62002CJ0411_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C-411/02,
mille esemeks on liikmesriigi kohustuste rikkumine vastavalt EÜ artiklile 226,
esitatud 18. novembri 2002. aastal,
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: C. Schmidt ja M. Shotter, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Austria Vabariik, esindajad: E. Riedl ja T. Kramler, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud C. Gulmann (ettekandja), J.-P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues ja N. Colneric,
kohtujurist: M. Poiares Maduro,
kohtusekretär: vanemametnik L. Hewlett,
arvestades kirjalikus menetluses ja 12. veebruari 2004. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid pooled,
olles 16. märtsi 2004. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Austria Vabariik sätestas arve, millel näidatakse üksnes summade loetelu kulu liikide alusel ja mis ei ole piisavalt üksikasjalik, et tagada tõhus tarbijapoolne jälgimine ja kontroll, siis on Austria Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/10/EÜ avatud võrgu pakkumise kohaldamise kohta kõneside suhtes ja telekommunikatsiooni universaalteenuse kohta konkurentsitingimustele vastavas keskkonnas (EÜT L 101, lk 24; edaspidi „direktiiv”) artikli 14 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusaktid
2. Vastavalt direktiivi artikli 1 lõike 1 teisele lõigule on direktiivi eesmärk tagada kvaliteetse üldkasutatava püsitelefonsideteeninduse kättesaadavus kogu ühenduse piires ning määratleda teenuste kogum, millele peaksid universaalteeninduse kontekstis konkreetseid siseriiklikke tingimusi arvesse võttes taskukohase hinnaga juurde pääsema kõik kasutajad, sealhulgas tarbijad.
3. Selleks sätestab direktiivi artikkel 14, mille pealkiri on „Üksikasjalike arvete esitamine, toonvalimine ja valikulised kõnepiirangud”:
„1. Tagamaks, et kasutajatel on niipea kui võimalik üldkasutatava püsitelefonsidevõrgu kaudu juurdepääs järgmistele võimalustele:
– […]
– taotluse korral üksikasjalike arvete saamine ja valikulised kõnepiirangud,
võivad liikmesriigid määrata ühe operaatori või mitu operaatorit, kes pakuvad neid võimalusi enamikule telefonikasutajatele enne 31. detsembrit 1998, ning tagada, et need võimalused on üldkasutatavad 31. detsembriks 2001.
[…]
2. Vastavalt nõuetele asjakohastes õigusaktides, mis käsitlevad isikuandmete ja eraelu kaitset, nagu direktiivis 95/46/EÜ ja direktiivis 97/66/EÜ, näidatakse üksikasjalikel arvetel piisavalt üksikasju võimaldamaks kontrollida üldkasutatava püsitelefonsidevõrgu ja üldkasutatavate püsitelefonsideteenuste kasutamisel tekkinud kulusid.
Põhitasemel üksikasjalikud arved peavad olema kasutajale kättesaadavad ilma lisakuludeta. Asjakohastel puhkudel võidakse abonentidele mõistlike tariifidega või tasuta pakkuda lisaüksikasju. Siseriiklikud reguleerivad asutused võivad ette näha üksikasjalike arvete põhitaseme.
Lähteabonendile esitatavas üksikasjalikus arves ei eristata kõnesid, mis on lähteabonendile tasuta, sealhulgas kõnesid abiliinidele.”
Siseriiklikud õigusaktid
4. Telekommunikationsgesetz’i (telekommunikatsiooni föderaalseadus, BGB1. I, nr 10/1997; edaspidi „TKG”) ja nelja määruse eesmärk on direktiivi ülevõtmine. TKG artikli 94 lõige 1, mille eesmärk on direktiivi artikli 14 lõike 2 ülevõtmine, sätestab:
„1. Abonendi kulud tuleb märkida arvele, mis koosneb summade loetelust kulu liikide alusel. Kui abonent seda nõuab, peab arve olema üksikasjalik või sisaldama muid üksikasju vastavalt lepingus ettenähtud tingimustele. Arvetele, mis on üksikasjalikumad kui põhitasemel arved, võib lepingu tingimustes ette näha tasu. Selle tasu suurus tuleb määrata üksikasjalikuma arve esitamise kulude alusel.
[…]”.
Kohtueelne menetlus
5. Austria Vabariik teatas direktiivi ülevõtmisest Austria õigusesse 23. septembril 1998 ja saatis komisjonile TKG teksti koos mitmete kohaldamissätetega.
6. 20. aprillil 2001 esitas komisjon reservatsiooni seoses direktiivi artikli 14 lõike 2 õige ülevõtmisega ja andis EÜ artikli 226 alusel Austriale võimaluse esitada kahe kuu jooksul oma seisukoht.
7. 20. juunil 2001 teatasid Austria ametiasutused komisjonile, et nende hinnangul vastab TKG artikkel 94 direktiivi artikli 14 lõike 2 nõuetele. Nende arvates on TKG artiklis 94 ettenähtud põhitasemel arve piisavalt üksikasjalik, et võimaldada kasutajal tõhusalt kontrollida ja jälgida oma telefonikulusid vastavalt direktiivi eesmärgile.
8. Kuna Austria põhitasemel üksikasjalik arve ei võimaldanud tarbijatel oma telefonikulusid kontrollida piisavalt tõhusalt, saatis komisjon 20. detsembril 2001 põhjendatud arvamuse ja kutsus Austria Vabariiki võtma vastu direktiivi täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid kahe kuu jooksul selle arvamuse kättesaamisest.
9. Kuna Austria valitsus kinnitas 27. veebruaril 2002 oma seisukohta, et direktiivi artikli 14 lõige 2 on siseriiklikusse õigusesse õigesti üle võetud, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.
Hagi
10. Komisjon heidab Austria Vabariigile ette, et ta ei täitnud direktiivi artikli 14 lõike 2 sätteid, mille kohaselt tuleb üksikasjalikel arvetel näidata piisavalt üksikasju võimaldamaks kontrollida ja jälgida üldkasutatava telefonsidevõrgu kasutamisel tekkinud kulusid.
11. Komisjoni arvates ei ole Austria õigus selle nõudega kooskõlas. TKG artikkel 94 lõige 1, kus sätestatakse, et telefoniteenuste osutajad koostaksid arve, mis üksnes „koosneb summade loetelust kulu liikide alusel”, lubab operaatoritel praktikas kulude loetelu näitamist kõne liigi järgi, jättes iga kõne arvel eristamata.
12. Selliste arvete alusel võiks abonent üksnes järeldada, et ta on arvel esitatud ajavahemiku jooksul teinud teatava arvu erinevate tariifidega kõnesid teatava kogusumma eest. Selline arve ei võimalda kontrollida tehtud kõne kuupäeva või seda, millisele numbrile helistati ega taga abonendile võimalust oma kulusid tõhusalt jälgida ja kontrollida.
13. Austria valitsus vaidleb direktiivi sellisele tõlgendusele ja komisjoni hinnangule vastu. Austria valitsuse arvates on TKG artikli 94 sätted, mis nõuavad põhitasemel üksikasjalikul arvel summade loetelu näitamist tariifi liikide alusel, direktiivi artikli 14 lõike 2 nõuetega kooskõlas.
14. Viimati nimetatud säte ega direktiivi üldeesmärk ei eelda, et arvel oleksid näidatud helistamiste kuupäev ja numbrid, et abonendil oleks võimalik oma kulusid tõhusalt jälgida ja kontrollida.
15. Austria valitsus väidab, et teave, mille TKG artikkel 94 ette näeb, võimaldab kohe märgata arusaamatusi ja vigu, kui võrrelda arvel esitatud kõneliikide alusel loetletud summasid eelmistel arvetel esitatud summadega. Ta rõhutab, et selline võrdlus võimaldab arvetel näidatud summasid jälgida, kontrollides suurenenud kuluga kõneliike või tehes kindlaks varasematest keskmiselt arvukamaid või pikemaid kõnesid.
16. Kuigi direktiivi artikli 14 lõige 2 eriti täpselt ei sätesta, millist teavet peab põhitasemel üksikasjalikul arvel kindlasti näitama, kehtestab direktiiv teabe miinimumtaseme, mis on tingitud vajadusest võimaldada abonentidel jälgida ja kontrollida üldkasutatava püsitelefonsidevõrgu kasutamisel tekkinud kulusid.
17. Nagu komisjon on märkinud, TKG artikli 94 lõikes 1 ettenähtud arve, mis võimaldab abonendil üksnes järeldada, et ta on arvel näidatud ajavahemiku jooksul teinud teatava arvu erinevate tariifidega kõnesid teatava kogusumma eest, ei võimalda arve abil abonentidel oma kulusid jälgida ja kontrollida.
18. Ilma et oleks vaja teha kindlaks, kas põhitasemel üksikasjalik arve peab arvestama iga tegurit, mis määrab kindlaks iga kõne maksumuse, peab tõdema, et Austria põhitaseme üksikasjaliku arve alusel ei ole võimalik teha kindlaks erinevate tariifidega tehtud igat kõnet eraldi ja järelikult kontrollida, kas kõne tegelikult toimus.
19. Arve, millel näidatakse üksnes kõnede arv, kasutatud tariifide koguarv ja neile vastav koguhind, ei võimalda seega jälgida ja kontrollida üldkasutatava püsitelefonsidevõrgu kasutamisel tekkinud kulusid, mida nõutakse direktiivi artikli 14 lõikes 2.
20. Selline järeldus ei ole vastuolus Austria valitsuse väitega, mille kohaselt peaks välistama põhitasemel üksikasjaliku arve suhtes TKG artiklis 94 sätestatust üksikasjalikumate andmete kindlaksmääramise, kuna see muudaks üleliigseks ja mõttetuks direktiivi artikli 14 lõikes 2 sätestatud võimaluse anda välja üksikasjalikumaid arveid, ega ka tema väitega, et arved, mis sisaldavad komisjoni nõutavaid üksikasju, sisaldaks kindlasti eraelu ja isikuandmete kaitset käsitlevate õigusaktidega vastuolus olevat teavet.
21. Esiteks tuleb märkida, et ehkki põhitasemel üksikasjalikul arvel esitataks TKG artikli 94 lõikes 1 nõutust täpsemad andmed, et täita direktiivi artikli 14 lõiget 2, ei muutuks selle tagajärjel täiesti tühiseks viimati mainitud sättes selgelt lubatav võimalus koostada arveid, mis sisaldaks täpsemaid andmeid.
22. Tegelikult on veel võimalik ette näha muul tasemel andmeid, mille alusel abonendid, nagu on kirjeldatud kohtujuristi ettepaneku punktides 50 ja 51 esitatud näidetes, võiksid saada oma arvetele täiendavaid andmeid, mille abil on neil oma kulutusi lihtsam kontrollida või saada muud teavet telefoniteenuste kasutamise kohta. Lisaks ei saa välistada, et direktiivi artikli 14 lõike 2 kolmandas lõigus ettenähtud tasuta kõnesid, mida ei näidata helistava abonendi üksikasjalikumas arves, võidaks näidata veel täpsemal arvel.
23. Väite osas, mille kohaselt komisjoni nõutud üksikasju sisaldavad arved sisaldaksid teavet, mis oleks eraelu ja isikuandmete kaitset käsitlevate õigusaktidega vastuolus, tuleb märkida, et Austria valitsus ei ole selle väite kinnituseks esitanud ühtegi argumenti, mis võimaldaks kohtul hinnata, kas see väide on põhjendatud.
24. Neil asjaoludel tuleb sedastada, et kuna Austria Vabariik sätestas arve, millel näidatakse üksnes summade loetelu kulu liikide alusel ja mis ei ole piisavalt üksikasjalik, et tagada tõhus tarbijapoolne jälgimine ja kontroll, siis on Austria Vabariik rikkunud direktiivi artikli 14 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
25. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Austria Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtulud jätta tema kanda.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes
EUROOPA KOHUS (teine koda)
otsustab:
1. Kuna Austria Vabariik sätestas arve, millel näidatakse üksnes summade loetelu kulu liikide alusel ja mis ei ole piisavalt üksikasjalik, et tagada tõhus tarbijapoolne jälgimine ja kontroll, siis on Austria Vabariik rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 1998. aasta direktiivi 98/10/EÜ avatud võrgu pakkumise kohaldamise kohta kõneside suhtes ja telekommunikatsiooni universaalteenuse kohta konkurentsitingimustele vastavas keskkonnas artikli 14 lõikest 2 tulenevaid kohustusi.
2. Mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.