Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES
[JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 16. aprīlī (1)
Affaire C‑24/26 PPU [Casotta] (i)
CV
Kriminālprocess,
piedaloties
Procuratore generale presso la Corte di Appello
(Corte d’appello di Roma (Romas apelācijas tiesa, Itālija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Direktīva (ES) 2016/343 – Tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā – Aizmugurisks notiesājošs spriedums – Atsaukšanas procedūra – Tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna – Nosacījumi – Izvairīšanās no sākotnējās tiesvedības – Minimālā saskaņošana – Iespēja dalībvalstīm nodrošināt augstāku aizsardzības līmeni – Nosacījumi – Direktīva 2012/29/ES – Cietušā tiesības piedalīties atsaukšanas procedūrā
I.      Ievads
1.        Kā noteikts Direktīvā (ES) 2016/343 par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (2), aizdomās turēto vai apsūdzēto tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā ir balstītas uz tiesībām uz taisnīgu tiesu, kas ir viens no demokrātiskas sabiedrības pamatprincipiem.
2.        Tomēr, kā precizēts minētajā direktīvā, tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā nav absolūtas (3). Dalībvalstis var noteikt, ka spriedumu, kas pieņemts aizmuguriski, var izpildīt, neuzsākot jaunu tiesas procesu. Tomēr tas ir iespējams ar nosacījumu, ka attiecīgā persona, būdama pienācīgi informēta, brīvprātīgi un nepārprotami ir atteikusies piedalīties savā tiesas procesā un ka tās prombūtne tādējādi ir apzinātas izvēles rezultāts (4). Turpretī tad, ja šāda izvēle nav pierādīta, aizmuguriska sprieduma izpilde ir iespējama tikai ar nosacījumu, ka attiecīgajai personai ir tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna, ja tā to lūdz.
3.        Saistībā ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Corte d’appello di Roma (Romas apelācijas tiesa, Itālija) vēlas noskaidrot, vai Direktīvai 2016/343 ir pretrunā tāda valsts tiesību norma, ar kuru tai, izskatot šādu lūgumu, nav ļauts ņemt vērā apsūdzētās personas rīcību, lai pārbaudītu, vai tā ir apzināti izvairījusies no tiesvedības. Citiem vārdiem, tā jautā, vai Savienības tiesības uzliek dalībvalstīm pienākumu ne tikai garantēt attiecīgās personas tiesības uz aizstāvību, bet arī novērst to ļaunprātīgu izmantošanu.
4.        Turklāt iesniedzējtiesa jautā, vai Direktīvai 2012/29/ES, ar ko nosaka noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus un aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2001/220/TI (5), ir pretrunā valsts tiesību norma, kas neparedz sniegt nekādu informāciju attiecīgā noziedzīgā nodarījuma cietušajam vai tā līdzdalību, izskatot lūgumu par lietas izskatīšanu no jauna pēc sprieduma pieņemšanas aizmuguriski.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Direktīva 2012/29
5.        Direktīvas 2012/29 12., 20., 22., 26. un 31. apsvērumā noteikts:
“(12)      Šajā direktīvā noteiktās tiesības neskar likumpārkāpēja tiesības. [..]
[..]
(20)      Cietušo loma krimināltiesību sistēmā un tas, vai viņi var aktīvi piedalīties kriminālprocesā, dalībvalstīs atšķiras atkarībā no valsts sistēmas, un to nosaka viens vai vairāki šādi kritēriji [..]. Ja ir atsauces uz cietušā lomu attiecīgajā krimināltiesību sistēmā, dalībvalstīm būtu jānosaka, kuri no minētajiem kritērijiem tiek piemēroti, lai noteiktu šajā direktīvā noteikto tiesību apjomu.
[..]
(22)      Piemērojot šo direktīvu, būtu jāuzskata, ka brīdis, kad ir iesniegta sūdzība, pieder pie kriminālprocesa. Tam būtu jāattiecas arī uz situācijām, kad kāda noziedzīga nodarījuma rezultātā, kurā ir cietušais, kriminālprocesu ex officio ierosina iestādes.
[..]
(26)      Sniedzot informāciju, tas būtu jādara pietiekami plaši, lai nodrošinātu cieņpilnu attieksmi pret cietušajiem un lai cietušie varētu pieņemt apzinātus lēmumus par savu dalību procesā. Šajā ziņā īpaši svarīga ir informācija, kas cietušajam ļauj uzzināt par jebkāda procesa pašreizējo stāvokli. [..]
[..]
(31)      Tiesības uz informāciju par tiesas sēdes laiku un vietu, kas paredzēta saistībā ar sūdzību par noziedzīgo nodarījumu, kuru pārcietis cietušais, būtu jāpiemēro arī informācijai par laiku un vietu, kad tiek sniegta kāda liecība saistībā ar attiecīgajā lietā izdarītā sprieduma pārsūdzību.”
6.        Direktīvas 2012/29 1. panta 1. punkta pirmajā daļā, kā arī 6., 10., 18. pantā un 20. panta b) punktā paredzēts:
“1. pants
Mērķi
1.      Šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt, lai noziegumos cietušie saņemtu atbilstīgu informāciju, atbalstu un aizsardzību un varētu piedalīties kriminālprocesā..
[..]
6. pants
Tiesības saņemt informāciju par savu lietu
1.      Dalībvalstis nodrošina, ka cietušie bez liekas kavēšanās tiek informēti par viņu tiesībām saņemt turpmāk norādīto informāciju par kriminālprocesu, kas ierosināts sūdzības par cietušā pārciestu noziedzīgu nodarījumu rezultātā, un ka cietušie saņem šādu informāciju, ja viņi to lūdz:
a)      jebkāds lēmums neturpināt izmeklēšanu vai to beigt, vai arī neveikt likumpārkāpēja kriminālvajāšanu;
b)      tiesas procesa norises laiks un vieta, kā arī izvirzītā apsūdzība pret likumpārkāpēju.
2.      Dalībvalstis nodrošina, lai cietušie atbilstīgi viņu lomai attiecīgajā krimināltiesību sistēmā bez liekas kavēšanās tiktu informēti par viņu tiesībām saņemt turpmāk norādīto informāciju un lai cietušie, ja viņi to lūdz, saņemtu šādu informāciju par kriminālprocesu, kas ierosināts viņu sūdzības par pārciestu noziedzīgu nodarījumu rezultātā:
a)      jebkāda tiesas procesa galīgais spriedums;
b)      informācija, kas cietušajam ļauj zināt pašreizējo stāvokli kriminālprocesā, izņemot atsevišķus gadījumus, kad šādas informācijas sniegšana var negatīvi ietekmēt lietas pienācīgu izskatīšanu.
3.      Informācijā, kas paredzēta 1. punkta a) apakšpunktā un 2. punkta a) apakšpunktā, ir iekļauts attiecīgā lēmuma pamatojums vai arī īss attiecīgā lēmuma pamatojuma kopsavilkums, izņemot zvērināto lēmuma vai tāda lēmuma gadījumā, kura pamatojums ir konfidenciāls, – šādos gadījumos pamatojumu nedod saskaņā ar valsts tiesību aktiem.
4.      Cietušo vēlmei saņemt vai nesaņemt informāciju vajadzētu būt saistošai kompetentajai iestādei, ja vien minētā informācija nav jāsniedz saistībā ar cietušā tiesībām aktīvi piedalīties kriminālprocesā. Dalībvalstis cietušajiem jebkurā brīdī ļauj mainīt savu vēlmi un ņem šādu izmaiņu vērā.
5.       Dalībvalstis nodrošina, ka cietušajiem tiek piedāvāta iespēja bez liekas kavēšanās saņemt paziņojumu, ja persona, kas aizturēta, apsūdzēta vai notiesāta par noziedzīgiem nodarījumiem pret cietušajiem, ir atbrīvota vai izbēgusi no apcietinājuma. Turklāt dalībvalstis nodrošina, ka cietušos informē par visiem attiecīgajiem pasākumiem, kas tiek veikti viņu aizsardzībai likumpārkāpēja atbrīvošanas vai izbēgšanas gadījumā.
6.      Cietušie, ja viņi to lūdz, saņem 5. punktā paredzēto informāciju vismaz gadījumos, kad pastāv apdraudējums cietušajiem vai kad ir noteikts, ka viņiem pastāv kaitējuma risks, ja vien nav konstatēts kaitējuma risks likumpārkāpējam, kas rastos paziņojuma rezultātā.
10. pants
Tiesības tikt uzklausītam
1.      Dalībvalstis nodrošina, ka cietušie var liecināt kriminālprocesā un iesniegt pierādījumus. [..]
2.      Procesuālos noteikumus, saskaņā ar kuriem cietušie var liecināt kriminālprocesā un iesniegt pierādījumus, nosaka valsts tiesību akti.
[..]
18. pants
Tiesības uz aizsardzību
Neskarot aizstāvības tiesības, dalībvalstis nodrošina, ka ir pieejami pasākumi, ar ko cietušos un viņu ģimenes locekļus aizsargā no sekundāras un atkārtotas viktimizācijas, iebiedēšanas un atriebības, tostarp pret emocionāla vai psiholoģiska kaitējuma risku, un ar ko aizstāv cietušo cieņu nopratināšanas un liecības sniegšanas laikā. [..]
[..]
20. pants
Tiesības uz cietušo aizsardzību kriminālizmeklēšanas laikā
Neskarot aizstāvības tiesības un saskaņā ar tiesu iestāžu diskrēcijas noteikumiem dalībvalstis nodrošina, ka kriminālizmeklēšanas laikā:
[..]
b)      cietušā iztaujāšanu skaits ir pēc iespējas mazāks, un tās veic tikai tad, ja kriminālizmeklēšanā tās ir obligāti vajadzīgas[.]”
2.      Direktīva 2016/343
7.        Direktīva 2016/343 tika pieņemta, pamatojoties uz LESD 82. panta 2. punkta b) apakšpunktu, un šīs direktīvas 3., 9., 10., 33., 35., 36., 37., 38., 39., 42. un 48. apsvērums ir formulēti šādi:
“(3)      Saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās Savienībā pamatā ir jābūt tiesas spriedumu un citu nolēmumu savstarpējas atzīšanas principam.
[..]
(9)      Šīs direktīvas mērķis ir veicināt tiesības uz taisnīgu tiesu kriminālprocesā, nosakot kopējus minimālos noteikumus attiecībā uz nevainīguma prezumpcijas un tiesībām piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā konkrētiem aspektiem.
(10)      Nosakot kopējus minimālos noteikumus aizdomās turēto un apsūdzēto procesuālo tiesību aizsardzībai, šī direktīva tiecas stiprināt dalībvalstu savstarpēju uzticību to krimināltiesību sistēmām un tādējādi veicināt nolēmumu savstarpēju atzīšanu krimināllietās. Šādi kopēji minimālie noteikumi var novērst arī pilsoņu brīvas pārvietošanās dalībvalstu teritorijā šķēršļus.
[..]
(33)      Tiesības uz taisnīgu tiesu ir viens no demokrātiskas sabiedrības pamatprincipiem. Minētās tiesības ir pamatā aizdomās turēto un apsūdzēto tiesībām piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā, un tās būtu jānodrošina visā Savienībā.
[..]
(35)      Aizdomās turēto un apsūdzēto tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā nav absolūtas. Saskaņā ar konkrētiem nosacījumiem aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem vajadzētu būt tiesīgiem, precīzi paužot savu gribu vai klusējot, nepārprotami no minētajām tiesībām atteikties.
(36)      Konkrētos apstākļos vajadzētu būt iespējai nolēmumu par aizdomās turētā vai apsūdzētā vainīgumu vai nevainīgumu pieņemt, pat ja attiecīgā persona tiesas sēdē nepiedalās. Tas var būt gadījumos, kad aizdomās turētais vai apsūdzētais ir pienācīgā laikā informēts par tiesas sēdi un par neierašanās sekām un tiesā tomēr neierodas. Ar aizdomās turētā vai apsūdzētā informēšanu par tiesas sēdi būtu jāsaprot personas uzaicināšana personīgi vai arī sniedzot minētajai personai oficiālo informāciju par attiecīgās tiesas sēdes laiku un vietu, izmantojot citus līdzekļus, kas ļauj tai uzzināt par tiesas sēdi. Tas, ka aizdomās turētais vai apsūdzētais ir informēts par neierašanās sekām, jo īpaši jāsaprot tā, ka persona ir informēta – ja šī persona uz tiesas sēdi neierodas, nolēmumu var pieņemt aizmuguriski.
(37)      Vajadzētu būt arī iespējai tiesas sēdi, kurā var tikt pieņemts nolēmums par vainīgumu vai nevainīgumu, noturēt bez aizdomās turētā vai apsūdzētā klātbūtnes, ja minētā persona bija informēta par tiesas sēdi un ir pilnvarojusi advokātu, kuru ir izraudzījusies minētā persona vai valsts, lai attiecīgo personu pārstāvētu tiesā, un kurš pārstāvēja aizdomās turēto vai apsūdzēto.
(38)      Apsverot, vai informācijas sniegšanas veids ir pietiekams, lai nodrošinātu, ka persona ir informēta par lietas izskatīšanu tiesā, vajadzības gadījumā īpaša uzmanība būtu jāpievērš arī publisko iestāžu centieniem informēt attiecīgo personu un attiecīgās personas centieniem saņemt tai adresēto informāciju.
(39)      Ja dalībvalstis paredz iespēju noturēt tiesas sēdes bez aizdomās turēto vai apsūdzēto klātbūtnes, bet nav nepieciešamo priekšnoteikumu, lai nolēmumu par konkrēto aizdomās turēto vai apsūdzēto pieņemtu aizmuguriski, jo, neskatoties uz saprātīgiem centieniem aizdomās turēto vai apsūdzēto atrast, nav zināma šīs personas atrašanās vieta, piemēram, ja persona ir aizbēgusi vai izvairās no saukšanas pie atbildības, tomēr vajadzētu pastāvēt iespējai nolēmumu pieņemt bez aizdomās turētā vai apsūdzētā klātbūtnes un minēto nolēmumu izpildīt. Minētajā gadījumā dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai tad, kad aizdomās turētie vai apsūdzētie ir informēti par nolēmumu, jo īpaši, kad tie ir aizturēti, šīs personas būtu jāinformē arī par iespēju minēto nolēmumu pārsūdzēt un par tiesībām uz lietas atkārtotu izskatīšanu vai par citiem tiesībaizsardzības līdzekļiem. Šāda informācija būtu jāsniedz rakstiski. Informāciju var sniegt arī mutiski ar nosacījumu, ka informācijas sniegšanas fakts tiek fiksēts saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzēto reģistrācijas kārtību.
[..]
(42)      Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka, īstenojot šo direktīvu, jo īpaši attiecībā uz tiesībām piedalīties lietas izskatīšanā tiesas sēdē un uz tiesībām uz lietas izskatīšanu no jauna, tiek ņemtas vērā neaizsargātu personu īpašās vajadzības. Saskaņā ar Komisijas 2013. gada 27. novembra ieteikumu par procesuālajām garantijām neaizsargātām personām, kas ir aizdomās turētā vai apsūdzētā kriminālprocesā (6), neaizsargāti aizdomās turētie vai apsūdzētie būtu jāsaprot kā visi aizdomās turētie vai apsūdzētie, kuri nespēj saprast vai efektīvi piedalīties kriminālprocesā sava vecuma dēļ, garīgā un fiziskā stāvokļa dēļ vai jebkuras invaliditātes, kāda tiem varētu būt, dēļ.
[..]
(48)      Tā kā šajā direktīvā ir noteikti minimālie noteikumi, dalībvalstīm būtu jāvar paplašināt direktīvā noteiktās tiesības, lai nodrošinātu augstāku aizsardzības līmeni. Dalībvalstu paredzētajam aizsardzības līmenim nekad nevajadzētu būt zemākam par standartiem, kas noteikti Hartā vai ECTK, kā to interpretē Tiesa un Eiropas Cilvēktiesību tiesa.”
8.        Direktīvas 2016/343 1. pants, 8. panta 1.–4. punkts un 9. pants ir formulēti šādi:
“1. pants
Priekšmets
Ar šo direktīvu paredz kopējus minimālos noteikumus, kas attiecas uz:
a)      konkrētiem nevainīguma prezumpcijas aspektiem kriminālprocesā;
b)      tiesībām piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā.
[..]
8. pants
Tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā
1.      Dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā.
2.      Dalībvalstis var paredzēt, ka tiesas sēde, kurā var tikt pieņemts nolēmums par aizdomās turētā vai apsūdzētā vainīgumu vai nevainīgumu, var notikt bez minētās personas klātbūtnes ar noteikumu, ka:
a)      aizdomās turētais vai apsūdzētais ir pienācīgā laikā informēts par tiesas sēdi un par neierašanās sekām; vai
b)      aizdomās turēto vai apsūdzēto, kas ir informēts par tiesas sēdi, pārstāv pilnvarots advokāts, kuru izraudzījies aizdomās turētais vai apsūdzētais, vai valsts.
3.      Nolēmumu, kas ir pieņemts saskaņā ar 2. punktu, var izpildīt attiecībā uz konkrēto aizdomās turēto vai apsūdzēto.
4.      Gadījumos, kad dalībvalstis paredz iespēju, ka tiesas sēdes var notikt bez aizdomās turēto vai apsūdzēto klātbūtnes, bet nav iespējams panākt atbilstību šā panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem, jo, neskatoties uz saprātīgajiem centieniem aizdomās turēto vai apsūdzēto atrast, personas atrašanās vieta nav zināma, dalībvalstis var noteikt, ka nolēmumu tomēr var pieņemt un izpildīt. Minētajā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka gadījumos, kad aizdomās turētie vai apsūdzētie ir informēti par nolēmumu, jo īpaši, kad minētās personas ir aizturētas, tās informē arī par iespēju minēto nolēmumu pārsūdzēt un par tiesībām uz lietas izskatīšanu no jauna vai par citu tiesību aizsardzības līdzekli saskaņā ar 9. pantu.
[..]
9. pants
Tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna
Dalībvalstis nodrošina, ka gadījumos, kad aizdomās turētie vai apsūdzētie nepiedalās klātienē savas lietas izskatīšanā tiesā un kad nav izpildīti 8. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi, tiem ir tiesības uz lietas izskatīšanu tiesā no jauna vai uz citu tiesiskās aizsardzības līdzekli, kurš dod iespēju no jauna noskaidrot lietas faktus, tostarp pārbaudīt jaunus pierādījumus, un kura rezultātā sākotnējo nolēmumu varētu atcelt. Minētajā sakarā dalībvalstis nodrošina, ka minētajiem aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem ir tiesības uz klātbūtni, efektīvi piedalīties saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētajām procedūrām un izmantot tiesības uz aizstāvību.”
B.      Itālijas tiesības
9.        Codice di procedura penale (Kriminālprocesa kodekss) 420.bis pantā “Apsūdzētā prombūtne” noteikts:
“1.      Ja apsūdzētais, kas ir brīvībā vai apcietinājumā, nav ieradies tiesas sēdē, tiesnesis turpina procesu bez viņa klātbūtnes:
a)      ja apsūdzētais ir izsaukts uz tiesu, izsniedzot dokumentu viņam personīgi vai personai, kuru viņš ir īpaši pilnvarojis dokumentu saņemt;
b)      ja apsūdzētais ir skaidri atteicies ierasties vai arī – tad, ja pastāv iemesls 420.ter panta izpratnē, – ir skaidri atteicies to izmantot.
2.      Tiesnesis turpina procesu bez apsūdzētā klātbūtnes arī tad, ja uzskata, ka ir pierādīts, ka apsūdzētais ir faktiski informēts par procesa norisi un ka viņa neierašanās uz tiesas sēdi ir brīvprātīga un apzināta izvēle. Šajā nolūkā tiesnesis ņem vērā paziņojuma veidu, apsūdzētā rīcību pirms tiesas sēdes, uzticama aizstāvja iecelšanu un visus citus būtiskos apstākļus.
3.      Tiesnesis turpina procesu arī neatkarīgi no 1. un 2. punktā minētajiem gadījumiem, ja ir konstatēts, ka šī persona
ir aizbēgusi vai ir citā veidā brīvprātīgi izvairījies saņemt informāciju par gaidāmo tiesas procesu.
4.      Šī panta 1., 2. un 3. punktā paredzētajos gadījumos tiesnesis konstatē, ka apsūdzētais nav klātesošs. Ja tiesību aktos nav noteikts citādi, apsūdzēto, kura prombūtne konstatēta, pārstāv aizstāvis.
5.      Izņemot 1., 2. un 3. punktā paredzētajos gadījumos, pirms rīcības saskaņā ar 420.quater pantu tiesnesis atliek tiesas sēdi un nosaka, ka 419. pantā minētais paziņojums, lūgums par lietas nodošanu tiesai un tiesas sēdes protokols tiek izsniegts apsūdzētajam personīgi, ko veic Polizia giudiziaria (tiesu policija).
6.      Rīkojums, ar ko tiek atzīts, ka apsūdzētais nav klātesošs, tiek atcelts arī ex officio, ja pirms nolēmuma pieņemšanas apsūdzētais ierodas tiesā. Apsūdzētajam tiek noteikts jauns termiņš, lai viņš varētu izmantot iepriekš zaudētās tiesības:
a)      ja tiek iesniegts pierādījums, ka nejauša apstākļu sakritība, nepārvarama vara vai cits attaisnojošs iemesls ir pilnībā liedzis iespēju ierasties laikus, lai izmantotu zaudētās tiesības, un ka nav bijis iespējams savlaicīgi iesniegt pierādījumu par šo iemeslu ne savas vainas dēļ;
b)      ja 2. un 3. punktā paredzētajos gadījumos tiek pierādīts, ka persona nav bijusi faktiski informēta par tiesvedības gaitu un ka tā nav varējusi savlaicīgi iesaistīties, lai izmantotu zaudētās tiesības, un ka tas nav noticis šīs personas vainas dēļ;
c)      ja tomēr izrādās, ka nosacījumi lietas izskatīšanai bez viņa klātbūtnes nav bijuši izpildīti.
7.      Neatkarīgi no 6. punktā paredzētajiem gadījumiem, ja izrādās, ka nosacījumi procesa turpināšanai apsūdzētā prombūtnes gadījumā nav izpildīti, tiesnesis, arī pēc savas iniciatīvas, atceļ rīkojumu, ar ko tiek konstatēta apsūdzētā prombūtne, un rīkojas saskaņā ar 5. punktu.”
10.      Kriminālprocesa kodeksa 629.bis pantā “Galīga sprieduma atcelšana” noteikts:
“1.      Izņemot 628.bis pantā noteiktos gadījumus, notiesātais vai persona, kam ar galīgu spriedumu piemērots drošības pasākums, ja process noticis bez viņa klātbūtnes, var panākt galīgā sprieduma atcelšanu, ja tiek pierādīts, ka viņa prombūtne konstatēta, nepastāvot 420.bis pantā paredzētajiem priekšnoteikumiem, un ka viņš ne savas vainas dēļ nav varējis pārsūdzēt spriedumu termiņā, izņemot gadījumus, kad ir pierādīts, ka viņš pirms sprieduma pasludināšanas faktiski zināja par procesa norisi.
2.      Pieteikumu iesniedz tajā Corte d’appello (apelācijas tiesa, Itālija), kuras jurisdikcijā atrodas tiesnesis, kas pasludinājis spriedumu, – personīgi vai ar īpaši pilnvarota aizstāvja starpniecību trīsdesmit dienu laikā no brīža, kad pieteikuma iesniedzējs uzzinājis par spriedumu, pretējā gadījumā pieteikums tiek uzskatīts par nepieņemamu.
3.      Corte d’appello (apelācijas tiesa) rīkojas saskaņā ar 127. pantu, un, ja tā apmierina pieteikumu, atceļ spriedumu un nosaka lietas materiālu nosūtīšanu tiesnesim, kurš izskata lietu tajā instancē vai līmenī, kurā konstatēta spēkā neesība.
4.      Piemēro 635. un 640. pantu.”
III. Tiesvedības priekšvēsture
11.      Ar Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa, Itālija) 2023. gada 23. oktobra spriedumu CV tika piespriests brīvības atņemšanas sods uz pieciem gadiem un trim mēnešiem un naudas sods 1 500 EUR apmērā kā līdzdalībniekam smagu miesas bojājumu nodarīšanā un laupīšanā ar vardarbību atbildību pastiprinošos apstākļos.
12.      Tā kā CV neiesniedza apelācijas sūdzību, šis spriedums stājās spēkā 2024. gada 14. aprīlī, un CV tika apcietināts 2024. gada 19. novembrī, lai izpildītu piespriesto sodu.
13.      2024. gada 19. decembrī CV lūdza Corte d’appello di Roma (Romas Apelācijas tiesa) atcelt Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesas) spriedumu, apgalvojot, ka viņa prombūtne konstatēta, lai gan nebija izpildīti Kriminālprocesa kodeksa 420.bis panta nosacījumi. Tādējādi viņš neesot zinājis, ka pret viņu notiek tiesvedība.
14.      Pēc pirmās instances tiesvedības dokumentu izskatīšanas Corte d’appello di Roma (Romas Apelācijas tiesa) norādīja, ka šī lieta tika ierosināta 2022. gada 2. aprīlī pēc CV aizturēšanas nozieguma izdarīšanas brīdī par smagu miesas bojājumu nodarīšanu un laupīšanu ar vardarbību atbildību pastiprinošos apstākļos, ko viņš izdarīja kā līdzdalībnieks kopā ar citu personu, kura arī tika aizturēta, kā arī astoņām citām personām, kuru identitāte nav noskaidrota. Turklāt CV tika apsūdzēts recidīvā, jo viņš jau bija notiesāts par citiem tāda paša veida noziedzīgiem nodarījumiem.
15.      Pēc CV lūguma policija informēja viņa māti par viņa aizturēšanu, un CV iecēla advokātu par procesuālo pārstāvi.
16.      2022. gada 4. aprīlī CV, kam piemērots apcietinājums, tika atvests uz
Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa), lai apstiprinātu minēto apcietinājumu, kā arī lai izskatītu lietu saskaņā ar steidzamības procedūru. Tobrīd viņš paziņoja, ka fizisko personu reģistrā viņa dzīvesvieta ir norādīta pie mātes Sicīlijā, taču jau piecus gadus viņš pastāvīgi dzīvo Romā. Turklāt viņš norādīja, ka viņa dzīvesvieta Romā atrodas “mensa per i poveri” (trūkumcietēju zupas virtuve), kuru pārvalda “Comunità di Sant’Egidio”.
17.      2022. gada 4. aprīļa tiesas sēdē CV aizturēšana netika apstiprināta, ārkārtas procedūra netika uzsākta, lieta tika nosūtīta atpakaļ prokuratūrai un CV tika atbrīvots.
18.      Pēc tam prokuratūra lūdza Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesas) Giudice per le indagini preliminari (kriminālizmeklēšanas tiesnesis, Itālija) izdot rīkojumu par tūlītēju sprieduma pasludināšanu, pamatojoties uz pierādījumu acīmredzamo raksturu, kas ļaujot tieši apspriest lietu bez pimstiesas sēdes.
19.      Šis lūgums tika apmierināts, un Giudice per le indagini preliminari (Kriminālizmeklēšanas tiesnesis) nosūtīja CV uz Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa) tūlītējai tiesas sprieduma pasludināšanai 2022. gada 4. oktobra tiesas sēdē.
20.      2022. gada 9. maijā policija devās uz iepriekš minēto “mensa per i poveri”, lai paziņotu rīkojumu par tūlītēju spriedumu, taču CV tur neatrada un atstāja paziņojumu vienai no personām, kas atbild par biedrības darbību. Šī persona paziņoja, ka CV bija ieradies pirms divām dienām, un apgalvoja, ka atstās rīkojumu par tūlītēju spriedumu CV personīgajā pastkastē.
21.      2022. gada 13. jūlijā CV ieceltais advokāts nosūtīja viņam telegrammu uz viņa dzīvesvietu “mensa per i poveri”, lai viņu informētu, ka atsakās no sava pilnvarojuma, jo nav iespējams noteikt viņa atrašanās vietu.
22.      2022. gada 4. oktobrī tūlītējā sprieduma rīkojums tika paziņots ar sertificētu e-pastu CV ieceltajam advokātam, jo CV norādītā dzīvesvieta šim nolūkam nebija piemērota.
23.      2022. gada 4. oktobra tiesas sēdē Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa), pamatojoties uz to, ka CV ieceltais advokāts bija atteicies no sava pilnvarojuma, iecēla citu advokātu par valsts ieceltu aizstāvi.
24.      Šīs tiesas sēdes 2022. gada 4. oktobrī iznākumā Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa) konstatēja, ka rīkojums par tūlītēju spriedumu nav izsniegts apsūdzētajai personai, un nodeva lietas materiālus atpakaļ kancelejai, lai tā no jauna veiktu šo paziņošanu.
25.      2023. gada 17. janvāra tiesas sēdē Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa) konstatēja, ka attiecīgā persona ir jāmeklē, jo nebija pierādīts, ka CV faktiski zināja par tiesvedību, un šim nolūkam nosūtīja lietu tiesas kancelejai.
26.      2023. gada 20. janvārī policija atkal devās uz “mensa per i poveri”, lai veiktu paziņošanu, bet arī neatrada CV un atstāja uzaicinājumu brīvprātīgajam, kurš norādīja, ka to atstās CV personīgajā pastkastē.
27.      2023. gada 20., 21. un 23. janvārī policija bez rezultātiem mēģināja sazināties pa tālruni ar CV, kurš bija atstājis savu mobilā tālruņa numuru.
28.      2023. gada 20. janvārī policija veica pārbaudi fizisko personu reģistros un konstatēja, ka CV dzīvo pie savas mātes Sicīlijā. Tomēr 2023. gada 3. februārī CV māte devās uz pašvaldības civilstāvokļa reģistru, iesniedzot paziņojumu par dēla aizbraukšanu no dzīvesvietas un lūdzot izslēgt viņu no mājsaimniecības sastāva.
29.      2023. gada 13. jūnija tiesas sēdē Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa) konstatēja, ka no policijas dienesta piezīmes izriet, ka CV nav bijis iespējams atrast, un tādēļ pieprasīja veikt attiecīgās personas meklēšanu viņa dzīvesvietas adresē, t.i., viņa mātes adresē Sicīlijā, lai viņam izsniegtu rīkojuma par tūlītējo spriedumu kopiju un 2023. gada 13. jūnija tiesas sēdes, ar kuru tiesas sēde tika atlikta līdz 2023. gada 23. oktobrim, protokola kopiju.
30.      2023. gada 19. jūnijā policija šos dokumentus izsniedza CV mātei ar norādi “kopā dzīvojoša māte”.
31.      2023. gada 23. oktobra tiesas sēdē Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa) konstatēja, ka tūlītējā sprieduma rīkojums bija paziņots kopā dzīvojošajai mātei un ka tādējādi bija uzskatāms, ka ir nodrošināts, ka atbildētājs ir informēts par procesu.
32.      Tādejādi
Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa) uzdeva uzsākt debates CV prombūtnē, uzskatot, ka bija pierādīts, ka viņš patiešām zināja par tiesvedību un ka viņa prombūtne tiesas sēdē bija jāuzskata par brīvprātīgu un apzinātu izvēli saskaņā ar Kriminālprocesa kodeksa 420.bis panta 3. punktu.
33.      2023. gada 23. oktobrī izmeklēšanas mutvārdu daļā tika iegūta noziedzīgā nodarījumā cietušā liecība, un pēc debatēm starp lietas dalībniekiem Tribunale ordinario di Roma (Romas tiesa) piesprieda CV brīvības atņemšanas sodu uz pieciem gadiem un trim mēnešiem un naudas sodu 1 500 EUR apmērā kā līdzdalībniekam smagu miesas bojājumu nodarīšanā un laupīšanā ar vardarbību atbildību pastiprinošos apstākļos. Šis spriedums kļuva galīgs 2024. gada 14. aprīlī.
34.      CV tika apcietināts 2024. gada 19. novembrī,
un viņš cēla atcelšanas prasību, kas minēta šo secinājumu 13. punktā.
IV.    Tiesvedība Tiesā un prejudiciālie jautājumi
35.      Šajā tiesvedībā Corte d’appello di Roma (Romas Apelācijas tiesa) ar 2026. gada 7. janvāra rīkojumu, kas Tiesas kancelejā saņemts 2026. gada 22. janvārī, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Direktīvas 2012/29] 6., 10. un 18. pants, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 54. panta un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 17. panta gaismā, kopā jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Itālijas Kriminālprocesa kodeksa 629.bis pants, kas tiesvedībā par galīga sprieduma atcelšanu, kuras mērķis ir atcelt notiesājošo spriedumu un panākt jaunu lietas izskatīšanu pēc būtības, neparedz nekādu informācijas sniegšanu, paziņošanu vai līdzdalību tādam cietušajam noziedzīgajā nodarījumā, kurš nav civiltiesiskā procesa puse?
2)      Vai [Direktīvas 2016/343] 8. un 9. pants, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. un 54. panta un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. un 17. panta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Itālijas Kriminālprocesa kodeksa 420.bis un 629.bis panta, kas ļauj atcelt notiesājošo spriedumu, ja apsūdzētais apgalvo, ka viņam faktiski nav bijis informācijas par tiesas procesu, – ciktāl šis tiesiskais regulējums neparedz iespēju secināt, ka apsūdzētā būtiskas kļūdas dēļ vai apzinātas piekrišanas riskam nesaņemt attiecīgus dokumentus dēļ, ko secina no tā objektīvas rīcības un netiešiem pierādījumiem, apsūdzētais
apzināti izvairījies no informācijas par tiesas procesu saņemšanas?”
36.      Pēc administratīvām sanāksmēm 2026. gada 5. un 9. februārī
Tiesas ceturtā palāta nolēma šai lietai piemērot steidzamības prejudiciālā nolēmuma tiesvedību atbilstoši Tiesas Reglamenta 107. pantam.
37.      Rakstveida apsvērumus tiesvedībā Tiesā iesniedza Itālijas valdība un Eiropas Komisija. Šie paši lietas dalībnieki piedalījās tiesas sēdē, kas notika 2026. gada 18. martā.
V.      Vērtējums
A.      Par otro prejudiciālo jautājumu
38.      Ar otro prejudiciālo jautājumu, kuru ierosinu izskatīt vispirms, iesniedzējtiesa lūdz interpretēt Direktīvas 2016/343
8. un 9. pantu, lasot tos Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. un 54. panta un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, kas Romā parakstīta 1950. gada 4. novembrī (turpmāk tekstā – “ECPAK”), 6. un 17. panta gaismā. Tā vēlas noskaidrot, vai šīm normām ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums, kas saskaņā ar tā interpretāciju attiecīgajā judikatūrā izslēdz iespēju, ka tiesa, kurai iesniegts lūgums par lietas izskatīšanu no jauna sakarā ar aizmugurisku notiesāšanu, varētu secināt no attiecīgās personas rīcības un netiešiem pierādījumiem, ka šī persona apzināti ir izvairījusies no informācijas saņemšanas par sākotnējo tiesvedību.
1.      Attiecīgo noteikumu prasības
39.      Saskaņā ar Direktīvas 2016/343
8. panta 2. un 3. punktu dalībvalstis var paredzēt, ka tiesas sēde, kurā var tikt pieņemts izpildāms nolēmums par attiecīgās personas vainīgumu vai nevainīgumu, var notikt bez tās klātbūtnes. Tas ir iespējams ar nosacījumu, ka vai nu attiecīgā persona pienācīgā laikā ir informēta par tiesas sēdi un par neierašanās sekām (8. panta 2. punkta a) apakšpunkts), vai arī – gadījumā, ja viņu pārstāv pilnvarots advokāts, kuru izraudzījusies attiecīgā persona vai valsts –, viņa ir tikai informēta par tiesas sēdi (8. panta 2. punkta b) apakšpunkts) (7). Saskaņā ar minētā panta 4. punktu, ja šos nosacījumus nav iespējams izpildīt, jo, neraugoties uz saprātīgām pūlēm, attiecīgo personu nevar atrast, nolēmumu var pieņemt un izpildīt, taču tad attiecīgajai personai ir jābūt tiesībām uz lietas izskatīšanu no jauna, kā paredzēts šīs direktīvas 9. pantā.
40.      Saskaņā ar spriedumu Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzēta tiesāšana) (8) Direktīvas 2016/343 8. panta 2. un 3. punktā dalībvalstīm paredzētā iespēja – ja vien ir izpildīti 8. panta 2. punktā minētie nosacījumi – tiesāšanu sākt apsūdzētā prombūtnē un izpildīt pieņemto nolēmumu, neparedzot tiesības uz jaunu lietas izskatīšanu, ir balstīta uz pieņēmumu, ka attiecīgā persona 2. punktā minētajā situācijā ir tikusi pienācīgi informēta un ir brīvprātīgi un nepārprotami atteikusies izmantot tiesības piedalīties savā tiesas procesā.
41.      Šajā pašā spriedumā Tiesa atzina ka attiecīgā gadījumā var tikt uzskatīts, ka persona ir informēta par minētās lietas izskatīšanu un ir brīvprātīgi un nepārprotami atteikusies izmantot savas tiesības piedalīties tajā tad, ja personu nevar atrast, lai tai izsniegtu pavēsti uz tiesas sēdi. Tā tas var būt tad, ja no precīzām un objektīvām norādēm izriet, ka šī persona, lai gan oficiāli informēta par to, ka tiek apsūdzēta noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, un tādējādi, zinot, ka attiecībā uz viņu lieta tiks izskatīta tiesā, apzināti ir centusies izvairīties no oficiālas informācijas saņemšanas par šīs lietas izskatīšanas tiesā laiku un vietu. Šādu precīzu un objektīvu norāžu esību var konstatēt, piemēram, ja – kā lietā, kurā pasludināts spriedums
Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana), – minētā persona ir brīvprātīgi paziņojusi kompetentajām iestādēm kļūdainu adresi vai vairs neatrodas tās paziņotajā adresē (9).
42.      Šādas personas situācija, kas liedza iestādēm to savlaicīgi oficiāli informēt par šīs lietas izskatīšanu, izmantojot oficiālu dokumentu, ietilpst šīs Direktīvas 2016/343 8. panta 2. punktā paredzētajā gadījumā (10).
Turklāt šādos apstākļos tas, ka kompetentās iestādes laikus nosūtījušas oficiālu dokumentu, kurā norādīts tiesas sēdes datums un vieta, uz adresi, kuru attiecīgā persona šīm iestādēm paziņojusi, un ir sniegts pierādījums, ka šis dokuments patiešām ir nogādāts uz šo adresi, ir pielīdzināms šīs personas, kas nav atrodama, informēšanai attiecībā uz tiesas datumu un vietu atbilstoši Direktīvas 2016/343 8. panta 2. punktam. Tomēr tas tā var būt tikai ar nosacījumu, ka minētās iestādes ir veltījušas saprātīgas pūles, lai atrastu šo personu un personiski to uzaicinātu vai, izmantojot citus līdzekļus, to oficiāli informētu par tiesas sēdes datumu un vietu (11).
43.      Turklāt lietas jaunu izskatīšanu šādai personai var atteikt tikai tad, ja ir izpildīti arī pārējie Direktīvas 2016/343 8. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā paredzētie nosacījumi, proti, vai nu minētā persona laikus tika informēta par neierašanās sekām, vai to pārstāvējis pilnvarots advokāts (12).
2.      Iesniedzējtiesas jautājumi pēc būtības saistībā ar tās izpratni par valsts tiesībām
44.      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai saskaņā ar Savienības tiesībām tai ir jābūt rīcības brīvībai, kas ļautu ņemt vērā CV rīcību, lai pārbaudītu, vai viņš nav apzināti izvairījies no informācijas par procesu, un vai tāpēc viņa lūgums par lietas izskatīšanu no jauna nebūtu jāuzskata par ļaunprātīgu.
45.      Ņemot vērā Itālijas valdības apgalvojumus, šis jautājums šķiet hipotētisks. Saskaņā ar šiem apgalvojumiem šīs lietas apstākļiem
iesniedzējtiesai būtu jāļauj atteikt lietas izskatīšanu no jauna. Tādējādi saskaņā ar valsts judikatūru tieši faktiskā informētība par tiesas procesu būtu tas, kas pamatotu neierašanās konstatēšanu, un no “nolaidības informācijas sniegšanā” apsūdzētajam nevarētu automātiski secināt vēlmi no procesa izvairīties. Tomēr šo nolaidību varētu ņemt vērā tad, ja kompetentās iestādes būtu pielikušas saprātīgas pūles, lai noteiktu attiecīgās personas atrašanās vietu. Tādējādi šīm iestādēm būtu jāsniedz “precīzas un objektīvas norādes”, kas pierādītu, ka šī persona ir saņēmusi pietiekamu informāciju.
46.      Šo divu nosacījumu ņemšana vērā izslēdzot jebkādu tiesību uz aizstāvību ļaunprātīgu izmantošanu, jo ar to tiktu piešķirta nozīme gan iestāžu īstenotajai rūpībai, lai informētu attiecīgo personu, gan šīs personas īstenotajai rūpībai, lai saņemtu atbilstošo informāciju. Ņemot vērā šos nosacījumus, iesniedzējtiesas nolēmumā izklāstītie apstākļi ļauj liegt CV tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna.
47.      Ņemot vērā šo argumentāciju, jāatgādina, ka LESD 267. pantā noteiktās procedūras pamatā ir skaidra funkciju sadale starp valstu tiesām un Tiesu, kura ir pilnvarota lemt vienīgi par šajā pantā noteikto Savienības tiesību aktu interpretāciju vai spēkā esību. Tādējādi Tiesai nav jāvērtē valsts tiesību normu interpretācija vai jāspriež par to, vai iesniedzējtiesas sniegtā interpretācija ir pareiza. No tā izriet, ka Tiesai ir jāņem vērā faktiskais un tiesiskais konteksts, kādā pieņemti iesniedzējtiesas uzdotie prejudiciālie jautājumi. Šajā lietā tātad jāņem vērā tā Itālijas tiesību normu interpretācija, kas izriet no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un kura ir Tiesai uzdotā jautājuma premisa (13).
48.      Iesniedzējtiesa uzskata, ka Kriminālprocesa kodeksa 420.bis pantā gan ir uzskaitīti elementi, saistībā ar kuriem var secināt, ka apsūdzētajai personai bija nodoms izvairīties no informācijas saņemšanas par tiesvedību
un ka tās prombūtne izriet no apzinātas izvēles. Tomēr saskaņā ar Corte suprema di cassazione (Augstākā kasācijas tiesa, Itālija) judikatūru lūgumu par lietas izskatīšanu no jauna var noraidīt tikai tad, ja tiek sniegts tiešs pierādījums par gribu izvairīties no informācijas saņemšanas par tiesvedību.
49.      Iesniedzējtiesa uzskata, ka tas faktiski nozīmētu, ka attiecīgajai personai būtu skaidri jāpaziņo, ka tā vēlas izvairīties no tiesvedības. Nebūtu iespējams secināt, ka neiespējamība viņu atrast ir saistīta ar rīcību, kas netieši, bet noteikti liecina par šādu gribu. Tādējādi nebūtu iespējams ņemt vērā nolaidību, kas liecina par apzinātu riska pieņemšanu, ka persona neuzzinās par tiesvedību, un ko varētu pielīdzināt tam, ka persona apzināti izvairās no šādas informācijas. Tādējādi šīs lietas apstākļos iesniedzējtiesai būtu jāapmierina lūgums par lietas izskatīšanu no jauna, jo nav tiešu pierādījumu par CV gribu izvairīties no sākotnējās tiesvedības.
50.      Tādējādi iesniedzējtiesa, šķiet, uzskata, ka valsts tiesības, kas tai būtu jāpiemēro, zināmā mērā “pārmērīgi aizsargā” tiesības uz aizstāvību. Tās tai liekot atsākt tiesvedību un neļaujot izvērtēt apstākļus, kas varētu liecināt, ka CV nepiedalīšanās procesā attiecīgā gadījumā izriet no viņa apzinātas izvēles.
3.      Aizliegums ļaunprātīgi izmantot Direktīvā 2016/343 garantētās tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna
51.      Kā precizēts LESD 82. panta 2. punktā, ar Direktīvas 2016/343 9. un 48. apsvērumu, kā arī 1. pantu ir veikta tikai minimāla saskaņošana, nevis pilnīga un izsmeļoša saskaņošana, tādēļ dalībvalstis var paplašināt tajā noteiktās tiesības, lai nodrošinātu augstāku aizsardzības līmeni (14).
52.      Tādējādi no paša minētās direktīvas 8. panta 2. punkta formulējuma izriet, ka dalībvalstis “var paredzēt, ka tiesas sēde, kurā var tikt pieņemts nolēmums par aizdomās turētā vai apsūdzētā vainīgumu vai nevainīgumu, var notikt bez minētās personas klātbūtnes” (15). Tātad dalībvalstis ir brīvas izvēlē valsts tiesībās neparedzēt iespēju veikt lietas izskatīšanu prombūtnē (16).
53.      Tomēr, ja tās paredz iespēju rīkot šādus tiesas procesus, tām ir jāievēro direktīvas prasības. Šīs prasības paredz un regulē dalībvalstu pienākumus attiecībā pret aizdomās turēto personu un apsūdzēto tiesībām piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā, kā arī izņēmumus no šīm tiesībām (17). Tas nozīmē ne tikai to, ka dalībvalstīm ir jāgarantē apsūdzētā tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā, bet arī to, ka tām ir jānovērš tiesību uz lietas izskatīšanu no jauna ļaunprātīga izmantošana aizmuguriski taisīta sprieduma gadījumā, kas apdraudētu kriminālvajāšanas efektivitāti, kā arī tiesu pareizu pārvaldību.
54.      Protams, dalībvalstis principā var brīvi piedāvāt augstāku tiesību uz aizstāvību aizsardzības līmeni nekā Direktīvā 2016/343 paredzētais. Tomēr šādu tiesību garantēšana nedrīkst kavēt tās mērķi un efektīvu īstenošanu. Proti, ja ar Savienības tiesību aktu dalībvalstīm ir piešķirta izvēles brīvība starp vairākiem piemērošanas veidiem, šīs rīcības brīvības īstenošana ir saistīta ar Savienības tiesību īstenošanu. Tādējādi šim nolūkam ieviesto valsts tiesību normu atbilstības pārbaude pieder pie minētās direktīvas interpretācijas, ņemot vērā Savienības tiesību vispārējos principus (18).
55.      Tāpat, īstenojot šos noteikumus, dalībvalstīm ir saistošas Hartas prasības. Protams, tās var piemērot valsts standartus pamattiesību aizsardzībai, tomēr ar nosacījumu, ka šāda piemērošana neapdraud ne Hartā paredzēto aizsardzības līmeni, ne Savienības tiesību pārākumu, vienotību un efektivitāti (19).
56.      Saskaņā ar šiem principiem Tiesa jau ir nospriedusi, ka Direktīvas 2016/343 normas par tiesībām piedalīties lietas izskatīšanā tiesā klātienē un tiesībām uz lietas izskatīšanu no jauna jāinterpretē tā, lai novērstu, ka persona, kas, būdama informēta par tiesas sēdi, vai nu ar tiešu izteikumu, vai arī klusējot, bet nepārprotami ir atteikusies piedalīties savas lietas izskatīšanā tiesā klātienē, pēc aizmuguriska notiesājoša sprieduma var pieprasīt lietas izskatīšanu no jauna un tādējādi ļaunprātīgi ierobežot saukšanas pie kriminālatbildības iedarbīgumu, kā arī labu tiesu pārvaldību (20).
57.      Tiesa uzskata, ka šī interpretācija izriet no Direktīvas 2016/343 mērķa, kas, kā norādīts tās 9. un 10. apsvērumā, ir stiprināt tiesības uz taisnīgu tiesu kriminālprocesā, lai palielinātu dalībvalstu uzticēšanos citu dalībvalstu krimināltiesību sistēmām. Premisa, saskaņā ar kuru, ja ir izpildīti minētās direktīvas 8. panta 2. punktā paredzētie nosacījumi, attiecīgā persona, kas ir pienācīgi informēta, brīvprātīgi un nepārprotami ir atteikusies izmantot tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā, nodrošina minētā mērķa ievērošanu (21).
58.      Šo interpretāciju apstiprina fakts, ka, tā kā Direktīva 2016/343 tika pieņemta, lai atvieglotu savstarpēju atzīšanu, kā arī policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās starp dalībvalstīm, tai ir tāds pats mērķis kā pamatlēmumiem par spriedumu krimināllietās savstarpēju atzīšanu un nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (22). Tā kā Direktīva 2016/343 ir daļa no viena un tā paša tiesiskā regulējuma kopuma, tā ir jāinterpretē saskanīgi ar šiem pamatlēmumiem (23).
59.      Tomēr, kā paskaidrojis ģenerāladvokāts Ž. Rišārs de la Tūrs [J. Richard de la Tour], saskaņā ar šiem pēdējiem minētajiem pamatlēmumiem arī valsts tiesām ir jābūt rīcības brīvībai, kas tām ļauj pārbaudīt, vai, ņemot vērā lietas apstākļus, tiesības uz aizstāvību tikušas ievērotas, neraugoties uz aizmuguriski pieņemtu spriedumu (24). Viņš šo viedokli pamato arī ar kriminālvajāšanas efektivitāti, kā arī tiesu labu pārvaldību (25).
60.      Visbeidzot, piedāvātā interpretācija atbilst cietušā tiesībām uz to, lai viņa lieta tiktu izskatīta saprātīgā termiņā un lai viņš netiktu atkārtoti traumēts, kriminālprocesa ekonomijas principam, kā arī vispārējam tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma principam, saskaņā ar kuru tiesību subjekti nevar krāpnieciski vai ļaunprātīgi atsaukties uz Savienības tiesību normām (26).
61.      Tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizliegums ir piemērojams vienmēr. Protams, Hartas 54. pantā un ECPAK 17. pantā ir skaidri noteikts tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizliegums, kuram šajā gadījumā, šķiet, nav nozīmes. Kā norāda Komisija, šo noteikumu konkrētais mērķis ir nepieļaut, ka personas, grupas vai valstis izmanto tajos garantētās brīvības, lai iznīcinātu vai pārmērīgi ierobežotu tajos atzītās tiesības. Tomēr šis konkrētais aizliegums neizslēdz vispārīgāku aizliegumu, ko atzinusi Tiesa.
4.      Secinājums par otro prejudiciālo jautājumu
62.      No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka, izvērtējot, vai ir izpildīti nosacījumi tiesību uz lietas izskatīšanu no jauna piemērošanai gadījumā, ja spriedums pieņemts aizmuguriski, kā tas noteikts Direktīvas 2016/343 9. pantā, kompetentajai tiesai ir jābūt rīcības brīvībai.
63.      Īstenojot šīs pilnvaras, šai tiesai ir jāvar pārbaudīt, vai ir izpildīti šo secinājumu 39.–43. punktā apkopotie nosacījumi. Tai tātad jāizvērtē, vai pastāv precīzas un objektīvas norādes, ka šī persona, lai gan oficiāli informēta par to, ka tiek apsūdzēta noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, un tādējādi, zinot, ka attiecībā uz viņu lieta tiks izskatīta tiesā, apzināti ir centusies izvairīties no oficiālas informācijas saņemšanas par šīs lietas izskatīšanas tiesā laiku un vietu. To darot, tai ir pienācīgi jāņem vērā it īpaši Direktīvas 2016/343 42. apsvērumā minēto neaizsargāto personu īpašā situācija (27).
Visbeidzot, šajā pārbaudē iesniedzējtiesai jānosaka, vai ir izpildīts kāds no alternatīvajiem nosacījumiem, kas paredzēti minētās direktīvas 8. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā, proti, vai nu ka persona informēta par lietas izskatīšanas tiesā laiku un vietu un par neierašanās sekām, vai ka to visa procesā pārstāvējis pilnvarots advokāts (28).
64.      Tikai tad, ja tā, pamatojoties uz šo pārbaudi, secina, ka attiecīga persona ir apzināti izvairījusies no oficiālas informācijas par procesu saņemšanas un ka turklāt ir izpildīts viens no minētajiem nosacījumiem, var tikt atteiktas minētās personas tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna. Citādi var būt tikai tad, ja izrādītos, ka attiecīgā persona ir apzināti traucējusi šo nosacījumu izpildi, piemēram, izvairoties no informācijas saņemšanas par lietas izskatīšanas datumu un vietu un par aizmuguriski pieņemta sprieduma sekām vai apzināti un atkārtoti pārtraucot saziņu ar savu advokātu. Šādā gadījumā vispārējais tiesību ļaunprātīgas izmantošanas aizlieguma princips
varētu liecināt par to, ka jauna lietas izskatīšana nebūtu jāatļauj.
65.      Tātad šajā lietā, neskarot pārbaudi, kas jāveic iesniedzējtiesai, nav skaidrs, vai ir norāde spar to, ka CV apzināti un ļaunprātīgi būtu traucējis īstenoties Direktīvas 2016/343 8. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Tātad
iesniedzējtiesai, it īpaši ņemot vērā 2022. gada 4. aprīlī veiktās CV nopratināšanas, kurā viņam palīdzēja viņa izvēlēts pienācīgi pilnvarots advokāts, protokolu un stenogrammu (šo secinājumu 16. punkts) (29), būs jāpārbauda, vai no šiem dokumentiem izriet, ka CV ir ticis pietiekami informēts, ka viņš tiek apsūdzēts noziedzīga nodarījuma izdarīšanā un ka pret viņu tiks uzsākts kriminālprocess. Tāpat iesniedzējtiesai, it īpaši ņemot vērā CV norādes par viņa adresēm un centienus paziņot viņam informāciju par viņa lietas izskatīšanu, ir jāpārbauda, vai ir jāuzskata, ka viņš apzināti centies izvairīties no oficiālas informācijas saņemšanas par lietas izskatīšanas laiku un vietu, neraugoties uz kompetento iestāžu pietiekamām pūlēm viņu atrast.
66.      Veicot šo pārbaudi, iesniedzējtiesai ne tikai ir pienācīgi jāņem vērā CV neaizsargātība, kas izriet no viņa bezpajumtnieka statusa, kā arī tas, vai no viņa liecībām 2022. gada 4. aprīļa pratināšanā izriet, ka viņš bija pietiekami informēts un spēja skaidri spriest, lai spētu novērtēt sekas situācijai, kurā viņš atradās. Turklāt tiesvedībā, kurā tiek lūgts izskatīt lietu no jauna, CV ir jābūt iespējai norādīt citastarp uz īpašiem apstākļiem, kas viņam attiecīgā gadījumā liedza saņemt paziņojumus, kas izsniegti “mensa per i poveri” (trūkumcietēju zupas virtuve), ko pārvalda “Comunità di Sant’Egidio” (skat. šo secinājumu 16., 20. un 26. punktu).
67.      Turklāt iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai šajā gadījumā ir izpildīts kāds no abiem Direktīvas 2016/343 8. panta 2. punktā a) un b) apakšpunktā paredzētajiem nosacījumiem. Šajā ziņā, pirmkārt, tai jānosaka, vai, ņemot vērā lietas apstākļus, var uzskatīt, ka CV ir pārstāvējis pienācīgi pilnvarots advokāts visā procesā (skat. šo secinājumu 15., 21. un 23. apsvērumu) (30).
68.      Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 2016/343 8. panta 2. punktā a) apakšpunktā iekļauto nosacījumu iesniedzējtiesai jāizvērtē, vai paziņojuma par rīkojumu par tūlītēju sprieduma pasludināšanu, kas izsniegts “mensa per i poveri” (trūkumcietēju zupas virtuve), ko pārvalda “Comunità di Sant’Egidio”, var tikt uzskatīta par CV informēšanu par tiesas sēdes laiku un vietu atbilstoši šīs direktīvas
8. panta 2. punkta a) apakšpunktam (skat. šo secinājumu 42. punktu). Turklāt tai ir jāpārbauda, vai ir pietiekami pierādīts, ka CV ir laikus oficiāli ticis informēts, tostarp 2022. gada 4. aprīļa nopratināšanas laikā, par neierašanās sekām.
69.      Visbeidzot, ja vien tas kādā veidā ir lietderīgi, jāatgādina, ka procesam, kurā aizdomās turētajam vai apsūdzētajam jābūt iespējai lūgt izskatīt lietu no jauna atbilstoši Direktīvas 2016/343 9. pantam, ir jāatbilst nosacījumiem par tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību. Tas citastarp nozīmē, ka lūgums izskatīt lietu no jauna ir jāizvērtē pietiekami īsā laikposmā, lai nodrošinātu – it īpaši attiecīgās personas brīvības atņemšanas gadījumā,
kā tas ir šajā lietā, –
šā procesa efektivitāti, kas attiecīgā gadījuma ļautu panākt sākotnējā sprieduma atcelšanu un attiecīgās personas atbrīvošanu. Taču izskatāmās lietas apstākļos pastāv šaubas, ka pamatlieta atbilst šiem nosacījumiem, jo CV tika aizturēts 2024. gada 19. novembrī, ir lūdzis atcelt sākotnējo spriedumu 2024. gada 19. decembrī un iesniedzējtiesa šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesai nosūtījusi tikai 2026. gada 7. janvārī, proti, vairāk kā gadu vēlāk, kad CV jau bija izcietis būtisku tam piemērota soda daļu (31).
B.      Par pirmo prejudiciālo jautājumu
70.      Ar pirmo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa vaicā, vai Direktīvas 2012/29
6., 10. un 18. pants, lasot tos Hartas 47. un 54. panta un ECPAK 6. un 17. panta gaismā, jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesību normu kā Itālijas Kriminālprocesa kodeksa 629.bis pants, kurā tiesvedībā par res judicata atcelšanu, kas var būt pamats notiesājoša sprieduma atcelšanai un jaunai tiesvedībai pēc būtības, nav paredzēta nekāda veida informēšana, paziņošana vai līdzdalība cietušajam noziedzīgajā nodarījumā, kurš nav civiltiesiskā procesa puse.
71.      Saskaņā ar Direktīvas 2012/29 1. panta 1. punkta pirmo daļu tās mērķis ir nodrošināt, lai noziegumos cietušie saņemtu atbilstīgu informāciju, atbalstu un aizsardzību un varētu piedalīties kriminālprocesā.
72.      Šajā nolūkā Direktīvas 2012/29
6. pantā ir paredzētas cietušā tiesības saņemt informāciju par savu lietu. Šī tiesību norma neattiecas tieši uz tādu procedūru par lietas izskatīšanu no jauna kā pamatlietā, kuras laikā kompetentā tiesa pārbauda, vai sākotnējā tiesvedībā bija izpildīti nosacījumi
aizmuguriska sprieduma tasīšanai. Tāpat saistībā ar cietušā tiesībām principā saņemt jebkādu informāciju, kas viņam ļauj uzzināt stāvokli kriminālprocesā, kas ir īpaši paredzētas minētās direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā, tās 6. panta 2. punktā, tāpat kā 20. apsvērumā ir atsauce uz cietušo lomu attiecīgajā krimināltiesību sistēmā.
73.      Arī Direktīvas 2012/29
10. pantā, kurā ir nostiprinātas cietušo tiesības tikt uzklausītiem, ir tikai vispārīga atsauce uz “kriminālprocesiem”.
74.      Tomēr no Direktīvas 2012/29 vispārējās sistēmas un mērķa izriet, ka tā ir balstīta uz to, ka tiek ņemtas vērā tiesvedības pret noziedzīgu nodarījumu izdarītājiem smagās sekas attiecībā uz šādos noziegumos cietušajiem, un ka tās mērķis ir nodrošināt, lai cietušie varētu pienācīgi un aktīvi piedalīties minētajos procesos.
75.      No šāda viedokļa raugoties, Direktīvas 2012/29 26. apsvērumā ir uzsvērts, cik svarīgi ir sniegt cietušajiem informāciju, kas viņiem ļauj uzzināt tiesvedības gaitu. Turklāt 31. apsvērumā norādīts, ka tiesības uz informāciju par tiesas sēdes laiku un vietu
būtu jāpiemēro arī informācijai par laiku un vietu tad, kad tiek ir pārsūdzēts spriedums, kas pasludināts attiecīgajā lietā.
76.      Tomēr tiesvedību, kurā kompetentā tiesa izskata, vai ir pamats atcelt sākotnējo spriedumu un atjaunot lietas izskatīšanu pēc būtības, var pielīdzināt pārsūdzības procesam pret spriedumu, kas pieņemts krimināllietā. Šāda atcelšanas procedūra faktiski nozīmē, ka lietas izskatīšana pēc būtības, kas principā ir pabeigta ar galīgu spriedumu, var tikt atsākta.
77.      Šāda procedūra cietušajam ir ārkārtīgi būtiska. Proti, tā nozīmē, ka cietušais atkal var saskarties ar traumatisku pieredzi un ka viņam vajadzības gadījumā var būt pienākums no jauna liecināt jaunajā tiesvedībā pēc būtības.
78.      Šādos apstākļos cietušā tiesības aktīvi piedalīties kriminālprocesā, mūsuprāt, nevar tikt ierobežotas tikai ar lietas izskatīšanu pēc būtības, kuras mērķis ir konstatēt noziedzīgo nodarījumu, bet tām jāattiecas arī uz sākotnējā galīgā sprieduma atcelšanas procedūru. Tāpat cietušā tiesības piedalīties šādā procesā nevar būt atkarīgas no tā, vai viņš ir civiltiesiskā procesa puse, vai arī sākotnējo tiesvedību izraisījusi viņa sūdzība vai izmeklēšana pēc savas ierosmes (32).
79.      Protams, kā uzsver Komisija, nav iespējams līdzsvarot cietušā un apsūdzētā tiesības, novērtējot tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna. Kā precizēts Direktīvas 2012/29 12. apsvērumā, tajā noteiktās cietušā tiesības neskar likumpārkāpēja tiesības. Tātad runa nav par apsūdzētā tiesību uz taisnīgu tiesu ierobežošanu, ņemot vērā sekas, ko cietušajam rada lietas izskatīšana no jauna pēc būtības. Direktīvas normas, kuru mērķis ir novērst sekundāru viktimizāciju vai pārmērīgi lielu skaitu tiesas sēžu (33), nevar tikt interpretētas, apdraudot apsūdzētā tiesības uz lietas izskatīšanu no jauna, ja ir izpildīti šo tiesību piemērošanas nosacījumi.
80.      Turklāt atcelšanas procesā netiek izskatīts pats noziedzīgais nodarījums, un cietušā liecība par šo nodarījumu netiek ņemta vērā, izvērtējot lietas atkārtotas izskatīšanas pēc būtības nosacījumus.
81.      Tomēr ir iespējams, ka cietušais var sniegt informāciju, kas ļauj kompetentajai tiesai gūt noderīgu ieskatu par to, vai apsūdzētais apzināti vēlējās izvairīties no sākotnējās lietas izskatīšanas, zinot lietas apstākļus. Tas jo īpaši attiecas uz situācijām, piemēram, saistībā ar vardarbību ģimenē, kurās apsūdzētais un cietušais pazīst viens otru vai uztur tuvas attiecības.
82.      Tādējādi, atbildot uz iesniedzējtiesas pirmo jautājumu, jānorāda, ka tiesības, ko cietušajam garantē Direktīva 2012/29, paredz, ka cietušajam ir jābūt informētam par jebkuru lūgumu garantēt lietas izskatīšanu no jauna. Tāpat cietušajam ir jābūt iespējai tikt uzklausītam, izskatot šādu lūgumu, lai viņš varētu sniegt jebkādu informāciju, kas varētu būt būtiska apsūdzētā rīcības novērtēšanai.
VI.    Secinājumi
83.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Corte di Appello di Roma (Romas apelācijas tiesa, Itālija) prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā, 8. un 9. pants un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/29/ES (2012. gada 25. oktobris), ar ko nosaka noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus un aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2001/220/TI, 6., 10. un 18. pants jāinterpretē tādējādi, ka
–        valsts tiesām ir jābūt rīcības brīvībai, lai noteiktu, vai, ņemot vērā visus būtiskos lietas apstākļus, apsūdzētajam, kurš nav piedalījies savas lietas izskatīšanā, ir jābūt tiesībām uz lietas izskatīšanu no jauna, lai nodrošinātu viņa tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu;
–        veicot šo izvērtējumu, valsts tiesām jāpārbauda, vai ir pietiekami pierādīts, ka apsūdzētais ir zinājis par lietas izskatīšanu tiesā un par sekām, kas izriet no aizmuguriski taisīta sprieduma, un vai viņa prombūtne izriet no apzinātas izvēles;
–        cietušajam jābūt informētam par apsūdzētā lūgumu par lietas izskatīšanu no jauna un jābūt tiesībām tikt uzklausītam tiesvedībā, kurā kompetentā tiesa izskata šo lūgumu.
1      Oriģinālvaloda – franču.
i Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2016. gada 9. marts), OV 2016, L 65, 1. lpp., 33. apsvērums.
3      35. apsvērums; skat. arī spriedumu, 2013. gada 26. februāris, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 49. punkts).
4      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 34. un 35. punkts).
5      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2012. gada 25. oktobris), OV 2012, L 315, 57. lpp.
6      OV 2013, C 378, 8. lpp.
7      Spriedumi, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 33. un 39.–43. punkts), 2025. gada 16. janvāris, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 37. punkts) un 2025. gada 20. maijs, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 34. un nākamie punkti).
8      Spriedums, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 34. un 35. punkts); skat. arī spriedumu, 2022. gada 15. septembris, HN (Apsūdzētā, kas ir izraidīts no teritorijas, process) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 35., 36. un 58. punkts).
9      Spriedums, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 48. un 49. punkts).
10      Spriedums, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 48. punkts).
11      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2025. gada 16. janvāris, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 42. punkts) un 2025. gada 20. maijs, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 37. punkts).
Šāds gadījums netika izskatīts 2016. gada 24. maija spriedumā
Dworzecki (C‑108/16 PPU, EU:C:2016:346, 33. un nākamie punkti), tiek apspriesta izskatāmajā lietā, kur jautājums ir par to, vai apsūdzības akta izsniegšana pieaugušai persona, kas dzīvo apsūdzētās personas mājoklī, ir pietiekama, lai uzskatītu, ka apsūdzētais ir informēts par procesu, bet netiek jautāts, vai apsūdzētais pirms šīs izsniegšanas bija informēts, ka pret viņu uzsākts process.
12      Spriedumi, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 38. punkts, kā arī 54. un nākamie punkti), 2025. gada 16. janvāris, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 43. punkts) un 2025. gada 20. maijs, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 38. punkts). Skat. arī ģenerāladvokātes L. Medinas
secinājumus lietā Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 41. un nākamie punkti).
13      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 26. septembris, Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, 28. un 29. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
14      Spriedumi, 2020. gada 13. februāris, Spetsializirana prokuratura (Tiesas sēde apsūdzētā prombūtnē) (C‑688/18, EU:C:2020:94, 29. un 30. punkts), un 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
15      Mans izcēlums.
16      Spriedums, 2022. gada 15. septembris, HN (Apsūdzētā, kas ir izraidīts no teritorijas, process) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 37.–39. punkts).
17      Spriedums, 2022. gada 15. septembris, HN (Apsūdzētā, kas ir izraidīts no teritorijas, process) (C‑420/20, EU:C:2022:679, 40. un 47. punkts).
18      Šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. spriedumus, 2016. gada 25. maijs, Meroni (C‑559/14, EU:C:2016:349, 39. punkts), 2017. gada 9. marts, Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, 52. un 53. punkts) un 2017. gada 13. jūnijs, Florescu u.c. (C‑258/14, EU:C:2017:448, 48. punkts).
19      Spriedumi, 2013. gada 26. februāris, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 60. punkts), un 2013. gada 26. februāris, Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, 29. punkts).
20      Spriedums, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 37. punkts).
21      Spriedums, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 34.–36. punkts).
22      Par šo mērķi skat. spriedumu, 2013. gada 26. februāris, Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 51. punkts); skat. Padomes Pamatlēmumu 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV 2002, L 190, 1. lpp.), kā arī Padomes Pamatlēmumu 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (OV 2008, L 327, 27. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (2009. gada 26. februāris), ar ko groza Pamatlēmumus 2002/584/TI, 2005/214/TI, 2006/783/TI, 2008/909/TI un 2008/947/TI, tādējādi stiprinot personu procesuālās tiesības un veicinot savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz aizmuguriskiem nolēmumiem (OV 2009, L 81, 24. lpp.).
23      Skat. ģenerāladvokāta Ž. Rišāra Delatūra secinājumus lietā Höldermann (C‑447/24, EU:C:2025:716, 83. un nākamie punkti).
24      Skat. ģenerāladvokāta Ž. Rišāra Delatūra secinājumus lietā Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, 59. un nākamie punkti).
25      Šajā nozīmē skat. skat. ģenerāladvokāta Ž. Rišāra Delatūra secinājumus lietā Khuzdar (C‑95/24, EU:C:2025:712, 73. punkts).
26      Par pēdējo minēto principu skat. spriedumus, 1999. gada 9. marts, Centros (C‑212/97, EU:C:1999:126, 24. punkts), 2007. gada 5. jūlijs, Kofoed (C‑321/05, EU:C:2007:408, 38. punkts), 2016. gada 2. jūnijs, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, EU:C:2016:401, 57. punkts), un 2019. gada 26. februāris, T Danmark un Y Denmark (C‑116/16 un C-117/16, EU:C:2019:135, 70. punkts).
27      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 48. punkts), kā arī ģenerāladvokāta Ž. Rišāra Delatūra secinājumus lietā Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:26, 54. punkts).
28      Šajā nozīmē skat.
spriedumu, 2025. gada 20. maijs, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59.– 63. punkts), kā arī ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus lietā Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 61.–67. punkts).
29      Par šajā ziņā izvirzītajiem nosacījumiem skat. spriedumus, 2022. gada 19. maijs, Spetsializirana prokuratura (Aizbēguša apsūdzētā tiesāšana) (C‑569/20, EU:C:2022:401, 56. punkts), 2025. gada 16. janvāris, Stangalov (C‑644/23, EU:C:2025:16, 48. punkts) un 2025. gada 20. maijs, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 41. un 61. punkts).
30      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 20. maijs, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 59.– 63. punkts), kā arī ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus lietā Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 61.–67. punkts).
31      Par šo jautājumu skat. spriedumus, 2025. gada 16 janvāris, VB II (Informācija par tiesībām uz lietas izskatīšanu no jauna)
(C‑400/23, EU:C:2025:14, 63. un 64. punkts), un 2025. gada 25. maijs, Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 67.–70. punkts), kā arī ģenerāladvokātes L. Medinas secinājumus lietā Kachev (C‑135/25 PPU, EU:C:2025:306, 80. punkts).
32      Direktīvas 2012/29 6. panta 2. punktā ir atsauce uz “kriminālprocesu, kas ierosināts viņu sūdzības par pārciestu noziedzīgu nodarījumu rezultātā”. Šāda atsauce ir atrodama arī minētās direktīvas preambulas 31. apsvērumā. Tomēr, ņemot vērā atcelšanas procedūras nopietnās sekas cietušajam, viņa tiesības tajā piedalīties nevar būt atkarīgas no sūdzības iesniegšanas vai civiltiesiskās prasības celšanas. Šo interpretāciju apstiprina Direktīvas 2012/29 22. apsvērums, kurā, lai noteiktu situācijas, uz kurām attiecas kriminālprocess, sūdzības iesniegšana ir pielīdzināta procedūras uzsākšanai pēc savas ierosmes.
33      Direktīvas 2012/29 18. pants un 20. panta b) punkts; par šīm tiesību normām skat. spriedumu, 2019. gada 29. jūlijs, Gambino un Hyka (C‑38/18, EU:C:2019:628, 30. un nākamie punkti, 50. un nākamie punkti).