62024CC0111
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
LAILA MEDINA
esitatud 5. juunil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑111/24 P
German Khan
versus
Euroopa Liidu Nõukogu
Apellatsioonkaebus – Ühine välis- ja julgeolekupoliitika – Piiravad meetmed seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega – Rahaliste vahendite külmutamine – Apellandi nime kandmine asjaomaste isikute, üksuste ja asutuste loeteludesse – Otsuse 2014/145/ÜVJP artikli 2 lõike 1 punkt g – Tõlgendamine – Mõiste „juhtiv ettevõtja“ – Konkreetne isiklik käitumine Venemaa Föderatsiooni valitsuse mõjutamise seisukohast – Kõigi loetellu kandmise kriteeriumide vaidlustamiseks esitatud väidete põhjendatuse analüüsimine Üldkohtus – Menetlusökonoomia – Tõhus kohtulik kaitse – Õigus maine kaitsele – Tulemusetus
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev arvamus puudutab German Khani (
2
) esitatud apellatsioonkaebust, millega taotletakse 29. novembri 2023. aasta kohtuotsuse Khan vs. nõukogu (T‑333/22, EU:T:2023:758) (
3
) tühistamist. Selle otsusega jättis Üldkohus rahuldamata apellandi esitatud hagi, milles vaidlustati ELTL artikli 263 alusel:
–
nõukogu 15. märtsi 2022. aasta otsus (ÜVJP) 2022/429, millega muudetakse otsust 2014/145/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2022, L 87 I, lk 44), ja nõukogu 15. märtsi 2022. aasta rakendusmäärus (EL) 2022/427, millega rakendatakse määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2022, L 87 I, lk 1), (
4
) ning
–
nõukogu 14. septembri 2022. aasta otsus (ÜVJP) 2022/1530, millega muudetakse otsust 2014/145/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2022, L 239, lk 149), ja nõukogu 14. septembri 2022. aasta rakendusmäärus (EL) 2022/1529, millega rakendatakse määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2022, L 239, lk 1), (
5
)
osas, milles nende aktidega kantakse apellandi nimi nendele lisatud loeteludesse. Euroopa Liidu Nõukogu kehtestas nende aktide alusel apellandile liikmesriikide territooriumile sisenemise või selle läbimise keelu ning külmutas kõik tema rahalised vahendid ja majandusressursid sellel territooriumil.
2.
Käesolev kohtuasi käsitleb ühte esimestest apellatsioonkaebustest, mis esitati Euroopa Kohtule seoses piiravate meetmetega, mille nõukogu võttis vastu 2022. aastal pärast Venemaa Föderatsiooni relvajõudude sissetungi Ukrainasse. (
6
) See annab Euroopa Kohtu suurkojale eelkõige võimaluse määrata kindlaks, kuidas tõlgendada otsuse 2014/145/ÜVJP (
7
) (mida on muudetud otsusega (ÜVJP) 2022/329 (
8
)) artikli 1 lõike 1 punktis e ja artikli 2 lõike 1 punktis g ning määruse (EL) nr 269/2014 (
9
) (mida on muudetud nõukogu määrusega (EL) 2022/330 (
10
)) artikli 3 lõike 1 punktis g sätestatud kriteeriumi. See kriteerium, millele tavaliselt osutatakse sõnadega „kriteerium g“, näeb ette selliste juhtivate ettevõtjate loetellu kandmise, kes on seotud majandussektoritega, mis on suur sissetulekuallikas Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks.
3.
Apellant väidab muu hulgas, et Üldkohus tõlgendas muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g vääralt, (
11
) kui ta järeldas sisuliselt, et selles punktis sätestatud kriteeriumi täidetuks lugemiseks ei pea nõukogu tõendama loetellu kantava isiku konkreetset käitumist või panust, eelkõige seoses Venemaa Föderatsiooni valitsuse mõjutamisega, ega ka tema seotust selle riigi režiimiga. Lisaks väidab ta, et Üldkohus toimis valesti, kui jättis analüüsimata tema esimeses kohtuastmes esitatud väited, millega ta vaidlustas tema loetellu kandmise muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d alusel.
4.
Käesolev kohtuasi on seotud kohtuasjadega C‑696/23 P, C‑704/23 P, C‑711/23 P ja C‑35/24 P, mis põhinevad apellatsioonkaebustel, mille vastavalt Dmitry Alexandrovich Pumpyanskiy, Tigran Khudaverdyan, Viktor Filippovich Rashnikov ja Dmitry Arkadievich Mazepin esitasid Üldkohtu otsuste peale, millega kinnitati nende nimede kandmine nende isikute loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g alusel. Täna tehakse ettepanekud ka nende kohtuasjade kohta, milles ma keskendun spetsiifilistele küsimustele, mida Euroopa Kohus palus mul analüüsida muu hulgas seoses kõnealuses sättes sisalduva loetellu kandmise kriteeriumi tõlgendamisega, arvestades eelkõige apellantide esitatud peamisi ühiseid argumente.
II. Faktilised asjaolud ja menetlus
A.
Vaidluse taust
5.
Vaidluse tausta on kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–18. Käesoleva ettepaneku seisukohalt võib selle tausta kokku võtta järgmistele vaidlustamatutele faktilistele asjaoludele osutades.
6.
Apellant on Venemaa ja Israeli kodakondsusega ettevõtja.
7.
Nõukogu võttis 17. märtsil 2014 ELL artikli 29 alusel vastu otsuse 2014/145. Samal kuupäeval võttis nõukogu ELTL artikli 215 alusel vastu määruse nr 269/2014. Mõlemad aktid käsitlevad piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega.
8.
Nõukogu võttis 25. veebruaril 2022 vastu otsuse 2022/329, millega muudeti otsust 2014/145, ja määruse 2022/330, millega muudeti määrust nr 269/2014, muutes nendega muu hulgas kriteeriume, mille alusel võib kõnealuseid piiravaid meetmeid kohaldada füüsiliste või juriidiliste isikute, üksuste või asutuste suhtes.
9.
Otsusega 2022/329 (
12
) muudetud otsuse 2014/145 artikli 1 lõike 1 punkti b ja e kohaselt on keelatud liikmesriikide territooriumile siseneda või seda läbida füüsilistel isikutel, kes vastavad teatavatele kriteeriumidele, mis on sisuliselt samad kui kõnealuse otsuse artikli 2 lõike 1 punktides d ja g sätestatud kriteeriumid. Viimati nimetatud sättega on omakorda ette nähtud neile kriteeriumidele vastavate füüsiliste isikute rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamine.
10.
Muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõige 1 punktid d ja g on nimelt sõnastatud järgmiselt:
„1.   Külmutatakse kõik rahalised vahendid ja majandusressursid, mis kuuluvad järgmistele isikutele või on nende omandis, valduses või kontrolli all:
[…]
d)
füüsilised või juriidilised isikud, üksused või asutused, kes annavad materiaalset või rahalist toetust Krimmi annekteerimise või Ukraina destabiliseerimise eest vastutavatele Venemaa otsustusõiguslikele isikutele või saavad nende tegevusest kasu;
[…]
g)
juhtivad ettevõtjad või juriidilised isikud, üksused või asutused, kes on seotud majandussektoritega, mis on suur sissetulekuallikas Krimmi annekteerimise ja Ukraina destabiliseerimise eest vastutava Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks,
[…]“.
11.
Määrusega 2022/330 muudetud määrus nr 269/2014 (
13
) näeb ette rahaliste vahendite külmutamise meetmete võtmise ja määrab kindlaks rahaliste vahendite külmutamise korra sõnastuses, mis on sisuliselt samaväärne muudetud otsuse 2014/145 sõnastusega. Muudetud määruse nr 269/2014 artikli 3 lõike 1 punktides d ja g on sisuliselt korratud selle otsuse artikli 2 lõike 1 punkte d ja g.
12.
Arvestades olukorra tõsidust Ukrainas, võttis nõukogu 15. märtsil 2022 vastu esialgsed aktid. Apellandi nimi lisati muudetud otsusele 2014/145 lisatud loetellu ja muudetud määruse nr 269/2014 I lisas esitatud loetellu järgmistel põhjustel:
„[Apellant] on üks suuraktsionäre Alfa Groupis, millesse kuulub Alfa Bank, mis on üks suuremaid Venemaa maksumaksjaid. Teda peetakse üheks mõjukaimaks isikuks Venemaal. Nagu teistelgi Alfa Banki omanikel (Mikhail Fridman ja Petr Aven) on tal lähedased suhted Vladimir Putiniga ning need suhted on neile jätkuvalt vastastikku kasulikud. Alfa Groupi omanikud saavad nendest suhetest ärilist ja juriidilist kasu. Vladimir Putini vanim tütar Maria juhtis heategevusprojekti Alfa-Endo, mida rahastas Alfa Bank. Vladimir Putin tasustas Alfa Groupi lojaalsust Venemaa võimudele, andes poliitilist abi Alfa Groupi välisinvesteeringute kavale.
Seetõttu annab ta aktiivselt materiaalset või rahalist toetust Krimmi annekteerimise või Ukraina destabiliseerimise eest vastutavatele Venemaa otsustusõiguslikele isikutele ning saab nende tegevusest kasu. Samuti on ta üks juhtivaid Venemaa ettevõtjaid, kes on seotud majandussektoritega, mis on Krimmi annekteerimise ja Ukraina destabiliseerimise eest vastutava Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks oluliseks tuluallikaks.“
13.
Nõukogu avaldas 16. märtsil 2022Euroopa Liidu Teatajas teatise (ELT 2022, C 121I, lk 1) isikutele, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, mis on sätestatud esialgsetes aktides.
14.
Apellant esitas 21. märtsil 2022 taotluse, milles ta palus nõukogul anda talle juurdepääs dokumentidele, mille alusel võeti vastu teda puudutavad piiravad meetmed. Nõukogu rahuldas selle taotluse 29. märtsil 2022.
15.
1. juunil 2022 esitas apellant nõukogule läbivaatamistaotluse.
16.
Nõukogu võttis 14. septembril 2022 vastu loeteludesse jätmise aktid, millega pikendati apellandi suhtes võetud meetmete kehtivust 15. märtsini 2023, muutmata tema nime kõnealustesse loeteludesse kandmise põhjendusi.
B.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
17.
Apellant esitas esialgsete aktide tühistamise taotlemiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 6. juunil 2022. Pärast seda esitas apellant muutmisavalduse, et muuta oma avalduse nõudeid, lisades sellesse taotluse tühistada loetellu jätmise aktid.
18.
Apellant esitas oma hagi toetuseks kolm väidet, väites sisuliselt esiteks, et muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g sisalduva kriteeriumi vastuvõtmiseks puudus õiguslik alus, teiseks, et järgitud ei ole proportsionaalsuse põhimõtet, ja kolmandaks, et tehtud on ilmne hindamisviga. Kohtuistungil väitis apellant, et eespool nimetatud esimese kahe väitega soovis ta tegelikult esitada muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g suhtes õigusvastasuse vastuväite ELTL artikli 277 alusel. Oma muutmisavalduses esitas apellant ka neljanda väite, mis on suunatud loeteludesse jätmise aktide vastu, väites, et nendega seoses on rikutud olulist menetlusnormi ning eelkõige korrapärase läbivaatamise kohustust ja põhjendamiskohustust.
19.
Üldkohus jättis vaidlustatud kohtuotsusega apellandi hagi rahuldamata muu hulgas järgmistel põhjustel.
20.
Esiteks lükkas Üldkohus tagasi apellandi väite, mille kohaselt on muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g sätestatud kriteerium õigusliku aluse puudumise tõttu õigusvastane. Sellega seoses märkis Üldkohus, et vaidlusalused aktid põhinevad aluslepingutel, eelkõige ELL artiklil 29 otsuste 2022/429 ja 2022/1530 puhul ning ELTL artiklil 215 rakendusmääruste 2022/427 ja 2022/1529 puhul. Seega oli neil aktidel asjakohane õiguslik alus ühise välis- ja julgeolekupoliitika valdkonnas. (
14
) Peale selle sedastas Üldkohus, et ELTL artikli 215 lõike 2 kohaselt on nõukogul lubatud võtta piiravaid meetmeid tingimusel, et need meetmed on ette nähtud ELi lepingu V jaotise 2. peatüki kohaselt vastu võetud otsusega. Üldkohus leiab, et nimetatud tingimuse täidetuse korral on ELTL artikli 215 lõige 2 nõuetekohane õiguslik alus, millele tuginedes saab võtta vastu piiravaid meetmeid kehtestavaid akte ka nende isikute suhtes, kes ei ole seotud kolmanda riigi valitseva režiimiga. (
15
)
21.
Teiseks, mis puudutab väidetavat proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, siis leidis Üldkohus, et poliitiliste valikutega seotud valdkondades võetud meetme õiguspärasust saab kummutada üksnes juhul, kui asjaomane meede on pädeva institutsiooni taotletavat eesmärki silmas pidades ilmselgelt sobimatu. Üldkohtu hinnangul on i) meetmete suunamine nende juhtivate ettevõtjate vastu, kes on seotud majandussektoritega, mis on valitsuse jaoks oluline tuluallikas, võttes arvesse nende sektorite tähtsust Venemaa majanduse jaoks, ning ii) käesolevas asjas käsitletavate piiravate meetmete eesmärk, milleks on suurendada survet Venemaa Föderatsioonile ja muuta tegevus, mille eesmärk on kahjustada Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust, tema jaoks kulukamaks, omavahel loogilises seoses. Seega järeldas Üldkohus, et lähenemisviisi, mis näeb ette meetmete kohaldamise nende isikute suhtes, tuleb pidada kõnealuse eesmärgiga kooskõlas olevaks, ja et seda ei saa pidada kõnealust eesmärki silmas pidades ilmselgelt ebasobivaks. (
16
)
22.
Kolmandaks, mis puutub väitesse, et muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g kohaldamisel apellandi suhtes tehti ilmselge hindamisviga, leidis Üldkohus, et kõnealuses punktis sätestatud kriteerium osutab mõjule seoses tegevusega majandussektorites, mis on Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks suur sissetulekuallikas, nägemata ette täiendavaid tingimusi selle valitsuse režiimiga seotuse osas. Üldkohtu hinnangul püüdis nõukogu selle kriteeriumi abil kasutada ära mõjuvõimu, mis asjaomase kategooria isikutel tõenäoliselt on Venemaa režiimi suhtes, ajendades neid avaldama valitsusele survet, et ta oma poliitikat muudaks. Mõistet „juhtivad ettevõtjad“ oleks pidanud seega mõistma nii, et sellega peetakse silmas nende ettevõtjate tähtsust, võttes muu hulgas arvesse nende ametialast staatust, nende majandustegevuse olulisust, nende kapitaliosaluse suurust või ülesandeid ühes või mitmes ettevõttes, milles nad tegutsevad. (
17
) Käesoleva juhtumi puhul oli nõukogu esitanud piisavalt konkreetsete, täpsete ja ühtelangevate kaudsete tõendite kogumi, mis võimaldab tõendada, et apellant tegutses sellises majandussektoris, mis on Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks suur sissetulekuallikas, nimelt pangandussektoris. (
18
)
23.
Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades järeldas Üldkohus, et apellandi nime lisamine esialgsetesse aktidesse muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g sisalduva kriteeriumi alusel oli piisavalt põhjendatud. Sellega seoses märkis Üldkohus veel, et puudus vajadus uurida apellandi väidet, mille kohaselt ei olnud muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis d sätestatud kriteeriumi kohaldamise õigustamiseks piisavalt tõendeid. (
19
)
III. Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
24.
Apellatsioonkaebuses, mis saabus Euroopa Kohtusse 8. veebruaril 2024, palub apellant Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalused aktid;
–
teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule;
–
mõista kohtukulud välja nõukogult.
25.
15. mail 2024 saabunud nõukogu vastuses palub nõukogu Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellandilt.
26.
11. veebruaril 2025 toimus kohtuistung, kus apellant ja nõukogu vastasid suuliselt vastatavatele Euroopa Kohtu esitatud küsimustele eelkõige seoses muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g kasutatud väljendi „juhtiv ettevõtja“ tõlgendamisega ja seoses küsimusega, kas Üldkohus oleks pidanud analüüsima väidete põhjendusi, millega vaidlustati kõik vaidlusaluste aktide kohased loetellu kandmise kriteeriumid, mida nõukogu kohaldas apellandi suhtes, kui pidada silmas 29. novembri 2018. aasta kohtuotsust Bank Tejarat vs. nõukogu (C‑248/17 P, EU:C:2018:967).
IV. Analüüs
27.
Apellant esitab oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks sisuliselt järgmised seitse väidet:
–
esiteks, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta jättis analüüsimata, kas muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d kohaldamine apellandi suhtes oli põhjendatud;
–
teiseks, et Üldkohus rikkus õigusnormi muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g kasutatud mõiste „juhtivad ettevõtjad“ tõlgendamisel;
–
kolmandaks, et Üldkohus rikkus ELTL artikli 215 lõiget 2;
–
neljandaks, et otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g mõiste „juhtivad ettevõtjad“ tõlgendamisel rikub Üldkohus õiguskindluse põhimõtet ning piirab õigust omandile ja ettevõtlusvabadusele;
–
viiendaks, et Üldkohus moonutas apellandi vastu esitatud tõendite tähendust ja rikkus põhjendamiskohustust;
–
kuuendaks, et Üldkohus tegi õigusliku vea, kui ta järeldas, et pangandussektor on sektor, mis on valitsuse jaoks oluline tuluallikas muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g tähenduses;
–
seitsmendaks, et Üldkohus rikkus õigust õiglasele kohtumõistmisele ja poolte võrdsuse põhimõtet.
28.
Euroopa Kohus palus analüüsida konkreetseid argumente, mis on seotud muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g kasutatud mõiste „juhtivad ettevõtjad“ tõlgendamisega ning mis puudutavad sisuliselt apellatsioonkaebuse teist ja neljandat väidet. Samuti palus Üldkohus analüüsida apellandi argumente seoses küsimusega, kas Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta jättis analüüsimata apellandi suhtes muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d kohaldamise põhjendused. Need argumendid on esitatud apellatsioonkaebuse esimeses väites. Oma hinnangus keskendun nendele põhiküsimustele, millele pooled keskendusid kohtuistungil, kus nad esitasid Euroopa Kohtu palvel suuliselt oma seisukohad.
A.
Apellatsioonkaebuse teine ja neljas väide
29.
Apellatsioonkaebuse teise ja neljanda väite puhul väidab apellant, et Üldkohus tõlgendas muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g sätestatud kriteeriumi vääralt. Sisuliselt heidab ta Üldkohtule ette sellise järelduse tegemist, mille kohaselt kõnealuses sättes kasutatud väljendist „juhtivad ettevõtjad“ ei tulene, et nõukogu peab tõendama loetellu kantud isiku konkreetset käitumist, eelkõige seoses Venemaa Föderatsiooni valitsuse mõjutamisega, ega seda, et nõukogu tõendaks isiku seost selle riigi režiimiga. Tema väitel nähtub muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g teatavatest keeleversioonidest – nagu ka prantsuskeelsest versioonist, milles on kasutatud väljendit „femmes et hommes d’affaires influents“ –, et selle sätte kohaldamine eeldab käitumist, mis avaldab mõju kõnealusele valitsusele, või selle mõju avaldamiseks vajalikku seost selle valitsusega.
30.
Nõukogu vaidleb nendele argumentidele vastu.
31.
Nagu nähtub käesoleva ettepaneku punktist 10, on muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktiga g ette nähtud kõigi selliste rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamine, mis kuuluvad „[juhtivatele ettevõtjatele], […], kes on seotud majandussektoritega, mis on suur sissetulekuallikas Krimmi annekteerimise ja Ukraina destabiliseerimise eest vastutava Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks,“ või on nende isikute omandis, valduses või kontrolli all.
32.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa asjaomane säte on. See on nii eelkõige siis, kui asjaomase ELi õiguse sätte sõnastus ei hõlma otsest viidet liikmesriikide õigusele, mille alusel tähendus ja kohaldamisala tuleks kindlaks määrata, nagu käesoleval juhul muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g puhul. (
20
)
33.
Esiteks, mis puudutab mõiste „leading businesspersons“ („juhtivad ettevõtjad“) grammatilist tõlgendamist, siis on üldteada, et sõna „businessperson“ („ettevõtja“) osutab isikule, kes töötab ettevõttes, tavaliselt äriühingu juhtivtasandil. Peale selle osutab sõna „business“ („ettevõtlus“) majandus- või äritegevusega tegelemisele. Seega osutab mõiste „businesspersons“ („ettevõtjad“) muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g isikutele, kes tegelevad majandus- või äritegevusega äriühingus, mis kuulub neile endale või kus nad on olulisel ametikohal. (
21
)
34.
Mis puutub sõnasse „leading“ („juhtiv“), siis on see omadussõna, mille tähendus on inglise keeles „very important or most important“ („väga tähtis või kõige tähtsam“). (
22
) Kuna väljendile „leading businesspersons“ („juhtivad ettevõtjad“) järgneb muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g väljend „involved in economic sectors“ („seotud majandussektoritega“), tuleb mõistet „leading“ („juhtiv“) mõista nii, et sellega peetakse silmas asjaomase ettevõtja tähtsust sektoris, kus ta tegutseb, ja mõju, mida see isik on võimeline selles sektoris avaldama, mis on sisuliselt järeldus, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91. Peale selle, nagu on osutatud samas punktis, saab asjaolu, et ettevõtja on „juhtiv“, kindlaks teha, võttes muu hulgas arvesse tema ametialast staatust, tema majandustegevuse olulisust, tema kapitaliosaluse suurust või ülesandeid ühes või mitmes ettevõttes, milles ta tegutseb. Apellant ei ole sellele järeldusele oma apellatsioonkaebuses konkreetselt viidanud.
35.
Sellest järeldub, et grammatilisest seisukohast ei teinud Üldkohus viga, kui ta järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 88–90 sisuliselt, et määramaks kindlaks, et isik on „juhtiv ettevõtja“ muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g tähenduses, ei pea nõukogu tõendama muud kui seda, et asjaomane isik tegeleb majandus- või äritegevusega ning et seda isikut käsitatakse vaidlustatud kohtuotsuse punktis 91 kirjeldatud asjaolusid arvesse võttes isikuna, kes on selles majandussektoris, kus ta tegutseb, väga tähtis või kõige tähtsam ettevõtja, ja seega võimeline avaldama selles sektoris mõju.
36.
On tõsi, et muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g mõnes keeleversioonis kasutatakse nimisõna „businesspersons“ („ettevõtja“) täiendina omadussõna „leading“ („juhtiv“) asemel omadussõna, mille tähendus on samaväärne ingliskeelse sõna „influential“ („mõjukas“) tähendusega. Apellant tugineb sellele asjaolule, kui ta väidab, et ettevõtjad, keda see säte puudutab, peavad olema võimelised avaldama mõju mitte üksnes majandussektoris, kus nad tegutsevad, vaid ka konkreetselt Venemaa Föderatsiooni valitsusele endale.
37.
Sellega seoses tuletan siiski meelde, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei saa ELi õigusnormi ühes või mõnes keeleversioonis kasutatud sõnastus olla selle õigusnormi tõlgendamise ainus alus. Nimelt tuleb liidu õigusnorme tõlgendada ja kohaldada ühetaoliselt, arvestades liidu kõigis keeltes kehtivaid versioone. (
23
)
38.
Käesoleval juhul täheldan kooskõlas kohtuistungil antud nõukogu selgitustega, et muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g 12 keeleversioonis on sisuliselt kasutatud nimisõna „businesspersons“ („ettevõtjad“) täiendina omadussõna, mille tähendus on samaväärne ingliskeelse sõna „leading“ („juhtivad“) tähendusega. (
24
) Lisaks nendele versioonidele on mõnes versioonis kasutatud sõna, mida võib tõlkida inglise keelde sõnaga „prominent“ („silmapaistev“) või „principal“ („peamine“), mis semantilises mõttes osutab sõnale „leading“ („juhtiv“). (
25
) Käesoleva ettepaneku punktis 34 esitatud kaalutlused, mis käsitlevad ingliskeelse mõiste „leading businesspersons“ („juhtivad ettevõtjad“) tõlgendamist, on seega täielikult kohaldatavad kõigi nende versioonide suhtes.
39.
Samas on ainult prantsuse, läti ja leedu keeles kasutatud muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g nimisõna „businesspersons“ („ettevõtjad“) täiendina omadussõna, mille tõlge inglise keelde on „influential“ („mõjukas“). Samas on ka nende keelte puhul sõna „influencial“ („mõjukas“) üks peamisi tähendusi „important“ („tähtis“). (
26
) Järelikult tuleks selleks, et tagada muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g ühetaoline tõlgendamine ja kohaldamine, mis on eespool punktis 37 viidatud kohtupraktika kohaselt nõutav, tõlgendada väljendit „leading businesspersons“ („juhtivad ettevõtjad“) prantsuse, läti ja leedu keeles samamoodi, nagu seda tõlgendatakse enamiku selle sätte keeleversioonide puhul, nimelt viidates asjaomase ettevõtja tähtsusele selles majandussektoris, kus ta tegutseb ja kus ta on võimeline mõju avaldama. Seega ei teinud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 92 samale järeldusele jõudes viga.
40.
Eespool esitatud kaalutlustest võib järeldada, et grammatilisest seisukohast ei ole põhjendatud apellandi argument, mille kohaselt peaks nõukogu muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g kasutatud väljendi „leading businesspersons“ („juhtivad ettevõtjad“) tõttu tõendama loetellu kantava isiku konkreetset käitumist, eelkõige seoses Venemaa Föderatsiooni valitsuse mõjutamisega, või isiku seotust selle riigi režiimiga.
41.
Teiseks, mis puudutab kontekstipõhist tõlgendust, siis soovin kõigepealt meelde tuletada, et muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g sätestatud loetellu kandmise kriteerium, mis on suunatud „juhtivate ettevõtjate“ vastu, kehtestati esimest korda otsusega 2022/329. Viimati nimetatud otsus võeti vastu 25. veebruaril 2022 ehk järgmisel päeval pärast seda, kui Venemaa Föderatsiooni president kuulutas välja sõjalise operatsiooni Ukrainas ja Venemaa relvajõud alustasid rünnakut Ukrainale. (
27
)
42.
Pealegi on oluline märkida, et juba enne seda, kui otsust 2014/145 muudeti otsusega 2022/329, sisaldas otsuse 2014/145 artikli 2 lõige 1 loetellu kandmise kriteeriumi, mis sisuliselt võimaldas meetme võtta isikute vastu, kes on võimelised individuaalselt avaldama mõju Venemaa Föderatsiooni valitsusele. See kehtib eelkõige otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d puhul, milles sisuliselt osutati füüsilistele isikutele, kes annavad aktiivselt materiaalset või rahalist toetust Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevuse eest vastutavatele Venemaa otsustusõiguslikele isikutele või saavad nende tegevusest kasu. Nagu käesolevas ettepanekus juba varem osutati, (
28
) jäi kõnealune kriteerium muudetud otsusesse 2014/145 alles, mis minu arvates tähendab seda, et selle artikli 2 lõike 1 punkti g tõlgendamine nii, et selle kohaselt tuleb tõendada Venemaa Föderatsiooni valitsust mõjutavat käitumist ja seost seda riiki reguleeriva režiimiga, nagu väidab apellant, oleks täiesti üleliigne ja seega kontekstist lähtuvalt ebajärjekindel.
43.
Seetõttu ei leia ma, et muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g kontekstipõhine tõlgendus toetab apellandi argumenti.
44.
Kolmandaks, mis puudutab teleoloogilist tõlgendamist, siis moodustab muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkt g osa õiguslikust raamistikust, millega kehtestati pretsedenditu piiravate meetmete kogum, mille eesmärk on – nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 52 ja 88 õigesti märkis (
29
) – avaldada Venemaa Föderatsioonile maksimaalset survet, et muuta tegevus, mille eesmärk on kahjustada Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust, tema jaoks kulukamaks.
45.
Need on tõepoolest Venemaa suhtes võetud piiravate meetmete eesmärgid, nagu need on sisuliselt sõnastatud 25. juuni 2020. aasta kohtuotsuses VTB Bank vs. nõukogu (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, punkt 59), (
30
) milles viidatakse ka 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsusele Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 123). (
31
) Mõlemas kohtuotsuses käsitleti valdkondlikke piiravaid meetmeid, mis võeti vastu seoses Ukraina olukorda destabiliseeriva Venemaa tegevusega enne 24. veebruari 2022, mil Venemaa relvajõud alustasid kõnealuse riigi vastu rünnakut. (
32
) Vastupidi apellandi argumentidele jäävad eesmärgid, mille Euroopa Kohus nendes kohtuotsustes määratles, siiski kehtima ka käesolevas asjas käsitletavate individuaalsete piiravate meetmete tõlgendamisel, pidades silmas, et raamistiku alusel, mis reguleerib ühist reageerimist olukorrale, mis on pärast Venemaa rünnakut veelgi halvenenud, nagu on sõnaselgelt märgitud otsust 2014/145 muutva otsuse 2022/329 põhjendustes 10 ja 11, võeti vastu nii valdkondlikud kui ka individuaalsed piiravad meetmed. (
33
)
46.
Eelnevat arvesse võttes leian kooskõlas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 52 ja 53 esitatud Üldkohtu järeldustega, et põhjendatud on eeldada, et muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g osutatud juhtivate ettevõtjate suhtes piiravate meetmete võtmisega saab maksimeerida survet Venemaa Föderatsiooni valitsusele, et too lõpetaks sõjalise agressiooni Ukraina territooriumil. Viimaks on ju nendel juhtivatel ettevõtjatel keskne roll nende majandussektorite kasumlikkuse säilitamisel, kus nad tegutsevad, ja mis lõpuks aitavad tagada Venemaa Föderatsiooni valitsusele rahalised vahendid tema tegevuse ja poliitika elluviimiseks. Järelikult aitavad käesolevas asjas käsitletavad piiravad meetmed tõenäoliselt asjaomaste juhtivate ettevõtjate tegevuse pärssimise kaudu vähendada Venemaa Föderatsiooni valitsuse tulu asjaomastest majandussektoritest, misläbi suurenevad selle valitsuse jaoks sõjategevuse kulud ning väheneb tema võime kahjustada Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust.
47.
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 54 ja 89 märkis, järeldub sellest, et meetme võtmine nende juhtivate ettevõtjate suhtes, kes on seotud majandussektoritega, mis on Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks suur sissetulekuallikas, on loogilises seoses käesolevas asjas käsitletavate piiravate meetmete eesmärgiga. Vastupidi apellandi argumentidele kehtib see seos ka siis, kui loetellu kantud isik ei käitu teataval konkreetsel viisil, eelkõige seoses Venemaa Föderatsiooni valitsuse mõjutamisega, või kui tal ei ole seost selle riigi valitseva režiimiga.
48.
Muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g teleoloogiline tõlgendus ei tingi seega vajadust vaadata uuesti läbi selle sätte grammatiline ja kontekstipõhine tõlgendus, mis on esitatud käesoleva ettepaneku punktides 40 ja 43. See hoopis toetab seisukohta, et selles sättes kasutatud väljendist „juhtivad ettevõtjad“ tingituna peab nõukogu tõendama ainult seda, et asjaomane isik tegeleb majandus- või äritegevusega ning et seda isikut käsitatakse vähemalt väga tähtsa ettevõtjana selles majandussektoris, kus ta tegutseb, ja ta on seega võimeline avaldama selles sektoris mõju.
49.
Mis puudutab ülejäänud osa, siis kuna apellant väidab, et keeruline on teha kindlaks, kuidas loetellu kantavad isikud peaksid toimima, et neid ei kantaks loetellu või et nad kustutataks loetelust, tuleb märkida, et juhtivad ettevõtjad võib loetelust kustutada, kui nad tõendavad, et nad on lahkunud ametikohalt, mille alusel nad loetellu kanti. Kordan, et kuigi selline ametikoht võib olla algne loetellu kandmise põhjus, ei saa selle tagajärg olla see, et asjaomase isiku olukord on mingis hetkes lukus ja et korrapärane läbivaatamine kaotab igasuguse soovitava toime, välja arvatud juhul, kui nõukogu suudab endiselt tõendada kõrvalehoidmise ohtu, mida käesolevas kohtuasjas eraldi küsimusena tõstatatud ei ole.
50.
Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades saab järeldada, et ühestki tõlgendusmeetodist, mis on Euroopa Kohtu praktikas määratletud liidu õiguse sätte tähenduse kindlakstegemiseks, ei tulene, nagu peaks isik, kes loetakse „juhtivaks ettevõtjaks“ muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g tähenduses, olema käitunud Venemaa Föderatsiooni valitsusele mõju avaldaval viisil või olema selle valitsusega seotud, nagu väidab apellant.
51.
Seega ei saa minu arvates väita, et Üldkohus rikkus õigusnormi või õiguskindluse põhimõtet, kui ta tõlgendas muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g sätestatud väljendit „juhtivad ettevõtjad“.
52.
Apellatsioonkaebuse teine ja neljas väide tuleks seega tagasi lükata.
B.
Apellatsioonkaebuse esimene väide
53.
Apellatsioonkaebuse esimeses väites heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane jättis analüüsimata tema esimeses kohtuastmes esitatud väited, millega ta vaidlustas tema loetellu kandmise muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d alusel. Ta väidab, et isegi kui eeldada, et Üldkohus järeldas õigesti, et tema loetellu lisamine kõnealuse muudetud otsuse artikli 2 lõike 1 punkti g alusel oli põhjendatud, tähendab asjaolu, et Üldkohus ei analüüsinud argumente, mis ta selle artikli 2 lõike 1 punktiga d seoses oli esitanud, siiski seda, et rikuti tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele ja tema õigust mainele. Täpsemalt väidab apellant, et kui vaidlustatud aktil on mitu erinevat õiguslikku alust, ei saa Üldkohus piirduda ainult ühe selle õigusliku aluse kehtivuse kontrollimisega. See kehtib eriti käesoleval juhul, kus muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktides d ja g sisalduvad kriteeriumid on suunatud täiesti erinevatele olukordadele.
54.
Nõukogu vaidleb nendele väidetele vastu. Ta märgib, et lähenemisviisi, mida Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse puhul kasutas, toetas nõuetekohaselt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika. Pealegi vaidlustab nõukogu selle, kuidas apellant eristab üksteisest muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d ja punkti g kohast kriteeriumi. Nõukogu väidab, et mõlemad kriteeriumid on neutraalsed, kuna kummagi puhul ei anta hinnangut asjaomase isiku käitumise kohta ega kritiseerita selle isiku käitumist.
55.
Sissejuhatuseks tuletaksin meelde, et käesoleva kohtuasja vaidlusaluste õigusaktide (
34
) puhul ei tuginenud nõukogu apellandi loetellu kandmisel mitte ainult muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktis g sisalduvale kriteeriumile, vaid ka selle artikli 2 lõike 1 punktis d sisalduvale kriteeriumile. Sisuliselt leidis nõukogu, et apellant oli andnud aktiivselt materiaalset või rahalist toetust Krimmi annekteerimise või Ukraina destabiliseerimise eest vastutavatele Venemaa otsustusõiguslikele isikutele ning saanud ka nende tegevusest kasu. Nagu nähtub nõukogu (
35
) esitatud põhjendustest, tugineti kõnealuse loetellu kandmise puhul muu hulgas sellele, et apellandil olid tihedad suhted Venemaa Föderatsiooni presidendi Vladimir Putiniga ja et nad andsid üksteisele vastastikku olulisi eeliseid. Samuti tugines nõukogu sellega seoses asjaolule, et Alfa Group, mille suuraktsionär apellant oli, sai Putinilt preemiana kontserni lojaalsuse eest poliitilist abi, arendamaks oma välisinvesteeringute kavu.
56.
Oluline on märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 133–135 leidis Üldkohus, et apellandi nime kõnealustesse loeteludesse lisamine vastavalt muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punktile g selle alusel, et apellant on juhtiv ettevõtja, kes on seotud majandussektoritega, mis on suur sissetulekuallikas Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks, on piisavalt põhjendatud. Sellega seoses leidis Üldkohus, et puudub vajadus uurida muude nende kaebuste põhjendatust, mille apellant esitas eesmärgiga seada kahtluse alla nõukogu hinnang apellandi loetellu kandmise kohta muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d alusel.
57.
Üldkohus viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 134 kohtupraktikale, mille puhul Euroopa Kohus otsustas seoses piiravad meetmed kehtestava otsuse õiguspärasuse kontrolliga ja nende meetmete ennetavat olemust arvestades, et kui liidu kohus leiab, et vähemalt üks märgitud põhjendustest on piisavalt täpne, konkreetne ja tõendatud ning juba iseenesest piisav alus selle otsuse tegemiseks, siis asjaolu, et teised põhjendused seda ei ole, ei saa õigustada nimetatud otsuse tühistamist.
58.
See järeldus sõnastati algselt 18. juuli 2013. aasta otsuses komisjon vs. Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518), (
36
) milles Euroopa Kohus osutas konkreetselt põhjustele, mille alusel kohaldatakse loetellu kandmise tingimust asjaomase isiku suhtes. Kui vähemalt üks neist põhjustest on põhjendatud ja piisav alus, siis ei tähenda asjaolu, et teised põhjused seda ei ole, seda, et tingimust on vääralt kohaldatud ning et nõukogu otsus on seega õigusvastane. (
37
) Hilisema kohtupraktika puhul, nimelt 29. novembri 2018. aasta kohtuotsuses Bank Tejarat vs. nõukogu (C‑248/17 P, EU:C:2018:967) (
38
) kohaldas Euroopa Kohus sama põhjendust analoogia alusel olukorra suhtes, kus üks loetellu kandmise tingimusi – ja mitte ainult selle tingimuse kohaldamise õigustamiseks esitatud põhjendused – loetakse apellatsioonkaebuse kontekstis põhjendatuks. Euroopa Kohtu hinnangul muutub mis tahes täiendavat loetellu kandmise tingimust käsitlev apellatsioonkaebuse väide sellises olukorras sisuliselt tulemusetuks, kuna vaidlustatud kohtuotsuse resolutsioon tuleb lugeda põhjendatuks. (
39
)
59.
Siinse asjaga seoses märgiksin eelkõige, et Üldkohtu kohtupraktika piiravate meetmete valdkonnas ei tundu olevat järjepidev, nagu nähtub pooleliolevatest kohtuasjadest, mille kohta ma hiljuti ettepaneku esitasin (Timchenko vs. nõukogu (C‑702/23 P, EU:C:2025:273) ja Timchenko vs. nõukogu (C‑703/23 P, EU:C:2025:274)). Vaidlustatud kohtuotsuste puhul ei tuginenud Üldkohus Euroopa Kohtu praktikale, näiteks sellele, mis tuleneb kohtuotsusest Bank Tejarat. Ta analüüsis vaidlusaluste nõukogu otsuste õiguspärasust, võttes ühelt poolt arvesse muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti a ja teiselt poolt selle artikli 2 lõike 1 punkti d. See tähendab, et lähenemisviis, mida Euroopa Kohus käesoleva kohtuasja puhul kohaldab, võib oluliselt mõjutada Üldkohtu otsustuspraktikat.
60.
Seda arvestades on oluline meelde tuletada, et tühistamishagi puhul viitab väite tulemusetus sellele, et väide ei saa juhul, kui see on põhjendatud, kaasa tuua tühistamist, mida hageja taotleb. (
40
) Tavaliselt on tulemusetu väide selline väide, mis kritiseerib meetme teatavat aspekti olukorras, kus asjaomase meetme kohaldamisel saab õiguspäraselt tugineda ka üksnes teistele aspektidele, väidetele või kaalutlustele. (
41
) Sellises olukorras võimaldab menetlusökonoomia põhimõte Üldkohtul jätta niisuguse väite kontrollimata, kuna see ei muudaks otsust vaidlusaluse akti õiguspärasuse kohta. (
42
)
61.
Isegi kui Üldkohus oleks käesolevas asjas järeldanud, et nõukogu oli apellandi suhtes valesti kohaldanud muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d, ei oleks nõukogu otsuse resolutsioon – millega sisuliselt keelatakse apellandil siseneda liikmesriikide territooriumile ja külmutatakse kõik tema varad neil territooriumidel – olnud mõjutatud ning vaidlusalused aktid oleks sellegipoolest tulnud tunnistada õiguspärasteks. Just sellisele olukorrale on viidatud kohtuotsuses Bank Tejarat, mis tugines väljakujunenud eeldusele, et akti tühistamine mõjutab üksnes akti resolutsiooni, mitte aga asjaomase institutsiooni otsuse aluseks olnud põhjendusi.
62.
Lisaks, ehkki ELi institutsioonide aktidele kehtib õiguspärasuse eeldus, laieneb see üksnes asjaomase akti resolutsioonile, mitte aga selle resolutsiooni aluseks olevatele põhjendustele. See tähendab, et kui Üldkohus jätab menetlusökonoomia huvides analüüsimata põhjendused, mille alusel kohaldatakse üht loetellu kandmise kriteeriumi isiku puhul, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, nagu ka käesoleval juhul, siis ei saa eeldada, et Üldkohus kinnitab oma otsusega mingit alternatiivset kriteeriumi. Sellega seoses leian, et apellant eksis, kui ta väitis, et kuna Üldkohus jättis läbi vaatamata tema loetellu kandmise muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d alusel, siis see võib mõjutada tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
63.
Lisaks vastab tõele, et erinevalt kohtuotsusest Bank Tejarat ei ole käesolevas asjas kohaldatud kaks loetellu kandmise kriteeriumi mitte ainult suunatud eri olukordadele, vaid need on ka oma olemuselt märkimisväärselt erinevad. Nagu käesoleva ettepaneku esimesest osast selgub, võimaldab muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkt g lõppkokkuvõttes isiku kandmist loetellu põhjusel, et ta on juhtiva ettevõtjana seotud Venemaa Föderatsiooni valitsuse jaoks kasumliku majandussektoriga. Muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d puhul aga omistatakse loetellu kantud isikule käitumine, mille kaudu antakse materiaalset või rahalist toetust Krimmi annekteerimise või Ukraina destabiliseerimise eest vastutavatele Venemaa otsustusõiguslikele isikutele või saadakse nende tegevusest kasu.
64.
Siiski ei saa vaidlusalustes aktides apellandi suhtes kohaldatud loetellu kandmise kriteeriumide erinev laad seada kahtluse alla eespool punktides 60 ja 61 esitatud põhimõttelisi kaalutlusi. Pealegi ei muuda see erinev laad neid loetellu kandmise kriteeriume eraldi elementideks, mida võiks lahutada ülejäänud nõukogu otsusest, mis võimaldaks seega kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga (
43
) selle otsuse osaliselt tühistada.
65.
Lõpuks on Euroopa Kohus sedastanud, et isik või üksus, kelle nimi on kantud selliste isikute loendisse, kelle vara külmutatakse, säilitab – võttes arvesse tagajärgi tema mainele, sealhulgas pärast seda, kui tema nimi on sellisest loendist kustutatud – vähemalt mittevaralise huvi sellise loendisse kandmise tühistamise vastu, et liidu kohus tunnustaks, et teda ei oleks kunagi tohtinud sellisesse loendisse kanda. (
44
) Selles kohtuotsuses kinnitas Euroopa Kohus, et isikul säilib oma maine kaitse õiguse alusel huvi taotleda nõukogu selle otsuse tühistamist, millega ta nimi loetellu kanti, isegi kui see institutsioon otsustab korrapärase läbivaatamise käigus teda loetelust eemaldada. Siiski on siinses asjas olukord erinev, kuna Üldkohtu poolt alternatiivse loetellu kandmise kriteeriumi hindamine ei saaks mingil juhul viia vaidlusaluste aktide tühistamiseni. Seetõttu ja kooskõlas kohtuistungil toimunud aruteludega, on apellandil võimalik kasutada oma maine kaitsmiseks õiguskaitsevahendina kahju hüvitamise hagi ELTL artikli 340 alusel. (
45
)
66.
Eelnevate kaalutluste alusel leian, et Üldkohtul on õigus järeldada, et kui üks isiku loetellu kandmise kriteerium on põhjendatud, ei ole vaja jätkata sellise alternatiivse loetellu kandmise kriteeriumi aluseks olevate põhjenduste hindamist, millele nõukogu sama otsuse alusena tugines. Järelikult ja kuna Üldkohus ei pidanud analüüsima muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti d alusel loetellu kandmise põhjenduste põhjendatust, ei ole apellandil alust väita, et kõnealune kohus on õigusnormi rikkunud.
67.
Seega tuleb apellatsioonkaebuse esimene väide tagasi lükata.
V. Ettepanek
68.
Käesolevas ettepanekus esitatud analüüsi põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta apellatsioonkaebuse teine ja neljas väide rahuldamata osas, milles need puudutavad muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g tõlgendamist. Lisaks teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta apellatsioonkaebuse esimene väide rahuldamata.
69.
Ma ei esita seisukohta apellandi esitatud ülejäänud väidete kohta ega selle kohta, milliselt poolelt tuleks kooskõlas Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikega 2 välja mõista kohtukulud.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Edaspidi „apellant“.
(
3
)	Edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“.
(
4
)	Edaspidi koos „esialgsed aktid“.
(
5
)	Edaspidi koos „loeteludesse jätmise aktid“ ning edaspidi koos esialgsete aktidega „vaidlusalused aktid“.
(
6
)	Vt ka 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Shuvalov vs. nõukogu (C‑271/24 P, EU:C:2025:180) ning minu ettepanekud kohtuasjades Timchenko vs. nõukogu (C‑702/23 P, EU:C:2025:273) ja Timchenko vs. nõukogu (C‑703/23 P, EU:C:2025:274).
(
7
)	Nõukogu 17. märtsi 2014. aasta otsus, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2014, L 78, lk 16).
(
8
)	Nõukogu 25. veebruari 2022. aasta otsus, millega muudetakse otsust 2014/145 (ELT 2022, L 50, lk 1).
(
9
)	Nõukogu 17. märtsi 2014. aasta määrus, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2014, L 78, lk 6).
(
10
)	Nõukogu 25. veebruari 2022. aasta määrus, millega muudetakse määrust nr 269/2014 (ELT 2022, L 51, lk 1).
(
11
)	Lühiduse huvides tuleks viiteid muudetud otsuse 2014/145/ÜVJP artikli 2 lõike 1 punktis g sätestatud kriteeriumile mõista kui viiteid, mis osutavad ühtlasi sama otsuse artikli 1 lõike 1 punktis e ja muudetud määruse (EL) nr 269/2014 artikli 3 lõike 1 punktis g sätestatud kriteeriumile. Vt käesoleva ettepaneku punktid 9 ja 11.
(
12
)	Edaspidi „muudetud otsus 2014/145“.
(
13
)	Edaspidi „muudetud määrus nr 269/2014“.
(
14
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 31 ja 32.
(
15
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 37–39.
(
16
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 51–56.
(
17
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 88–91.
(
18
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punkt 111.
(
19
)	Vaidlustatud kohtuotsus, punktid 133 ja 134.
(
20
)	20. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Lindenbaumer (C‑61/24, EU:C:2025:197, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
21
)	Vt selle kohta sõnastiku Cambridge Dictionary määratlus, mis on kättesaadav aadressil https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson.
(
22
)	Vt muu hulgas sõnastiku Cambridge Dictionary määratlus, mis on kättesaadav aadressil https://dictionary.cambridge.org/dictionary/learner-english/leading.
(
23
)	Vt 28. novembri 2024. aasta kohtuotsus Másdi (C‑169/23, EU:C:2024:988, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
24
)	Vt otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g bulgaaria-, tšehhi-, saksa-, eesti-, horvaadi-, itaalia‑, ungari-, poola-, slovaki-, sloveeni-, soome- ja rootsikeelne versioon.
(
25
)	Vt muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g hollandi-, portugali-, hispaania-, iiri- ja rumeeniakeelne versioon.
(
26
)	Vt muu hulgas sõnastiku LeRobert määratlus, mis on kättesaadav aadressil https://dictionnaire.lerobert.com/definition/influent.
(
27
)	Vt otsuse 2022/329 põhjendus 9.
(
28
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 10 eespool.
(
29
)	Märgin lühidalt, et järeldused, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 52–54 seoses käesolevas asjas käsitletavate piiravate meetmete eesmärkidega, moodustavad osa selle kohtu analüüsist, mis käsitleb õigusvastasuse vastuväidet, mille apellant esitas esimeses kohtuastmes ELTL artikli 277 alusel seoses proportsionaalsuse põhimõttega. Need on aga kooskõlas järeldusega, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88, kus ta analüüsis muudetud otsuse 2014/145 artikli 2 lõike 1 punkti g tõlgendust, mis võimaldab kõiki neid järeldusi käsitleda ühiselt.
(
30
)	Vt ka 17. septembri 2020. aasta kohtuotsus Rosneft jt vs. nõukogu (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, punkt 85).
(
31
)	Vt minu ettepanek kohtuasjas Timchenko vs. nõukogu (C‑703/23 P, EU:C:2025:274, punkt 52).
(
32
)	Vt nõukogu 31. juuli 2014. aasta otsus 2014/512/ÜVJP, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT 2014, L 229, lk 13) (muudetud), ja nõukogu 31. juuli 2014. aasta määrus (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT 2014, L 229, lk 1).
(
33
)	Peaksin juhtima Euroopa Kohtu tähelepanu ka otsuse 2022/329 põhjendustele 2 ja 4, milles on märgitud, et Euroopa Liit „toetab endiselt vankumatult Ukraina suveräänsust ja territoriaalset terviklikkust“, ning osutatud vajadusele võtta vastu täiendavad piiravad meetmed, millega kaasnevad Venemaale tema sõjalise agressiooni tõttu ulatuslikud ja rasked tagajärjed. Peale selle on otsuse 2022/329 põhjenduses 10 märgitud, et „Venemaa Föderatsiooni relvajõudude provotseerimata“ sissetung Ukrainasse toob kaasa Euroopa Liidu vastuse, mis „hõlmab nii valdkondlikke kui ka individuaalseid piiravaid meetmeid“. Sellest avaldusest nähtub, et need kahte liiki meetmed on omavahel seotud elemendid, millega taotletakse sama eesmärki.
(
34
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 13.
(
35
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 12.
(
36
)	Edaspidi „kohtuotsus Kadi II“.
(
37
)	Kohtuotsus Kadi II, punkt 130.
(
38
)	Edaspidi „kohtuotsus Bank Tejarat“.
(
39
)	Kohtuotsus Bank Tejarat, punktid 60 ja 61. Sõnastus, mida Euroopa Kohus nendes punktides kasutab, tundub olevat mitmeti mõistetav, kuna see osutab „kriteeriumide“ asemel „põhjendustele“. Punktist 57 nähtub siiski selgelt, et Euroopa Kohus viitab kõnealuses kohtuasjas asjaomastele loetellu kandmise tingimustele, mitte aga nende tingimuste kohaldamise põhjendustele.
(
40
)	Vt 21. septembri 2000. aasta kohtuotsus EFMA vs. nõukogu (C‑46/98, EU:C:2000:474, punkt 38).
(
41
)	Vt kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas Evropaïki Dynamiki vs. EKP (C‑401/09 P, EU:C:2011:31, punkt 88).
(
42
)	Vt kohtujurist La Pergola ettepanek kohtuasjas EFMA vs. nõukogu (C‑46/98 P, EU:C:1999:547, punkt 10).
(
43
)	Vt selle kohta 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu (C‑425/13, EU:C:2015:483, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
44
)	Vt 31. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Islamic Republic of Iran Shipping Lines jt vs. nõukogu (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, punkt 31 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
45
)	Vt selle kohta 30. mai 2017. aasta kohtuotsus Safa Nicu Sepahan vs. nõukogu (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, punkt 49.