Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
19. märts 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Riigiabi – Määrus (EL) nr 651/2014 – Teatavat liiki abi, mida võib pidada siseturuga kokkusobivaks – Väikestele ja keskmise suurusega ettevõtjatele (VKEd) antava abi puhul ettenähtud erand – I lisa artikkel 1 – Mõiste „ettevõtja“ – I lisa artikli 3 lõige 3 – Mõiste „sidusettevõtjad“ – Füüsiline isik, kellele kuulub enamus ettevõtja aktsiatega seotud hääleõigustest – Majandustegevusega tegelemine – Ettevõtte juhtimisse otseselt või kaudselt sekkumisega tegeliku kontrolli teostamine
Kohtuasjas C‑870/24,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Administratīvā apgabaltiesa (regionaalne halduskohus, Läti) 14. detsembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 17. detsembril 2024, menetluses
Valsts ieņēmumu dienests
versus
SIA „OUTLETICO“,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president M. Condinanzi, kohtunikud R. Frendo ja A. Kornezov (ettekandja),
kohtujurist: A. Biondi,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Läti valitsus, esindajad: J. Davidoviča ja K. Pommere,
–        Belgia valitsus, esindajad: P. Cottin ja M. Van Regemorter,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: A.‑L. Delbac, V. Hitrovs ja A. Steiblytė,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada komisjoni 17. juuni 2014. aasta määruse (EL) nr 651/2014 [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks (ELT 2014, L 187, lk 1), mida on muudetud komisjoni 2. juuli 2020. aasta määrusega (EL) 2020/972 (ELT 2020, L 215, lk 3) (edaspidi „määrus nr 651/2014“), I lisa artiklit 1 ja artikli 3 lõiget 3.
2        Taotlus on esitatud Valsts ieņēmumu dienestsi (Läti maksuamet) (edaspidi „maksuhaldur“) ja Läti õiguse alusel asutatud äriühingu SIA „OUTLETICO“ (edaspidi „Outletico“) vahelises vaidluses otsuse üle, millega maksuhaldur kohustas Outleticot maksma tagasi abi, mis viimane oli COVID‑19 pandeemiaga seotud tervishoiukriisi kontekstis ebaseaduslikult saanud.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus nr 651/2014
3        Määruse nr 651/2014 põhjendustes 30 ja 40 on märgitud:
„(30)      Kõrvaldamaks erinevusi, mis võivad põhjustada konkurentsimoonutusi, hõlbustamaks [väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjatega (VKEd)] seonduvate erinevate liidu ja liikmesriikide algatuste kooskõlastamist ning halduse selguse ja õiguskindluse huvides peaks käesolevas määruses kasutatav VKE määratlus põhinema määratlusel, mis on esitatud komisjoni 6. mai 2003. aasta soovituses 2003/361/EÜ […] mikro‑, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate määratluse kohta [(ELT 2003, L 124, lk 36)].
[…]
(40)      VKEdel on töökohtade loomisel oluline osa ja nad on üldisemalt võttes ühiskonna stabiilsuse ja majandusarengu edendajad. Nende arengut võivad aga takistada turutõrked, mis põhjustavad VKEdele järgmisi tüüpilisi puudusi. VKEdel on tihtipeale raskusi kapitali või laenu saamisega teatavate finantsturgude madala riskitaluvuse ja selle tõttu, et nad ise suudavad sageli pakkuda üksnes piiratud tagatisi. Nende vähesed vahendid võivad piirata ka nende juurdepääsu teabele, eelkõige uut tehnoloogiat ja võimalikke turge käsitlevale teabele. Seetõttu tuleks VKEde majandustegevuse arengu hõlbustamiseks vabastada käesoleva määrusega teavitamiskohustusest teatavad abiliigid, kui abi antakse VKEdele. Need kategooriad peaksid hõlmama eelkõige VKEdele antavat investeeringuteks ettenähtud abi ja VKEdele messidel osalemiseks antavat abi.“
4        Määruse artiklis 1 on ette nähtud:
„1.      Käesolevat määrust kohaldatakse järgmiste abiliikide suhtes:
[…]
b)      abi VKEdele investeerimisabi, tegevusabi ja VKEde rahastamisele juurdepääsu abi vormis;
[…]
4.      Käesolevat määrust ei kohaldata järgmise abi suhtes:
[…]
c)      abi raskustes olevale ettevõtjale, välja arvatud abikavad, millega korvatakse teatavate loodusõnnetuste tekitatud kahju, idufirmade abikavad ning regionaalse tegevusabi kavad, kui nende kavade alusel ei kohelda raskustes olevaid ettevõtjaid teistest ettevõtjatest soodsamalt. Erandina kohaldatakse käesolevat määrust siiski ettevõtjate suhtes, kes ei olnud 31. detsembri 2019. aasta seisuga raskustes, kuid sattusid raskustesse ajavahemikul 1. jaanuarist 2020 kuni 30. juunini 2021.
[…]“.
5        Määruse artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
2)      [„VKEd“ ] – I lisas sätestatud kriteeriumitele vastavad ettevõtted;
[…]
18)      „raskustes olev ettevõtja“ – ettevõtja, kellel on vähemalt üks järgmistest tunnustest:
a)      Kui on tegemist piiratud vastutusega äriühinguga (v.a VKE, mis on eksisteerinud vähem kui kolm aastat, või riskifinantseerimisabi puhul VKE, millel on kulunud vähem kui 7 aastat esmamüügist, mis kvalifitseerub riskifinantseerimisinvesteeringu saamiseks pärast valitud finantsvahendaja hoolsuskohustuse menetlust), kes on akumuleeritud kahjumi tõttu kaotanud üle poole oma märgitud osa‑ või aktsiakapitalist. […].
[…]
e)      Ettevõtja puhul, mis ei ole VKE, kui viimase kahe aasta jooksul:
1)      ettevõtja arvestuslik finantsvõimendus on olnud suurem kui 7,5 ja
2)      ettevõtte […] suhe intressimaksete kattevarasse on olnud alla 1,0.
[…]
24)      „suurettevõtjad“ – ettevõtjad, kes ei vasta I lisas sätestatud kriteeriumitele;
[…]“.
6        Määruse artiklis 3 on sätestatud:
„Abikavad, selliste kavade raames antav üksikabi ja sihtotstarbeline üksikabi peavad olema siseturuga kokkusobivad [ELTL] artikli 107 lõike 2 või 3 tähenduses ja nende suhtes ei tule kohaldada [ELTL] artikli 108 lõike 3 kohast teavitamiskohustust, tingimusel et kõnealune abi vastab kõigile käesoleva määruse I peatükis sätestatud tingimustele ja käesoleva määruse III peatükis sätestatud asjaomase abikategooria eritingimustele.“
7        Määruse nr 651/2014 I lisa „VKE mõiste“ artiklis 1 on ette nähtud:
„Ettevõtja on majandustegevusega tegelev mis tahes üksus, olenemata selle õiguslikust vormist. See hõlmab eelkõige käsitöö või muu majandustegevusega tegelevaid füüsilisest isikust ettevõtjaid ja pereettevõtteid ning korrapärase majandustegevusega ühinguid ja ühendusi.“
8        Kõnealuse I lisa artiklis 2 on sätestatud:
„1.      Mikro‑, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate (VKEd) kategooriasse kuuluvad ettevõtjad, millel on vähem kui 250 töötajat ja mille aastakäive ei ületa 50 miljonit eurot ja/või aastabilansi kogumaht ei ületa 43 miljonit eurot.
2.      VKEde kategoorias loetakse väikesteks need ettevõtjad, mis annavad tööd vähem kui 50 inimesele ja mille aastakäive ja/või aastabilansi kogumaht ei ületa 10 miljonit eurot.
3.      VKEde kategoorias loetakse mikroettevõtjateks need ettevõtjad, mis annavad tööd vähem kui 10 inimesele ja mille aastakäive ja/või aastabilansi kogumaht ei ületa 2 miljonit eurot.“
9        Kõnealuse I lisa artiklis 3 on sätestatud:
„1.      Autonoomne ettevõtja on iga ettevõtja, mis ei ole partnerettevõtja lõike 2 tähenduses ega sidusettevõtja lõike 3 tähenduses.
[…]
3.      Sidusettevõtjad on ettevõtjad, millel on teineteisega mõni järgmistest suhetest:
a)      ettevõtja omab teises ettevõtjas aktsionäride või osanike häälteenamust;
b)      ettevõtjal on õigus ametisse määrata või ametist vabastada enamikku teise ettevõtja haldus‑, juht‑ või järelevalveorgani liikmetest;
c)      ettevõtjal on õigus rakendada teise ettevõtja suhtes valitsevat mõju vastavalt teise ettevõtjaga sõlmitud lepingule või selle asutamislepingule või põhikirjale;
d)      ettevõtja, kes on teise ettevõtja aktsionär või osanik, kontrollib vastavalt kokkuleppele kõnealuse ettevõtja teiste aktsionäride või osanikega üksi selle ettevõtja aktsionäride või osanike häälteenamust.
[…]
Ettevõtjaid, kellel on mõni esimeses lõigus nimetatud suhe ühe või mitme teise ettevõtja kaudu või lõikes 2 loetletud investoritega, käsitatakse samuti sidusettevõtjana.
Ettevõtjaid, kellel on mõni nimetatud suhe füüsilise isiku või ühiselt tegutseva füüsiliste isikute rühma kaudu, käsitatakse samuti sidusettevõtjana, kui nende tegevus või osa tegevusest toimub samal asjaomasel turul või lähiturgudel.
[…]“.
10      Sama I lisa artikkel 6 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Autonoomse ettevõtja puhul tehakse andmed, sealhulgas töötajate arv, kindlaks üksnes selle ettevõtja raamatupidamisaruannete põhjal.
2.      Partnerettevõtjaid või sidusettevõtjaid omava ettevõtja andmed, sealhulgas töötajate arv, tehakse kindlaks ettevõtja raamatupidamisaruannete ja muude andmete põhjal või kui on olemas ettevõtja konsolideeritud aruanded või nende ettevõtjate konsolideeritud aruanded, millega ettevõtja on konsolideeritud, siis kõnealuste aruannete põhjal.
Esimeses lõigus viidatud andmetele liidetakse asjaomase ettevõtja iga sellise partnerettevõtja andmed, mis asub asjaomasest ettevõtjast tootmisahelas vahetult ees‑ või tagapool. Liidetav osa on proportsionaalne kas omatava kapitali või hääleõiguste protsendiga (arvesse võetakse neist suuremat). Vastastikuse osaluse korral kasutatakse suurimat protsendimäära.
Esimeses ja teises lõigus nimetatud andmetele liidetakse 100% iga sellise ettevõtte andmetest, mis on asjaomase ettevõttega otseselt või kaudselt seotud, juhul kui neid andmeid aruannete konsolideerimisel juba arvesse ei võetud.
[…]“.
Ajutine raamistik
11      Komisjoni teatise „Riigiabi ajutine raamistik majanduse toetamiseks praeguse COVID‑19 puhangu kontekstis“ (ELT 2020, C 91 I, lk 1), mida on muudetud komisjoni 28. jaanuari 2021. aasta teatisega (ELT 2021, C 34, lk 6), punktides 4, 18 ja 22 on märgitud:
„4.      COVID‑19 puhangust tingitud erandlike asjaolude tõttu võib mis tahes liiki ettevõtjatel tekkida tõsiseid raskusi likviidsusega. Nii maksujõulised kui ka maksujõuetud ettevõtjad võivad kogeda äkilist likviidsusnappust või likviidsuse üldse kaotada. Eriti ohustatud on VKEd. See võib tõsiselt mõjutada paljude elujõuliste ettevõtjate ja nende töötajate majandusolukorda lühikese ja keskmise pikkusega ajavahemiku jooksul, kuid sellel võib olla ka pikemaajalisem negatiivne mõju, mis seab ohtu ettevõtjate tegevuse jätkumise.
[…]
18.      Võttes arvesse, et COVID‑19 puhang mõjutab kõiki liikmesriike ja et liikmesriikide võetud ohjeldamismeetmed mõjutavad ettevõtjaid, leiab [Euroopa K]omisjon, et riigiabi on õigustatud ja selle võib kuulutada [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti b alusel siseturuga kokkusobivaks piiratud ajavahemikuks, et leevendada ettevõtjate likviidsuspuudujääki ja tagada, et COVID‑19 puhangu põhjustatud häired ei kahjustaks nende elujõulisust, eriti VKEde puhul.
[…]
22.      Komisjon loeb sellise [ajutise piiratud summas riigiabi ettevõtjatele, kellel on ootamatu likviidsusnappus või isegi täielik likviidsuspuudus,] [ELTL] artikli 107 lõike 3 punkti b alusel siseturuga kokkusobivaks, kui on täidetud kõik järgmised tingimused […]:
[…]
c.      abi võib anda ettevõtjatele, kes ei olnud 31. detsembri 2019. aasta seisuga raskustes ([määruse nr 651/2014] tähenduses).
Erandina eespool märgitust võib abi anda mikro‑ või väikeettevõtjatele ([määruse nr 651/2014] I lisa tähenduses), kes olid juba 31. detsembril 2019 raskustes, tingimusel et nende suhtes ei kohaldata riikliku õiguse alusel maksejõuetusmenetlust ja et nad ei ole saanud päästmisabi ega ümberkorraldamisabi.
[…]“.
Läti õigus
12      Põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud ministrite nõukogu 10. novembri 2020. aasta määruse nr 676, millega kiidetakse heaks COVID‑19 pandeemiast mõjutatud ettevõtjate käibekapitali voogude tagamiseks mõeldud abi eeskirjad (edaspidi „määrus nr 676/2020“), artiklis 4.1 on ette nähtud:
„Vastavalt käesolevale määrusele võib anda abi ettevõtjatele, kes vastavad [määruse nr 651/2014] I lisa artiklis 2 esitatud mikro‑, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate mõistele või [selle määruse] artikli 2 punktis 24 esitatud suurettevõtja määratlusele.“
13      Nimetatud määruse artiklis 5 on sätestatud:
„[Käesoleva määruse] tähenduses on sidusettevõtjad ettevõtjad, kes vastavad [määruse nr 651/2014] I lisa artikli 3 lõikes 3 esitatud sidusettevõtja määratlusele.“
14      Kõnealuse määruse artikkel 16.2 on sõnastatud järgmiselt:
„Abi ei anta keskmistele või suurtele ettevõtjatele, keda tuli vastavalt [määruse nr 651/2014] artikli 2 punktis 18 esitatud määratlusele käsitada juba 31. detsembri 2019. aasta seisuga ja abi andmise hetkel raskustes oleva ettevõtjana.“
15      Määruse nr 676/2020 artiklis 18 on ette nähtud:
„Kui tuvastatakse käesolevas määruses sätestatud riigiabieeskirjade rikkumine, on ettevõtja kohustatud tagastama maksuhaldurile kogu ebaseaduslikult saadud abi koos intressidega vastavalt äritegevusele antava abi kontrolli käsitleva seaduse IV ja V peatüki sätetele.“
16      Äriseadustiku (Komerclikums) artikli 186 lõikes 3 on märgitud:
„Osa annab osanikule õiguse osaleda äriühingu juhtimises, selle kasumi jaotamises ja selle likvideerimise korral äriühingu varade jaotamises, samuti annab see osanikule muud seaduses ja põhikirjas sätestatud õigused.“
17      Äriseadustiku artiklis 209 on ette nähtud:
„Äriühingu juhtorganid on osanike koosolek, juhatus ja nõukogu (juhul kui see luuakse).“
18      Äriseadustiku artiklis 210 on sätestatud:
„(1)      Üksnes osanike koosolekul on pädevus:
1)      põhikirja muuta;
2)      osakapitali suurendada või vähendada;
3)      nõukogu liikmeid valida ja tagasi kutsuda;
4)      juhatuse liikmeid valida ja tagasi kutsuda;
5)      majandusaasta aruannet heaks kiita ja kasumit jaotada;
6)      audiitorit ja pankrotihaldurit valida ja ametist vabastada;
7)      teha otsus esitada nõukogu, juhatuse, asutajate või osanike kohta kaebus ja määrata äriühingule kohtuvaidluste lahendamiseks esindaja;
[…]
9)      teha otsus äriühingu tegevus lõpetada, peatada või ümber korraldada, seda jätkata või uuendada, samuti otsus sõlmida või lõpetada
kontserni leping või seda lepingut muuta;
10)      muudes küsimustes, mille üle otsustamine on antud seaduse või põhikirja alusel osanike koosoleku pädevusse.
(2)      Osanike koosolekul on samuti õigus teha otsuseid, mis jäävad juhatuse või nõukogu pädevusse. Sellisel juhul vastutavad otsuse poolt hääletanud osanikud solidaarselt nende otsuste põhjustatud kahju eest.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
19      Füüsiline isik A omab 100% Läti õiguse alusel asutatud äriühingu SIA „Esterkin Family Investments“ kapitalist, 75% samuti Läti õiguse alusel asutatud äriühingu SIA „IC Industries Holdings“ kapitalist ning 100% Küprose õiguse alusel asutatud äriühingu RRE Tradecenters holding Ltd. kapitalist. Viimati nimetatud äriühing omab 60% Outletico kapitalist ning Outletico omakorda omab 100% teise Läti õiguse alusel asutatud äriühingu SIA „Business Park“ kapitalist.
20      Outletico esitas 21. märtsil ja 16. aprillil 2021 maksuhaldurile taotluse COVID‑19 kriisist mõjutatud ettevõtja toetuse saamiseks vastavalt 2021. aasta jaanuari ja märtsi eest.
21      Maksuhaldur rahuldas 30. aprilli ja 17. mai 2021. aasta otsustega abitaotlused ja määras talle abina 2021. aasta jaanuari eest 45 597,69 eurot ja 2021. aasta märtsi eest 45 597,68 eurot. Maksuhaldur leidis, et Outletico on VKE määruse nr 651/2014 tähenduses ja vastab määruses nr 676/2020 abi saamiseks kehtestatud kriteeriumidele.
22      Maksuhalduri maksukogumise osakond, kes leidis, et Outletico kuulub „suurettevõtjate“ kategooriasse ning oli 31. detsembri 2019. aasta seisuga ja abi andmise kuupäeval raskustes olev ettevõtja, tühistas kahe 27. detsembri 2021. aasta otsusega eelmises punktis nimetatud otsused ja kohustas Outleticot ebaseaduslikult saadud abi tagasi maksma.
23      Outletico esitas maksukogumise osakonna otsuste peale vaided.
24      Maksuhaldur kinnitas neid otsuseid oma 25. märtsi 2022. aasta otsusega. Ta leidis esiteks, et äriühinguid RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings ja Business Park tuleb käsitada Outletico „sidusettevõtjatena“ määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 3 tähenduses ning et sidusettevõtjate rühma liikmena tuleb viimati nimetatud äriühingut kõiki sellesse rühma kuuluvaid äriühinguid puudutavate andmete põhjal käsitada „suurettevõtjana“ määruse nr 651/2014 artikli 2 punkti 24 tähenduses.
25      Nimelt märkis maksuhaldur kõigepealt, et äriregistrist nähtub, et kõnealuse abi andmise kuupäeval omas äriühing RRE Tradecenters holding kontrollosalust
Outleticos, kes oma omakorda omas kontrollosalust äriühingus Business Park. Seejärel leidis maksuhaldur, et kuna füüsiline isik A juhtis ja kontrollis otseselt äriühinguid RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings, tuleb teda käsitada majandustegevuses osalejana ja seega „ettevõtjana“ kõnealuse I lisa artikli 1 ja artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses. Lõpuks järeldas ta sellest, et ühelt poolt äriühingute Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings ning teiselt poolt äriühingu Outletico vahel on suhe ettevõtja kaudu, mitte „füüsilise isiku“ kaudu nimetatud I lisa artikli 3 lõike 3 neljanda lõigu tähenduses.
26      Maksuhaldur leidis teiseks, et nii 31. detsembri 2019. aasta seisuga kui ka kõnealuse abi andmise kuupäeval tuli Outleticot tema enda ja tema sidusettevõtjaid käsitlevaid andmeid arvestades käsitada „raskustes oleva ettevõtjana“ selle määruse artikli 2 punkti 18 tähenduses ning seetõttu ei olnud sellel äriühingul õigust asjaomast abi saada.
27      Outletico esitas administratīvā rajona tiesale (rajooni halduskohus, Läti) maksuhalduri 25. märtsi 2022. aasta otsuse tühistamiseks kaebuse, milles ta eelkõige vaidles vastu mõiste „sidusettevõtjad“ kohaldamisele tema suhtes. Outletico väitis eelkõige, et A‑d tuleb käsitada füüsilise isiku, mitte ettevõtjana.
28      Nimetatud kohus tühistas maksuhalduri otsuse 22. novembri 2022. aasta kohtuotsusega, tuues põhjenduseks, et A on füüsiline isik, mitte ettevõtja, mistõttu ei saa määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 3 neljanda lõigu kohaselt Outleticot pidada äriühingutega Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings seotuks, kuna need kolm äriühingut ei tegutse samal turul ega lähiturgudel. Kohus leidis, et Outletico oli seotud üksnes äriühingutega RRE Tradecenters holding ja Business Park ning sellest lähtuvalt tuleb Outletico liigitada VKEks määruse nr 651/2014 tähenduses, mistõttu tal on õigus saada põhikohtuasjas kõne all olevat abi.
29      Maksuhaldur esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Administratīvā apgabaltiesale (regionaalne halduskohus, Läti), väites muu hulgas, et kui füüsiline isik juhib ja kontrollib otseselt või kaudselt mitut ettevõtjat, tuleb teda käsitada majandustegevuses osalejana ja seega „ettevõtjana“ määruse nr 651/2014 I lisa artikli 1 ja artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses.
30      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasi puudutab küsimust, milliseid ettevõtjaid tuleb käsitada Outletico sidusettevõtjatena, et Outletico saaks kvalifitseerida VKEks või „suurettevõtjaks“ määruse nr 651/2014 tähenduses. Sellega seoses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline ulatus on mõistel „ettevõtja“ selle määruse I lisa artikli 1 tähenduses, ning eelkõige, kas see mõiste hõlmab füüsilist isikut, kes omab kontrollosalust mitmes äriühingus. Seetõttu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ühelt poolt äriühingu Outletico ning teiselt poolt äriühingute Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings vahel on suhe „ettevõtja“ kaudu selle I lisa artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses või „füüsilise isiku“ kaudu nimetatud lisa artikli 3 lõike 3 neljanda lõigu tähenduses, kusjuures viimasel juhul ei saa neid kolme ettevõtjat käsitada sidusettevõtjatena.
31      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul tuleneb 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsusest Cassa di Risparmio di Firenze jt (C‑222/04, EU:C:2006:8), et majandustegevuse olemasolu kindlakstegemiseks juhul, kui füüsiline isik omab osalust äriühingus, mis tegeleb otse turul majandustegevusega, ei piisa selle tuvastamisest, et füüsiline isik omab osalust või siis kontrollosalust, vaid tuleb hinnata, kas see füüsiline isik sekkub ka tegelikult äriühingu juhtimisse.
32      Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et maksuhaldur tugines oma 25. märtsi 2022. aasta otsuses üksnes A osaluse suurusele äriühingute Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings kapitalis, kui ta asus seisukohale, et A otseselt juhtis ja kontrollis neid äriühingud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et äriseadustiku artikli 186 lõike 3 ning artikli 210 lõigete 1 ja 2 kohaselt kuulub ettevõtja teatavate juhtimisotsuste tegemine osanike (kapitaliosaluse omanikud) koosoleku pädevusse.
33      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on seega tekkinud küsimus, kas see otsustuspädevus on üksi piisav, et asuda seisukohale, et füüsiline isik, kes omab äriühingus kontrollosalust, teostab tegelikult selle äriühingu üle ka kontrolli, sekkudes otseselt või kaudselt tema juhtimisse, ja seega tegeleb majandustegevusega või osaleb selle äriühingu majandustegevuses ning järelikult tuleb teda käsitada ettevõtjana.
34      Neil asjaoludel otsustas Administratīvā apgabaltiesa (regionaalne halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [määruse nr 651/2014] I lisa artiklit 1 ja artikli 3 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et füüsilist isikut, kellele kuulub ettevõtjas kapitaliosalus, tuleb samuti käsitada ettevõtjana?
Kas vastust eelmisele küsimusele mõjutab asjaolu, et liikmesriigi õigusnormis on sätestatud, et ettevõtja juhtimisega seotud teatavate otsuste tegemine kuulub osanike (kapitaliosaluse omanikud) koosoleku pädevusse? Kas eeltoodu on iseenesest piisav põhjus asumaks seisukohale, et ettevõtjas kapitaliosalust (osanike häälteenamust) omav füüsiline isik mõjutab otseselt või kaudselt ettevõtja juhtimist ning tegeleb seetõttu majandustegevusega või osaleb asjaomase ettevõtja majandustegevuses, kusjuures pole vaja hinnata, kas füüsiline isik osaleb tõepoolest ettevõtja juhtimises?
2.      Kas [määruse nr 651/2014] I lisa artikli 3 lõike 3 neljandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et fraas „[ettevõtjad], kellel on mõni nimetatud suhe füüsilise isiku kaudu“ hõlmab nimetatud sätte tähenduses ka olukorda, kus füüsiline isik on kapitaliosaluse omanik ja tal on häälteenamus äriühingus, millel on omakorda osanike häälteenamus teises äriühingus, mille suhtes teda käsitatakse äriühingute sidusettevõtjana, ning sama füüsiline isik on viimati nimetatud äriühingutes kapitaliosaluse omanik ja tal on nendes osanike häälteenamus?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
35      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriigi kohtute ja Euroopa Kohtu vahelise koostöö raames Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldab viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades peab Euroopa Kohus temale esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastama. Sellisel juhul on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud asjaolude kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt selle kohta 28. novembri 2000. aasta kohtuotsus Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, ja 23. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus Zlakov, C‑744/23, EU:C:2025:816, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika)
36      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et maksuhaldur leidis 25. märtsi 2022. aasta otsuses, et äriühinguid RRE Tradecenters holding, Esterkin Family Investments, IC Industries Holdings, Outletico ja Business Park tuleb käsitada „sidusettevõtjatena“ määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses.
37      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kellel palutakse kontrollida viimati nimetatud otsuse õiguspärasust, ei ole kahtlusi küsimuses, kas Outleticot võib käsitada määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 3 tähenduses „sidusettevõtjana“ suhetes ühelt poolt äriühinguga RRE Tradecenters holding, kes omab 60% Outletico kapitalist, ja teiselt poolt äriühinguga Business Park, kelle kogu kapital kuulub Outleticole.
38      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt kindlaks teha, kas Outleticot tuleb pidada seotuks mitte ainult äriühingutega RRE Tradecenters holding ja Business Park, vaid äriühingu RRE Tradecenters holding ja A kaudu ka äriühingutega Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings, kuna A omab 100% äriühingu RRE Tradecenters holding kapitalist, 100% äriühingu Esterkin Family Investments kapitalist ja 75% äriühingu IC Industries Holdings kapitalist.
39      Eelotsusetaotlusest nähtub nimelt, et kui kõiki eelmises punktis nimetatud äriühinguid käsitada „sidusettevõtjatena“, ei saaks Outleticot liigitada VKEks. Teda tuleks seega käsitada 31. detsembri 2019. aasta seisuga raskustes oleva ettevõtjana ning tal tuleks põhikohtuasjas kõne all olev abi tagasi maksta, sest sellistel asjaoludel tuleb seda abi pidada ebaseaduslikuks. Seevastu juhul, kui Outleticot pidada seotuks üksnes äriühingutega RRE Tradecenters holdings ja Business Park, saaks teda kvalifitseerida VKEks, ta ei oleks 31. detsembri 2019. aasta seisuga raskustes olev ettevõtja ning talle jääks kõnesolev abi alles.
40      Selles kontekstis on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud sisuliselt küsimus, kas füüsilist isikut, kellel on ettevõtjates kontrollosalus, võib kvalifitseerida „ettevõtjaks“, kelle kaudu on asjaomastel ettevõtjatel kaudselt suhe, millest tulenevalt võib kõiki neid üksusi käsitada „sidusettevõtjatena“ määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses.
41      Neid asjaolusid arvestades tuleb asuda seisukohale, et oma kahe küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 651/2014 I lisa artiklit 1 ja artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et füüsilist isikut, kellel on kontrollosalus, mis annab talle majandustegevusega tegelevates äriühingutes osanike häälteenamuse, tuleb ainuüksi sel põhjusel käsitada isikuna, kes ise tegeleb majandustegevusega ja on seega selle I lisa artikli 1 tähenduses „ettevõtja“, kelle kaudu on asjaomastel äriühingutel kaudselt suhted, millest tulenevalt võib neid kvalifitseerida „sidusettevõtjateks“ kõnealuse I lisa artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses. Eelkõige soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas see, et riigisisese õiguse kohaselt kuuluvad teatavad äriühingu juhtimisega seotud otsused osanike koosoleku pädevusse, on iseenesest piisav selleks, et asuda seisukohale, et selline füüsiline isik osaleb äriühingu majandustegevuses, ilma et oleks vaja analüüsida, kas ta tegelikult osaleb äriühingu juhtimises.
42      Nagu nähtub muu hulgas määruse nr 651/2014 – mille eesmärk on tunnistada teatavat liiki abi siseturuga kokkusobivaks vastavalt ELTL artiklitele 107 ja 108 – põhjendusest 40, vabastab komisjon VKEdele abi andmise korral teatavad abiliigid teavitamiskohustusest turutõrgete tõttu, millest tingituna peavad need ettevõtjad toime tulema teatud ebasoodsas olukorras, mis piirab nende sotsiaalselt ja majanduslikult soovitavat arengut (vt selle kohta 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑91/01, EU:C:2004:244, punkt 46, ja 24. septembri 2020. aasta kohtuotsus NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 31).
43      Vastavalt määruse nr 651/2014 I lisa artiklitele 2 ja 3 võib ettevõtjat pidada VKEks selle määruse tähenduses, kui ta vastab kolmele kriteeriumile: töötajate arvu kriteerium, aastakäivet või aastabilansi kogumahtu puudutav rahaline kriteerium ja sõltumatuse kriteerium (24. septembri 2020. aasta kohtuotsus NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
44      Viimati nimetatud kriteeriumi kohta on Euroopa Kohus leidnud, et selle eesmärk on tagada, et VKEdele suunatud meetmetest saaksid kasu tegelikult ettevõtjad, kelle jaoks nende suurus kujutab endast halvemust, mitte aga ettevõtjad, kes kuuluvad suurkontserni ja võivad seega saada rahalisi vahendeid ja toetusi, mida ei saa sama suurusega konkurendid (24. septembri 2020. aasta kohtuotsus NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Seega on selle kriteeriumi eesmärk – nagu nähtub eelkõige soovituse 2003/361, millel määruse nr 651/2014 põhjenduses 30 märgitu kohaselt VKE mõiste põhineb, põhjendusest 9 – paremini mõista VKEde tegelikku majanduslikku olukorda ja jätta sellest kategooriast välja need ettevõtjate rühmad, mille majanduslik võim ületab VKE oma, selleks et VKE kategooria jaoks ette nähtud erieeskirjadest ja neid soodustavatest meetmetest saaksid kasu ainult seda tegelikult vajavad ettevõtjad (24. septembri 2020. aasta kohtuotsus NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
46      Mõistet „VKE“ määruse nr 651/2014 tähenduses tuleb siiski tõlgendada kitsalt, kuna see toob kaasa selle mõistega hõlmatud ettevõtjatele eeliste andmise, enamasti eeskirjadega, mis näevad ette erandid üldnormidest (24. septembri 2020. aasta kohtuotsus NMI Technologietransfer, C‑516/19, EU:C:2020:754, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
47      Vastavalt määruse nr 651/2014 artikli 2 punktile 2 koostoimes määruse I lisa artikli 2 lõikega 1 kuuluvad VKEde kategooriasse ettevõtjad, kellel on vähem kui 250 töötajat ja kelle aastakäive ei ületa 50 miljonit eurot ja/või aastabilansi kogumaht ei ületa 43 miljonit eurot.
48      Ettevõtja töötajate arvu ja rahaliste summade arvutamisel tehakse selle lisa artiklites 3 ja 6 vahet muu hulgas „autonoomsetel ettevõtjatel“ ja „sidusettevõtjatel“. Kõnealuse lisa artikli 6 lõike 1 kohaselt tehakse autonoomse ettevõtja puhul andmed, sealhulgas töötajate arv, kindlaks üksnes selle ettevõtja raamatupidamisaruannete põhjal. Seevastu tuleneb artikli 6 lõike 2 esimesest ja kolmandast lõigust, et sidusettevõtjaid omava ettevõtja andmetele liidetakse 100% iga sellise ettevõtja andmetest, kes on asjaomase ettevõtjaga otseselt või kaudselt seotud, juhul kui neid andmeid aruannete konsolideerimisel juba arvesse ei võetud.
49      Sama I lisa artikli 3 lõike 3 esimese lõigu punkti a kohaselt on kaks ettevõtjat „sidusettevõtjad“, kui üks ettevõtja omab teises ettevõtjas aktsionäride või osanike häälteenamust.
50      Lõike 3 kolmanda lõigu kohaselt käsitatakse samuti sidusettevõtjana ettevõtjaid, kellel on mõni lõike 3 esimeses lõigus nimetatud suhe „ühe või mitme teise ettevõtja“ kaudu.
51      Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et Outleticol on äriühingutega Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings vähemalt selline suhe, nagu on sätestatud määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 3 esimese lõigu punktis a, ühelt poolt äriühingu RRE Tradecenters holding kaudu, kes omab 60% Outletico kapitalist ja seega tema osanike häälteenamust, ning teiselt poolt A kaudu, kellele kuulub kogu äriühingu RRE Tradecenters holding kapital, kogu äriühingu Esterkin Family Investments kapital ja 75% äriühingu IC Industries Holdings kapitalist ning kes omab seega nende kolme äriühingu osanike häälteenamust.
52      Küsimuse kohta, kas asjaolu, et füüsilisel isikul on ettevõtjas kontrollosalus koos sellega kaasnevate õigustega vastavalt riigisisesele õigusele, on piisav järeldamaks, et tegeletakse „majandustegevusega“, ja seega kvalifitseerimaks see füüsiline isik „ettevõtjaks“ määruse nr 651/2014 I lisa artikli 1 tähenduses, tuleb märkida, et selle artikli 1 kohaselt on ettevõtja majandustegevusega tegelev mis tahes üksus, olenemata tema õiguslikust vormist. See hõlmab eelkõige käsitöö või muu majandustegevusega tegelevaid füüsilisest isikust ettevõtjaid ja pereettevõtteid ning korrapärase majandustegevusega ühinguid ja ühendusi.
53      Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et mõiste „ettevõtja“ nimetatud artikli 1 tähenduses on iga üksus, kes tegeleb majandustegevusega, mis seisneb toodete ja teenuste pakkumises teataval turul, sõltumata tema õiguslikust seisundist või tema tegevuse eesmärgi kasumlikkusest (vt selle kohta 13. oktoobri 2022. aasta kohtuotsus Baltijas Starptautiskā Akadēmija ja Stockholm School of Economics in Riga, C‑164/21 ja C‑318/21, EU:C:2022:785, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
54      Sellega seoses tuleb esiteks rõhutada, et füüsilist isikut võib pidada „ettevõtjaks“, kui ta tegeleb majandustegevusega. Nimelt hõlmab mõiste „ettevõtja“ määruse nr 651/2014 I lisa artikli 1 tähenduses „mis tahes üksust, olenemata selle õiguslikust vormist“, kes tegeleb majandustegevusega. Seda tõlgendust kinnitab ka artikli 1 teine lause, mille kohaselt käsitatakse ettevõtjana eelkõige käsitöö või muu majandustegevusega tegelevaid „füüsilisest isikust ettevõtjaid ja pereettevõtteid“.
55      Teiseks tuleb meelde tuletada, et majandustegevusega võib tegeleda kas otse turul ettevõtja kaudu või üksuse kaudu, kes seda ettevõtjat nende ühiselt moodustatava majandusüksuse sees kontrollib (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, C‑222/04, EU:C:2006:8, punktid 108–110).
56      Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et osaluse omamisest, sealhulgas kontrollosalusest, üksi ei piisa, et lugeda osalust omava üksuse tegevust majandustegevuseks, kui osaluse omamine piirdub vaid sellega, et kasutatakse aktsionäriks või osanikuks olemisega kaasnevaid õigusi ning olenevalt olukorrast saadakse dividende, mis on lihtsalt omandi viljad (10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, C‑222/04, EU:C:2006:8, punkt 111).
57      Seevastu tuleb äriühingus kontrollosalust omavat üksust, kes tegelikult ka seda äriühingut kontrollosalusest tulenevalt kontrollib, sekkudes otseselt või kaudselt äriühingu juhtimisse, lugeda kontrollitava ettevõtja majandustegevuses osalevaks. Teda ennast tuleb selle alusel kvalifitseerida ettevõtjaks (10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, C‑222/04, EU:C:2006:8, punktid 112 ja 113).
58      Käesoleva kohtuotsuse punktides 53 ja 55–57 meelde tuletatud kohtupraktikast tuleneb, et üksust, sealhulgas füüsilist isikut, kes omab osalust äriühingus, saab kvalifitseerida „ettevõtjaks“ vaid siis, kui on täidetud kaks tingimust. Esiteks peab see osalus võimaldama tal äriühingut kontrollida. Teiseks peab ta seda kontrolli tegelikult teostama, sekkudes otseselt või kaudselt äriühingu juhtimisse (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, C‑222/04, EU:C:2006:8, punkt 118).
59      Sellest järeldub, et enamusosaluse omamisest sellises äriühingus või isegi kogu kapitali omamisest üksi ei piisa järeldamaks, et sellist kontrolli tegelikult teostatakse. Kontrolli teostamine tuleb iga üksikjuhtumi puhul konkreetselt kindlaks teha tõendite alusel, mis kinnitaksid, et asjaomane üksus sekkub otseselt või kaudselt äriühingu juhtimisse.
60      Nimelt võib majandustegevusega tegelevates äriühingutes eelkõige füüsiliste isikute osaluse omamine tähendada tihti vaid omandiõiguse teostamist vara suhtes, eelkõige juhul, kui see tuleneb lihtsast investori kapitalipaigutusest (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, C‑222/04, EU:C:2006:8, punktid 111 ja 117).
61      Sellega seoses ei tähenda asjaolu, et Läti õiguse kohaselt on igal äriühingus osalust omaval isikul teatavad õigused, mis kaasnevad aktsionäriks olemisega, näiteks hääleõigus ja õigus osaleda osanike koosolekul, mis on pädev tegema teatavaid äriühingu juhtimisega seotud otsuseid, iseenesest seda, et osaluse omanik tegelikult seda äriühingut kontrollib, sekkudes otseselt või kaudselt äriühingu juhtimisse. Niisugused õigused tulenevad nimelt ex lege üksnes kapitaliosalusest või üksnes osanikuks olemisest ega ole seega iseenesest piisavad, et teha vahet olukorral, kus füüsiline isik tegeleb majandustegevusega, mis seisneb äriühingu tegelikus kontrollimises, sekkudes otseselt või kaudselt selle juhtimisse, ning olukorral, kus füüsilise isiku osalus tähendab vaid omandiõiguse teostamist vara suhtes, eelkõige juhul, kui see osalus tuleneb lihtsast investori kapitalipaigutusest.
62      Nagu Belgia valitsus oma kirjalikes seisukohtades sisuliselt märkis, võib selleks, et kontrollida, kas kontrollosalust omav isik sekkub otseselt või kaudselt äriühingu juhtimisse ja teostab seega äriühingu üle tegelikku kontrolli, võtta seevastu arvesse muid tegureid, näiteks asjaolu, et kontrollosalust omav isik täidab ülesandeid järelevalveorganites või nõukogus, et ta on ettevõtja, kes omab sellist osalust mitmes äriühingus, mis tegutsevad koordineeritult või järgivad ühist eesmärki, või et ta on teinud teatavaks äristrateegia, mida ta kavatseb rakendada kontrollitava äriühingu kaudu.
63      Käesoleval juhul on ilmne, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kontrollida, kas on õiguspärane maksuhalduri 25. märtsi 2022. aasta otsus, mis eelotsusetaotluse kohaselt põhineb ainult asjaolul, et A omab kontrollosalust äriühingutes RRE Tradecenters, Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings – seda asjaolu peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
64      Eeltoodud kaalutlustest järeldub, et asjaolu, et A omab kõnealustes äriühingutes kontrollosalust koos Läti õiguse kohaselt sellest tulenevate õigustega, ei ole iseenesest piisav, et tõendada, et see füüsiline isik tegelikult kontrolli teostab, sekkudes otseselt või kaudselt äriühingute juhtimisse, ning et ta tegeleb seetõttu majandustegevusega, mistõttu võib teda kvalifitseerida „ettevõtjaks“ määruse nr 651/2014 I lisa artikli 1 tähenduses. Seega ei saa ainuüksi selle asjaolu põhjal järeldada, et Outleticol on A kaudu äriühingutega Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings kaudsed suhted, millest tulenevalt võib kolme äriühingut kvalifitseerida „sidusettevõtjateks“ nimetatud lisa artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses.
65      Selles kontekstis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas põhikohtuasjas võib arvesse võtta selliseid asjaolusid, nagu on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 62, et teha kindlaks, kas A sekkub otseselt või kaudselt nende äriühingute juhtimisse ja teostab seega tegelikku kontrolli nende tegevuse üle. Jaatava vastuse korral saaks A‑d kvalifitseerida määruse nr 651/2014 I lisa artikli 1 tähenduses „ettevõtjaks“, kelle kaudu on Outleticol äriühingutega Esterkin Family Investments ja IC Industries Holdings kaudselt suhted, millest tulenevalt võib neid äriühinguid kvalifitseerida „sidusettevõtjateks“ artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses.
66      Juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et A‑d ei saa käsitada „ettevõtjana“, vaid teda tuleb mõiste „sidusettevõtjad“ kohaldamisel pidada füüsiliseks isikuks, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus analüüsima, kas on täidetud määruse nr 651/2014 I lisa artikli 3 lõike 3 neljandas lõigus sätestatud tingimused, eelkõige tingimus, et nende tegevus või osa tegevusest toimub samal asjaomasel turul või lähiturgudel.
67      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 651/2014 I lisa artiklit 1 ja artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku tuleb tõlgendada nii, et
–        füüsilist isikut, kellel on kontrollosalus, mis annab talle majandustegevusega tegelevates äriühingutes osanike häälteenamuse, ei saa ainuüksi sel põhjusel käsitada isikuna, kes ise tegeleb majandustegevusega ja on seega selle I lisa artikli 1 tähenduses „ettevõtja“, kelle kaudu on asjaomastel äriühingutel kaudselt suhted, millest tulenevalt võib neid kvalifitseerida „sidusettevõtjateks“ kõnealuse I lisa artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses;
–        sellist füüsilist isikut võib sel eesmärgil kvalifitseerida „ettevõtjaks“ üksnes juhul, kui ta tegelikult teostab osalusest tulenevalt kontrolli, sekkudes otseselt või kaudselt asjaomaste äriühingute juhtimisse, mistõttu ta osaleb nende majandustegevuses;
–        kontrollosaluse omamisest ja sellest vastavalt riigisisesele õigusele tulenevatest osaniku põhikirjajärgsetest õigustest üksi ei piisa, et tõendada sellise kontrolli tegelikku teostamist.
Kohtukulud
68      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Komisjoni 17. juuni 2014. aasta määruse (EL) nr 651/2014 [ELTL] artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks, mida on muudetud komisjoni 2. juuli 2020. aasta määrusega (EL) 2020/972, I lisa artiklit 1 ja artikli 3 lõike 3 kolmandat lõiku
tuleb tõlgendada nii, et
–        füüsilist isikut, kellel on kontrollosalus, mis annab talle majandustegevusega tegelevates äriühingutes osanike häälteenamuse, ei saa ainuüksi sel põhjusel käsitada isikuna, kes ise tegeleb majandustegevusega ja on seega selle I lisa artikli 1 tähenduses „ettevõtja“, kelle kaudu on asjaomastel äriühingutel kaudselt suhted, millest tulenevalt võib neid kvalifitseerida „sidusettevõtjateks“ kõnealuse I lisa artikli 3 lõike 3 kolmanda lõigu tähenduses;
–        sellist füüsilist isikut võib sel eesmärgil kvalifitseerida „ettevõtjaks“ üksnes juhul, kui ta tegelikult teostab osalusest tulenevalt kontrolli, sekkudes otseselt või kaudselt asjaomaste äriühingute juhtimisse, mistõttu ta osaleb nende majandustegevuses;
–        kontrollosaluse omamisest ja sellest vastavalt riigisisesele õigusele tulenevatest osaniku põhikirjajärgsetest õigustest üksi ei piisa, et tõendada sellise kontrolli tegelikku teostamist.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: läti.