62007TO0031
PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2007. gada 19. jūlijā (
*1
)
Lieta T-31/07 R
Du Pont de Nemours (Francija) SAS
, reģistrēta Puto [Puteaux] (Francija),
Du Pont Portugal — Serviços, Sociedada Unipessoal L da
, reģistrēta Lisabonā (Portugāle),
Du Pont Ibérica SL
, reģistrēta Barselonā (Spānija),
Du Pont de Nemours (Beļģija) BVBA
, reģistrēta Mehelenā [Mechelen] (Beļģija),
Du Pont de Nemours Italiana Srl
, reģistrēta Milānā (Itālija),
Du Pont De Nemours (Nīderlande) BV
, reģistrēta Dordrehtā [Dordrecht] (Nīderlande),
Du Pont de Nemours (Vācija) GmbH
, reģistrēta Hohes Badhomburgā [Bad Homburg vor der Höhe] (Vācija),
DuPont CZ s.r.o.
, reģistrēta Prāgā (Čehijas Republika),
DuPont Magyarország Kereskedelmi kft
, reģistrēta Budaoršā [Budaors] (Ungārija),
DuPont Poland sp. z o.o.
, reģistrēta Varšavā (Polija),
DuPont Romania Srl
, reģistrēta Bukarestē (Rumānija),
DuPont (Apvienotā Karaliste) Ltd
, reģistrēta Hercā [Herts] (Apvienotā Karaliste),
Dy-Pont Agkro Ellas AE
, reģistrēta Halandri [Halandri] (Grieķija),
DuPont International Operations SARL
, reģistrēta Gransakonē [Grand Saconnex] (Šveice),
DuPont Solutions (Francija)
SAS
, reģistrēta Puto (Francija),
ko pārstāv D. Velbruks [D. Waelbroeck] un N. Rampāls [N. Rampal], advokāti,
prasītājas,
pret
Eiropas Kopienu Komisiju, ko pārstāv L. Parpala [L. Parpala] un B. Dohertijs [B. Doherty], pārstāvji,
atbildētāja,
par lūgumu atcelt atsevišķus noteikumus Komisijas 2006. gada 11. decembra Direktīvā 2006/133/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK, lai tajā kā aktīvo vielu iekļautu flusilazolu (OV L 349, 27. lpp.).
EIROPAS KOPIENU PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
Atbilstošās tiesību normas
1
Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīva 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.) paredz kārtību, kādā Kopienā atļauj laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus un atsauc šādu atļauju.
2
Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā ir noteikts, ka “dalībvalstis nodrošina to, ka augu aizsardzības līdzeklis netiek atļauts, ja vien nav tā, ka [..] tā sastāvā esošās aktīvās vielas ir uzskaitītas I pielikumā [..]”.
3
Aktīvajām vielām, kas nav iekļautas Direktīvas 91/414 I pielikumā, ar noteiktiem nosacījumiem var izņēmuma kārtā piemērot pārejas noteikumus. Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā noteikts, ka “12 gadu laikā pēc šīs direktīvas izziņošanas dalībvalsts var atļaut tādu augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū savā teritorijā, kuri satur I pielikumā neiekļautas aktīvās vielas, kas jau ir pieejamas tirgū divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas datuma”.
4
Komisijas 1992. gada 11. decembra Regulā (EEK) Nr. 3600/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Padomes Direktīvā 91/414 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 366, 10. lpp.), ir organizēta vairāku vielu pārbaudes procedūra saistībā ar to paredzamo ierakstīšanu minētās direktīvas I pielikumā. Starp šīm vielām minēts arī flusilazols.
5
Ar Regulu Nr. 3600/92 noteiktā procedūra sākas ar paziņojumu par ieinteresētību, kā izklāstīts šīs regulas 4. panta 1. punktā, ko Komisijai paziņo ražotājs, kas vēlas panākt kādas vielas ietveršanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
6
Regulas Nr. 3600/92 5. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir paredzēts, ka pēc paziņojuma par ieinteresētību izskatīšanas ikvienas aktīvās vielas pārbaudei tiek izvēlēta viena ziņotāja dalībvalsts. Saskaņā ar Komisijas 1994. gada 27. aprīļa Regulu (EK) Nr. 933/94, ar ko nosaka augu aizsardzības līdzekļu aktīvās vielas un izraugās ziņotājas dalībvalstis Komisijas Regulas (EEK) Nr. 3600/92 īstenošanai (OV L 107, 8. lpp.), šajā lietā par flusilazola ziņotāju dalībvalsti tika izvēlēta Īrija (turpmāk tekstā — “ziņotāja dalībvalsts”).
7
Kad šāda ziņotāja dalībvalsts ir izraudzīta, katram paziņojuma iesniedzējam saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 6. panta 1. punktu tai jānosūta “kopsavilkuma dokumentācija” un “pilnā dokumentācija”, kas definētas minētās regulas 6. panta 2. un 3. punktā.
8
Direktīvas 91/414 19. panta 1. punktā, redakcijā ar grozījumiem, kas veikti ar Padomes 2003. gada 14. aprīļa Regulu (EK) Nr. 806/2003, ar ko Lēmumam 1999/468/EK pielāgo noteikumus par komitejām, kuras palīdz Komisijai īstenot tai piešķirtās ieviešanas pilnvaras, kas noteiktas Padomes dokumentos, kuri pieņemti atbilstīgi konsultēšanās procedūrai (kvalificēts balsu vairākums) (OV L 122, 1. lpp.), noteikts, ka Komisijai palīdz Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgā komiteja (turpmāk tekstā — “Komiteja”).
9
Regulas Nr. 3600/92 7. panta 3.a punkts, kas pievienots ar Komisijas 1997. gada 27. jūnija Regulu (EK) Nr. 1199/97, ar kuru groza Regulu Nr. 3600/92 (OV L 170, 19. lpp.), paredz, ka pēc tam, kad Komiteja atbilstoši minētās regulas 7. panta 3. punktam pārbaudījusi kopsavilkuma dokumentāciju un ziņotājas dalībvalsts ziņojumu, Komisija Komitejai iesniedz vai nu direktīvas projektu, lai Direktīvas 91/414 I pielikumā iekļautu attiecīgo aktīvo vielu, vai lēmuma projektu, lai atceltu aktīvo vielu saturošu augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, vai lēmuma projektu, lai atceltu šīs atļaujas, tomēr paredzot iespēju vēlreiz apsvērt aktīvās vielas iekļaušanu minētās direktīvas I pielikumā pēc tam, kad ir iesniegti papildu pārbaužu rezultāti vai papildu informācija, vai lēmuma projektu, lai atliktu aktīvās vielas iekļaušanu minētajā pielikumā līdz papildu pārbaužu rezultātu vai informācijas saņemšanai.
10
Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktā noteikts:
“1.   Ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas, aktīvo vielu sākotnēji I pielikumā iekļauj uz laiku, kas nepārsniedz 10 gadus, ja var paredzēt, ka aktīvo vielu saturošie augu aizsardzības līdzekļi atbildīs šādiem nosacījumiem:
a)
šo līdzekļu atliekas, kas radušās tādas izmantošanas rezultātā, kas atbilst labai augu aizsardzības praksei, neatstāj nekādu kaitīgu iespaidu uz cilvēku vai dzīvnieku veselību vai gruntsūdeņiem, un tās nepieļaujamā veidā neietekmē vidi, un minētās atliekas tiktāl, ciktāl tām ir nozīme toksikoloģiskā vai vides aspektā var izmērīt ar vispārēji lietotu metožu palīdzību;
b)
šo līdzekļu lietošana, kas notiek atbilstoši labai augu aizsardzības praksei, neatstāj nekādu kaitīgu iespaidu uz cilvēku vai dzīvnieku veselību, un tā nepieļaujamā veidā neietekmē vidi, kā paredzēts 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta iv) un v) [daļā].”
11
Direktīvas 91/414 5. panta 5. punktā noteikts:
“Pēc pieprasījuma vielas iekļaušanu I pielikumā var atjaunot vienreiz vai vairākas reizes uz laika periodiem, kas nepārsniedz 10 gadus. Šādu iekļaušanu var pārskatīt jebkurā laikā, ja ir norādes, ka vairs netiek ievēroti 1. un 2. punktā minētie kritēriji. Ja pieteikums par šādu atjaunošanu ir iesniegts laikus (jebkurā gadījumā ne mazāk kā divus gadus pirms ieraksta termiņa beigām), tad atjaunoto iekļaušanu izdara uz laiku, kāds nepieciešams, lai pabeigtu pārskatīšanu, un uz laiku, kāds nepieciešams, lai iesniegtu informāciju, ko pieprasa saskaņā ar 6. panta 4. punktu.”
12
Direktīvas 91/414 6. panta 1. punktā noteikts:
“1.   Par aktīvās vielas iekļaušanu I pielikumā lemj saskaņā ar 19. pantā noteikto procedūru.
Saskaņā ar šo procedūru lemj arī par sekojošo:
—
par visiem iekļaušanas nosacījumiem,
—
ja nepieciešams, par grozījumiem I pielikumā,
—
par aktīvās vielas izslēgšanu no I pielikuma, ja tā vairs neatbilst 5. panta 1. un 2. punkta prasībām.”
13
Ar lēmuma vai direktīvas pieņemšanu atbilstoši Regulas Nr. 3600/92 7. panta 3.a punktam tiek izbeigts izņēmuma kārtā noteiktais pārejas regulējums, kas paredzēts Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā.
14
Komisijas 2006. gada 11. decembra Direktīva 2006/133/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414, lai tajā iekļautu flusilazolu kā aktīvo vielu, (OV L 349, 27. lpp., turpmāk tekstā — “apstrīdētā direktīva”), kas stājās spēkā 2007. gada 1. janvārī, groza Direktīvas 91/414 I pielikumu, lai tajā tiktu iekļauts flusilazols.
15
Apstrīdētās direktīvas 1. pantā noteikts:
“Direktīvas 91/414[..] I pielikumu groza, kā norādīts šīs direktīvas pielikumā.”
16
Apstrīdētās direktīvas pielikuma īpašo noteikumu A daļā paredzēts:
“Var atļaut lietot tikai kā fungicīdu šādām kultūrām:
—
graudaugi, izņemot rīsus,
—
kukurūza,
—
rapšu sēklas,
—
cukurbietes,
tādā apjomā, kas nepārsniedz 200 g aktīvās vielas uz vienu hektāru vienā apstrādes reizē.
Nav atļauti šādi lietojuma veidi:
—
izsmidzināšana gaisā,
—
amatieru vai profesionāla lietošana, izmantojot uz muguras pārnēsājamas vai rokās turamas ierīces,
—
piemājas dārzkopība.
Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti visi attiecīgie riska mazināšanas pasākumi [..].”
17
Apstrīdētās direktīvas 2. pantā noteikts:
“Dalībvalstis vēlākais līdz 2007. gada 30. jūnijam pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstus, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu.
Dalībvalstis minētos noteikumus piemēro no 2007. gada 1. jūlija.
[..]”
18
Apstrīdētās direktīvas 3. pantā noteikts:
“1.   Vajadzības gadījumā dalībvalstis līdz 2007. gada 30. jūnijam saskaņā ar Direktīvu 91/414[..] groza vai atsauc pašreizējās atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur flusilazolu kā aktīvo vielu. Līdz šim termiņam tās jo īpaši pārliecinās, ka ir izpildīti minētās direktīvas I pielikuma nosacījumi attiecībā uz flusilazolu, izņemot tos nosacījumus, kas noteikti attiecīgās aktīvās vielas ieraksta B daļā, un ka atļaujas turētājam ir dokumentācija vai piekļuve dokumentācijai atbilstīgi minētās direktīvas II pielikuma prasībām saskaņā ar tās 13. panta nosacījumiem.
2.   Atkāpjoties no 1. punkta, par katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur flusilazolu, dalībvalstis veic šā līdzekļa pārvērtēšanu saskaņā ar vienotajiem principiem, kuri noteikti Direktīvas 91/414[..] VI pielikumā, pamatojoties uz dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām, un ņemot vērā minētās direktīvas I pielikuma flusilazola ieraksta B daļu. Pamatojoties uz šo novērtējumu, dalībvalstis nosaka, vai augu aizsardzības līdzeklis atbilst nosacījumiem, kas izklāstīti Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta [b), c), d) un e) apakšpunktā].
Pēc tam dalībvalstis vajadzības gadījumā līdz 2008. gada 30. jūnijam groza vai atsauc atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur flusilazolu.”
Prāvas rašanās fakti
19
Flusilazols ir fungicīds, ko Eiropas Kopienā izmanto un tirgo jau vairāk nekā 20 gadus.
20
Pašreizējās atļaujas flusilazolu saturošo augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecībai reģistrētas lietošanai 26 kultūraugiem piecpadsmit dalībvalstīs.
21
Tātad, 1993. gada 25. jūlijā stājoties spēkā Direktīvai 91/414, minētā aktīvā viela jau bija tirgū.
22
Prasītājas darbojas flusilazola un to saturošu augu aizsardzības līdzekļu ražošanā un pārdošanā.
23
Du Pont de Nemours (Francija) SA (turpmāk tekstā — “paziņojuma iesniedzējs”) 1993. gada 23. jūlijā ziņotājai dalībvalstij darīja zināmu savu nolūku panākt flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
24
Ziņotāja dalībvalsts 1996. gada jūlijā Komisijai iesniedza sava ziņojuma projektu, iesakot flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā uz 10 gadu periodu.
25
Komisija 1996. gada 17. oktobrī vērtējuma ziņojuma projektu nodeva apspriešanai visām dalībvalstīm un pēc tam sāka plašu apspriešanu ar ekspertiem no dažādām dalībvalstīm.
26
Apsvērumu izteikšanai un informācijas papildināšanai pilnais ziņojums dalībvalstīm un paziņojuma iesniedzējam tika nodots 1997. gada 14. aprīlī. Paziņojuma iesniedzējam tika lūgtas papildu ziņas.
27
Komiteja dažādo dokumentācijas sastāvdaļu galīgo vērtējumu veica no 1997. gada decembra līdz 2001. gada janvārim, un tas bija jāpabeidz Komitejas 2001. gada 7. decembra sanāksmē.
28
Komisija 2001. gada 8. novembrī pārvērtēšanas ziņojuma projektā secināja, ka flusilazols liekas atbilstam Direktīvā 91/414 izvirzītajām drošuma prasībām, taču, lai apstiprinātu šādu secinājumu, esot nepieciešama papildu izpēte.
29
Kad 2003. gada septembrī bija veikti visi nepieciešamie pētījumi, ziņotāja dalībvalsts secināja, ka flusilazols nerada nekādus draudus un to varot iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā.
30
Komisija 2004. gada oktobra sākumā apstiprināja priekšlikumu par flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā. Tomēr 2004. gada 8. oktobrī Komisija nolēma minēto priekšlikumu nenodot balsojumam Komitejā.
31
Komitejas darba grupā 2005. gada aprīlī tika apspriests jauns priekšlikums, paredzot flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā uz ierobežotu laiku — septiņiem gadiem —, turklāt paredzot pienākumu veikt pārbaudes atbilstoši pamatnostādnēm, kuru izstrāde tobrīd noslēdzās Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) ietvaros, lai tādējādi uzlabotu vērtējumu attiecībā uz iespējamajām endokrīnos traucējumus izraisošajām īpašībām.
32
Lai gan jaunais priekšlikums netika nodots Komitejas balsojumam, 2005. gada augustā Komisija informēja paziņojuma iesniedzēju, ka tā apsver iespēju pieņemt lēmumu flusilazolu neiekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā.
33
Ziņotāja dalībvalsts 2005. gada 10. augustā informēja Komisiju, ka nepiekrīt šādai pieejai.
34
Komisija 2005. gada 20. oktobrī vēstulē paziņojuma iesniedzējam darīja zināmu, ka Direktīvas 91/414 I pielikumā flusilazolu paredzēts iekļaut vienīgi attiecībā uz tām kultūrām, kuras pārbaudītas zinātniskos izmēģinājumos.
35
Komitejas 2006. gada 3. marta balsojumā netika panākts nepieciešamais balsu vairākums, lai pieņemtu jaunu Komisijas priekšlikumu par flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā ierobežotai lietošanai graudaugu, rapšu sēklu, kukurūzas un cukurbiešu kultūrām.
36
2006. gada 25. jūnijā, nepanākot labvēlīgu Komitejas balsojumu, piemērojot [Padomes] 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.), Komisija Padomei iesniedza priekšlikumu par flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā uz septiņu gadu laikposmu un ierobežotai lietošanai graudaugu, rapšu sēklu, kukurūzas un cukurbiešu kultūrām. Tomēr priekšlikuma pieņemšanai Padomē nepieciešamais kvalificētais balsu vairākums netika savākts.
37
Līdz ar to Komisija 2006. gada 13. septembrī Padomei iesniedza grozītu priekšlikumu, kurā bija paredzēts flusilazolu iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā uz ierobežotu laikposmu 18 mēnešu garumā.
38
Tā kā Padomes lēmums nebija pieņemts, atbilstoši Lēmuma 1999/468 5. panta 6. punkta trešajai daļai Komisija 2006. gada 11. decembrī pieņēma apstrīdēto direktīvu, balstoties uz jaunāko priekšlikumu, tas ir, paredzot flusilazolu iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā uz ierobežotu laikposmu 18 mēnešu garumā un ierobežotai lietošanai graudaugu (izņemot rīsus), rapšu sēklu, kukurūzas un cukurbiešu kultūrām (turpmāk tekstā — “apstrīdētie ierobežojumi”).
Process un lietas dalībnieku prasījumi
39
Prasītājas 2007. gada 12. februārī iesniedza, pirmkārt, prasību daļēji atcelt apstrīdēto direktīvu saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu un, otrkārt, prasību par zaudējumu atlīdzību saskaņā ar EKL 288. pantu.
40
Tajā pašā dienā prasītājas iesniedza pieteikumu par pagaidu noregulējumu saskaņā ar EKL 242. pantu un EKL 243. pantu, prasot, pirmkārt, apturēt atsevišķu apstrīdētās direktīvas normu izpildi un, otrkārt, citu pagaidu pasākumu noteikšanu.
41
Komisija 2007. gada 28. februārī iesniedza savus apsvērumus attiecībā uz pieteikumu par pagaidu noregulējumu, un prasītājas 2007. gada 15. martā iesniedza savus gala apsvērumus.
42
Lietas dalībnieku mutvārdu apsvērumi tika uzklausīti 2007. gada 23. aprīlī.
43
Pieteikumā par pagaidu noregulējumu prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesas priekšsēdētājam ir šādi:
—
uzdot Komisijai veikt pienācīgus pasākumus, lai līdz sprieduma pasludināšanai lietā atliktu:
—
flusilazola iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā paredzēto termiņu, kas pašlaik apstrīdētās direktīvas pielikumā noteikts 2008. gada 30. jūnijā,
—
termiņu, līdz kuram dalībvalstīm pēc pārvērtēšanas jāgroza vai jāatsauc atļaujas flusilazolu saturošiem produktiem, kas apstrīdētās direktīvas 3. panta 2. punktā tāpat noteikts līdz 2008. gada 30. jūnijam;
—
uzdot Komisijai veikt pienācīgus pasākumus, lai līdz sprieduma pasludināšanai lietā atceltu apstrīdētās direktīvas pielikuma īpašo noteikumu A daļā noteiktos ierobežojumus attiecībā uz kultūrām, kurām dalībvalstis var atļaut lietot flusilazolu pēc tā iekļaušanas Direktīvas 91/414 I pielikumā, kas jātransponē līdz 2007. gada 30. jūnijam;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
44
Komisijas prasījumi ir, pirmkārt, pieteikumu par pagaidu noregulējumu atzīt par nepieņemamu vai nepamatotu un, otrkārt, piespriest prasītājām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
45
Pamatojoties uz EKL 242. panta un 243. panta normām, no vienas puses, un EKL 225. panta 1. punktu, no otras puses, Pirmās instances tiesa var, ja tā uzskata, ka to prasa apstākļi, likt apturēt attiecīgā akta piemērošanu vai noteikt nepieciešamos pagaidu pasākumus.
46
Pirmās instances tiesas reglamenta 104. panta 2. punktā ir noteikts, ka pieteikumos par pagaidu pasākumu veikšanu norāda strīdus priekšmetu, apstākļus, kas nosaka steidzamību, kā arī faktiskos un tiesību pamatus, kuri sākotnēji šķietami (fumus boni juris) pamato prasītos pagaidu pasākumus. Šie nosacījumi ir kumulatīvi tādā veidā, ka pieteikums par pagaidu pasākumu veikšanu ir jānoraida pat tad, ja viens no tiem nepastāv (Tiesas priekšsēdētāja 1996. gada 14. oktobra rīkojums lietā C-268/96 P(R) SCK un FNK/Komisija, Recueil, I-4971. lpp., 30. punkts). Pagaidu noregulējuma tiesnesis vajadzības gadījumā arī salīdzina pastāvošās intereses (Tiesas priekšsēdētāja 2001. gada 23. februāra rīkojums lietā C-445/00 R Austrija/Padome, Recueil, I-1461. lpp., 73. punkts).
47
Turklāt, pārbaudot visus šos nosacījumus, pagaidu noregulējuma tiesnesim ir plaša rīcības brīvība un tiesnesis, ņemot vērā katra gadījuma īpašos apstākļus, var noteikt veidu, kādā šie dažādie nosacījumi ir jāpārbauda, kā arī šīs pārbaudes kārtību, jo neviena Kopienu tiesību norma viņam nenosaka iepriekšnoteiktu analīzes shēmu, lai izvērtētu nepieciešamību pieņemt pagaidu pasākumus (Tiesas priekšsēdētāja1995. gada 19. jūlija rīkojums lietā C-149/95 P(R) Komisija/Atlantic Container Line u.c., Recueil, I-2165. lpp., 23. punkts, un 1998. gada 17. decembra rīkojums lietā C-364/98 P(R) Emesa Sugar/Komisija, Recueil, I-8815. lpp., 44. punkts).
Lietas dalībnieku argumenti
Par pieņemamību
48
Komisija uzskata, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu nav pieņemams.
49
Komisija šajā sakarā visupirms norāda, ka prasība lietā, uz kuru balstīts pieteikums par pagaidu noregulējumu, neesot pieņemama, jo, pirmkārt, prasītājas lūdz atcelt vispārpiemērojamu aktu, proti, direktīvu, lai gan tā nevienu no prasītājām neskar individuāli, un, otrkārt, lietā izvirzītie prasījumi atcelt apstrīdētos ierobežojumus nav pieņemami, jo minētie ierobežojumi paredzēti kā vienots kopums un nav atdalāmi no direktīvas pārējās daļas.
50
Komisija turklāt norāda, ka arī pagaidu noregulējuma tiesnesim iesniegtie prasījumi noteikt noteiktus pasākumus nav pieņemami, jo, pirmkārt, Pirmās instances tiesai nav pilnvaru izdot rīkojumus ar EKL 230. pantu pamatotā tiesvedībā par tiesību akta atcelšanu un, otrkārt, šādam rīkojumam nebūtu ietekmes tiktāl, ciktāl tas būtu vērsts uz spēkā esoša tiesību akta grozīšanu, bet Komisijai nav pilnvaru šādu tiesību aktu pieņemt bez citu likumdošanas procedūras dalībnieku iesaistīšanās, kuri savukārt varētu pret to iebilst.
51
Prasītājas savukārt uzskata, ka pieņemama ir gan prasība lietā, gan pieteikums par pagaidu noregulējumu.
Par fumus boni juris
52
Prasītājas apgalvo, ka apstrīdētā direktīva esot prettiesiska, jo, pirmkārt, ieviešot apstrīdētos ierobežojumus uz flusilazola kaitīgo īpašību novērtējuma pamata, nevis riska novērtējuma pamata, apstrīdētās direktīvas pieņemšanā nesot ievērota Direktīva 91/414, saskaņā ar kuru aktīvās vielas jānovērtē, pamatojoties uz riska novērtējumu.
53
Prasītāju ieskatā flusilazola ietekme uz cilvēku veselību un vidi novērtēta atbilstoši piemērojamajām tiesību normām. Veicot novērtējumu, esot ņemti vērā visi pieejamie pierādījumi attiecībā uz iespējamajām bažām par flusilazolam piemītošo toksisko iedarbību, tostarp endokrīno traucējumu risku. Novērtēšanas gaitā paziņojuma iesniedzējs esot pierādījis, ka pastāv flusilazola drošas lietošanas veidi, un Komisijas 2004. gada jūnija pārvērtēšanas ziņojuma projektā attiecībā uz flusilazola drošumu pieņemts labvēlīgs secinājums.
54
Pēc prasītāju domām, vienkāršās bažas par flusilazola bīstamajām īpašībām, ko paudušas atsevišķas dalībvalstis, neattaisno ne flusilazola lietošanas aizliegumu pēc 2008. gada 30. jūnija, ne iepriekšējo atļauju atsaukšanu šīs aktīvās vielas lietošanai, kas atšķiras no apstrīdētajā direktīvā ietvertās, sākot no 2007. gada 30. jūnija.
55
Otrkārt, ar apstrīdēto direktīvu tiekot pārkāpts piesardzības princips, kuru vajadzētu piemērot nevis pamatojoties uz kaitējuma novērtējumu, bet gan tikai uz riska novērtējumu.
56
Treškārt, ar apstrīdēto direktīvu tiekot pārkāpts samērīguma princips, jo Komisija līdzīgos gadījumos nekad nav pieņēmusi šādus ierobežojumus, apstrīdētā direktīva dalībvalstīm liedzot pieņemt jebkādu riska vadības pasākumu, it īpaši attiecībā uz citiem flusilazola lietojuma veidiem, ko varētu atļaut, un, visbeidzot, būtu bijis iespējams pieņemt mazāk ierobežojošus pasākumus.
57
Ceturtkārt, Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, jo Direktīvas 91/414 I pielikumā bez jebkādiem ierobežojumiem iekļautas citas aktīvās vielas, kuru toksiskās īpašības esot izteiktākas nekā flusilazolam.
58
Piektkārt, pieņemot apstrīdēto direktīvu, Komisija esot pārkāpusi pienākumu ievērot labu pārvaldību, prasītāju tiesības tikt uzklausītām, tiesiskās drošības principu, tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, kā arī pienākumu sniegt savas rīcības pamatojumu.
59
Sestkārt, apstrīdētajā direktīvā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, jo apstrīdētie ierobežojumi balstīti uz atsevišķu dalībvalstu paustajām bažām, kas nav dokumentētas.
60
Visbeidzot, apstrīdētā direktīva esot pieņemta pilnvaru nepareizas izmantošanas rezultātā.
61
Savukārt Komisijas skatījumā apstrīdētā direktīva ir tiesiska.
62
Komisija ievadā atgādina, ka, pirmkārt, vienīgi tai ir kompetence pēc Direktīvā 91/414 noteiktās procedūras pieņemt lēmumu par flusilazola drošumu. Minētās procedūras gaitā šajā lietā atklājušās bažas par flusilazola ietekmi uz endokrīno sistēmu. Tāpēc Komisija, īstenojot savu rīcības brīvību, varējusi nolemt atļaut flusilazola tirdzniecību tikai ar noteiktiem ierobežojošiem nosacījumiem.
63
Otrkārt, apstrīdētie ierobežojumi noteikti, Komisijai piemērojot piesardzības principu; to varot piemērot arī pamatojoties uz risku vadību, ne tikai uz riska novērtējumu.
64
Treškārt, Pirmās instances tiesas pilnvaras novērtēt tādu aktu kā apstrīdētā direktīva esot ierobežotas, jo direktīva ir tehnisku jautājumu kompleksu vērtējumu rezultāts.
65
Attiecībā uz prasītāju izvirzītajiem argumentiem Komisija iebilst, ka, pirmkārt, saistībā ar flusilazola lietošanas ierobežojumiem tā noteikusi līdzīgus ierobežojumus, kad citu vielu vērtējums radīja pamatu bažām par to bīstamību. Šajā lietā apstrīdētie ierobežojumi pamatoti ar Komisijas konstatēto risku, ka var tikt radīti endokrīnie traucējumi, un Komisija atbilstoši Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktam un 6. panta 1. punktam nolēma atļaut tikai tādus vielas lietošanas veidus, kuri vērtēti zinātniskos izmēģinājumos.
66
Otrkārt, ierobežojums, saskaņā ar kuru flusilazols Direktīvas 91/414 I pielikumā iekļauts tikai uz 18 mēnešiem, paredzēts, lai, ņemot vērā īpašos flusilazola radītos draudus, dalībvalstīm noteiktu pienākumu par to gādāt prioritārā kārtā.
67
Treškārt, Komisija norāda, ka uz labas pārvaldības principu nevarot atsaukties atsevišķi no citu tiesību pārkāpuma.
68
Ceturtkārt, attiecībā uz tiesībām tikt uzklausītām prasītājas neesot pierādījušas, ka novērtējuma procedūras gaitā tām būtu bijis liegts izvirzīt argumentus.
69
Piektkārt, attiecībā uz tiesiskās drošības principu prasītājas neesot norādījušas, kādā veidā tas pārkāpts.
70
Sestkārt, attiecībā uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu Komisija būtībā pauž nostāju, ka prasītājas neesot norādījušas apstākļus, uz kuriem tās esot balstījušas savu paļāvību.
71
Septītkārt, attiecībā uz vienlīdzības principu Komisija argumentē, ka katra aktīvā viela jānovērtē neatkarīgi no citām aktīvajām vielām, un kad aktīvā viela tiek atļauta, var noteikt risku mazināšanas pasākumus.
72
Astotkārt, attiecībā uz pārkāpumu pienākumam sniegt pamatojumu Komisija atgādina, ka apstrīdēto ierobežojumu pieņemšanas iemesli izklāstīti apstrīdētās direktīvas sestajā un astotajā apsvērumā.
73
Devītkārt, Komisija uzsver, ka iebildums, ka Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, neesot pierādīts.
74
Visbeidzot, attiecībā uz pilnvaru nepareizu izmantošanu Komisija iebilst, ka prasītājas nav minējušas, kāds esot Komisijas izvirzītais neleģitīmais mērķis.
Par steidzamību
75
Prasītājas uzskata, ka to pieteikumu par pagaidu noregulējumu vajadzētu apmierināt steidzami, lai novērstu tam draudošu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu, kas nav tikai finansiāla rakstura. Prasītājas precizē, ka šāds kaitējums, pirmkārt, izpaustos kā to tirgus daļas neatgriezeniska zaudēšana Eiropas triazolo fungicīdu tirgū, otrkārt, kā to ražotnes slēgšana Sernē [Cernay] (Francija) un, treškārt, kā zaudējumi, ko nāksies ciest lauksaimniekiem, kas izmanto flusilazolu, kā arī Eiropas lauksaimniecībai kopumā.
76
Attiecībā uz pirmo prasītāju norādīto kaitējuma izpausmi, kas saistīta ar to tirgus daļu neatgriezenisku zaudēšanu Eiropas triazolo fungicīdu tirgū, prasītājas būtībā apgalvo, ka, pirmkārt, norādītais kaitējums ir nenovēršams, jo ar apstrīdēto direktīvu faktiski aizliegta flusilazola tirdzniecība, un līdz ar to no 2008. gada 30. jūnija tikšot zaudēti to komercdarbības līdzekļi, kuru pašreizējā neto vērtība, aprēķinos balstoties uz ienākumiem, ko prasītājas varētu gūt no flusilazola tirdzniecības laikā no 2007. gada līdz 2017. gadam, ir aptuveni 84 miljonu euro apmērā.
77
Otrkārt, prasītājas uzskata, ka minētais kaitējums ir neatgriezenisks, jo tām neesot aizstājējproduktu flusilazola aizstāšanai triazolo fungicīdu tirgū, kā arī prasītāju konkurenti minētajā tirgū — Bayer CropScience, BASF un Syngenta — viegli pārņemšot prasītāju tirgus daļas. Prasītāju rīcībā esot tirgus daļa tikai [konfidenciāli] (
1
) apmērā, bet Bayer CropScience, BASF un Syngenta rīcībā ir tirgus daļas attiecīgi [konfidenciāli] apmērā. Treškārt, lietošanas aizliegums, uz kuru vērsta apstrīdētā direktīva, kaitēšot flusilazola tēlam, un tamdēļ pircēji vairs nevēlēšoties to iegādāties. Ceturtkārt, dalībvalstu oficiālie tehniskie konsultanti flusilazolu neiekļaušot ieteiktajās programmās un tādējādi pēc kāda laikposma, kad flusilazols tajās nebūs bijis, būšot ārkārtīgi grūti, ja ne neiespējami, to šajās programmās iekļaut no jauna. Piektkārt, ņemot vērā prasītāju tirdzniecības partneru un klientu apliecināto jutīgumu attiecībā uz sabiedrības veselības jautājumiem, tikšot zaudēta viņu uzticība šim ražojumam. Sestkārt, tikšot nodarīts kaitējums arī prasītāju tēlam ražošanas nozarē.
78
Attiecībā uz otro prasītāju norādīto kaitējuma izpausmi, kas saistīta ar ražotnes slēgšanu Sernē, kur prasītājas koncentrējušas visu flusilazola ražošanas darbību Eiropas tirgum, prasītājas būtībā apgalvo, ka, slēdzot šādu ražotni, no kuras produkcijas [konfidenciāli] ir paredzēti Eiropas tirgum, iestātos šādas sekas: pirmkārt, tiktu zaudētas 40 darbavietas pašā ražotnē; otrkārt, tiktu zaudēti vairāki duči darbavietu flusilazola apstrādes uzņēmumos; treškārt, gadījumā, ja ražotne būtu jāpārveido, nebūtu iespējams to vēlāk pārveidot atpakaļ, ja Pirmās instances tiesa apstrīdēto direktīvu atceltu; ceturtkārt, tas smagi ietekmētu izejmateriālu piegādātājus; piektkārt, būtiski kristos ieguldījumi pētniecības un attīstības jomā.
79
Attiecībā uz trešo prasītāju norādīto kaitējuma izpausmi, kas saistīta ar zaudējumiem, ko nāktos ciest lauksaimniekiem, kas izmanto flusilazolu, un Eiropas lauksaimniecībai kopumā, prasītājas visupirms apgalvo, ka pašlaik nepastāvot neviens cits tehniskais risinājums vīnogulāju stumbru slimību ārstēšanai, izņemot flusilazolu, turklāt neesot neviena cita reģistrēta produkta saulespuķu fomozes ierobežošanai un, visbeidzot, flusilazols esot vienīgais produkts, ar ko iespējams ārstēt linsēklu un linšķiedras slimības. Turklāt flusilazola aizliegšana paaugstinātu izmaksas citu kultūraugu aizsardzībai no sēnīšu slimībām. Prasītājas aprēķinājušas, ka Eiropas lauksaimnieki tādējādi ciestu zaudējumus apmēram 90 miljonu euro apmērā.
80
Komisija uzskata, ka prasītājas nav pierādījušas, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu būtu jāapmierina steidzamā kārtā.
81
Komisija vispirms pauž vairākus apsvērumus, norādot, pirmkārt, ka prasītāju norādītie zaudējumi esot finansiāla rakstura, līdz ar to tos nevar uzskatīt par neatgriezenisku kaitējumu. Otrkārt, prasītājas neesot savu apgalvojumu pierādīšanai iesniegušas dokumentus no neatkarīgiem avotiem. Treškārt, prasītājām esot bijis jāsniedz pierādījumi zaudējumiem, ko varot ciest katra prasītāja. Ceturtkārt, tā kā neesot iespējams zināt, kāds būs flusilazola izmantošanas tiesiskais regulējums pēc 2008. gada 30. jūnija, būtu jānovērtē tikai tās sekas, ko uz prasītājām varētu atstāt flusilazola tirdzniecības aizliegums 18 mēnešu garumā, bet ne tās sekas, ko varētu atstāt pilnīgs aizliegums. Turklāt, tā kā apstrīdētajā direktīvā noteiktais laikposms krājumu izsmelšanai velkas līdz 2007. gada 30. jūnijam, tā ietekme vērtējama tikai laikposmā no 2007. gada 30. jūnija līdz 2008. gada 30. jūnijam. Piektkārt, prasītāju norādītie zaudējumi neesot nenovēršami. Sestkārt, prasītājas neesot spējušas pierādīt, ka pēc 2008. gada 30. jūnija nebūšot iespējams atjaunot flusilazola tirdzniecības atļauju.
82
Attiecībā uz prasītāju norādītajiem zaudējumiem, kas saistīti ar prasītāju komercdarbības līdzekļu zaudēšanu, Komisija iebilst, ka neesot pareizs izvēlētais kritērijs komercdarbības līdzekļu faktiskās neto vērtības aprēķināšanai, to piesaistot ienākumiem, ko prasītājas būtu varējušas gūt no flusilazola tirdzniecības laikposmā no 2007. gada līdz 2017. gadam. Pirmkārt, tas esot balstīts uz nepareizu pieņēmumu, ka flusilazola reģistrāciju nebūšot iespējams atjaunot pēc apstrīdētajā direktīvā noteiktā 18 mēnešu laikposma beigām, lai gan neesot iespējams paredzēt, kā attiecīgajā brīdī tikšot regulēta flusilazola izmantošana. Otrkārt, aprēķinos tiekot ņemts vērā kaitējums, kas būtībā rastos ilgu laiku pēc lietas noslēgšanās. Treškārt, par katru gadu laikposmā no 2007. gada līdz 2017. gadam prasītājas kā izmaksas atskaitot ievērojamas summas apmērā no [konfidenciāli] līdz [konfidenciāli]. Komisija šajā sakarā uzskata, ka, ja flusilazols netiek tirgots, nevar pastāvēt ar tā tirdzniecību, pārvaldi vai izplatīšanu saistītas izmaksas.
83
Attiecībā uz apgalvojumu par prasītāju daļu zaudēšanu triazolo fungicīdu tirgū Komisija norāda, pirmkārt, ka tas varot notikt ar priekšnoteikumu, ka pēc apstrīdētajā direktīvā noteiktā 18 mēnešu laikposma netiek atjaunota flusilazola reģistrācija; to neesot iespējams pierādīt.
84
Otrkārt, pat ja pieņemtu, ka pēc 2008. gada 30. jūnija flusilazola tirdzniecība varētu tikt pilnībā aizliegta, prasītājām esot bijis jāpierāda, ka šī apstākļa dēļ tās tiktu nostādītas situācijā, kas varētu apdraudēt to pastāvēšanu vai neatgriezeniski mainīt to tirgus daļas. Konkrētāk, prasītājām esot bijis jāpierāda, ka gadījumā, ja Pirmās instances tiesa galu galā atceltu apstrīdēto direktīvu, pastāvētu strukturāla vai juridiska rakstura šķēršļi, lai prasītājas varētu atgriezties tirgū.
85
Treškārt, attiecībā uz prasītāju argumentiem, ka, pirmkārt, piegādātāji iekārtošot savu darbību citādi un neatgriezīšoties pie prasītājām un, otrkārt, oficiālie tehniskie konsultanti flusilazolu vairs neiekļaušot savās ieteikumu programmās, un šāda rakstura lēmumi esot neatgriezeniski, Komisija uzskata, ka ne vienam, ne otram apgalvojumam neesot faktiska pamata.
86
Ceturtkārt, attiecībā uz iespēju flusilazolu aizstāt Komisija norāda, ka, pirmkārt, flusilazolu varot aizstāt ar tādiem fungicīdiem kā tebukonazols [tebuconazole] un prokvinazids [proquinazid], ko arī tirgojot prasītājas, un, otrkārt, pat ja prasītāju rīcībā nebūtu pašām savu aizstājējproduktu, tās varētu noslēgt komercdarījumus par citu ražotāju produktu izplatīšanu.
87
Piektkārt, attiecībā uz prasītāju apgalvojumu, ka tās nevarētu atgriezties tirgū, pat ja apstrīdētā direktīva tiktu atcelta, tā kā patērētājus māktu bažas par produkta ietekmi uz sabiedrības veselību, Komisija norāda, ka, pirmkārt, gadījumā, ja apstrīdētā direktīva tiktu atcelta, prasītājas varētu rīkot informatīvu kampaņu, lai savus klientus pārliecinātu atkal izmantot konkrēto produktu, un, otrkārt, prasītājas neesot pierādījušas, kāpēc šādā gadījumā nebūtu iespējams klientus pārliecināt tāpat kā agrāk iegādāties flusilazolu.
88
Sestkārt, Komisija uzskata, ka prasītājas nenorāda nekādus apstākļus, kas apliecinātu, ka prasītāju tirgus daļas pārņemšot to konkurenti un ka šāda tirgus daļu zaudēšana būšot neatgriezeniska.
89
Attiecībā uz ražotnes slēgšanu Sernē Komisija norāda, ka prasītājas, pirmkārt, neesot sniegušas pierādījumus, ka tirdzniecība ārpus Kopienas nebūtu pietiekama, lai izvairītos no ražotnes slēgšanas, un, otrkārt, atsaucoties uz zaudējumiem, ko patiesībā cietīšot trešās personas, nevis tiešā veidā — prasītājas.
90
Attiecībā uz Eiropas lauksaimniecībai nodarīto kaitējumu Komisija uzskata, ka, pirmkārt, tas neesot pietiekami juridiski pierādīts un, otrkārt, tas neesot kaitējums, no kā tiešā veidā ciestu prasītājas.
91
Visbeidzot, attiecībā uz iespēju, ka kaitējums varētu apdraudēt prasītāju pastāvēšanu, Komisija norāda, ka, pirmkārt, mātes uzņēmums grupā, kurai pieder arī prasītājas, ir liels uzņēmums, kura reģistrētie ienākumi 2006. gadā bijuši 27,4 miljardi ASV dolāru (USD) apmērā, otrkārt, prasītāju piesauktie zaudējumi 84 miljonu euro apmērā veidotu aptuveni 0,22 % tikai no minētā mātes uzņēmuma kopējās tirgus vērtības un, treškārt, tie paši zaudējumi veidotu tikai 0,108 % jeb aptuveni vienu tūkstošo daļu no minētās grupas gada ienākumiem.
92
Atbildes uz Komisijas argumentiem prasītājas sniegušas 2007. gada 15. marta gala apsvērumos.
93
Pirmkārt, prasītājas atkārtoti apstiprina, ka ar apstrīdēto direktīvu no 2008. gada 30. jūnija tiekot aizliegta flusilazola tirdzniecība. Tā kā pagarinājuma iespēja esot tikai hipotētiska, tās dēļ nevarot noliegt steidzamību, jo pieteikums par pagaidu noregulējumu jāvērtē pēc tā iesniegšanas brīdī pastāvošajiem apstākļiem.
94
Pēc 2008. gada 30. jūnija, tas ir, pēc tam, kad pagājis apstrīdētajā direktīvā noteiktais 18 mēnešu laikposms, atbilstoši apstrīdētajai direktīvai flusilazola tirdzniecība būšot aizliegta.
95
Šajā sakarā prasītājas būtībā apgalvo, ka, pirmkārt, lai arī Komisija ieņēmusi nostāju, ka procedūra, saskaņā ar kuru iespējams pagarināt laikposmu, uz kuru flusilazols iekļauts Direktīvas 91/414 I pielikumā, varētu būt ļoti ātra, Komisija tomēr nesniedz nekādus pierādījumus tam, ka varētu būt iespējams dažos mēnešos veikt galīgu flusilazola novērtējumu, lai gan līdz šim šādam novērtējumam neesot pieticis pat ar vairākiem gadiem un pagarinājuma lūgums parasti jāiesniedz vismaz divus gadus pirms attiecīgās vielas izmantošanas atļaujas termiņa beigām. Otrkārt, Komisija neesot izskaidrojusi, kādā veidā situācija varētu mainīties 18 mēnešu laikposmā, kad flusilazolu vēl iespējams daļēji tirgot noteiktiem atļautiem izmantošanas mērķiem. Treškārt, Komisijas arguments, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu esot pāragrs, jo Komisija teorētiski vēl varētu pieņemt lēmumu, grozot sākotnējo lēmumu, nozīmē, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu būtu jāuzskata par pāragru un būtu nepieņemams visos gadījumos, līdz ar to pagaidu noregulējuma tiesvedība varētu zaudēt jēgu. Ceturtkārt, jebkāds lēmums, kas tiktu pieņemts pēc minētā 18 mēnešu laikposma, būtu novēlots apstrīdēto ierobežojumu negatīvo seku novēršanai.
96
Attiecībā uz tirgus daļu zaudēšanu prasītājas sniedz noteiktus ievada apsvērumus, lai pierādītu, ka saskaņā ar Tiesas un Pirmās instances tiesas judikatūru pagaidu noregulējuma piemērošanas nolūkā steidzamības nosacījuma izpildīšanai nav nepieciešams pierādīt risku, ka prasītājs varētu pārtraukt pastāvēt. Prasītāju skatījumā, steidzamības nosacījuma izpildīšanai pietiek pierādīt, ka draud iespēja neatgriezeniski zaudēt to tirgus daļas.
97
Attiecībā uz piesaukto zaudējumu neatgriezenisko raksturu prasītājas norāda, ka, pirmkārt, abus Komisijas minētos produktus nevarot uzskatīt par aizstājējproduktiem, tā kā prasītājas tebukonazolu tirgo ar licenci, saskaņā ar kuru tā tirdzniecība atļauta tikai Amerikas Savienotajās Valstīs, un prokvinazidu tirgo ar licenci, saskaņā ar kuru tā tirdzniecība atļauta tikai izmantošanai tām kultūrām vai tām slimībām, kurām netiek tirgots flusilazols. Otrkārt, pirms sākt jaunas vielas tirdzniecību, prasītājām nepieciešami vismaz divi gadi, lai veiktu šīs vielas attīstīšanai nepieciešamo izpēti, pētījumus un administratīvos pasākumus. Treškārt, Komisijas iecerētie alternatīvie pasākumi, piemēram, paralēlais imports, ar citiem ražotājiem noslēgti darījumi par produktu izplatīšanu un nepatentētu produktu tirdzniecība, neesot praktiski īstenojami, tā kā, visupirms, ekonomiski nebūtu jēgas konkurējošam ražotājam ļaut prasītājiem izdzīvot konkrētajā tirgū, paralēlais imports iespējams tikai ierobežotā apmērā, kas nebūtu pietiekams prasītāju izmaksu segšanai, un galu galā, prasītājas nedarbojas nepatentēto produktu tirgū un, katrā gadījumā, nepatentēta produkta attīstīšanai būtu nepieciešami vairāki gadi. Ceturtkārt, atsaucot flusilazola tirdzniecības atļauju, tirgus struktūrā notiktu neatgriezeniskas izmaiņas, — kā apliecinājuši vairāki izplatītāji — tā kā, atsaucot produkta tirdzniecības atļauju, tiek neatgriezeniski kaitēts tā tēlam un turklāt, tā kā patērētāji ir inerti, viņi vēl reizi nepievērstos atpakaļ produktam, no kura izmantošanas viņi nupat atteikušies.
98
Visbeidzot, flusilazola tirdzniecības atļaujas atsaukšanas rezultātā nāktos slēgt ražotni Sernē, no kuras produkcijas [konfidenciāli] ir paredzēti Eiropas tirgum. Ražošana faktiski tiktu pārtraukta uz deviņiem mēnešiem, un tas izmaksātu [konfidenciāli], jo viens dīkstāves mēnesis izmaksā [konfidenciāli]. Vēl jo vairāk, flusilazola produktu kilograma pārdošanas maksa palielinātos par [konfidenciāli], jo, samazinoties piegādājamajam izejvielu apjomam, palielinātos izejvielu kilograma maksa. Flusilazola ražošanas fiksētās izmaksas 2006. gadā, kas bijušas [konfidenciāli] apmērā, būtu jāsadala uz atlikušo flusilazola daudzumu, kura ražošanas izmaksas tādējādi palielinātos par [konfidenciāli] par galaprodukta litru.
99
Tiesas sēdē Komisija iebilda, ka attiecībā uz, pirmkārt, apstrīdētās direktīvas ietekmi prasītājas neesot pierādījušas, ka ar direktīvu no 2008. gada 30. jūnija tiekot aizliegta flusilazola tirdzniecība un ka, pat ja tiktu pieņemts lēmums flusilazola tirdzniecības aizliegšanai, nacionālo atļauju atsaukšana būtu pamatota ar šādu lēmumu, nevis ar apstrīdēto direktīvu, līdz ar to prasītāju apgalvotie zaudējumi esot tikai hipotētiski.
100
Attiecībā uz, otrkārt, prasītāju piesaukto zaudējumu neatgriezenisko raksturu Komisija norāda, ka prasītāju argumenti esot pretrunīgi, jo tie atsaucoties gan uz flusilazola unikālajām īpašībām, lai tā apliecinātu neiespējamību to aizstāt ar citiem produktiem, gan uz vairāku aizstājējproduktu esamību, lai tā apliecinātu, ka gadījumā, ja Pirmās instances tiesa atceltu apstrīdēto direktīvu, patērētāji neatgrieztos pie flusilazola.
101
Attiecībā uz prasītāju apgalvotā kaitējuma smagumu Komisija uzskata, ka prasītājas nevarot atsaukties tikai uz tirgus daļu zaudēšanu un tām turklāt esot jāpierāda, ka šādas tirgus daļu zaudēšanas dēļ tām tiktu nodarīts smags kaitējums, ņemot vērā tās uzņēmumu grupas apmērus, kurai pieder prasītāju akcionāri.
Par interešu izsvēršanu
102
Prasītājas apgalvo, ka interešu izsvēršana sliecoties par labu tām, jo, pirmkārt, prasītie pagaidu pasākumi esot vērsti uz vienīgi to, lai tiktu saglabāta esošā situācija, un, otrkārt, flusilazols esot būtisks Kopienas lauksaimniekiem un tiem ļaujot konkurēt ar lauksaimniekiem citur pasaulē.
103
Tiesas sēdē prasītājas turklāt lūdza interešu izsvēršanā izvērtēt kaitējumu, kas varot tikt nodarīts darba ņēmējiem, no flusilazola ražošanas atkarīgajiem uzņēmumiem, šo aktīvo vielu izmantojošajiem lauksaimniekiem un Eiropas lauksaimniecībai kopumā, uz ko prasītājas atsaukušās savā pieteikumā par pagaidu noregulējumu.
104
Komisijas skatījumā interešu izsvēršana sliecas par labu tam, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu būtu jānoraida, tā kā, pirmkārt, apstrīdētie ierobežojumi iecerēti kā vienots veselums un tos nevar atdalīt no apstrīdētās direktīvas pārējā regulējuma, tā neapdraudot šī regulējuma mērķi aizsargāt sabiedrības veselību, un, otrkārt, apturot apstrīdēto ierobežojumu piemērošanu, tiktu vājināta veselības un vides aizsardzība.
Pagaidu noregulējuma tiesneša vērtējums
Par pieņemamību
105
Jāatgādina, ka Reglamenta 104. panta 1. punkta pirmā daļa paredz, ka pieteikums apturēt kādas iestādes pieņemta akta piemērošanu, kas iesniegts saskaņā ar EKL 242. pantu, ir pieņemams vienīgi tad, ja pieteikuma iesniedzējs šo aktu apstrīd Pirmās instances tiesā.
106
Pamatojoties uz pastāvīgo judikatūru, lai gan pamata prasības pieņemamība nav būtībā jāizvērtē pagaidu noregulējuma tiesvedībā, lai neietekmētu lietas izskatīšanu pēc būtības, tomēr lai noteiktu, vai pieteikums par pagaidu noregulējumu ir pieņemams, prasītājam būtu jāpierāda noteiktu elementu esamība, lai sākotnēji varētu konstatēt pamata prasības, ar kuru ir saistīts pieteikums par pagaidu pasākumu noteikšanu, pieņemamību, lai, piemērojot pagaidu noregulējuma tiesvedību, netiktu apturēta tāda akta piemērošana, kura atcelšanu Pirmās instances tiesa noraidītu, atzīstot prasību par nepieņemamu pēc būtības (Tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 18. novembra rīkojums lietā C-329/99 P(R) Pfizer Animal Health/Padome, Recueil, I-8343. lpp., 89. punkts; Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 7. jūlija rīkojums lietā T-37/04 R Região autónoma dos Açores/Padome, Krājums, II-2153. lpp., 108. punkts).
107
Šāds pamata prasības pieņemamības izvērtējums katrā ziņā ir virspusējs, ņemot vērā pagaidu noregulējuma tiesvedības steidzamo raksturu (Tiesas priekšsēdētāja 2000. gada 12. oktobra rīkojums lietā C-300/00 P(R) Federación de Cofradías de Pescadores de Guipúzcoa u.c./Padome, Recueil, I-8797. lpp., 35. punkts; šī rīkojuma 106. punktā minētais rīkojums lietā Região autónoma dos Açores/Padome, 109. punkts).
108
Pieteikuma par pagaidu noregulējumu ietvaros pamata prasības pieņemamību var izvērtēt tikai prima facie, jo mērķis ir noteikt, vai prasītājs ir iesniedzis pietiekamus pierādījumus, kas ļauj a priori secināt, ka prasības pieņemamība pamata lietā nav izslēdzama. Pagaidu noregulējuma tiesnesim vajadzētu atzīt šo prasību par nepieņemamu tikai gadījumā, ja prasības pieņemamību pamata lietā var pilnībā izslēgt. Pretējā gadījumā lemšana par prasības pieņemamību pagaidu noregulējuma tiesvedības stadijā, kad tās pieņemamība nav prima facie pilnībā izslēgta, veicinātu Pirmās instances tiesas lēmuma pamata lietā iepriekšēju izlemšanu (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2001. gada 17. janvāra rīkojums lietā T-342/00 R Petrolessence un SG2R/Komisija, Recueil, II-67. lpp., 17. punkts, un 2001. gada 19. decembra rīkojums apvienotajās lietās T-195/01 R un T-207/01 R Gibraltāra valdība/Komisija, Recueil, II-3915. lpp., 47. punkts, un šī rīkojuma 106. punktā minētais rīkojums lietā Região autónoma dos Açores/Padome, 110. punkts).
109
Šajā gadījumā prasītājas savu pieteikumu par pagaidu noregulējumu saista ar prasību atcelt tiesību aktu, kuras pieņemamību Komisija apstrīd.
110
Līdz ar to jāvērtē, vai prasītāju iesniegtie elementi ļauj prima facie secināt, ka pamata prasības nepieņemamība nav acīmredzami izslēgta.
111
Komisija apstrīd faktu, ka apstrīdētā direktīva prasītājas skarot individuāli.
112
Šajā sakarā, pirmkārt, jānorāda, ka tiesas sēdē prasītājas iesniegušas dokumentu, saskaņā ar kuru Du Pont de Nemours (Francija) SA, kas bija minēta Regulā Nr. 933/94 kā paziņojuma iesniedzējs, pa to laiku mainījusi nosaukumu un tagad tiek saukta par Du Pont de Nemours (Francija) SAS. Tātad, pirmā prasītāja jāuzskata par paziņojuma iesniedzēju. Šī prasītāja turklāt piedalījusies novērtējuma procedūrā un tā ietvaros tai bija piešķirtas procesuālas garantijas. Šādos apstākļos prima facie nevar izslēgt, ka apstrīdētā direktīva pirmo prasītāju skar individuāli un ka pirmās prasītājas iesniegtā pamata prasība varētu būt pieņemama (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 11. septembra spriedumu lietā T-13/99 Pfizer Animal Health/Padome, Recueil, II-3305. lpp., 99.–105. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 11. septembra spriedumu lietā T-70/99 Alpharma/Padome, Recueil, II-3495. lpp., 91.–96. punkts).
113
Otrkārt, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gadījumā, kad jānosaka vienas un tā pašas vairāku prasītāju iesniegtas prasības pieņemamība un prasība ir pieņemama attiecībā uz vienu no šiem prasītājiem, nav nepieciešams vērtēt citu prasītāju tiesības celt prasību (šajā sakarā skat. Tiesas 1993. gada 24. marta spriedumu lietā C-313/90 CIRFS u.c./Komisija, Recueil, I-1125. lpp., 31. punkts; Pirmās instances tiesas 2002. gada 6. marta spriedumu apvienotajās lietās T-127/99, T-129/99 un T-148/99 Diputación Foral de Álava u.c./Komisija, Recueil, II-1275. lpp., 52. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 8. jūlija spriedumu lietā T-374/00 Verband der freien Rohrwerke u.c./Komisija, Recueil, II-2275. lpp., 57. punkts).
114
Attiecībā uz izvirzītā pamata prasījuma par apstrīdētās direktīvas daļēju atcelšanu pieņemamību jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Kopienas tiesību akta daļēja atcelšana iespējama vienīgi tiktāl, ciktāl elementus, kuru atcelšana prasīta, iespējams atdalīt no pārējā tiesību akta. Tiesa vairākkārt nospriedusi, ka šāda atdalāmības prasība nav izpildīta, ja, daļēji atceļot tiesību aktu, tiktu grozīts tā saturs (Tiesas 2006. gada 30. marta spriedums lietā C-36/04 Spānija/Padome, Krājums, I-2981. lpp., 12. un 13. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas 1998. gada 31. marta spriedumu apvienotajās lietās C-68/94 un C-30/95 Francija u.c./Komisija, Recueil, I-1375. lpp., 257. punkts).
115
Pietiek ar konstatējumu, ka Komisija vien apgalvo, ka apstrīdētos ierobežojumus neesot iespējams atdalīt no pārējās apstrīdētās direktīvas, un neiesniedzot pierādījumus, kas ļautu secināt, ka prima facie prasītās daļējās atcelšanas rezultātā tiktu grozīts apstrīdētās direktīvas saturs.
116
Šajā lietā prasītājas pauž nostāju, ka to celtās prasības mērķis ir nevis panākt, lai tiktu atcelta apstrīdētā direktīva, kas pieņemta, lai flusilazolu iekļautu Direktīvas 91/414 I pielikumā, bet gan lai minētā viela tur tiktu iekļauta bez apstrīdētajiem ierobežojumiem, kurus prasītājas uzskata par zinātniski nepamatotiem un prettiesiskiem.
117
Pieteikuma par pagaidu noregulējumu ietvaros pamata prasības pieņemamību var izvērtēt tikai prima facie, jo mērķis ir noteikt, vai prasītājs ir iesniedzis pietiekamus pierādījumus, kas ļauj a priori secināt, ka prasības pieņemamība pamata lietā nav izslēdzama. Pagaidu noregulējuma tiesnesim vajadzētu atzīt šo prasību par nepieņemamu tikai gadījumā, ja prasības pieņemamība pamata lietā var tikt pilnībā izslēgta.
118
Taču Komisijas apgalvojumi pagaidu noregulējuma tiesnesim neļauj secināt, vai apstrīdētos ierobežojumus iespējams atdalīt no pārējā apstrīdētās direktīvas regulējuma, un tādēļ lietas ietvaros celto prasījumu pieņemamību prima facie nevar izslēgt.
119
Turklāt jāatgādina, ka Tiesa nospriedusi arī, ka jautājums, vai daļēja atcelšana grozītu apstrīdētā tiesību akta saturu, ir objektīvs, nevis subjektīvs kritērijs, kas saistīts ar apstrīdēto tiesību aktu pieņēmušās iestādes politisko gribu (šajā sakarā skat. Tiesas 2003. gada 30. septembra spriedumu lietā C-239/01 Vācija/Komisija, Recueil, I-10333. lpp., 37. punkts).
120
Līdz ar to, vērtējot, vai apstrīdētās direktīvas daļēja atcelšana grozītu apstrīdētā tiesību akta saturu, nevar ņemt vērā Komisijas politisko mērķi, pieņemot direktīvu, ar kuru flusilazols iekļauts Direktīvas 91/414 I pielikumā, un šādai iekļaušanai paredzot noteiktus ierobežojumus.
121
Turklāt katrā ziņā jānorāda, ka pirms 2007. gada 30. jūnija flusilazols bija atļauta viela. Šo vielu faktiski atļauj pati apstrīdētā direktīva, gan uz noteiktu laiku un ar atsevišķiem izmantošanas ierobežojumiem. Tomēr ja, kā uzstāj Komisija, prasītājas varētu prasīt tikai visa tiesību akta atcelšanu kopumā, bet ne atsevišķi apstrīdēto ierobežojumu atcelšanu, šādas prasības apmierināšanas rezultātā flusilazols tiktu aizliegts, tā kā prasītājas vairs nevarētu paļauties uz flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā. Šāda prasība būtu prasītājām acīmredzami nelietderīga.
122
Tas ir, ja piekristu Komisijas nostājai, prasītājas nevarētu prasīt ne tiesību akta atcelšanu kopumā, ne daļēju atcelšanu un tādējādi nevarētu aizsargāties pret apstrīdētās direktīvas izraisītu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu. Līdz ar to šajā stadijā Komisijas argumentiem nevar piekrist.
123
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, prima facie jāsecina, ka nav tādu elementu, kuri šajā lietā ļautu secināt, ka pamata prasības pieņemamība ir acīmredzami izslēgta.
124
Attiecībā uz pieteikuma par pagaidu noregulējumu pieņemamību, ko Komisija apstrīd, pamatojoties uz to, ka pieteikuma mērķis ir panākt, lai pagaidu noregulējuma tiesnesis izdod Komisijai adresētu rīkojumu, jānorāda, ka patiesībā prasītājas ar pieteikumu par pagaidu noregulējumu vēlas panākt apstrīdētās direktīvas atsevišķu normu piemērošanas apturēšanu.
125
Katrā ziņā prasītājas pieteikumu par pagaidu noregulējumu pamato ne tikai ar EKL 242. pantu, bet arī ar EKL 243. pantu.
126
Pamatojoties uz EKL 243. pantu, pagaidu noregulējuma tiesnesis var noteikt nepieciešamos pagaidu pasākumus. Konkrētāk, tiesnesis var pagaidu kārtībā izdot atbilstošus rīkojumus Komisijai (šajā sakarā skat. Tiesas priekšsēdētāja 1983. gada 5. augusta rīkojumu lietā 118/83 Muratori/Komisija, Recueil, 2583. lpp., 53. punkts).
127
Tātad, pamatojoties uz lietas dalībnieku iesniegtajiem pierādījumiem, ir jāsecina, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu ir pieņemams.
Par fumus boni juris
128
Jākonstatē, ka vismaz atsevišķi prasītāju celtie iebildumi prima facie liekas piemēroti un katrā ziņā ne pilnīgi nepamatoti. Tas it īpaši attiecas uz pirmo un otro iebildumu.
129
Abi minētie prasītāju iebildumi pamatoti ar vienādu argumentāciju, kas būtībā attiecas uz atšķirību starp riska jēdzienu un apdraudējuma jēdzienu.
130
Pirmās instances tiesai jau bijusi iespēja līdzīgā jomā, kas tāpat ietilpst kopējā lauksaimniecības politikā EKL 37. panta izpratnē, precizēt, ka jēdziens “risks” attiecas uz iespējamību, ka produkta vai metodes izmantošana negatīvi ietekmēs tiesību sistēmas aizsargātu labumu. Jēdzienu “apdraudējums” parasti lieto plašākā nozīmē, un tas attiecas uz produktu vai metodi, kam var būt negatīva ietekme uz cilvēku veselību (šī rīkojuma 112. punktā minētais spriedums lietā Pfizer Animal Health/Padome, 147. punkts).
131
Pirmās instances tiesa turklāt ir precizējusi, ka risku novērtējuma mērķis ir noteikt, cik liela ir iespējamība, ka noteikts produkts vai metode var negatīvi ietekmēt cilvēku veselību, un cik būtiskas ir šādas iespējamās sekas (šajā sakarā skat. šī rīkojuma 112. punktā minēto spriedumu lietā Pfizer Animal Health/Padome, 148. punkts).
132
Pirmajā iebildumā prasītājas apgalvo, ka atbilstoši Direktīvas 91/414 5. pantam ar minēto direktīvu ieviestā novērtējuma procedūra esot balstīta uz risku novērtējumu. Prasītājas norāda, ka nevienam no augu aizsardzības līdzekļiem neesot bīstamu īpašību un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķis esot pārvaldīt risku, kas ir šādu produktu tirdzniecības neatņemama sastāvdaļa.
133
Kā norādījušas prasītājas, saskaņā ar Direktīvas 91/414 5. panta noteikumiem aktīvās vielas iekļaušana minētās direktīvas I pielikumā nav iespējama, izņemot gadījumus, kad, ņemot vērā tā brīža zinātniskās un tehniskās atziņas, var sagaidīt, ka augu aizsardzības līdzeklis, kas satur aktīvo vielu, ir drošs. Citiem vārdiem sakot, pat ja viela ir bīstama, to ir iespējams prima facie iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā, ja vien tā atbilst juridiski pieļaujamajam riska līmenim, ievērojot pienācīgu lietošanas pamācību.
134
Nešķiet, ka Komisija apstrīdētu, ka Direktīvā 91/414 iekļauta prasība veikt risku novērtējumu vielām, kuru tirdzniecību paredzēts atļaut. Komisija faktiski norāda, ka apstrīdētā direktīva, kas pamatota ar Direktīvu 91/414, balstīta uz to risku novērtējumu, kas atklājas flusilazola analīzes laikā veiktajos zinātniskajos izmēģinājumos.
135
Ar savu otro prasījumu prasītājas apgalvo, ka piesardzības princips, uz ko šajā lietā atsaucas pati Komisija, arī balstīts uz risku novērtējumu, nevis apdraudējuma novērtējumu.
136
Prasītājas īpaši balstās uz Pirmās instances tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru piesardzības principu var piemērot tikai riska situācijās, īpaši attiecībā uz cilvēku veselību, kas, lai gan nav balstītas uz vienkāršiem zinātniski nepārbaudītiem pieņēmumiem, tomēr vēl nav pilnībā pierādītas (šī rīkojuma 112. punktā minētais spriedums lietā Pfizer Animal Health/Padome, 146. punkts).
137
Komisija pamatoti atgādina, ka šajā sakarā jāatceras, ka Tiesa jau precizējusi, ka gadījumos, kad Kopienu iestādei savu pilnvaru ietvaros jāveic sarežģīts vērtējums, tai šajā ziņā ir plaša rīcības brīvība, kuras izlietošana ir pakļauta ierobežotai tiesas kontrolei, līdz ar to Kopienu tiesa nevar ar savu vērtējumu aizstāt minētās iestādes veikto faktisko apstākļu vērtējumu. Tādējādi Kopienu tiesa šādā gadījumā var vienīgi izvērtēt attiecīgo faktisko apstākļu svarīgumu un Kopienu iestādes sniegto juridisko argumentu pareizību un it īpaši to, vai Kopienu iestāde savā rīcībā nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, nepareizi izmantojusi pilnvaras vai acīmredzami pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas (Tiesas priekšsēdētāja 2001. gada 11. aprīļa rīkojums lietā C-471/00 P(R) Komisija/Cambridge Healthcare Supplies, Recueil, I-2865. lpp., 96. punkts).
138
No iepriekš minētā izriet, ka, lai sniegtu atbildi uz abiem minētajiem iebildumiem, Pirmās instances tiesai varētu būt jāspriež par jautājumu, vai Komisija, pieņemot apstrīdēto direktīvu, pārsniegusi savas rīcības brīvības robežas.
139
Šajā sakarā prasītājas atgādina, ka Komisija sākotnēji, pamatojoties uz vairākiem zinātniskajiem pētījumiem, ko pēc pašas Komisijas lūguma sniedzis paziņojuma iesniedzējs, secinājusi, ka flusilazols uzskatāms par drošu un to var uz desmit gadiem iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā, pat ja uz to attiecināmi atsevišķi ierobežojumi. Minētais pielikums tika grozīts tikai pēc tam, kad Komiteja novērtēja Komisijas sākotnējo projektu; tas tika grozīts vairākkārt, līdz tika izteikts galīgajā redakcijā, ko pieņēma Komisija. Komisija minētos grozījumus pamatojusi ar riskiem, kas ir nesaraujami saistīti ar endokrīnās darbības traucējumiem, kuros, iespējams, vainojams flusilazols.
140
Kā norāda prasītājas, šāda argumentācija prima facie šķiet apšaubām iepriekš veikto risku novērtējumu.
141
Turklāt prima facie šķiet, ka atbilstoši apstrīdētās direktīvas septītajam apsvērumam Komisijas vērtējuma ziņojuma rezultātu apšaubīšana un dažādie papildu pētījumi pamatoti tikai ar bažām, ko Komitejas ietvaros paudušas atsevišķas dalībvalstis, un nav skaidri iemesli, kādēļ Komisija uzskatījusi, ka minētās bažas ir nopietnākas nekā pierādījumi, ko tā apkopojusi vairāku gadu gaitā veikto novērtējumu rezultātā.
142
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, gadījumā, ja Komisija patiešām būtu pieļāvusi kļūdu, apstrīdēto direktīvu balstot uz apdraudējuma novērtējumu, un tādējādi pārkāpusi, pirmkārt, Direktīvu 91/414 un, otrkārt, piesardzības principu, nevarētu izslēgt, ka šāda kļūda varētu ietekmēt apstrīdētās direktīvas tiesiskumu.
143
Tātad, abiem prasītāju iebildumiem, kuri būtībā attiecas uz Direktīvas 91/414 pārkāpumu, kas pieļauts, apstrīdēto direktīvu nebalstot uz risku novērtējumu, un piesardzības principa pārkāpumu, to sarežģītības dēļ nepieciešams padziļināts vērtējums, ko nevar veikt pagaidu noregulējuma tiesnesis, līdz ar to nevar prima facie uzskatīt, ka tiem trūkst jebkāda pamatojuma. Tā kā ir izpildīts fumus boni juris nosacījums, pagaidu noregulējuma tiesnesis var ķerties pie pārējo pagaidu pasākumu noteikšanas nosacījumu vērtējuma.
Par steidzamību
144
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pieteikuma par pagaidu noregulējumu steidzamība jāvērtē, ņemot vērā nepieciešamību izdot pagaidu rīkojumu, lai nepieļautu, ka lietas dalībniekam, kurš lūdzis pagaidu pasākumu, tiek nodarīts būtisks un neatgriezenisks kaitējums (skat. šī rīkojuma 106. punktā minēto rīkojumu lietā Pfizer Animal Health/Padome, 94. punkts un tajā minētā judikatūra). Ja kaitējums ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, ir pietiekami, ja kaitējums liekas paredzams ar pietiekamu iespējamības pakāpi (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 16. janvāra rīkojums lietā T-369/03 R Arizona Chemical u.c./Komisija, Recueil, II-205. lpp., 71. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas 1993. gada 29. jūnija rīkojumu lietā C-280/93 R Vācija/Padome, Recueil, I-3667. lpp., 32.–34. punkts, un Tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 14. decembra rīkojumu lietā C-335/99 P(R) HFB u.c./Komisija, Recueil, I-8705. lpp., 67. punkts).
145
Prasītājam tomēr jāpierāda fakti, kuriem būtu jāapliecina būtiska un neatgriezeniska kaitējuma iespējamība (šī rīkojuma 144. punktā minētais rīkojums lietā Arizona Chemical u.c./Komisija, 72. punkts; šajā sakarā skat. arī šī rīkojuma 144. punktā minēto rīkojumu lietā HFB u.c./Komisija, 67. punkts).
146
Šajā lietā prasītājas norāda uz trīs kaitējuma izpausmēm, proti, pirmkārt, savu daļu zaudēšanu attiecīgajā tirgū, otrkārt, prasītāju ražotnes slēgšanu Sernē un, treškārt, kaitējumu, kas nodarīts lauksaimniekiem, kas izmanto flusilazolu, un Eiropas lauksaimniecībai kopumā.
147
Ievadā jākonstatē, ka pagaidu noregulējuma tiesnesis, vērtējot steidzamības nosacījuma izpildi, piesaukto būtisko un neatgriezenisko kaitējumu, kuru iecerēts novērst ar pagaidu pasākumu, var ņemt vērā tikai tiktāl, cik tas var skart tā lietas dalībnieka intereses, kurš lūdzis noteikt pagaidu pasākumu. No tā izriet, ka zaudējumus, ko apstrīdētā tiesību akta izpilde var radīt citiem lietas dalībniekiem, nevis tam, kurš lūdzis noteikt pagaidu pasākumu, pagaidu noregulējuma tiesnesis nepieciešamības gadījumā var ņemt vērā vienīgi, izsverot attiecīgās intereses (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 2. augusta rīkojums lietā T-69/06 R Aughinish Alumina/Komisija, Krājumā nav publicēts, 80. punkts; šajā sakarā skat. arī Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 30. jūnija rīkojumu lietā T-13/99 R Pfizer Animal Health/Padome, Recueil, II-1961. lpp., 136. punkts, un 2006. gada 1. februāra rīkojumu lietā T-417/05 R Endesa/Komisija, Krājumā nav publicēts, 64. punkts).
148
Līdz ar to argumenti, ko prasītājas izvirzījušas, lai pierādītu, ka pastāv trešā kaitējuma izpausme — kaitējums lauksaimniekiem, kas izmanto flusilazolu, un Eiropas lauksaimniecībai kopumā — jāņem vērā tikai interešu izsvēršanas ietvaros.
149
No tā izriet, ka atliek izvērtēt kaitējuma izpausmes saistībā ar, pirmkārt, ražotnes slēgšanu Sernē un, otrkārt, prasītājas daļu zaudēšanu attiecīgajos tirgos.
150
Šajā sakarā sākotnēji jānoraida Komisijas argumentācija, ka, pirmkārt, apgalvojot, ka pēc 2008. gada 30. jūnija flusilazols būs aizliegts, prasītājas nepareizi interpretējušas apstrīdētās direktīvas noteikumus, otrkārt, ka piesauktās kaitējuma izpausmes esot nenovēršamas, tā kā šobrīd neesot iespējams precīzi noteikt, vai pēc 2008. gada 30. jūnija flusilazols paliks pilnīgi aizliegts, jo Komisija varētu ierosināt grozījumus spēkā esošajos tiesību aktos, treškārt, jebkāds kaitējums, kas varētu rasties, izpaudīsies tikai pēc sprieduma pasludināšanas lietā un, ceturtkārt, ka kaitējuma apmērs būtu nosakāms tikai pēc tā ietekmes laikposmā no 2007. gada 30. jūnija līdz 2008. gada 30. jūnijam.
151
Prasītājas pareizi uzskata, ka atbilstoši pašreizējai tiesiskā regulējuma redakcijai flusilazols tiks daļēji aizliegts, sākot ar 2007. gada 30. jūniju, un pilnīgi aizliegts, sākot ar 2008. gada 30. jūniju. Pagaidu noregulējuma tiesnesim jālemj, ņemot vērā šādu aizliegumu, nevis hipotētisku iespēju, ka tiesiskais regulējums varētu tikt grozīts pēc Komisijas ierosinājuma. Piesauktais kaitējums faktiski ir nenovēršams, ciktāl pēc 2007. gada 30. jūnija prasītājas vairs nevarēs izmantot savus krājumus kultūrām, kas nav uzskaitītas apstrīdētajā direktīvā, un kaitējums kļūs jūtams no 2007. gada 1. jūlija, tas ir, daudz agrāk, nekā tiks pasludināts spriedums lietā.
152
Turklāt pilnības labad jāuzsver, ka nevar sākotnēji šķietami noraidīt arī prasītāju argumentu, ka spēkā esošo tiesisko regulējumu neesot iespējams grozīt pirms 2008. gada 30. jūnija, tā kā atjaunošanas lūgums jāiesniedz divus gadus pirms beidzies termiņš, līdz kuram flusilazols iekļauts Direktīvas 91/414 I pielikumā, un apstrīdētajā direktīvā noteiktie termiņi to nepieļaujot.
153
Šajā sakarā Komisijas sniegtie paskaidrojumi par Direktīvas 91/414 5. panta 5. punktu, kuros nošķirti minētās tiesību normas pirmajā teikumā un otrajā teikumā aprakstītie juridiskie apstākļi un norādīts, ka divu gadu termiņš šajā lietā neesot piemērojams, šķiet, mazākais, neskaidri un nepārliecina.
154
Komisija būtībā apgalvo, ka, pirmkārt, kā apstiprināts apstrīdētās direktīvas vienpadsmitajā apsvērumā, nepastāv nekādi šķēršļi, lai atjaunošanas lūgumu varētu iesniegt prasītājas vai jebkura cita ieinteresētā persona. Otrkārt, Komisija norāda, ka Direktīvas 91/414 5. panta 5. punkta pirmajā teikumā paredzētas vispārējas ierakstu atjaunošanas pilnvaras un izslēdz iespēju valstu iestādēm tās pārskatīt, ja pastāv drošības problēmas, taču otrais teikums papildina minēto tiesību normu un attiecas specifiski uz tām vielām, kam piemērota pārvērtēšana un kuru reģistrācijai termiņš var beigties, pirms vēl veikta šāda pārvērtēšana. Komisija uzskata, ka aktīvas vielas atkārtots novērtējums veicams pēc valsts iestāžu, nevis uzņēmuma iniciatīvas, tā kā šāds vērtējums un līdz ar to arī Direktīvas 91/414 5. panta 5. punkta otrais teikums nav piemērojams lūgumam atkārtoti iekļaut sarakstā.
155
Sākotnēji šķietami var domāt, ka lūgums, kas norādīts Direktīvas 91/414 5. panta 5. punkta pirmajā teikumā, neatšķiras no lūguma, kurš norādīts minētās tiesību normas otrajā teikumā. Pārvērtēšanas iespējamība faktiski ir nesaraujami saistīta ar atjaunošanas lūgumu, kas iesniegts minētās direktīvas 6. pantā paredzētajā procesuālajā kārtībā. Sākotnēji šķiet, ka Direktīvas 91/414 6. panta 4. punkta otrajā daļā paredzēts, ka minētā kārtība piemērojama atjaunošanas lūgumiem, kas iesniegti saskaņā ar šīs direktīvas 5. panta 5. punktu.
156
Līdz ar to sākotnēji var domāt, ka Direktīvas 91/414 5. panta 5. punktā minētais divu gadu laikposms attiecas uz gadījumiem, kad tāpat kā šajā lietā vērtējamajos apstākļos atjaunojams kāds ieraksts.
157
Jāpatur prātā, ka šajā lietā nav iespējams ievērot minēto prasību atjaunošanas lūgumu iesniegt vismaz divus gadus iepriekš, ņemot vērā, pirmkārt, apstrīdētās direktīvas spēkā stāšanās dienu, kas ir 2007. gada 1. janvāris, un, otrkārt, apstrīdētajā direktīvā noteikto dienu, kad beidzas termiņš, līdz kuram flusilazols iekļauts Direktīvas 91/414 I pielikumā, tas ir, 2008. gada 30. jūniju.
158
Turklāt jānorāda, ka apstrīdētās direktīvas 3. panta 2. punkta pirmajā daļā paredzēts, ka par katru atļauto augu aizsardzības līdzekli, kas satur flusilazolu, dalībvalstis veic šā līdzekļa pārvērtēšanu saskaņā ar vienotajiem principiem, kuri noteikti Direktīvas 91/414 VI pielikumā, pamatojoties uz dokumentāciju, kas atbilst minētās direktīvas III pielikuma prasībām, un ņemot vērā minētās direktīvas I pielikuma flusilazola ieraksta B daļu.
159
Jāpatur tomēr prātā, ka, ciktāl var spriest virspusēji, pārvērtēti tiek tikai ar Direktīvu 91/414 atļautie produkti.
160
Līdz ar to atšķirībā no Komisijas paustā viedokļa pārvērtēšanas rezultātā, sākotnējā skatījumā, netiek paplašināts ar Direktīvu 91/414 atļautās produktu izmantošanas apjoms; pārvērtēšanas rezultātā, gluži pretēji, var tikt noteikti jauni ierobežojumi attiecībā uz flusilazolu saturošu augu aizsardzības līdzekļu izmantojumu vai pat pilnīgs to aizliegums.
161
Pamatojoties uz šādu virspusēju pastāvošā tiesiskā regulējuma pārskatu, prima facie nevar izslēgt, ka prasītāju argumentācija varētu būt pamatota, un līdz ar to noliegt prasītājām draudošā kaitējuma nenovēršamību.
Par ražotnes slēgšanu Sernē
162
Prasītājas apgalvo, ka, tā kā ar apstrīdēto direktīvu prasītājām būšot liegta flusilazola tirdzniecība, apstrīdētās direktīvas pieņemšanas rezultātā būšot jāslēdz prasītāju ražotne Sernē.
163
Prasītājas šajā sakarā norāda, ka tām Eiropā esot trīs ražotnes un viena atrodoties Sernē. Šī ražotne esot vienīgā, kurā prasītājas ražo flusilazolu. [Konfidenciāli] no Sernē ražotnē saražotās produkcijas esot paredzēti tirdzniecībai Kopienas teritorijā.
164
Jākonstatē tomēr, ka pēc prasītāju rakstiem var spriest, ka Sernē ražotnē tiek ražotas arī citas vielas. Protams, nevar droši apgalvot, ka produkcijas daļas zaudējums [konfidenciāli] apmērā nav nozīmīgs, pat ja, kā norāda Komisija, pieņem, ka prasītājām būtu pieejami citi tirgi ārpus Kopienas. Prasītājas tomēr nav iesniegušas elementus, kas ļautu novērtēt šāda zaudējuma ietekmi uz attiecīgās ražotnes produkciju kopumā; prasītājas iesniegušas tikai elementus par komercdarbības līdzekļiem, kas saistīti ar flusilazola ražošanu.
165
Šādos apstākļos jāsecina, ka prasītājas nav juridiski pieņemami pierādījušas, ka apstrīdētās direktīvas regulējuma rezultātā noteiktā flusilazola tirdzniecības aizlieguma izraisītais Sernē ražotnes flusilazola produkcijas daļas zaudējums [konfidenciāli] apmērā būtu pamatā ražotnes slēgšanai.
166
Pat ja pieņemtu, ka prasītājas pierādījušas, ka apstrīdētās direktīvas pieņemšanas rezultātā nāktos slēgt ražotni Sernē, būtu jāatzīst, ka tās tomēr nav iesniegušas pietiekamus elementus, lai varētu secināt, ka ražotnes slēgšana tām radītu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu.
167
Prasītājas faktiski apgalvo, ka Sernē ražotnes slēgšanas rezultātā tikšot, pirmkārt, zaudētas 40 darbavietas pašā ražotnē un otrkārt, zaudēti vairāki duči darbavietu flusilazola apstrādes uzņēmumos; treškārt, gadījumā, ja ražotne būtu jāpārveido, nebūtu iespējams to vēlāk pārveidot atpakaļ, ja Pirmās instances tiesa apstrīdēto direktīvu atceltu; ceturtkārt, tas smagi ietekmētu izejmateriālu piegādātājus un, piektkārt, būtiski kristos ieguldījumi pētniecības un attīstības jomā.
168
Tomēr atbilstoši šī rīkojuma 147. punktā minētajai judikatūrai jānorāda, ka pašā ražotnē Sernē zaudētās 40 darbavietas, vairākus dučus zaudēto darbavietu flusilazola apstrādes uzņēmumos un smago ietekmi uz izejmateriālu piegādātājiem nevar uzskatīt par kaitējumu prasītāju interesēm un līdz ar to var ņemt vērā tikai interešu izsvēršanā.
169
Jānorāda tomēr, ka gadījumā, ja minētās grūtības neatgriezeniski apdraudētu prasītāju ražošanas darbību vai flusilazola izstrādes ciklu, tās varētu ņemt vērā, vērtējot steidzamības nosacījumu.
170
No prasītāju rakstiem tomēr nevar juridiski pieņemamā līmenī secināt, ka tas attiektos uz šīs lietas apstākļiem. Prasītājas būtībā norāda tikai, ka, ja Sernē ražotnei nāktos flusilazolu ražot tikai eksportam uz trešām valstīm, palielinātos tā cena, taču neatsaucas uz tehnisku neiespējamību atsākt minētās vielas ražošanu gadījumā, ja tiktu apmierināta prasītāju pamata prasība.
171
Tātad tas nav jāņem vērā, vērtējot steidzamību.
172
Turklāt jākonstatē, ka prasītājas nav iesniegušas nekādus pierādījumus, lai pierādītu savus apgalvojumus attiecībā uz pētniecības un attīstības jomā veikto ieguldījumu apjoma būtisku samazināšanos un neiespējamību Sernē ražotni vēlāk atkārtoti pielāgot flusilazola ražošanai, ja Pirmās instances tiesa atceltu apstrīdēto direktīvu.
173
No tā izriet, ka prasītājas nav spējušas pierādīt, ka iespējamā ražotnes slēgšana Sernē tām radītu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu.
Par kaitējumu saistībā ar iespējamo tirgus daļu zaudēšanu
174
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka, izņemot īpašos apstākļos, tīri finansiāla rakstura kaitējumu nevar uzskatīt par neatgriezenisku vai pat grūti novēršamu, ja to var atlīdzināt vēlākas finansiālas kompensācijas veidā (Tiesas trešās palātas priekšsēdētāja 1984. gada 3. jūlija rīkojums lietā 141/84 R De Compte/Parlaments, Recueil, 2575. lpp., 4. punkts, un Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2003. gada 11. aprīļa rīkojums lietā T-392/02 R Solvay Pharmaceuticals/Padome, Recueil, II-1825. lpp., 106. punkts; šajā sakarā skat. arī šī rīkojuma 137. punktā minēto rīkojumu lietā Komisija/Cambridge Healthcare Supplies, 113. punkts).
175
Piemērojot šo principu, tiesību akta piemērošanas apturēšana, ko lūgusi prasītāja, būtu pamatota tikai, ja varētu domāt, ka, to nepiemērojot, prasītāja tiktu nostādīta situācijā, kas varētu apdraudēt tās pastāvēšanu vai neatgriezeniski mainīt tās tirgus daļas (šajā sakarā skat. šī rīkojuma 147. punktā minēto rīkojumu lietā Pfizer Animal Health/Padome, 138. punkts, un šī rīkojuma 174. punktā minēto rīkojumu lietā Solvay Pharmaceuticals/Padome, 107. punkts).
176
Šajā lietā prasītājas neapgalvo, ka apstrīdētā direktīva apdraudētu to pastāvēšanu. Prasītājas tomēr uzskata, ka apstrīdētās direktīvas dēļ tiktu neatgriezeniski mainītas to tirgus daļas.
177
Tātad, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jāpārbauda, pirmkārt, vai tirgus daļu zaudēšana, uz ko norāda prasītājas, ir pierādīta pietiekamā juridiskā līmenī un, otrkārt, vai pierādīts, ka tā ir neatgriezeniska.
178
Jākonstatē, ka Komisija neapstrīd, ka apstrīdētās direktīvas dēļ prasītājai no 2007. gada 30. jūnija tiks liegts tirgot flusilazolu izmantošanai kultūrām, kas nav uzskaitītas minētajā direktīvā, un ka no 2008. gada 30. jūnija — izmantošanai jebkurai kultūrai, ja vien līdz tam laikam nebūs pieņemti spēkā esošā tiesiskā regulējuma grozījumi.
179
Attiecībā uz to, ka prasītāju tirgus daļas triazolo fungicīdu Eiropas tirgū tikšot zaudētas neatgriezeniski, prasītājas apgalvo, ka tām neesot aizstājējproduktu flusilazola aizstāšanai triazolo fungicīdu tirgū.
180
Šajā sakarā, pirmkārt, jānorāda, ka prasītājas ir iesniegušas pietiekamus elementus, lai varētu secināt, ka abas Komisijas minētās aizstājējvielas nevar saprātīgi uzskatīt par flusilazola alternatīvu triazolo fungicīdu Eiropas tirgū. Pirmkārt, tebukonazols ir [konfidenciāli] viela cīņai pret sojas rūsas sēnīti un, otrkārt, prokvinazids ir paredzēts cīņai pret cita veida slimībām un vēl nav atļauts vairumā dalībvalstu. Līdz ar to jāsecina, ka prasītājas pamatoti apgalvo, pirmkārt, ka to ražojumu klāstā flusilazols ir vienīgā viela, kas ietilpst triazolo fungicīdu grupā, un, otrkārt, ka tās neražojot nevienu aizstājējfungicīdu flusilazola aizstāšanai, kuru varētu izmantot tām kultūrām vai tām slimībām, kurām pašlaik izmanto flusilazolu.
181
Turklāt nebūtu saprātīgi tā, kā to darījusi Komisija, pieprasīt, lai prasītājas noslēgtu komercdarījumus par citu ražotāju produktu izplatīšanu, kā rezultātā tādēļ, lai izvairītos no savu tirgus daļu zaudēšanas, prasītājas būtu spiestas pakļauties savu konkurentu gribai.
182
Otrkārt, atbilstoši prasītāju sniegtajam raksturojumam, ko Komisija nopietni neapstrīd, tirgū novērojama liela konkurence starp daudzajiem tirgū darbojošamies uzņēmumiem, un nevar ar pietiekamu iespējamības pakāpi izslēgt iespēju, ka prasītāju konkurenti, it īpaši Bayer CropScience, BASF un Syngenta, varētu pārņemt prasītāju tirgus daļas.
183
Prasītājām faktiski pieder tirgus daļa apmēram [konfidenciāli] apmērā, bet BASF, Bayer CropScience un Syngenta tirgus daļas ir, attiecīgi, [konfidenciāli] un [konfidenciāli] apmērā.
184
Tomēr, kā apliecina prasītāju iesniegtie pierādījumi, pat ja flusilazols atbilst precīzām tehniskām vajadzībām un ieņem būtisku tirgus daļu attiecībā uz atsevišķām kultūrām, netiek apstrīdēts, ka vairāki triazoli produkti, ko tirgo trīs minētie uzņēmumi, minētajās nozarēs ir tā tiešie konkurenti un varētu to aizstāt bez kavēšanās.
185
Tādēļ jāsecina, ka prasītājas pamatoti apgalvo, ka ir pakļautas ārkārtīgi lielam riskam, ka, stājoties spēkā apstrīdētajiem ierobežojumiem, prasītājas var zaudēt savas tirgus daļas.
186
Turklāt, pirmkārt, kā apliecina prasītāju izplatītāju vēstules, ko prasītājas iesniegušas savu rakstu pielikumā, ir diezgan iespējams, ka prasītāju produktu aizliegums kaitēs flusilazola tēlam, it īpaši tādēļ, ka tirgū ir arī citi konkurējoši produkti, un nevar izslēgt, ka, visticamāk, tā rezultātā pircēji zaudēs interesi par flusilazolu.
187
Otrkārt, prasītāju izplatītāju vēstules turklāt apliecina, ka oficiālie tehniskie konsultanti dalībvalstīs nenovēršami flusilazolu izslēgs no ieteikumu programmām, tā kā tas būs aizliegts, un līdz ar to diezgan ticams, ka pēc laikposma, kad flusilazols nebūs bijis tirgū, varētu būt ļoti grūti to atkal iekļaut minētajās programmās.
188
Treškārt, ir acīmredzams, un arī apliecināts dmrkynetec Ltd vēstulēs un ziņojumā, ko saviem rakstiem pielikumā tāpat pievienojušas prasītājas, ka, ņemot vērā produktu galapatērētāju, tas ir, lauksaimnieku, prasītāju klientu un darījumu partneru, jutīgums jautājumos par sabiedrības veselību novedīs pie minēto galapatērētāju uzticības zaudēšanas flusilazolam. Līdz ar to jāsecina, ka prasītāju apgalvojumi, ka būšot ārkārtīgi grūti atjaunot galapatērētāju uzticību pēc laikposma, kad flusilazols bijis aizliegts — un nevar izslēgt, ka tas var ilgt vairākus gadus —, ir pietiekami iespējami.
189
Galu galā, ceturtkārt, nevar izslēgt, ka varētu tikt nodarīts kaitējums prasītāju tēlam attiecīgajā rūpniecības nozarē, ko raksturo sīva konkurence starp nelielu skaitu lielo uzņēmumu.
190
Šajā sakarā, protams, jāpiekrīt Komisijas pamatotajai nostājai, ka gadījumā, ja Pirmās instances tiesa atceltu apstrīdēto direktīvu, prasītājas zaudēto tirgus daļu atgūšanai varētu organizēt preses un reklāmas kampaņu.
191
Jāatzīst tomēr, ka pat reklāmas kampaņa, iespējams, vairāku gadu garumā pēc tam, kad flusilazols izņemts no tirgus, prasītājām negarantētu iespēju kaut vai daļēji atgūt zaudētās tirgus daļas; to apliecina prasītāju iesniegtais dmrkynetec Ltd ziņojums.
192
Šajā sakarā jāprecizē, ka atšķirībā no Komisijas nostājas fakts, ka flusilazola izmantošana kopš tā laišanas tirgū nav radījusi problēmas sabiedrības veselībai, pats par sevi nevar šādas kampaņas ietvaros pienācīgi atspēkot ļoti negatīvo ietekmi, ko varētu radīt šīs aktīvās vielas aizliegums
193
Turklāt jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru gadījumā, ja tāda tiesību akta izpilde, par kuru pamata lietā celta prasība par atcelšanu, var izraisīt neatgriezeniskas izmaiņas tirgū, kurā prasītājs jau darbojas, kaitējumu, ko varētu ciest prasītājs, pat ja tas būtu finansiāla rakstura, tomēr pagaidu noregulējuma tiesvedības ietvaros izņēmuma kārtā varētu uzskatīt par neatgriezenisku (skat. Pirmās instances tiesas 2001. gada 12. septembra rīkojumu lietā T-139/01 Comafrica un Dofe Fresh Fruit Europe/Komisija, Recueil, II-2415. lpp., 94. punkts un tajā minētā judikatūra).
194
Šajā lietā attiecīgajā tirgū, visticamāk, notiks neatgriezeniskas izmaiņas.
195
Šādos apstākļos nevar izslēgt, ka vismaz daļa no kaitējuma, no kā cietīs prasītājas savu tirgus daļu zaudēšanas dēļ, var būt neatgriezeniska.
196
Attiecībā uz tirgus daļu zaudēšanas radītā kaitējuma būtiskumu jāatgādina, ka tad, ja prasītājs ir uzņēmums, mantiskā kaitējuma smagums ir jāvērtē, it īpaši ņemot vērā uzņēmuma izmēru (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2005. gada 20. septembra rīkojums lietā T-195/05 R Deloitte Business Advisory/Komisija, Krājums, II-3485. lpp., 156. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas priekšsēdētāja 1990. gada 23. maija rīkojumu apvienotajās lietās C-51/90 R un C-59/90 R Comos Tank u.c./Komisija, Recueil, I-2167. lpp., 26. un 31. punkts, un Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2004. gada 22. decembra rīkojumu lietā T-201/04 R Microsoft/Komisija, Krājums, II-4463. lpp., 257. punkts). Turklāt prasītāja materiālo situāciju var vērtēt, it īpaši ņemot vērā tās grupas pazīmes, pie kuras uzņēmums pieder pēc tā akciju sadalījuma (šī rīkojuma 174. punktā minētais rīkojums lietā Solvay Pharmaceuticals/Padome, 108. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas priekšsēdētāja 1995. gada 7. marta rīkojumu lietā C-12/95 P Transacciones Marítimas u.c./Komisija, Recueil, I-467. lpp., 12. punkts, un 1998. gada 15. aprīļa rīkojumu lietā C-43/98 P(R) Camar/Komisija un Padome, Recueil, I-1815. lpp., 36. punkts.
197
Šajā lietā Komisija apgalvo, ka tirgus daļu zaudēšana, no kā ciestu prasītājas, jebkurā ziņā ļoti nelielā mērā ietekmētu prasītāju apgrozījumu, ņemot vērā grupu, kurai tās pieder. Komisija šajā sakarā izvirza vairākus argumentus, lai pierādītu, ka finansiālie zaudējumi, ko varētu ciest minētā grupa, nekādā ziņā neapdraudētu tās pastāvēšanu.
198
Šajā sakarā jānorāda, ka prasītājas neapgalvo, ka apstrīdētā direktīva apdraudot to pastāvēšanu. Tā vietā prasītājas norāda, ka, ja tiktu pierādīta tirgus daļu zaudēšana, saskaņā ar judikatūru tā pati par sevi uzskatāma par būtisku un neatgriezenisku kaitējumu un ka līdz ar to nav jāvērtē, cik lielā mērā tirgus daļu zaudēšana varētu ietekmēt grupu, kurai pieder prasītājas.
199
Jāatgādina, ka prasītie pagaidu pasākumi būtu pamatoti tikai, ja, nenosakot šādus pasākumus, prasītājas tiktu nostādītas situācijā, kas varētu apdraudēt to pastāvēšanu vai neatgriezeniski mainīt to tirgus daļas (šajā sakarā skat. šī rīkojuma 147. punktā minēto 1999. gada 30. jūnija rīkojumu lietā Pfizer Animal Health/Padome, 138. punkts, un šī rīkojuma 174. punktā minēto rīkojumu lietā Solvay Pharmaceuticals/Padome, 107. punkts).
200
Līdz ar to prasītājām, atsaucoties uz tirgus daļu zaudēšanas risku, nav jāpierāda, ka ir apdraudēta to pastāvēšana.
201
Prasītājām tomēr jāpierāda, ka kaitējums, ko tās piesauc, ir būtisks.
202
Protams, šajā lietā nevar uzskatīt, ka finansiālā ietekme, ko radītu prasītāju komercdarbības līdzekļu zaudēšana saistībā ar flusilazola tirdzniecību, varētu apdraudēt visas grupas, kurā ietilpst prasītājas, pastāvēšanu. Tomēr atšķirībā no Komisijas nostājas vērtēt, cik būtisks ir neatgriezeniskās tirgus daļu zaudēšanas radītais kaitējums, nevar pēc tā vien, kāda ir tirgus daļās izmantoto komercdarbības līdzekļu bilances vērtība un kā šādas vērtības zaudējums ietekmē grupu.
203
Faktiski jāatgādina, ka, apsverot grupas pazīmes, jāvērtē visi lietas faktiskie apstākļi (šajā sakarā skat. šī rīkojuma 147. punktā minēto rīkojumu lietā Aughinish Alumina/Komisija, 69.–78. punkts).
204
Turklāt atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai pagaidu noregulējuma tiesnesim atkarībā no katras lietas īpašajiem apstākļiem jāvērtē, vai, tūlītēji izpildot tiesību aktu, kura piemērošanu lūgts apturēt, prasītājam var tikt radīts būtisks un neatgriezenisks kaitējums, ko nevarētu novērst ar vēlāku lēmumu (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2002. gada 7. maija rīkojums lietā T-306/01 R Aden u.c./Padome un Komisija, Recueil, II-2387. lpp., 93. punkts, un 2003. gada 15. maija rīkojums lietā T-47/03 R Sison/Padome, Recueil, II-2047. lpp., 30. punkts).
205
Šajā lietā jākonstatē, ka prasītājas tirgū darbojas jau vairāk nekā 20 gadus un tām ir reģistrētas flusilazolu saturošo augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecības atļaujas lietošanai 26 kultūraugiem 15 dalībvalstīs. Turklāt nav apstrīdēts, ka citiem prasītāju tirgotajiem produktiem tirgū ir reputācija, ko flusilazola pilnīgs aizliegums no 2008. gada 30. jūnija var vērā ņemami sabojāt. Var uzskatīt, ka, zaudējot tirgus daļas, ko prasītājas ieguvušas tirgū, kam raksturīga augsta konkurence, lietojot zinātību [know-how], veicot ieguldījumus pētniecības un attīstības jomā, kā arī vairāku gadu garumā veidojot savu klientūru, norādīto īpašo apstākļu dēļ prasītājām varētu tikt nodarīts būtisks kaitējums. Apstāklis, ka šāds kaitējums tikai nelielā mērā ietekmētu grupas kopējo apgrozījumu, šīs lietas ietvaros nav pietiekams, lai kaitējuma būtiskumu varētu noliegt.
Par interešu izsvēršanu
206
Ja pieteikumā par pagaidu noregulējumu ietverta norāde, ka pastāv risks, ka pieteikuma iesniedzējam varētu tikt nodarīts būtisks un neatgriezenisks kaitējums, un pagaidu noregulējuma tiesnesis izsver attiecīgās intereses, viņam jāizvērtē, vai gadījumā, ja tiesa pamata lietā atceltu apstrīdēto aktu, būtu iespējams mainīt situāciju, ko būtu radījusi tā tūlītēja izpilde, un, otrādi, vai minētā akta piemērošanas apturēšana liktu šķēršļus tā pilnai iedarbībai, ja prasība pamata lietā tiktu noraidīta (Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 20. jūlija rīkojums lietā T-114/06 R Globe/Komisija, Krājums, II-2627. lpp., 147. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas priekšsēdētāja 2003. gada 26. jūnija rīkojumu apvienotajās lietās C-182/03 R un C-217/03 R Beļģija un Forum 187/Komisija, Recueil, I-6887. lpp., 142. punkts).
207
Šajā sakarā jāatgādina, ka principā ar sabiedrības veselību saistītajām prasībām, bez šaubām, jāpiešķir būtiskāka nozīme nekā ekonomiska rakstura apsvērumiem (skat. Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1999. gada 30. jūnija rīkojumu lietā T-70/99 R Alpharma/Padome, Recueil, II-2027. lpp., 152. punkts un tajā minētā judikatūra).
208
Tomēr šajā lietā iemesli, ar kuriem Komisija pamatojusi apstrīdētās direktīvas pieņemšanu, saistīti ar endokrīno traucējumu risku, ko varētu radīt flusilazols. Neraugoties uz to, jāatzīst, ka pati Komisija visā novērtējuma procedūras gaitā ļāvusi domāt, ka atbilstoši veiktajiem zinātniskajiem pētījumiem un informācijai, un studijām, ko pēc Komisijas lūguma sniedzis paziņojuma iesniedzējs, flusilazols uzskatāms par drošu.
209
Pamatojoties uz minēto novērtējumu, Komisija ierosināja flusilazolu iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā. Sākotnējos Komitejai minētajos pasākumos bija paredzēts, ka flusilazols minētajā pielikumā ir uz septiņiem gadiem, lai dalībvalstis prioritārā kārtībā pārvērtētu flusilazolu saturošos augu aizsardzības līdzekļus, kas jau atradās tirgū.
210
No apstrīdētās direktīvas astotā apsvēruma izriet, ka Komisija savu priekšlikumu grozīja tikai pēc Komitejas un Padomes veiktā vērtējuma, pamatojoties uz atsevišķu dalībvalstu paustajām bažām; Komisija uzskatīja, ka nepieciešami papildu ierobežojumi, lai mazinātu risku līdz tādam līmenim, kas ir pieļaujams un atbilst augstajam aizsardzības līmenim Kopienā.
211
Tā rezultātā Komisija papildus citiem sākotnējā priekšlikumā ietvertajiem ierobežojumiem flusilazola iekļaušanas termiņu saīsināja no sākotnēji paredzētajiem septiņiem gadiem līdz 18 mēnešiem.
212
Tā kā Komiteja ar tās priekšsēdētāja starpniecību tam paredzētajā laikā nesniedza atzinumu, Komisija Padomei iesniedza priekšlikumu, kurā bija ietverti apstrīdētie ierobežojumi. Beidzoties Direktīvā 91/414 noteiktajam termiņam, Padome nebija pieņēmusi ierosināto īstenošanas aktu, ne arī paudusi iebildumus pret ierosinājumu. Tādējādi Komisija varēja priekšlikumu pieņemt redakcijā ar apstrīdētajiem ierobežojumiem.
213
Šādos apstākļos jāsecina, ka, pirmkārt, prasītājas flusilazolu ražo un tirgo jau vairāk nekā 20 gadus.
214
Otrkārt, nešķiet, ka ar lietas dalībnieku rakstiem būtu pierādīts, ka flusilazola izmantošana izraisījusi sabiedrības veselības apdraudējumu.
215
Treškārt, flusilazola novērtējumi veikti jau vairāk nekā 13 gadus, un šajā laikā Komisijai bijusi nemainīga nostāja, ka minētā viela nav kaitīga, un tikai pēc tam, kad tika ierosināts flusilazolu iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā uz 10 gadiem, pēc Komitejā notikušās apspriešanās Komisija ierosināja minēto laikposmu saīsināt līdz septiņiem gadiem un, visbeidzot, to saīsināja līdz 18 mēnešiem.
216
Ceturtkārt, flusilazolu galu galā atzina par pietiekami drošu, lai varētu atļaut tā izmantošanu atsevišķiem kultūraugiem, bet, šķiet, tā izmantošanas aizliegums attiecībā uz pārējiem kultūraugiem pamatots tik vien kā ar atsevišķu dalībvalstu paustajām bažām.
217
Turklāt jāuzsver, ka, neietekmējot šī rīkojuma 160. punktā ietvertos apsvērumus, Komisija pati neizslēdz iespēju, ka flusilazola iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā vēlāk varētu attiecināt arī uz citiem kultūraugiem.
218
Tomēr pagaidu noregulējuma tiesnesis nevar aizstāt Komisiju, vērtējot būtībā sarežģītus tehniskus apsvērumus, un jākonstatē, ka prasītājas vienkārši prasījušas saglabāt situāciju, kas jau pastāvējusi vairākus gadus.
219
Šajā stadijā jānorāda, ka var secināt, pirmkārt, to, ka šādam nolūkam paredzētajā piecpadsmit gadu laikā Komisija nav spējusi pienācīgi veikt visus nepieciešamos novērtējumus un tā rezultātā, par sliktu prasītājām, novērtējums ir nepilnīgs; otrkārt, lai gan, protams, joprojām nav zināms, kādas sekas flusilazols atstāj uz atsevišķiem kultūraugiem, augu aizsardzības līdzekļi, kuros izmantota šī aktīvā viela, tomēr dalībvalstīs atļauti vairāk nekā piecpadsmit gadus un, sākotnējā skatījumā, nav uzskatīts, ka prasītāju produktiem būtu bijis nepieciešams noteikt kādus aizliegumus vai aizsardzības pasākumus.
220
No tā izriet, ka apstrīdēto ierobežojumu piemērošanas apturēšana līdz lietas pabeigšanai šajā lietā nevarētu vairāk kaitēt veselībai, nekā tas, ka ne Kopienu līmenī, ne valstu līmenī vairāk nekā piecpadsmit gadus nav veikti nekādi šāda rakstura pasākumi, it īpaši tāpēc, ka nav saņemtas sūdzības par pierādītām kaitīgām flusilazola sekām un, gluži pretēji, gan ziņotāja dalībvalsts, gan pārvērtējuma Komiteja norādījusi uz drošiem flusilazola izmantošanas veidiem.
221
Turklāt jāatgādina, ka Direktīvas 91/414 4. panta 5. punktā atļauts jebkurā brīdī pārvērtēt augu aizsardzības līdzekļu atļaujas, ja pastāv norādes, ka vairs netiek ievērota kāda no minētā panta 1. punktā izvirzītajām prasībām, starp kurām ir arī prasība, ka minētie produkti, ņemot vērā zinātniskās un tehniskās atziņas, nevar atstāt tiešu vai netiešu kaitīgu iespaidu uz cilvēku vai dzīvnieku veselību vai pazemes ūdeņiem, un prasība neradīt nepieņemamu ietekmi uz vidi.
222
Turklāt Direktīvas 91/414 11. panta 1. punktā paredzēts, ka gadījumā, ja dalībvalstij ir pamatoti iemesli uzskatīt, ka līdzeklis, ko tā ir atļāvusi vai gatavojas atļaut saskaņā ar direktīvas 10. pantu, apdraud cilvēku vai dzīvnieku veselību vai vidi, tā var uz laiku ierobežot vai aizliegt šā līdzekļa izmantošanu un/vai pārdošanu savā teritorijā. Tādā pašā gadījumā dalībvalstij par šādu rīcību nekavējoties jāinformē Komisija un pārējās dalībvalstis un jāsniedz sava lēmuma pamatojums.
223
Līdz ar to varētu domāt, ka, ja apstrīdētie ierobežojumi būtu apturēti līdz sprieduma pasludināšanai lietā, nepieciešamības gadījumā aizsargpasākumus varētu noteikt saskaņā ar Direktīvu 91/414.
224
Turklāt apstrīdētās direktīvas īstenošana var ļoti jūtami ietekmēt ne tikai prasītāju, bet arī trešo personu intereses. It īpaši, lai arī, kā norādīts šī rīkojuma 162.–173. punktā, prasītājas nav prima facie pierādījušas, ka apstrīdētās direktīvas dēļ varētu nākties slēgt prasītāju ražotni Sernē, var saprātīgi sagaidīt, ka neatgriezeniskās izmaiņas prasītāju tirgus daļās varētu būt būtiskas. Jāuzsver, ka nevar izslēgt iespēju, ka minētajā ražotnē samazinātos darbinieku skaits un ka tiks ietekmēti arī citi flusilazola apstrādes uzņēmumi.
225
Turklāt prasītājas apgalvo, ka tikšot ietekmēti flusilazolu izmantojošie lauksaimnieki un Eiropas lauksaimniecība kopumā, it īpaši tādēļ, ka, pirmkārt, nepastāvot citi tehniskie risinājumi vīnogulāju stumbru slimību ārstēšanai, otrkārt, neesot reģistrēts neviens cits produkts saulespuķu fomozes ierobežošanai un, visbeidzot, flusilazols esot vienīgais produkts, ar ko iespējams ārstēt linsēklu un linšķiedras slimības.
226
Komisija minētos argumentus apstrīd, vienīgi norādot, ka tie ir pretrunā prasītāju argumentiem, kas izmantoti, lai apstrīdētu flusilazola aizstājamību ar citiem konkurējošiem produktiem.
227
Šajā sakarā pietiekami minēt, ka tādēļ, ka flusilazolam ir unikālas īpašības attiecībā uz atsevišķiem kultūraugiem, nav acīmredzami izslēgts, ka attiecībā uz citiem kultūraugiem to varētu aizstāt ar citiem produktiem no triazolo fungicīdu tirgus. Līdz ar to Komisijas argumentiem nevar piekrist.
228
Tātad jāsecina, ka šajā lietā interešu izsvēršana nosliecas par labu tam, lai tiktu noteikti lūgtie pagaidu pasākumi.
229
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, jāsecina, ka šajā lietā ir izpildīti nosacījumi lūgto pagaidu pasākumu noteikšanai.
230
Tātad līdz sprieduma pasludināšanai lietā jāaptur, pirmkārt, termiņš flusilazola iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā, kas pielikumā apstrīdētajai direktīvai noteikts 2008. gada 30. jūnijā, otrkārt, termiņš, līdz kuram dalībvalstis pēc atkārtotas novērtēšanas groza vai atsauc atļaujas flusilazolu saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem, kas apstrīdētās direktīvas 3. panta 2. punkta otrajā daļā noteikts 2008. gada 30. jūnijā, un, treškārt, apstrīdētās direktīvas pielikuma īpašo noteikumu A daļā paredzētais ierobežojums, kas attiecas uz kultūraugiem, kuriem flusilazolu izmantot var atļaut dalībvalstis, proti, graudaugiem (izņemot rīsus), kukurūzu, rapšu sēklām un cukurbietēm.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
izdod rīkojumu:
1)
līdz sprieduma pasludināšanai lietā apturēt termiņu flusilazola iekļaušanai Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvas 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū I pielikumā, kas pielikumā Komisijas 2006. gada 11. decembra Direktīvai 2006/133/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414, lai tajā iekļautu flusilazolu kā aktīvo vielu, noteikts 2008. gada 30. jūnijā;
2)
līdz sprieduma pasludināšanai lietā apturēt termiņu, līdz kuram dalībvalstis pēc atkārtotas novērtēšanas groza vai atsauc atļaujas flusilazolu saturošiem augu aizsardzības līdzekļiem, kas Direktīvas 2006/133 3. panta 2. punkta otrajā daļā noteikts 2008. gada 30. jūnijā;
3)
līdz sprieduma pasludināšanai lietā apturēt Direktīvas 2006/133 pielikuma īpašo noteikumu A daļā paredzētais ierobežojums, kas attiecas uz kultūraugiem, kuriem flusilazolu izmantot var atļaut dalībvalstis, proti, graudaugiem (izņemot rīsus), kukurūzu, rapšu sēklām un cukurbietēm;
4)
atlikt lēmumu par tiesāšanās izdevumiem.
Luksemburgā, 2007. gada 19. jūlijā.
Sekretārs
E. Coulon
Priekšsēdētājs
B. Vesterdorf
(
*1
)	Tiesvedības valoda — angļu.
(
1
)	 -Izlaista konfidenciāla informācija.