62024CJ0554
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ensimmäinen jaosto)
22 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Muutoksenhaku – SEUT 259, SEUT 260 ja SEUT 279 artikla – Unionin tuomioistuimen varapresidentin välitoimia koskevan määräyksen täytäntöönpano jäsenvaltiossa – Velvoittaminen maksamaan päiväkohtainen uhkasakko määräyksen täytäntöönpanoon asti – Määräyksen noudattamisen edellyttämien toimenpiteiden toteuttamatta jättäminen ja uhkasakon maksamatta jättäminen – Pääasian poistaminen rekisteristä – Uhkasakon maksamatta jättämisestä johtuvien saatavien periminen kuittaamalla – Kumoamiskanne
Asiassa C‑554/24 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 14.8.2024,
Puolan tasavalta, asiamiehenään B. Majczyna,
valittajana,
ja jossa muuna osapuolena on
Euroopan komissio, asiamiehinään J. Estrada de Solà, K. Herrmann ja O. Verheecke,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja F. Biltgen (esittelevä tuomari) sekä tuomarit I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni ja M. Bošnjak,
julkisasiamies: J. Kokott,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
kuultuaan julkisasiamiehen 10.7.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Puolan tasavalta vaatii valituksellaan yhtäältä kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 29.5.2024 antaman tuomion Puola v. komissio (T‑200/22 ja T‑314/22, EU:T:2024:329; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Puolan tasavallan kanteet Euroopan komission 7.2. ja 8.2.2022, 16.3. ja 31.3.2022 sekä 16.5.2022 tekemistä päätöksistä (jäljempänä yhdessä riidanalaiset päätökset), joilla komissio peri kuittaamalla määrät, jotka Puolan tasavallan oli maksettava unionin tuomioistuimen varapresidentin 20.9.2021 antamassaan määräyksessä Tšekki v. Puola (C‑121/21 R, EU:C:2021:752; jäljempänä 20.9.2021 annettu määräys) määräämänä päiväkohtaisena uhkasakkona, ja toisaalta kumoamaan riidanalaiset päätökset.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
EUT‑sopimus
2
SEUT 259 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltio katsoo, että toinen jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille perussopimusten mukaan kuuluvan velvollisuuden, se voi saattaa asian Euroopan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Ennen kuin jäsenvaltio nostaa toista jäsenvaltiota vastaan kanteen, joka perustuu väitteeseen perussopimuksissa määrätyn velvollisuuden rikkomisesta, sen on saatettava asia komission käsiteltäväksi.
Komissio antaa lausunnon perusteluineen sen jälkeen, kun valtioilla, joita asia koskee, on ollut tilaisuus kirjallisesti ja suullisesti esittää huomautuksensa asiasta ja vastapuolen huomautuksista.
Ellei komissio ole antanut lausuntoa kolmen kuukauden kuluessa siitä, kun asia on saatettu sen käsiteltäväksi, lausunnon puuttuminen ei estä saattamasta asiaa tuomioistuimen käsiteltäväksi.”
3
SEUT 260 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Jos Euroopan unionin tuomioistuin toteaa, että jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille perussopimusten mukaan kuuluvan velvollisuuden, jäsenvaltion on toteutettava tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet.
2.   Jos komissio katsoo, ettei asianomainen jäsenvaltio ole toteuttanut tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavia toimenpiteitä, komissio voi saattaa asian tuomioistuimen käsiteltäväksi varattuaan ensin tälle valtiolle tilaisuuden esittää huomautuksensa. Komissio ilmoittaa samalla sen olosuhteisiin nähden soveltuvaksi katsomansa kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon määrän, joka tämän jäsenvaltion olisi sen käsityksen mukaan suoritettava.
Jos tuomioistuin toteaa, että jäsenvaltio, jota asia koskee, ei ole noudattanut sen tuomiota, se voi määrätä jäsenvaltion suorittamaan kiinteämääräisen hyvityksen tai uhkasakon.
Tämä menettely ei rajoita 259 artiklan soveltamista.
– –”
4
SEUT 279 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Euroopan unionin tuomioistuin voi käsiteltävänään olevassa asiassa päättää tarpeellisista välitoimista.”
Euroopan unionin tuomioistuimen perussääntö
5
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tuomiot perustellaan. – –”
6
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 39 artiklan neljännessä kohdassa määrätään seuraavaa:
”Presidentin tai hänen sijaisensa asiassa antama ratkaisu on väliaikainen, eikä se millään tavoin vaikuta unionin tuomioistuimen pääasiassa tekemään ratkaisuun.”
Unionin tuomioistuimen työjärjestys
7
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 147 artiklan, jonka otsikko on ”Sovinto”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jos asianosaiset tekevät asiassa sovinnon ennen unionin tuomioistuimen ratkaisun antamista ja ilmoittavat unionin tuomioistuimelle luopuvansa kaikista vaatimuksistaan, presidentti määrää asian poistettavaksi rekisteristä ja tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista 141 artiklan mukaisesti ottaen huomioon asianosaisten tätä koskevat mahdolliset ehdotukset.”
8
Työjärjestyksen 160 artiklassa, jonka otsikko on ”Täytäntöönpanon lykkäämistä tai välitoimia koskeva hakemus”, määrätään seuraavaa:
”1.   Hakemus toimielimen toteuttaman toimen täytäntöönpanon lykkäämiseksi SEUT 278 ja SEA 157 artiklan mukaisesti otetaan tutkittavaksi ainoastaan, jos hakija on nostanut tästä toimesta kanteen unionin tuomioistuimessa.
2.   SEUT 279 artiklan mukaisia muita välitoimia koskeva hakemus otetaan tutkittavaksi ainoastaan, jos sen on tehnyt unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun asian asianosainen ja jos se liittyy tähän asiaan.
3.   Edellisissä kohdissa tarkoitetuissa hakemuksissa on ilmoitettava oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi haetun välitoimen määrääminen on ilmeisesti perusteltua.
– –”
9
Työjärjestyksen 162 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.   Hakemus ratkaistaan perustellulla määräyksellä, johon ei saa hakea muutosta. Määräys annetaan välittömästi tiedoksi asianosaisille.
2.   Määräyksen täytäntöönpanon edellytyksenä voidaan vaatia, että hakija asettaa vakuuden, jonka suuruus ja muut ehdot vahvistetaan olosuhteet huomioon ottaen.
3.   Määräyksessä voidaan vahvistaa päivä, jona välitoimen voimassaolo päättyy. Muussa tapauksessa välitoimen voimassaolo päättyy, kun tuomio, jolla asia lopullisesti ratkaistaan, julistetaan.
4.   Määräys on väliaikainen, eikä se millään tavoin vaikuta unionin tuomioistuimen ratkaisuun pääasiassa.”
10
Työjärjestyksen 163 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Asianosaisen hakemuksesta määräystä voidaan milloin tahansa muuttaa tai se voidaan peruuttaa olosuhteiden muuttumisen vuoksi.”
Asian tausta
11
Tšekin tasavalta nosti 26.2.2021 SEUT 259 artiklan nojalla kanteen, jolla unionin tuomioistuinta vaadittiin toteamaan, että Puolan tasavalta ei ollut noudattanut unionin oikeuden mukaisia velvoitteitaan, koska se oli laajentanut ja jatkanut ruskohiilen louhintatoimintaa Turówin (Puola) avolouhoksessa, joka sijaitsee Tšekin tasavallan ja Saksan liittotasavallan rajojen läheisyydessä (asia C‑121/21).
12
Samanaikaisesti Tšekin tasavalta teki SEUT 279 artiklaan perustuvan välitoimihakemuksen, jossa unionin tuomioistuinta vaadittiin määräämään, että Puolan tasavalta lakkauttaa välittömästi ruskohiilen louhintatoiminnan Turówin kaivoksella siihen saakka, kunnes unionin tuomioistuin on antanut tuomionsa pääasiassa.
13
Unionin tuomioistuimen varapresidentti hyväksyi kyseisen välitoimihakemuksen 21.5.2021 antamallaan määräyksellä Tšekki v. Puola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420; jäljempänä 21.5.2021 annettu määräys) ja velvoitti Puolan tasavallan lakkauttamaan välittömästi ja siihen saakka, kunnes oikeudenkäynnin päättävä tuomio asiassa C‑121/21 annetaan, louhintatoiminnan kyseisellä kaivoksella.
14
Tšekin tasavalta katsoi 7.6.2021, ettei Puolan tasavalta ollut noudattanut 21.5.2021 annettua määräystä, ja teki 7.6.2021 uuden SEUT 279 artiklaan perustuvan välitoimihakemuksen, jossa se vaati kyseisen jäsenvaltion velvoittamista maksamaan unionin talousarvioon 5 miljoonan euron päiväkohtaisen uhkasakon, kunnes se noudattaa kyseistä määräystä.
15
Puolan tasavalta teki 29.6.2021 unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 163 artiklan nojalla hakemuksen 21.5.2021 annetun määräyksen peruuttamisesta.
16
Unionin tuomioistuimen varapresidentti yhtäältä hylkäsi 20.9.2021 antamallaan määräyksellä Puolan tasavallan pyynnön 21.5.2021 annetun määräyksen peruuttamisesta ja toisaalta velvoitti samalla määräyksellä kyseisen jäsenvaltion maksamaan komissiolle 500000 euron suuruisen päiväkohtaisen uhkasakon 20.9.2021 annetun määräyksen tiedoksiantopäivästä siihen saakka, kunnes kyseinen jäsenvaltio noudattaa 21.5.2021 annettua määräystä.
17
Komissio vaati 19.10.2021 Puolan viranomaisia esittämään näyttöä ruskohiilen louhintatoiminnan lakkauttamisesta Turówin kaivoksella. Koska Puolan tasavalta ei ollut esittänyt tällaisia todisteita, komissio lähetti 5.11.2021 ja 8.3.2022 välisenä aikana kyseiselle jäsenvaltiolle vaatimuksia päiväkohtaisen uhkasakon kertyneiden määrien maksamisesta kunkin 30 kalenteripäivän ajanjakson päätyttyä.
18
Tšekin tasavalta ja Puolan tasavalta tekivät 3.2.2022 sovinnon, jonka tarkoituksena oli asiaan C‑121/21 johtaneen oikeusriidan päättäminen (jäljempänä sovinto).
19
Molemmat jäsenvaltiot ilmoittivat 4.2.2022 unionin tuomioistuimelle luopuvansa vaatimuksistaan asiassa C‑121/21 sovintoratkaisun jälkeen, ja Puolan viranomaiset pyysivät komissiota lopettamaan 20.9.2021 annetulla määräyksellä määrättyjen uhkasakkojen täytäntöönpanomenettelyn.
20
Asia C‑121/21 poistettiin unionin tuomioistuimen rekisteristä 4.2.2022 annetulla määräyksellä Tšekki v. Puola (Turówin kaivos) (C‑121/21, EU:C:2022:82; jäljempänä 4.2.2022 annettu määräys).
21
Samana päivänä Puolan tasavalta teki unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 163 artiklan nojalla hakemuksen 20.9.2021 annetun määräyksen peruuttamisesta.
22
Puolan viranomaiset pyysivät 11.2.2022 uudelleen komissiota lopettamaan unionin tuomioistuimen kyseisellä määräyksellä määräämien uhkasakkojen täytäntöönpanomenettelyn.
23
Komissio vastasi 22.2.2022 Puolan tasavallan 4.2. ja 11.2.2022 päivättyihin kirjeisiin ja ilmoitti, että niin kauan kuin 20.9.2021 annettua määräystä ei ollut ”kumottu”, se aikoi jatkaa 3.2.2022 asti kertyneiden rahamäärien perintää.
24
Unionin tuomioistuimen varapresidentti hylkäsi 19.5.2022 antamallaan määräyksellä Tšekki v. Puola (Turówin kaivos) (C‑121/21 R‑RAP, EU:C:2022:408; jäljempänä 19.5.2022 annettu määräys) Puolan tasavallan hakemuksen 20.9.2021 annetun määräyksen peruuttamisesta. Kyseisen määräyksen 26 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Näin ollen 4.2.2022 alkaen, jolloin unionin tuomioistuimen presidentti antoi määräyksen Tšekki v. Puola (Turówin kaivos) (C‑121/21, EU:C:2022:82 – –), jolla asia C‑121/21 poistettiin unionin tuomioistuimen rekisteristä, Puolan tasavalta ei ole enää velvollinen lopettamaan välittömästi ruskohiilen louhintaa Turówin kaivoksessa. Myös kyseisen jäsenvaltion velvoittamisen maksamaan komissiolle 500000 euron suuruisen päiväkohtaisen uhkasakon mainitun toiminnan lopettamiseen saakka on katsottava rauenneen kyseisestä päivämäärästä lähtien.”
25
Vaadittuaan Puolan tasavaltaa maksamaan 3.2.2022 asti kertyneet määrät viivästyskorkoineen ja ilmoitettuaan, että jos maksua ei suoriteta, se perisi kyseiset määrät kuittaamalla unionin yleiseen talousarvioon sovellettavista varainhoitosäännöistä, asetusten (EU) N:o 1296/2013, (EU) N:o 1301/2013, (EU) N:o 1303/2013, (EU) N:o 1304/2013, (EU) N:o 1309/2013, (EU) N:o 1316/2013, (EU) N:o 223/2014, (EU) N:o 283/2014 ja päätöksen N:o 541/2014/EU muuttamisesta sekä asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012 kumoamisesta 18.7.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU, Euratom) 2018/1046 (EUVL 2018, L 193, s. 1) (jäljempänä varainhoitoasetus) 101 artiklan 1 kohdan ja 102 artiklan nojalla, komissio päätti kuitata unionin tuomioistuimen 20.9.2021 antamassa määräyksessä määrätyn uhkasakon kertyneet määrät. Se kuittasi 7.2. ja 8.2.2022 sekä 16.3. ja 31.3.2022 tekemillään päätöksillä määrät, jotka olivat kertyneet ajanjaksolta 20.9.2021–17.1.2022, ja 16.5.2022 tekemällään päätöksellä määrät, jotka olivat kertyneet ajanjaksolta 18.1.2022–3.2.2022. Kuittaamalla perityn summan pääoma oli noin 68500000 euroa.
Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
26
Puolan tasavalta nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamossa 19.4. ja 25.5.2022 rekisteröidyillä kannekirjelmillä SEUT 263 artiklan nojalla kaksi kannetta, joissa vaadittiin yhtäältä 7.2. ja 8.2.2022 sekä 16.3. ja 31.3.2022 tehtyjen päätösten ja toisaalta 16.5.2022 tehdyn päätöksen kumoamista.
27
Kumoamiskanteidensa tueksi Puolan tasavalta esitti kaksi kanneperustetta, joista ensimmäinen koski varainhoitoasetuksen 101 artiklan 1 kohdan ja 102 artiklan, luettuina yhdessä saman asetuksen 98 artiklan kanssa, rikkomista ja toinen SEUT 296 artiklan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan c alakohdan ja 47 artiklan rikkomista.
28
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisessa tuomiossa nämä kaksi kanneperustetta perusteettomina ja hylkäsi näin ollen kanteet kokonaisuudessaan.
29
Siltä osin kuin on kyse erityisesti asian C‑121/21 rekisteristä poistamisen vaikutuksista Puolan tasavallalle määrättyyn päiväkohtaiseen uhkasakkoon, unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa ensinnäkin, ettei 4.2.2022 annetussa määräyksessä mainittu lainkaan 21.5.2021 annetussa määräyksessä määrättyjä välitoimia eikä kyseistä SEUT 279 artiklan nojalla määrättyä uhkasakkoa, ja tämän jälkeen, että Puolan tasavallan vaatimus 20.9.2021 annetun määräyksen peruuttamisesta oli hylätty 19.5.2022 annetulla määräyksellä, ja vielä, että viimeksi mainitun määräyksen 26 kohdasta ilmeni nimenomaisesti, että Puolan tasavallan velvoittamista maksamaan komissiolle 500000 euron päiväkohtainen uhkasakko siihen saakka, kunnes ruskohiilen louhintatoiminta Turówin kaivoksessa lopetettaisiin, oli pidettävä rauenneena 4.2.2022 alkaen, joten kyseisen uhkasakon vaikutukset olivat lakanneet kyseisestä päivästä lukien.
30
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa, että mainittu uhkasakko oli todella kertynyt 20.9.2021 annetun määräyksen tiedoksiantopäivän ja asian C‑121/21 unionin tuomioistuimen rekisteristä poistamisen välisenä aikana, ja totesi kyseisen tuomion 42 kohdassa lähinnä, että vaikka kyseisen asian poistaminen rekisteristä vaikutti uhkasakon kertymiseen, sen vaikutuksena ei voinut olla Puolan tasavallan uhkasakon määrää koskevan maksuvelvollisuuden poistaminen, koska toisenlaisen päätelmän tekemisellä syrjäytettäisiin uhkasakon päämäärä eli se, että varmistetaan unionin oikeuden tehokas soveltaminen, joka kuuluu olennaisena osana SEU 2 artiklassa vahvistettuun arvoon, joka on oikeusvaltio.
31
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, etteivät Puolan tasavallan esittämät argumentit voineet horjuttaa tätä päätelmää.
32
Ensinnäkin se muistutti valituksenalaisen tuomion 44 kohdassa, että 20.9.2021 annetusta määräyksestä ei voida valittaa, minkä vuoksi sitä ei siis voida kumota taannehtivasti.
33
Toiseksi se katsoi vastauksena Puolan tasavallan väitteeseen, jonka mukaan useimmissa kansallisissa oikeusjärjestyksissä määrätään, että lopullista ratkaisua odotettaessa määrätyt turvaamistoimet lakkaavat taannehtivasti tuottamasta vaikutuksia pääasian menettäessä kohteensa, että viittauksella kansallisiin menettelysääntöihin ei ole merkitystä, koska riidanalaisten päätösten laillisuutta on tarkasteltava yksinomaan unionin oikeuden säännöt huomioiden. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa, että Puolan tasavalta oli myöntänyt, etteivät jäsenvaltioiden menettelysäännöt sido unionin tuomioistuimia, ja valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa, että vaikka tietyissä kansallisissa oikeusjärjestyksissä lopullista ratkaisua odotettaessa määrätyt turvaamistoimet lakkaisivat taannehtivasti tuottamasta vaikutuksia, kun pääasia menettää kohteensa, tämä toteamus ei riitä osoittamaan, että kyseiset menettelysäännöt kuuluisivat jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja voisivat tämän vuoksi kuulua unionin oikeusjärjestykseen oikeuslähteenä.
34
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa argumentin, jonka mukaan päiväkohtaisen uhkasakon täytäntöönpanon jatkamisella asian C‑121/21 rekisteristä poistamisesta huolimatta ylitettäisiin kyseisellä uhkasakolla tavoiteltu ainoa päämäärä eli pääasiassa annettavan tuomion tehokkuuden varmistaminen. Se totesi tältä osin, että käsiteltävässä asiassa SEUT 279 artiklan nojalla määrätyllä päiväkohtaisella uhkasakolla ei pyritty ainoastaan takaamaan pääasiassa annettavan tuomion tehokkuutta vaan sen tavoitteena oli myös varmistaa 21.5.2021 annetussa määräyksessä määrättyjen välitoimien noudattaminen ja saada Puolan tasavalta olemaan viivyttelemättä toimintansa saattamisessa kyseisen määräyksen mukaiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 48 kohdassa lisäksi lähinnä, ettei Puolan tasavallan esittämiä perusteluja voida hyväksyä, koska ne merkitsisivät sitä, että SEUT 279 artiklan nojalla määrätyn uhkasakon mekanismi menettäisi merkityksensä, koska tämä merkitsisi sen hyväksymistä, että velvoitettu osapuoli jättää tahallaan noudattamatta velvoitetta noudattaa välitoimimenettelyssä määrättyjä välitoimia pääasian ratkaisemiseen saakka, mikä vaarantaisi unionin oikeuden tehokkuuden.
35
Koska unionin yleinen tuomioistuin ei hyväksynyt myöskään kahta muuta väitettä, jotka Puolan tasavalta oli esittänyt asian C‑121/21 rekisteristä poistamisen seurauksista, se katsoi valituksenalaisen tuomion 51 kohdassa, ettei komissio ollut rikkonut varainhoitoasetuksen 101 ja 102 artiklaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen 98 artiklan kanssa.
Valitusasian asianosaisten vaatimukset
36
Puolan tasavalta vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion kokonaisuudessaan
–
kumoaa riidanalaiset päätökset
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut molemmissa oikeusasteissa.
37
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen selvästi perusteettomana
–
velvoittaa Puolan tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
38
Puolan tasavalta vetoaa valituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen, joista ensimmäinen koskee SEUT 279 artiklan rikkomista ja toinen Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan rikkomista.
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee SEUT 279 artiklan rikkomista
39
Puolan tasavallan ensimmäinen valitusperuste jakautuu neljään osaan Koska ensimmäisen, toisen ja kolmannen osan tueksi esitetyt väitteet ovat päällekkäisiä, nämä osat on tutkittava yhdessä.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen, toinen ja kolmas osa
– Asianosaisten lausumat
40
Puolan tasavalta moittii ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tulkinnut virheellisesti periaatetta, jonka mukaan välitoimimenettely on luonteeltaan liitännäinen ja väliaikainen pääasian menettelyyn nähden, ja siitä, että se on asettanut unionin oikeuden tehokkuusperiaatteen etusijalle välitoimia hakeneen asianosaisen etujen suojelua koskevaan periaatteeseen nähden. Valituksenalaisen tuomion 42 ja 47 kohdassa omaksuttu lähestymistapa nimittäin merkitsisi sitä, että välitoimia, jotka muodostuvat päiväkohtaisen uhkasakon määräämisestä, pidettäisiin luonteeltaan itsenäisinä siten, että nämä toimenpiteet palvelevat muita kuin niitä intressejä, joiden vuoksi määrätään ”tavanomaisia” välitoimia. SEUT 279 artiklassa ei kuitenkaan sallita tämäntyyppisten itsenäisten välitoimien määräämistä. Päiväkohtaisen uhkasakon määräämisestä muodostuvan välitoimen luonteen vuoksi sen tavoitteena voi olla ainoastaan SEUT 279 artiklasta johtuva tavoite eli pääasiassa annettavan tuomion tehokkuuden takaaminen. Välitoimi, joka muodostuu tällaisen uhkasakon määräämisestä, edellyttää myös tätä välitoimea hakeneen asianosaisen etujen suojaamista koskevaa tavoitetta.
41
Unionin yleinen tuomioistuin tosin totesi valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa, että uhkasakon tavoite, joka on välitoimien noudattaminen, on asetettava yhdenvertaiseen asemaan sen tavoitteen kanssa, joka koskee pääasiassa annettavan tuomion tehokkuuden takaamista. Lopputuloksella, johon unionin yleinen tuomioistuin on päätynyt päättelynsä perusteella, on kuitenkin erilainen vaikutus, koska se on asettanut näistä ensin mainitun tavoitteen etusijalle jälkimmäiseen nähden. Puolan tasavallan mukaan silloin, kun ”ensisijaisten” välitoimien määräämistä koskeva määräys jää vaille kohdetta sen vuoksi, että asia, johon välitoimimenettely liittyy, on poistettu rekisteristä, myös ”liitännäinen” välitoimi, tässä tapauksessa päiväkohtaisen uhkasakon määrääminen, jää vaille kohdetta. Näin ollen sen syyn, jonka vuoksi turvaamistoimenpiteet on määrätty, lakkaaminen poistaa kaiken oikeutuksen niiden täytäntöönpanon jatkamiselta.
42
Unionin oikeuden tehokkuusperiaate, joka valituksenalaisen tuomion perusteella koskee 20.9.2021 annettua määräystä eli toissijaista seikkaa suhteessa 21.5.2021 annettuun määräykseen, jolla määrättiin ensisijaisista välitoimista eli ruskohiilen louhintatoiminnan välittömästä lopettamisesta Turówin kaivoksessa, ei voi olla etusijalla SEUT 279 artiklan perusteella toteutettavien toimenpiteiden perustana olevaan yleiseen periaatteeseen eli siihen periaatteeseen nähden, jonka mukaan toimenpiteet ovat väliaikaisia ja liitännäisiä pääasian ratkaisuun nähden. Valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon välitoimien ensisijaista tehtävää, joka perustuu periaatteeseen, jonka mukaan välitoimimenettely on liitännäinen ja väliaikainen pääasian menettelyyn nähden.
43
Puolan tasavalta väittää ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on loukannut SEUT 279 artiklan nojalla määrättävien toimenpiteiden väliaikaisuuden ja liitännäisyyden periaatetta omaksuessaan tulkinnan, joka estää menettelyn asianosaisen taloudellisten oikeuksien palauttamisen pääasian oikeudenkäynnin päätteeksi.
44
Puolan tasavalta väittää tältä osin yhtäältä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan taloudellista vahinkoa ei voida poikkeuksellisia olosuhteita lukuun ottamatta pitää korjaamattomana tai edes vaikeasti korjattavissa olevana, koska se voidaan tavallisesti myöhemmin korvata taloudellisesti. Välitoimista päättävän tuomarin tehtävänä on ratkaista, voidaanko asianosaisen taloudelliset oikeudet palauttaa pääasian oikeudenkäynnin päätteeksi, ja työjärjestyksen 162 artiklan 2 kohdan mukaan on mahdollista asettaa välitoimia koskevan määräyksen täytäntöönpanon edellytykseksi se, että hakija asettaa vakuuden. Tällä mahdollisuudella varmistetaan, että vastaajalle voidaan palauttaa hänen taloudelliset oikeutensa, jos hän voittaa pääasiaa koskevan oikeudenkäynnin. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa omaksuma lähestymistapa merkitsee kuitenkin sitä, että määrätty päiväkohtainen uhkasakko on peruuttamaton.
45
Puolan tasavalta vetoaa toisaalta siihen, että valituksenalaisen tuomion 42 kohtaan sisältyvälle toteamukselle, jonka mukaan pääasian rekisteristä poistaminen ei johda uhkasakon maksuvelvollisuudesta muodostuvien välitoimien lopettamiseen taannehtivasti, ei löydy mitään perustaa SEUT 279 artiklasta. Tämän maksuvelvollisuuden täytäntöönpanon jatkaminen tekisi tyhjäksi vaikutukset, jotka johtuvat siitä, että asian käsittely on päättynyt, kun pääasia on poistettu unionin tuomioistuimen rekisteristä. Unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa omaksumalla tulkinnalla ei kuitenkaan voida korjata välitoimien aiheuttamia vaikutuksia, ja sillä pysytetään niiden kielteiset vaikutukset velvoitettua asianosaista kohtaan pääasian ratkaisusta riippumatta. Tällaisesta tulkinnasta seuraisi, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan päiväkohtaisen uhkasakon maksuvelvollisuuteen perustuviin saataviin ei voitaisi kohdistaa mitään palautustoimenpidettä eikä varsinkaan vahingonkorvauskannetta.
46
Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa, joka kohdistuu valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohtaan, Puolan tasavalta katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut SEUT 279 artiklaa sellaisella tavalla, että välitoimi, joka muodostuu velvollisuudesta maksaa päiväkohtainen uhkasakko, muuttuu itsenäiseksi toimenpiteeksi, joka on luonteeltaan seuraamus. SEUT 279 artiklassa ei kuitenkaan anneta välitoimista päättävälle tuomarille toimivaltaa määrätä seuraamuksia. Koska on ilmeistä, että vaille kohdetta jääneeseen välitoimimääräykseen perustuvan velvoitteen täytäntöönpanolla ei selvästikään voida enää pyrkiä ennalta ehkäisevään tavoitteeseen, tällaisella täytäntöönpanolla on ilmiselvästi repressiivinen tavoite eli seuraamuksen määrääminen velvoitetulle asianosaiselle kyseisen velvoitteen noudattamatta jättämisen johdosta.
47
Valituksenalaisen tuomion 32 ja 42 kohdassa mainitulla tavoitteella taata unionin oikeuden tehokas soveltaminen, joka kuuluu olennaisena osana SEU 2 artiklassa vahvistettuun oikeusvaltion periaatteeseen, ei voida oikeuttaa unionin yleisen tuomioistuimen tulkintaa SEUT 279 artiklasta, koska tähän tavoitteeseen voitaisiin tehokkaasti pyrkiä SEUT 258 artiklan nojalla aloitetussa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä ja se voidaan toteuttaa SEUT 260 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilla seuraamuksilla.
48
Komissio katsoo, että nämä ensimmäisen valitusperusteen kolme osaa ovat perusteettomia ja ne on näin ollen hylättävä.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
49
On syytä muistuttaa, että sillä, että jäsenvaltio velvoitetaan noudattamaan välitoimista päättävän tuomarin hyväksymiä välitoimia määräämällä uhkasakko siinä tapauksessa, ettei näitä toimia noudateta, pyritään varmistamaan unionin oikeuden tehokas soveltaminen, joka kuuluu olennaisena osana SEU 2 artiklassa vahvistettuun ja unionin perustana olevaan arvoon, joka on oikeusvaltio (määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102 kohta).
50
Vaikka onkin totta, että SEUT 279 artiklaan perustuvan välitoimimenettelyn ulottuvuutta rajoittaa se, että se täydentää päämenettelyä ja että toimenpiteet, joita välitoimimenettelyn päätteeksi voidaan toteuttaa, ovat väliaikaisia, sille on kuitenkin tyypillistä, että välitoimista päättävällä tuomarilla on laajat oikeudet, jotta tämä voi taata lopullisen ratkaisun täyden tehokkuuden (määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 103 kohta).
51
Jos välitoimista päättävä tuomari katsoo, että asian olosuhteet edellyttävät lisätoimenpiteiden toteuttamista haettujen välitoimien tehokkuuden varmistamiseksi, hänellä on näin ollen SEUT 279 artiklan nojalla toimivalta muun muassa määrätä jäsenvaltiolle uhkasakko siinä tapauksessa, ettei se noudata määrättyjä välitoimia (määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 104 kohta).
52
Koska mahdollisen uhkasakon määrääminen kyseisen kaltaisessa tapauksessa osaltaan myötävaikuttaa siihen, että asianomainen jäsenvaltio noudattaa sille määrättyjä välitoimia, se vahvistaa näiden toimien tehokkuutta ja takaa samalla lopullisen ratkaisun täyden tehokkuuden ja on siten täysin SEUT 279 artiklassa asetetun tavoitteen mukainen (määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 105 kohta).
53
Tämän tuomion 49–52 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, että sitä, että välitoimista päättävä tuomari määrää päiväkohtaisen uhkasakon siinä tapauksessa, että jäsenvaltio ei noudata sille määrättyä ensisijaista välitoimea, on pidettävä liitännäisenä välitoimena, jolla on tarkoitus taata yhtäältä sen määräyksen täysi tehokkuus, jolla on määrätty tästä ensisijaisesta välitoimesta, ja toisaalta annettavan lopullisen ratkaisun täysi tehokkuus ja näin ollen unionin oikeuden tehokas soveltaminen.
54
Puolan tasavallan perustelusta, jonka mukaan välitoimia koskevissa asioissa unionin oikeuden tehokkuusperiaatteelle on annettava sama painoarvo kuin välitoimia hakeneen asianosaisen etujen suojaamista koskevalle periaatteelle, on todettava, että työjärjestyksen 160 artiklan 3 kohdan mukaan on tosin hakijan asiana hakea tarpeellisiksi katsomiaan välitoimia ja osoittaa, että niiden myöntämisen edellytykset täyttyvät. On kuitenkin niin, että nyt käsiteltävän asian taustalla olevan kaltaisessa asiassa päiväkohtaista uhkasakkoa ei makseta sen määräämistä vaatineelle asianosaiselle eikä sen tarkoituksena ole tämän asianosaisen hyvittäminen siitä, että vastapuoli ei ole noudattanut välitoimista päättävän tuomarin SEUT 279 artiklan nojalla määräämiä ensisijaisia välitoimia. Uhkasakko maksetaan unionin talousarvioon, mikä osoittaa, että sen tarkoituksena on varmistaa unionin oikeuden tehokas soveltaminen yleisen edun mukaisesti.
55
Kun asia on saatettu välitoimista päättävän tuomarin käsiteltäväksi, hänen on lisäksi varmistuttava siitä, että toimenpiteet, jotka hän aikoo määrätä, ovat riittävän tehokkaita tavoitteensa saavuttamiseksi, ja toteutettava hänelle SEUT 279 artiklassa annetun laajan harkintavallan puitteissa tarvittaessa viran puolesta kaikki liitännäistoimenpiteet, joilla pyritään takaamaan hänen määräämiensä välitoimien tehokkuus (ks. vastaavasti määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 98 ja 99 kohta). Näin ollen sen jälkeen, kun välitoimista päättävä tuomari on tehnyt välitoimen määräämistä koskevan päätöksen riippumatta siitä, onko välitoimi ensisijainen vai liitännäinen, välitoimea hakenut asianosainen ei voi enää muuttaa hakemustaan taannehtivin vaikutuksin vaan ainoastaan tulevaisuuden osalta.
56
Tulkintaa, jonka mukaan asianosaiset voivat vaikuttaa SEUT 279 artiklan nojalla haettuun ja määrättyyn välitoimeen ainoastaan tulevaisuuden osalta mutta eivät taannehtivasti, tukevat sekä työjärjestyksen 163 artikla että sen 162 artikla.
57
Työjärjestyksen 163 artiklan osalta on nimittäin muistutettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tähän määräykseen perustuvalla hakemuksella ei pyritä siihen, että välitoimista päättävä tuomari kumoaisi taannehtivasti määräyksen, jolla on määrätty välitoimesta, vaan ainoastaan sen muuttamiseen tai peruuttamiseen, ja välitoimista päättävä tuomari voi harkita tällaista määräystä uudelleen ainoastaan tulevaisuuden osalta, tarvittaessa myös arvioimalla päätöksensä tekopäivänä vallitsevien olosuhteiden perusteella uudelleen niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka olivat ilmeisesti oikeuttaneet kyseessä olevan välitoimen määräämisen (määräys 19.5.2022, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Sen lisäksi, että välitoimista päättävä tuomari voi harkita tällaista määräystä uudelleen ainoastaan tulevaisuuden osalta, on ilmeistä, että myöskään oikeusriidan asianosaisten toimet, mukaan lukien sovinto, eivät voi johtaa tällaisten välitoimien määräämisestä annetun määräyksen tai sen vaikutusten taannehtivaan muuttamiseen, pätemättömäksi toteamiseen tai kumoamiseen.
58
Työjärjestyksen 162 artiklan osalta on todettava, että koska kyseisessä määräyksessä määrätään, että välitoimista annettuihin määräyksiin ei voida hakea muutosta, siinä ei myöskään anneta mitään mahdollisuutta välitoimista päättävän tuomarin määräämien välitoimien taannehtivaan muuttamiseen, pätemättömäksi toteamiseen tai kumoamiseen.
59
Edellä esitettyä tulkintaa tukee lisäksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö, josta ilmenee, että vaikka päiväkohtainen uhkasakko, joka on määrätty liitännäisenä välitoimena yksinomaan ensisijaisten välitoimien noudattamisen varmistamiseksi, on peruuttamaton, tällaisen uhkasakon määrääminen ei vaikuta pääasiassa annettavaan ratkaisuun ja se kuuluu näin ollen SEUT 279 artiklan soveltamisalaan (ks. vastaavasti määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 106–108 kohta).
60
Sen seikan, että välitoimista päättävä tuomari määrää tällaisen uhkasakon, voidaan katsoa olevan vaikuttamatta pääasiassa annettavaan ratkaisuun, ja tämä johtuu nimenomaan siitä, että kyseinen liitännäinen välitoimi eli kyseessä oleva päiväkohtainen uhkasakko on määrätty yhtäältä kyseessä olevien välitoimien noudattamisen varmistamiseksi ja toisaalta asiassa annettavan lopullisen ratkaisun täyden tehokkuuden säilyttämiseksi ja siten unionin oikeuden tehokkaan soveltamisen takaamiseksi, mikä kuuluu olennaisena osana SEU 2 artiklassa vahvistettuun oikeusvaltiota koskevaan arvoon, johon unioni perustuu.
61
Tämän tuomion 54 kohdassa esitettyä tulkintaa ei myöskään horjuta väite, jonka mukaan välitoimet ovat luonteeltaan vain liitännäisiä pääasian oikeudenkäyntiin nähden. Kuten tämän tuomion 51 ja 52 kohdasta ilmenee, unionin tuomioistuin on kyllä myöntänyt, että SEUT 279 artiklan mukaisen välitoimimenettelyn ulottuvuutta rajoittaa sen liitännäinen luonne pääasian menettelyyn nähden ja välitoimimenettelyn päätteeksi mahdollisesti toteutettavien toimenpiteiden väliaikaisuus, mutta se on kuitenkin katsonut, että välitoimista päättävällä tuomarilla on SEUT 279 artiklan nojalla toimivalta määrätä jäsenvaltiolle uhkasakko siinä tapauksessa, että tämä ei noudata määrättyjä välitoimia. Se, että välitoimet ovat liitännäisiä pääasian menettelyyn nähden, ei estä sitä, että vaikka tiettyjä näistä toimista sovelletaan tiettynä ajanjaksona, niillä on peruuttamattomia vaikutuksia tämän ajanjakson osalta, koska jollei työjärjestyksen 163 artiklasta muuta johdu, ne vaikuttavat työjärjestyksen 162 artiklan mukaisesti siinä määräyksessä määrättyyn päivään saakka, jolla ne on määrätty, tai siihen saakka, kunnes annetaan ratkaisu, jolla asian käsittely päätetään.
62
Puolan tasavallan väitteestä, jonka mukaan Tšekin tasavallan kanssa tehdyn sovinnon jälkeen 21.5.2021 annettu määräys, jolla määrättiin ensisijaisista välitoimista, on jäänyt vaille kohdetta, minkä vuoksi niiden tehokkuutta ei ole enää tarpeen varmistaa päiväkohtaisen uhkasakon avulla, ja 20.9.2021 annettu määräys, jolla uhkasakko määrättiin, on siten myös jäänyt vaille kohdetta, on riittävää todeta, että liitännäisen välitoimen vaikutukset voidaan edellä esitetyistä toteamuksista ilmenevin tavoin poistaa vain tulevaisuuden osalta eikä niitä voida kumota tai muuttaa taannehtivasti.
63
On lisättävä, että unionin tuomioistuin on myös katsonut, että se, että välitoimista päättävä tuomari määrää uhkasakon välitoimien noudattamisen varmistamiseksi, ei millään tavoin vaikuta pääasiassa annettavan tulevan ratkaisun sisältöön, joten liitännäistoimenpide, jossa säädetään päiväkohtaisen uhkasakon määräämisestä siinä tapauksessa, että jäsenvaltio ei noudata sille määrättyjä välitoimia, kuuluu SEUT 279 artiklan soveltamisalaan (ks. vastaavasti määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 107 ja 108 kohta).
64
Toisin kuin Puolan tasavalta väittää, sillä, että 20.9.2021 annetussa määräyksessä asetettu velvollisuus maksaa päiväkohtaisen uhkasakon määrä pidetään voimassa sovinnosta huolimatta, ei jätetä huomiotta kyseisen uhkasakon tavoitetta eli unionin oikeuden tehokkaan soveltamisen takaamista. Käsiteltävässä asiassa on nimittäin selvää, ettei Puolan tasavalta ollut ennen sovinnon tekemistä noudattanut 21.5.2021 annetussa määräyksessä määrättyjä ensisijaisia välitoimia eikä 20.9.2021 annetussa määräyksessä määrättyä liitännäistä välitoimea, joten tätä tavoitetta ei ollut saavutettu.
65
Puolan tasavallan väitteestä, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohdassa omaksuma lähestymistapa merkitsee sitä, että päiväkohtaista uhkasakkoa pidetään seuraamuksena, vaikka SEUT 279 artiklan mukaan välitoimista päättävällä tuomarilla ei ole toimivaltaa määrätä seuraamuksia, on muistutettava, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että päiväkohtaista uhkasakkoa, joka on määrätty asianosaiselle SEUT 279 artiklan nojalla annetun määräyksen tehokkuuden varmistamiseksi, ei voida pitää seuraamuksena (määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102 kohta).
66
Koska päiväkohtainen uhkasakko, jonka välitoimista päättävä tuomari määrää ensisijaisista välitoimista annetun määräyksen tehokkaan soveltamisen takaamiseksi, vahvistaa kyseisten välitoimien tehokkuutta taivuttamalla asianomaista jäsenvaltiota lopettamaan sille tämän määräyksen nojalla kuuluvien velvoitteiden noudattamatta jättämisen, kyseisellä uhkasakolla taataan sen määräämishetkestä lähtien asiassa annettavan lopullisen ratkaisun täysi tehokkuus sekä unionin oikeuden tehokas soveltaminen, joka kuuluu olennaisena osana SEU 2 artiklassa vahvistettuun oikeusvaltion arvoon, johon unioni perustuu, ja joka kuuluu näin ollen kiistatta SEUT 279 artiklan tavoitteen piiriin (ks. vastaavasti määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 105 kohta ja tuomio 18.12.2025, komissio v. Puola (Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön ultra vires ‑valvonta – Unionin oikeuden ensisijaisuus), C‑448/23, EU:C:2025:975, 130 kohta). Tällainen päiväkohtainen uhkasakko on siis luonteeltaan ennalta ehkäisevä eikä rankaiseva.
67
Pelkästään se seikka, että asianomainen jäsenvaltio ei nyt kyseessä olevan tilanteen tavoin ole noudattanut ensisijaisten välitoimien määräämistä koskevaa määräystä eikä määräystä, jolla määrätään liitännäisestä välitoimesta eli päiväkohtaisen uhkasakon maksamisesta, ennen pääasian käsittelyn päättämistä, ei voi muuttaa välitoimista päättävän tuomarin SEUT 279 artiklan nojalla määräämän päiväkohtaisen uhkasakon ennalta ehkäisevää luonnetta. Muunlainen tulkinta asettaisi nimittäin kyseenalaiseksi tällaisen liitännäisen välitoimen tehokkaan vaikutuksen sallimalla sen, että velvoitettu osapuoli voi vedota omaan laiminlyöntiinsä riitauttaakseen toteutetun toimenpiteen laillisuuden.
68
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että kun valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa todetaan, että nyt käsiteltävässä tapauksessa SEUT 279 artiklan nojalla määrätyn päiväkohtaisen uhkasakon tarkoituksena ei ollut ainoastaan pääasiassa annettavan tuomion tehokkuuden takaaminen vaan sen tavoitteena oli myös varmistaa 21.5.2021 annetussa määräyksessä määrättyjen välitoimien noudattaminen ja saada Puolan tasavalta olemaan viivyttelemättä toimintansa saattamisessa kyseisen määräyksen mukaiseksi, ja kun kyseisen tuomion 48 kohdassa todetaan, että Puolan tasavallan esittämiä perusteluja ei voida hyväksyä, koska ne tekisivät SEUT 279 artiklan nojalla määrättävän uhkasakon järjestelmän merkityksettömäksi, unionin yleinen tuomioistuin on omaksunut kyseisestä artiklasta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisen tulkinnan, jossa ei ole tehty mitään oikeudellista virhettä.
69
Puolan tasavallan väitteestä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on omaksunut SEUT 279 artiklasta tulkinnan, joka estää vastaajan varallisuusoikeuksien palauttamisen pääasiaa koskevan menettelyn päätyttyä, on todettava, että on selvää, että sen jälkeen, kun pääasia on poistettu rekisteristä Tšekin tasavallan ja Puolan tasavallan välillä tehdyn sovinnon johdosta, Puolan tasavalta ei ole voinut voittaa pääasian oikeudenkäyntiä.
70
Siltä osin kuin lopuksi on kyse Puolan tasavallan väitteestä, jonka mukaan unionin oikeuden tehokkaan soveltamisen takaamista koskevaan tavoitteeseen voitaisiin tehokkaasti pyrkiä SEUT 258 artiklan nojalla aloitetussa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevassa menettelyssä ja kyseinen tavoite voitaisiin toteuttaa SEUT 260 artiklan 2 kohdassa määrätyillä seuraamuksilla, on muistutettava, että unionin tuomioistuin on katsonut, että tällainen unionin oikeuden mukaisten oikeussuojakeinojen järjestelmän ja erityisesti välitoimimenettelyn tulkinta haittaisi kyseisen menettelyn tavoitetta, joka on sen varmistaminen, että asianomainen jäsenvaltio noudattaa sitä vastaan määrättyjä välitoimia, ja unionin oikeuden tehokas soveltaminen, joka kuuluu olennaisena osana SEU 2 artiklassa vahvistettuun ja unionin perustana olevaan arvoon, joka on oikeusvaltio (ks. vastaavasti määräys 20.11.2017, komissio v. Puola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, 102 kohta).
71
Tästä seuraa, että kun valituksenalaisen tuomion 32, 42 ja 48 kohdassa todetaan, että jos noudatettaisiin Puolan tasavallan esittämää lähestymistapaa, jonka mukaan nyt kyseessä olevassa tapauksessa pääasian poistaminen rekisteristä olisi poistanut kyseisen jäsenvaltion velvollisuuden maksaa 20.9.2021 annetussa määräyksessä määrätyn päiväkohtaisen uhkasakon määrä, tällä syrjäytettäisiin kyseisen uhkasakon päämäärä, joka on varmistaa unionin oikeuden tehokas soveltaminen, joka kuuluu olennaisena osana SEU 2 artiklassa vahvistettuun ja unionin perustana olevaan arvoon, joka on oikeusvaltio, unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut SEUT 279 artiklaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti eikä se ole tehnyt oikeudellista virhettä.
72
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen, toinen ja kolmas osa on näin ollen hylättävä perusteettomina.
Ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa
– Asianosaisten lausumat
73
Ensimmäisen valitusperusteensa neljännessä osassa, joka kohdistuu valituksenalaisen tuomion 40 ja 42 kohtaan, Puolan tasavalta moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se tulkitsi 19.5.2022 annettua määräystä virheellisesti katsoessaan kyseisen määräyksen perusteella, että pääasian poistaminen rekisteristä ei poistanut Puolan tasavallan velvollisuutta maksaa kertyneen uhkasakon määrä. Puolan tasavallan mukaan 19.5.2022 annettu määräys ei nimittäin koskenut välitoimien lakkaamisen taannehtivia vaikutuksia eikä sillä ole merkitystä vastattaessa kysymykseen siitä, mitä vaikutuksia pääasian poistamisella rekisteristä asiassa C‑121/21 on ollut Puolan tasavallalle asetettuun velvollisuuteen maksaa päiväkohtaisen uhkasakon määrä ajalta, joka edelsi kyseisen asian poistamista unionin tuomioistuimen rekisteristä. Kyseinen jäsenvaltio katsoo näin ollen, ettei unionin yleisellä tuomioistuimella ole ollut perustetta johtaa 19.5.2022 annetusta määräyksestä mitään ohjetta tämän kysymyksen arvioimiseksi.
74
Komissio katsoo, että ensimmäisen valitusperusteen tämä osa on hylättävä.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
75
Ensimmäisen valitusperusteen neljännestä osasta on todettava Puolan tasavallan esittämän aiheellisen toteamuksen mukaisesti, että unionin yleinen tuomioistuin viittasi valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa nimenomaisesti 19.5.2022 annetun määräyksen 26 kohtaan ja katsoi siitä seuraavan, että 20.9.2021 annetussa määräyksessä määrätyn päiväkohtaisen uhkasakon ”vaikutukset [olivat lakanneet] 4.2.2022 lukien”. Unionin yleinen tuomioistuin totesi kuitenkin samassa valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa myös yhtäältä, että 4.2.2022 annetussa määräyksessä ei mainittu 21.5.2021 annetussa määräyksessä määrättyjä välitoimia eikä SEUT 279 artiklan nojalla määrättyä päiväkohtaista uhkasakkoa, ja toisaalta, että Puolan tasavallan vaatimus 20.9.2021 annetun määräyksen peruuttamisesta oli hylätty 19.5.2022 annetussa määräyksessä.
76
Kuten sanan ”siis” käyttämisestä valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisen tuomion 40 kohdassa esitettyjen ja tämän tuomion edellisessä kohdassa mieleen palautettujen kolmen toteamuksen perusteella, että ”päiväkohtainen uhkasakko [oli todella kertynyt] 20.9.2021 annetun määräyksen – – tiedoksi antamisen ja asian C‑121/21 rekisteristä poistamisen välisenä aikana”.
77
Koska Puolan tasavalta ei ole kyseenalaistanut valituksenalaisen tuomion 41 kohtaa eikä siinä esitettyä väliarviointia, on katsottava, että kyseisen tuomion 40 ja 41 kohdassa esitetyt toteamukset riittävät perustelemaan unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 42 kohdassa esittämän arvioinnin, jonka mukaan pääasian poistaminen rekisteristä ei ollut lakkauttanut kyseisen jäsenvaltion velvollisuutta maksaa kyseisen uhkasakon erääntynyt määrä, ja tämä arviointi perustuu vain osittain 19.5.2022 annetun määräyksen 26 kohtaan, jonka unionin yleinen tuomioistuin on lisäksi vain toistanut sellaisenaan valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa.
78
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että Puolan tasavallan ensimmäisen valitusperusteen neljännen osan tueksi esittämät väitteet perustuvat valituksenalaisen tuomion 40 ja 42 kohdan virheelliseen tulkintaan.
79
Ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa on näin ollen hylättävä perusteettomana.
80
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
Toinen valitusperuste, joka koskee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan rikkomista
Asianosaisten lausumat
81
Toisella valitusperusteellaan, joka kohdistuu lähinnä valituksenalaisen tuomion 46 kohtaan, Puolan tasavalta moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, koska se ei ole esittänyt asianmukaisesti syitä, joiden vuoksi se hylkäsi väitteen, jonka mukaan kansalliset menettelysäännöt, joiden mukaan lopullisen ratkaisun antamista odotettaessa määrättyjen turvaamistoimien vaikutukset lakkaavat taannehtivasti, kun pääasiaa koskeva oikeudenkäynti menettää kohteensa, ovat osa jäsenvaltioiden yhteistä valtiosääntöperinnettä ja voivat sellaisinaan olla oikeuslähteenä osa unionin oikeusjärjestystä.
82
Hylättyään valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa Puolan tasavallan argumentaation sillä perusteella, että riidanalaisten päätösten laillisuutta oli tutkittava yksinomaan unionin oikeussääntöjen valossa, unionin yleinen tuomioistuin nimittäin esitti kyseisen tuomion 46 kohdassa pelkän toteamuksen hylätäkseen väitteen, jonka mukaan kansallisten säännösten, joihin kyseinen jäsenvaltio vetosi, voitiin katsoa kuuluvan unionin oikeusjärjestykseen SEU 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuna oikeuslähteenä, yksilöimättä perussopimusten määräystä tai unionin oikeuden yleistä periaatetta, joka olisi esteenä tällaiselle luokittelulle. Puolan tasavalta ei siis voi tämän lausuman perusteella saada tietoonsa unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun perusteluja.
83
Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on hylättävä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
84
Toinen valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 46 kohdan perustelujen puutteellisuutta.
85
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuomion perusteluista on käytävä selvästi ja yksiselitteisesti ilmi unionin yleisen tuomioistuimen päättely, jotta asianomaiset saavat tiedon ratkaisun syistä ja jotta unionin tuomioistuin voi tutkia tuomion lainmukaisuuden (tuomio 23.1.2025, parlamentti v. Axa Assurances Luxembourg ym., C‑766/21 P, EU:C:2025:31, 80 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
86
Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa, että vaikka tietyissä kansallisissa oikeusjärjestyksissä lopullista ratkaisua odotettaessa määrätyt turvaamistoimet lakkaisivat taannehtivasti tuottamasta vaikutuksia, kun pääasia menettää kohteensa, tämä toteamus ei riitä osoittamaan, että kyseiset menettelysäännöt kuuluvat jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja voivat tämän vuoksi kuulua Euroopan unionin oikeusjärjestykseen oikeuslähteenä.
87
Näistä perusteluista ilmenee kuitenkin yksiselitteisesti, että unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että näyttöä koskevien vaatimusten mukaisesti menettelysääntöjen, joihin Puolan tasavalta vetosi väitteidensä tueksi, ei voitu katsoa kuuluvan jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen. Tästä seuraa, että valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa ei ole mitään perustelujen puuttumisesta tai riittämättömyydestä johtuvaa virhettä.
88
Tästä seuraa, että toinen valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
89
Valitus on siten hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
90
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista, jos valitus on perusteeton.
91
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
92
Koska komissio on vaatinut Puolan tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja Puolan tasavalta on hävinnyt asian, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se on velvoitettava korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Puolan tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.