62022CJ0603
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
5. september 2024 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Direktiiv (EL) 2016/800 – Kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste menetluslikud tagatised – Kohaldamisala – Artikli 2 lõige 3 – Isikud, kes on nende suhtes kriminaalmenetluse alustamise kuupäeval olnud lapsed, kuid kes saavad menetluse ajal 18‑aastaseks – Artikkel 4 – Õigus saada teavet – Artikkel 6 – Õigus kaitsjale – Artikkel 18 – Õigus õigusabile – Artikkel 19 – Õiguskaitsevahendid – Menetlusõigusi rikkudes saadud tõendite lubatavus
Kohtuasjas C‑603/22,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Rejonowy w Słupsku (Słupski rajoonikohus, Poola) 26. augusti 2022. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 19. septembril 2022, kriminaalmenetluses järgmiste isikute suhtes:
M. S.,
J. W.,
M. P.,
menetluses osalesid:
Prokurator Rejonowy w Słupsku,
D. G., kes tegutseb M. B-le ja B. B-le määratud esindajana,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe (ettekandja), Euroopa Kohtu president K. Lenaerts kolmanda koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud N. Piçarra, N. Jääskinen ja M. Gavalec,
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: ametnik N. Mundhenke,
arvestades kirjalikku menetlust ja 15. novembri 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Prokurator Rejonowy w Słupsku, esindaja: T. Rutkowska‑Szmydyńska, Prokurator Regionalny w Gdańsku,
–
Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna, J. Sawicka ja S. Żyrek,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: M. Smolek, T. Suchá ja J. Vláčil,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: S. Grünheid, K. Herrmann, J. Hottiaux ja M. Wasmeier,
olles 22. veebruari 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklit 47, ELL artiklit 2 ja artikli 19 lõike 1 teist lõiku, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/800, mis käsitleb kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste menetluslikke tagatisi (ELT 2016, L 132, lk 1), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta direktiivi 2013/48/EL, mis käsitleb õigust kaitsjale kriminaalmenetluses ja Euroopa vahistamismäärusega seotud menetluses ning õigust lasta teavitada vabaduse võtmisest kolmandat isikut ja suhelda vabaduse võtmise ajal kolmandate isikute ja konsulaarasutustega (ELT 2013, L 294, lk 1), artikli 12 lõiget 2 ja artiklit 13, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1), artiklit 3, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/343, millega tugevdatakse süütuse presumptsiooni teatavaid aspekte ja õigust viibida kriminaalmenetluses kohtulikul arutelul (ELT 2016, L 65, lk 1), artikli 7 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 10 lõiget 2 ning liidu õiguse esimuse, vahetu õigusmõju ja tõhususe põhimõtteid.
2
Taotlus on esitatud kolme alaealise – M. S‑i J. W. ja M. P. – suhtes alustatud kriminaalmenetluses, milles neid süüdistatakse suletud puhkekeskuse hoonetesse sissetungis ning sellega kahju tekitamises M. B‑le ja B. B‑le, keda esindab määratud esindaja D. G.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 2012/13
3
Direktiivi 2012/13 põhjendustes 19 ja 26 on märgitud:
„(19)
Käesoleva direktiivi sätete kohaselt peaksid pädevad asutused kahtlustatavat või süüdistatavat isikut suuliselt või kirjalikult viivitamata teavitama nendest [menetlusõigustest], mida kohaldatakse siseriikliku õiguse alusel ning mis on olulised õiglase menetluse tagamiseks. Nende õiguste praktiliseks ja tõhusaks kasutamiseks tuleks nimetatud teavet anda õigel ajal menetluse käigus ja hiljemalt enne seda, kui politsei või muu pädev asutus kahtlustatavat või süüdistatavat isikut esimest korda ametlikult küsitleb.
[…]
(26)
Kahtlustatavale või süüdistatavale isikule käesoleva direktiivi kohaselt teabe andmisel peaksid pädevad asutused pöörama erilist tähelepanu isikule, kes näiteks oma nooruse või vaimse või füüsilise seisundi tõttu ei suuda mõista kõnealuse teabe sisu või tähendust.“
4
Direktiivi artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse hetkest, mil liikmesriigi pädevad asutused on isikule teatavaks teinud, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanekus, kuni menetluse lõpetamiseni, mille all mõistetakse lõpliku otsuse tegemist küsimuses, kas kahtlustatav või süüdistatav isik on kuriteo toime pannud, sealhulgas kohtuotsuse tegemine ja edasikaebamisotsus, kui see on asjakohane.“
5
Direktiivi artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Liikmesriik tagab, et kahtlustatavat või süüdistatavat isikut teavitatakse viivitamata vähemalt järgmistest siseriikliku õiguse alusel kohaldatavatest menetlusõigustest, et neid õigusi oleks võimalik tõhusalt kasutada:
a)
õigus kasutada kaitsjat;
b)
õigus saada tasuta õigusnõustamist ja selle saamise tingimused;
c)
õigus saada artikli 6 kohaselt teavet süüdistuse kohta;
d)
õigus suulisele ja kirjalikule tõlkele;
e)
õigus vaikida.
2.   Liikmesriik tagab, et lõike 1 alusel esitatav teave antakse suuliselt või kirjalikult lihtsas ja arusaadavas keeles, võttes arvesse haavatavate isikute hulka kuuluvate kahtlustatavate või süüdistatavate isikute mis tahes erivajadusi.“
6
Direktiivi artiklis 8 „Kontrollimine ja õiguskaitsevahendid“ on ette nähtud:
„1.   Liikmesriik tagab, et kui kahtlustatavat või süüdistatavat isikut teavitatakse artiklite 3–6 kohaselt, dokumenteeritakse see vastavalt asjaomase liikmesriigi õiguses sätestatud dokumenteerimiskorrale.
2.   Liikmesriik tagab, et kahtlustataval või süüdistataval isikul või tema kaitsjal on kooskõlas siseriiklikes õigusaktides sätestatud menetlusega vaidlustamisõigus, kui pädevad asutused ei anna või keelduvad andmast käesoleva direktiivi alusel teavet.“
Direktiiv 2013/48
7
Direktiivi 2013/48 põhjendustes 15 ja 50 on märgitud:
„(15)
Käesolevas direktiivis tähendab mõiste „kaitsja“ iga isikut, kes on liikmesriigi õiguse kohaselt kvalifitseeritud andma ja kellel on õigus anda, sealhulgas kui ta on selleks akrediteeritud volitatud organi poolt, kahtlustatavale või süüdistatavale isikule õigusalast nõu ja abi.
[…]
(50)
Liikmesriigid peaksid tagama, et kahtlustatava või süüdistatava isiku antud ütluste või selliste tõendite hindamisel, mille saamisel rikuti tema õigust kaitsjale, või juhtudel, kui sellest õigusest erandi tegemine oli käesoleva direktiivi kohaselt lubatud, austatakse kaitseõigusi ja menetluse õiglust; sellega seoses tuleks arvesse võtta Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtupraktikat, mille kohaselt on kaitse õigusi põhimõtteliselt pöördumatult rikutud, kui ilma kaitsja kasutamiseta politseiülekuulamise ajal antud inkrimineerivaid ütlusi kasutatakse süüdimõistmiseks. See ei tohiks piirata ütluste kasutamist muul siseriikliku õigusega lubatud eesmärgil, näiteks selleks, et teha kiireloomulisi uurimistoiminguid, et hoida ära muude kuritegude toimepanemist või tõsiseid negatiivseid tagajärgi teistele isikutele, või seoses kiireloomulise vajadusega vältida märkimisväärse kahju tekitamist kriminaalmenetlusele, kui kaitsja kasutamine või uurimisega viivitamine kahjustaks pöördumatult raske kuriteo käimasolevat uurimist. Samuti ei tohiks see piirata tõendite lubatavust puudutavate siseriiklike eeskirjade või süsteemide kohaldamist ega takistada liikmesriikidel kasutamast süsteemi, kus kõik olemasolevad tõendid võidakse saada kohtus või kohtuniku ees enne selliste tõendite lubatavuse eraldi või eelnevat hindamist.“
8
Direktiivi artikkel 3 „Õigus kaitsjale kriminaalmenetluses“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval isikul on õigus kasutada kaitsjat nii pika aja jooksul ja sellisel viisil, mis annab asjaomasele isikule võimaluse kasutada oma kaitseõigust otstarbekalt ja tõhusalt.
2.   Kahtlustatavale või süüdistatavale isikule antakse põhjendamatu viivituseta võimalus kasutada kaitsjat. Igal juhul saab kahtlustatav või süüdistatav isik võimaluse kasutada kaitsjat alates järgmisest hetkest, olenevalt sellest, milline neist on varaseim:
a)
enne nende küsitlemist politseis või muus õiguskaitse- või õigusasutuses;
b)
siis, kui uurimis- või muud pädevad asutused teostavad uurimis- või muid tõendite kogumise toiminguid kooskõlas lõike 3 punktiga c;
c)
põhjendamatu viivituseta pärast vabaduse võtmise hetke;
d)
aegsasti enne seda, kui kahtlustatav või süüdistatav isik, kes on saanud kutse ilmuda kriminaalasjades pädeva kohtu ette, ilmub selle kohtu ette.
3.   Õigus kaitsjale hõlmab järgmist:
a)
liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul on õigus suhelda ja kohtuda privaatselt teda esindava kaitsjaga, sealhulgas enne küsitlemist politseis või muus õiguskaitse- või õigusasutuses;
b)
liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul on õigus sellele, et tema kaitsja viibib küsitlemise juures ja osaleb selles tõhusalt. Selline osalemine toimub kooskõlas siseriiklikus õiguses sätestatud menetlustega, tingimusel et need menetlused ei piira võimalust kasutada tõhusalt ja sisuliselt asjaomast õigust. Kui kaitsja osaleb küsitlemisel, jäädvustatakse sellise osalemise toimumine, kasutades asjaomase liikmesriigi õiguse kohast jäädvustamiskorda;
c)
liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul on õigus vähemalt sellele, et tema kaitsja viibiks järgmiste uurimis- või tõendite kogumise toimingute juures, kui need toimingud on sätestatud siseriiklikes õigusaktides ja kui kahtlustatav või süüdistatav isik peab asjaomase toimingu juures olema või tal on lubatud seal olla:
i)
äratundmiseks esitamised;
ii)
vastastamised;
iii)
uurimiseksperimendid.
[…]
5.   Liikmesriigid võivad erandjuhtudel ja üksnes kohtueelses etapis teha ajutise erandi lõike 2 punkti c kohaldamisest, kui kahtlustatava või süüdistatava isiku asukoha geograafilise kauguse tõttu on kaitsja kasutamise õigust pärast vabaduse võtmist põhjendamatu viivituseta võimatu tagada.
6.   Liikmesriigid võivad erandjuhtudel ja üksnes kohtueelses etapis teha lõikes 3 sätestatud õiguste kohaldamisest ajutise erandi sellises ulatuses, mis on juhtumi konkreetsetest asjaoludest tulenevalt põhjendatud ühe või enama järgmise mõjuva põhjusega:
a)
kiireloomuline vajadus hoida ära tõsiseid negatiivseid tagajärgi inimese elule, vabadusele või füüsilisele puutumatusele;
b)
uurimisasutuste viivitamatu tegutsemine on hädavajalik selleks, et vältida märkimisväärse kahju tekitamist kriminaalmenetlusele.“
9
Direktiivi artiklis 12 „Õiguskaitsevahendid“ on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval või süüdistataval isikul oleks kriminaalmenetluses ja isikul, kelle üleandmist taotletakse, oleks Euroopa vahistamismäärusega seotud menetlustes tõhus siseriiklikus õiguses sätestatud õiguskaitsevahend, kui rikutakse nende käesolevast direktiivist tulenevaid õigusi.
2.   Ilma et see piiraks tõendite lubatavust käsitlevate siseriiklike eeskirjade ja süsteemide kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et kriminaalmenetluse raames kahtlustatava või süüdistatava isiku antud selliste ütluste või tõendite hindamisel, mille saamisel rikuti tema õigust kaitsjale, või juhtudel, kui sellest õigusest erandi tegemine oli lubatud vastavalt artikli 3 lõikele 6, austatakse kaitseõigust ja menetluse õiglust.“
10
Direktiivi artiklis 13 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et käesoleva direktiivi kohaldamisel võetakse arvesse haavatavate kahtlustatavate ja haavatavate süüdistatavate isikute erivajadusi.“
Direktiiv 2016/343
11
Direktiivi 2016/343 põhjendustes 31 ja 44 on märgitud:
„(31)
Liikmesriigid peaksid kaaluma selle tagamist, et kui kahtlustatavatele või süüdistatavatele antakse teavet direktiivi [2012/13] artikli 3 kohaste õiguste kohta, antakse neile ka teavet õiguse kohta ennast mitte süüstada, nagu see on ette nähtud riigisiseses õiguses kooskõlas käesoleva direktiiviga.
[…]
(44)
Liidu õiguse tõhususe põhimõte näeb ette, et liikmesriigid kehtestavad asjakohased ja tõhusad õiguskaitsevahendid juhuks, kui rikutakse mõnda õigust, mis on üksikisikule tagatud liidu õigusega. Tõhusa õiguskaitsevahendiga, mis on kättesaadav iga käesolevas direktiivis sätestatud õiguse rikkumise korral, peaks olema võimalik taastada kahtlustatavate või süüdistatavate olukord võimalikult suures ulatuses sellisena, nagu see oleks olnud, kui rikkumist ei oleks toimunud, et kaitsta õigust õiglasele kohtulikule arutamisele ja õigust kaitsele.“
12
Direktiivi artiklis 2 on sätestatud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kriminaalmenetluses kahtlustatavale või süüdistatavale füüsilisele isikule. Seda kohaldatakse kõigis kriminaalmenetluse staadiumites alates hetkest, kui isikut kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo või väidetava kuriteo toimepanemises, kuni otsuse tegemiseni selle kohta, kas isik on asjaomase kuriteo toime pannud, ja see otsus on muutunud lõplikuks.“
13
Direktiivi artikli 7 „Õigus vaikida ja õigus ennast mitte süüstada“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval on õigus vaikida seoses kuriteoga, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse.
2.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval on õigus ennast mitte süüstada.“
14
Direktiivi artiklis 10 „Õiguskaitsevahendid“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kahtlustataval ja süüdistataval on tõhusad õiguskaitsevahendid, juhul kui nende käesoleva direktiivi kohaseid õigusi rikutakse.
2.   Ilma et see piiraks tõendite lubatavust käsitlevate riigisiseste õigusnormide ja süsteemide kohaldamist, tagavad liikmesriigid, et kahtlustatava või süüdistatava antud selliste ütluste või tõendite hindamisel, mille saamisel rikuti tema õigust vaikida või õigust ennast mitte süüstada, austatakse kaitseõigust ja menetluse õiglust.“
Direktiiv 2016/800
15
Direktiivi 2016/800 põhjendustes 1, 11, 16, 18, 19, 22, 25–27 ja 29–32 on märgitud:
„(1)
Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada menetluslikud tagatised selleks, et lapsed, st alla 18-aastased isikud, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, oleksid võimelised asjaomasest menetlusest aru saama ja seda jälgima ning kasutama oma õigust õiglasele kohtulikule arutamisele ning et ära hoida uute õigusrikkumiste toimepanemist laste poolt ja edendada nende lõimumist ühiskonda.
[…]
(11)
Käesolevat direktiivi või selle teatavaid sätteid tuleks kohaldada ka sellistele kriminaalmenetluses kahtlustatavatele või süüdistatavatele, kes olid menetluse algatamise ajal lapsed, kuid kes on pärast seda saanud 18-aastaseks, ning kui käesoleva direktiivi kohaldamine on asjakohane, võttes arvesse kõiki kriminaalasjaga seotud asjaolusid, sealhulgas asjaomase isiku küpsust ja kaitsetust.
[…]
(16)
Mõnes liikmesriigis loetakse kuriteoks teatavad vähem tähtsad süüteod, eeskätt liikluseeskirja, kohalike omavalitsusüksuste määruste ning avaliku korra pisirikkumised. Sellistel juhtudel ei oleks mõistlik nõuda, et pädevad asutused peaksid tagama selliste pisirikkumiste korral kõik käesoleva direktiivi kohased õigused. Kui liikmesriigi õiguses on vähem tähtsate süütegude puhul sätestatud, et vabadusekaotuslikku karistust ei saa mõista, tuleks käesolevat direktiivi kohaldada üksnes kriminaalasjades pädeva kohtu menetluste suhtes.
[…]
(18)
Käesoleva direktiivi rakendamisel tuleks arvesse võtta direktiive [2012/13] ja [2013/48]. Käesolevas direktiivis sätestatakse täiendavad tagatised seoses lastele ja vanemliku vastutuse kandjale esitatava teabega, et võtta arvesse laste erivajadusi ja haavatavust.
(19)
Lapsed peaksid saama teavet menetluse käigu üldiste aspektide kohta. Selleks tuleks neile eelkõige lühidalt selgitada menetluse järgmisi etappe, niivõrd kui see on kriminaalmenetluse huvisid arvesse võttes võimalik, ning menetlusega seotud ametiasutuste rolli. Antav teave peaks sõltuma kriminaalasja asjaoludest.
[…]
(22)
Liikmesriigid peaksid vanemliku vastutuse kandjat suuliselt või kirjalikult või mõlemal viisil teavitama kohaldatavatest menetlusõigustest. See teave tuleks esitada niipea kui võimalik ja nii üksikasjalikult kui vaja, et tagada õiglane menetlus ja lapse õiguste tõhus rakendamine.
[…]
(25)
Lapsel, kes on kahtlustatav või süüdistatav, on õigus kaitsjale kooskõlas direktiiviga [2013/48]. Kuna lapsed on kaitsetud ega ole alati võimelised kriminaalmenetlusest täielikult aru saama ja seda jälgima, peaks neid käesolevas direktiivis osutatud olukordades abistama kaitsja. Niisugustes olukordades peaksid liikmesriigid korraldama, et asjaomast last abistaks kaitsja, kui laps ise või vanemliku vastutuse kandja ei ole kaitsja abi korraldanud. Liikmesriigid peaksid vajaduse korral andma õigusabi tagamaks, et last abistab tulemuslikult kaitsja.
(26)
Käesoleva direktiivi kohase kaitsja abi kasutamise eeldus on, et lapsel on õigus kaitsjale kooskõlas direktiiviga [2013/48]. Seetõttu, kui direktiivi [2013/48] sätte kohaldamine ei võimaldaks lapsel käesoleva direktiivi kohaselt kaitsja abi kasutada, ei tuleks seda sätet kohaldada lapse õiguse suhtes direktiivi [2013/48] kohaselt kaitsja abile. Teisest küljest ei tohiks käesolevas direktiivis kaitsja abi kohta sätestatud erandid mõjutada direktiivi [2013/48] kohast õigust kaitsja abile ega harta ja [4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“)] ning liikmesriikide ja muu liidu õiguse kohast õigust õigusabile.
(27)
Käesoleva direktiivi sätteid kaitsja abi kohta tuleks asjatu viivituseta kohaldada niipea, kui lapsele on teatatud, et ta on kahtlustatav või süüdistatav. Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab kaitsja abi seda, et kaitsja annab õigusabi ja esindab last kriminaalmenetluses. Kui käesolevas direktiivis nähakse ette, et kaitsja abistab last küsitlemise ajal, peaks kaitsja olema kohal. Ilma et see piiraks lapse õigust kaitsjale vastavalt direktiivile [2013/48], ei tähenda kaitsja abi seda, et kaitsja peaks viibima iga uurimis- või tõendite kogumise toimingu juures.
[…]
(29)
Kui lapsest, kes algselt ei olnud kahtlustatav ega süüdistatav, vaid näiteks tunnistaja, saab kahtlustatav või süüdistatav, peaks sellel lapsel olema õigus ennast mitte süüstada ja keelduda ütluste andmisest kooskõlas liidu õiguse ja konventsiooniga, nagu seda on tõlgendanud [Euroopa Kohus] ja Euroopa Inimõiguste Kohus. Seetõttu osutatakse käesolevas direktiivis otsesõnu tegelikule olukorrale, kus politseis või muus õiguskaitseasutuses kriminaalmenetluse käigus toimuva küsitlemise ajal saab lapsest kahtlustatav või süüdistatav. Kui lapsest, kes ei olnud kahtlustatav või süüdistatav, saab niisuguse küsitlemise ajal kahtlustatav või süüdistatav, tuleks küsitlemine katkestada, kuni lapsele selgitatakse, et ta on kahtlustatav või süüdistatav, ja kuni ta saab käesoleva direktiivi kohaselt kaitsja abi.
(30)
Tingimusel, et see on kooskõlas õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele, peaks liikmesriikidel olema võimalik teha erand kaitsja abi tagamise kohustusest, kui kaitsja abi ei ole kriminaalasja asjaolusid arvestades proportsionaalne, mida tuleks mõista nii, et alati tuleks esikohale seada lapse parimad huvid. Igal juhul peaks last abistama kaitsja, kui laps tuuakse pädeva kohtu või kohtuniku ette, et otsustada vahi all pidamise üle käesoleva direktiivi kohaldamisalas oleva menetluse mis tahes staadiumis, samuti vahi all pidamise ajal. Peale selle ei tohiks kriminaalkaristusena mõista vabadusekaotuslikku karistust, välja arvatud juhul, kui last on abistanud kaitsja, nii et ta on saanud tõhusalt kasutada oma kaitseõigust, ja igal juhul ülekuulamise ajal kohtuistungil. Liikmesriikidel peaks olema võimalik sätestada sellega seotud praktiline kord.
(31)
Liikmesriikidel peaks olema võimalik teha kaalukal põhjusel kaitsja abi tagamise kohustusest ajutine erand kohtueelses staadiumis, nimelt, kui ilmneb tungiv vajadus hoida ära oluline kahju isiku elule, vabadusele või füüsilisele puutumatusele või kui uurimisasutustel tuleb kiiresti tegutseda, et ennetada raske kuriteoga seotud kriminaalmenetluse olulist kahjustamist, muu hulgas selleks, et saada teavet raske kuriteo väidetavate kaasosaliste kohta või hoida ära raske kuriteoga seotud tähtsa tõendi kaotsiminek. Ühel sellisel kaalukal põhjusel tehtud ajutise erandi kohaldamise ajal peaks pädevatel asutustel olema võimalik last küsitleda ilma kaitsja kohalolekuta, tingimusel et teda on teavitatud, et tal on õigus keelduda ütluste andmisest, ja tal on võimalik seda õigust kasutada, ning kui küsitlemine ei kahjusta kaitseõigust, sealhulgas õigust ennast mitte süüstada. Küsitlemist peaks olema võimalik läbi viia vajalikus ulatuses üksnes teabe saamiseks, mis on hädavajalik, et hoida ära oluline kahju isiku elule, vabadusele või füüsilisele puutumatusele või hoida ära kriminaalmenetluse oluline kahjustamine. Selle ajutise erandi kuritarvitamine kahjustaks põhimõtteliselt pöördumatult kaitseõigust.
(32)
Liikmesriigid peaksid oma õiguses selgelt sätestama sellise ajutise erandi alused ja kriteeriumid ning neid piiratud määral kasutama. Iga ajutine erand peaks olema proportsionaalne, ajaliselt rangelt piiratud, see ei tohiks põhineda üksnes väidetava kuriteo liigil või raskusastmel ega tohiks kahjustada õiglast menetlust üldiselt. Liikmesriigid peaksid tagama, et kui loa käesoleva direktiivi kohase erandi tegemiseks on andnud pädev asutus, kes ei ole kohtunik ega kohus, võib kohus asjaomast otsust hinnata vähemalt kohtumenetluse staadiumis.“
16
Direktiivi artikli 1 punktis a on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse ühised miinimumnormid selliste laste teatavate õiguste kohta,
a)
kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad või“.
17
Direktiivi artiklis 2, milles on määratletud direktiivi kohaldamisala, on sätestatud:
„1.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse lapsele, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatav või süüdistatav. Direktiivi kohaldatakse kuni lõpliku otsuse tegemiseni küsimuses, kas kahtlustatav või süüdistatav on süüteo toime pannud, sealhulgas asjakohasel juhul karistuse mõistmine ja edasikaebuse lahendamine.
2.   Käesolevat direktiivi kohaldatakse kooskõlas artikliga 17 lapsele, kes on isik, kelle üleandmist taotletakse, alates hetkest, mil ta vahistamismäärust täitvas liikmesriigis vahi alla võetakse.
3.   Välja arvatud artiklit 5, artikli 8 lõike 3 punkti b ja artiklit 15, niivõrd kui neis sätetes osutatakse vanemliku vastutuse kandjale, kohaldatakse käesolevat direktiivi või selle teatavaid sätteid käesoleva artikli lõikes 1 ja 2 osutatud sellisele isikule, kes oli laps ajal, mil tema suhtes menetlus algatati, kuid kes on pärast seda saanud 18‑aastaseks, ning kui käesoleva direktiivi või selle teatavate sätete kohaldamine on kriminaalasja asjaolude puhul asjakohane, võttes arvesse muu hulgas isiku küpsust ja kaitsetust. Liikmesriigid võivad otsustada käesolevat direktiivi mitte kohaldada, kui asjaomane isik saab 21‑aastaseks.“
[…]
18
Direktiivi artikli 3 punktis 1 on „laps“ määratletud kui „alla 18‑aastane isik“.
19
Direktiivi 2016/800 artiklis 4 „Õigus teabele“ on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et niipea, kui lapsele on teatatud, et ta on kriminaalmenetluses kahtlustatav või süüdistatav, teavitatakse teda vastavalt direktiivile [2012/13] viivitamata tema õigustest ja menetluse käigu üldistest aspektidest.
Liikmesriigid tagavad samuti, et last teavitatakse käesoleva direktiiviga ette nähtud õigustest. Viimati nimetatud teave esitatakse
a)
kohe, kui lapsele on teatatud, et ta on kahtlustatav või süüdistatav, ning talle teatatakse, et tal on
i)
õigus vanemliku vastutuse kandja teavitamisele vastavalt artiklile 5;
ii)
õigus kaitsja abile vastavalt artiklile 6;
iii)
õigus eraelu puutumatusele vastavalt artiklile 14;
iv)
õigus sellele, et teda saadab vanemliku vastutuse kandja peale kohtuistungite ka teistes menetlusstaadiumides vastavalt artikli 15 lõikele 4;
v)
õigus saada õigusabi, nagu on sätestatud artiklis 18;
b)
menetluse võimalikult varases sobivas staadiumis ja talle teatatakse, et tal on
i)
õigus individuaalsele hindamisele vastavalt artiklile 7;
ii)
õigus arstlikule kontrollile, sealhulgas õigus arstiabile, vastavalt artiklile 8;
iii)
õigus vabaduse võtmise piiramisele ja alternatiivsete meetmete kasutamisele, sealhulgas õigus vahistamisotsuse korrapärasele läbivaatamisele, vastavalt artiklitele 10 ja 11;
iv)
õigus sellele, et kohtuistungil saadab teda vanemliku vastutuse kandja, vastavalt artikli 15 lõikele 1;
v)
õigus viibida isiklikult kohtulikul arutelul vastavalt artiklile 16;
vi)
õigus tõhusatele õiguskaitsevahenditele vastavalt artiklile 19;
c)
vabaduse võtmise korral ja talle teatatakse, et tal on õigus erikohtlemisele vastavalt artiklile 12.
2.   Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 osutatud teave antakse kirjalikult, suuliselt või mõlemal viisil, lihtsas ja mõistetavas sõnastuses ja et teabe andmine dokumenteeritakse, kasutades liikmesriigi õiguse kohast dokumenteerimiskorda.
3.   Liikmesriigid tagavad, et kui lastele antakse direktiivi [2012/13] kohaselt õiguste deklaratsioon, siis sisaldab see deklaratsioon viidet käesolevas direktiivis sätestatud õigustele.“
20
Direktiivi 2016/800 artikli 5 „Lapse õigus vanemliku vastutuse kandja teavitamisele“ lõige 1 näeb ette:
„Liikmesriigid tagavad, et vanemliku vastutuse kandjale edastatakse niipea kui võimalik teave, mida lapsel on õigus saada vastavalt artiklile 4.“
21
Direktiivi artiklis 6 „Kaitsja abi“ on sätestatud:
„1.   Lapsel, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatav või süüdistatav, on õigus kaitsjale kooskõlas direktiiviga [2013/48]. Seda õigust ei piira ükski käesoleva direktiivi ega eelkõige käesoleva artikli säte.
2.   Liikmesriigid tagavad, et kooskõlas käesoleva artikliga aitab last kaitsja, et tal oleks võimalik oma kaitseõigust tõhusalt kasutada.
3.   Liikmesriigid tagavad, et kaitsja aitab last ilma põhjendamatu viivituseta niipea, kui lapsele on teatatud, et ta on kahtlustatav või süüdistatav. Igal juhul abistab kaitsja last alates järgmisest ajast, vastavalt sellele, milline neist saabub varem:
a)
enne, kui teda küsitleb politsei või muu õiguskaitseasutus;
b)
siis, kui uurimis- või muud pädevad asutused teostavad uurimis- või muid tõendite kogumise toiminguid kooskõlas lõike 4 punktiga c;
c)
põhjendamatu viivituseta pärast vabaduse võtmise hetke;
d)
aegsasti enne seda, kui kahtlustatav või süüdistatav isik, kes on saanud kutse ilmuda kriminaalasjades pädeva kohtu ette, ilmub selle kohtu ette.
4.   Kaitsja abi hõlmab järgmist:
a)
liikmesriigid tagavad, et lapsel on õigus suhelda ja kohtuda privaatselt teda esindava kaitsjaga, sealhulgas enne seda, kui teda küsitleb politsei või muu õiguskaitseasutus;
b)
liikmesriigid tagavad, et kaitsja abistab last küsitlemise ajal ja et kaitsja saab küsitlemises tõhusalt osaleda. Selline osalemine toimub kooskõlas liikmesriigi õiguses sätestatud menetlustega, tingimusel et need menetlused ei piira asjaomase õiguse tõhusat või sisulist kasutamist. Kui kaitsja osaleb küsitlemisel, dokumenteeritakse asjaolu, et selline osalemine toimus, kasutades liikmesriigi õigusega kooskõlas olevat dokumenteerimiskorda;
c)
liikmesriigid tagavad, et kaitsja abistab last vähemalt järgmiste uurimis- või tõendite kogumise toimingute juures, kui need toimingud on sätestatud liikmesriigi õiguses ja kui kahtlustatav või süüdistatav peab asjaomase toimingu juures olema või võib seal olla:
i)
äratundmiseks esitamised;
ii)
vastastamised;
iii)
uurimiseksperiment.
5.   Liikmesriigid austavad lapse ja tema kaitsja vahelise suhtluse konfidentsiaalsust, kui laps kasutab käesolevas direktiivis sätestatud õigust kaitsjale. Selline suhtlus hõlmab kohtumisi, kirjavahetust, telefonivestlusi ja liikmesriigi õiguses lubatud muid suhtlusvorme.
6.   Tingimusel, et see on kooskõlas õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele, võivad liikmesriigid lõikes 3 sätestatud kohustustest erandi teha, kui kaitsja abi ei ole kriminaalasja asjaolusid arvestades proportsionaalne, arvestades väidetava kuriteo raskust, asja keerukust ja meetmeid, mida sellise kuriteo puhul saab võtta, mida tuleb mõista nii, et alati tuleb esikohale seada lapse parimad huvid.
Liikmesriigid tagavad igal juhul, et kaitsja abistab last järgmistes olukordades:
a)
kui ta tuuakse pädeva kohtu või kohtuniku ette, et otsustada vahi all pidamise üle menetluse mis tahes staadiumis käesoleva direktiivi kohaldamisala raames, ja
b)
vahistamise ajal.
Lisaks tagavad liikmesriigid, et vabaduse võtmist ei mõisteta kriminaalkaristusena, välja arvatud juhul, kui kaitsja on abistanud last viisil, et ta on saanud tõhusalt oma kaitseõigust kasutada, ning igal juhul ülekuulamise ajal kohtuistungil.
7.   Kui kooskõlas käesoleva artikliga peab kaitsja last küsitlemise ajal abistama, kuid kaitsjat ei ole kohal, lükkavad pädevad asutused lõike 4 punktis c osutatud lapse küsitlemise või muu uurimis- või tõendite kogumise toimingu edasi mõistlikuks ajavahemikuks, et ära oodata kaitsja saabumine, või korraldada lapsele kaitsja, kui laps ei ole kaitsjat nimetanud.
8.   Liikmesriigid võivad erandjuhtudel ja üksnes kohtueelses staadiumis teha lõikes 3 sätestatud õiguste kohaldamisest ajutise erandi sellises ulatuses, mis on kriminaalasja konkreetseid asjaolusid arvestades põhjendatud ühe või enama järgmise kaaluka põhjusega:
a)
kiireloomuline vajadus hoida ära tõsiseid negatiivseid tagajärgi inimese elule, vabadusele või füüsilisele puutumatusele;
b)
kui uurimisasutuste viivitamatu tegutsemine on hädavajalik selleks, et hoida ära olulist kahju kriminaalmenetlusele raskes kuriteos.
Liikmesriigid tagavad, et pädevad asutused võtavad käesoleva lõike kohaldamisel arvesse lapse parimaid huvisid.
Käesoleva lõike kohase otsuse viia küsitlemine läbi kaitsja juuresolekuta võib teha üksnes igal üksikul juhul eraldi õigusasutus või muu pädev asutus tingimusel, et otsust on võimalik kohtus läbi vaadata.“
22
Direktiivi artikkel 7 puudutab õigust individuaalsele hindamisele.
23
Direktiivi artikli 13 lõikes 2 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed tagamaks, et lapsi koheldakse alati nende väärikust kaitsval viisil ning vastavalt nende vanusele, küpsusele ja arusaamisvõimele ning pidades silmas erivajadusi, sealhulgas suhtlemisraskusi, mis neil võivad olla.“
24
Direktiivi 2016/800 artikli 15 „Lapse õigus sellele, et teda saadab menetluse käigus vanemliku vastutuse kandja“ lõikes 4 on sätestatud:
„Lisaks lõikes 1 sätestatud õigusele tagavad liikmesriigid, et lapsel on õigus sellele, et vanemliku vastutuse kandja või muu lõikes 2 osutatud sobiv täiskasvanu saadab teda muudel menetluse staadiumidel kui kohtulik arutelu, kus laps kohal viibib, juhul kui pädev asutus on seisukohal, et
a)
asjaolu, et kõnealune isik teda saadab, on lapse parimates huvides ja
b)
kõnealuse isiku juuresolek ei takista kriminaalmenetlust.“
25
Direktiivi artiklis 18 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et nende õigusabi reguleeriv riigisisene õigus kindlustab selle, et vastavalt artiklile 6 on õigust kaitsjale võimalik tõhusalt kasutada.“
26
Direktiivi artiklis 19 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et lapsele, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatav või süüdistatav, ja lapsele, kes on isik, kelle üleandmist taotletakse, on riigisiseses õiguses ette nähtud tõhus õiguskaitsevahend juhuks, kui rikutakse tema käesolevast direktiivist tulenevaid õigusi.“
Poola õigus
27
6. juuni 1997. aasta kriminaalmenetluse seadustiku (ustawa – Kodeks postępowania karnego; DZ. U. 2022, jrk nr 1375), põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „KPK“), artiklis 6 on sätestatud:
„Teise või esimese astme kuriteo toimepanemises süüdistataval on kaitseõigused, eelkõige õigus kaitsja abile, millest teda tuleb teavitada.“
28
KPK artiklis 79 on ette nähtud:
„§ 1.   Kriminaalmenetluses peab süüdistataval olema kaitsja:
1)
kui ta on alla 18‑aastane;
[…]
§ 2.   Süüdistataval peab olema kaitsja ka siis, kui kohus peab seda vajalikuks muude asjaolude tõttu, mis võivad tema kaitset takistada.
§ 3.   Lõigetes 1 ja 2 nimetatud juhtudel on kaitsja juuresolek kohustuslik nii kohtuistungil kui ka istungitel, kus süüdistatav peab osalema.
[…]“
29
KPK artikkel 168a on sõnastatud järgmiselt:
„Tõendeid ei või tunnistada vastuvõetamatuks üksnes seetõttu, et need on kogutud menetlusnorme rikkudes või süüteoga karistusseadustiku artikli 1 lõike 1 tähenduses, välja arvatud juhul, kui riigiametnik on tõendid oma ametiülesannete täitmisel saanud mõrva, tahtliku kehavigastuse tekitamise või vabaduse võtmise tagajärjel.“
30
KPK artiklis 301 on sätestatud:
„Kahtlustatav tuleb tema taotlusel üle kuulata määratud kaitsja juuresolekul. Kaitsja puudumine ei takista ülekuulamist.“
31
27. juuli 2001. aasta üldkohtute korralduse seaduse (ustawa – Prawo o ustroju sądów powszechnych) (Dz. U. 2001, nr 98, jrk nr 1070) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „üldkohtute korralduse seadus“) artikli 9 kohaselt teostab kohtute tegevuse üle haldusjärelevalvet justiitsminister.
32
Selle seaduse artiklis 130 on ette nähtud:
„§ 1. Kui kohtunik on vahistatud olukorras, kus ta on tahtlikult toime pannud süüteo, mis ei ole väärtegu, või kui kohtuniku poolt toime pandud teo liiki arvestades nõuavad kohtu autoriteet või teenistuse olulised huvid tema viivitamatut vabastamist ametist, võib kohtu esimees või justiitsminister määrata kohtuniku ametiülesannete täitmise viivitamatu peatamise seniks, kuni distsiplinaarkohus teeb otsuse alla ühekuuse tähtaja jooksul.
§ 2. Kui lõikes 1 nimetatud kohtunik täidab kohtu esimehe ametiülesandeid, määrab tema ülesannete täitmise ajutise peatamise justiitsminister.
§ 3. Kolme päeva jooksul alates lõikes 1 nimetatud määruse tegemise kuupäevast teatab kohtu esimees või justiitsminister sellest distsiplinaarkohtule, kes teeb viivitamata ja hiljemalt enne ajutise peatamise määrusega määratud tähtaja lõppu otsuse kohtuniku ametiülesannete täitmise peatamiseks või ajutise peatamise määruse tühistamiseks. Distsiplinaarkohus teeb kohtunikule teatavaks istungi toimumise, kui ta peab seda vajalikuks.“
33
Mitu 28. jaanuari 2016. aasta prokuratuuriseaduse (ustawa – Prawo o prokuraturze) (Dz. U. 2016, jrk nr 177) (põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis) sätet, mis puudutavad prokuratuuri korraldust ja prokuröride pädevust, on eelotsusetaotluses loetletud. Need sätted näevad eelkõige ette, et Prokurator Generalny (peaprokurör) ülesandeid täidab justiitsminister. Peale selle on prokurörid oma ametiülesannete täitmisel põhimõtteliselt täiesti sõltumatud. Nad on siiski kohustatud täitma kõrgemalseisva prokuröri määrusi, ringkirju ja juhiseid.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
34
Käesolevas kohtuasjas pöörduti Sąd Rejonowy w Słupsku (Słupski rajoonikohus, Poola) poole, kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, kriminaalmenetluses, mida M. S-i, J. W. ja M. P. (edaspidi „alaealised kahtlustavad“) suhtes toimetatakse Ustkas (Poola) asuvasse suletud puhkekeskusesse sissetungis (edaspidi „vaidlusalused teod“) ning sellega M. B‑le ja B. B‑le – keda esindab määratud esindaja D. G. – kahju tekitamise asjaoludel. Sissetung kujutas endast karistusseadustikus (Kodeks karny) sätestatud süütegu, mille eest karistatakse kuni üheaastase vangistusega.
35
M. S‑i suhtes alustati kriminaalmenetlust kahtlustusega selles, et ta sisenes 2021. aasta detsembri ja 2022. aasta jaanuari vahelisel ajal korduvalt teo toimepanemise kohta, samas kui J. W. ja M. P. suhtes alustati menetlust kahtlustusega selles, et nad sisenesid sinna ühel korral. Vaidlusaluste tegude toimepanemise ajal olid M. S., J. W. ja M. P. 17‑aastased.
36
Politsei kutsus M. S‑i 26. jaanuaril 2022 kahtlustatavana ülekuulamisele. Politseiametnik, kes teda üle kuulas, teadis, et selleks kuupäevaks ei olnud M. S. veel 18‑aastane. Tema vanemaid ülekuulamisest enne ei teavitatud. Kutses ei olnud märgitud, et M. S. võib valida kaitsja. M. S. läks koos oma emaga politseijaoskonda, kes vaatamata tema taotlusele ei saanud oma poja ülekuulamisel osaleda, kuna politseinike sõnul vastutab tema poeg vaidlusaluste tegude eest täiskasvanuna. Lisaks keelduti andmast emale teavet uurimisetapi käigu kohta ja M. S‑i ei teavitatud tema õigusest tutvuda menetlustoimikuga enne seda, kui kohtusse saadetakse kohtu alla andmise akt.
37
Esimese ülekuulamise käigus tunnistas M. S., et ta pani vaidlusalused teod toime, ning esitas üksikasjaliku selgituse sündmuste toimumise kohta, andes ütlusi, mis teda süüstavad. Pärast neid ütlusi muudeti talle esitatud süüdistus ühekordsest sissetungist puhkekeskusesse korduvaks sissetungiks puhkekeskusesse.
38
Süüdistusakt loeti M. S‑ile ette ja anti talle üle. Ta kirjutas sellele aktile alla. Dokument, mis käsitleb üldist teavet kahtlustatava õiguste ja kohustuste kohta kriminaalmenetluses, anti talle samuti üle, kuid see dokument ei sisaldanud konkreetset viidet alaealiste õigustele ja kohustustele. Esitatud teave hõlmas muu hulgas teavet õiguse kohta anda ütlusi või vaikida või keelduda vastamast küsimustele, ilma et seda keeldumist oleks vaja põhjendada, õiguse kohta enda valitud kaitsja abile ja õiguse kohta taotleda kaitsja määramist, kui kahtlustataval ei ole rahalisi vahendeid kaitsja valimiseks, ning õiguse kohta taotleda määratud kaitsja juuresolekut ülekuulamise ajal tingimusel, et kaitsja puudumine ei takista ülekuulamist. Kuna dokument oli mahukas ja keerukas, ei tutvunud M. S. selle sisuga. Ta kirjutas sellele siiski sellega nõustumiseks alla.
39
M. S‑i teavitati ka õigusest taotleda, et talle esitatav süüdistus tehtaks talle teatavaks suuliselt ning esitataks süüdistusakti põhistus kirjalikult, toimetades see talle või tema kaitsjale 14 päeva jooksul kätte. Ta ei loobunud sellest õigusest ega esitanud selliseid taotlusi. Ei M. S. ega tema vanemad ei valinud tema abistamiseks kaitsjat. M. S. ei saanud ka kasutada määratud kaitsja abi.
40
M. S. kuulati üle kahel korral. Ühtegi sellist ülekuulamist ei ole audiovisuaalselt salvestatud. Teabe põhjal, mille M. S. nende ülekuulamiste käigus andis, tuvastasid politseiametnikud veel teisi isikuid – sealhulgas alaealised J. W. ja M. P. –, keda kahtlustati temaga koos ebaseaduslikult asjaomasesse puhkekeskusesse sisenemises.
41
Need kaks alaealist kutsuti Ustka politseijaoskonda, et neid kahtlustatavana üle kuulata. J. W. ega M. P. vanemaid ei teavitatud sellest ülekuulamisest, kuigi ülekuulamisega tegelev politseiametnik teadis, et mõlemad kahtlustatavad olid alla 18‑aastased.
42
J. W. ja M. P. ülekuulamine toimusid analoogselt M. S‑i ülekuulamisega. J. W‑le ja M. P‑le saadetud ülekuulamise kutses ei olnud mingit teavet õiguse kohta valida endale kaitsja või kasutada määratud kaitsja abi. J. W. ega M. P. ning nende vanemad ei teadnud ning neid ka ei teavitatud sellest, et neil oli õigus saada teavet menetluse käigu kohta ning et vanematel oli õigus olla kohtueelse menetluse etapis oma poegadega kaasas. J. W‑le ja M. P‑le anti üle sama dokument, mis M. S‑ile ja mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 38, ning ka nemad nagu M. S. ei tutvunud dokumendi sisuga selle mahu ja kasutatud keele keerukuse tõttu.
43
Kriminaalmenetluse kohtueelses etapis ei hinnatud alaealisi kahtlustatavaid individuaalselt vastavalt direktiivi 2016/800 artiklile 7.
44
Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Słupski rajooniprokurör, Poola) allkirjastas 31. mail 2022 alaealiste kahtlustatavate suhtes kohtu alla andmise akti ja saatis selle Sąd Rejonowy w Słupskule (Słupski rajoonikohus). Kuna alaealistel kahtlustatavatel ei olnud kaitsjat, määras kohus neist igaühele omal algatusel kaitsja.
45
Kohtuistungil, mis toimus 23. augusti 2022. aastal, kus alaealised kahtlustatavad ei tunnistanud end süüdi, andis M. S. ütlusi, kuid J. W. ja M. P. keeldusid ütluste andmisest, vastates üksnes oma kaitsjate küsimustele. Iga alaealise kahtlustatava puhul palusid nende kaitsjad, et kohtueelses menetluses tehtud avaldusi arvesse ei võetaks, kuna need tõendid saadi nende menetlusõigusi rikkudes, see tähendab politsei poolt läbi viidud ülekuulamise käigus ilma kaitsjata, kelle osalemine menetluses oleks olnud kohustuslik. Kaitsjad väitsid, et sel viisil saadud tõendeid ei saa kasutada tehiolude tuvastamise alusena.
46
Sąd Rejonowy w Słupsku (Słupski rajoonikohus) jättis vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Słupski rajooniprokurör) taotluse võtta arvesse tõendeid, mis on saadud ütlustest, mille alaealised kahtlustatavad andsid kriminaalmenetluse kohtueelses etapis ülekuulamiste käigus ilma kaitsja juuresolekuta. Seega eemaldati need ütlused kui tõendid toimikust.
47
See kohus tuvastas 26. augusti 2022. aasta kohtuistungil omal algatusel, et M. P. oli saanud 18‑aastaseks ning et KPK artikli 79 lõike 1 punkti 1 kohaselt oli M. P. puhul kohustus kaitsja abile lõppenud. M. P. kaitsja palus siiski jätta tema omal algatusel määramine jõusse, kuna M. P. oli kriminaalmenetluse alustamise ajal alaealine ja kohtuasja asjaoludest ilmneb, et tema küpsusaste eeldab, et teda abistab määratud kaitsja. Nimetatud kohus rahuldas taotluse.
48
Sąd Rejonowy w Słupsku (Słupski rajoonikohus) märgib oma eelotsusetaotluses samuti, et Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Słupski rajooniprokurör, Poola) vahetu ülemus, kes on alaealiste kahtlustatavate suhtes alustatud kriminaalmenetluse pool, on Prokurator Generalny (peaprokurör), kes on ühtlasi justiitsminister. Ta juhib prokuratuuri tegevust isiklikult või Prokurator Krajowy (riigiprokurör) ja Prokurator Generalny (peaprokurör) teiste asendajate kaudu, tehes otsuseid ning andes suuniseid ja juhiseid.
49
Põhikohtuasjas Sąd Rejonowy w Słupsku (Słupski rajoonikohus) ainuisikulises koosseisus asja lahendava kohtuniku ametiülesannete täitmine peatati aga ajavahemikuks 9. veebruarist 2022 kuni 8. märtsini 2022 Prokurator Generalny (peaprokuröri) otsusega üldkohtute korralduse seaduse artikli 130 lõike 1 alusel põhjendusega, et ühes teises kohtuasjas kui põhikohtuasi oli see kohtunik teinud sellise toimingu, et Sąd Rejonowy w Słupsku (Słupski rajoonikohus) autoriteet ja teenistuse olulised huvid eeldasid tema viivitamatut vabastamist ametikohustuste täitmisest.
50
Nimelt oli see kohtunik teinud selles teises kohtuasjas määruse, rahuldades ühe poole taotluse taandada kohtunik – kes oli ametisse nimetatud pärast 2018. aastat loodud Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda, Poola) menetluse tulemusel – põhjendusel, et see ametisse nimetamine ei olnud kooskõlas liidu õiguse ja EIÕKga.
51
Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Słupski rajooniprokurör) teavitas seejärel sellest olukorrast Prokurator Regionalny w Gdańskut (Gdański piirkondlik prokurör, Poola), kes omakorda edastas selle teabe justiitsministrile prokuratuuri antud juhiste alusel, mis kohustavad prokuröre viivitamata teavitama territoriaalselt pädevat piirkondlikku prokuröri juhtumitest, kus kohtunikud seavad kahtluse alla teise kohtuniku või üldkohtu staatuse või Sąd Najwyższy (Poola kõrgeim kohus) kohtunike staatuse. Sisuliselt kohustavad need juhised teatama igast olukorrast, kus kohus tugineb vahetult liidu õigusnormidele ja Euroopa Kohtu praktikale, jättes riigisisese õiguse kohaldamata.
52
Selles kontekstis tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul mitmest aspektist küsimus liidu õiguse tõlgendamise kohta.
53
Esiteks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kriminaalmenetluse läbiviimise asjaolud jätsid kahtlustatavad alaealised ilma direktiivi 2016/800 artikli 3 punkti 1 tähenduses „lastele“ kohaldatavate miinimumstandarditega antavast kaitsest olukorras, kus nad on kahtlustatavad või süüdistatavad, ning õigustest, millele kõigil kahtlustatavatel on õigus direktiivide 2013/48 ja 2012/13 alusel, mis annab tunnistust sellest, et need direktiivid ei ole Poola õigusesse nõuetekohaselt üle võetud.
54
Teiseks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus selle kohta, millised järeldused tuleb teha sellest, et liidu õigust ei ole nõuetekohaselt rakendatud, võttes arvesse nende normide vahetu õigusmõju, mis puudutavad õigust teabele ja õigust kaitsja abile. Ta rõhutab, et Poolas kehtivad menetlusnormid sisaldavad sätteid, mis ei ole piisavalt täpsed, et tagada direktiivis 2016/800 sätestatud laste õigused, ning muudavad ka võimatuks nende sätete tõlgendamise kooskõlas liidu õigusega.
55
Kolmandaks puudutavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused tõhusaid õiguskaitsevahendeid, et tagada kahtlustatavatele või süüdistatavatele lastele direktiivist 2016/800 ning direktiividest 2012/13 ja 2013/48 – tõlgendatuna koostoimes õiglase kohtumenetluse põhimõttega – tulenevate õiguste rikkumise tagajärgede heastamine. Direktiivi 2016/800 artiklis 19 on ette nähtud, et kahtlustatavatele või süüdistatavatele lastele on riigisiseses õiguses ette nähtud tõhus õiguskaitsevahend juhuks, kui rikutakse nende sellest direktiivist tulenevaid õigusi. Viimati nimetatud direktiiv ei täpsusta siiski, millised need õiguskaitsevahendid on, andes mõista, et nende kindlaksmääramine on jäetud liikmesriikide otsustada.
56
Lisaks nähtub direktiividest 2012/13 ja 2013/48, et liidu õiguses ei ole selgeid sätteid, mis annaksid võimaluse kasutada tõenditena ütlusi, mille kahtlustatav või süüdistatav laps on andnud kaitsja juuresolekuta. Direktiivi 2013/48 artikkel 12 koostoimes põhjendusega 50 näeb siiski ette erandi tõendite puhul, mis on saadud õigust kaitsjale rikkudes.
57
Lisaks rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ei EIÕK ega harta ei näe ette kaitseõiguste kasutamise korda ega nende õiguste rikkumise tagajärgi. Need jätavad liikmesriikidele õiguse valida vahendid nende õiguste tagamiseks oma õigussüsteemides, kuid tingimusel, et need vahendid on kooskõlas õiglase kohtuliku arutamise nõuetega. Sellega seoses on tema hinnangul vaja viidata EIÕK‑le, et teha kindlaks minimaalne kaitsetase, mille õiguskaitsevahendid peavad tagama. Euroopa Inimõiguste Kohus on oma praktikas määratlenud õiguse kaitsja abile olulisuse menetluse õigluse hindamisel ja võtnud seisukoha küsimuses, kas kriminaalmenetluses on võimalik kasutada tõendeid, mis on kogutud vastuolus kahtlustatava õigusega kaitsjale kriminaalmenetluse algstaadiumis.
58
Neljandaks esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus veel hulga kaalutlusi, mis puudutavad prokuröri staatust kohtueelses uurimises ja kohtunike sõltumatust. Liidu õigusega antud õiguste tõhusa kaitse põhimõte põhineb tingimata asjaomase liikmesriigi kõigi ametiasutuste sõltumatusel ja erapooletusel. Mehhanism, mis võimaldab täitevvõimu organitel sekkuda kriminaalmenetlust läbiviivate uurimisasutuste ja kohtute otsustusprotsessi, on problemaatiline, kuna see võimaldab täidesaatval võimul mõjutada tegude õiguslikku kvalifitseerimist ja seada tehtud kohtuotsused kahtluse alla, sekkudes liidu õiguse vahetu kohaldamise protsessi nii kohtueelse uurimise kui ka kohtumenetluse staadiumis.
59
Eelkõige väljendab eelotsusetaotluse esitanud kohus muret seoses justiitsministri pädevusega teha üldkohtute korralduse seaduse artikli 130 lõike 1 alusel määrus, et peatada viivitamata kohtuniku ametiülesannete täitmine, kui see kohtunik teeb otsuseid otse liidu õiguse alusel või otsuseid, mille eesmärk on tagada kohtu sõltumatus ja erapooletus.
60
Neil asjaoludel otsustas Sąd Rejonowy w Słupsku (Słupski rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2016/800] artikli 6 [lõikeid 1 ja 2, lõike 3 punkti a ja lõiget 7] ning artiklit 18 koostoimes põhjendustega 25, 26 ja 27 tuleb tõlgendada nii, et alates hetkest, kui esitatakse süüdistus kahtlustatavale, kes on alla 18‑aastane, on menetlustoiminguid tegev asutus kohustatud tagama lapsele õiguse kasutada määratud kaitsja abi, kui tal endal ei ole kaitsjat (põhjusel, et laps või vanemlikku vastutust kandev isik ei ole leidnud sellist abi iseseisvalt), ja tagama kaitsja osaluse kohtueelse menetluse toimingutes, nagu alaealise kahtlustatavana ülekuulamine, ja et need õigusnormid keelavad alaealise kahtlustatavana ülekuulamise ilma kaitsja juuresolekuta?
2.
Kas [direktiivi 2016/800] artikli 6 lõikeid 6 ja 8 koostoimes põhjendustega 16, 30, 31 ja 32 tuleb tõlgendada nii, et põhjendamatu viivituseta kaitsja abi tagamisest hoidumine ei ole ühelgi juhul lubatud selliste süütegude korral, mille eest karistatakse vabadusekaotusega, ja ajutine erand kaitsja abi kasutamise õiguse kohaldamisest [selle] direktiivi artikli 6 lõike 8 tähenduses on võimalik ainult kohtueelses menetluses ning ainult [nimetatud direktiivi] artikli 6 lõike 8 punktides a ja b täpselt loetletud asjaolude korral, seejuures peavad need asjaolud olema sõnaselgelt nimetatud põhimõtteliselt edasikaevatavas kaitsja juuresolekuta ülekuulamise alustamise otsuses?
3.
Kui vastus vähemalt ühele [kahest esimesest küsimusest] on jaatav, siis kas [direktiivi 2016/800] eelnimetatud sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus järgmised liikmesriigi õigusnormid:
a)
[KPK] artikli 301 teine lause, mille kohaselt kuulatakse kahtlustatav üle määratud kaitsja juuresolekul ainult kahtlustatava taotluse alusel ja kaitsja puudumine kahtlustatavana küsitlemiselt ei takista ülekuulamist;
b)
[KPK] artikli 79 lõige 3, mille kohaselt alla 18‑aastase isiku puhul ([KPK] artikli 79 lõike 1 punkt 1) on kaitsja juuresolek kohustuslik ainult kohtuistungil ja neil istungitel, kus süüdistatava osalus on kohustuslik, ehk kohtumenetluse etapis?
4.
Kas [esimeses ja teises küsimuses] viidatud õigusnorme, samuti direktiivide esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et need volitavad (või kohustavad) liikmesriigi kohut, kes arutab kriminaalasja, mis on hõlmatud [direktiivi 2016/800] kohaldamisalaga, ja kõiki liikmesriigi asutusi eirama direktiiviga vastuolus olevaid liikmesriigi õigusnorme, nagu [kolmandas küsimuses] nimetatud õigusnormid, ja selle tulemusena – ülevõtmistähtaja möödumise tõttu – asendama liikmesriigi õigusnormi direktiivi ülaltoodud vahetu õigusmõjuga sätetega?
5.
Kas [direktiivi 2016/800] artikli 6 lõikeid 1, 2, 3 ja 7 ning artiklit 18 koostoimes artikli 2 lõigetega 1 ja 2 ning selle direktiivi põhjendustega 11, 25 ja 26 ning koostoimes [direktiivi 2013/48] artikliga 13 ja põhjendusega 50 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik tagab tasuta õigusabi kriminaalmenetluses kahtlustatavatele või süüdistatavatele, kes menetluse alustamise hetkel olid lapsed, aga on vahepeal saanud 18‑aastaseks, ja see abi on kohustuslik kuni kohtumenetluse lõpetamiseni?
6.
Kui vastus [viiendale küsimusele] on jaatav, siis kas [direktiivi 2016/800] ülaltoodud sätteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu [KPK] artikli 79 lõike 1 punkt 1, mille kohaselt peab kriminaalmenetluseks süüdistataval olema kaitsja ainult hetkeni, kui ta saab 18‑aastaseks?
7.
Kas [viiendas küsimuses] viidatud õigusnorme, samuti direktiivide esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et need volitavad (või kohustavad) liikmesriigi kohut, kes arutab kriminaalasja, mis on hõlmatud [direktiivi 2016/800] kohaldamisalaga, ja kõiki liikmesriigi asutusi eirama direktiiviga vastuolus olevaid liikmesriigi õigusnorme, nagu [kuuendas] küsimuses nimetatud õigusnormid, ja kohaldama liikmesriigi õigusnorme, nagu [KPK] artikli 79 lõiget 2 direktiiviga kooskõlas olevas tõlgenduses, st säilitama kaitsja määramise süüdistatavale, kes süüdistuse esitamise hetkel oli alla 18-aastane, aga on menetluse käigus saanud 18‑aastaseks ja kelle suhtes on menetlus endiselt pooleli, kuni menetluse lõpetamiseni, eeldusel, et see on vajalik kaitsmist raskendavate asjaolude tõttu või ka – ülevõtmistähtaja möödumise korral – liikmesriigi õigusnormi asendamiseks ülaltoodud direktiivi vahetu õigusmõjuga sätetega?
8.
Kas [direktiivi 2016/800] artikli 4 lõikeid 1–3 koostoimes põhjendustega 18, 19 ja 22 ning [direktiivi 2012/13] artikli 3 lõiget 2 koostoimes põhjendustega 19 ja 26 tuleb tõlgendada nii, et pädevad asutused (prokuratuur, politsei) peavad hiljemalt enne kahtlustatava esimest ametlikku ülekuulamist politsei või muu pädeva asutuse poolt teavitama ühel ajal viivitamatult nii kahtlustatavat kui ka vanemlikku vastutust kandvat isikut õigustest, mis on olulised õiglase menetluse tagamiseks, ja menetlustoimingutest, sh konkreetsemalt kohustusest määrata alaealisele kahtlustatavale kaitsja ja tagajärgedest, mis kaasnevad alaealisele süüdistatavale valitud kaitsja määramata jätmisega (riikliku kaitsja määramisega), seejuures tuleb kahtlustatavateks olevate laste puhul esitada see teave lihtsas ja arusaadavas keeles, mis vastab alaealise vanusele?
9.
Kas [direktiivi 2016/343] artikli 7 lõikeid 1 ja 2 koostoimes põhjendusega 31 ning koostoimes [direktiivi 2012/13] artikli 3 lõike 1 punktiga e ja lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi ametiasutused, kes viivad läbi kriminaalmenetlust, milles kahtlustatav/süüdistatav on laps, on kohustatud arusaadaval ja eakohasel viisil selgitama kahtlustatavale lapsele ütluste andmisest keeldumise õigust ja õigust ennast mitte süüstada?
10.
Kas [direktiivi 2016/800] artikli 4 lõikeid 1–3 koostoimes põhjendustega 18, 19 ja 22 ning [direktiivi 2012/13] artikli 3 lõiget 2 koostoimes põhjendustega 19 ja 26 tuleb tõlgendada nii, et ülaltoodud õigusnormides ette nähtud nõue ei ole täidetud juhul, kui vahetult enne alaealise kahtlustatava ülekuulamist antakse talle üldine teave, võtmata arvesse eriõigusi, mis tulenevad direktiivi 2016/800 kohaldamisalast, ja seejuures antakse see teave ainult kahtlustatavale, kellel puudub kaitsja, jättes kaasamata vanemliku vastutuse kandja, olukorras, kus kõnealune teave on esitatud kahtlustatava vanusele mittevastavas keeles?
11.
Kas [direktiivi 2016/800] artikleid 18 ja 19 koostoimes põhjendusega 26 ning [direktiivi 2013/48] artikli 12 lõiget 2 koostoimes põhjendusega 50 ning [direktiivi 2016/343] artikli 7 lõikeid 1 ja 2 koostoimes artikli 10 lõikega 2 ja põhjendusega 44 tuleb tõlgendada nii, et ütluste puhul, mida kahtlustatav on andnud ülekuulamisel politseis ilma kaitsja juuresolekuta ja ilma kahtlustatavat selgelt tema õigustest teavitamata ning ilma, et vanemliku vastutuse kandjat oleks teavitatud õigustest ja menetluse üldisest käigust ja kaitsest, millele lapsel on õigus [direktiivi 2016/800] artikli 4 kohaselt, kohustavad (või volitavad) need õigusnormid liikmesriigi kohut, kes arutab asja eelnimetatud direktiivide kohaldamisalaga hõlmatud kriminaalmenetluse käigus, ja kõiki liikmesriigi asutusi tagama, et kahtlustatavad/süüdistatavad seataks olukorda, kus nad oleksid siis, kui kõnealuseid rikkumisi ei oleks toimunud, ja seega jätma tõendid arvesse võtmata, eelkõige juhul, kui sellisel ülekuulamisel saadud süüstavat teavet kasutataks kõnealuse isiku süüdimõistmiseks?
12.
Kas [üheteistkümnendas küsimuses] nimetatud õigusnorme, samuti esimuse ja vahetu õigusmõju põhimõtteid tuleb seega tõlgendada nii, et need nõuavad, et eelnimetatud direktiivide kohaldamisalasse kuuluvat kriminaalasja arutav liikmesriigi kohus ja kõik muud riigiasutused eiraksid riigisiseseid õigusnorme, mis on vastuolus nende direktiividega, näiteks [KPK] artiklit 168a, mille kohaselt ei saa tunnistada tõendeid vastuvõetamatuks üksnes seetõttu, et need on saadud menetlusnorme rikkudes või karistusseadustiku artikli 1 lõikes 1 nimetatud õigusrikkumise teel, v.a juhul, kui tõendid saadi ametikohustuste täitmise tõttu riigiametniku poolt seoses mõrva, tahtliku tervisekahjustuse tekitamise või vabaduse võtmisega?
13.
Kas [direktiivi 2016/800] artikli 2 lõiget 1 koostoimes ELL artikli 19 lõike 1 teise lõiguga ning liidu õiguse tõhususe põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et prokurör on õigusemõistmises osaleva, õigusriigi põhimõtet järgiva organina, kes samas korraldab ka kohtueelset uurimist, kohustatud tagama kohtueelse menetluse etapis tõhusa õiguskaitse ulatuses, mis on hõlmatud ülaltoodud direktiivi kohaldamisalaga, ning et liidu õiguse tõhusa kohaldamise huvides peab ta tagama enda sõltumatuse ja erapooletuse?
14.
Kui vastus mõnele [esimesest kuni kaheteistkümnendale küsimusele] on jaatav ja eriti kui vastus [kolmeteistkümnendale küsimusele] on jaatav, siis kas ELL artikli 19 lõike 1 teist lõiku (tõhusa õiguskaitse põhimõte) koostoimes ELL artikliga 2, eelkõige koostoimes õigusriigi austamise põhimõttega vastavalt tõlgendusele, mis on sõnastatud Euroopa Kohtu praktikas (21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Euro Box Promotion jt, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, EU:C:2021:1034), ning kas kohtunike sõltumatuse põhimõtet, mis on ette nähtud ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus ja [harta] artiklis 47 vastavalt tõlgendusele, mis on sõnastatud Euroopa Kohtu praktikas (27. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117), tuleb tõlgendada nii, et nende põhimõtetega, võttes arvesse võimalust avaldada kohtunikele kaudset survet ja riigi peaprokuröri võimalust anda seetõttu madalama astme prokuröridele siduvaid korraldusi, on vastuolus liikmesriigi õigusaktid, mis näevad ette prokuröri sõltuvuse täitevvõimu esindajast, kelleks on justiitsminister, samuti on nende põhimõtetega vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis piiravad kohtu ja prokuröri sõltumatust liidu õiguse kohaldamisel, eelkõige järgmised õigusnormid:
a)
[üldkohtute korralduse seaduse] artikli 130 lõige 1, mis võimaldab justiitsministril – seoses prokuröri kohustusega anda teada olukorrast, kus kohus teeb otsuse liidu õigust kohaldades – määrata viivitamatult kohtuniku ametiülesannete täitmise peatamine distsiplinaarkohtu otsuse tegemiseni kuni üheks kuuks, kui justiitsminister otsustab, võttes arvesse kohtuniku toimepandud teo laadi, mis seisneb konkreetse ELi õiguse vahetus kohaldamises, et seda nõuavad kohtu autoriteet või teenistuse olulised huvid;
b)
28. jaanuari 2016. aasta prokuratuuriseaduse artikli 1 lõige 2, artikli 3 lõike 1 punktid 1 ja 3 ning artikli 7 lõiked 1–6 ja 8 ning artikli 13 lõiked 1 ja 2, mille sisu viitab koostoimes vaadelduna sellele, et justiitsminister, kes on samal ajal riigi peaprokurör ja riigiprokuratuuri kõrgeim organ, võib anda madalama astme prokuröridele siduvaid korraldusi ka ulatuses, mis piirab või raskendab liidu õiguse vahetut kohaldamist?“
Menetlus Euroopa Kohtus
61
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palus, et käesolev eelotsusetaotlus vaadataks läbi kiirendatud menetluses vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 105. Eelotsusetaotluse esitanud kohus põhjendab oma taotlust esiteks sellega, et esitatud küsimused väljuvad põhikohtuasja raamidest, arvestades selliste kohtuasjade, mis on seotud alaealistega – kes on kas kahtlustatavad või süüdistatavad – suurt arvu, mida Poola kohtud peavad igal kuul menetlema, ning et õigusvastased menetlustoimingud kahjustavad pöördumatult kriminaalmenetluse aluspõhimõtteid. Teiseks teevad need kohtud otsuseid Poola kriminaalmenetlust reguleerivate õigusnormide alusel, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates ei taga liidu õigusest tulenevaid kaitse miinimumnõudeid. Kolmandaks on kiire vastus eelotsuse küsimustele vajalik, et kõrvaldada kahtlused seoses sellega, kas selline täitevvõimu organ nagu justiitsminister saab mõjutada liidu õiguse kohaldamist kriminaalmenetlustes, mida toimetatakse alaealiste suhtes, kes on kas kahtlustatavad või süüdistatavad.
62
Kodukorra artikli 105 lõikes 1 on ette nähtud, et kui kohtuasja laad nõuab asja lahendamist lühikese aja jooksul, võib Euroopa Kohtu president eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusel või erandkorras omal algatusel otsustada, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, lahendada eelotsusetaotluse kiirendatud menetluses, kaldudes kõrvale kodukorra sätetest.
63
Sellega seoses tuleb märkida, et selline kiirendatud menetlus on menetluslik vahend, mille eesmärk on reageerida erakordselt kiireloomulisele olukorrale (9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 54 ning seal viidatud kohtupraktika).
64
Käesoleval juhul otsustas Euroopa Kohtu president 21. oktoobril 2022, olles ettekandja-kohtuniku ja kohtujuristi ära kuulanud, et käesoleva kohtuotsuse punktis 61 nimetatud taotlust ei ole vaja rahuldada.
65
Nimelt nähtub väljakujunenud praktikast, et see, et lahend, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema pärast eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtu poole pöördumist, puudutab potentsiaalselt suurt arvu isikuid või õiguslikke olukordi, ei ole iseenesest erandlik asjaolu, mis põhjendaks kiirendatud menetluse kohaldamist (8. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Staatsanwaltschaft Wien (võltsitud maksekorraldused), C‑584/19, EU:C:2020:1002, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika). Sama kehtib ka asjaolu kohta, et Poola kohtute otsused, mis on tehtud Poola kriminaalmenetlust reguleerivate sätete alusel, mille kehtivus on liidu õiguse seisukohast kahtluse alla seatud, võivad puudutada suurt hulka õigussubjekte (vt analoogia alusel 9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas) (C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 55).
66
Lisaks ei tõenda erandliku asjaolu esinemist see, et eelotsusetaotlus tõstatab kriminaalõiguse valdkonda kuuluvaid küsimusi, ega pelgalt õigussubjektide õigustatud huvi, et neile liidu õigusest tulenevate õiguste ulatus määratakse kindlaks võimalikult kiiresti (vt selle kohta 11. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Sapira jt, C‑114/23, C‑115/23, C‑132/23 ja C‑160/23, EU:C:2024:290, punkt 23 ning seal viidatud kohtupraktika).
67
Mis puudutab lõpuks kahtlusi seoses võimalusega, et selline täitevvõimu organ nagu justiitsminister võib mõjutada liidu õiguse kohaldamist, siis käesoleva kohtuotsuse punktis 61 nimetatud taotlus ei sisalda ühtegi konkreetset asjaolu, mis võimaldaks järeldada, et sellist võimalust saaks vältida kiirendatud menetluse algatamisega.
68
Euroopa Kohtu president otsustas siiski, et käesolev kohtuasi lahendatakse kodukorra artikli 53 lõike 3 alusel eelisjärjekorras.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Vastuvõetavus
69
Poola valitsus leiab, et eelotsuse küsimused on vastuvõetamatud.
70
Ühelt poolt ei ole esimene kuni kaheteistkümnes küsimus põhikohtuasja lahendamiseks vajalikud. Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohus jättis riigisisese õiguse alusel vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Słupski rajooniprokurör) taotlused saada tõendeid, mis tulenevad alaealiste kahtlustatavate poolt põhikohtuasjas käsitletava kohtueelse uurimise käigus antud ütlustest. See kohus eemaldas seega alaealiste kahtlustatavate poolt kohtueelse uurimise käigus antud ütlused kohtutoimikust. Lisaks said alaealised kahtlustatavad igaüks abi määratud kaitsjalt ning ühe puhul neist, kes on menetluse käigus saanud 18‑aastaseks, kinnitas eelotsusetaotluse esitanud kohus sellise kaitsja omal algatusel määramist põhjendusel, et määramine oli vajalik tema kaitset takistavate asjaolude tõttu.
71
Teiselt poolt on kolmeteistkümnes ja neljateistkümnes küsimus puhtalt hüpoteetilised, kuna neil puudub igasugune seos põhikohtuasja asjaolude või esemega.
72
Nimelt puudutavad nii kolmeteistkümnes küsimus kui ka neljateistkümnenda küsimuse punkt b üldiselt justiitsministri – kes täidab ka Prokurator Generalny (peaprokurör) ülesandeid – pädevust anda madalama astme prokuröridele siduvaid juhiseid, mis võivad samuti piirata või takistada liidu õiguse vahetut kohaldatavust. Sellega seoses ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustanud, kuidas on põhikohtuasjas asjakohaseid riigisiseseid õigusnorme kohaldatud.
73
Neljateistkümnenda küsimuse punkt a käsitleb võimalust peatada põhikohtuasja lahendava kohtuniku ametiülesannete täitmine ajutiselt. Käesoleval juhul aga jõustus kõnealune peatamine 9. veebruaril ja lõppes 8. märtsil 2022 ega ole seega enam kehtiv. Lisaks toimus see peatamine menetluse raames, millel ei ole põhikohtuasjaga mingit seost. Vaidlusaluse ametiülesannete täitmise peatamismeetme aluseks oli see, et asjaomane kohtunik vaidlustas teise kohtuniku töösuhte olemasolu ja tema ametisse nimetamise kehtivuse Krajowa Rada Sądownictwa (riiklik kohtute nõukoda) abiga. Selline olukord ei saa siiski tekkida põhikohtuasjas, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus lahendab asja ainuisikulises koosseisus. Igal juhul ei esine eelotsusetaotluse põhjendustes ühtegi asjaolu, mis puudutaks kohtunike ametisse nimetamist Poolas.
74
Prokurator Regionalny w Gdańsku (Gdański piirkondlik prokurör) leiab omakorda, et üheteistkümnes kuni neljateistkümnes küsimus on vastuvõetamatud, kuna Euroopa Kohtu vastus neile ei ole põhikohtuasja lahendamiseks vajalik.
75
Eeltoodud argumente arvestades tuleb märkida, et Euroopa Kohus on korduvalt toonitanud, et ELTL artikliga 267 kehtestatud menetlus on Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille kaudu annab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgendamise juhiseid, mida need kohtud nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks vajavad, ning et eelotsusetaotluse esitamise mõte ei ole nõuandvate arvamuste saamine üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, vaid see peab olema vajalik kohtuvaidluse tegelikuks lahendamiseks (9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 62 ning seal viidatud kohtupraktika).
76
ELTL artikli 267 sõnastuse kohaselt peab taotletavat eelotsust olema eelotsusetaotluse esitanud kohtul „vaja“ tema menetluses olevas kohtuasjas „otsuse tegemiseks“ (9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 63 ning seal viidatud kohtupraktika).
77
Nii ELTL artikli 267 sõnastusest kui ka ülesehitusest tuleneb, et eelotsusemenetluse eeldus on liikmesriigi kohtus tegelikult pooleli olev vaidlus, mille raames peab see kohus tegema lahendi, milles saab arvesse võtta eelotsust (9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 64 ning seal viidatud kohtupraktika).
78
Sellises menetluses peavad nimelt kohtuvaidlus ja need liidu õigusnormid, mille tõlgendamist palutakse, olema sedavõrd seotud, et see tõlgendus on objektiivselt vajalik lahendi jaoks, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema (9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas), C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 65 ning seal viidatud kohtupraktika).
79
Esimene kuni kaheteistkümnes küsimus puudutavad sisuliselt seda, kuidas tõlgendada mitut direktiivi 2016/800 sätet koostoimes direktiividega 2012/13, 2013/48 ja 2016/343, kuivõrd need sätted reguleerivad kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste menetlusõigusi.
80
Eelotsusetaotlusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus selle kohta, kas Poola kriminaalmenetlust reguleerivad õigusnormid on nende sätetega kooskõlas ja millised järeldused tuleb põhikohtuasjas teha sellest, et riigisisene õigus on liidu õigusega vastuolus. Sellega seoses täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vastus esimesele kuni kaheteistkümnendale küsimusele on tingimata vajalik selleks, et otsustada kriminaalmenetluse kohtueelses etapis alaealiste kahtlustatavate ütlustest – mis on antud kaitsja juuresolekuta – tulenevate tõendite vastuvõetavuse üle.
81
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib küll, et ta jättis rahuldamata Prokurator Prokuratury Rejonowej w Słupsku (Słupski rajooniprokurör) taotlused saada tõendeid – mis tulenevad alaealiste kahtlustatavate süüstavatest ütlustest, mille nad andsid kriminaalmenetluse kohtueelses etapis ilma kaitsja juuresolekuta –, otsustades seega need tõendid kõrvale jätta. Samuti täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus seoses ühe alaealise kahtlustatavaga, kes on tema menetluses pooleli oleva asja lahendamise ajal saanud 18‑aastaseks, et ta pikendas kahtlustatavale kaitsja määramist omal algatusel.
82
Siiski nähtub ühelt poolt Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole teinud lõplikku otsust nende tõendite vastuvõetavuse kohta. Seega mõjutab esitatud küsimustele antav vastus seda otsust, võimaldades eelotsusetaotluse esitanud kohtul teha põhikohtuasjas sisulise otsuse. Teiselt poolt näib otsuse puhul pikendada põhikohtuasjas ühele kahtlustatavale kaitsja määramist, et seda tehti menetluse hilisemas staadiumis ja see ei saa järelikult heastada võimalikke rikkumisi, mis leidsid aset kriminaalmenetluse kohtueelses etapis.
83
Sellest järeldub, et käesoleval juhul on Euroopa Kohtu vastus esimesele kuni kaheteistkümnendale küsimusele vajalik selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks lahendada vaidluse lahendamisele eelnevad küsimused enne, kui ta saab vajaduse korral teha põhikohtuasjas sisulise lahendi (vt analoogia alusel 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus W. Ż. (kõrgeima kohtu erakorralise kontrolli ja avalike asjade kolleegium – ametisse nimetamine), C‑487/19, EU:C:2021:798, punkt 94 ja seal viidatud kohtupraktika).
84
Järelikult, kuna käesoleva kohtuotsuse punktides 76–78 esitatud tingimused on täidetud, on esimene kuni kaheteistkümnes küsimus vastuvõetavad.
85
Seevastu kolmeteistkümnes ja neljateistkümnes küsimus nendele tingimustele ei vasta.
86
Esiteks puudutavad kolmeteistkümnes küsimus ja neljateistkümnenda küsimuse punkt b seda, kas kohtueelses menetluses peab prokurör jätma kohaldamata liidu õigusega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid, et tagada alaealiste kahtlustatavate õiguste tõhusus, ning kas selleks tuleb säilitada tema sõltumatus ja erapooletus täidesaatva võimu võimaliku sekkumise suhtes.
87
Antud juhul – arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 80–83 välja toodud asjaolusid – ei näi, et Euroopa Kohtu vastus nendele küsimustele oleks vajalik selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks lahendada vaidluse lahendamisele eelnevad küsimused. Nimelt nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, et põhikohtuasjas on kriminaalmenetluse kohtueelne etapp lõpetatud ning sellel kohtul on nüüd pädevus jätta arvesse võtmata tõendid, mis on kogutud menetlusõigusi rikkudes, või otsustada kahtlustatavate isikute õiguse üle kasutada kaitsja abi.
88
Neil asjaoludel ei käsitle küsimus, kas kohtueelses menetluses on prokuröril liidu õigusest tulenev kohustus jätta liidu õigusega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid kohaldamata, et tagada kahtlustatavate alaealiste õiguste tõhusus, seega seda, et liidu õigust tõlgendataks põhikohtuasja lahenduse objektiivsete vajaduste seisukohast, vaid see on üldine ja hüpoteetiline.
89
Teiseks puudutab neljateistkümnenda küsimuse punkt a küsimust, kas ELL artikliga 2 ja ELL artikli 19 lõikega 1 ning harta artikliga 47 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad justiitsministril määrata viivitamata kohtuniku ametiülesannete täitmise peatamine.
90
On tõsi, et käesoleval juhul näib, et põhikohtuasja lahendava kohtuniku ametiülesannete täitmine peatati nende õigusnormide alusel.
91
Eelotsusetaotluses sisalduvatest asjaoludest nähtub siiski selgelt, et selline ametiülesannete peatamine, mis pealegi ei ole enam jõus, otsustati põhikohtuasjast erinevas kohtuasjas. Lisaks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 56 märkis, on kartus, et selle kohtuniku suhtes võidakse põhikohtuasjas uuesti kohaldada ametiülesannete täitmise peatamist, üksnes hüpoteetiline.
92
See küsimus ei vasta seega objektiivsele vajadusele, mis on põhikohtuasja lahendamisega lahutamatult seotud, vaid selle eesmärk on saada Euroopa Kohtult üldine ja sellest kohtuasjast sõltumatu hinnang riigisisestele õigusnormidele (vt analoogia alusel 9. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus G. jt (üldkohtu kohtunike ametisse nimetamine Poolas) (C‑181/21 ja C‑269/21, EU:C:2024:1, punkt 78).
93
Seega on kolmeteistkümnes ja neljateistkümnes küsimus vastuvõetamatud.
Sisulised küsimused
94
Võttes arvesse kõigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimuste omavahelist seotust, tuleb kõigepealt analüüsida koos esimest kuni neljandat küsimust, teiseks viiendat kuni seitsmendat küsimust, kolmandaks kaheksandat kuni kümnendat küsimust ning seejärel neljandaks üheteistkümnendat ja kaheteistkümnendat küsimust, kusjuures tuleb täpsustada, et neid küsimusi tuleb analüüsida üksnes direktiivi 2016/800 nende sätete alusel, mis puudutavad konkreetselt lapsi.
Esimene kuni neljas küsimus
95
Esimese kuni neljanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2016/800 artikli 6 lõikeid 1–3 koostoimes selle direktiivi artikliga 18 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ühest küljest ei näe ette, et lapsi, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, peab abistama kaitsja – vajaduse korral määratud kaitsja – enne nende ülekuulamist politseis või muus õiguskaitse- või kohtuasutuses ja hiljemalt enne esimest ülekuulamist, ning teisest küljest võimaldab neid lapsi kahtlustatavana üle kuulata ilma kaitsja juuresolekuta. Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui vastus nendele küsimustele on jaatav, peab kriminaalasja lahendav kohus jätma sellised riigisisesed õigusnormid kohaldamata.
96
Esimesena on direktiivi 2016/800 artikli 6 lõike 1 kohaselt lastel, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, esiteks õigus kaitsjale vastavalt direktiivile 2013/48, kusjuures tuleb täpsustada, et selle direktiivi põhjenduse 15 kohaselt tähistab mõiste „kaitsja“ selles direktiivis iga isikut, kes on liikmesriigi õiguse kohaselt kvalifitseeritud andma ja kellel on õigus anda – sealhulgas juhul, kui ta on selleks akrediteeritud volitatud organi poolt – kahtlustatavale või süüdistatavale isikule õigusalast nõu ja abi.
97
Selleks et määrata kindlaks, millise ulatusega on lapse õigus kaitsjale, tuleb arvesse võtta selle õiguse ulatust, mis on mis tahes kahtlustataval või süüdistataval direktiivi 2013/48 artikli 3 alusel.
98
Nimelt, nagu nähtub direktiivi 2016/800 põhjendustest 18 ja 26, tuleb direktiivi 2016/800 sätete tõlgendamisel arvesse võtta direktiivi 2013/48. Viimati nimetatud direktiiv näeb siiski ette täiendavad garantiid, et võtta arvesse laste erivajadusi ja haavatavust.
99
Teiseks kohustab direktiivi 2016/800 artikli 6 lõige 2 liikmesriike tagama, et lapsi abistab vastavalt selle artikli sätetele kaitsja, et nad saaksid tõhusalt kasutada oma kaitseõigusi.
100
Nagu nähtub sisuliselt direktiivi 2016/800 põhjendustest 1, 25 ja 29, on direktiivi eesmärk võtta kriminaalmenetluses arvesse laste erilist haavatavust ja seega neid julgustada eelkõige kasutama oma õigust saada nõu, kaitset ja olla esindatud, mis on ette nähtud harta artikli 47 teises lõigus, ja kaitseõigusi, mille tagab harta artikli 48 lõige 2 (vt analoogia alusel 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Kolev jt, C‑612/15, EU:C:2018:392, punkt 104).
101
Kolmandaks on aluspõhimõtet, mille kohaselt on lastel õigus saada kaitsja abi, täpsustatud direktiivi 2016/800 artiklis 6 seoses ajahetkega, millest alates see õigus tuleb anda (vt analoogia alusel 12. märtsi 2020. aasta kohtuotsus VW (õigus kaitsjale kohtusse mitteilmumise korral) (C‑659/18, EU:C:2020:201, punkt 31).
102
Nii on lõikes 3 ette nähtud, et lastele, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, tuleb anda kaitsja kasutamise võimalus põhjendamatu viivituseta ning igal juhul alates varaseimast punktides a–d loetletud neljast konkreetsest sündmusest.
103
Mis puudutab eelkõige kriminaalmenetluse kohtueelset etappi, siis vastavalt direktiivi 2016/800 artikli 6 lõike 3 punktile a abistab kaitsja lapsi „enne nende küsitlemist politseis või muus õiguskaitse- või õigusasutuses“, ning selle direktiivi artikli 6 lõike 3 punkti b kohaselt „siis, kui uurimis- või muud pädevad asutused teostavad uurimis- või muid tõendite kogumise toiminguid“.
104
Neljandaks on direktiivi 2016/800 artikli 6 lõikes 4 täpsustatud õiguse kaitsja abile ulatust laste puhul.
105
Nii nähtub direktiivi artikli 6 lõike 4 punktist a, et neil lastel on õigus suhelda ja kohtuda privaatselt neid esindava kaitsjaga, sealhulgas enne seda, kui neid kuulab üle politsei või muu õiguskaitse- või kohtuasutus. Artikli 6 lõike 4 punktis b on veel ette nähtud, et ülekuulamisel abistab lapsi kaitsja ning et kaitsjal peab olema võimalik ülekuulamisel tõhusalt osaleda.
106
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 70 märkis, ei ole erinevalt direktiivi 2013/48 artiklist 9, mis puudutab kahtlustatavaid või süüdistatavaid, kes ei ole lapsed, direktiivis 2016/800 lastele ette nähtud võimalust loobuda õigusest kaitsja abile.
107
Lisaks on selle direktiivi artiklis 18 sätestatud, et liikmesriigid peavad tagama, et nende õigusabi reguleeriv riigisisene õigus kindlustab selle, et vastavalt artiklile 6 on õigust kaitsjale võimalik tõhusalt kasutada.
108
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et lastele, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, tuleb riigisiseses õiguses anda konkreetne ja tegelik võimalus kasutada kaitsja abi enne, kui politsei või muu õiguskaitse- või kohtuasutus neid esimest korda üle kuulab, ning hiljemalt alates sellest ülekuulamisest.
109
Kui laps või vanemliku vastutuse kandja ei ole valinud kaitsjat enne, kui politsei või muu õiguskaitse- või kohtuasutus last üle kuulab, peab lapsel olema õigus määratud kaitsjale, kes teda sellel ülekuulamisel abistab.
110
Teisena, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 68 rõhutas, tuleneb imperatiivsest vajadusest tagada, et lapsi abistaks kaitsja enne, kui politsei või muu ülekuulamise eest vastutav õiguskaitse- või kohtuasutus nad esimest korda üle kuulab, et need asutused ei või ülekuulamist läbi viia, kui asjaomane laps tegelikult sellist abi ei saa.
111
Direktiivi 2016/800 artikli 6 lõikes 7 on nimelt täpsustatud, et kui last peab vastavalt artiklile 6 abistama kaitsja, kuid ühtegi kaitsjat ei ole kohal, lükkavad pädevad asutused lapse ülekuulamise või muu uurimise või tõendite kogumise toimingu mõistliku aja võrra edasi, et võimaldada kaitsjal kohal olla, või juhul, kui laps ei ole valinud kaitsjat, määrata lapsele kaitsja.
112
Direktiivi 2016/800 artikli 6 lõigetes 6 ja 8 on tõesti ette nähtud erandid selles direktiivis sätestatud õigusest kaitsja abile. Nagu nähtub nendest sätetest, peavad pädevad asutused tegema nende erandite kohta otsuse juhtumipõhiselt, et teha kindlaks, kas iga juhtumi konkreetseid asjaolusid ja lapse parimaid huve arvestades on kavandatav erand põhjendatud ja seda tuleb teha nendes sätetes kehtestatud rangeid tingimusi järgides.
113
Need sätted ei võimalda seega teha riigisisestes õigusnormides üldiselt ja abstraktselt erandit õigusest kaitsjale laste puhul, kes on kriminaalmenetluse kohtueelses etapis kahtlustatavad või süüdistatavad.
114
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmetest, et asjakohastes riigisisestes õigusnormides, eelkõige KPK artikli 79 lõikes 3 ja artiklis 301, ei ole laste puhul, kes on kahtlustatavad, üldse ette nähtud kohustust kaitsja juuresolekuks nende ülekuulamise ajal ja üldisemalt kriminaalmenetluse kohtueelse etapis. Nimelt on nendes sätetes ette nähtud, et kui neid lapsi ei võeta vahi alla, saavad nad ülekuulamisel kaitsja abi üksnes siis, kui nad on sõnaselgelt taotlenud sellist abi. Lisaks ei takista kaitsja puudumine nende laste ülekuulamist.
115
Neil asjaoludel näib – mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et sellised riigisisesed õigusnormid ei ole kooskõlas direktiivi 2016/800 artikli 6 lõigetega 1–3.
116
Selle koha tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusi arvesse võttes märkida, et kõigi liidu õigusnormide tõhususe tagamiseks paneb esimuse põhimõte liikmesriikide kohtutele eelkõige kohustuse tõlgendada riigisisest õigust võimalikult suures ulatuses kooskõlas liidu õigusega (8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju)C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
117
Riigisisese õiguse kooskõlalise tõlgendamise kohustusel on siiski teatud piirid ja muu hulgas ei või see olla aluseks riigisisese õiguse contra legem tõlgendamisele (8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
118
Veel tuleb märkida, et esimuse põhimõte paneb liikmesriigi kohtule, kelle ülesanne on oma pädevuse piires kohaldada liidu õiguse sätteid, kui tal ei ole võimalik tõlgendada riigisiseseid õigusnorme kooskõlas liidu õiguse nõuetega, kohustuse tagada selle õiguse nõuete täielik õigusmõju tema menetluses olevas vaidluses, jättes vajaduse korral omal algatusel kohaldamata kõik riigisisesed õigusnormid või praktika – isegi kui need on ajaliselt hilisemad –, mis on vastuolus liidu õigusnormiga, millel on vahetu õigusmõju, ja tal ei ole vaja taotleda või oodata nende riigisiseste õigusnormide või praktika eelnevat kõrvaldamist seadusandliku või muu põhiseadusliku menetluse teel (8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
119
Arvestades käesoleval juhul direktiivi 2016/800 artikli 6 lõigete 1–3 selget, täpset ja tingimusteta sõnastust, tuleb asuda seisukohale, et nendel on vahetu õigusmõju.
120
Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendama käesoleva kohtuotsuse punktis 114 viidatud riigisiseseid õigusnorme nii palju kui võimalik kooskõlas liidu õigusega, et tagada selle õiguse täielik tõhusus. Kui ta ei saa sellist tõlgendust anda, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus omal algatusel jätma kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis on sellega vastuolus.
121
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele kuni neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2016/800 artikli 6 lõikeid 1–3 koostoimes selle direktiivi artikliga 18 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ühest küljest ei näe ette, et lapsi, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, peab abistama kaitsja – vajaduse korral määratud kaitsja – enne nende ülekuulamist politseis või muus õiguskaitse- või kohtuasutuses ja hiljemalt enne esimest ülekuulamist, ning teisest küljest võimaldab neid lapsi kahtlustatavana üle kuulata ilma kaitsja juuresolekuta.
Viies kuni seitsmes küsimus
122
Kõigepealt tuleb tõdeda, et viienda kuni seitsmenda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada mitut direktiivi 2016/800 sätet, eelkõige artikli 2 lõikeid 1 ja 2 ning artikli 6 lõikeid 1–3 ja 7 koostoimes selle direktiivi artikliga 18.
123
Eelotsusetaotlusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on küsimus, kas õigus kasutada määratud kaitsja abi – mis on esimese kuni neljanda küsimuse ese –, mis oli isikutel, kes olid nende suhtes kriminaalmenetluse alustamise lapse staatuses, lõpeb siis, kui need isikud on saanud 18‑aastaseks.
124
Seega tuleb mõista, et need küsimused puudutavad peamiselt direktiivi 2016/800 artiklit 2, milles on määratletud selle direktiivi kohaldamisala, ja eelkõige selle artikli lõikeid 1 ja 3.
125
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et viienda kuni seitsmenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2016/800 artikli 2 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et nende isikute puhul, kes olid nende suhtes kriminaalmenetluse alustamise ajal lapse staatuses, kuid kes on seejärel saanud 18‑aastaseks, lõpeb automaatselt õigus kasutada määratud kaitsja abi, kuna sellised õigusnormid ei võimalda kindlaks teha, kas nimetatud direktiivi või selle teatud sätete kohaldamine ja järelikult ka selles sisalduvate õiguste kohaldamine on kohtuasja kõiki asjaolusid, sealhulgas nimetatud isikute küpsust ja haavatavust arvestades asjakohane. Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui vastus nendele küsimustele on jaatav, peab kriminaalasja lahendav kohus jätma sellised riigisisesed õigusnormid kohaldamata.
126
Direktiivi 2016/800 artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi laste suhtes, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, kuni lõpliku otsuse tegemiseni küsimuses, kas kahtlustatav või süüdistatav on süüteo toime pannud, ning sealhulgas asjakohasel juhul kuni karistuse mõistmiseni ja edasikaebuse lahendamiseni. Selles osas on nimetatud direktiivi artikli 3 punktis 1 määratletud mõiste „laps“ kui alla 18‑aastane isik.
127
Mis puudutab isikuid, kes olid nende suhtes kriminaalmenetluse alustamise ajal lapsed, kuid on seejärel saanud 18‑aastaseks, siis on direktiivi 2016/800 artikli 2 lõike 3 esimeses lauses täpsustatud, et välja arvatud selles sättes nimetatud artiklid, niivõrd kui neis sätetes osutatakse vanemliku vastutuse kandjale, kohaldatakse seda direktiivi nende isikute suhtes, kui selle kohaldamine on kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid – sealhulgas nende isikute küpsust ja haavatavust – arvesse võttes asjakohane.
128
Sellest järeldub, et isikutel, kes olid lapsed ajal, mil nende suhtes alustati kriminaalmenetlust, on jätkuvalt direktiivis 2016/800 ette nähtud õigused ja eelkõige õigus kaitsja abile vastavalt selle direktiivi artiklile 6, kui need isikud on selle menetluse ajal saanud 18‑aastaseks ja kui on leitud, et selle direktiivi kohaldamine on asjakohane, võttes arvesse kõiki konkreetse juhtumi asjaolusid, sealhulgas nende isikute küpsust ja haavatavust.
129
Tuleb täpsustada, et juhul, kui kriminaalmenetluses tuvastatakse, et direktiivi 2016/800 või selle teatud sätete kohaldamine ei ole asjakohane, kuulub 18‑aastaseks saanud isik direktiivide 2012/13, 2013/48 ja 2016/343 kohaldamisalasse, mida kohaldatakse kriminaalmenetluses kahtlustatavate ja süüdistatavate suhtes, olenemata nende vanusest. Sellisel juhul on sellel isikul nendes direktiivides ette nähtud õigused nendes direktiivides sätestatud tingimustel.
130
Nagu nähtub direktiivi 2016/800 artikli 2 lõike 3 esimese lause sõnastusest, sõltub selle direktiivi või selle teatud sätete kohaldamine isikute suhtes, kes on nende suhtes käimasoleva menetluse ajal saanud 18‑aastaseks, juhtumi kõikidest asjaoludest ning seega tuleb seda hinnata juhtumipõhiselt.
131
Neil asjaoludel ei võimalda nõue, mille kohaselt peab direktiivi 2016/800 või selle teatud sätete kohaldamine olema asjakohane, välistada liikmesriigil mingil juhul üldiselt ja abstraktselt kõiki isikuid, kes on nende suhtes läbi viidava menetluse ajal saanud 18‑aastaseks, direktiivis 2016/800 sätestatud õiguste kohaldamisalast, ja eelkõige õiguse kaitsja abile vastavalt selle direktiivi artiklile 6 kohaldamisalast.
132
Tõlgendust, mille kohaselt ei või liikmesriigid oma õigusnormidega kehtestada selle direktiiviga antud õiguste kasutamise absoluutseks vanusepiiriks 18 eluaastat, kinnitab direktiivi 2016/800 artikli 2 lõike 3 teine lause, mis näeb ette, et liikmesriigid võivad otsustada mitte kohaldada seda direktiivi isikute suhtes, kes on saanud 21‑aastaseks.
133
Direktiivi 2016/800 artikli 2 lõikega 3 on järelikult vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad automaatselt ette, et õigus kasutada määratud kaitsja abi vastavalt direktiivi 2016/800 artikli 6 lõigetele 1–3 koostoimes selle direktiivi artikliga 18 lõpeb isikute puhul, kes on nende suhtes läbiviidava kriminaalmenetluse ajal saanud 18‑aastaseks, kuid kes olid lapse staatuses nende suhtes kriminaalmenetluse alustamise ajal, kuna sellised õigusnormid ei võimalda kindlaks teha, kas nimetatud direktiivi või selle teatud sätete kohaldamine – ja järelikult ka selles sisalduvate õiguste kohaldamine – on kohtuasja kõiki asjaolusid, sealhulgas nimetatud isikute küpsust ja haavatavust arvestades asjakohane.
134
Käesoleval juhul nähtub aga eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, et riigisisestes õigusnormides, eelkõige KPK artikli 79 lõike 1 punktis 1 on ette nähtud, et kriminaalmenetluses peab süüdistatavat abistama kaitsja üksnes juhul, kui ta on alla 18‑aastane. Praktikas leiavad Poola kohtud sellel õiguslikul alusel, et kaitsja osalemine menetluses ei ole enam kohustuslik, kui süüdistatav või kahtlustatav isik on saanud 18‑aastaseks, mille tagajärjeks on määratud kaitsja volituste automaatne lõppemine.
135
Vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 116–118 viidatud kohtupraktikale peab eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendama riigisiseseid õigusnorme, mis reguleerivad õigust kaitsjale, nii palju kui võimalik kooskõlas liidu õigusega, et tagada selle õiguse täielik tõhusus. Kui tal pole võimalik riigisiseseid õigusnorme liidu õigusega kooskõlas tõlgendada, peab ta omal algatusel – kuna direktiivi 2016/800 artikli 2 lõiked 1 ja 3 vastavad käesoleva kohtuotsuse punktis 119 nimetatud tingimustele ja neil on vahetu õigusmõju – jätma nende sätetega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid kohaldamata.
136
Eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb viiendale kuni seitsmendale küsimusele vastata, et direktiivi 2016/800 artikli 2 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et isikute puhul, kes olid nende suhtes kriminaalmenetluse alustamise ajal lapse staatuses, kuid kes on seejärel saanud 18‑aastaseks, lõpeb automaatselt õigus kasutada määratud kaitsja abi, kuna sellised õigusnormid ei võimalda kindlaks teha, kas nimetatud direktiivi või selle teatud sätete kohaldamine – ja järelikult ka selles sisalduvate õiguste kohaldamine – on kohtuasja kõiki asjaolusid, sealhulgas nimetatud isikute küpsust ja haavatavust arvestades asjakohane.
Kaheksas kuni kümnes küsimus
137
Kaheksanda kuni kümnenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2016/800 artikli 4 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi artikli 5 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei näe ette, et lapsed, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, saaksid koos vanemliku vastutuse kandjaga hiljemalt enne laste esimest ülekuulamist politsei või muu õiguskaitse- või kohtuasutuse poolt lihtsas ja arusaadavas keeles, milles võetakse arvesse nende laste erivajadusi ja haavatavust, teavet oma õiguste kohta vastavalt direktiivi 2012/13 artiklile 3 ning direktiiviga 2016/800 kehtestatud õiguste kohta.
138
Nagu nähtub direktiivi 2016/800 põhjendusest 1, on direktiivi eesmärk näha ette menetluslikud tagatised, et lapsed, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, oleksid võimelised neist menetlustest aru saama ja neid jälgima. Kõnealuse direktiivi artikli 1 kohaselt sätestatakse selles direktiivis eelkõige teabe saamise õiguse ühised miinimumeeskirjad, mida reguleerivad konkreetselt direktiivi artikli 4 sätted.
139
Esimesena tagavad liikmesriigid direktiivi 2016/800 artikli 4 lõike 1 esimese lõigu kohaselt, et niipea, kui lastele on teatatud, et nad on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, teavitatakse neid vastavalt direktiivile 2012/13 viivitamata nende õigustest ja menetluse käigu üldistest aspektidest.
140
Mis puudutab õigust saada teavet, nagu see on ette nähtud direktiivi 2012/13 artiklis 1, siis on Euroopa Kohus juba sedastanud, et selle direktiivi artiklist 3 tuleneb, et see õigus puudutab eelkõige kahtlustatavate või süüdistatavate õigust teavitamisele vähemalt teatavatest menetlusõigustest, mille loetelu on selles sättes esitatud ja mille hulka kuuluvad õigus kasutada kaitsjat, õigus saada tasuta õigusnõustamist ja selle saamise tingimused, õigus saada teavet süüdistuse kohta, õigus suulisele ja kirjalikule tõlkele ning õigus vaikida (vt selle kohta 9. novembri 2023. aasta kohtuotsus BK (rikkumise ümberkvalifitseerimine), C‑175/22, EU:C:2023:844, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
141
Nagu nähtub direktiivi 2016/343 põhjendusest 31, ei puuduta teave, mida kahtlustatavad või süüdistatavad saavad oma menetlusõiguste kohta direktiivi 2012/13 artikli 3 alusel, mitte ainult õigust vaikida, vaid ka õigust ennast mitte süüstada, mis on kaks õigust, mille liikmesriigid peavad neile isikutele direktiivi 2016/343 artikli 7 kohaselt tagama.
142
Lisaks on direktiivi 2016/800 artikli 4 lõike 1 teises lõigus ette nähtud, et lapsi tuleb teavitada õigustest, mis on selles direktiivis täpsemalt ette nähtud, ja eelkõige õigustest, mis on loetletud selle direktiivi artikli 4 lõike 1 teise lõigu punktis a.
143
See teave puudutab ühelt poolt nende laste õigust kaitsjale, nagu on ette nähtud selle direktiivi artiklis 6, ja vajaduse korral õigust määratud kaitsjale vastavalt sama direktiivi artiklile 18.
144
Teiselt poolt puudutab see teave ka õigust sellele, et vanemliku vastutuse kandjat teavitatakse, nagu on ette nähtud direktiivi 2016/800 artiklis 5, ning õigust sellele, et see vastutuse kandja saadab teda muudes menetlusstaadiumides kui kohtulik arutamine, nagu on ette nähtud selle direktiivi artikli 15 lõikes 4. Nagu nähtub selle direktiivi artikli 5 lõike 1 sõnastusest, esitatakse vanemliku vastutuse kandjale niipea kui võimalik sama teave, mida lapsel on õigus saada vastavalt direktiivi 2016/800 artiklile 4.
145
Teisena tuleb märkida, et direktiivi 2016/800 artikli 4 lõike 1 esimese ja teise lõigu kohaselt edastatakse neile „viivitamata“ teave, mida lapsed peavad saama oma õiguste kohta vastavalt sellele sättele, kui neile teatatakse, et nad on kahtlustatavad või süüdistatavad.
146
Mis puudutab direktiivi 2012/13, millele artikli 4 lõike 1 esimeses ja teises lõigus viidatakse, siis on Euroopa Kohus otsustanud, et selleks, et õigustest teavitamine oleks tõhus, tuleb seda teha menetluse varases staadiumis. Direktiivi artiklist 2 nähtub, et seda direktiivi „kohaldatakse hetkest, mil liikmesriigi pädevad asutused on isikule teatavaks teinud, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanekus“. Nii on direktiivi artiklis 3 ette nähtud, et „[l]iikmesriik tagab, et kahtlustatavat või süüdistatavat isikut teavitatakse viivitamata […] menetlusõigustest, nii et neid õigusi oleks võimalik tõhusalt kasutada“ (19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, punkt 50).
147
Oma õiguste kohta teabe saamise õiguse eesmärk on õiglase kriminaalmenetluse ning kaitseõiguste tõhususe tagamine selle menetluse esimestest etappidest alates. Direktiivi 2012/13 põhjenduses 19 on rõhutatud, et õigus saada teavet oma õiguste kohta tuleb tagada „hiljemalt enne seda, kui politsei kahtlustatavat või süüdistatavat isikut esimest korda ametlikult küsitleb“. Lisaks kujutab vabaduse võtmisele otseselt järgnev aeg endast kõige suuremat ohtu õigusvastaselt ülestunnistuste saamisele, mistõttu „on oluline, et kahtlustatavat ja süüdistatavat teavitatakse tema õigustest kohe (st tema vahistamise ajal) kõige tõhusamal viisil“, nagu nähtub direktiivi 2012/13 aluseks olnud komisjoni 20. juuli 2010. aasta ettepaneku vastu võtta direktiivi (KOM(2010) 392 (lõplik)) punktist 24 (vt selle kohta 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, punktid 51 ja 52).
148
Võttes arvesse direktiivi 2016/800 artikli 4 lõikes 1 sisalduvat viidet direktiivile 2012/13, tuleneb viimati nimetatud sättest, et lapsed peavad saama teavet oma õiguste kohta niipea, kui neile teatatakse, et nad on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad. Nende õiguste kohta peavad politsei või muud õiguskaitse- või kohtuasutused teavet andma hiljemalt enne laste esimest ülekuulamist (vt analoogia alusel 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, punkt 53).
149
Lisaks tuleb märkida, et sellise teabe andmine hiljemalt enne esimest ülekuulamist on ainus viis, mis võimaldab tagada nende õiguste tõhususe, millest lapsi tuleb teavitada, eelkõige õigus kasutada kaitsja abi vastavalt direktiivi 2016/800 artiklile 6, ja seega võimaldab neil tõhusalt kasutada oma kaitseõigusi, nagu see tuleneb esimesele kuni neljandale küsimusele antud vastusest.
150
Kolmandana nähtub direktiivi 2016/800 artikli 4 lõikest 2, et selle direktiivi artikli 4 lõikes 1 nimetatud teave tuleb esitada kirjalikult ja/või suuliselt „lihtsas ja arusaadavas keeles“.
151
Seoses direktiivi 2012/13 artikli 3 lõikega 2 on liidu seadusandja pannud liikmesriikidele kohustuse tagada, et õiguse alusel saada teavet oma õiguste kohta esitatav teave „antakse suuliselt või kirjalikult lihtsas ja arusaadavas keeles, võttes arvesse haavatavate isikute hulka kuuluvate kahtlustatavate või süüdistatavate isikute mis tahes erivajadusi“ (vt selle kohta 19. septembri 2019. aasta kohtuotsus Rayonna prokuratura Lom, C‑467/18, EU:C:2019:765, punkt 47).
152
Direktiivi 2016/800 põhjendusest 18 tuleneb, et selle direktiivi artikli 4 kohaselt lastele teabe andmisel tuleb arvesse võtta laste erivajadusi ja haavatavust.
153
Sellest tuleneb, et need lapsed peavad saama selle teabe piisavalt lihtsas ja arusaadavas keeles, mis võimaldab neil eelkõige nende erivajadusi ja haavatavust arvestades enne oma ülekuulamist politseis või muus õiguskaitse- või kohtuasutuses tegelikult mõista, et neil on direktiivi 2016/800 artikli 4 lõikes 1 viidatud õigused. Nende õiguste hulka kuulub eelkõige õigus kaitsja abile, nagu on ette nähtud selle direktiivi artiklis 6, õigus sellele, et vanemliku vastutuse kandjat teavitataks samuti nendest õigustest vastavalt selle direktiivi artiklile 5, ning viimaste puhul õigus saata neid lapsi vastavalt direktiivi 2016/800 artikli 15 lõikele 4 menetluse muudes staadiumides kui kohtuistungid.
154
Käesoleval juhul märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Poola õiguse kohaselt saavad alaealised kahtlustatavad enne oma ülekuulamist täiskasvanutele mõeldud teabevormi, milles ei ole ette nähtud mingit konkreetset lastele mõeldud teavet. Lisaks ei ole ette nähtud, et see vorm edastataks nende laste suhtes vanemliku vastutuse kandjatele.
155
Käesoleva kohtuotsuse punktis 153 toodud nõuetest nähtub aga, et kui riigisiseses õiguses on ette nähtud standarddokument kahtlustatavate või süüdistatavate kirjalikuks teavitamiseks nende õigustest vastavalt direktiivi 2012/13 artiklile 3, ei saa seda dokumenti kasutada samas olukorras olevate laste teavitamiseks vastavalt direktiivi 2016/800 artiklile 4.
156
Kuna selline dokument on mõeldud täiskasvanutele, ei vasta see esiteks vajadusele, et teave nende laste õiguste kohta oleks esitatud kirjalikult ja/või suuliselt nende jaoks lihtsas ja arusaadavas keeles, ning teiseks ei ole selle eesmärk teavitada neid lapsi viimati nimetatud direktiiviga konkreetselt kehtestatud õigustest.
157
Vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 116–118 viidatud kohtupraktikale tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul tõlgendada riigisiseseid õigusnorme, mis reguleerivad kahtlustatavate või süüdistatavate teavitamist, nii palju kui võimalik kooskõlas liidu õigusega, et tagada selle õiguse täielik tõhusus. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtul pole võimalik riigisiseseid õigusnorme liidu õigusega kooskõlas tõlgendada, peab ta omal algatusel – kuna direktiivi 2016/800 artikli 4 lõige 1 vastab käesoleva kohtuotsuse punktis 119 nimetatud tingimustele ja sellel on vahetu õigusmõju – jätma selle sättega vastuolus olevad riigisisesed õigusnormid kohaldamata.
158
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb kaheksandale kuni kümnendale küsimusele vastata, et direktiivi 2016/800 artikli 4 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi artikli 5 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei näe ette, et lapsed, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, saaksid koos vanemliku vastutuse kandjaga hiljemalt enne laste esimest ülekuulamist politsei või muu õiguskaitse- või kohtuasutuse poolt lihtsas ja arusaadavas keeles, milles võetakse arvesse nende laste erivajadusi ja haavatavust, teavet oma õiguste kohta vastavalt direktiivi 2012/13 artiklile 3 ning direktiiviga 2016/800 kehtestatud õiguste kohta.
Üheteistkümnes ja kaheteistkümnes küsimus
159
Sissejuhatuseks tuleb ühelt poolt märkida, et üheteistkümnes küsimus puudutab direktiivi 2016/800 artiklite 18 ja 19 tõlgendamist, et teha sisuliselt kindlaks, kas need sätted kohustavad kriminaalasja menetlevat kohut jätma arvesse võtmata süüstavad ütlused, mis on saadud politsei korraldatud ülekuulamisel nendelt lastelt, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, eirates nende laste sellest direktiivist tulenevaid õigusi.
160
Kuna artikkel 18 puudutab õigust saada õigusabi ja nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 107, on see seotud õigusega kaitsjale, siis tuleb asuda seisukohale, et see küsimus puudutab peamiselt selle direktiivi artikli 19 – mis käsitleb õiguskaitsevahendeid – tõlgendamist.
161
Teiselt poolt nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et eelotsusetaotluse esitanud kohus jättis arvesse võtmata tõendid, mis tulenesid süüstavatest ütlustest, mille alaealised kahtlustatavad käesoleval juhul andsid kohtueelses menetluses ilma kaitsja juuresolekuta, kuigi KPK artiklis 168a selleks ette nähtud tingimused ei olnud täidetud.
162
Järelikult tuleb aru saada nii, et üheteistkümnenda ja kaheteistkümnenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2016/800 artiklit 19 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei võimalda kriminaalmenetluses kohtul tunnistada vastuvõetamatuks süüstavaid tõendeid, mis tulenevad ütlustest, mille laps on andnud ülekuulamisel, mille politsei viis läbi, rikkudes direktiivi 2016/800 artiklis 6 ette nähtud õigust kaitsjale. Lisaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui vastus nendele küsimustele on jaatav, peab kriminaalasja lahendav kohus jätma sellised riigisisesed õigusnormid kohaldamata.
163
Direktiivi 2016/800 artikli 19 kohaselt tagavad liikmesriigid, et lastele, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, on riigisiseses õiguses ette nähtud tõhus õiguskaitsevahend juhuks, kui rikutakse nende sellest direktiivist tulenevaid õigusi.
164
Selle artikli kohaselt peavad lapsed, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, saama tõhusalt vaidlustada selle, kui on rikutud nende õigusi, mille hulka kuuluvad – nagu nähtub esimestele kuni kümnendale küsimusele antud vastustest – õigused, mis on tagatud direktiivi 2016/800 artiklitega 4–6.
165
Selle direktiivi artikkel 19 ei reguleeri siiski võimalikke järeldusi, mille asja sisuliselt arutav kohus peab juhul, kui sellist rikkumist ei vaidlustata, tegema sellest rikkumisest selliste tõendite vastuvõetavuse kohta, mis on kogutud nimetatud direktiiviga antud õigusi rikkudes.
166
Sama kehtib ka direktiivi 2012/13 kohta, millele viitab direktiivi 2016/800 artikkel 4, ja direktiivi 2013/48 kohta, millele viitab direktiivi 2016/800 artikkel 6 ja mis sisaldavad analoogseid sätteid nagu direktiivi 2016/800 artikkel 19.
167
Direktiivi 2013/48 artikli 12 lõikes 2 on küll ette nähtud, et liikmesriigid tagavad, et kahtlustatava või süüdistatava isiku antud ütluste või selliste tõendite hindamisel, mille saamisel rikuti tema õigust kaitsjale, või juhtudel, kui sellest õigusest erandi tegemine oli lubatud, austatakse kaitseõigusi ja menetluse õiglust. Direktiivi 2016/343 artikli 10 lõige 2 sisaldab sarnast sätet ütluste ja tõendite kohta, mis on saadud vastuolus õigusega vaikida või õigusega ennast mitte süüstada.
168
Nende sätete eesmärk ei ole siiski reguleerida tõendite lubatavust puudutavaid riigisiseseid õigusnorme ja süsteeme, sest nagu nähtub nende sõnastusest, kohaldatakse neid sätteid „ilma et see piiraks“ riigisiseste õigusnormide ja süsteemide kohaldamist.
169
Sellest tuleneb, et kehtiva liidu õiguse kohaselt tuleb põhimõtteliselt üksnes riigisiseses õiguses kindlaks määrata normid, mis käsitlevad selliste tõendite lubatavust, mis on saadud direktiiviga 2016/800 antud õigusi rikkudes (30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus M. N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, punkt 128).
170
Kui teatavas valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, tuleb menetlusnormid, mis reguleerivad nende kaebuste läbivaatamist, millega peaks tagatama isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt sätestada iga liikmesriigi sisemises õiguskorras, kuid seda siiski tingimusel, et need ei oleks vähem soodsad kui normid, mis reguleerivad riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ning et need ei muudaks liidu õigusega antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks ega ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) (30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus M. N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, punkt 129 ja seal viidatud kohtupraktika).
171
Mis puudutab konkreetsemalt tõhususe põhimõtet, siis tuleb märkida, et teabe ja tõendite lubatavust ja kasutatavust reguleerivate riigisiseste õigusnormide eesmärk on vastavalt riigisiseses õiguses tehtud valikutele vältida seda, et ebaseaduslikult saadud teave ja tõendid kahjustaksid põhjendamatult isikut, keda kahtlustatakse kuritegude toimepanemises. Selle eesmärgi võib aga riigisisese õiguse kohaselt saavutada mitte ainult keeluga kasutada sellist teavet ja selliseid tõendeid, vaid ka riigisiseste normide ja tavadega, mis reguleerivad teabe ja tõendite hindamist ja kaalumist, või isegi sel viisil, et nende ebaseaduslikkust võetakse arvesse karistuse kindlaksmääramisel (2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Prokuratuur (tingimused elektroonilise side andmetele juurdepääsuks), C‑746/18, EU:C:2021:152, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
172
Vajadust jätta kõrvale teave ja tõendid, mis on saadud liidu õiguse nõudeid eirates, tuleb hinnata eelkõige lähtuvalt ohust, mille toob sellise teabe ja tõendite lubatavus kaasa võistlevuse põhimõtte ja seega õiguse õiglasele kohtulikule arutamisele järgimise jaoks (2. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Prokuratuur (tingimused elektroonilise side andmetele juurdepääsuks), C‑746/18, EU:C:2021:152, punkt 44).
173
Sellega seoses tuleb aga märkida, et direktiivi 2016/800 artiklis 4 ette nähtud õigus teabele ja selle direktiivi artiklis 6 ette nähtud õigus kaitsjale konkretiseerivad konkreetselt põhiõigusi õiglasele kohtulikule arutamisele ja kaitseõiguste austamisele, nagu need on sätestatud eelkõige harta artiklis 47 ja artikli 48 lõikes 2 (vt analoogia alusel 1. augusti 2022. aasta kohtuotsus TL (tõlgi ja tõlke puudumine) (C‑242/22 PPU, EU:C:2022:611, punkt 42).
174
Sellest järeldub, et liidu õigus ei kohusta liikmesriike nägema kohtule ette võimalust tunnistada vastuvõetamatuks süüstavad tõendid, mis on tuletatud ütlustest, mille laps on andnud ülekuulamise käigus, mille politsei viis läbi direktiivis 2016/800 ette nähtud õigusi rikkudes, kuid seda siiski tingimusel, et kriminaalkohtumenetluses on sellel kohtul võimalik esiteks kontrollida, kas neid õigusi, tõlgendatuna koostoimes harta artikliga 47 ja artikli 48 lõikega 2, on järgitud, ja teiseks teha kõik sellest rikkumisest tulenevad järeldused, eelkõige mis puudutab neil tingimustel saadud tõendite tõenduslikku väärtust.
175
Vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktides 116–118 meenutatud kohtupraktikale on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, kas asjakohased riigisisesed õigusnormid on kooskõlas käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud nõuetega, ning vajaduse korral tõlgendada neid norme nii palju kui võimalik kooskõlas liidu õigusega, et tagada selle õiguse täielik tõhusus. Kui sellist tõlgendust ei ole võimalik anda, tuleb tal – arvestades asjaolu, et nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 119, on direktiivi 2016/800 artikli 6 lõigetel 1–3 vahetu õigusmõju – jätta omal algatusel kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis on nende sätetega vastuolus.
176
Kõiki eeltoodud põhjendusi arvestades tuleb üheteistkümnendale ja kaheteistkümnendale küsimusele vastata, et direktiivi 2016/800 artiklit 19 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei võimalda kriminaalmenetluses kohtul tunnistada vastuvõetamatuks süüstavaid tõendeid, mis on tuletatud ütlustest, mille laps on andnud ülekuulamisel, mille politsei viis läbi, rikkudes direktiivi 2016/800 artiklis 6 ette nähtud õigust kaitsjale, kuid tingimusel, et kriminaalkohtumenetluses on sellel kohtul võimalik esiteks kontrollida, kas seda õigust, tõlgendatuna koostoimes harta artikliga 47 ja artikli 48 lõikega 2, on järgitud, ja teiseks teha kõik sellest rikkumisest tulenevad järeldused, eelkõige mis puudutab neil tingimustel saadud tõendite tõenduslikku väärtust.
Kohtukulud
177
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/800, mis käsitleb kriminaalmenetluses kahtlustatavate või süüdistatavate laste menetluslikke tagatisi, artikli 6 lõikeid 1–3 koostoimes selle direktiivi artikliga 18
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ühest küljest ei näe ette, et lapsi, kes on kahtlustatavad või süüdistatavad, peab abistama kaitsja – vajaduse korral määratud kaitsja – enne nende ülekuulamist politseis või muus õiguskaitse- või kohtuasutuses ja hiljemalt enne esimest ülekuulamist, ning teisest küljest võimaldab neid lapsi kahtlustatavana üle kuulata ilma kaitsja juuresolekuta.
2.
Direktiivi 2016/800 artikli 2 lõikeid 1 ja 3
tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette, et isikute puhul, kes olid nende suhtes kriminaalmenetluse alustamise ajal lapse staatuses, kuid kes on seejärel saanud 18-aastaseks, lõpeb automaatselt õigus kasutada määratud kaitsja abi, kuna sellised õigusnormid ei võimalda kindlaks teha, kas nimetatud direktiivi või selle teatud sätete kohaldamine – ja järelikult ka selles sisalduvate õiguste kohaldamine – on kohtuasja kõiki asjaolusid, sealhulgas nimetatud isikute küpsust ja haavatavust arvestades asjakohane.
3.
Direktiivi 2016/800 artikli 4 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi artikli 5 lõikega 1
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei näe ette, et lapsed, kes on kriminaalmenetluses kahtlustatavad või süüdistatavad, saaksid koos vanemliku vastutuse kandjaga hiljemalt enne laste esimest ülekuulamist politsei või muu õiguskaitse- või kohtuasutuse poolt lihtsas ja arusaadavas keeles, milles võetakse arvesse nende laste erivajadusi ja haavatavust, teavet oma õiguste kohta vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet, artiklile 3 ning direktiiviga 2016/800 kehtestatud õiguste kohta.
4.
Direktiivi 2016/800 artiklit 19
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis ei võimalda kriminaalmenetluses kohtul tunnistada vastuvõetamatuks süüstavaid tõendeid, mis on tuletatud ütlustest, mille laps on andnud ülekuulamisel, mille politsei viis läbi, rikkudes direktiivi 2016/800 artiklis 6 ette nähtud õigust kaitsjale, kuid tingimusel, et kriminaalkohtumenetluses on sellel kohtul võimalik esiteks kontrollida, kas seda õigust, tõlgendatuna koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47 ja artikli 48 lõikega 2, on järgitud, ja teiseks teha kõik sellest rikkumisest tulenevad järeldused, eelkõige mis puudutab neil tingimustel saadud tõendite tõenduslikku väärtust.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.