62025CJ0712_RES
Kohtuasi C‑712/25 PPU [Rastoshev] (
i
)
XM
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Apelativen sad – Sofia)
Euroopa Kohtu (neljas koda) 12. veebruari 2026. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õiglusel rajanev ala – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus 2002/584/JSK – Kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks tehtud Euroopa vahistamismäärus – Euroopa vahistamismääruse täitmine – Artikli 4 punkti 7 alapunkt a – Täitmata jätmise vabatahtlikud alused – Süüteod, mis on täielikult või osaliselt toime pandud vahistamismäärust täitva liikmesriigi territooriumil – Karistuseta jäämise oht
Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta – Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikud alused – Süütegu, mis on täielikult või osaliselt toime pandud vahistamismäärust täitva liikmesriigi territooriumil – Vahistamismäärust täitva õigusasutuse kaalutlusõigus – Ulatus – Vahistamismääruse täitmisest keeldumine, mille ainus alus on kõnealuse süüteo toimepanemise koht – Lubamatus
(Nõukogu raamotsus 2002/584, muudetud raamotsusega 2009/299, artikli 1 lõige 1, artiklid 3, 4 ja 4a)
(vt punktid 33–48, 52 ja resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Apelativen sad – Sofia (Sofia apellatsioonikohus, Bulgaaria) esitas eelotsusetaotluse, tegi eelotsuse kiirmenetluses esimest korda otsuse selle kohta, kuidas tõlgendada Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikku alust, mis puudutab süütegusid, mis on täielikult või osaliselt toime pandud vahistamismäärust täitva liikmesriigi territooriumil raamotsuse 2002/584 (
1
) tähenduses.
18. septembril 2025 tegi tribunal judiciaire de Marseille’s (Marseille esimese astme kohus, Prantsusmaa) eeluurimise eest vastutav asepresident XMi suhtes Euroopa vahistamismääruse, et alustada tema suhtes kriminaalmenetlust ja anda ta üle Prantsuse ametivõimudele seoses mitme süüteo toimepanemisega aastatel 2018–2024. Need süüteod pandi väidetavalt toime kuritegeliku organisatsiooni kaudu spordivõistluste tulemustega manipuleerimiseks mitme liikmesriigi territooriumil, sealhulgas Prantsusmaal ja Bulgaarias.
Sofiyski gradski sad (Sofia linnakohus, Bulgaaria) tegi 20. oktoobril 2025 otsuse nimetatud Euroopa vahistamismääruse täitmiseks ja võttis XMi vahi alla kuni tema tegeliku üleandmiseni Prantsuse ametivõimudele.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis selle otsuse peale esitatud XMi apellatsioonkaebuse läbivaatamisel, et Bulgaarias on raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 7 alapunkti a (
2
) Bulgaaria õigusesse ülevõtva sätte tõlgendamisel kaks lahknevat kohtupraktika suunda. Üks kohtupraktika suund on see, et asjaolu, et Euroopa vahistamismääruses nimetatud süütegu pandi täielikult või osaliselt toime Bulgaarias, ei saa iseenesest olla põhjus täitmisest keeldumiseks. Seevastu teise kohtupraktika suuna kohaselt tuleb sellist asjaolu pidada piisavaks aluseks täitmisest keeldumiseks, kuna Bulgaaria karistusseadustik on ilma eranditeta kohaldatav kõigi selle liikmesriigi territooriumil toime pandud süütegude suhtes.
Neil asjaoludel palus eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 7 alapunkti a.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Euroopa Kohus meelde, et raamotsuses 2002/584 on sätestatud ühelt poolt Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise kohustuslikud alused (
3
) ja teiselt poolt Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikud alused (
4
), mille puhul on liikmesriigid vabad otsustama, kas võtta need oma riigisisesesse õigusesse üle või mitte. Viimati nimetatud aluste ülevõtmise korral ei tohi liikmesriigid siiski ette näha, et õigusasutused peavad asjaomase Euroopa vahistamismääruse täitmisest automaatselt keelduma. Nimelt peab õigusasutustel olema kaalutlusruum, mis võimaldab neil hinnata iga üksikjuhtumit, võttes arvesse kõiki tähtsust omavaid asjaolusid. Sellisest võimalusest ilmajätmine tähendaks Euroopa vahistamismääruse täitmisest lihtsalt keeldumise võimaluse asendamist tegeliku kohustusega, ehkki täitmisest keeldumine on erand ja Euroopa vahistamismääruse täitmine üldreegel. Seega tuleneb raamotsuse 2002/584 artikli 4 sõnastusest, eelkõige tegusõna „võima“ kasutamisest, et vahistamismäärust täitval õigusasutusel peab olema kaalutlusruum otsustamaks, kas keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest artiklis 4 nimetatud alustel või mitte.
Konkreetsemalt raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 7 alapunkti a kohta märkis Euroopa Kohus, et kvalifitseerides selles sättes ette nähtud keeldumise aluse vabatahtlikuks, soovis liidu seadusandja, et isikut, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks ja keda võivad kohtu alla anda nii vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutus kui ka vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusasutus, saaks kohtu alla anda õigusasutus, kes on kriminaalasjades korrakohase õigusemõistmise seisukohast kõige sobivamas positsioonis.
Lisaks on raamotsuse 2002/584 artikli 1 lõike 1 kohaselt raamotsuse eesmärk võimaldada tagaotsitav vahi alla võtta ja üle anda, et toimepandud süütegu ei jääks karistamata ja tagada selle isiku suhtes kriminaalmenetluse läbiviimine. See eesmärk on üldisemalt seotud ELL artikli 3 lõikes 2 sätestatud eesmärgiga ennetada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneval alal kuritegevust ja selle vastu võidelda, mida raamotsusega soovitakse rakendada, et hoida ära süüteo toimepanijate karistuseta jäämise ohtu. Euroopa Kohus leidis, et need eesmärgid võivad ohtu sattuda, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus oleks kohustatud iga juhtumi konkreetseid asjaolusid arvestamata keelduma kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmisest ja tagaotsitava üleandmisest ainuüksi alusel, et Euroopa vahistamismääruses nimetatud süütegu pandi täielikult või osaliselt toime vahistamismäärust täitva liikmesriigi territooriumil.
Euroopa Kohus järeldas sellest, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 7 alapunktis a ette nähtud täitmata jätmise aluse kohaldamine tuleb jätta vahistamismäärust täitva õigusasutuse otsustada. Viimasel peab selleks olema kaalutlusruum, mis võimaldab tal hinnata kõiki asjas tähtsust omavaid asjaolusid, et teha kindlaks, kas vahistamismääruse teinud õigusasutus või vahistamismäärust täitev õigusasutus on kõige sobivamas positsioonis, et tagada korrakohane õigusemõistmine kriminaalasjades ja seega kaitsta kõigi liikmesriikide õigustatud huvi ennetada vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneval alal kuritegevust. See on nii seda enam, kui süüteod, mille tõttu on Euroopa vahistamismäärus tehtud, on toime pandud keerulise rahvusvahelise kuritegeliku organisatsiooni kaudu, mis tähendab, et süüteod võivad olla osaliselt toime pandud või neil võivad olla tagajärjed mitme liikmesriigi territooriumil, eelkõige vahistamismääruse teinud liikmesriigi territooriumil, kus asjaomase isiku suhtes võib olla alustatud kriminaalmenetlust.
Vahistamismäärust täitev õigusasutus peab seega hindamisel arvesse võtma iga konkreetse juhtumi asjaolusid, sealhulgas näiteks süüteo laadi ja tunnuseid ning eelkõige vajaduse korral süüteo rahvusvahelist mõõdet, süüteost tuleneva kahju tekkimise kohta ning kriminaalmenetluse staadiumi vahistamismääruse teinud liikmesriigis ja asjakohasel juhul vahistamismääruse teinud liikmesriigis.
Seega ei saa Bulgaaria karistusõiguses ette nähtud rahvusvaheline territoriaalne pädevus kriminaalasjades iseenesest olla piisav alus Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumiseks, seda enam, et konkreetsel juhul ei ole Bulgaaria õigusasutused asjaomase isiku suhtes kriminaalmenetlust alustanud.
Seetõttu otsustas Euroopa Kohus, et raamotsuse 2002/584 artikli 4 punkti 7 alapunktiga a on vastuolus liikmesriigi kohtupraktika, mille kohaselt piisab Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumiseks asjaolust, et süütegu, millega seoses on tehtud Euroopa vahistamismäärus kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmiseks, pandi täielikult või osaliselt toime vahistamismäärust täitva liikmesriigi territooriumil.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.
(
1
)	Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT 2002, L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK (ELT 2009, L 81, lk 24) (edaspidi „raamotsus 2002/584“).
(
2
)	Selles sättes on ette nähtud, et vahistamismäärust täitev õigusasutus võib keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, kui Euroopa vahistamismäärus on seotud süütegudega, mis loetakse vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse alusel täielikult või osaliselt toime panduks vahistamismäärust täitva liikmesriigi territooriumil või kohas, mida sellena käsitletakse.
(
3
)	Vt raamotsuse 2002/584 artiklis 3 loetletud alused.
(
4
)	Vt raamotsuse 2002/584 artiklites 4 ja 4a loetletud alused.