61990CJ0370_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-370/90,
jonka High Court of Justice (Queen's Bench Division) on saattanut ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen ensin mainitussa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
The Queen
vastaan
Immigration Appeal Tribunal ja Surinder Singh,
ex parte: Secretary of State for the Home Department,
ennakkoratkaisun perustamissopimuksen 52 artiklan ja sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21 päivänä toukokuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/148/ETY (EYVL L 172, s. 14) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti O. Due, jaostojen puheenjohtajat R. Joliet, F. A. Schockweiler, F. Grévisse ja P. J. G. Kapteyn sekä tuomarit G. F. Mancini, C. N. Kakouris, J. C. Moitinho de Almeida, G. C. Rodríguez Iglesias, M. Díez de Velasco, M. Zuleeg, J. L. Murray ja D. A. O. Edward,
julkisasiamies: G. Tesauro,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet:
-
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, asiamiehenään Rosemary Caudwell Treasury Solicitor's Departmentista, avustajanaan barrister David Pannick,
-
Surinder Singh, asiamiehenään Richard Plender, QC, Englannin ja Walesin asianajajayhteisö, ja barrister Nicholas Blake, solicitorien T. I. Clough and Co:n valtuuttamina,
-
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään lakimies António Caeiro ja oikeudellisen yksikön virkamies Nicholas Khan,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen, edustajanaan John F. Collins Treasury Solicitor's Departmentista, avustajanaan barrister Stephen Richards, Surinder Singhin ja Euroopan yhteisöjen komission esittämät suulliset huomautukset 24.3.1992 pidetyssä istunnossa,
kuultuaan julkisasiamiehen 20.5.1992 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1
High Court of Justice on 19.10.1990 tekemällään ja yhteisöjen tuomioistuimeen 17.12.1990 saapuneella päätöksellä esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan perusteella ennakkoratkaisukysymyksen perustamissopimuksen 52 artiklan määräysten ja sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21 päivänä toukokuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/148/ETY (EYVL L 172, s. 14), jäljempänä 'direktiivi 73/148/ETY', tulkinnasta.
2
Tämä kysymys on esitetty sellaisen asian yhteydessä, jossa vastakkain ovat Intian kansalainen Surinder Singh ja Secretary of State for the Home Department (sisäasiainministeri), joka on 15.12.1988 päättänyt karkottaa Singhin Britannian alueelta.
3
Ennakkoratkaisupyyntöä koskevasta päätöksestä ilmenee, että Surinder Singh on 29.10.1982 Bradfordissa (Yhdistynyt kuningaskunta) avioitunut Britannian kansalaisen Rashpal Purewalin kanssa. Vuodesta 1983 vuoteen 1985 puolisot ovat työskennelleet Saksassa palkkatyössä. Vuoden 1985 lopulla he ovat palanneet Yhdistyneeseen kuningaskuntaan harjoittaakseen siellä liiketoimintaa.
4
Vuonna 1986 on Singhille Britannian kansalaisen aviomiehenä myönnetty väliaikainen oleskelulupa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vuoden 1987 heinäkuussa on hänen vaimonsa häntä vastaan käynnistämän avioeromenettelyn yhteydessä annettu ehdollinen avioeropäätös (decree nisi). Tämän päätöksen vuoksi brittiläiset viranomaiset ovat lyhentäneet hänelle myönnetyn oleskeluluvan kestoa ja kieltäytyneet antamasta hänelle pysyvää oleskelulupaa Britannian kansalaisen puolisona.
5
Singh on oleskellut laillisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa 23.5.1988 asti, jolloin hän peruutti hallintovalituksen häneltä pysyvän oleskeluluvan evännyttä päätöstä vastaan. Tämän päivän jälkeen hän on oleskellut Britannian alueella ilman lupaa.
6
15.12.1988 tehty karkotuspäätös on tehty oleskeluaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa lainvastaisesti jatkavia ulkomaalaisia koskevan vuoden 1971 Immigration Actin (vuoden 1971 siirtolaislaki) 3 pykälän 5 momentin a kohdan säännösten nojalla.
7
Aviopuolisoiden Singh lopullinen avioeropäätös (decree absolute) on tehty 17.2.1989.
8
Adjudicatorissa (tuomioistuin) tehty valitus 15.12.1988 tehdystä päätöksestä on hylätty 3.3.1989. Immigration Appeal Tribunal on 17.8.1989 päivätyllä päätöksellään hyväksynyt Singhin Adjudicatorin päätöstä vastaan tekemän valituksen todeten, että hänellä "sellaisen Britannian kansalaisen puolisona, jolla itsellään on tässä maassa sijoittautumisoikeus yhteisön oikeuden nojalla, on yhteisön oikeuteen perustuva oikeus".
9
Secretary of State for the Home Departmentin saatettua tätä päätöstä koskevan hakemuksen High Court of Justicen (Queen's Bench Division) käsiteltäväksi judicial review -menettelyssä viimeksi mainittu tuomioistuin on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Silloin kun avioliitossa oleva nainen, joka on yhteisön jäsenvaltion kansalainen, on käyttänyt perustamissopimuksessa hänelle myönnettyjä oikeuksia työskennellen toisessa jäsenvaltiossa, tulee ja jää siihen valtioon, jonka kansalainen hän on, harjoittaakseen siellä liiketoimintaa aviomiehensä kanssa, annetaanko Rooman sopimuksen 52 artiklassa ja 21.5.1973 annetussa neuvoston direktiivissä 73/148/ETY hänen aviomiehelleen (joka ei ole yhteisön kansalainen) oikeus tulla ja jäädä tähän jäsenvaltioon vaimonsa kanssa?"
10
Pääasiaa koskevia tosiseikkoja, asiaan liittyvää yhteisön säännöstöä, menettelyn kulkua sekä yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyjä kirjallisia huomioita koskevat tarkemmat tiedot ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta. Oikeudenkäyntiasiakirjojen näitä osia käsitellään jäljempänä vain mikäli se on tarpeen yhteisöjen tuomioistuimen perustelujen selvittämiseksi.
11
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän ennakkoratkaisukysymyksen tarkoituksena on selvittää, onko perustamissopimuksen 52 artiklaa ja direktiiviä 73/148/ETY tulkittava siten, että tilanteessa, jossa jäsenvaltion kansalainen on puolisonsa kanssa ensin siirtynyt toisen jäsenvaltion alueelle tehdäkseen siellä perustamissopimuksen 48 artiklassa tarkoitettua palkkatyötä ja sitten palannut sen jäsenvaltion alueelle, jonka kansalainen hän on, sijoittautuakseen sinne 52 artiklassa tarkoitetulla tavalla, tämän jäsenvaltion on sallittava myös puolison tulo alueelleen ja oleskelu siellä riippumatta tämän kansalaisuudesta.
12
On mainittava, että Singhien avioliittoa ei ole väitetty valeavioliitoksi; vaikka se on päättynyt vuonna 1989 julistettuun lopulliseen avioeropäätökseen, ei tällä asianhaaralla ole vaikutusta esitettyyn ennakkoratkaisukysymykseen, joka koskee asianosaisen oleskeluoikeuden perustetta kyseistä päätöstä edeltävän ajanjakson osalta.
13
Singh ja komissio väittävät, että jäsenvaltion kansalainen, joka palaa tähän jäsenvaltioon harjoitettuaan taloudellista toimintaa toisessa jäsenvaltiossa, on samassa tilanteessa kuin tähän maahan sijoittautuva toisen jäsenvaltion kansalainen. Singhin ja komission mukaan tällaista henkilöä on kohdeltava perustamissopimuksen 7 artiklassa ilmaistun syrjintäkiellon periaatteen mukaisesti vastaavalla tavalla, ja hän voi siten vedota perustamissopimuksen 52 artiklaan erityisesti puolisonsa osalta silloin kun tämä ei ole minkään jäsenvaltion kansalainen.
14
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää sitä vastoin, että lähtömaahansa sinne sijoittautuakseen palaavan kansalaisen tilanne ei ole rinnastettavissa muiden jäsenvaltioiden kansalaisten tilanteeseen, koska hän on tullut kyseiseen maahan ja oleskelee siellä kansallisen oikeuden eikä yhteisön oikeuden nojalla. Häneen eivät näin ollen sovellu perustamissopimuksen 52 artiklan määräykset eivätkä direktiivin 73/148/ETY säännökset. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus väittää myös, että yhteisön oikeuden soveltamisella lähtömaahansa sinne sijoittautuakseen palaavaan kansalaiseen on ristiriitaisia vaikutuksia, koska tämä mahdollistaisi hänen karkottamisensa kansalliselta alueelta ja koska puolison oleskeluoikeuden tunnustaminen lisäisi valeavioliittoihin liittyvää petosriskiä.
15
Yhteisöjen tuomioistuin on 7.7.1976 antamansa tuomion 16 kohdassa (asia 118/75, Watson v. Belmann, Kok. 1976, s. 1185) todennut, että perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan määräyksillä samoin kuin työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (EYVL L 257, s. 2), jäsenvaltioiden työntekijöiden ja heidän perheidensä liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston direktiivin 68/360/ETY (EYVL L 257, s. 13) sekä direktiivin 73/148/ETY säännöksillä on konkretisoitu perustamissopimuksen 3 artiklan c kohdassa vahvistettu perusperiaate, jonka mukaan 2 artiklassa mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi yhteisön toimintaan sisältyy henkilöiden vapaata liikkuvuutta rajoittavien esteiden poistaminen jäsenvaltioiden väliltä.
16
Yhteisöjen tuomioistuin on myös 7.7.1988 antamansa tuomion 13 kohdassa (asia 143/87, Stanton, Kok. 1988, s. 3877) todennut, että perustamissopimuksen henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevilla määräyksillä pyritään helpottamaan yhteisön kansalaisten kaikenlaista ansiotyön tekemistä koko yhteisön alueella, ja näiden määräysten kanssa ovat ristiriidassa sellaiset toimenpiteet, joilla voi olla näiden kansalaisten kannalta epäedullisia vaikutuksia siinä tilanteessa, että he haluavat harjoittaa taloudellista toimintaa toisen jäsenvaltion alueella.
17
Tämän vuoksi jäsenvaltioiden kansalaisilla on erityinen, välittömästi perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklan perusteella heille kuuluva oikeus tulla muiden jäsenvaltioiden alueelle ja oleskella siellä näissä määräyksissä tarkoitetun taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi (ks. erityisesti asiassa 48/75, Royer, 8.4.1976 annettu tuomio, Kok. 1976, s. 497, 31 kohta, sekä asiassa C-363/89, Roux, 5.2.1991 annettu tuomio, Kok. 1991, s. I-273, 9 kohta).
18
Palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien vapaata liikkuvuutta yhteisön alueella koskevissa neuvoston asetuksissa ja direktiiveissä, erityisesti asetuksen (ETY) N:o 1612/68 10 artiklassa, direktiivin 68/360/ETY 1 ja 4 artiklassa sekä direktiivin 73/148/ETY 1 artiklan c kohdassa ja 4 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot tunnustavat työntekijän puolisolle ja lapsille samanlaisen oleskeluoikeuden kuin työntekijälle itselleen.
19
Jäsenvaltion kansalainen saattaisi luopua aikeistaan lähteä kotimaastaan tehdäkseen perustamissopimuksessa tarkoitettua palkkatyötä tai harjoittaakseen itsenäisesti ammattia toisen jäsenvaltion alueella, jos hän ei palatessaan samassa tarkoituksessa siihen jäsenvaltioon, jonka kansalainen hän on, voisi hyötyä vähintään samanlaisista maahantuloa ja oleskelua koskevista helpotuksista, joista hän yhteisön oikeuden nojalla voisi toisen jäsenvaltion alueella nauttia.
20
Hänellä olisi vielä painavampi syy jättää lähtemättä kotimaastaan, jos myöskään hänen puolisollaan ja lapsillaan ei olisi oikeutta maahantuloon ja oleskeluun tämän jäsenvaltion alueella vähintään samanlaisin edellytyksin kuin mitä heille yhteisön oikeudessa on tunnustettu toisen jäsenvaltion alueella.
21
Tästä seuraa, että toisen jäsenvaltion alueelle perustamissopimuksen 48 artiklan nojalla palkkatyötä tehdäkseen lähteneellä jäsenvaltion kansalaisella, joka ammattia itsenäisesti harjoittaakseen palaa sen jäsenvaltion alueelle, jonka kansalainen hän on, on perustamissopimuksen 52 artiklan määräysten nojalla oikeus tulla viimeksi mainittuun valtioon kolmannen maan kansalaisuuden omaavan puolisonsa kanssa samoin edellytyksin kuin mitä asetuksessa (ETY) N:o 1612/68, direktiivissä 68/360/ETY tai direktiivissä 73/148/ETY on edellytetty.
22
On totta, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus esittää, että jäsenvaltion kansalainen tulee tämän jäsenvaltion alueelle ja oleskelee siellä hänen kansalaisuuteensa liittyvien oikeuksien nojalla eikä yhteisön oikeudessa hänelle annettujen oikeuksien nojalla. Sitä paitsi, kuten Euroopan ihmisoikeussopimuksen neljännen lisäpöytäkirjan 3 artiklassa todetaan, valtio ei saa estää alueelleen tulemasta tai sieltä karkottaa omaa kansalaistaan.
23
Tapauksessa ei kuitenkaan ole kyseessä kansallinen oikeus, vaan kyseessä ovat perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklassa yhteisön kansalaiselle tunnustetut liikkumis- ja sijoittautumisoikeudet. Nämä oikeudet eivät saa täyttä vaikutustaan, jos mainittua kansalaista estetään käyttämästä näitä oikeuksiaan hänen kotimaassaan asetetuilla, hänen puolisoonsa kohdistetuilla maahantuloa ja oleskelua koskevilla rajoituksilla. Tämän vuoksi on oikeuksiaan käyttävän yhteisön kansalaisen puolisolla oltava, silloin kun ensin mainittu palaa kotimaahansa, oikeus vähintään samoihin maahantulo- ja oleskeluoikeuksiin kuin hänellä yhteisön oikeuden mukaan olisi, jos hänen miehensä tai vaimonsa päättäisi siirtyä toiseen jäsenvaltioon ja oleskella siellä. Perustamissopimuksen 48 ja 52 artiklat eivät kuitenkaan muodosta estettä sille, että jäsenvaltiot soveltavat kansalaistensa ulkomaisiin puolisoihin edullisempia maahantulo- ja oleskelusääntöjä kuin mitä yhteisön oikeudessa edellytetään.
24
Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen mainitseman lainsääännön kiertämisen osalta on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (ks. erityisesti asiassa 115/78, Knoors, 7.2.1979 annettu tuomio, Kok. 1979, s. 399, 25 kohta sekä asiassa C-61/89, Bouchoucha, 3.10.1990 annettu tuomio, Kok. 1990, s. I-3551, 14 kohta) perustamissopimuksessa annetuilla oikeuksilla ei voi olla sellaista vaikutusta, että näitä oikeuksia käyttävät henkilöt voisivat oikeudenvastaisesti kiertää kansallisen lainsäädännön soveltamisen ja että jäsenvaltiot eivät saisi ryhtyä tarvittaviin toimenpiteisiin tällaisen väärinkäytön estämiseksi.
25
Ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että perustamissopimuksen 52 artiklan määräyksiä ja direktiivin 73/148/ETY säännöksiä on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa jäsenvaltion kansalainen on puolisonsa kanssa ensin siirtynyt toisen jäsenvaltion alueelle tehdäkseen siellä perustamissopimuksen 48 artiklassa tarkoitettua palkkatyötä ja sitten palannut sen jäsenvaltion alueelle, jonka kansalainen hän on, sijoittautuakseen sinne 52 artiklassa tarkoitetulla tavalla, tämän jäsenvaltion on sallittava myös puolison tulo alueelleen ja oleskelu siellä riippumatta tämän kansalaisuudesta. Puolisolla on oltava vähintään samat oikeudet kuin hänellä yhteisön oikeuden mukaan olisi, jos hänen miehensä tai vaimonsa siirtyisi toisen jäsenvaltion alueelle ja oleskelisi siellä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
26
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut High Court of Justicen (Queen's Bench Division) 19.10.1990 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
ETY:n perustamissopimuksen 52 artiklan määräyksiä ja sijoittautumiseen ja palvelujen tarjoamiseen liittyvää jäsenvaltioiden kansalaisten liikkumista ja oleskelua yhteisön alueella koskevien rajoitusten poistamisesta 21 päivänä toukokuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/148/ETY säännöksiä on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa jäsenvaltion kansalainen on puolisonsa kanssa ensin siirtynyt toisen jäsenvaltion alueelle tehdäkseen siellä perustamissopimuksen 48 artiklassa tarkoitettua palkkatyötä ja sitten palannut sen jäsenvaltion alueelle, jonka kansalainen hän on, sijoittautuakseen sinne 52 artiklassa tarkoitetulla tavalla, tämän jäsenvaltion on sallittava myös puolison tulo alueelleen ja oleskelu siellä riippumatta tämän kansalaisuudesta. Puolisolla on oltava vähintään samat oikeudet kuin hänellä yhteisön oikeuden mukaan olisi, jos hänen miehensä tai vaimonsa siirtyisi toisen jäsenvaltion alueelle ja oleskelisi siellä.