62011TJ0378_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas T-378/11,
Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG, asukoht Traben-Trarbach (Saksamaa), esindajad: advokaadid R. Kunze ja G. Würtenberger,
hageja,
versus
Siseturu Ühtlustamise Amet (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused), esindajad: K. Klüpfel ja G. Schneider,
kostja,
mille ese on hagi, mis on esitatud Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoja 10. mai 2011. aasta otsuse (asi R 1598/2010-4) peale, mis käsitleb kujutismärgi MEDINET ühenduse kaubamärgina registreerimise taotluse raames varasemate kaubamärkide vanemuse nõuet,
ÜLDKOHUS (viies koda),
koosseisus: koja esimees S. Papasavvas, kohtunikud V. Vadapalas (ettekandja) ja K. O’Higgins,
kohtusekretär: ametnik C. Kristensen,
arvestades 18. juulil 2011 Üldkohtu kantseleisse saabunud hagiavaldust,
arvestades 23. novembril 2011 Üldkohtu kantseleisse saabunud vastust,
arvestades 17. oktoobril 2012 toimunud kohtuistungil esitatut,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
Vaidluse taust
1. Hageja Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG esitas 29. detsembril 2009 Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määruse (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (ELT L 78, lk 1) alusel ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
2. Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on järgmine kujutismärk:
>image>1
3. Kaubad, mille jaoks registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 33 ning vastavad neis klassides järgmisele kirjeldusele: „vein, vahuveinid, veinipõhised joogid”.
4. Hageja esitas samal ajal ühtlustamisametile määruse nr 207/2009 artikli 34 alusel taotluse, milles esitas vanemuse nõude seoses varasema siseriikliku kujutismärgiga, mis on Saksamaal registreeritud numbri 834732 all, ning seoses varasema rahvusvahelise kujutismärgiga, mille rahvusvahelises registreeringus nr 364053 on nimetatud Austriat, Beneluxi riike, Itaaliat, Poolat, Prantsusmaad, Slovakkiat, Sloveeniat, Tšehhi Vabariiki ja Ungarit ning milleks on järgmine tähis:
>image>2
5. Kontrollija lükkas 30. juuni 2010. aasta otsusega varasema siseriikliku ja varasema rahvusvahelise kaubamärgi vanemuse nõude tagasi.
6. Hageja esitas ühtlustamisametile 17. augustil 2010 määruse nr 207/2009 artiklite 58–64 alusel kaebuse kontrollija otsuse peale.
7. Ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda jättis 10. mai 2011. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) kõnealuse kaebuse rahuldamata. Ta leidis eelkõige, et määruse nr 207/2009 artikli 34 lõike 1 kohane kaubamärkide identsuse nõue ei ole asjaomase varasema kaubamärgi vanemuse nõude puhul täidetud, kuna taotletud ühenduse kaubamärk on määratlemata värvusega, samas kui varasem siseriiklik ja varasem rahvusvaheline kujutismärk on kullavärvi.
Poolte nõuded
8. Hageja palub Üldkohtul:
– tühistada vaidlustatud otsus;
– mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
9. Ühtlustamisamet palub Üldkohtul:
– jätta hagi rahuldamata;
– mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
10. Hageja esitab oma hagi põhjendamiseks kolm väidet, millest esimene puudutab määruse nr 207/2009 artikli 34 lõike 1, teine nimetatud määruse artikli 75 ja kolmas sama määruse artikli 77 rikkumist.
11. Kohane on uurida üksteise järel teist, esimest ja kolmandat väidet.
12. Kõigepealt peab märkima, et hageja viitab hagiavalduse punktis 53 mitmele argumendile, mille ta oli juba esitanud apellatsioonikoja ja kontrollija menetlustes, ja rõhutab, et ka neid väiteid tuleb lugeda otseselt kõnealuse hagi osaks.
13. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad õiguskindluse ja hea õigusemõistmise tagamiseks hagi vastuvõetavuse eeldusena hagiavaldusest endast nähtuma selle aluseks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud kas või kokkuvõtlikult, ent seostatult ja arusaadavalt. Kuigi hagiavaldus võib konkreetsetes punktides tugineda lisatud dokumentidele ning seda võib neile dokumentidele viidates täiendada, ei saa üldine viide teistele dokumentidele, isegi nendele, mis on lisatud hagiavaldusele, asendada õigusliku argumentatsiooni olulisi elemente, mis asjaomaste nõuete kohaselt peavad hagiavalduses endas sisalduma. Kuna hageja ei ole konkreetselt viidanud ühtlustamisametis toimunud menetluses esitatud argumente sisaldavate dokumentide täpsetele punktidele, tuleb niisiis tunnistada vastuvõetamatuks üldised viited neile dokumentidele (vt selle kohta Üldkohtu 12. juuli 2012. aasta otsus kohtuasjas T-346/09: Winzer Pharma vs . Siseturu Ühtlustamise Amet – Alcon (BAÑOFTAL), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
Teine väide, mis käsitleb määruse nr 207/2009 artikli 75 rikkumist
14. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad määruse nr 207/2009 artikli 75 alusel olema ühtlustamisameti otsused põhjendatud. Kõnealusel põhjendamiskohustusel on sama ulatus kui ELTL artiklis 296 sätestatud kohustusel, mille kohaselt peab põhjendusest selgelt ja üheselt nähtuma akti vastuvõtja arutluskäik. Nimetatud kohustusel on kaks eesmärki: esiteks peab olema huvitatud isikutel oma õiguste kaitsmiseks võimalik mõista võetud meetme põhjuseid ja teiseks peab olema Euroopa Liidu Kohtul võimalik kontrollida otsuse õiguspärasust. Siiski ei pea apellatsioonikoda esitama selgitust, mis järgiks ammendavalt ning üksikasjalikult menetluse poolte iga arutluskäiku. Põhjendus võib seega olla kaudne tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks apellatsioonikoja otsus tehti, ning et pädeval kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks (vt selle kohta Üldkohtu 12. juuli 2012. aasta otsus kohtuasjas T-389/11: Gucci vs . Siseturu Ühtlustamise Amet – Chang Qing Qing (GUDDY), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
15. Lisaks tuleb meenutada, et otsuse põhjendamise kohustus kujutab endast vorminõuet, mida tuleb eristada põhjenduste põhjendatusest, mis on seotud vaidlusaluse akti sisulise seaduslikkusega. Otsuse põhjendamine tähendab nimelt nende põhjenduste formaalselt väljendamist, millele see otsus tugineb. Kui neis põhjendustes on tehtud viga, siis mõjutab see otsuse sisulist õiguspärasust, mitte aga selle otsuse põhjendatust, mis võib olla piisav ka valede põhjenduste korral (vt eespool viidatud kohtuotsus GUDDY, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
16. Esiteks väidab hageja, et apellatsioonikoda ei põhjendanud seda, miks ta lükkas tagasi hageja üksikasjalikud argumendid, mis puudutasid ühtlustamisameti apellatsioonikodade otsuseid seoses kaubamärkide prioriteedi ja vanemuse nõuetega, olgugi et need põhinesid käsitletava asja asjaoludega peaaegu identsetel faktilistel asjaoludel.
17. Selle argumendiga ei saa nõustuda. Tegelikult ei ole apellatsioonikoda kohustatud neid erinevaid otsuseid üksikasjalikult kontrollima ja lisaks täpsustas ta vaidlustatud otsuse punktis 21 põhjused, miks ta ei pidanud asjakohaseks hageja viidatud otsuseid. Sellega näitas ta, et need otsused „ei ole kooskõlas [ühtlustamisameti] esimese astme talituste väljakujunenud praktikaga” ega „kehtivate õigusnormidega”.
18. Teiseks leiab hageja, et apellatsioonikoda rikkus oma põhjendamiskohustust, kui ta märkis, et määruses nr 207/2009 ei ole sätet, mille alusel must-valge kaubamärk on kaitstud kogu värvigammas. Ta lisab, et kui apellatsioonikoda oleks arvestanud liidu kaubamärgiõiguse põhimõtetega, mida hageja oli selles küsimuses ulatuslikult tsiteerinud, siis oleks apellatsioonikoda pidanud asuma seisukohale, et kõnealusel juhul oli põhjendatud vähemalt „osaline vanemuse nõue”.
19. Ka nende argumentidega ei saa nõustuda. Nimelt tuleb esiteks märkida, et apellatsioonikoda ei piirdunud vaidlustatud otsuse punktis 20 üksnes kinnitusega, et määrus nr 207/2009 „ei sisalda õiguspõhimõtteid, mille kohaselt must-valge kaubamärk on kaitstud kogu värvigamma ulatuses”, vaid märkis, et „vastupidi, on vaja võrrelda kaubamärke sellisel kujul, nagu nad on registreeritud, sest sõltuvalt juhtumist ning vastandatud kaubamärgi elemente arvestades võib kaubamärgi värv osutuda kaubamärgi domineerivaks ja eristavaks elemendiks, mõjutada sellest kaubamärgist jäävat tervikmuljet ning suurendada või vähendada sarnasust (ja seega kaitse ulatust)”.
20. Teiseks tuleb esile tuua, et hageja argument, et apellatsioonikoda oleks pidanud rahuldama vähemalt „osalise vanemuse nõude” kujutab endast tegelikult etteheidet selle kohta, et apellatsioonikoda ei nõustunud hageja arvamusega ega tähenda, et apellatsioonikoda ei põhjendanud piisavalt oma otsust. Samas tuleb eespool punktis 15 viidatud kohtupraktikat arvestades meenutada, et väidete sisulise põhjendatuse küsimust tuleb eristada põhjendamiskohustusest.
21. Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonikoda põhjendas kujutismärgi MEDINET ühenduse kaubamärgina registreerimise taotluse hindamisel piisavalt keeldumist varasemate kaubamärkide vanemuse nõude rahuldamisest, võimaldades hagejal kaitsta oma õigusi ja liidu kohtul kontrollida otsuse õiguspärasust.
22. Seega tuleb teine väide tagasi lükata.
Esimene väide, mis puudutab määruse nr 207/2009 artikli 34 lõike 1 rikkumist
23. Kõigepealt tuleb esile tuua, et kuigi apellatsioonikoda viitas vaidlustatud otsuses ja pooled oma märkustes, et on taotletud ühenduse must-valge kaubamärgi registreerimist, ei tähenda see, et taotletud ühenduse kaubamärk on musta ja valget värvi, vaid et selle värvus on määratlemata.
24. Hageja leiab, et ühenduse kujutismärgi MEDINET registreerimistaotluse läbivaatamise raames varasema siseriikliku ja rahvusvahelise kujutismärgi vanemuse nõude rahuldamisest keeldumisega rikkus apellatsioonikoda määruse nr 207/2009 artikli 34 lõiget 1.
25. Määruse nr 207/2009 artikli 34 lõige 1 sätestab, et liikmesriigis registreeritud varasema kaubamärgi, sealhulgas Beneluxi maades registreeritud kaubamärgi või liikmesriigis kehtivate rahvusvaheliste lepete alusel registreeritud kaubamärgi omanik, kes taotleb identse kaubamärgi registreerimist ühenduse kaubamärgina kaupade või teenuste jaoks, mis on identsed nendega või sisalduvad neis, mille jaoks on registreeritud varasem kaubamärk, võib nõuda ühenduse kaubamärgile varasema kaubamärgi vanemust liikmesriigis, kus või mille jaoks see on registreeritud.”
26. Selleks et saaks rahuldada varasema kaubamärgi vanemuse nõude seoses ühenduse kaubamärgi registreerimise taotlemisega, peab olema täidetud kolm kumulatiivset tingimust: varasem kaubamärk ja taotletav ühenduse kaubamärk peavad olema identsed; taotletava ühenduse kaubamärgiga hõlmatud kaubad ja teenused peavad olema identsed varasema kaubamärgiga hõlmatud kaupade või teenustega või sisalduma neis; kõnealuste kaubamärkide omanik peab olema sama (Üldkohtu 19. jaanuari 2012. aasta otsus kohtuasjas T-103/11: Shang vs . Siseturu Ühtlustamise Amet (justing), punkt 14).
27. Tuleb meenutada, et tähis on kaubamärgiga identne üksnes siis, kui see taasesitab ilma muudatuste või lisanditeta kõik kaubamärgi koostisosad, või siis, kui tervikuna vaadelduna on selle erinevused nii väheolulised, et võivad keskmisel tarbijal märkamata jääda (eespool viidatud kohtuotsus justing, punkt 16).
28. Tähise ja kaubamärgi identsuse tingimust tuleb tõlgendada sõna-sõnalt tagajärgede tõttu, mis on sellise identsusega seotud. Käesolevas olukorras võib määruse nr 207/2009 artikli 34 lõike 2 kohaselt sellise ühenduse kaubamärgi omanik, mille suhtes varasema kaubamärgi vanemuse nõue on rahuldatud, juhul kui ta loobub varasemast kaubamärgist või laseb sellel aeguda, tugineda jätkuvalt samadele õigustele, mis tal oleksid olnud siis, kui varasem kaubamärk oleks endiselt registreeritud (eespool viidatud kohtuotsus justing, punkt 17).
29. Käesolevas asjas ei ole vaidlustatud taotletud ühenduse kaubamärgiga ja varasema siseriikliku ning varasema rahvusvahelise kaubamärgiga hõlmatud kaupade ja teenuste identsust. Pooled on ka ühel meelel selles, et kõnealuste kaubamärkide omanik on sama.
30. Lisaks tuleb rõhutada, et kuigi varasemal siseriiklikul ja varasemal rahvusvahelisel kaubamärgil on ühine sõnaline osa taotletud ühenduse kaubamärgiga, milleks on sõna „medinet”, mis asub ristikujulise kujundi sees, on varasemad kaubamärgid kullavärvi, samas kui viimase värvus on määratlemata.
31. Hageja väidab esiteks, et selle kontrollimiseks, kas tähise ja kaubamärgi identsuse tingimus on täidetud, oleks apellatsioonikoda pidanud kohaldama vastulausemenetlustes välja kujundatud põhimõtteid kaubamärkide identsuse kohta. Lisaks leiab hageja, et apellatsioonikoda ei arvestanud erinevust kaitse eseme ja selle ulatuse vahel. Lõpuks väidab hageja, et varasema kaubamärgi vanemuse nõue ei tähenda seda, et pärast siseriiklikest õigustest loobumist saaks asjaomases riigis ühenduse kaubamärgi toime tugineda asjaomaste siseriiklike õiguste prioriteedile. Vastupidi, ühenduse kaubamärgile antud kaitse ulatus asjaomases riigis sõltub sellele kaubamärgile antud kaitse ulatusest, mille vanemust nõutakse. Käesolevas kohtuasjas on seega küsimus käsitletavatele kaubamärkidele antava kaitse ulatuses.
32. Kaubamärkide identsuse osas leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 15, et „kaubamärgid ei ole identsed, kui varasem kaubamärk on värviline ja kaubamärk, mille registreerimist ühenduse kaubamärgina on taotletud, seda ei ole”. Apellatsioonikoda lisas vaidlustatud otsuse punktis 18, et „asjaomase vanemuse nõude rahuldamine võib tegelikult kaasa tuua varasema värvilise kaubamärgi asendamise must-valge kaubamärgi kaitsega, st muuta asjaomase kaubamärgi kujutist. Lõpuks asus apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 19 seisukohale, et „esitatud registriväljavõtted võimaldavad sõnalist osa [„medinet”], mis ühenduse kaubamärgi taotluses on selgelt loetav, eristada üksnes ähmaselt” ja et „registriväljavõtetes on see osa taustast selgemalt eristuv, sest see on tumedam kui ühenduse kaubamärgi taotluses (must valgel taustal).
33. Käsitletavate kaubamärkide kaitse ulatuse küsimuses märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 20, et „varasema kaubamärgi või isegi ühenduse kaubamärgi registreerimistaotluse esemeks oleva kaubamärgi (eeldades, et see registreeritakse hiljem) kaitse ulatus ei ole käesoleva asja ese” ja et „kaitse ese peab olema sama, vastasel juhul ei esine identsust” ning et „sellele osutab viide [Euroopa Kohtu] otsusele kohtuasjas Arthur-et-Félicie”.
34. Tuleb meenutada, et nagu märkis ühtlustamisamet kohtuistungil, tuleb „viidet [Euroopa Kohtu] otsusele kohtuasjas Arthur-et-Félicie mõista viitena Euroopa Kohtu 20. märtsi 2003. aasta otsusele kohtuasjas C-291/00: LTJ Diffusion (EKL 2003, lk I-2799).
35. Teisalt jättis apellatsioonikoda kõrvale hageja viite Esimese Astme Kohtu 18. juuni 2009. aasta otsusele kohtuasjas T-418/07: LIBRO vs . Siseturu Ühtlustamise Amet – Causley (LiBRO), kohtulahendite kogumikus ei avaldata) otsustades, et „see ei ole asjakohane, kuna nimetatud kohtuotsus puudutab […] üksnes segiajamise tõenäosust ja sellega seoses kaubamärkide sarnasuse ulatuse hindamist” (vaidlustatud otsuse punkt 20).
36. Lisaks märkis apellatsioonikoda:
„[k]aubamärgi vanemuse nõude hindamisel ei ole kohta oletuslikel kaalutlustel seoses kõnealuse kaubamärgi kaitse ulatusega […] võrreldes võimalike kolmandate kaubamärkidega. Kaubamärkide identsuse mõistet ei pea [määruse nr 207/2009] artikli 34 raames tingimata tõlgendama täpselt [samal] viisil kui teiste sätete raames – nagu näiteks [määruse nr 207/2009] artikli 8 lõike 1 [punkt] a – või ka identsel (registreeritud) kujul kasutamise hindamise raames [nimetatud määruse] artikli 15 lõike 1 kohaldamisel” (vaidlustatud otsuse punkt 20).
37. Selles osas toob ühtlustamisamet oma vastuses esile, et vastupidi hageja väitele ei ole kõnealuse määruse artikli 34 kohaldamiseks asjakohane määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 kohaldamist puudutav kohtupraktika, kuna varasema kaubamärgi vanemuse nõude menetluses ei mängi mingit rolli see, kuidas tarbijad kaubamärki tajuvad, mis on vastulausemenetluses otsustavaks teguriks.
38. Ühtlustamisamet märkis siiski kohtuistungil, et kuigi eespool viidatud kohtuotsus LTJ Diffusion oli küll vaidlustatud otsuse aluseks, peab olenemata sellest, et määruse nr 207/2009 artikli 34 kohaldamise raames määratletud tähenduses kaubamärkide identsuse mõiste osas saab arvesse võtta seda, kuidas tarbijad kaubamärki tajuvad, arvestama ka teist tegurit, st kõnealuste kaubamärkide kaitse ulatust.
39. Tuleb meenutada, et kohtuotsuses justing (punkt 16) määratletud mõiste „kaubamärkide identsus” lähtub eespool viidatud otsuses LTJ Diffusion (punkt 54) esitatud määratlusest, mille Euroopa Kohus andis vastuses eelotsuse küsimusele selle kohta, kuidas tõlgendada nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) artikli 5 lõike 1 punkti a, mis vastab määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktile a.
40. Sellegipoolest ei sea üksnes asjaolu, et kohtuotsuses justing (punkt 16) määratletud mõiste „kaubamärkide identsus” lähtub eespool viidatud otsuses LTJ Diffusion (punkt 54) esitatud määratlusest, kahtluse alla selle mõiste asjakohasust määruse nr 207/2009 artikli 34 kohaldamisel. Olgugi et nimetatud määruse artikli 8 lõike 1 punkti a ja artikli 34 eesmärgid ei ole samad, seavad nimelt need mõlemad sätted kohaldamise tingimuseks asjaomaste kaubamärkide identsuse. Lisaks ilmneb neid kaht artiklit käsitlevast kohtupraktikast, et mõiste „kaubamärkide identsus” puhul on kohane sõnasõnaline tõlgendus (eespool viidatud kohtuotsus LTJ Diffusion, punkt 50, ja eespool viidatud kohtuotsus justing, punkt 17).
41. Samas peab õigusakti erinevates sätetes kasutatud mõiste puhul sidususe ja õiguskaitse tagamiseks, ja veelgi enam seepärast, et seda mõistet tõlgendatakse sõna-sõnalt, lähtuma eeldusest, et see tähendab üht ja sama, olenemata millises sättes see mõiste sisaldub.
42. Lõpuks tuleb märkida, et kuigi esimese direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkt a – nagu ka määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt a – ei viita otsesõnu sellele, kuidas asjaomane avalikkus seda kaubamärki tajub, tuleb olenemata sellest meenutada, et Euroopa Kohus võttis seda eespool viidatud kohtuotsuses LTJ Diffusion mõiste „kaubamärkide identsus” täpsustamisel arvesse, andes võimaluse tuvastada identsuse, kui kaubamärkide erinevused on niivõrd väheolulised, et võivad keskmisel tarbijal jääda märkamata.
43. Seega on määruse nr 207/2009 artikli 34 kohaldamisel asjakohane mõiste „kaubamärkide identsus” tõlgendus, mille Euroopa Kohus andis eespool viidatud kohtuotsuses LTJ Diffusion esimese direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a (mis on identne määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punktiga a) kohaldamiseks.
44. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonikoda oli kohustatud lähtuma samast mõiste „kaubamärkide identsus” määratlusest, mis tuleneb määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti a kohaldamist käsitlevast kohtupraktikast.
45. Selles osas tuleb meenutada, et vastupidi sellele, mida ühtlustamisamet kohtuistungil väitis, ei ole võimalik vaidlustatud otsuse punktist 20 järeldada, et apellatsioonikoda ka tegelikult lähtus mõistest „kaubamärkide identsus”, nagu see on määratletud eespool viidatud kohtuotsuses LTJ Diffusion (punkt 54). Kuigi apellatsioonikoda viitas sellele kohtuotsusele kinnitamaks, et kaubamärkide identsuse esinemiseks peab olema kaitse ese sama, märkis ta selle sama punkti lõpus nimelt, et määruse nr 207/2009 artiklis 34 esinevat mõistet „kaubamärkide identsus” ei pea tingimata tõlgendama samamoodi kui selle määruse artikli 8 lõike 1 punkti a raames.
46. Sellegipoolest ei ole see eksimus selline, mis võiks ümber lükata vaidlustatud otsuses esitatud põhjenduskäigu, sest vaidlustatud otsuse põhjendustest tervikuna ilmneb selgelt, et apellatsioonikoja järeldused on kooskõlas Üldkohtu poolt eespool punktis 27 kasutatud määratlusega.
47. Vastupidi ühtlustamisameti väidetele ei pea asjaomaste kaubamärkide kaitse ulatust kaubamärgi vanemuse nõude hindamisel arvesse võtma. Nagu on märgitud eespool punktis 26, on asjaomaste kaubamärkide identsus nimelt üks ühtlustamisameti poolt sellise nõude rahuldamise või tagasi lükkamise otsustamisel hinnatavatest tingimustest. Samas eeldab sellise identsuse hindamine a sjaomaste kaubamärkide koostisosade võrdlemist ja mitte selle kaitse ulatuse hindamist ega võrdlemist, mis neil on või võiks olla ja mis võib pealegi olla erinev sõltuvalt sellest, millist määruse nr 207/2009 sätet kohaldatakse.
48. Teiseks leiab hageja, et asjaomased kaubamärgid ei ole ühtlustamisameti menetlussuuniste tähenduses (B osa punkt 5.5) niivõrd selgelt erinevad, et see õigustaks varasema kaubamärgi vanemuse nõude tagasilükkamist. Nn maior
ühenduse kaubamärk, mille kaitset taotleti must-valgena, hõlmab nimelt kahvatukuldset värvi, mida on kasutatud nn minor varasemas siseriiklikus ja rahvusvahelises kaubamärgis, ja lisaks sellele sisaldab taotletud ühenduse kaubamärk ilma igasuguste lisanditeta kõiki varasema siseriikliku ja rahvusvahelise kaubamärgi elemente. Lõpuks väidab hageja, et foneetilisi ja kontseptuaalseid erinevusi ei esine.
49. Tuleb silmas pidada, et poolte vahel ei ole vaidlust küsimuses, et iga asjaomane kaubamärk sisaldab sõnalist elementi „medinet”, mis asub ristikujulise kujundi sees. Seega tekib küsimus kas nende kaubamärkide vahelise erinevuse puhul, mis tuleneb asjaolust, et varasem siseriiklik ja varasem rahvusvaheline kaubamärk on kullavärvi, samas kui taotletud ühenduse kaubamärgi värvus on määratlemata, on tegemist sellise erinevusega, mille puhul ei saa neid kaubamärke identseks pidada.
50. Selles osas tuleb rõhutada, et kuigi määruse nr 207/2009 artiklit 34 käsitlevad ühtlustamisameti menetlussuunised täpsustavad, et „kujutismärgi puhul esitab kontrollija vastuväite, kui kaubamärk näeb ilmselgelt erinev välja”, on tegemist üksnes selliste käitumissuuniste normistikuga, mille ühtlustamisamet on enda suhtes ise kehtestanud (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 12. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas T-410/07: Jurado Hermanos vs . Siseturu Ühtlustamise Amet (JURADO), EKL 2009, lk II-1345, punkt 20, ja 7. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas T-124/09: Valigeria Roncato vs . Siseturu Ühtlustamise Amet – Roncato (CARLO RONCATO), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 27).
51. Järelikult ei tule mitte nende suuniste alusel, vaid lähtudes eespool punktis 27 viidatud kohtupraktikast kontrollida, kas kõnealune värvierinevus on niivõrd tähtsusetu, et asjaomaseid kaubamärke tuleb pidada identseks.
52. Samas tuleb kohe alguses kinnitada, et asjaolu, kas kaubamärk registreeriti konkreetse värvusega või vastupidi, värvus jäi määratlemata, ei saa pidada tarbijate silmis tähtsusetuks faktiks. Nimelt erineb kaubamärgist jääv mulje vastavalt sellele, kas see on värviline või ei ole mingit kindlat värvi.
53. Selles osas tuleb asuda seisukohale, et käesoleval juhul ei saa asjakohaseks pidada hageja poolt hagiavalduses viidatud kohtuotsust, mille kohaselt „varasema, määratlemata värvusega kaubamärgi kaitsega on hõlmatud ka värvikombinatsioonid (eespool viidatud kohtuotsus LiBRO, punkt 65), sest nagu on sedastatud eespool punktis 47, ei pea asjaomaste kaubamärkide kaitse ulatust kaubamärgi vanemuse nõude hindamisel arvesse võtma. Igal juhul saab sellest kohtuotsusest järeldada, et ühenduse värvilise kaubamärgi kaitse ulatus erineb määratlemata värvusega ühenduse kaubamärgi kaitse ulatusest.
54. Seega tuleb asuda seisukohale, et apellatsioonikojal oli õigus, kui ta leidis, et asjaomased kaubamärgid ei ole identsed.
55. Seda tõdemust ei sea kahtluse alla ka hageja teised argumendid.
56. Nendega seoses tuleb kõigepealt meenutada, et hageja väite kohaselt ei ole asjakohased ühtlustamisameti 20. jaanuari 2003. aasta otsus EX-03-5, mis puudutab vanemuse nõudele või prioriteedinõudele esitatavaid vorminõudeid, ja komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95, millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT L 303, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189), eeskirja 15 lõike 2 punkt e ja eeskirja 103 punkt e, millele viitas apellatsioonikoda vastuses küsimusele, millises ulatuses saab ühenduse must-valge kaubamärgi registreerimistaotluses esitada vanemuse nõude varasema värvilise kaubamärgi osas. Hageja on seisukohal, et igal juhul ei pidanud apellatsioonikoda kinni õigusnormide hierarhiast, kui ta tugines ühenduse kaubamärgialaste õigusaktide tõlgendamisel halduseeskirjadele.
57. Eespool punktis 56 mainitud õigusakte silmas pidades tuleb märkida, et pärast seda, kui apellatsioonikoda oli vaidlustatud otsuse punktis 15 meenutanud asjaolu, et värviline kaubamärk ei ole identne must-valge kaubamärgiga, täpsustas ta, et „seepärast nõuab otsuse EX-03-5 artikli 3 lõige 3 juhul, kui varasem kaubamärk on värviline, tõendeid (registriväljevõtet) selle kohta, et varasem kaubamärk [on] samuti värviline” (vaidlustatud otsuse punkt 16) ja et „samuti on rahvusvahelise registreeringu raames, mis eeldab põhimärgi identsust, nõutav see, et kui asjaomane põhimärk on värviline, siis peab rahvusvahelise registreeringu taotluse esemeks olev kaubamärk olema värviline” ja et „määruse nr 2868/95 eeskirja 15 lõike 2 [punkti] e raames peab samuti olema kaubamärgi kujutis värviline” (vaidlustatud otsuse punkt 17).
58. Eelmises punktis esitatust ilmneb, et apellatsioonikoda ei võtnud määruse nr 207/2009 artikli 34 tõlgendamisel aluseks eespool punktis 56 nimetatud õigusakte, vaid viitas neile üksnes kinnitamaks oma järeldust, et kaubamärgi värvus on selle oluline osa ja eelkõige on see nii mõne tähise ühenduse kaubamärgina registreerimise taotluse raames esitatud varasema kaubamärgi vanemuse nõude hindamisel, mille puhul nõutakse asjaomaste kaubamärkide täieliku identsust.
59. Seega, vastupidi hageja väidetele ei ole apellatsioonikoda läinud vastuollu õigusnormide hierarhiaga ja tal oli õigus, kui ta viitas määruse nr 207/2009 artikli 34 tõlgendamisel kõnealustele erinevatele sätetele.
60. Lisaks väidab hageja, et apellatsioonikoda oleks pidanud võtma arvesse ühtlustamisameti apellatsioonikodade varasemaid otsuseid, millega rahuldati varasema kaubamärgi vanemuse nõue juhtudel, kui taotletud kaubamärgi ja varasema kaubamärgi erinevus oli väike.
61. Selles osas tuleb kõigepealt meenutada, et ühtlustamisamet on kohustatud teostama oma pädevust kooskõlas liidu õiguse üldpõhimõtetega. Kuigi võrdse kohtlemise ja hea halduse põhimõtete alusel peab ühtlustamisamet võtma arvesse sarnaste taotluste kohta tehtud otsuseid ja uurima eriti tähelepanelikult, kas tuleb teha samaväärne otsus või mitte, peab neid põhimõtteid kohaldama siiski seaduslikkuse põhimõtet järgides (vt Üldkohtu 22. mai 2012. aasta otsus kohtuasjas T-179/11: Sport Eybl & Sports Experts vs . Siseturu Ühtlustamise Amet – Seven (SEVEN SUMMITS), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
62. Peale selle peab õiguskindluse ja täpsemalt hea halduse põhimõtte kohaselt iga registreerimistaotluse kontrollimine olema täpne ja täielik, vältimaks kaubamärkide alusetut registreerimist. Selline kontroll tuleb läbi viia igal konkreetsel juhul (vt eespool viidatud kohtuotsus SEVEN SUMMITS, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
63. Käesoleval juhul tuleb märkida, et apellatsioonikoda leidis vaidlustatud otsuse punktis 21, et varasemad otsused, millele hageja viitas, „on vastuolus [ühtlustamisameti] esimese astme talituste väljakujunenud otsustuspraktikaga ning samuti ei ole need kooskõlas kehtivate õigusnormidega”. Ta lisas, et „juhul kui [hageja] viidatud juhtumid ei ole sarnased, ei ole vaja neid hinnata samamoodi ja juhul kui need on sarnased, siis on [ühtlustamisameti] tegevuse puhul ülimuslik seaduslikkuse põhimõte, ning tal ei ole õigust korrata ekslikke otsuseid”.
64. Apellatsioonikoda võttis seega varasemaid otsuseid arvesse. Ta uuris neid ja leidis, et ei olnud vaja otsustada samamoodi, kuna need juhtumid ei olnud kas samasugused või oleks see olnud vastuolus seaduslikkuse põhimõttega. Seega tegi apellatsioonikoda otsuse, mis on kooskõlas eespool punktides 61 ja 62 viidatud kohtupraktikaga.
65. Igal juhul tuleb rõhutada, et asjaolu, et varasem siseriiklik ja varasem rahvusvaheline kujutismärk on mõlemad värvilised, samas kui taotletud ühenduse kaubamärgi värvus on määratlemata, ei kujuta endast olulist erinevust, nagu on tuvastatud eespool punktis 52.
66. Lõpuks väidab hageja, et varasema kaubamärgi vanemuse nõude rahuldamine ei too kaasa seda, et taotletud ühenduse kaubamärk saab varasema kaubamärgi prioriteedi, vaid võimaldab hagejal üksnes vaidlustada kolmandate isikute ühenduse või siseriiklikke kaubamärke, mille registreerimistaotlus on esitatud pärast talle kuuluvate siseriiklike ja rahvusvaheliste kaubamärkide registreerimist, kuid enne selle ühenduse kaubamärgi registreerimistaotluse esitamist, nende ühenduse kaubamärgi „mütsi” alla koondatud varasemate kaubamärkide alusel, nagu neid vastavalt kujutatakse. Seega oleks hageja arvates apellatsioonikoda pidanud tunnustama vähemalt „osalist vanemuse nõuet”, mis oleks hagejal võimaldanud asjaomastes riikides tugineda värvilistele kaubamärkidele, mitte must-valge kujutisega registreeritud ühenduse kaubamärgile.
67. Ühtlustamisamet leiab, et see argument on vastuvõetamatu, kuna see on esitatud esimest korda alles hagiavalduses ja see võib muuta apellatsioonikojas menetletud juhtumi vaidluse eset. Igal juhul muudaks „osalise vanemuse nõude” rahuldamine kaubamärgi eset, mis ei ole võimalik.
68. Selle kohta tuleb sedastada, et isegi kui oletada, et hageja argument on vastuvõetav, ei saa sellega nõustuda. Nimelt muudaks selle argumendiga nõustumine sisutühjaks määruse nr 207/2009 artikli 34 lõikes 1 esitatud kaubamärkide identsuse nõude. Kui nõustuda hageja argumendiga, siis oleks võimalik nõuda varasema kaubamärgi vanemust, kuigi taotletud ühenduse kaubamärk on täiesti teistsugune, sest nagu märgib hageja, tugineb kaubamärkide omanik oma vastulauses seoses ajavahemikuga, mis jääb varasema kaubamärgi registreerimise ja ühenduse kaubamärgi registreerimise vahele, lõppastmes varasemale kaubamärgile selle algselt registreeritud kujul. Seega ei oleks kaubamärkide identsuse nõudel enam mõtet.
69. Lisaks ei ole võimalust tugineda varasema siseriikliku kaubamärgi ühe osa vanemusele määruse nr 207/2009 artiklis 34 ette nähtud. Seevastu tuleb nimetatud määruse artiklit 34 tõlgendada täht-tähelt, mistõttu Üldkohus ei saa sellist nõuet rahuldada (eespool viidatud kohtuotsus justing, punkt 43).
70. Seega tuleb esimene väide tagasi lükata.
Kolmas väide, mis puudutab määruse nr 207/2009 artikli 77 rikkumist
71. Määruse nr 207/2009 artikli 77 lõige 1 sätestab, et kui ühtlustamisamet leiab, et otstarbekas on suuline menetlus, viiakse see läbi ameti omal algatusel või menetluspoole taotlusel.
72. Selleks on apellatsioonikojal kaalutlusruum otsustada, kas suuline menetlus on tõepoolest vajalik (vt Üldkohtu 3. veebruari 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-299/09 ja T-300/09: Gühring vs . Siseturu Ühtlustamise Amet (leetpõõsakollase ja hõbehalli värvi kombinatsioon ning ookerkollase ja hõbehalli värvi kombinatsioon), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
73. Hageja väidab, et apellatsioonikoja suuline menetlus on vajalik selleks, et arutada üksikasjalikult läbi käesoleval juhul esinev õiguslik olukord. Hageja arvates rikkus apellatsioonikoda määruse nr 207/2009 artiklit 77 sellega, et ta ei võtnud arvesse selles artiklis ette nähtud otstarbekuse tegurit ja „sundis” teda esitama hagi Üldkohtule.
74. Üldkohtule esitatud toimikust ja vaidlustatud otsusest ilmneb, et apellatsioonikojal olid kõik vajalikud tõendid selle otsuse resolutsiooni põhjendamiseks. Mis puutub etteheitesse, et istungi korraldamine oleks võimaldanud apellatsioonikojal hinnata küsimust, kas määratlemata värvusega kaubamärgi kujutis võiks hõlmata värvilisi kujutisi, või kas võiks vähemalt tunnustada osaliselt selle kaubamärgi vanemust, siis selles osas tuleb märkida, et hageja ei ole suutnud tõendada, mil moel oleksid tema poolt apellatsioonikojale juba esitatud märkustele lisanduvad suulised täpsustused selles küsimuses takistanud kõnealuse resolutsiooni vastuvõtmist
75. Eeltoodut arvestades tuleb kolmas väide tagasi lükata ja seetõttu jätta hagi tervikuna rahuldamata.
Kohtukulud
76. Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
77. Kuna Siseturu Ühtlustamise Amet on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista hagejalt.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (viies koda)
otsustab:
1. Jätta hagi rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG-lt.