Väliaikainen versio
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (ennakkoratkaisujaosto)
15 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Tulliliitto – Tullikoodeksi – Ulkoinen jalostusmenettely – Lupa – Asetuksen (ETY) N:o 2913/92 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viides luetelmakohta ja 85 artikla – Asetuksen (EU) N:o 952/2013 211 artiklan 1 kohdan a alakohta – Tavaran asettaminen vientiin tullitoimipaikassa, jota ei ole nimetty luvassa ja joka sijaitsee muussa jäsenvaltiossa kuin kyseisen luvan myöntäneessä jäsenvaltiossa – Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka – Vapauttaminen – Asetuksen N:o 952/2013 86 artiklan 6 kohta – Tullivelka, joka on syntynyt asetuksen N:o 952/2013
77 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti
Asiassa T‑589/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Bundesfinanzhof (liittovaltion ylin verotuomioistuin, Saksa) on esittänyt 6.8.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 30.10.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
A-GmbH
vastaan
Hauptzollamt C,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (ennakkoratkaisujaosto),
toimien päätösharkinnassa kokoonpanossa: puheenjohtaja S. Papasavvas sekä tuomarit T. Pynnä, J. Laitenberger, G. Hesse (esittelevä tuomari) ja I. Dimitrakopoulos,
julkisasiamies: M. Brkan,
kirjaaja: hallintovirkamies P. Cullen,
ottaen huomioon, että unionin tuomioistuin on 15.11.2024 siirtänyt ennakkoratkaisupyynnön unionin yleiselle tuomioistuimelle Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan kolmannen kohdan mukaisesti,
ottaen huomioon, että asia koskee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 50 b artiklan ensimmäisen kohdan
c alakohdassa tarkoitettua alaa ja että asiaan ei liity kyseisen perussäännön 50 b artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja tulkintaa koskevia itsenäisiä kysymyksiä,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon 8.9.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        A-GmbH, edustajinaan asianajaja K. Felderhoff sekä veroneuvojat P. Witte ja H.-M. Wolffgang,
–        Belgian hallitus, asiamiehinään S. Baeyens ja M. Jacobs,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään B. Eggers ja F. Moro,
kuultuaan julkisasiamiehen 26.11.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL 1992, L 302, s. 1; jäljempänä yhteisön tullikoodeksi) 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennen luetelmakohdan, 85 artiklan, 145 artiklan 1 kohdan ja 150 artiklan 2 kohdan sekä unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 (EUVL 2013, L 269, s. 1; jäljempänä unionin tullikoodeksi) 77 artiklan 1 kohdan a alakohdan, 86 artiklan 6 kohdan, 211 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 259 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat A-GmbH ja Hauptzollamt C (päätullitoimipaikka C, Saksa) ja jossa on kyse siitä, että A-GmbH käytti Hauptzollamt C:n myöntämää ulkoista jalostusmenettelyä koskevaa lupaa asettaessaan Euroopan unionin tavaroita ulkoiseen jalostusmenettelyyn Alankomaissa sijaitsevassa tullitoimipaikassa, jota ei ollut nimetty kyseisessä luvassa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3        Yhteisön tullikoodeksi on kumottu ja korvattu 1.5.2016 alkaen unionin tullikoodeksilla. Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aika, pääasiaan sovelletaan kuitenkin edelleen yhteisön tullikoodeksia siltä osin kuin tosiseikat sijoittuvat ajanjaksolle 29.6.2015–30.4.2016.
Yhteisön tullikoodeksi
4        Yhteisön tullikoodeksin IV osaston 2 luvun 3 jakson otsikko oli ”Suspensiomenettelyt ja taloudellisesti vaikuttavat tullimenettelyt”. Kyseisen jakson A kohta sisälsi useita menettelyjä koskevat yhteiset säännökset. Yhteisön tullikoodeksin 84 ja 85 artikla kuuluivat kyseiseen kohtaan.
5        Yhteisön tullikoodeksin 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennessä luetelmakohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.      Jäljempänä 85–90 artiklassa tarkoitetaan:
– –
b)      ’taloudellisesti vaikuttavalla tullimenettelyllä’ seuraavia menettelyjä:
– –
–        ulkoinen jalostus.”
6        Yhteisön tullikoodeksin 85 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”Taloudellisesti vaikuttavien tullimenettelyjen soveltaminen edellyttää tulliviranomaisten lupaa.”
7        Yhteisön tullikoodeksin 114 artiklan 2 kohdan c alakohdan toisessa luetelmakohdassa säädettiin seuraavaa:
”Seuraavilla ilmaisuilla tarkoitetaan:
– –
c)      ’jalostustoiminnoilla’
–        – –
–        tavaroiden valmistusta”.
8        Yhteisön tullikoodeksin 145 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.      Ulkoisessa jalostusmenettelyssä voidaan viedä yhteisötavaroita väliaikaisesti yhteisön tullialueelta jalostustoimintoja varten sekä luovuttaa näissä toiminnoissa saatavia tuotteita vapaaseen liikkeeseen kokonaan tai osittain tuontitullitta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 154–159 artiklassa säädettyä vakiovaihtojärjestelmää koskevien erityissäännösten tai 123 artiklan soveltamista.
– –
3.      Seuraavilla ilmaisuilla tarkoitetaan:
a)      ’väliaikaisesti viedyillä tavaroilla’ ulkoiseen jalostusmenettelyyn asetettuja tavaroita;
b)      ’jalostustoiminnoilla’ 114 artiklan 2 kohdan c alakohdan ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitettuja toimintoja;
c)      ’jalostetuilla tuotteilla’ kaikkia jalostustoiminnoissa saatavia tuotteita;
– –”
9        Yhteisön tullikoodeksin 148 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”Lupa voidaan myöntää ainoastaan:
– –
b)      jos pidetään mahdollisena todeta, että jalostetut tuotteet tuotetaan väliaikaisesti vietyjen tavaroiden käytön tuloksina.
Tapaukset, joissa ja edellytykset, joilla b alakohdasta voidaan poiketa, määritetään [tullikoodeksikomitean menettelyä] noudattaen;
c)      jos ulkoista jalostusmenettelyä koskevan luvan myöntäminen ei vakavasti haittaa yhteisössä toimivien tuottajien keskeisiä etuja (taloudelliset edellytykset).”
10      Yhteisön tullikoodeksin 150 artiklan 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Täydellistä tai osittaista vapautusta tuontitulleista 151 artiklan [1 kohdan] mukaisesti ei voida myöntää, jos jotakin ulkoiseen jalostusmenettelyyn liittyvää edellytystä tai velvollisuutta ei täytetä, jollei todeta, ettei niiden täyttämättömyys tosiasiallisesti vaikuta mainitun menettelyn oikeaan toimintaan.”
Soveltamisasetus
11      Asetuksen N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL 1993, L 253, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 17.11.2008 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1192/2008 (EUVL 2008, L 329, s. 1)
(jäljempänä soveltamisasetus), 1 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
– –
13)      ’yhteisöluvalla’ lupaa, jossa useamman kuin yhden jäsenvaltion tullihallinnot ovat osallisina jossakin seuraavista menettelyistä:
–        – –
–        [yhteisön tullikoodeksin] 84 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu taloudellisesti vaikuttava tullimenettely, taikka
– –”
12      Soveltamisasetuksen 496 artiklan f alakohdassa määriteltiin, että ”menettelyyn asettavalla toimipaikalla”
tarkoitetaan yhtä tai useampaa tullitoimipaikkaa, joka luvassa ilmoitetaan valtuutetuksi vastaanottamaan ilmoituksia tavaroiden menettelyyn asettamisesta.
13      Soveltamisasetuksen 500 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.      Yhteisölupaa haettaessa asianomaisten viranomaisten ennakkosuostumus on hankittava 2 ja 3 kohdan mukaisesti.
2.      Väliaikaisen maahantuonnin tapauksessa hakemus on tehtävä tulliviranomaiselle, joka on toimivaltainen paikassa, jossa tavarat otetaan ensimmäisen kerran käyttöön, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 580 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan soveltamista.
Muissa tapauksissa hakemus on tehtävä tulliviranomaiselle, joka on toimivaltainen paikassa, jossa hakijan pääkirjanpito hoidetaan, mikä helpottaa kirjanpidon tarkastukseen perustuvaa menettelyn valvontaa, ja jossa tapahtuu ainakin osa niistä varastointiin, jalostukseen tai valmistukseen taikka väliaikaiseen vientiin liittyvistä toiminnoista, joita lupa koskee.
– –
3.      Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen tulliviranomaisten on toimitettava hakemus ja lupaluonnos muille asianomaisille tulliviranomaisille, joiden on vahvistettava vastaanottopäivä 15 päivän kuluessa.
Muiden asianomaisten tulliviranomaisten on ilmoitettava mahdollisista väitteistä 30 päivän kuluessa siitä päivästä, jona lupaluonnos on vastaanotettu. Jos mainitun ajan kuluessa ilmoitetaan väitteistä ja jos asiasta ei päästä sopimukseen, hakemus on hylättävä siltä osin kuin väitteitä esitettiin.
4.      Tulliviranomaiset voivat myöntää luvan, jos ne eivät ole mainitun 30 päivän määräajan kuluessa saaneet lupaluonnosta koskevia väitteitä.
Niiden on toimitettava myönnetystä luvasta jäljennös kaikille asianomaisille tulliviranomaisille.”
Unionin tullikoodeksi
14      Unionin tullikoodeksin 26 artiklassa, jonka otsikko on ”Päätösten voimassaolo koko unionissa”, säädetään seuraavaa:
”Tullilainsäädännön soveltamiseen liittyvät päätökset ovat voimassa kaikkialla unionin tullialueella, paitsi jos päätöksen vaikutus rajoittuu yhteen tai useampaan jäsenvaltioon.”
15      Unionin tullikoodeksin 77 artiklan otsikko on ”Luovutus vapaaseen liikkeeseen ja väliaikainen maahantuonti”, ja sen sanamuoto on seuraava:
”1.      Tuontitullivelka syntyy, kun tuontitullin alainen muu kuin unionitavara asetetaan jompaankumpaan seuraavista tullimenettelyistä:
a)      vapaaseen liikkeeseen luovutus, myös tiettyä käyttötarkoitusta koskevien säännösten mukaisesti,
– –”
16      Unionin tullikoodeksin 79 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuontitullin alaisista tavaroista syntyy tuontitullivelka jokaisessa seuraavista tapauksista:
a)      kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin unionitavaroiden tuomista unionin tullialueelle, niiden siirtämistä pois tullivalvonnasta taikka kyseisten tavaroiden kuljetusta, jalostusta, varastointia, väliaikaista varastointia, väliaikaista maahantuontia tai niistä vapautumista kyseisellä alueella;
b)      kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden tiettyä käyttötarkoitusta unionin tullialueella;
c)      kun ei täytetä jotakin edellytystä, joka koskee muiden kuin unionitavaroiden asettamista tullimenettelyyn taikka tullista vapauttamisen tai alennetun tuontitullin soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella.”
17      Unionin tullikoodeksin 82 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vientitullin alaisista tavaroista syntyy vientitullivelka kummassakin seuraavista tapauksista:
a)      kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden poistumista;
b)      kun ei täytetä niitä edellytyksiä, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitullista vietäessä niitä unionin tullialueelta.”
18      Unionin tullikoodeksin 86 artiklan, jonka otsikko on ”Tuontitullin määrän laskemista koskevat erityissäännöt”, 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun tullilainsäädännössä säädetään tavaran etuuskohtelusta, tullittomuudesta tai osittaisesta tai täydellisestä tuonti- tai vientitullista vapauttamisesta tämän asetuksen 56 artiklan 2 kohdan d–g alakohdan, 203, 204, 205 ja 208 artiklan tai 259–262 artiklan tai yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta [16.11.2009] annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1186/2009 nojalla, tällaista etuuskohtelua, tullittomuutta tai vapauttamista sovelletaan myös niissä tapauksissa, joissa syntyy tullivelka tämän asetuksen 79 tai 82 artiklan nojalla, jos tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei ollut vilpillisen menettelyn yritys.”
19      Unionin tullikoodeksin 173 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Ilmoittajan on saatava pyynnöstään oikaista yhtä tai useampaa tulli-ilmoituksessa olevaa tietoa sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat hyväksyneet kyseisen ilmoituksen. Oikaisulla ei voida muuttaa tulli-ilmoitusta koskemaan muita kuin siinä alun perin tarkoitettuja tavaroita.
2.      Tällaista oikaisua ei kuitenkaan voida sallia, jos sitä haetaan sen jälkeen, kun jokin seuraavista toimista on suoritettu:
– –
c)      tulliviranomaiset ovat luovuttaneet tavarat.
3.      Ilmoittajan voidaan hakemuksesta sallia 3 vuoden kuluessa hyväksymispäivästä oikaista tulli-ilmoitusta tavaroiden luovutuksen jälkeen, jotta ilmoittaja voisi noudattaa tavaroiden asettamisesta kyseiseen tullimenettelyyn johtuvia velvoitteitaan.”
20      Unionin tullikoodeksin 211 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tulliviranomaisten lupa vaaditaan seuraavissa tapauksissa:
a)      sisäisen tai ulkoisen jalostusmenettelyn, väliaikaisen maahantuonnin menettelyn tai tietyn käyttötarkoituksen menettelyn käyttäminen;
– –”
21      Unionin tullikoodeksin 259 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Ulkoisessa jalostusmenettelyssä voidaan viedä unionitavaroita väliaikaisesti unionin tullialueelta jalostustoimintoja varten. Näistä tavaroista saadut jalostetut tuotteet voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen kokonaan tai osittain tuontitullitta luvanhaltijan tai muun unionin tullialueelle sijoittautuneen henkilön hakemuksesta, jos tällä on luvanhaltijan suostumus ja lupaehdot täyttyvät.
– –
3.      Tulliviranomaisten on asetettava aika, jonka kuluessa väliaikaisesti viedyt tavarat on jälleentuotava unionin tullialueelle jalostettuina tuotteina ja luovutettava vapaaseen liikkeeseen, jotta ne voitaisiin vapauttaa kokonaan tai osittain tuontitullista. Tulliviranomaiset voivat myöntää tähän aikaan kohtuullisen pidennyksen luvanhaltijan asianmukaisesti perustellusta hakemuksesta.”
Delegoitu asetus
22      Asetuksen (EU) N:o 952/2013 täydentämisestä tiettyjä unionin tullikoodeksin säännöksiä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta 28.7.2015 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2015/2446 (EUVL 2015, L 343, s. 1; jäljempänä delegoitu asetus) 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Hakemuksia ja päätöksiä varten tarvittavien tietojen vaihtamiseen ja säilyttämiseen sovelletaan liitteessä A säädettyjä yhteisiä tietovaatimuksia.”
23      Delegoidun asetuksen liitteessä A olevan I osaston 1 luku sisältää taulukon, jonka otsikko on ”Tietovaatimustaulukko”. Tietovaatimustaulukon sarakkeessa 8b (Ulkoisen jalostusmenettelyn käyttöä koskevat hakemus ja lupa) on tietoelementin (TE) 4/10 ”Asettamistullitoimipaikka (-paikat)” kohdalla merkintä A, jolla tarkoitetaan pakollista tietoa eli ”joka jäsenvaltiossa vaadittua tietoa”.
Täytäntöönpanoasetus
24      Asetuksen N:o 952/2013 tiettyjen säännösten täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 24.11.2015 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2015/2447 (jäljempänä täytäntöönpanoasetus) 261 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Toimivaltaisen tulliviranomaisen on tehtävä päätös hakemuksesta ilman tämän asetuksen 260 artiklan mukaista muiden asianomaisten tulliviranomaisten konsultaatiota seuraavissa tapauksissa:
– –
c)      ainoa toimi, johon osallistuu eri jäsenvaltioita, on toiminto, jossa asettamistullitoimipaikka ja menettelyn päättävä tullitoimipaikka eivät ole samat;
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
25      Hauptzollamt C antoi pääasian valittajalle A-GmbH:lle 1.12.2014 ulkoiseen jalostusmenettelyyn asettamista koskevan luvan jalostustoiminnoissa saatavan jalostetun maapähkinäöljyn valmistamiseksi eräässä Sveitsiin sijoittautuneessa yhtiössä (jäljempänä ulkoista jalostusmenettelyä koskeva lupa).
26      Ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa nimettiin kaksi saksalaista tullitoimipaikkaa (W:n ja Z:n tullitoimipaikat) asettamistullitoimipaikoiksi, joilla on tällä perusteella oikeus vastaanottaa ilmoitukset väliaikaisesti vietyjen tavaroiden asettamisesta kyseiseen menettelyyn.
27      Pääasian valittaja osti kesäkuun 2015 ja syyskuun 2017 välisenä aikana Alankomaissa vapaassa liikkeessä ollutta raakaa maapähkinäöljyä. Kyseiset unionitavarat ilmoitettiin eräässä alankomaalaisessa tullitoimipaikassa Sveitsiin suuntautuvaan suoraan vientiin tullimenettelykoodilla 1000 (lopullinen vienti, ei edeltävää menettelyä). Sveitsissä suoritettujen jalostustoimintojen jälkeen pääasian valittaja asetti jalostetut tuotteet vapaaseen liikkeeseen unionissa tullimenettelykoodilla 4000 (tavaroiden luovutus samanaikaisesti vapaaseen liikkeeseen ja kulutukseen, ei edeltävää menettelyä). Pääasian valittaja ilmoitti tullausarvoksi Sveitsissä suoritettujen jalostustoimintojen kustannukset eikä tuodun jalostetun maapähkinäöljyn arvoa.
28      Hauptzollamt C muutti ulkoista jalostusmenettelyä koskevaa lupaa lisäämällä 16.3.2018 alkavin vaikutuksin mainitun alankomaalaisen tullitoimipaikan asettamistullitoimipaikaksi, jossa väliaikaisesti viedyt tavarat voitiin asettaa ulkoiseen jalostusmenettelyyn.
29      Hauptzollamt C kantoi 25.7.2018 tekemällään tuontitullien jälkikantoa koskevalla päätöksellä tullit sillä perusteella, että pääasian valittaja ei voinut käyttää ulkoista jalostusmenettelyä, koska se ei ollut ilmoittanut unionitavaraa tullimenettelykoodilla 2100 (väliaikainen vienti ulkoisessa jalostusmenettelyssä, ei edeltävää menettelyä) jossakin ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa nimetyistä saksalaisista tullitoimipaikoista.
30      Pääasian valittaja teki Hauptzollamt C:n tullauspäätöksestä oikaisuvaatimuksen. Lisäksi se pyysi alankomaalaista tullitoimipaikkaa muuttamaan raakaa maapähkinäöljyä koskevia vienti-ilmoituksia niin, että niihin sisällytetään ulkoista jalostusmenettelyä koskeva tullimenettelykoodi (koodi 2100 kentässä 37) sekä viittaus ulkoista jalostusmenettelyä koskevaan lupaan (kentässä
44). Hauptzollamt C alensi 5.12.2018 tekemällään päätöksellä jälkitullien määrää ja hylkäsi oikaisuvaatimuksen muilta osin.
31      Finanzgericht (verotuomioistuin, Saksa), jonka käsiteltäväksi pääasian valittaja saattoi asian, katsoi, ettei valittaja voinut tuoda jalostettua maapähkinäöljyä osittain tuontitullitta yhteisön tullikoodeksin 145 artiklan perusteella, koska se ei ollut käyttänyt ulkoista jalostusmenettelyä koskevaa lupaa eikä asettanut väliaikaisesti vietyä tavaraa kyseiseen menettelyyn.
32      Kyseinen tuomioistuin katsoi yhtäältä, että vaikka Hauptzollamt C on lähtökohtaisesti sidottu Alankomaiden tulliviranomaisten päätöksiin, pääasian valittajalla ei ollut tarvittavia lupia osittaisen vapautuksen saamiseksi. Toisaalta se totesi, että lupien puuttuminen vaikutti tosiasiallisesti ulkoisen jalostusmenettelyn asianmukaiseen toimintaan erityisesti siksi, ettei kyseisten tavaroiden tunnistamisesta ollut mahdollista varmistua. Finanzgericht katsoi lisäksi, ettei pääasian valittaja voinut vaatia osittaista vapauttamista myöskään yhteisön tullikoodeksin 212 a artiklan, joka on korvattu unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdalla, perusteella, koska se oli syyllistynyt ilmeiseen laiminlyöntiin.
33      Pääasian valittaja väittää Bundesfinanzhofille (liittovaltion ylin verotuomioistuin, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, tekemässään Revision-valituksessa lähinnä, että sillä, että vienti-ilmoitukset esitettiin tullitoimipaikassa, jolla ei ollut toimivaltaa Saksassa, ei ollut vaikutusta ulkoisen jalostusmenettelyn soveltamiseen, varsinkin kun Hauptzollamt C:llä oli käytettävissään muita keinoja varmistua siitä, että kyseessä olevien tavaroiden tunnistettavuuden edellytykset täyttyvät.
34      Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on taipuvainen katsomaan, että alankomaalaisen tullitoimipaikan tekemät päätökset vienti-ilmoitusten oikaisemisesta olivat voimassa koko unionin tullialueella ja että se, ettei alankomaalaista tullitoimipaikkaa mainita ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa, koski ainoastaan muotovaatimusta. Se korostaa lisäksi, ettei mikään viittaa siihen, että pääasian valittaja olisi toiminut vilpillisessä mielessä.
35      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin epävarma siitä, voidaanko ulkoisessa jalostusmenettelyssä saatavien jalostettujen tuotteiden luovuttaminen vapaaseen liikkeeseen vapauttaa osittain tuontitulleista, kun väliaikaisesti vietyjen tavaroiden asettamista ulkoiseen jalostusmenettelyyn koskevat tulli-ilmoitukset on jätetty tullitoimipaikkaan, jota ei nimetä ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa.
36      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko pääasian kaltaisissa olosuhteissa mahdollista soveltaa yhteisön tullikoodeksin 150 artiklan 2 kohdan säännöksiä, jotka koskevat sellaisia laiminlyöntejä, jotka eivät ole vaikuttaneet ulkoisen jalostusmenettelyn asianmukaiseen toimintaan, tai analogian perusteella unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdan säännöksiä, joiden nojalla tullivelan syntyminen sääntöjenvastaisuuden vuoksi on korjattavissa.
37      Tässä tilanteessa Bundesfinanzhof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [yhteisön] tullikoodeksin 145 artiklan 1 kohdan tai unionin tullikoodeksin 259 artiklan 1 kohdan mukaiselle osittaiselle vapautukselle tuontitulleista ulkoisen jalostusmenettelyn toteuttamisen jälkeen esteenä se, jos väliaikaisesti vietyjä tavaroita koskevan tulli-ilmoituksen hyväksyi vastaanotetuksi tullitoimipaikka, jota ei mainita asettamistullitoimipaikkana [yhteisön] tullikoodeksin 85 artiklan, luettuna yhdessä 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennen luetelmakohdan kanssa, tai unionin tullikoodeksin 211 artiklan 1 kohdan [ensimmäisen alakohdan] a alakohdan mukaisessa ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa?
2)      Onko [yhteisön] tullikoodeksin 150 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kyseinen säännös koskee ainoastaan velvollisuuksia, joita sovelletaan sen jälkeen, kun väliaikaisesti viedyt tavarat on asetettu ulkoiseen jalostusmenettelyyn, vai sovelletaanko [yhteisön] tullikoodeksin 150 artiklan 2 kohtaa jo väliaikaisesti vietyjen tavaroiden ulkoiseen jalostusmenettelyyn asettamista koskevan tulli-ilmoituksen jättämiseen liittyviin velvollisuuksiin?
3)      Onko unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa sovellettava analogian perusteella, jos unionin tullikoodeksin 77 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen tullivelka on syntynyt jalostettujen tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen seurauksena?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
38      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, ovatko
yhteisön tullikoodeksin 85 artikla, luettuna yhdessä saman koodeksin 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennen luetelmakohdan kanssa, sekä unionin tullikoodeksin 211 artiklan 1 kohdan a alakohta esteenä yhteisön tullikoodeksin 145 artiklan 1 kohdassa ja unionin tullikoodeksin 259 artiklan 1 kohdassa säädetylle ulkoisen jalostusmenettelyn perusteella myönnettävälle osittaiselle vapautukselle tuontitulleista tilanteessa, jossa henkilö, jolle jäsenvaltio on myöntänyt ulkoista jalostusmenettelyä koskevan luvan, asettaa kolmannessa maassa jalostettavaksi tarkoitetut unionitavarat vientimenettelyyn toisessa jäsenvaltiossa, joka ei ole antanut ennakkosuostumusta kyseisen luvan myöntämiselle, sijaitsevassa tullitoimipaikassa, jota ei nimetä kyseisessä luvassa asettamistullitoimipaikaksi.
39      Tässä yhteydessä on ensinnäkin muistettava, että ulkoisessa jalostusmenettelyssä voidaan viedä yhteisötavaroita väliaikaisesti unionin tullialueelta jalostustoimintoja varten sekä luovuttaa näissä toiminnoissa saatavia tuotteita, joita nimitetään ”jalostetuiksi tuotteiksi”, vapaaseen liikkeeseen kokonaan tai osittain tuontitullitta.
40      Ensimmäinen kysymys koskee sekä yhteisön tullikoodeksin säännöksiä, joita sovelletaan pääasian tosiseikkoihin ajanjakson 29.6.2015–30.4.2016 osalta, että unionin tullikoodeksin säännöksiä, joita sovelletaan kyseisiin tosiseikkoihin ajanjakson 1.5.2016–11.9.2017 osalta. Kysymyksen yhteisön tullikoodeksia koskeva osa ja sen unionin tullikoodeksia koskeva osa on aiheellista tutkia erikseen.
Ensimmäinen kysymys siltä osin kuin se koskee yhteisön tullikoodeksia
41      Yhteisön tullikoodeksin 85 artiklan mukaan taloudellisesti vaikuttavien tullimenettelyjen soveltaminen edellyttää tulliviranomaisten lupaa.
42      Tarkemmin sanottuna yhteisön tullikoodeksin 85 artiklan, luettuna yhdessä saman koodeksin 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennen luetelmakohdan kanssa, sanamuodosta ilmenee, että ulkoisen jalostusmenettelyn käyttäminen edellyttää tätä koskevaa etukäteen myönnettyä lupaa. Perusteluna velvollisuudella hakea tällaista ennakkolupaa on muun muassa tarve tarkistaa erityisessä valvonnassa, ovatko jalostetut tuotteet saatu väliaikaisesti vietyjen tavaroiden jalostamisessa.
43      Lisäksi yhteisön tullikoodeksin 148 artiklan b alakohdassa säädetään, että ulkoista jalostusmenettelyä koskeva lupa voidaan myöntää lähtökohtaisesti ainoastaan, jos pidetään mahdollisena todeta, että jalostetut tuotteet tuotetaan väliaikaisesti vietyjen tavaroiden käytön tuloksina.
44      Soveltamisasetuksen 496 artiklan f alakohdasta ilmenee, että ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa nimetty yksi tai useampi asettamistullitoimipaikka on valtuutettu vastaanottamaan
ilmoituksia tavaroiden menettelyyn asettamisesta.
45      On nimittäin muistutettava, että niiden tullitoimipaikkojen, joissa väliaikaisesti vietävät tavarat voidaan asettaa ulkoiseen jalostusmenettelyyn, määrittämisellä etukäteen voidaan erityisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa viennistä vastaava tullitoimipaikka sijaitsee muussa jäsenvaltiossa kuin nimetty menettelyn päättävä tullitoimipaikka, taata se, että ulkoista jalostusmenettelyä koskevan luvan edellytykset tarkastetaan ja että asianmukaiset toimenpiteet tavaroiden tunnistamiseksi voidaan tarvittaessa toteuttaa tuontiajankohtana, jalostustoimintojen jälkeen. Asettamistullitoimipaikan nimeämiseen liittyy siten ulkoista jalostusmenettelyä koskevan menettelyn asianmukaisen kulun kannalta tärkeä valvontatehtävä.
46      Tältä osin on todettava, että ulkoinen jalostusmenettely, joka johtaa tulleista vapauttamiseen kokonaan tai osittain, on poikkeustoimenpide, jonka tarkoituksena on helpottaa tietyn taloudellisen toiminnan harjoittamista. Koska tällainen järjestelmä merkitsee ilmeisiä riskejä tullilainsäädännön asianmukaiselle soveltamiselle ja tullien kantamiselle, sen edunsaajien on noudatettava tarkasti siitä johtuvia velvoitteitaan. Samalla tavoin on tulkittava suppeasti seurauksia, joita niille aiheutuu velvoitteiden noudattamatta jättämisestä (ks. analogisesti tuomio 14.1.2010, Terex Equipment ym., C‑430/08 ja C‑431/08, EU:C:2010:15, 42 kohta).
47      Kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 29 ja 30 kohdassa, yhteisölupaa koskevista säännöksistä ja erityisesti soveltamisasetuksen 500 ja 501 artiklasta – jotka olivat voimassa ajankohtana, jolloin ulkoista jalostusmenettelyä koskeva lupa myönnettiin pääasiassa – ilmenee lisäksi, että jäsenvaltion tulliviranomaisten, joille on tehty ulkoista jalostusmenettelyä koskeva lupahakemus, on toimitettava lupaluonnos toisen jäsenvaltion, jota ulkoisen jalostusmenettelyn soveltaminen koskee, tulliviranomaisille. Viimeksi mainittujen ennakkosuostumus lupaluonnokselle saadaan kyseisen asetuksen 500 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisessa konsultaatiomenettelyssä. Ennakkosuostumus on yhteisöluvan myöntämisen edellytyksenä, elleivät asianomaiset tulliviranomaiset sovi toisin yleisellä tasolla soveltamisasetuksen 501 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Niinpä tällaisen sopimuksen puuttuessa jäsenvaltion myöntämä ulkoista jalostusmenettelyä koskeva lupa ei ole yhteisölupa eikä sitä siten voida soveltaa muiden jäsenvaltioiden alueella.
48      Yhteisön tullikoodeksi on siten esteenä ulkoisen jalostusmenettelyn soveltamiselle tilanteessa, jossa henkilö, jolle jäsenvaltio on myöntänyt ulkoista jalostusmenettelyä koskevan luvan, asettaa kolmannessa maassa jalostettavaksi tarkoitetut unionitavarat vientiin sellaisessa tullitoimipaikassa, jota ei nimetä kyseisessä luvassa asettamistullitoimipaikaksi ja joka sijaitsee toisessa jäsenvaltiossa, joka ei ole antanut ennakkosuostumustaan kyseisen luvan myöntämiselle.
49      Mahdollisuudesta oikaista vienti-ilmoituksia jälkikäteen tavaroiden asettamiseksi taannehtivasti ulkoiseen jalostusmenettelyyn on todettava, että pääasiassa Hauptzollamt C nimesi alankomaalaisen tullitoimipaikan 16.3.2018 alkavin vaikutuksin ulkoiseen jalostusmenettelyyn asettamisen osalta toimivaltaiseksi asettamistullitoimipaikaksi. Tämän jälkeen alankomaalainen tullitoimipaikka oikaisi pääasian valittajan pyynnöstä raakaa maapähkinäöljyä koskevia vienti-ilmoituksia siten, että niihin merkittiin ulkoisen jalostusmenettelyn tullimenettelykoodi (koodi 2100 kenttään 37) sekä viittaus ulkoista jalostusmenettelyä koskevaan lupaan (kenttään 44).
50      Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa se, että jäsenvaltion tulliviranomaiset oikaisevat vienti-ilmoituksia ottaakseen taannehtivasti huomioon toisen jäsenvaltion viranomaisten antaman ulkoista jalostusmenettelyä koskevan luvan, ei kuitenkaan voi korvata soveltamisasetuksen 500 artiklassa tarkoitettua ennakkosuostumusta.
51      Tällainen vienti-ilmoitusten oikaiseminen jälkikäteen ei voi perustua myöskään yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohtaan.
52      Unionin tuomioistuin on tosin jo todennut tältä osin, että vienti-ilmoitusten oikaiseminen jälkikäteen tullimenettelyjä koskevassa menettelyssä on tietyissä tapauksissa hyväksyttävää. Erityisesti yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohdassa sallitaan tulli-ilmoituksen oikaiseminen jälkikäteen, jos kyseessä olevaa tullimenettelyä koskevia säännöksiä on sovellettu virheellisten tai puutteellisten tietojen perusteella. Tällaisen oikaisemisen edellytyksenä on kuitenkin, että tavaroiden asettamisesta kyseiseen menettelyyn annettuja säännöksiä noudatetaan. Menettelyn – tässä tapauksessa ulkoisen jalostusmenettelyn – tavoitteet eivät siten saa vaarantua (ks. vastaavasti tuomio 14.1.2010, Terex Equipment ym., C‑430/08 ja C‑431/08, EU:C:2010:15, 65 kohta).
53      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamien tietojen mukaan ulkoiseen jalostusmenettelyyn asettamisen edellytykset eivät kuitenkaan täyttyneet pääasiassa. Ennakkoratkaisupyynnössä ei myöskään esitetä mitään seikkaa, joka osoittaisi, että pääasian valittajan tarkoituksena olisi ollut asettaa tavarat kyseiseen menettelyyn tavaroita koskevien vienti-ilmoitusten jättämisen tai tavaroiden jälleentuonnin yhteydessä. Tällaisessa tilanteessa tarkastuksia ei voitu suorittaa tavaroiden kyseiseen menettelyyn asettamisen ja jalostettujen tuotteiden jälleentuonnin yhteydessä. Niinpä on katsottava, että ellei tarvittavia tarkastuksia voida tehdä tavaroiden luovutuksen jälkeen, ulkoista jalostusmenettelyä koskevat tavoitteet ovat vaarantuneet tällaisten tarkastusten mahdottomuuden vuoksi edellä 52 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
Ensimmäinen kysymys siltä osin kuin se koskee unionin tullikoodeksia
54      Unionin tullikoodeksin 211 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että sisäisen tai ulkoisen jalostusmenettelyn, väliaikaisen maahantuonnin menettelyn tai tietyn käyttötarkoituksen menettelyn käyttäminen edellyttää tulliviranomaisten lupaa. Kyseisen säännöksen sisältö vastaa siten yhteisön tullikoodeksin 85 artiklan sisältöä siltä osin, että lupa vaaditaan, ennen kuin väliaikaisesti viedyt tavarat voidaan asettaa ulkoiseen jalostusmenettelyyn.
55      Sitä vastoin on niin, että –
kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa ennakkoratkaisupyyntönsä 48 kohdassa
– uuden säännöstön säännöksissä ei edellytetä pääasian tilanteen kaltaisissa olosuhteissa enää yhteisölupaa, jolle muiden asianomaisten jäsenvaltioiden, joita lupahakemus koskee, tulliviranomaiset antavat ennakkosuostumuksen. Täytäntöönpanoasetuksen 261 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään nimittäin, ettei täytäntöönpanoasetuksen 260 artiklan mukaista konsultaatiomenettelyä ennakkosuostumuksen saamiseksi jäsenvaltioilta, joita lupahakemus koskee, tarvita silloin, kun ainoa toimi, johon osallistuu eri jäsenvaltioita, on toiminto, jossa asettamistullitoimipaikka ja menettelyn päättävä tullitoimipaikka eivät ole samat.
56      On kuitenkin muistutettava, että delegoidun asetuksen liitteessä A olevan I osaston 1 lukuun sisältyvän taulukon mukaan unionin tullikoodeksin 211 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa on nimettävä asettamistullitoimipaikka tai
‑paikat. Kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 54 ja 55 kohdassa, väliaikaisesti vietyjen tavaroiden asettaminen kyseisessä luvassa nimettyyn asettamistullitoimipaikkaan tai johonkin niistä on ulkoisen jalostusmenettelyn toteuttamisessa noudatettava velvollisuus.
57      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevat tavarat esitettiin vientiä varten tullitoimipaikassa, jota ei nimetä ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa.
58      Kuten edellä 45 kohdassa jo todettiin, sen takaamiksi, että ulkoisen jalostusmenettelyn oikeasta soveltamisesta voidaan varmistua, on välttämätöntä määrittää etukäteen yksi tai useampi toimivaltainen asettamistullitoimipaikka, joka on toimivaltainen ulkoisessa jalostusmenettelyssä toteutettavan väliaikaisen viennin osalta.
59      Tulli-ilmoituksen oikaisumahdollisuuksista on todettava, että niitä on supistettu unionin tullikoodeksin 173 artiklan säätämisen myötä. Kyseisen artiklan 3 kohdassa säädetään tulliviranomaisten mahdollisuudesta sallia ilmoittajan hakemuksesta kolmen vuoden kuluessa ilmoituksen vastaanottamispäivästä tulli-ilmoituksen oikaiseminen tavaroiden luovutuksen jälkeen, jotta ilmoittaja voisi noudattaa tavaroiden asettamisesta kyseiseen tullimenettelyyn johtuvia velvoitteitaan. Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin, että koska kyseinen mahdollisuus lieventää tulli-ilmoitusten peruuttamattomuuden periaatetta, se on poikkeus kyseisestä periaatteesta ja sitä on sovellettava suppeasti (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2023, Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, 43 kohta).
60      Siitä, että tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset ovat unionin tullikoodeksin 26 artiklan mukaisesti voimassa koko unionin tullialueella, on todettava, että –
kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 32 kohdassa
– pääasiassa kyseessä oleva ulkoista jalostusmenettelyä koskeva lupa ei ole yhteisölupa. Koska Alankomaiden toimivaltaiset viranomaiset eivät olleet antaneet ennakkosuostumustaan, lupaa ei voitu soveltaa muiden kuin sen myöntäneen jäsenvaltion alueella. Niinpä yhdessä jäsenvaltiossa sijaitsevan tullitoimipaikan mahdollisuus muuttaa tulli-ilmoitusta siten, että toisen jäsenvaltion tulliviranomaisten myöntämää lupaa muutetaan lisäämällä siihen asettamistullitoimipaikka, jota ei mainita luvassa, on ristiriidassa unionin tullikoodeksin 26 artiklan sanamuodon kanssa. Kyseisessä säännöksessä suljetaan nimittäin pois se, että jäsenvaltion toimivaltaisten tulliviranomaisten myöntämä lupa, jonka vaikutukset rajautuvat mainitun jäsenvaltion alueeseen, olisi pätevä koko unionin tullialueella.
61      Saksan tulliviranomaiset tosin muuttivat ulkoista jalostusmenettelyä koskevaa lupaa 16.3.2018 alkavin vaikutuksin lisäämällä alankomaalaisen tullitoimipaikan toimivaltaiseksi tullitoimipaikaksi asettamaan pääasian valittajan markkinoimat tavarat kyseiseen menettelyyn. Unionin yleisen tuomioistuimen käytettävissä olevien tietojen mukaan kyseisen muuttamisen tarkoituksena oli valtuuttaa kyseinen tullitoimipaikka vastaanottamaan tavaroiden ulkoiseen jalostusmenettelyyn asettamista koskevat ilmoitukset tulevaisuudessa eli 16.3.2018 alkaen.
Sillä ei siis voida muuttaa jälkikäteen ennen kyseistä ajankohtaa laadittuja tavaroiden vienti-ilmoituksia niiden asettamiseksi ulkoiseen jalostusmenettelyyn.
62      Niinpä ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että
–        yhteisön tullikoodeksin 85 artiklaa, luettuna yhdessä kyseisen koodeksin 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennen luetelmakohdan kanssa, on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa henkilö, jolle jäsenvaltio on myöntänyt ulkoista jalostusmenettelyä koskevan luvan, asettaa kolmannessa maassa jalostettavaksi tarkoitetut unionitavarat vientimenettelyyn toisessa jäsenvaltiossa, joka ei ole antanut ennakkosuostumusta kyseisen luvan myöntämiselle, sijaitsevassa tullitoimipaikassa, jota ei nimetä kyseisessä luvassa asettamistullitoimipaikaksi, kyseinen säännös on esteenä yhteisön tullikoodeksin 145 artiklan 1 kohdassa säädetylle osittaiselle vapautukselle tuontitulleista ulkoisen jalostuksen perusteella
–        unionin tullikoodeksin 211 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa kolmannessa maassa jalostettavaksi tarkoitetut unionitavarat asetetaan vientimenettelyyn tullitoimipaikassa, jota ei ole nimetty ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa asettamistullitoimipaikaksi, kyseinen säännös on esteenä unionin tullikoodeksin 259 artiklan 1 kohdassa säädetylle osittaiselle vapautukselle tuontitulleista ulkoisen jalostuksen perusteella.
Toinen kysymys
63      Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko yhteisön tullikoodeksin 150 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että sitä sovelletaan vasta sen jälkeen, kun väliaikaisesti vietävät tavarat on asetettu ulkoiseen jalostusmenettelyyn, vai myös silloin, kun ilmoitus väliaikaisesti vietävien tavaroiden asettamisesta kyseiseen menettelyyn annetaan, eli ennen tällaista asettamista.
64      Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata. Kyseisestä vastauksesta nimittäin ilmenee, että tilanteessa, jossa unionitavaroita on 30.4.2016 saakka asetettu vietäviksi kolmanteen maahan siellä tapahtuvaa jalostamista varten sellaisessa jäsenvaltiossa sijaitsevassa asettamistullitoimipaikassa, jonka tulliviranomainen ei ole antanut ennakkosuostumustaan yhteisöluvan myöntämiselle ulkoisen jalostusmenettelyn käyttämistä varten, yhteisön tullikoodeksin 85 artiklaa, luettuna yhdessä saman koodeksin 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennen luetelmakohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä osittaiselle vapauttamiselle tuontitulleista yhteisön tullikoodeksin 145 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ulkoisen jalostusmenettelyn perusteella.
65      Kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 38 ja 39 kohdassa, yhteisön tullikoodeksin 150 artiklan 2 kohtaa, joka koskee ainoastaan ulkoiseen jalostusmenettelyyn liittyviä edellytyksiä ja velvoitteita, ei voida soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen sääntöjen noudattamatta jättämiseen, joka perustuu siihen, että tavarat asetettiin vientiin sellaisen jäsenvaltion alueella sijaitsevassa tullitoimipaikassa, jossa ulkoista jalostusmenettelyä koskevaa lupaa ei voida soveltaa.
Kolmas kysymys
66      Kolmannella kysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, voidaanko unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa soveltaa analogian perusteella, kun unionin tullikoodeksin 77 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen tullivelka on syntynyt jalostettujen tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen seurauksena.
67      Unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdassa sallitaan tietyin edellytyksin tavaroiden tuonnin tai viennin yhteydessä tapahtuneen sääntöjenvastaisuuden korjaaminen. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää, pääasiassa kyseessä olevien tavaroiden maahantuonti tapahtui sääntöjenmukaisesti, ja tullivelka syntyi sen seurauksena, että tavarat saatettiin vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevaan menettelyyn unionin tullikoodeksin 77 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, jollaista tilannetta tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohta ei koske.
68      Tältä osin on todettava, ettei mikään unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdan sanamuodossa viittaa siihen, että kyseistä säännöstä voitaisiin soveltaa analogian perusteella kyseisen koodeksin 77 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun kaltaiseen tilanteeseen. Unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohdassa viitataan nimittäin nimenomaan kyseisen koodeksin 79 ja 82 artiklaan, jotka koskevat erilaisia tilanteita kuin mainitun koodeksin 77 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu luovutus vapaaseen liikkeeseen. Säännöksen tarkoituksena on siten korjata se, ettei esimerkiksi tavaroiden asettamiselle tiettyyn tullimenettelyyn vahvistettuja edellytyksiä ole noudatettu. Tässä tapauksessa muut tällaiseen menettelyyn asettamisen edellytykset, kuten ilmoituksen jättäminen ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa nimetylle tullitoimipaikalle, on jo pitänyt täyttää.
69      Kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen on siten vastattava, että unionin tullikoodeksin 86 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei voida soveltaa analogian perusteella, kun unionin tullikoodeksin 77 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen tullivelka on syntynyt jalostettujen tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen seurauksena.
Oikeudenkäyntikulut
70      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin yleiselle tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (ennakkoratkaisujaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 85 artiklaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 84 artiklan 1 kohdan b alakohdan viidennen luetelmakohdan kanssa, on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa henkilö, jolle jäsenvaltio on myöntänyt ulkoista jalostusmenettelyä koskevan luvan, asettaa kolmannessa maassa jalostettavaksi tarkoitetut unionitavarat vientimenettelyyn toisessa jäsenvaltiossa, joka ei ole antanut ennakkosuostumusta kyseisen luvan myöntämiselle, sijaitsevassa tullitoimipaikassa, jota ei nimetä kyseisessä luvassa asettamistullitoimipaikaksi, kyseinen säännös on esteenä mainitun asetuksen 145 artiklan 1 kohdassa säädetylle osittaiselle vapautukselle tuontitulleista ulkoisen jalostuksen perusteella.
Unionin tullikoodeksista 9.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 952/2013 211 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa kolmannessa maassa jalostettavaksi tarkoitetut unionitavarat asetetaan vientimenettelyyn tullitoimipaikassa, jota ei ole nimetty ulkoista jalostusmenettelyä koskevassa luvassa asettamistullitoimipaikaksi, kyseinen säännös on esteenä kyseisen asetuksen 259 artiklan 1 kohdassa säädetylle osittaiselle vapautukselle tuontitulleista ulkoisen jalostuksen perusteella.
2)      Asetuksen N:o 952/2013 86 artiklan 6 kohtaa on tulkittava siten, että sitä ei voida soveltaa analogian perusteella, kun kyseisen asetuksen 77 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen tullivelka on syntynyt jalostettujen tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen seurauksena.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Hesse
Dimitrakopoulos
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä huhtikuuta 2026.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: saksa.