62012CC0423
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PAOLO MENGOZZI
6 päivänä marraskuuta 2013 (
1
)
Asia C‑423/12
Flora May Reyes
vastaan
Migrationsverket
(Ennakkoratkaisupyyntö – Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Ruotsi))
”Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella — Direktiivi 2004/38/EY — 2 artiklan 2 kohdan c alakohta — Unionin kansalaisen perheenjäsenten oleskeluoikeus — Unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsite — Unionin kansalaisen suoraan etenevässä polvessa olevan yli 21-vuotiaan jälkeläisen velvollisuus osoittaa, että hän on hakenut työtä siinä onnistumatta tai hakenut kotijäsenvaltionsa viranomaisilta sosiaaliavustusta tai yrittänyt kaikin muin keinoin huolehtia tarpeistaan — Oleskelulupaa unionin kansalaisesta riippuvaisena perheenjäsenenä hakevan henkilön sellaisten vakuutusten vaikutukset, joissa hän ilmaisee olevansa halukas työskentelemään vastaanottavassa jäsenvaltiossa”
1.
Voiko hakija saada oikeuden oleskella Euroopan unionin alueella sen perusteella, että hän on Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY (
2
) 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettu unionin kansalaisen yli 21-vuotias suoraan etenevässä polvessa oleva jälkeläinen, jos hän osoittaa saaneensa kyseiseltä unionin kansalaiselta aineellista tukea, vai voivatko viranomaiset vaatia lisäksi, että hän esittää näyttöä tuen välttämättömyydestä?
2.
Voidakseen vastata tähän kysymykseen unionin tuomioistuimen on ennen kaikkea selvennettävä ja tarvittaessa ajantasaistettava oikeuskäytäntöään, joka koskee unionin kansalaisesta riippuvaisia perheenjäseniä direktiivissä 2004/38 säädettyihin oikeuksiin välillisesti oikeutettuina henkilöinä.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Direktiivi 2004/38
3.
Direktiivin 2004/38 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Jotta kaikki unionin kansalaiset voivat käyttää oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella vapauden ja ihmisarvon osalta objektiivisten edellytysten mukaisesti, oikeus olisi myönnettävä myös heidän perheenjäsenilleen näiden kansalaisuudesta riippumatta.”
4.
Direktiivin 2004/38 johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa täsmennetään, että ”perheen yhtenäisyyden säilyttämiseksi laajemmassa merkityksessä ja jollei kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kiellosta muuta johdu, vastaanottavan jäsenvaltion olisi kansallisen lainsäädäntönsä valossa tarkasteltava niiden henkilöiden asemaa, jotka eivät kuulu tämän direktiivin mukaisen perheenjäsenen määritelmän piiriin ja joilla siten ei ole automaattista oikeutta maahantuloon ja oleskeluun vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jotta se voi päättää, voidaanko tällaisille henkilöille myöntää maahantulo- ja oleskeluoikeus, ottaen huomioon heidän suhteensa unionin kansalaiseen tai muut olosuhteet, kuten heidän taloudellinen ja fyysinen riippuvuutensa unionin kansalaisesta”.
5.
Direktiivin 2004/38 johdanto-osan 28 perustelukappaleessa todetaan, että ”jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus toteuttaa tarpeellisia toimenpiteitä suojautuakseen oikeuksien väärinkäytön ja petosten – – varalta”.
6.
Direktiivin 2004/38 johdanto-osan 31 perustelukappaleessa todetaan, että ”tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja ‑vapauksia, ja siinä otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet”.
7.
Direktiivin 2004/38 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
2)
’perheenjäsenellä’:
– –
c)
unionin kansalaisen alle 21-vuotiaita tai hänestä riippuvaisia jälkeläisiä suoraan etenevässä polvessa – –;
3)
’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’: jäsenvaltiota, johon unionin kansalainen siirtyy käyttääkseen oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun.”
8.
Direktiivin 2004/38 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.
Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin unionin kansalaisiin, jotka siirtyvät toiseen jäsenvaltioon tai oleskelevat toisessa jäsenvaltiossa kuin jonka kansalaisia he ovat, sekä heidän 2 artiklan 2 alakohdassa määriteltyihin perheenjäseniinsä, jotka tulevat heidän mukanaan tai seuraavat heitä myöhemmin.
2.
Vastaanottavan jäsenvaltion on kansallista lainsäädäntöään noudattaen helpotettava seuraavien henkilöiden maahanpääsyä ja oleskelua, tämän kuitenkaan rajoittamatta heillä mahdollisesti olevaa henkilökohtaista oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ja oleskeluun:
a)
muut kuin 2 artiklan 2 alakohdan määritelmän mukaiset unionin kansalaisen perheenjäsenet näiden kansalaisuuteen katsomatta, jos he lähtömaassaan ovat sellaisesta unionin kansalaisesta, joka on ensisijainen oleskeluoikeuden haltija, riippuvaisia tai asuivat samassa taloudessa tämän kanssa tai jos vakavat terveydelliset syyt ehdottomasti edellyttävät, että kyseinen unionin kansalainen antaa henkilökohtaista hoitoa asianomaiselle perheenjäsenelle;
– –
Vastaanottavan jäsenvaltion on tutkittava laajasti kyseisten henkilöiden olosuhteet, ja sen on perusteltava heidän maahanpääsynsä tai oleskelunsa mahdollinen epääminen.”
9.
Direktiivin 2004/38 7 artiklan 2 kohdan mukaan direktiivin 7 artiklan ”1 kohdassa tarkoitettu oleskeluoikeus koskee myös perheenjäseniä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia ja jotka tulevat unionin kansalaisen mukana vastaanottavaan jäsenvaltioon tai seuraavat häntä sinne myöhemmin, edellyttäen, että kyseinen unionin kansalainen täyttää 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset”.
10.
Direktiivin 2004/38 10 artiklan 2 kohdan d alakohdassa säädetään, että oleskelukortin myöntämistä varten jäsenvaltioiden on vaadittava seuraavien asiakirjojen esittämistä: ”edellä 2 artiklan 2 kohdan c ja d alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa asiakirjaselvitys siitä, että näissä alakohdissa tarkoitetut edellytykset täyttyvät”.
11.
Direktiivin 2004/38 14 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että ”unionin kansalaisella ja hänen perheenjäsenillään on 7, 12 ja 13 artiklassa säädetty oleskeluoikeus sikäli kuin he täyttävät näissä artikloissa säädetyt edellytykset”.
B Ruotsin lainsäädäntö
12.
Direktiivi 2004/38 on saatettu osaksi Ruotsin lainsäädäntöä ulkomaalaislakia 2005:716 (Utlänningslagen (2005:716), jäljempänä UtlL) ja ulkomaalaisasetusta 2006:97 (Utlänningsförordningen 2006:97) muuttamalla.
13.
UtlL:n 3 a luvun 2 §:ssä määritellään Euroopan talousalueen (ETA) kansalaisen perheenjäsen ulkomaalaiseksi, joka tulee ensin mainitun mukana Ruotsiin tai seuraa häntä myöhemmin ja joka on esimerkiksi kyseisen ETA-kansalaisen tai hänen puolisonsa tai kumppaninsa suoraan etenevässä polvessa oleva jälkeläinen ja riippuvainen jommastakummasta tai on alle 21-vuotias.
14.
UtlL:n 3 a luvun 5 §:n mukaan ETA-kansalaisen perheenjäsenille myönnetty oleskeluoikeus on voimassa niin kauan kuin sen edellytykset täyttyvät.
15.
Ulkomaalaisasetuksen 2006:97 3 a luvun 9 §:n mukaan Ruotsin viranomaiset voivat oleskelulupaa koskevassa hakemusmenettelyssä vaatia, että hakija esittää voimassa olevan passin, asiakirjoja, jotka osoittavat perhesiteen olemassaolon kyseiseen ETA-kansalaiseen, rekisteritodistuksen tai muita asiakirjoja, jotka osoittavat, että ETA-kansalaisella, jonka oleskeluoikeudesta hakijan oleskeluoikeus johdetaan, on oleskeluoikeus Ruotsissa, sekä tarvittaessa, jos hakijan oleskeluoikeus tätä edellyttää, asiakirjoja, jotka osoittavat, että hän on riippuvainen ETA-kansalaisesta taikka tämän puolisosta tai kumppanista.
II Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
16.
Pääasian kantaja Flora May Reyes on vuonna 1987 syntynyt Filippiinien kansalainen. Hän on aina asunut Filippiineillä. Reyesin ollessa kolmevuotias hänen äitinsä, Hansen, lähti töihin Saksaan, jonka kansalaisuuden hän sai. Tällöin hän jätti tyttärensä tämän isoäidin hoiviin. Reyes muutti 14-vuotiaana nyttemmin edesmenneen sisarensa luokse Manilaan (Filippiinit). Reyes opiskeli High Schoolissa ja neljä vuotta Collegessa, josta hän valmistui apuhoitajaksi (nursing assistant). Hän ei kuitenkaan ole suorittanut tutkintoon kuuluvaa – maksullista – työharjoittelua. Hänellä ei siksi ole koskaan ollut työtä, eikä hän saa sosiaaliavustusta Filippiineillä.
17.
Reyesin äiti meni vuonna 2011 naimisiin Norjan kansalaisen kanssa. Aviopari on asunut Ruotsissa vuodesta 2009, ja Reyesin äidillä, Hansenilla, on Ruotsin viranomaisten myöntämä oleskelulupa. Hansen on alusta lähtien pitänyt tiiviisti ja jatkuvasti yhteyttä Filippiineillä olevaan perheeseensä Eurooppaan muuttonsa jälkeen. Hän on lähettänyt säännöllisesti rahaa perheelleen ja myös vieraillut heidän luonaan säännöllisesti. Hän ei tee työtä, mutta hänen miehellään on hyvä eläke, josta osa käytetään puolison perheen taloudelliseen tukemiseen.
18.
Reyes haki vuoden 2011 alussa viisumia Manilassa olevalta Sveitsin lähetystöltä voidakseen vierailla äitinsä ja isäpuolensa luona Ruotsissa. Viisumi myönnettiin, ja Reyes saapui Schengen-alueelle 13.3.2011. Maaliskuun 29. päivänä samana vuonna Reyes haki Ruotsin viranomaisilta oleskelulupaa unionin kansalaisesta riippuvaisena perheenjäsenenä.
19.
Koska Reyes on yli 21-vuotias ja haluaa seurata myöhemmin unionin kansalaista, jonka jälkeläinen hän on suoraan etenevässä polvessa, hänellä on oikeus vaatia oleskelulupaa Ruotsissa, mikäli hän täyttää direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa vahvistetut edellytykset, eli on riippuvainen kyseisestä unionin kansalaisesta.
20.
Migrationsverket hylkäsi hänen hakemuksensa 11.5.2011, koska se katsoi, ettei hakija ollut esittänyt näyttöä siitä, että siirretyillä rahoilla oli huolehdittu hänen välttämättömistä tarpeistaan eli katettu hänen asumis-, ravinto- ja sairaanhoitokustannuksensa. Hänen ei myöskään katsottu esittäneen selvitystä siitä, mitä Filippiinien sosiaaliturvajärjestelmä olisi voinut tarjota hänen tilanteessaan olevalle kansalaiselle. Sitä vastoin oli selvää, että Reyesillä oli koulutus kotimaastaan ja että hän oli suorittanut siellä harjoittelujaksoja. Migrationsverket, jonka mukaan Reyes oli tosiasiassa riippuvainen isoäidistään, katsoi etenkin asiassa Jia annetun tuomion (
3
) perusteella, ettei Reyesiä voitu pitää direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna unionin kansalaisesta riippuvaisena perheenjäsenenä.
21.
Reyes valitti hylkäävästä päätöksestä Förvaltningsrätten i Göteborgiin (Göteborgin hallinto-oikeus, Ruotsi), joka toimii kansallisuuteen ja ulkomaalaisia koskevaan lainsäädäntöön liittyviä asioita käsittelevänä alioikeutena. Kyseinen tuomioistuin vahvisti Ruotsin viranomaisten päätöksen. Se myönsi, että Reyesin äiti ja isäpuoli olivat eittämättä huolehtineet hänen välttämättömistä tarpeistaan, mutta katsoi sitä vastoin, ettei pääasian kantajan sosiaalinen tilanne, etenkin, kun otetaan huomioon hänen ikänsä, koulutustasonsa ja se, että hänellä oli sukua kotimaassaan, ollut sellainen, ettei hän olisi kyennyt huolehtimaan tarpeistaan Filippiineillä ilman äidin ja isäpuolen apua. Förvaltningsrätten i Göteborg katsoi, että direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun riippuvaisen perheenjäsenen edellytyksen täyttämiseksi ei riitä, että osoitetaan rahalähetysten olleen säännöllisiä.
22.
Reyes valitti asiasta Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstoleniin (Ruotsi), joka toimii ylimpänä oikeusasteena pääasiassa.
23.
Ruotsin viranomaiset ovat esittäneet kyseisessä tuomioistuimessa perusteluja sille, miksi Migrationsverketin ja Förvaltningsrätten i Göteborgin päätös olisi vahvistettava. Ne katsovat edellä mainitussa asiassa Jia annettuun tuomioon nojautuen, etteivät rahalähetykset yksinään riitä osoittamaan henkilön olevan riippuvainen perheenjäsenestään, joka on unionin kansalainen. Jäsenvaltioiden on voitava edellyttää, että hakijat ovat tosiasiassa riippuvaisia, eli ettei heillä ole muita vaihtoehtoja tai muuta mahdollisuutta huolehtia välttämättömistä tarpeistaan kuin täysi riippuvuus perheenjäsenestä, jota he haluavat seurata myöhemmin. Näin ollen henkilöä, joka tietoisesti päättää olla hakematta työtä tai jättäytyä muiden elätettäväksi kotimaassaan, ei voida pitää riippuvaisena direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
24.
Reyes on esittänyt täysin päinvastaisen kannan. Hän on ensinnäkin toimittanut kyseiselle tuomioistuimelle asiakirjoja, jotka osoittavat, että Hansen ja tämän aviomies ovat lähettäneet Reyesille säännöllisesti rahaa ja että ulkomailla työskentelevien Filippiinien kansalaisten taloudellinen tuki muodostaa 11 prosenttia Filippiinien bruttokansantuotteesta; niistä käy myös ilmi Filippiinien yleinen työmarkkinatilanne ja se, että Reyesin tapaiset henkilöt, joilla ei ole koskaan ollut työtä, eivät saa minkäänlaista sosiaaliavustusta Filippiinien valtiolta. Tämän jälkeen hän on viitannut pätevyystasoonsa, joka ei nykytilanteessa mahdollista työskentelemistä apuhoitajana Filippiineillä, koska hänen koulutuksensa on puutteellinen ja koska työttömyystaso on kyseisessä ammattiryhmässä erityisen korkea. Hän on kuitenkin ilmoittanut muutoksenhakutuomioistuimelle aikovansa jatkaa Ruotsissa opintojaan ja työskennellä siellä. Reyes on lisäksi väittänyt asiassa Lebon annettuun tuomioon (
4
) sekä direktiivin 2004/38 täytäntöönpanon ja soveltamisen parantamisesta Euroopan parlamentille ja neuvostolle annettuun komission tiedonantoon (
5
) (jäljempänä tiedonanto) vedoten, ettei ole tarpeen selvittää, kykenevätkö perheenjäsenet teoriassa huolehtimaan itse tarpeistaan esimerkiksi palkkatyötä tekemällä. Kansallisten viranomaisten on kussakin tapauksessa arvioitava, tarvitseeko hakija taloudelliset ja sosiaaliset olosuhteet huomioon ottaen aineellista tukea. Tarve voidaan näyttää toteen mitä tahansa keinoa käyttäen; riippuvuudelta ei voida vaatia minkäänlaista vähimmäiskestoa eikä tarvittavalta aineelliselta tuelta tiettyä määrää, kunhan riippuvuus unionin kansalaisesta on todellista ja luonteeltaan rakenteellista.
25.
Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen on siten päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimen kirjaamoon 17.9.2012 saapuneella ennakkoratkaisupyynnöllä unionin tuomioistuimelle SEUT 267 artiklan nojalla seuraavat kaksi ennakkoratkaisukysymystä:
”1)
Voidaanko direktiivin 2004/83 2 artiklan 2 alakohdan c alakohtaa tulkita siten, että jäsenvaltio voi tietyissä olosuhteissa vaatia, että 21-vuotias tai tätä vanhempi unionin kansalaisen suoraan etenevässä polvessa oleva jälkeläinen – jotta häntä voitaisiin pitää riippuvaisena ja siten direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 alakohdan c alakohdassa tarkoitettuna perheenjäsenenä – osoittaa yrittäneensä siinä onnistumatta saada työtä, saada toimeentulotukea kotimaansa viranomaisilta ja/tai kaikin muin keinoin huolehtia itse elatuksestaan?
2)
Mikä merkitys direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa olevan riippuvuutta koskevan vaatimuksen tulkinnassa on sillä, että perheenjäsenellä katsotaan – hänen henkilöönsä liittyvien seikkojen, kuten iän, koulutuksen ja terveydentilan johdosta – olevan hyvät edellytykset saada työtä ja että hän aikoo lisäksi työskennellä kyseisessä jäsenvaltiossa, mikä tarkoittaisi, että edellytykset tällaisen perheenjäsenen pitämiselle mainitussa säännöksessä tarkoitetulla tavalla riippuvaisena, eivät enää täyty?”
III Oikeudenkäyntimenettely unionin tuomioistuimessa
26.
Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle ovat esittäneet pääasian kantaja, Ruotsin, Tšekin, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sekä Euroopan komissio.
27.
Suullisia huomautuksia esittivät 5.9.2013 pidetyssä istunnossa pääasian kantaja, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset sekä Euroopan komissio.
IV Oikeudellinen arviointi
A Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
28.
Nyt käsiteltävä kysymys koskee direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsitteen tulkintaa. Palautettakoon vielä mieliin, että kyseisellä direktiivillä muutettiin työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15.10.1968 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 1612/68 (
6
) ja kumottiin sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21.5.1973 annettu neuvoston direktiivi 73/148/ETY. (
7
) Direktiivillä 2004/38 koottiin yhteen Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudet liikkua ja oleskella vapaasti unionin alueella.
29.
Myös kahdessa aiemmassa säädöksessä viitattiin – palaan tähän myöhemmin – unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsitteeseen sitä kuitenkaan rajaamatta; siihen viitataan myös muissa tällä hetkellä voimassa olevissa johdetun oikeuden säännöksissä. (
8
) Koska direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ei mitenkään täsmennetä, millä tavoin ilmaisu ”riippuvainen” olisi ymmärrettävä, eikä viitata kansalliseen oikeuteen, kyseessä on unionin oikeuden itsenäinen käsite, jota on tulkittava yhdenmukaisesti kaikkien jäsenvaltioiden alueella. Niiden termien merkitys ja ulottuvuus, joita ei ole määritelty unionin oikeudessa, on kuitenkin määritettävä ottamalla huomioon se asiayhteys, jossa niitä käytetään, ja sen säännöstön tavoitteet, johon ne kuuluvat. (
9
)
30.
Tätä varten on ensinnäkin tarpeen asettaa direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohta kyseisen direktiivin laajempaan asiayhteyteen ja vasta sen jälkeen toissijaisesti palauttaa mieleen edellä mainituissa asiassa Lebon ja asiassa Jia annetut tuomiot. Tämän jälkeen teen tarvittavat johtopäätökset, jotta voin vastata asetettuun kysymykseen. Lopuksi esitän joitakin päätelmiä, jotka koskevat käsiteltävänä olevan asian tarkastelua.
1. Direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdan sanamuodon mukainen, teleologinen ja rakenteellinen arviointi
31.
Direktiivistä 2004/38 ilmenee täysin selvästi, että keskeinen tekijä on unionin kansalainen, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen unionin alueella. Hän on henkilö, johon direktiiviä ensisijaisesti ja suoraan sovelletaan. (
10
) Koska perheen hajottaminen ei saisi olla esteenä vapaan liikkuvuuden käyttämiselle, myös sen unionin kansalaisen perheenjäsenille, joka on käyttänyt kyseistä oikeutta, annetaan välillisesti oikeudet, mutta ne eivät ole heidän omia oikeuksiaan vaan johdettuja oikeuksia, jotka he ovat saaneet direktiivin soveltamisalaan kuuluvan henkilön perheenjäseninä. (
11
)
32.
Siitä, että perheenjäsenille annetut oikeudet ovat vain johdettuja oikeuksia, ilmenee direktiivin 2004/38 perimmäinen tavoite, joka ei ole perheen yhdistäminen eikä unionin kansalaisten yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen, vaan heidän ”henkilökohtainen perusoikeutensa liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella”. (
12
) Liikkumis- ja oleskeluoikeus myönnetään ”myös heidän perheenjäsenilleen näiden kansalaisuudesta riippumatta” (
13
) vain tämän perimmäisen tavoitteen saavuttamiseksi. Unionin lainsäätäjä on ottanut huomioon myös perheyksikön yhtenäisyyden säilyttämisen, mutta se ei ole ollut sen päähuolena. (
14
)
33.
Lisäksi sen unionin kansalaisen perheenjäsenet, joka aikoo käyttää tai on jo käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, eivät direktiivin 2004/38 mukaan muodosta yhtenäistä joukkoa, vaan heidät voitaisiin jakaa kahteen ryhmään: kyseisen direktiivin 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin ydinperheen jäseniin ja kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin muihin perheenjäseniin.
34.
Ydinperheen jäseniä olisivat siten unionin kansalaisen puoliso tai kumppani, heidän suoraan etenevässä polvessa olevat jälkeläisensä, jotka ovat joko alle 21-vuotiaita tai yli 21-vuotiaita mutta heistä riippuvaisia, sekä heidän suoraan takenevassa polvessa olevat, heistä riippuvaiset sukulaisensa. Myös heihin sovelletaan direktiiviä 2004/38, (
15
) jonka mukaisesti heillä on automaattisesti oikeus maahantuloon ja oleskeluun vastaanottavassa jäsenvaltiossa. (
16
)
35.
Suoraan etenevässä polvessa olevista jälkeläisistä – jotka ovat ensisijaisesti kiinnostava ryhmä tässä yhteydessä – on syytä panna merkille, että komission alkuperäisen ehdotuksen mukaan ydinperheeseen sisällytettiin ilman lisäedellytyksiä kaikki liikkumis- ja oleskeluoikeuden haltijana olevan unionin kansalaisen tai hänen puolisonsa sukulaiset suoraan etenevässä tai takenevassa polvessa. (
17
) Euroopan unionin neuvosto päätti yksimielisesti sisällyttää direktiivin 2004/38 2 artiklan sanamuotoon riippuvuutta unionin kansalaisesta koskevan edellytyksen sekä suoraan takenevassa polvessa olevien sukulaisten että suoraan etenevässä polvessa olevien yli 21-vuotiaiden jälkeläisten osalta, minkä se katsoi kuvastavan silloista unionin säännöstöä. (
18
)
36.
Muiden perheenjäsenten tilanne on selvästi erilainen, koska jäsenvaltioiden on vain ”kansallista lainsäädäntöään noudattaen helpotettava” heidän maahanpääsyään ja oleskeluaan. (
19
) Jäsenvaltiot voivat tätä varten tutkia laajasti hakijan olosuhteet. (
20
) Muut perheenjäsenet määritellään suppeasti, sillä he ovat joko riippuvaisia kotimaassaan tai asuvat samassa taloudessa kyseisen unionin kansalaisen kanssa, tai kyseessä on perheenjäsen, jolle kyseisen unionin kansalaisen on vakavien terveydellisten syiden vuoksi ehdottomasti annettava henkilökohtaista hoitoa, tai rekisteröimätön kumppani, jonka kanssa unionin kansalainen on asianmukaisesti todistetussa pysyvässä suhteessa.
37.
Direktiivissä 2004/38 säädetään, että vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten on tutkittava laajasti näiden muiden perheenjäsenten olosuhteet ajankohtana, jolloin he esittävät hakemuksen siitä, että he voisivat seurata myöhemmin unionin kansalaista, mutta siinä ei millään tavalla täsmennetä, mitä tarkastuksia tai minkälaisia vaatimuksia ydinperheen jäseniin on kohdistettava. Direktiivi 2004/38 on kuitenkin hengeltään sellainen, että käytännössä unionin lainsäätäjä on halunnut suosia ydinperheen jäseniä. Unionin tuomioistuin onkin todennut, että ”sekä direktiivin 2004/38 3 artiklan 2 kohdan sanamuodosta että direktiivin yleisestä järjestelmästä seuraa, että unionin lainsäätäjä on tehnyt eron direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdassa määriteltyjen unionin kansalaisen perheenjäsenten, joilla on direktiivissä säädetyin edellytyksin oikeus tulla kyseisen kansalaisen vastaanottavaan jäsenvaltioon ja oleskella siellä, ja direktiivin 3 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettujen muiden perheenjäsenten, joiden maahanpääsyä ja oleskelua jäsenvaltion on vain helpotettava, välille”. (
21
) Unionin tuomioistuin on tältä osin todennut, että kun otetaan huomioon sekä se, että direktiiviin 2004/38 ei sisälly täsmällisempiä sääntöjä, että se, että kyseisen direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa viitataan kansalliseen lainsäädäntöön, ”kullakin jäsenvaltiolla on laaja harkintavalta valitessaan huomioon otettavia tekijöitä”, mutta se on samalla täsmentänyt, että ”vastaanottavan jäsenvaltion on kuitenkin huolehdittava siitä, että sen lainsäädäntöön sisältyvät perusteet ovat yhteensopivia ilmaisun ’helpottaa’ sekä direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa käytettyjen riippuvaisuutta koskevien ilmaisujen tavanomaisen merkityksen kanssa, ja siitä, ettei niillä viedä säännökseltä sen tehokasta vaikutusta”. (
22
) Unionin tuomioistuin on todennut, että näitä tekijöitä ovat muun muassa ”perheenjäsenen taloudellinen tai fyysinen riippuvuus unionin kansalaisesta, jonka mukana hän haluaa tulla tai jota hän haluaa seurata myöhemmin, tai sukulaisuussuhde tähän”. (
23
)
38.
Direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsitettä ei sellaisenaan ole toistaiseksi selkeästi määritelty. (
24
) Edellä mainitun tiedonannon (
25
) mukaan ”unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen asema on seurausta sellaisesta tosiasiallisesta tilanteesta, jolle on ominaista se, että unionin kansalainen tai tämän puoliso/kumppani vastaa perheenjäsenen aineellisesta tukemisesta. – – Ei myöskään ole tarpeen pohtia, kykenevätkö perheenjäsenet teoriassa huolehtimaan itse tarpeistaan esimerkiksi palkkatyötä tekemällä. Jotta voidaan määrittää, ovatko perheenjäsenet riippuvaisia unionin kansalaisesta, on arvioitava kussakin tapauksessa sitä, tarvitsevatko he taloudelliset ja sosiaaliset olosuhteet huomioon ottaen aineellista tukea keskeisten tarpeidensa tyydyttämiseen siinä valtiossa, josta he ovat lähtöisin.” (
26
)
39.
Tämä komission tulkinta direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsitteestä perustuu olemassa olevaan, mutta kyseisen direktiivin voimaantuloa edeltävään unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön, josta tähän menettelyyn osallistuneet osapuolet ovat tehneet toisistaan ratkaisevasti poikkeavia päätelmiä.
40.
Näin ollen on syytä esitellä kyseiset kaksi perustavanlaatuista tuomiota pitäen kuitenkin mielessä edellä esitetyt seikat, jotka koskevat direktiiviä 2004/38.
2. Asiassa Lebon ja asiassa Jia annetut tuomiot
41.
Edellä mainitussa asiassa Lebon vuonna 1987 annetussa yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa esitettiin ensimmäinen tulkinta unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsitteestä, joka tällöin sisältyi asetuksen 1612/68 (
27
) 10 artiklan 2 kohtaan. Pääasiassa olivat osapuolina Belgiassa asuva Ranskan kansalainen, joka sai eläkettä Belgian alueella, ja hänen tyttärensä, joka myös oli Ranskan kansalainen ja asui isänsä luona ja joka oli hakenut Belgian viranomaisilta sosiaaliapua. Yhteisöjen tuomioistuin totesi tuolloin, että ”se, onko kyse yhteisön kansalaisesta riippuvaisesta perheenjäsenestä, riippuu tosiasiallisesta tilanteesta. Kyseessä on perheenjäsen, jonka ylläpidosta vastaa työntekijä, jolloin ei ole merkitystä sillä, minkä vuoksi tällaiseen ylläpitoon turvaudutaan, eikä sillä, kykeneekö asianomainen henkilö pitämään hänestä huolta palkatulla työllä. Tätä tulkintaa edellyttää erityisesti periaate, jonka mukaan työntekijöiden vapaata liikkuvuutta, joka on osa yhteisön perustaa, koskevia määräyksiä on tulkittava laajasti.” (
28
) Tällainen määritelmä, jonka yhteisöjen tuomioistuin myöhemmin toisti, (
29
) poikkesi selvästi julkisasiamiehen kyseisessä asiassa antamasta ratkaisuehdotuksesta. (
30
)
42.
Edellä mainitussa asiassa Jia yhteisöjen tuomioistuimen tulkittavana oli direktiivin 73/148 (
31
) 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettu jäsenvaltion kansalaisen suoraan ylenevässä polvessa ja hänen huollettavanaan olevan sukulaisen käsite. Kyseisessä asiassa Ruotsissa saksalaisen puolisonsa kanssa asuvan Kiinan kansalaisen vanhemmat olivat hakeneet Ruotsin viranomaisilta oleskelukorttia vedoten siihen, että he olivat unionin kansalaisen sukulaisia. Yhteisöjen tuomioistuin on palauttanut tuomionsa 35 ja 36 kohdassa mieleen edellä mainitussa asiassa Lebon annetusta tuomiosta johdetut periaatteet. Todettuaan, että unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen asema on seurausta sellaisesta tosiasiallisesta tilanteesta, jolle on ominaista se, että unionin kansalainen, joka on käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, vastaa perheenjäsenen aineellisesta tukemisesta, eikä ole tarpeen määrittää tukeen turvautumisen syitä ja pohtia, kykeneekö asianomainen henkilö palkkatyötä tekemällä huolehtimaan tarpeistaan, se on lisännyt seuraavaa: ”Jotta voidaan määrittää, ovatko yhteisön kansalaisen aviopuolison vanhemmat yhteisön kansalaisesta riippuvaisia, vastaanottavan jäsenvaltion on arvioitava, kykenevätkö vanhemmat, kun otetaan huomioon heidän taloudelliset ja sosiaaliset olonsa, huolehtimaan välttämättömistä tarpeistaan. Tarve aineelliseen tukeen on oltava olemassa siinä valtiossa, josta kyseiset vanhemmat ovat lähtöisin.” (
32
) Ajatus siitä, että aineellisen tuen on oltava tarpeen välttämättömistä tarpeista huolehtimiseksi valtiossa, josta hakija on lähtöisin, on uusi verrattuna edellä mainitussa asiassa Lebon annettuun tuomioon, ja se toistetaan edellä mainitussa asiassa Jia annetun tuomion tuomiolauselmassa.
43.
Kyseisessä asiassa esiin tulleet kaksi periaatteellista kysymystä koskivat kuitenkin yhtäältä sitä, onko kolmannen maan kansalaisen, joka on unionin kansalaisen perheenjäsen – mutta ei välttämättä tästä riippuvainen – oleskeluluvan saadakseen oleskeltava ensin laillisesti sen jäsenvaltion alueella, jonka alueen kautta hän on saapunut unionin alueelle, (
33
) ja toisaalta sitä, ovatko etuoikeudet, jotka unionin johdetussa oikeudessa annetaan kyseiselle perheenjäsenelle silloin, kun unionin kansalaisen, jota hän haluaa seurata myöhemmin, oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen ei ole rajoitettu, koska hän oli käyttänyt sitä jo kauan, mahdollisesti ehdollisia. (
34
) Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetty toinen kysymys ei koskenut nimenomaisesti sitä, miten unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsite olisi ymmärrettävä, vaan sen sijaan ensinnäkin sitä, onko kyseisen perheenjäsenen oltava taloudellisesti riippuvainen unionin kansalaisesta niin, että hän on ilman tämän tukea kykenemätön saavuttamaan alinta hyväksyttävissä olevaa elintasoa kotimaassaan tai maassa, jossa hän oleskelee vakituisesti, ja toiseksi sitä, minkälaisia todisteita kansalliset viranomaiset voivat vaatia. (
35
)
44.
Edellä mainitussa asiassa Jia annetun tuomion tuomiolauselmaa ja sen sisältämää mainintaa tuen tarpeesta ei kuitenkaan voida sivuuttaa.
3. Asian arviointi
45.
Hyvin suuressa osassa unionin tuomioistuimen istunnossa esitetyistä puheenvuoroista on vertailtu edellä mainituissa asiassa Lebon ja asiassa Jia annettuja tuomioita.
46.
Yhtäältä on esitetty, että edellä mainitussa asiassa Jia annettua tuomiota ei voida käsiteltävän asian luonteen ja sen erityispiirteiden vuoksi pitää muutoksena edellä mainitussa asiassa Lebon annettuun tuomioon nähden. Näin ollen riittäisi, että unionin kansalaisen todistetaan tukeneen taloudellisesti perheenjäsentä, jotta tätä voidaan pitää riippuvaisena kyseisestä unionin kansalaisesta.
47.
Toisaalta asiassa huomautuksia esittäneet hallitukset ovat puoltaneet väitettä, jonka mukaan edellä mainitussa asiassa Jia annetussa tuomiossa ainakin täsmennettiin – ellei muutettu – edellä mainitussa asiassa Lebon annettua tuomiota ja mahdollistettiin se, että kansalliset viranomaiset voivat kaikenlaisen väärinkäytön välttämiseksi tarkistaa riippuvaisen perheenjäsenen aseman tarkemmin. Tällöin pelkkä taloudellisen tuen osoittaminen ei riitä, vaan myös tuen tarve on todistettava, eikä kyseisellä perheenjäsenellä saa olla muuta vaihtoehtoa. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus kannattaa jopa ajatusta, jonka mukaan riippuvaisina perheenjäseninä voidaan pitää vain henkilöitä, jotka terveydentilansa, vammansa tai ikänsä vuoksi tarvitsevat kyseisen unionin kansalaisen todellista tukea. Ruotsin hallitus puolestaan ehdottaa, että unionin tuomioistuimelle esitettyyn kysymykseen vastataan, että ainakin tietyissä olosuhteissa jäsenvaltio voi vaatia, että henkilön, joka vetoaa direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen asemaan, on todistettava yrittäneensä löytää työtä tai saada toimeentulotukea kotimaansa viranomaisilta ja/tai kaikin muin keinoin huolehtia tarpeistaan siinä onnistumatta.
48.
Itse uskon, ettei tarkastelussa pidä rajoittua vain edellä mainituissa asiassa Lebon ja asiassa Jia annettuihin tuomioihin vaan unionin tuomioistuimelle esitettyyn kysymykseen vastaamiseksi on pidettävä mielessä sekä direktiivin 2004/38 erityispiirteet että pääasian ajankohta.
49.
Näin ollen on otettava huomioon hallitusten esittämät näkökohdat, ja unionin tuomioistuimen on pyrittävä löytämään käytännöllinen ratkaisu, joka ei rohkaise passiivisuuteen ja jolla vältetään tekaistut riippuvuustilanteet. Olenkin taipuvainen katsomaan, että näyttö unionin kansalaisen antamasta taloudellisesta avusta ei yksin riitä osoittamaan, että kyseinen perheenjäsen on hänestä riippuvainen. Huomautan tässä yhteydessä, että Reyes on toimittanut Ruotsin viranomaisille muitakin todisteita kuin näytön unionista saatujen tilisiirtojen säännöllisyydestä.
50.
On kuitenkin tehtävä erittäin konkreettisia oikeudellisia päätelmiä siitä, että ydinperheen jäsenten ja muiden perheenjäsenten välillä on ero. Direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohta ei sisällä säännöstä, joka tukisi Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kantaa. (
36
) En voi pitää oikeana niin rajoittavaa tulkintaa.
51.
Lisäksi Ruotsin hallituksen ehdottama ratkaisu aiheuttaisi epäilemättä oikeudellista epävarmuutta hakijoiden keskuudessa ja jopa heidän syrjintäänsä: Missä erityisolosuhteissa vaadittaisiin sen osoittamista, että hakija on hakenut työtä kotimaassaan? Olisiko hakijan oltava etsinyt vain oman erityisalansa työtä vai olisiko hänen oltava etsinyt mitä tahansa työtä millä tahansa ehdoilla? Ehtoa, jonka mukaan hakijan on oltava yrittänyt ”kaikin muin keinoin” turvata toimeentulonsa, edeltävät konjunktiot ”ja/tai”. Onko tässä kyseessä vaihtoehto vai lisäehto? Jos kyseessä on lisäehto, ehdotus on entistäkin vaativampi, ja jos kyseessä on vaihtoehto, hakija ei voi ennakoida, milloin häntä vaaditaan esittämään työnhakua koskevia todisteita – joiden kokoaminen on lisäksi luultavasti hyvin vaikeaa. (
37
) Joka tapauksessa tällaiset tarkastukset vaikuttavat minusta enemmänkin kuuluvan hakijan ”olosuhteiden laajaan tutkimiseen”, joka kuitenkin direktiivin 2004/38 mukaan liittyy vain muihin perheenjäseniin.
52.
Henkilö on riippuvainen unionin kansalaisesta, jos hän on riippuvuusasemassa kyseiseen unionin kansalaiseen nähden. Riippuvuuden on oltava sellaista, että kyseisen henkilön on turvauduttava unionin kansalaisen apuun tyydyttääkseen välttämättömät aineelliset tarpeensa eli perustarpeensa.
53.
Juuri tämä tosiasiallinen tilanne – unionin kansalaisen aineellinen tuki, jota ilman hänen perheenjäsenensä ei voi tyydyttää välttämättömiä tarpeitaan – hakijoiden on kyettävä osoittamaan. Tuen välttämättömyyttä ei pitäisi olla mahdotonta todistaa.
54.
Unionin tuomioistuimelle esitetty kysymys on näin ollen täysin paikallaan, sillä pääasiassa ei ole tärkeää niinkään riippuvaisen perheenjäsenen määritelmä kuin se, mitä todistamisvaatimuksia kansalliset viranomaiset voivat esittää hakijoille.
55.
Vaikka unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen käsite on unionin oikeuden itsenäinen käsite, jota on siksi tulkittava yhdenmukaisesti, unionin lainsäätäjän tarkoittama ero unionin kansalaisesta riippuvaisten ydinperheen jäsenten ja muiden riippuvaisten perheenjäsenten tulee näin ollen kuitenkin täysin selväksi siinä, mitä todisteita hakijoilta vaaditaan.
56.
Direktiivissä 2004/38 annetaan lähes automaattisesti oikeus riippuvaisille ydinperheen jäsenille, (
38
) mutta unionin tuomioistuin on lisäksi todennut, että ”näyttö aineellisen tuen tarpeesta voidaan esittää mitä hyvänsä asianmukaista keinoa käyttäen”, (
39
) mikä vahvistetaan direktiivin 2004/38 10 artiklan 2 kohdan d alakohdassa.
57.
Näin ollen Ruotsin hallituksen ehdotusta ei voida hyväksyä myöskään näyttöä koskevan järjestelmän näkökulmasta, koska se on vastoin todistuskeinojen vapauden periaatetta, jota ilman unionin kansalaisen ydinperheen jäsenten oleskelu vastaanottavassa jäsenvaltiossa muodostuisi kohtuuttoman vaikeaksi.
58.
Taloudellisen tuen tarpeen on siis käytävä ilmi riittävistä asiakirjatodisteista, joihin voi kuulua unionin kansalaisen tukea koskevien todisteiden lisäksi sekä subjektiivisia todisteita, jotka koskevat hakijan henkilökohtaista taloudellista ja sosiaalista tilannetta, että muita tosiasiallisen riippuvuuden osoittavia objektiivisia todisteita. Näitä voivat siten olla asianmukaiset asiakirjat, joista ilmenevät kotimaan rakenteelliset olosuhteet etenkin taloudellisen, sosiaalisen, terveydellisen tai humanitaarisen tilanteen osalta.
4. Loppuhuomautukset
59.
Haluan muistuttaa, että Reyesin nimenomaisessa tapauksessa, jossa hänen hakemuksensa viime kädessä tietenkin ratkaisee ennakkoratkaisukysymyksen esittänyt tuomioistuin, sukulaisuussuhdetta unionin kansalaiseen ei ole kyseenalaistettu. Tämän käsittelyn aikana ei myöskään ole tuotu esiin seikkoja, jotka viittaisivat Reyesin hakemuksen vilpillisyyteen. Reyesin äidin ja tämän puolison antaman taloudellisen tuen on osoitettu olleen säännöllistä. Reyes on lisäksi väittänyt, ettei hän voi saada minkäänlaista avustusta Filippiinien tukijärjestelmästä, ja esittänyt lukuja – joita ei nähdäkseni toistaiseksi ole kiistetty – jotka koskevat Filippiinien yleistä työmarkkinatilannetta ja pysyvää työttömyyttä alalla, jonka koulutus Reyesillä on.
60.
Yhdyn näin ollen täysin kysymykseen, jonka unionin tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa esitti Reyesin avustaja ja jossa ihmeteltiin, mitä muita todisteita pääasian kantaja olisi voinut esittää, jotta hänen hakemuksensa hyväksyttäisiin, ja muistutan, että direktiivin 2004/38 (
40
) mukaan kansallisten viranomaisten on kunnioitettava unionin kansalaisten perheenjäsenten perusoikeuksia ja turvattava heidän ihmisarvonsa suojelu tutkiessaan heidän oleskelulupahakemuksiaan.
61.
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetulla unionin kansalaisesta riippuvaisella perheenjäsenellä tarkoitetaan perheenjäsentä, joka syystä riippumatta on kyvytön huolehtimaan välttämättömistä tarpeistaan kotimaassaan ja joka on tosiasiallisesti riippuvainen unionin kansalaisesta siten, että tämän antama aineellinen tuki on tarpeen hänen toimeentulonsa turvaamiseksi. Riippuvuuden on oltava todellista, ja se voidaan todistaa millä tahansa keinolla. Hakija voi näin ollen esittää vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisille sekä subjektiivisia asiakirjoja, jotka koskevat hänen henkilökohtaista taloudellista ja sosiaalista tilannettaan, että muita merkityksellisiä asiakirjoja, joista käy ilmi kyseisille viranomaisille hyödyllisellä tavalla objektiivinen tilanne, jossa hakemus esitetään. Vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten on joka tapauksessa huolehdittava siitä, että direktiivissä 2004/38 ydinperheen jäsenille välillisesti annettujen oikeuksien tehokas vaikutus säilyy, eivätkä ne saa kohtuuttomasti vaikeuttaa unionin alueelle pääsyä etenkään sälyttämällä hakijoille liian raskasta todistustaakkaa.
B Toinen ennakkoratkaisukysymys
62.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisessa kysymyksessään, onko kansallisten viranomaisten direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen asemaa arvioidessaan otettava jollakin tavalla huomioon se, että kyseisellä perheenjäsenellä on ikänsä, koulutuksensa ja terveydentilansa vuoksi hyvät mahdollisuudet saada työpaikka vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja että hän on ilmaissut haluavansa työskennellä siellä. Tällaisessa tapauksessa oleskeluluvan hakija, jonka näyttää olevan mahdollista hankkia työpaikka vastaanottavaan jäsenvaltioon saavuttuaan, ei näet olisi enää riippuvainen unionin kansalaisesta, jota hän on myöhemmin seurannut, jos hän tekee ansiotyötä. Hän ei näin ollen enää täyttäisi ehtoja, joiden oli täytyttävä oleskelulupaa myönnettäessä, eikä hän voisi enää vaatia direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa perheenjäsenille välillisesti annettuja oikeuksia.
63.
Päätösten, jotka koskevat niin perustavanlaatuista asiaa kuin unionin kansalaisten perheenjäsenten – etenkin ydinperheen jäsenten – oikeuksia tulla maahan ja oleskella siellä, ei pitäisi perustua olettamuksiin, mutta lisäksi unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sitä, onko perheenjäsen riippuvainen unionin kansalaisesta, on arvioitava ajankohtana, jolloin hän esittää hakemuksen siitä, että hän voisi seurata tätä myöhemmin. (
41
)
64.
Se, että unionin kansalaisen perheenjäsenelle myönnetään oleskeluoikeus sillä perusteella, että hän on direktiivissä 2004/38 tarkoitetulla tavalla riippuvainen kyseisestä unionin kansalaisesta, vaikka kansalliset viranomaiset arvelevat – tai päättelevät hakijan ilmoittamien aikomusten perusteella, kuten käsiteltävässä asiassa näyttäisi olevan asian laita – hakijan kykenevän työllistymään vastaanottavan jäsenvaltion yhteiskunnassa, ei ole järjestelmään nähden epäjohdonmukaista, toisin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin näyttää epäsuorasti ilmaisevan. Kuten komissio on oikeutetusti todennut, unionin kansalaisen perheenjäsenille, joilla on oleskeluoikeus tai oikeus oleskella pysyvästi jäsenvaltiossa, annetaan näet näiden kansalaisuudesta riippumatta direktiivissä 2004/38 liitännäisoikeutena ”oikeus toimia [vastaanottavassa jäsenvaltiossa] työntekijöinä tai itsenäisinä ammatinharjoittajina”. (
42
)
65.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ilmaisemaan huoleen, joka liittyy direktiivin 2004/38 14 artiklaan, ei näin ollen ole aihetta. Koska kyseisen direktiivin 14 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että ”unionin kansalaisella ja hänen perheenjäsenillään on 7, 12 ja 13 artiklassa säädetty oleskeluoikeus sikäli kuin he täyttävät näissä artikloissa säädetyt edellytykset”, on todettava, että yhtäältä 12 artiklaa, joka koskee perheenjäsenten oleskeluoikeuden säilymistä unionin kansalaisen kuoltua tai poistuttua jäsenvaltiosta, tai 13 artiklaa, joka koskee tämän oikeuden säilymistä avioeron, avioliiton mitättömäksi julistamisen tai rekisteröidyn parisuhteen päättymisen jälkeen, ei voida soveltaa Reyesin tilanteeseen. Toisaalta perheenjäsenellä, joka ei ole minkään jäsenvaltion kansalainen ja joka tulee unionin kansalaisen mukana tai seuraa häntä myöhemmin, on oikeus oleskella jäsenvaltiossa yli kolmen kuukauden ajan vain, jos kyseinen unionin kansalainen täyttää direktiivin 2004/38 7 artiklan 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetut edellytykset. (
43
) Direktiivin 7 artiklassa säädetään näin ollen siitä, mitä unionin kansalaisen perheenjäsenten oleskeluoikeudelle tapahtuu sen jälkeen, kun kyseinen unionin kansalainen ei itse enää täytä yli kolmen kuukauden oleskeluoikeuden myöntämisen edellytyksiä, mutta sillä ei säännellä tilannetta, jossa unionin kansalaisen suoraan etenevässä polvessa oleva yli 21-vuotias jälkeläinen, jonka on katsottu olevan riippuvainen kyseisestä unionin kansalaisesta ja siten oikeutettu oleskelulupaan, ei enää täytä näitä edellytyksiä koska hän on ryhtynyt tekemään ansiotyötä vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
66.
Lopuksi on vastattava ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen huoleen siitä, että myöntämällä oleskelulupa sellaiselle unionin kansalaisen perheenjäsenelle, joka on riippuvainen kyseisestä unionin kansalaisesta mutta kuitenkin kykenevä työskentelemään vastaanottavassa jäsenvaltiossa, pyhitettäisiin eräänlainen strategia, jolla kolmansien maiden kansalaiset voivat kiertää kolmansien maiden kansalaisten työnsaantia koskevaa kansallista lainsäädäntöä etenkin tullessaan ensimmäistä kertaa unionin alueelle. (
44
)
67.
Ei voida kieltää, että direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetuille perheenjäsenille annettuun oleskeluoikeuteen liittyy unionin lainsäätäjän nimenomaisesti säätämä pääsy vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille. Direktiivillä 2004/38 välillisesti annetut oikeudet koskevat kuitenkin varsin suppeasti määriteltyä joukkoa, ja 2 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten on joka tapauksessa todettava, että unionin kansalaisen yli 21-vuotiaat jälkeläiset suoraan etenevässä polvessa ovat tästä riippuvaisia. Unionin lainsäätäjä on neuvoston aloitteesta (
45
) asettanut tämän rajoitteen, mutta säilyttänyt samalla kyseisten unionin kansalaisten oikeuden perheenyhdistämisen olennaiseen sisältöön. Muistutan, että jos unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen asemaa arvioidaan siten kuin ehdotan tämän ratkaisuehdotuksen 61 kohdassa, on mahdollista tunnistaa keinotekoisesti luodut tilanteet ja näin vakuuttaa jäsenvaltiot siitä, että niiden työmarkkinat eivät ole uhattuina, etenkin kun pääsy näille työmarkkinoille annetaan vain edellä kuvaamilleni ydinperheen jäsenille.
68.
Ehdotan näin ollen, että unionin tuomioistuin vastaa toiseen kysymykseen seuraavasti: jotta hakijaa voidaan pitää direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna unionin kansalaisesta riippuvaisena perheenjäsenenä, riippuvuustilanteen on oltava olemassa hakijan kotimaassa, ja vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten on arvioitava se ajankohtana, jolloin hakija esittää hakemuksen siitä, että hän voisi seurata myöhemmin unionin kansalaista, josta hän väittää olevansa riippuvainen. Kehotan unionin tuomioistuinta myös täsmentämään, että se, että hakija on ilmaissut halukkuutensa työskennellä vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai että ajankohtana, jolloin hän esittää hakemuksen, kyseisen jäsenvaltion viranomaiset katsovat hänellä olevan hyvät mahdollisuudet saada työtä, ei voi estää pitämästä häntä edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettuna riippuvaisena perheenjäsenenä, jos hakemusta tutkittaessa muuten käy ilmi, että hän on kotimaassaan tosiasiassa riippuvainen siitä unionin kansalaisesta, jota hän haluaa seurata myöhemmin.
V Ratkaisuehdotus
69.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolenin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)
Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 2 artiklan 2 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että unionin kansalaisesta riippuvaiseksi perheenjäseneksi katsotaan perheenjäsen, joka syystä riippumatta on kyvytön huolehtimaan välttämättömistä tarpeistaan kotimaassaan ja joka on tosiasiallisesti riippuvainen unionin kansalaisesta siten, että tämän antama aineellinen tuki on tarpeen hänen toimeentulonsa turvaamiseksi. Riippuvaisiksi katsottujen ydinperheen jäsenten riippuvuuden on oltava tosiasiallista, ja se voidaan todistaa millä tahansa keinolla. Hakija voi näin ollen esittää vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisille sekä subjektiivisia asiakirjoja, jotka koskevat hänen henkilökohtaista taloudellista ja sosiaalista tilannettaan, että muita merkityksellisiä asiakirjoja, joista käy ilmi kyseisille viranomaisille hyödyllisellä tavalla objektiivinen tilanne, jossa hakemus esitetään. Vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten on joka tapauksessa huolehdittava siitä, että direktiivissä 2004/38 ydinperheen jäsenille välillisesti annettujen oikeuksien tehokas vaikutus säilyy, eivätkä ne saa kohtuuttomasti vaikeuttaa Euroopan unionin alueelle pääsyä esimerkiksi sälyttämällä hakijoille liian raskasta todistustaakkaa.
2)
Jotta hakijaa voidaan pitää direktiivin 2004/38 2 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuna unionin kansalaisesta riippuvaisena perheenjäsenenä, riippuvuustilanteen on oltava olemassa hakijan kotimaassa ja vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisten on arvioitava se ajankohtana, jolloin hakija esittää hakemuksen siitä, että hän voisi seurata myöhemmin unionin kansalaista, josta hän väittää olevansa riippuvainen. Se, että hakija on ilmaissut halukkuutensa työskennellä vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai että ajankohtana, jolloin hän esittää hakemuksen, kyseisen jäsenvaltion viranomaiset katsovat hänellä olevan hyvät mahdollisuudet työllistyä, ei voi estää pitämästä häntä edellä mainitussa säännöksessä tarkoitettuna unionin kansalaisesta riippuvaisena perheenjäsenenä, jos hakemusta tutkittaessa muuten käy ilmi, että hän on tosiasiassa kotimaassaan riippuvainen siitä unionin kansalaisesta, jota hän haluaa seurata myöhemmin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	EUVL L 158, s. 77, oikaisu EUVL 2004, L 229, s. 35.
(
3
)	Asia C-1/05, tuomio 9.1.2007 (Kok., s. I-1).
(
4
)	Asia 316/85, tuomio 18.6.1987 (Kok., s. 2811).
(
5
)	KOM(2009) 313 lopullinen.
(
6
)	EYVL L 257, s. 2.
(
7
)	EYVL L 172, s. 14.
(
8
)	Ks. mm. sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (EUVL L 166, s. 1) 1 artiklan i alakohdan 2 alakohta ja 68 a artikla sekä oikeudesta perheenyhdistämiseen 22.9.2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/86/EY (EUVL L 251, s. 12) 4 artiklan 2 kohdan a alakohta.
(
9
)	Yhdistetyt asiat C-424/10 ja C-425/10, Ziolkowski ja Szeja, tuomio 21.12.2011 (Kok., s. I-14035, 32 kohta ja sitä seuraavat kohdat oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
10
)	Direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohta.
(
11
)	Asia C-434/09, McCarthy, tuomio 5.5.2011 (Kok., s. I-3375, 42 kohta); asia C-256/11, Dereci ym., tuomio 15.11.2011 (Kok., s. I-11315, 55 kohta); asia C-40/11, Iida, tuomio 8.11.2012, 63 kohta; asia C-87/12, Ymeraga ja Ymeraga-Tafarshiku, tuomio 8.5.2013, 31 kohta ja asia C‑86/12, Alokpa ym., tuomio 10.10.2013, 22 ja 32 kohta.
(
12
)	Direktiivin 2004/38 johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.
(
13
)	Direktiivin 2004/38 johdanto-osan viides perustelukappale. Vetoaminen unionin oikeuden sellaisiin säännöksiin, joiden tarkoituksena on taata unionin kansalaisten liikkumisen ja oleskelun vapaus, ei kuitenkaan enää vaikuta edellyttävän kyseisen kansalaisen vapaan liikkumisen esteen olemassaoloa tai mahdollisuutta, koska unionin tuomioistuin on tunnustanut näiden säännösten antamat oikeudet kansalaisille, jotka ovat asuneet jo pitkään vastaanottavan jäsenvaltion alueella aikomatta lähteä sieltä ja joiden perheenjäsen, joka hakee oleskeluoikeutta, ei ole minkään unionin jäsenvaltion kansalainen. Tällaisesta tilanteesta oli kyse esimerkiksi em. asiassa Jia annetussa tuomiossa, samoin kuin nyt käsiteltävässä asiassa.
(
14
)	Ks. tästä aiheesta julkisasiamies Botin asiassa C-83/11, Rahman ym., tuomio 5.9.2012, antaman ratkaisuehdotuksen 36 kohta.
(
15
)	Direktiivin 2004/38 3 artiklan 1 kohta.
(
16
)	Direktiivin 2004/38 johdanto-osan kuudes perustelukappale ja 3 artiklan 1 kohta.
(
17
)	Ks. ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (KOM(2001) 257 lopullinen), s. 9, ja etenkin siihen sisältyvä Simone Veilin huomautus sekä kyseisen ehdotuksen 2 artiklan 2 kohta.
(
18
)	Ks. ehdotus neuvoston perusteluiksi (asiakirja 13263/03 ADD 1, 28.10.2003, s. 12) ja komission tiedonanto Euroopan parlamentille (EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaisesti) neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta, joka koskee Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamista Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (SEK(2003) 1293 lopullinen, 3.3.2 kohta).
(
19
)	Direktiivin 2004/38 3 artiklan 2 kohdan ensimmäinen alakohta.
(
20
)	Direktiivin 2004/38 3 artiklan 2 kohdan toinen alakohta.
(
21
)	Em. asia Rahman ym., tuomion 19 kohta.
(
22
)	Ibid., tuomion 24 kohta.
(
23
)	Ibid., tuomion 23 kohta.
(
24
)	Kokonaiskuvan täydentämiseksi viitataan kuitenkin em. asiassa Alokpa ym. annetun tuomion 25 kohtaan, jossa unionin tuomioistuin on em. asiassa Lebon annettua tuomiota mukaillen lyhyesti kuvannut sellaisesta unionin kansalaisesta riippuvaisen perheenjäsenen asemaa, jolla on oleskeluoikeus, mutta vain muistuttaakseen, että suoraan takenevassa polvessa olevaa kolmannen maan kansalaista, josta unionin kansalainen on riippuvainen, ei voida pitää direktiivissä 2004/38 tarkoitettuna suoraan takenevassa polvessa olevana riippuvaisena sukulaisena.
(
25
)	Tämän ratkaisuehdotuksen 24 kohta.
(
26
)	Tiedonannon 2.1.4 kohta.
(
27
)	Tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta. [Suom. huom. asetuksessa 1612/68 kyseisestä käsitteestä käytetty suomennos oli ”huollettava perheenjäsen”.]
(
28
)	Em. asia Lebon, tuomion 22 ja 23 kohta.
(
29
)	Ks. asia C-200/02, Zhu ja Chen, tuomio 19.10.2004 (Kok., s. I-9925, 43 kohta).
(
30
)	Ks. mm. em. asiassa Lebon annetun ratkaisuehdotuksen 43 kohta.
(
31
)	Tämän ratkaisuehdotuksen 28 kohta.
(
32
)	Em. asia Jia, tuomion 37 kohta.
(
33
)	Ks. tältä osin mm. julkisasiamies Geelhoedin em. asiassa Jia antaman ratkaisuehdotuksen 26 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
34
)	Ks. julkisasiamies Geelhoedin em. asiassa Jia antaman ratkaisuehdotuksen 68 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
35
)	Ennakkoratkaisukysymysten tarkan sanamuodon osalta ks. em. asia Jia, tuomion 24 kohta.
(
36
)	Toisin kuin esimerkiksi direktiivin 2003/86 4 artiklan 2 kohdan b alakohta.
(
37
)	Sen osoittaminen, että kaikki muut keinot on käytetty, vaikuttaa minusta itse asiassa mahdottomalta.
(
38
)	Ks. direktiivin 2004/38 johdanto-osan kuudes perustelukappale ja em. asia Rahman ym., tuomion 19 ja 20 kohta.
(
39
)	Ks. em. asiassa Jia annetun tuomion tuomiolauselma.
(
40
)	Ks. direktiivin 2004/38 johdanto-osan 31 perustelukappale.
(
41
)	Ks. em. asia Lebon, tuomion 20 kohta ja em. asia Jia, tuomion 43 kohta. Unionin tuomioistuin noudattaa samaa lähestymistapaa arvioidessaan riippuvuustilannetta, joka koskee sellaisia unionin kansalaisesta riippuvaisia perheenjäseniä, joihin sovelletaan direktiivin 2004/38 3 artiklan 2 kohtaa: ks. em. asia Rahman ym., tuomion 33–35 kohta.
(
42
)	Direktiivin 2004/38 23 artikla.
(
43
)	Ks. direktiivin 2004/38 7 artiklan 2 kohta. Ks. myös kyseisen direktiivin 7 artiklan 4 kohta sellaisten unionin kansalaisten muodostaman erityistapauksen osalta, johon sovelletaan 7 artiklan 1 kohdan c alakohtaa.
(
44
)	Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmaisee samankaltaisia huolia kuin julkisasiamies Geelhoed em. asiassa Jia antamansa ratkaisuehdotuksen 67 kohdassa.
(
45
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 35 kohta.