Perusoikeuskirjassa taattu suojan taso, joka ei alita Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattua suojan tasoa
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artikla ja 52 artiklan 3 kohta)
(ks. 47 ja 48 kohta)
Perusoikeudet – Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen – Perusoikeuskirjan 7 artikla – Soveltamisala – Asianajajan antama neuvonta yhtiöoikeuden alalla sisältyy soveltamisalaan – Asianajajalle annettu määräys toimittaa kaikki hänen ja hänen asiakkaansa välisiä suhteita koskevat tiedot ja asiakirjat – Puuttuminen asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen viestinnän kunnioittamista koskevaan oikeuteen
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artikla; neuvoston direktiivi 2011/16)
(ks. 49–52 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Hallinnollinen yhteistyö verotuksen alalla – Direktiivi 2011/16 – Pyyntöön perustuva tietojenvaihto – Ulottuvuus – Ei säännöksiä asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen viestinnän luottamuksellisuuden suojaamisesta – Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevaa oikeutta ei ole loukattu
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artikla, 51 artiklan 1 kohta ja 52 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivi 2011/16)
(ks. 59–61 kohta ja tuomiolauselman 2 kohta)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen – Hallinnollinen yhteistyö verotuksen alalla – Direktiivi 2011/16 – Pyyntöön perustuva tietojenvaihto – Asianajajille asetettu tiedotus- ja yhteistyövelvoite – Kansallinen säännöstö, jossa verotusta koskevan neuvonnan sisältö jätetään salassapitovelvollisuuden ulkopuolelle – Asianajajalle annettua määräystä toimittaa kaikki hänen ja hänen asiakkaansa välisiä suhteita koskevat tiedot ja asiakirjat ei voida hyväksyä – Puuttuminen asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen viestinnän kunnioittamista koskevan oikeuden keskeiseen sisältöön
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artikla ja 52 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivi 2011/16)
(ks. 67 ja 70–74 kohta sekä tuomiolauselman 3 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin katsoo ennakkoratkaisupyynnön johdosta, että asianajajalle annettu määräys toimittaa viranomaisille kaikki hänen ja hänen asiakkaansa välisiä suhteita koskevat tiedot ja asiakirjat, jotka liittyvät neuvontaan yhtiöoikeuden alalla, loukkaa asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen viestinnän kunnioittamista koskevaa perusoikeutta.
Luxemburgin välittömästä verotuksesta vastaava viranomainen osoitti vuonna 2022 Espanjan veroviranomaisten direktiiviin 2011/16 (
1
) perusteella esittämän pyynnön johdosta Luxemburgissa kommandiittiyhtiönä toimivalle asianajotoimisto F SCS:lle päätöksiä, joissa tämä velvoitettiin toimittamaan kaikki saatavilla olevat asiakirjat ja tiedot palveluista, jotka hän oli suorittanut Espanjan oikeuden mukaan perustetulle yhtiölle K:lle erään yhtiön ostamisen ja erään muun yhtiön enemmistöomistuksen ostamisen yhteydessä. F vastasi, ettei hänellä ollut salassapitovelvollisuuden ulkopuolelle jääviä tietoja. Hän täsmensi myös, että hänen toimeksiantonsa nyt kyseessä asiassa ei liittynyt verotukseen vaan se oli koskenut yksinomaan yhtiöoikeutta. (
2
) Viranomainen määräsi hänelle vero-oikeudellisen seuraamusmaksun, koska hän ei ollut noudattanut tietojenantamismääräyksestä annettua viimeistä päätöstä. F nosti tämän jälkeen kumoamiskanteen kyseisestä päätöksestä.
Cour administrative (ylin hallintotuomioistuin, Luxemburg), jossa on vireillä valitus tuomiosta, jolla Tribunal administratif (hallintotuomioistuin, Luxemburg) oli jättänyt F:n kanteen tutkimatta, päätti esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä ensinnäkin Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 artiklan sovellettavuudesta asianajajan antamaan oikeudelliseen neuvontaan yhtiöoikeuden alalla, toiseksi direktiivin 2011/16 pätevyydestä perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan kannalta ottaen huomioon, ettei asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen viestinnän luottamuksellisuuden suojaamisesta ole säännöksiä, ja kolmanneksi F:lle osoitetun määräyksen (jäljempänä riidanalainen määräys) kaltaisen määräyksen yhteensopivuudesta perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan kanssa.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäiseksi unionin tuomioistuin toteaa perusoikeuskirjan 7 artiklassa taatun tehostetun suojan soveltamisalasta, että ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (
3
) 8 artiklan 1 kappaleen tavoin myös perusoikeuskirjan 7 artiklassa taataan oikeudellisen neuvonnan salassapito sekä sen olemassaolon että sen sisällön osalta. Tämä näissä kahdessa artiklassa taattu suoja on perusteltavissa sillä, että asianajajille annetaan demokraattisessa yhteiskunnassa perustavanlaatuinen tehtävä, joka on oikeussubjektien puolustaminen. Tähän perustavanlaatuiseen tehtävään kuuluu yhtäältä vaatimus, jonka mukaan jokaisella oikeussubjektilla on oltava mahdollisuus kääntyä täysin vapaasti asianajajan puoleen, jonka ammatillisena tehtävänä on antaa riippumattomia oikeudellisia neuvoja niitä tarvitseville, ja toisaalta vastaava asianajajan lojaalisuusvelvoite asiakastaan kohtaan. Tästä seuraa, että asianajajan oikeudellinen neuvonta saa perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattua tehostettua suojaa asianajajan ja hänen asiakkaansa väliselle viestinnälle siitä riippumatta, mitä oikeudenalaa neuvonta koskee. Tästä seuraa, että päätöksellä, jolla asianajaja määrätään toimittamaan viranomaiselle kaikki hänen ja hänen asiakkaansa välisiä suhteita koskevat asiakirjat ja tiedot, jotka liittyvät neuvontaan yhtiöoikeuden alalla, merkitsee puuttumista kyseisessä artiklassa taattuun asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen yhteydenpidon kunnioittamista koskevaan oikeuteen.
Toiseksi unionin tuomioistuin huomauttaa direktiivin 2011/16 pätevyydestä perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan kannalta, että direktiivissä 2011/16 säädettyä pyyntöön perustuvaa tietojenvaihtoa (
4
) varten unionin lainsäätäjä on ainoastaan määrittänyt velvoitteet, joita jäsenvaltioilla on toisiinsa nähden, ja oikeuttanut ne jättämään tietopyynnön täyttämättä, jos pyydettyjen tutkimusten suorittaminen tai kyseessä olevien tietojen kerääminen on niiden lainsäädännön vastaista. Unionin lainsäätäjä on siten muun muassa jättänyt jäsenvaltioiden tehtäväksi huolehtia siitä, että niiden kansalliset menettelyt, jotka koskevat tietojen keräämistä tätä tietojenvaihtoa varten, ovat perusoikeuskirjan ja erityisesti sen 7 artiklan mukaisia. Tästä seuraa, että se seikka, että direktiivissä 2011/16 säädetty pyyntöön perustuvaa tietojenvaihtoa koskeva järjestelmä ei sisällä säännöksiä asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojasta pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion velvollisuutena olevan tietojen keräämisen yhteydessä, ei merkitse sitä, että kyseisellä direktiivillä loukattaisiin perusoikeuskirjan 7 artiklaa ja 52 artiklan 1 kohtaa.
Kolmanneksi unionin tuomioistuin muistuttaa vielä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen määräyksen yhteensopivuudesta perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan kanssa, että perusoikeuskirjan 7 artiklassa taataan asianajajan antaman oikeudellisen neuvonnan salassapito sekä sen olemassaolon että sen sisällön osalta. Näin ollen henkilöt, jotka pyytävät neuvoja asianajajalta, voivat kohtuudella odottaa, että heidän viestintänsä pysyy yksityisenä ja luottamuksellisena ja että he poikkeuksellisia tilanteita lukuun ottamatta voivat luottaa siihen, että heidän asianajajansa ei ilman heidän suostumustaan paljasta kenellekään, että he pyytävät neuvoja häneltä. Perusoikeuskirjan 7 artiklassa vahvistetut oikeudet eivät kuitenkaan ole ehdottomia, vaan ne on suhteutettava siihen tehtävään, joka niillä on yhteiskunnassa. Kuten perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdasta nimittäin ilmenee, perusoikeuskirjassa sallitaan näiden oikeuksien käytön rajoittaminen, kunhan rajoitukset muun muassa kunnioittavat mainittujen oikeuksien keskeistä sisältöä.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa riidanalainen määräys perustuu kansalliseen säännöstöön, jonka mukaan asianajan antamaan neuvontaan ja edustajana toimimiseen veroasioissa ei sovelleta perusoikeuskirjan 7 artiklassa taattua asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen viestinnän tehostettua suojaa, paitsi jos asiakkaalla on riski joutua rikosoikeudellisen menettelyn kohteeksi. Koska kyseisessä säännöstössä poistetaan tehostetun suojan piiristä lähes kokonaan asianajajien antaman neuvonnan sisältö veroasioissa eli kokonainen oikeudenala, jolla asianajajat voivat neuvoa asiakkaitaan, tästä on seurauksena, että tämä suoja myös tehdään merkityksettömäksi kyseisellä oikeudenalalla. Riidanalainen määräys, joka kohdistuu asianajajan koko asiakirja-aineistoon, joka ei koske verotuksen alaa, laajentaa edelleen perusoikeuskirjan 7 artiklassa suojatun oikeuden keskeiseen sisältöön kohdistuvan loukkauksen ulottuvuutta. Näin ollen on todettava, että tällainen kansallinen säännös ja sen soveltaminen nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisella määräyksellä eivät suinkaan rajoitu poikkeuksellisiin tilanteisiin, vaan niillä loukataan perusoikeuskirjan 7 artiklassa taatun oikeuden keskeistä sisältöä juuri sen vuoksi, että niissä sallitaan niin laajasti asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen yhteydenpidon jättäminen asianajajan salassapitovelvollisuuden ulkopuolelle. Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tietojenantamismääräys merkitsee asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen yhteydenpidon kunnioittamista koskevan oikeuden keskeisen sisällön loukkaamista ja siten sellaista tähän oikeuteen puuttumista, jota ei voida perustella.
(
1
)	Hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annettu neuvoston direktiivi 2011/16/EU (EUVL 2011, L 64, s. 1).
(
2
)	Yleisen verolain, joka on annettu 22.5.1931 (Mémorial A 1931, nro 900), 177 §:n 2 momentissa kielletään asianajajaa, jota tietojen toimittamista hallinnolle koskeva pyyntö koskee, epäämästä pääsyä tietoihin, jotka hänelle on uskottu hänen ammattinsa harjoittamisen yhteydessä, siltä osin kuin kyse on seikoista, jotka hän on saanut tietoonsa antaessaan neuvoja tai toimiessaan edustajana veroasioissa, paitsi jos kyse on kysymyksistä, joihin vastaaminen aiheuttaisi hänen asiakkaalleen riskin joutua rikosoikeudellisen menettelyn kohteeksi.
(
3
)	Allekirjoitettu Roomassa 4.11.1950.
(
4
)	Direktiivin 2011/16 II luvun I jakso.