62013CC0103_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko Tiesas kancelejā 2013. gada 4. martā iesniedza Administrativen sad Sofia-grad
[Sofijas Administratīvā tiesa] (Bulgārija), attiecas uz LESD 48. un 49. panta interpretāciju, kā arī uz Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas atjaunota un grozīta ar Padomes 1996. gada 2. decembra Regulu (EK) Nr. 118/97 (2), kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006 (3) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1408/71”), un it īpaši tās 12., 46. un 94. panta interpretāciju.
2. Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz strīdu starp S. Somovu, Bulgārijas pilsoni, un Glaven direktor na Stolichno upravlenie “Sotsialno osiguryavane”
( SUSO ) (Sofijas Sociālā nodrošinājuma dienesta, turpmāk tekstā – “ SUSO ”, ģenerāldirektoru).
3. Saistībā ar šo tiesvedību S. Somova lūdz atcelt SUSO ģenerāldirektora 2011. gada 2. decembra lēmumu, ar kuru viņš apstiprina trīs SUSO
izdotus rīkojumus, kuros konstatēts, ka vecuma pensijas piešķiršana Bulgārijā S. Somovai no 2007. gada 5. jūlija ir pretrunā Bulgārijas Sociālās apdrošināšanas kodeksa ( Kodeks za sotsialnoto osiguriavane, turpmāk tekstā – “ KSO ”) 94. panta 1. daļai, un ar kuru S. Somovai tiek uzdots atmaksāt viņai samaksātās summas ar procentiem.
4. KSO
94. panta 1. daļā spēkā esošajā redakcijā attiecībā uz pašnodarbinātām personām laikposmā no 2005. gada 27. decembra līdz 2011. gada 31. decembrim bija paredzēts nosacījums, ka vecuma pensija tiek piešķirta, ja tiek pārtraukta apdrošināšanas iemaksu veikšana.
5. Tomēr saskaņā ar apstrīdēto lēmumu datumā, kurā tika piešķirta vecuma pensija, S. Somova nebija pārtraukusi veikt sociālās apdrošināšanas iemaksas Austrijā, kur viņa strādāja un bija apdrošināta laikposmā no 1995. gada oktobra līdz 2000. gada decembrim un no 2001. gada janvāra līdz 2011. gada jūlijam pašnodarbinātās personas statusā atbilstoši Austrijas Federālajam likumam par sociālo apdrošināšanu.
6. Iesniedzējtiesa tostarp jautā Tiesai, vai ar tādu valsts tiesību normu kā KSO
94. panta 1. daļa tiek ierobežota personas, kura saņem vecuma pensiju vienā dalībvalstī, brīvība strādāt pašnodarbinātas personas statusā citā dalībvalstī saskaņā ar LESD 49. pantu, kas garantē brīvību veikt uzņēmējdarbību.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Savienības tiesības
7. Regulas Nr. 1408/71 12. pantā ir noteikts:
“1. Šī regula nevar nedz piešķirt, nedz uzturēt spēkā tiesības uz vairākiem viena un tā paša veida pabalstiem par vienu un to pašu obligātās apdrošināšanas laika posmu. Tomēr šis noteikums neattiecas uz invaliditātes pabalstiem, vecuma pabalstiem, pēcnāves pabalstiem (pensijām) vai pabalstiem par arodslimību, kurus ir piešķīrušas vienas vai vairāku dalībvalstu institūcijas saskaņā ar 41. pantu, 43. panta 2. un 3. punktu, 46., 50. un 51. pantu vai 60. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
2. Ja vien šajā regulā nav noteikts citādi, tad dalībvalsts tiesību aktus, kas reglamentē pabalstu samazināšanu, apturēšanu vai atsaukšanu gadījumā, kad tie pārklājas ar citiem sociālās nodrošināšanas pabalstiem vai jebkāda cita veida ienākumiem, var izmantot, pat neraugoties uz to, ka tiesības uz šādiem pabalstiem iegūtas saskaņā ar kādas citas dalībvalsts tiesību aktiem vai ka šādi ienākumi radušies kādā citā dalībvalstī.
[..]”
8. Saskaņā ar šīs regulas 45. panta 1. punktu:
“Ja kādas dalībvalsts tiesību akti saskaņā ar sistēmu, kas nav īpaša sistēma 2. vai 3. punkta nozīmē, nosaka, ka tiesību uz pabalstiem iegūšana, saglabāšana vai atgūšana ir atkarīga no apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmu pabeigšanas, tad vajadzības gadījumā šīs dalībvalsts kompetentā institūcija ņem vērā tādus apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmus, kas ir pabeigti saskaņā ar kādas citas dalībvalsts tiesību aktiem, neatkarīgi no tā, vai tas veikts saskaņā ar vispārēju sistēmu vai īpašu sistēmu un darbinieka vai pašnodarbinātas personas statusā. Šiem mērķiem tā ņem vērā šos laika posmus tā, it kā tie būtu pabeigti saskaņā ar tās tiesību aktiem.”
9. Regulas Nr. 1408/71 46. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Ja kādi dalībvalsts tiesību aktos prasīti nosacījumi par tiesībām uz pabalstiem tiek izpildīti, vienīgi piemērojot 45. pantu [..], tad piemēro šādus noteikumus:
a) kompetentā institūcija aprēķina teorētisko pabalsta summu, ko attiecīgā persona varētu pieprasīt, ja visi apdrošināšanas un/vai dzīvesvietas laika posmi, kas pabeigti saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem, kuri attiekušies uz šo darbinieku vai pašnodarbināto personu, būtu pabeigti attiecīgajā valstī saskaņā ar tiesību aktiem, ko tā piemēro pabalsta piešķiršanas dienā. [..]
b) šī kompetentā institūcija tad nosaka faktisko pabalsta summu, balstoties uz iepriekšējā daļā minēto teorētisko summu, proporcionāli attiecībai starp to apdrošināšanas vai dzīvesvietas laika posmu ilgumu, kas pirms apdrošināšanas gadījuma iestāšanās pabeigts saskaņā ar tiesību aktiem, ko piemēro šī institūcija, un kopējo apdrošināšanas un dzīvesvietas laika posmu ilgumu, kas pirms apdrošināšanas gadījuma iestāšanās pabeigts saskaņā ar visu attiecīgo dalībvalstu tiesību aktiem.”
10. Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktā ir noteikts:
“Visus apdrošināšanas laika posmus un, attiecīgā gadījumā, visus nodarbinātības vai dzīvesvietas laika posmus, kas pabeigti saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem pirms 1972. gada 1. oktobra vai pirms tās spēkā stāšanās dienas šajā dalībvalstī vai kādā tās teritorijas daļā, ņem vērā, lai noteiktu tiesības uz pabalstiem, kas iegūtas saskaņā ar šo regulu.”
B – Bulgārijas tiesības
11. KSO
4. pantā ir noteikts:
“[..]
(3) Tiek obligāti apdrošinātas pret invaliditāti, ko izraisījusi slimība, pret vecumu un pret nāvi:
[..]
5. Personas, kas ir pašnodarbinātas un kas saņem ikmēneša atalgojumu, kurš pārsniedz vai ir vienāds ar minimālo algu pēc tam, kad ir atskaitīti izdevumi, kas atzīti tiesību aktos, ja tās attiecīgajā mēnesī nav apdrošinātas uz cita pamata.
6. Personas, kas ir pašnodarbinātas un kas attiecīgajā mēnesī ir apdrošinātas uz cita pamata, neatkarīgi no atalgojuma apmēra.
[..]”
12. Ar Konstitutsionen sad
(Konstitucionālā tiesa) 2000. gada 29. jūnija spriedumu Nr. 5 (4) pienākums pensionētām personām, kas strādā kā pašnodarbinātas personas, būt apdrošinātām un veikt iemaksas tika atzīts par pretrunā esošu Bulgārijas Konstitūcijai. Tomēr šīs pensionētās pašnodarbinātās personas var brīvprātīgi apdrošināties pret trim riskiem, kas uzskaitīti KSO
4. panta 3. punktā.
13. KSO – redakcijā, kas bija piemērojama pašnodarbinātām personām laikposmā no 2005. gada 27. decembra līdz 2011. gada 31. decembrim, – 94. panta “Pensijas piešķiršanas datums” 1. daļā bija noteikts:
“Pensijas tiek piešķirtas, sākot ar tiesību iegūšanas datumu, un attiecībā uz vecuma pensiju, sākot ar apdrošināšanas beigām, ja pieteikums un nepieciešamie dokumenti ir iesniegti sešu mēnešu laikā no tiesību iegūšanas datuma vai, attiecīgā gadījumā, apdrošināšanas beigu datuma. Ja dokumenti tiek iesniegti vēlāk nekā sešus mēnešus pēc tiesību iegūšanas datuma vai, attiecīgā gadījumā, apdrošināšanas beigu datuma, pensijas tiek piešķirtas, sākot ar dokumentu iesniegšanas datumu.”
14. KSO
94. pantā noteiktais pienākums izbeigt apdrošināšanu pašnodarbinātām personām tika atcelts no 2012. gada 1. janvāra.
15. KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punktā ir noteikts:
“[..]
(3) Paredzot pensionēšanos, apdrošināšanas laika posmā tiek ņemts vērā arī laika posms, kurā attiecīgās personas ir sasniegušas 68. panta 1. un 2. daļā noteikto vecumu, bet kurā netika veiktas iemaksas par pieciem gadiem pirms pensionēšanās tiesību iegūšanas un kurā ir veiktas iemaksas, kas aprēķinātas, balstoties uz minimālajiem ienākumiem, kuri tiek garantēti pašnodarbinātām personām un kuri noteikti saskaņā ar valsts obligātās apdrošināšanas finansēšanas likumu, šo iemaksu samaksas dienā, ja minētais laika posms nav ieskaitīts kā apdrošināšanas laika posms saskaņā ar citu šā kodeksa noteikumu.
[..]
(5) Attiecībā uz apdrošināšanas laika posmu, kas iegūts, izmantojot 3. daļā noteikto kārtību, tiesības uz pensiju rodas sociālo iemaksu samaksāšanas dienā vai dienā, kad ir apstiprināts šo iemaksu samaksas pa daļām grafiks.”
III – Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
16. 2007. gada 18. janvāra pieteikumā S. Somova lūdza, lai viņai piešķir vecuma pensiju, paziņojot, ka viņa nav apdrošināta kopš 1996. gada 4. jūnija. Ar 2007. gada 6. februāra rīkojumu šis pieteikums tika noraidīts tādēļ, ka S. Somova, kas bija veikusi iemaksas Bulgārijā par laika posmu no 1967. gada 18. janvāra līdz 1996. gada 31. maijam (5), neatbilst Bulgārijas likumā noteiktajiem vecuma un darba stāža nosacījumiem.
17. 2007. gada 22. jūnijā S. Somova lūdza viņai piešķirt pensiju, pamatojoties uz KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punktu, redakcijā, kas bija spēkā 2007. gadā. Šajā noteikumā bija paredzēts, ka, lai iegūtu tiesības uz vecuma pensiju, ir jāveic iemaksas par trūkstošo laika posmu, proti, diviem gadiem, sešiem mēnešiem un septiņpadsmit dienām. Ar 2007. gada 5. jūlija rīkojumu un, balstoties uz S. Somovas pieteikumu, tika izstrādāts regulāro maksājumu grafiks trūkstošo apdrošināšanas iemaksu veikšanai.
18. Tajā pašā dienā S. Somovas meita, rīkojoties kā viņas pilnvarotā persona, rakstiski apstiprināja, ka S. Somova nav strādājusi kopš 1996. gada 4. jūnija un 2007. gada 5. jūlijā nebija apdrošināta.
19. Ar 2007. gada 11. jūlija rīkojumu S. Somovai tika piešķirta vecuma pensija minimālā apmērā no 2007. gada 5. jūlija. Šī summa vairakkārt tika atkārtoti izvērtēta.
20. Pēc tam, kad 2011. gadā S. Somova pieprasīja vecuma pensiju par sociālo apdrošināšanu atbildīgajā iestādē Austrijā, 2011. gada 20. septembrī SUSO
no šīs iestādes saņēma veidlapas E 001/AT un E 205/AT. No tām izriet, ka S. Somova bija sociālās apdrošināšanas sistēmas dalībniece Austrijā laikposmā no 1995. gada oktobra līdz 2000. gada decembrim un no 2001. gada janvāra līdz 2011. gada jūlijam, strādājot kā pašnodarbināta persona Austrijas Federālā likuma par sociālo apdrošināšanu izpratnē. Šajā laika posmā S. Somova strādāja lauksaimnieces profesijā.
21. No tā SUSO
secināja, ka pensijas piešķiršanas brīdī – 2007. gada 5. jūlijā – S. Somova nebija pārtraukusi veikt sociālās apdrošināšanas iemaksas. Uz šī pamata un ar trim rīkojumiem SUSO
atcēla rīkojumu par pensijas piešķiršanu S. Somovai, kā arī rīkojumus par pensijas palielināšanu un izdeva rīkojumu piedzīt uz šo rīkojumu pamata izmaksāto pensiju, kā arī procentus.
22. S. Somova administratīvā kārtībā apstrīdēja šos rīkojumus. Viņas sūdzība tika noraidīta ar SUSO
ģenerāldirektora 2011. gada 2. decembra lēmumu, kas tiek apstrīdēts. Viņš uzskata, ka paziņojums par sociālās apdrošināšanas pārtraukšanu attiecas ne tikai uz sociālo apdrošināšanu Bulgārijā, jo atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 84.a pantam S. Somovai bija pienākums paziņot Bulgārijas sociālās apdrošināšanas iestādei, ka viņa ir apdrošināta citā dalībvalstī. Turklāt SUSO
ģenerāldirektors uzskata, ka saskaņā ar šīs regulas 44. panta 2. punktu un 45. pantu vajadzēja ņemt vērā S. Somovas apdrošināšanas laika posmu Austrijā, tomēr nepiemērojot KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punktu.
23. S. Somova uzskata, ka faktam, ka viņa bija apdrošināta brīdī, kad viņa pieprasīja pensiju Bulgārijā, nav nozīmes, jo viņas sociālā apdrošināšana bija nodrošināta citā dalībvalstī.
24. Šādos apstākļos Administrativen sad Sofia-grad, kur S. Somova cēla prasību, lai atrisinātu šo strīdu, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1) Vai, ņemot vērā [pamatlietas] apstākļus, [LESD] 48. panta pirmā daļa un [LESD] 49. panta pirmā un otra daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tām tiek pieļauta tāda dalībvalsts tiesību no rma kā [pamatlietā], [proti], [ KSO ] 94. panta 1. daļa par prasību pārtraukt apdrošināšanu, lai varētu piešķirt vecuma pensiju dalībvalsts pilsonim, kurš pensijas pieteikšanas brīdī strādājis kā pašnodarbināta persona citā dalībvalstī un ietilpst [Regulas Nr. 1408/71] piemērošanas jomā?
2) Vai atbilstoši Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktam, ko interpretē kopsakarā ar LESD 48. panta pirmās daļas a) punktu, ir pieļaujams izņēmums no to apdrošināšanas laika posmu summēšanas noteikuma, kas citā dalībvalstī ir tikuši pabeigti pirms regulas piemērošanas dalībvalstī, kurā ir ticis iesniegs pensijas pieteikums, piešķirot apdrošinātai personai tiesības izvēlēties, vai viņa uzrāda šos apdrošināšanas laika posmus summēšanai, un izvērtēt summēšanas nepieciešamību, ja laika posms, kas ir ticis pabeigts vienīgi atbilstoši tās dalībvalsts tiesībām, kurā ir iesniegts pensijas pieteikums, nav pietiekams, lai pamatotu tiesības uz pensiju, ja vien a posteriori
netiek veiktas apdrošināšanas iemaksas?
Vai šajos apstākļos ar LESD 48. panta pirmās daļas a) punktu tiek pieļauts, ka atteikumam piemērot Regulas Nr. 1408/71 46. panta 2. punktu – par apdrošināšanas laika posmu summēšanu pēc šīs regulas piemērošanas uzsākšanas datuma – ir piemērojamas apdrošinātās personas izvēles tiesības, ja šī persona savā pensijas pieteikumā nenorāda citā dalībvalstī pabeigtus apdrošināšanas laika posmus?
3) Vai Regulas Nr. 1408/71 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tādu apdrošināšanas laika posmu atzīšana, kuri izriet no apdrošināšanas iemaksu samaksas a posteriori, kā Bulgārijas tiesībās paredzēts [ KSO ] [pārejas un noslēguma noteikumu] 9. punkta 3. daļā, ja, kā tas ir pamatlietā, šādi atzītie apdrošināšanas laika posmi pārklājas ar atbilstoši citas dalībvalsts tiesībām pabeigtiem apdrošināšanas laika posmiem?
4) Vai Regulas Nr. 1408/71 12. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts, ka dalībvalsts pārtrauc pensijas maksājumu veikšanu un prasa atmaksāt visus maksājumus, kas šīs dalībvalsts pilsonim ir tikuši veikti saskaņā ar atbilstoši valsts tiesībām piešķirtu vecuma pensiju, ja [šajā] regulā paredzētie nosacījumi ir tikuši izpildīti tikai pensijas piešķiršanas datumā, ja tas ir noticis, pamatojoties tikai uz valsts tiesībām (proti, pensijas piešķiršanas brīdī attiecīgās personas apdrošināšana citā dalībvalstī nav bijusi pārtraukta, atbilstoši valsts tiesībām ņemti vērā apdrošināšanas laikposmi, a posteriori
veicot apdrošināšanas iemaksas, ir ticis atzīts apdrošināšanas laika posms, neņemot vērā apdrošināšanas laika posmus, kas līdz pensijas piešķiršanas brīdim ir tikuši pabeigti citā dalībvalstī) un ja nav tikuši izteikti apsvērumi, kādēļ pensija būtu jānosaka citā apmērā?
Ja pensijas atmaksas prasījums ir pieļaujams, vai no Savienības tiesību līdzvērtīguma un efektivitātes principiem izriet, ka ir jāatlīdzina arī procenti, lai gan atbilstoši starptautisko tiesību līgumam piešķirtās pensijas atmaksāšanas gadījumā dalībvalsts iekšējās tiesībās nav paredzēti procentu maksājumi?”
IV – Tiesvedība Tiesā
25. Rakstveida apsvērumus ir iesniegušas Bulgārijas valdība, Īrija un Eiropas Komisija. Bulgārijas valdība un Komisija sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē, kas notika 2014. gada 9. janvārī.
V – Analīze
A – Par prejudiciālo jautājumu pieņemamību
26. Īrija lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu uzskata par nepieņemamu.
27. Tā norāda, ka prejudiciālie jautājumi, par kuriem iesniedzējtiesai jālemj pamatlietā, attiecas tikai uz valsts tiesībām un, lai uz tiem atbildētu, nav nepieciešama ne Savienības tiesību piemērošana, ne interpretācija. Īrija it īpaši uzskata, ka lēmumā par prejudiciālu jautājumu sniegšanu nav sniegta pietiekama informācija par faktiskajiem un tiesiskajiem pamatlietas apstākļiem, lai skaidri norādītu, kā Savienības tiesības varētu ietekmēt minētā strīda iznākumu.
28. Es turpretī uzskatu, ka prejudiciālie jautājumi ir pieņemami.
29. Lai arī pamatlieta galvenokārt attiecas uz KSO
94. panta 1. daļā noteikto prasību pārtraukt apdrošināšanas iemaksu veikšanu, lai varētu piešķirt vecuma pensiju Bulgārijā, apstākļi strīdā starp S. Somovu un SUSO
ģenerāldirektoru neveido situāciju, kas attiecas tikai uz vienu dalībvalsti. Proti, dienā, kad tika pieprasīta vecuma pensija Bulgārijā, S. Somova strādāja kā pašnodarbināta persona Austrijā, tādējādi īstenojot savas tiesības uz brīvību veikt uzņēmējdarbību saskaņā ar LESD 49. pantu (6) .
30. Turklāt iesniedzējtiesa konstatēja, ka S. Somovas gadījumā tika summēti apdrošināšanas laika posmi Bulgārijā un Austrijā tostarp (7) divu gadu, sešu mēnešu un 17 dienu laika posmā, kas tika ņemts vērā, veicot papildu iemaksas, kā apdrošināšanas laika posms atbilstoši Bulgārijas tiesībām saskaņā ar KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punkta 3. daļu. Šādu situāciju reglamentē Regulas Nr. 1408/71 noteikumi.
B – Par prejudiciālo jautājumu būtību
1) Par pirmo jautājumu
a) Argumentācija
31. Savos rakstveida apsvērumos Bulgārijas valdība uzskata, ka KSO 94. pants nerada šķēršļus brīvības veikt uzņēmējdarbību, ko garantē LESD 49. pants, īstenošanai. Tā norāda, ka Regulā Nr. 1408/71 ir paredzēta sociālās apdrošināšanas sistēmu koordinācija, nevis saskaņošana, un ka prasība pārtraukt apdrošināšanu kā pamats vecuma pensijas piešķiršanai tiek piemērots nediskriminējošā veidā visām personām, uz kurām attiecas Bulgārijas tiesību akti.
32. Bulgārijas sistēmā vecuma pensijas piešķiršana nozīmējot darbinieka vai pašnodarbinātas personas profesionālās darbības izbeigšanu, jo šī pensija aizvietojot ienākumus, kas tiek gūti no profesionālās darbības. Šajā ziņā tā norāda, ka, ņemot vērā starp dalībvalstu sistēmām un tiesību aktiem šajā jomā pastāvošās atšķirības, šāda uzņēmējdarbības veikšana citā dalībvalstī, atkarībā no gadījuma, attiecīgajai personai var būt vairāk vai mazāk nelabvēlīga atkarībā no piemērojamo valsts tiesību aktu kombinācijas saskaņā ar Regulu Nr. 1408/71 (8) .
33. 2014. gada 9. janvāra tiesas sēdē un pēc tam, kad Tiesa bija uzdevusi rakstiskus un mutiskus jautājumus, Bulgārijas valdība apstiprināja, ka pienākums izbeigt apdrošināšanu, kurš noteikts KSO
94. panta 1. daļā, redakcijā, kas bija spēkā brīdī, kad tika piešķirta vecuma pensija (9) S. Somovai, nozīmēja pienākumu izbeigt profesionālo darbību. Tā norādīja, ka šis pienākums bija tikai formāla prasība un ka pietika ar vienu darbības pārtraukšanas dienu, un nākamajā dienā profesionālo darbību varēja atsākt, summējot profesionālos ienākumus un vecuma pensiju.
34. Tā piebilda, ka šī prasība neatbilst nekādam īpašam mērķim un ka tai pat neesot ne jēgas, ne loģikas.
35. Bulgārijas valdība paziņoja, ka tieši tāpēc, ka Bulgārijas iestādes sapratušas, ka šī prasība var radīt problēmas pārrobežu situācijās, tās šo prasību atcēlušas pašnodarbinātām personām no 2012. gada 1. janvāra un apsver to atcelt arī algotiem darbiniekiem.
36. Komisija uzskata, ka saskaņā ar KSO
94. panta 1. daļu, tiklīdz konkrēts darbinieks ir sasniedzis pensijas vecumu atbilstoši Bulgārijas tiesību aktiem, viņš nevar doties strādāt uz citu dalībvalsti, kur pensijas vecums ir lielāks, tā, lai viņam neatteiktu tiesības uz pensiju Bulgārijā. Komisija uzskata, ka šis valsts noteikums, kā rezultātā darbiniekam tiek atteikta pensija Bulgārijā, jo viņš ir pieņēmis lēmumu doties strādāt kā pašnodarbināta persona citā dalībvalstī, ir šķērslis personas pārvietošanās brīvības īstenošanai.
37. 2014. gada 9. janvāra tiesas sēdē Komisija norādīja, ka, pēc tās domām, Tiesas judikatūrā par LESD 49. pantu netiek pieļauta tāda valsts norma kā KSO
94. panta 1. daļa, jo tā varētu apgrūtināt vai laupīt iespēju īstenot brīvību veikt uzņēmējdarbību, pat ja šī norma tiek piemērota, nešķirojot pēc pilsonības. Komisija piebilda, ka pašnodarbinātai personai, ja tā ir spiesta īslaicīgi pārtraukt profesionālo darbību, ko viņa veic citā dalībvalstī, pastāv risks, ka tā nevarēs atsākt šo darbību.
b) Vērtējums
38. Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai LESD 48. panta pirmajai daļai un 49. panta pirmajai un otrajai daļai ir pretrunā, ja tiek piemērota tāda dalībvalsts tiesību norma kā KSO
94. panta 1. daļa, kurā tiesības uz vecuma pensiju ir kombinētas ar pienākumu pārtraukt sociālās apdrošināšanas iemaksu veikšanu, neatkarīgi no tā, vai tās attiecas uz darbību, kas īstenota šajā pašā dalībvalstī vai citā dalībvalstī.
39. Iesniedzējtiesa netieši norāda, ka prasība pārtraukt apdrošināšanas iemaksu veikšanu, kas nozīmē pienākumu pārtraukt profesionālo darbību – kaut arī tikai uz vienu dienu, kā to tiesas sēdē apstiprināja Bulgārijas valdība –, praksē var izraisīt sekas, kas ierobežo brīvību veikt uzņēmējdarbību, it īpaši tāpēc, ka nav pārliecības, ka attiecīgā persona, kas strādā citā dalībvalstī, varēs atsākt savu profesionālo darbību pēc minētā pārtraukuma.
40. Jānorāda, ka, pēc iesniedzējtiesas domām, apdrošinātā persona saglabā tiesības strādāt pēc vecuma pensijas piešķiršanas un var summēt šo vecuma pensiju ar algotu profesionālo darbību. Tātad nav obligātas un tiešas saiknes starp šādas pensijas izmaksāšanu saskaņā ar Bulgārijas tiesībām un algotas profesionālas darbības pārtraukšanu. Šos faktus tiesas sēdē apstiprināja Bulgārijas valdība.
41. Turklāt no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka saskaņā ar KSO
4. panta 3. punktu pensionētajām personām, kas ir algotas darbinieces, ir obligātā sociālā apdrošināšana, un tātad tām ir pienākums veikt sociālās apdrošināšanas iemaksas, lai arī saskaņā ar iepriekš minēto Konstitutsionen sad spriedumu Nr. 5 šis pienākums tiek uzskatīts par tādu, kurš ir pretrunā Bulgārijas Konstitūcijai attiecībā uz pensionētām personām, kas veic darbību kā pašnodarbinātas personas. Tāpēc šīs personas var izvēlēties turpināt vai neturpināt veikt sociālās apdrošināšanas iemaksas Bulgārijā. Ja pensionēta persona (darbinieks vai pašnodarbināta persona) veic sociālās apdrošināšanas iemaksas, tās pensija tiek proporcionāli palielināta (10) .
42. Turklāt ir skaidrs, ka S. Somova veica darbību kā pašnodarbināta persona Austrijā un tādējādi bija apdrošināta kompetentajā Austrijas sociālās apdrošināšanas iestādē laika posmā no 1995. gada oktobra līdz 2000. gada decembrim un no 2001. gada janvāra līdz 2011. gada jūlijam. Ir arī skaidrs, ka Bulgārijas pensijas piešķiršanas brīdī, proti, 2007. gada 5. jūlijā, S. Somova saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 13. panta 2. punkta b) apakšpunktu bija pakļauta Austrijas sociālās apdrošināšanas sistēmai un ka viņa nebija pārtraukusi veikt sociālās apdrošināšanas iemaksas šīs valsts sistēmā.
i) Vai pastāv diskriminācija vai šķērslis?
43. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja konkrētajā jomā nav veikta saskaņošana Eiropas Savienības līmenī, katras dalībvalsts ziņā ir savos tiesību aktos noteikt, pirmkārt, dalības sociālās apdrošināšanas sistēmā tiesību vai pienākuma nosacījumus, un otrkārt, nosacījumus, ar kādiem rodas tiesības uz pabalstiem. Tomēr, lai arī LESD 48. pantā ir pieļautas atšķirības dažādu dalībvalstu sociālās apdrošināšanas sistēmās un tātad atšķirības tajās strādājošo personu tiesībās, ir skaidrs, ka dalībvalstīm, īstenojot šo kompetenci, ir jāievēro Savienības tiesības (11) .
44. Tādējādi tādēļ, ka tādas valsts tiesību normas kā pamatlietā attiecas uz vecuma pensijas piešķiršanas nosacījumiem, netiek izslēgta LESD noteikumu, un it īpaši noteikumu par personu brīvu pārvietošanos, piemērošana (12) .
45. No pastāvīgās judikatūras arī izriet, ka visu LESD noteikumu par personu brīvu pārvietošanos mērķis ir atvieglot Savienības pilsoņiem jebkāda veida profesionālo darbību veikšanu Savienības teritorijā un ka tiem ir pretrunā pasākumi, kas var būt nelabvēlīgi šiem pilsoņiem, ja tie vēlas veikt saimniecisko darbību citas dalībvalsts teritorijā, pat ja tie ir piemērojami neatkarīgi no attiecīgo darbinieku pilsonības (13) . Tāpēc Līguma noteikumiem par personu brīvu pārvietošanos ir pretrunā jebkāds pasākums, kas, pat ja to piemēro, nediskriminējot pilsonības dēļ, var Savienības pilsoņiem traucēt vai padarīt nepievilcīgāku Līgumā garantēto pamatbrīvību īstenošanu (14) . Tiek aizliegts šīm brīvībām likt jebkādu šķērsli, pat maznozīmīgu (15), ja apgalvotais šķērslis nav pārāk nejaušs un netiešs (16) .
46. No tā izriet, ka Bulgārijas likumdevējam ir tiesības noteikt vecuma pensijas piešķiršanas nosacījumus šajā valstī, ja vien šie nosacījumi nav diskriminējoši pilsonības dēļ un neierobežo vai nerada šķēršļus pārvietošanās brīvībai.
47. Šķiet, ka strīdīgais noteikums tiek vienādi piemērots no tiesiskā un faktiskā viedokļa gan bulgāriem, gan citu dalībvalstu pilsoņiem un tāpēc nav diskriminējošs, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Gluži otrādi, es uzskatu, ka tas rada šķērsli pārvietošanās brīvībai un konkrētajā gadījumā brīvībai veikt uzņēmējdarbību.
48. Proti, no Tiesā iesniegtajiem lietas materiāliem izriet, ka saskaņā ar KSO
94. panta 1. daļu ar ļoti īsu formālu pārtraukumu (kaut vai uz dienu) apdrošināšanas iemaksu veikšanā pietiek, lai tiktu piešķirta pensija (17) . Tomēr, lai arī šāds apdrošināšanas iemaksu veikšanas pārtraukums Bulgārijā šķiet viegli īstenojams un neietekmē profesionālās darbības veikšanu vai atsākšanu, it īpaši pašnodarbinātām personām, kuras var izvēlēties, atsākt vai neatsākt apdrošināšanas iemaksu veikšanu, tomēr citā dalībvalstī tas var būt grūti izdarāms vai pat neiespējams. Ņemot vērā ilgās un sarežģītās administratīvās formalitātes, ko šāds p ārtraukums var izraisīt citā dalībvalstī, lai saņemtu savu vecuma pensiju Bulgārijā, tāds darbinieks kā S. Somova varētu būt spiests pārtraukt savu profesionālo darbību uz ilgāku un neparedzamu periodu, un tādējādi varētu tikt apdraudēta tā iespēja turpināt savu darbu.
49. Kā norāda iesniedzējtiesa, šāds pārtraukums citā dalībvalstī var izraisīt pensionētas personas profesionālo nestabilitāti. Pēc šāda pārtraukuma pensionētai personai var nebūt garantiju atsākt savu darbu vai pat atrast citu darbu. Turklāt pat pēc pensionētās personas atgriešanās darba tirgū šis obligātais pārtraukums, kas ir traucējis karjeras norisi un izaugsmi, var atstāt konkrētu un tiešu ietekmi uz priekšrocībām, ko šī persona var gūt no savas profesionālās darbības (18) .
50. Arī alternatīva rada neērtības, jo, nepārtraucot apdrošināšanas iemaksu veikšanu un profesionālo darbību citā valstī, persona nevarēs summēt profesionālos ienākumus ar Bulgārijas vecuma pensiju.
51. Jāatgādina, ka tiesas sēdē Bulgārijas valdība ļāva noprast, ka šā pienākuma atcelšana pašnodarbinātām personām ir saistīta ar izpratni par to, ka šis pienākums var radīt problēmas pārrobežu situācijās.
ii) Vai šķērslis var būt attaisnots?
52. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts pasākumi, kas rada šķēršļus pārvietošanās brīvībai, ir attaisnojami tikai ar nosacījumu, ka tie ir paredzēti vispārējo interešu mērķa sasniegšanai, ka tie ir piemēroti, lai garantētu tā sasniegšanu un ka tie nepārsniedz tā sasniegšanai vajadzīgo (19) .
53. Iesniedzējtiesa uzskata, ka pienākums pārtraukt apdrošināšanu, kas noteikts KSO
94. panta 1. daļā, nav paredzēts vispārējo interešu mērķa sasniegšanai. Turklāt jāatgādina, ka 2014. gada 9. janvāra tiesas sēdē Bulgārijas valdība norādīja, ka šīs formālās prasības mērķis nav zināms vai pat tāda vispār nav. Bulgārijas valdība pat piebilda, ka šai prasībai neesot ne jēgas, ne loģikas, ka attiecīgais noteikums no 2012. gada 1. janvāra esot atcelts attiecībā uz pašnodarbinātām personām, un ka šobrīd Bulgārijā tiekot izskatīta iespēja atcelt šo noteikumu arī algotiem darbiniekiem.
54. Tātad ir acīmredzams, ka minēto prasību neattaisno vispārējo interešu mērķis, kura sasniegšanu attiecīgais pasākums varētu garantēt.
55. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild, ka LESD 49. pantam ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību norma kā KSO
94. panta 1. daļa, kurā tiesības uz vecuma pensiju ir pakļautas prasībai pārtraukt sociālās apdrošināšanas iemaksu veikšanu.
2) Par otro prejudiciālo jautājumu
a) Argumentācija
56. Kā norāda Bulgārijas valdība, iesniedzējtiesa ar šo jautājumu būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktā ir ļauts nepiemērot noteikumu par apdrošināšanas laika posmu summēšanu attiecībā uz apdrošināšanas laika posmiem, kas citā dalībvalstī ir pabeigti pirms regulas piemērošanas uzsākšanas dalībvalstī, kurā ir iesniegts pensijas pieteikums, ja darba stāžs, kas ir sasniegts vienīgi atbilstoši tās valsts tiesībām, kurā ir iesniegts pensijas pieteikums, nav pietiekams, lai iegūtu tiesības uz pensiju, ja vien netiek a posteriori
veiktas apdrošināšanas iemaksas.
57. Rakstveida apsvērumos Bulgārijas valdība uzskata, ka Regula Nr. 1408/71 sniedz apdrošinātajām personām, uz kurām tā attiecas, izvēles tiesības attiecībā uz piemērojamajiem tiesību aktiem tikai tad, ja tas ir skaidri tajā paredzēts.
58. Kā norāda Bulgārijas valdība, Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punkts liek tai darboties ar atpakaļejošu spēku, liekot dalībvalstīm ņemt vērā visus apdrošināšanas, nodarbinātības vai dzīvošanas laikposmus, kas pabeigti saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem pirms 1972. gada 1. oktobra vai pirms datuma, no kura šī regula ir piemērojama šajā dalībvalstī vai kādā tās teritorijas daļā, ja tas ir nepieciešams, lai noteiktu personas tiesības uz noteikta veida pabalstiem. Šī valdība uzskata, ka šis noteikums tika pieņemts, lai novērstu tiesību uz pensiju zaudēšanu un lai garantētu šo tiesību iegūšanu un saglabāšanu jebkurai personai, tostarp attiecībā uz apdrošināšanas laikposmiem, kas pabeigti pirms datuma, no kura ir piemērojama minētā regula. Tas nozīmējot, ka apdrošināšanas laika posmu summēšana, pirmkārt, ir jāveic saskaņā ar šajā pašā regulā paredzētajiem apdrošināšanas laikposmu summēšanas noteikumiem, un tikai pēc tam, ja attiecīgās personas apdrošināšanas iemaksu veikšanas laika posms nav pietiekams, tai būtu jāatsaucas uz valsts tiesībās paredzēto iespēju a posteriori
veikt trūkstošās iemaksas.
59. 2014. gada 9. janvāra tiesas sēdē Bulgārijas valdība norādīja, ka, tā kā Regulas Nr. 1408/71 noteikumi attiecas uz dalībvalstīm un to pārvaldes iestādēm, apdrošinātajām personām vajadzētu būt izvēles tiesībām atsaukties vai neatsaukties uz šīs regulas noteikumiem. Proti, kā norāda šī valdība, ja apdrošinātā persona izvēlas neatsaukties uz minēto regulu, valsts administrācija nevar šo regulu tai piemērot automātiski. Bulgārijas valdība uzskata, ka Īrijas un Komisijas apsvērumi, saskaņā ar kuriem apdrošinātās personas nevar iebilst pret Regulas Nr. 1408/71 noteikumu piemērošanu, ir pretrunā šīs regulas mērķim – radīt labumu apdrošinātajām personām – un pašai subjektīvo tiesību jēdziena nozīmei.
60. Īrija uzskata, ka Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punkta formulējums ir skaidrs un nepārprotams: šā noteikuma formulējums ir saistošs pēc definīcijas, jo tajā noteikts, ka jebkurš apdrošināšanas laikposms, kas pabeigts saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem pirms datuma, no kura šī regula ir piemērojama šajā dalībvalstī, “tiek ņemts vērā”, lai noteiktu tiesības, kas piešķirtas saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 noteikumiem. Tāpēc Īrija uzskata, ka šīs normas nosacījumus nevar interpretēt kā tādus, atbilstoši kuriem prasītājam tiek piešķirtas tiesības lemt, ka attiecīgie apdrošināšanas laikposmi netiek ņemti vērā summēšanas procesā. Tā uzskata, ka, ja Regulā Nr. 1408/71 privātpersonām būtu piešķirtas tiesības neņemt vērā apdrošināšanas laikposmus, tas radītu sarežģījumus, kas varētu apdraudēt valstu sistēmu koordināciju un tādējādi iekšējā tirgus mērķus.
61. Komisija uzskata, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktu šī regula šajā gadījumā ir piemērojama. Tā uzskata, ka ar šo regulu noteiktās tiesību kolīziju sistēmas piemērošana ir atkarīga vienīgi no objektīvās situācijas, kurā atrodas ieinteresētais darbinieks. Sociāli apdrošinātās personas, kas ietilpst tās piemērošanas jomā, nevarot iebilst pret šīm kolīziju normām, un minētajām personām neesot tiesību no tām atkāpties.
b) Vērtējums
62. Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktā sociāli apdrošinātām personām ir piešķirtas izvēles tiesības neņemt vērā apdrošināšanas laikposmus, kas pabeigti citā dalībvalstī pirms datuma, no kura šī regula ir piemērojama Bulgārijā. Būtībā tiek jautāts, vai minētās regulas 94. panta 2. punkts ir vai nav saistošs (20) .
63. No pastāvīgās judikatūras izriet, ka, ja Regulā Nr. 1408/71 sociāli apdrošinātām personām, uz kurām attiecas šī regula, ir paredzētas izvēles tiesības attiecībā uz piemērojamajiem tiesību aktiem, tas tajā ir skaidri atrunāts (21) .
64. Saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktu “visus apdrošināšanas laikposmus [..], kas pabeigti saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem pirms [1972. gada 1. oktobra vai] pirms šīs regulas spēkā stāšanās dienas, ņem vērā, lai noteiktu tiesības uz pabalstiem saskaņā ar šo regulu” (22) . Tāpat kā Īrija uzskatu, ka šīs regulas 94. panta 2. punkta formulējums ir, pirmkārt, nepārprotams un, otrkārt, saistošs.
65. Šā noteikuma saistošais raksturs skaidri izriet no vārdiem “ņem vērā”, kas lietoti tekstā franču valodā, bet arī teksta pārējās valodu redakcijās (23) . Šis noteikums nesniedz nekādu rīcības brīvību ne dalībvalstīm, ne kompetentajām iestādēm, ne apdrošinātajām personām. No tā izriet, ka pamatlietā, lai noteiktu S. Somovas tiesības uz pensiju Bulgārijā, ir jāņem vērā arī apdrošināšanas laika posmi, kas saskaņā ar Austrijas tiesību aktiem pabeigti pirms datuma, no kura Regula Nr. 1408/71 ir piemērojama Bulgārijā (24) .
66. Es uzskatu, ka šo vērtējumu neatspēko fakts, ka kādā spriedumā, šajā gadījumā – spriedumā iepriekš minētajā lietā Habelt, Tiesa uzskatīja, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktu attiecīgās personas “var atsaukties” (25) uz visu apdrošināšanas, nodarbinātības vai dzīvošanas laika posmu, kas pabeigti saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem pirms šīs regulas piemērošanas uzsākšanas datuma, ņemšanu vērā, lai noteiktu tiesības uz pabalstiem, kas iegūtas saskaņā ar šo regulu. Proti, šā izteiciena izmantošana, iespējams, izrietēja no attiecīgajiem apstākļiem šajā spriedumā, kurā konkrēti atsaukšanās uz Regulu Nr. 1408/71 attiecībā uz citā dalībvalstī pabeigto apdrošināšanas vai dzīvošanas laikposmu ņemšanu vērā ieinteresētajām personām tika liegta.
67. Tāpēc es uzskatu, ka, piemērojot Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktu, visi apdrošināšanas, nodarbinātības vai dzīvošanas laika posmi, kas ir pabeigti saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem pirms datuma, no kura šī regula ir piemērojama, obligāti ir jāņem vērā, lai noteiktu tiesības, kas iegūtas saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, tostarp noteikumiem par tāda algota darbinieka vai tādas pašnodarbinātas personas tiesībām uz vecuma pensiju, kas ir bijusi pakļauta divu vai vairāk dalībvalstu tiesību aktiem.
68. No tā izriet, ka S. Somovas tiesības uz vecuma pensiju Bulgārijā būtu vajadzējis noteikt, izmantojot Bulgārijā un Austrijā pabeigto apdrošināšanas laika posmu summēšanu saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 45. pantu, nevis pamatojoties uz KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punktu.
69. Turklāt jānorāda, ka atbilstīgi Administrativen sad Sofia-grad
uzskatam “Austrijā pabeigtie laikposmi ir pietiekami, lai aizpildītu saskaņā ar valsts tiesībām trūkstošo apdrošināšanas laikposmu, un nav vajadzības atzīt laikposmu atbilstoši KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punktam”. Tas nozīmē, ka S. Somovas vecuma pensijas aprēķinam ir jāpiemēro summēšanas un proporcionāla aprēķina noteikumi, kas minēti Regulas Nr. 1408/71 46. panta 2. punktā, jo, piemērojot šīs regulas 45. pantu, iegūtā šo apdrošināšanas laikposmu Bulgārijā un Austrijā summa ir pietiekama, lai viņai nodrošinātu tiesības uz vecuma pensiju Bulgārijā.
70. Es uzskatu, ka Regulas Nr. 1408/71 45. pantam un 46. panta 2. punktam ir imperatīvs raksturs (26) un apdrošinātā persona nevar atteikties no to piemērošanas, nenorādot savā vecuma pensijas pieteikumā citā dalībvalstī pabeigtus apdrošināšanas laika posmus.
71. Tāpēc es uzskatu, ka Regulas Nr. 1408/71 45. pantam, 46. panta 2. punktam un 94. panta 2. punktam ir imperatīvi obligāts raksturs un tajos nav ļauts apdrošinātajai personai atteikties no tā, ka tiek piemēroti noteikumi par apdrošināšanas laika posmu, kas pabeigti citā dalībvalstī pirms datuma, kurā dalībvalstī, kurā ir iesniegts vecuma pensijas pieteikums, ieviesta minētā regula, summēšanu un proporcionālu aprēķinu.
3) Par trešo jautājumu
a) Argumentācija
72. Bulgārijas valdība uzskata, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 12. panta 1. punktu tajā nevar nedz tikt piešķirtas, nedz saglabātas tiesības saņemt vairākus viena un tā paša veida pabalstus par vienu un to pašu obligātās apdrošināšanas laika posmu. Tā uzskata, ka, neskatoties uz tajā paredzētajiem izņēmumiem, Regulas Nr. 1408/71 12. panta 1. punktā nav ļauts atzīt apdrošināšanas iemaksu veikšanas laika posmu, kas pabeigts, a posteriori veicot iemaksas saskaņā ar valsts tiesībām, ja tādējādi atzītais apdrošināšanas iemaksu veikšanas laika posms pārklājas ar apdrošināšanas laika posmiem, kas pabeigti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.
73. Komisija uzskata, ka, ņemot vērā tās atbildi uz otro jautājumu, atsevišķa atbilde uz šo jautājumu nav nepieciešama.
b) Vērtējums
74. Trešais jautājums, ko uzdevusi Administrativen sad Sofia-grad,
ir jautājums par to, vai Regulas Nr. 1408/71 12. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to netiek pieļauta tāda apdrošināšanas laikposmu, kuri izriet no apdrošināšanas iemaksu veikšanas a posteriori, atzīšana, piemērojot KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punkta 3. daļu, ja, kā tas ir pamatlietā, šādi atzītie apdrošināšanas iemaksu veikšanas laikposmi pārklājas ar atbilstoši citas dalībvalsts tiesībām pabeigtiem apdrošināšanas laikposmiem.
75. Ņemot vērā manu atbildi uz otro jautājumu par Regulas Nr. 1408/71 45. panta, 46. panta 2. punkta un 94. panta 2. punkta imperatīvi obligāto raksturu, es uzskatu, ka nav jāsniedz atsevišķa atbilde uz trešo jautājumu. Proti, kā apstiprina Administrativen sad Sofia-grad, apdrošināšanas laikposmi, ko S. Somova ir pabeigusi Austrijā, ir pietiekami, lai aizpildītu apdrošināšanas laikposmu, kā viņai pietrūka, lai rastos tiesības uz vecuma pensiju atbilstoši Bulgārijas tiesību aktiem, un nav papildus jāatzīst laikposmu atbilstoši KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punkta 3. daļai. Tāpēc tostarp saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 45. pantā paredzēto summēšanas noteikumu atsaukšanās uz KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punkta 3. daļu nebija ne nepieciešama, ne pieļaujama.
4) Par ceturto jautājumu
a) Argumentācija
76. Kā norāda Bulgārijas valdība, Regulas Nr. 1408/71 12. panta 2. punktā dalībvalstij ir ļauts pārtraukt turpmākos maksājumus un piedzīt visus samaksātos maksājumus, kas izmaksāti kā vecuma pensija, kura piešķirta kādam tās pilsonim atbilstoši valsts tiesību aktiem, ja datumā, kad iesniegts vecuma pensijas pieteikums, prasītājs nav izpildījis savu pienākumu norādīt apdrošināšanas laikposmus, kas pabeigti citā dalībvalstī. Tā uzskata, ka, ja vēlāk tiek atklāts, ka ārzemēs ir pabeigts apdrošināšanas laika posms, pensijas apmērs ir jāpārrēķina, ņemot vērā citas dalībvalsts apliecināto un atzīto darba stāžu.
77. Komisija uzskata, ka, ņemot vērā tās atbildes uz pirmo un otro jautājumu, jau ir sniegta atbilde uz ceturtā jautājuma pirmo daļu. Šā pēdējā minētā jautājuma otrā daļa attiecas uz kredītu piedzīšanu un, ņemot vērā jau sniegtās atbildes, tai nav nozīmes.
b) Vērtējums
78. Ar ceturto jautājumu Administrativen sad Sofia-grad
vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1408/71 12. panta 2. punktā ir ļauts piedzīt no S. Somovas viņai izmaksātos maksājumus saskaņā ar vecuma pensiju tādēļ, ka šie maksājumi pārklājas ar citiem ienākumiem, kas gūti Austrijā. Proti, no Regulas Nr. 1408/71 12. panta 2. punkta izriet, ka dalībvalsts tiesību aktos paredzētie nosacījumi par samazināšanu principā (27) ir saistoši personām, kas saņem pabalstu no šīs dalībvalsts, ja šīs personas var saņemt citus sociālās apdrošināšanas pabalstus vai jebkāda veida citus ienākumus, kas iegūti atbilstoši citas dalībvalsts tiesību aktiem.
79. No apsvērumiem, ko Bulgārijas valdība izklāstīja tiesas sēdē, skaidri izriet, ka Bulgārijas tiesību aktos tiek pieļauta atalgotas profesionālās darbības pārklāšanās ar vecuma pensiju. Šādos apstākļos es uzskatu, ka Regulas Nr. 1408/71 12. panta 2. punkts nav piemērojams S. Somovas gadījumam, kad profesionālie ienākumi Austrijā pārklājas ar vecuma pensiju Bulgārijā.
80. Turklāt un pilnīgas skaidrības nolūkā es uzskatu, ka, ņemot vērā manas atbildes uz otro un trešo jautājumu, S. Somovas vecuma pensija bija jāaprēķina, pamatojoties uz Regulas Nr. 1408/71 45. pantā un 46. panta 2. punktā minētajiem summēšanas un proporcionāla aprēķina noteikumiem. Turklāt šķiet, ka saskaņā ar Administrativen sad Sofia-grad
norādīto, kas tai ir jāpārbauda, pensija, kura piešķirta atbilstoši šiem Regulas Nr. 1408/71 noteikumiem, neatšķirtos no tās, kas noteikta ar SUSO
2007. gada 11. jūlija rīkojumu (28) .
VI – Secinājumi
81. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es aicinu Tiesu uz Administrativen sad Sofia-grad uzdoto pirmo, otro un ceturto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
1) LESD 49. pantam ir pretrunā tāda dalībvalsts tiesību normu kā Kodeks za sotsialnoto osiguriavane
(Bulgārijas Sociālās apdrošināšanas kodekss) 94. panta 1. daļa, kurā tiesības uz vecuma pensiju ir pakļautas prasībai pārtraukt sociālās apdrošināšanas iemaksu veikšanu;
2) Padomes 1971. gada 14. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kas atjaunota un grozīta ar 1996. gada 2. decembra Padomes Regulu (EK) Nr. 118/97, kura grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1992/2006, 45. pantam, 46. panta 2. punktam un 94. panta 2. punktam ir imperatīvi obligāts raksturs, un tajos nav ļauts apdrošinātajai personai atteikties no tā, ka tiek piemēroti noteikumi par apdrošināšanas laika posmu, kas pabeigti citā dalībvalstī pirms datuma, kurā dalībvalstī, kurā ir iesniegts vecuma pensijas pieteikums, ieviesta minētā regula, summēšanu un proporcionālu aprēķinu;
3) Regulas Nr. 1408/71, redakcijā, kas grozīta un atjaunināta ar Regulu Nr. 118/97, kura grozīta ar Regulu Nr. 1992/2006, 12. panta 2. punkts nav piemērojams S. Somovas gadījumam, kad profesionālie ienākumi un pamatlietā minētie sociālās apdrošināšanas pabalsti pārklājas.
(1) .
(2)  –	OV 1997, L 28, 1. lpp.
(3)  –	OV L 392, 1. lpp.
(4)  –	Lieta 4/2000, DV
Nr. 55, 2000. gads.
(5)  –	Proti, 33 gadus, 11 mēnešus un 17 dienas, pamatojoties uz dokumentiem, ko izsnieguši S. Somovas darba devēji Bulgārijā attiecībā uz viņas dalību sociālās apdrošināšanas sistēmā un atalgojumiem.
(6)  –	Iesniedzējtiesa uzskata, ka fakts, ka tiek ievērota prasība izbeigt apdrošināšanu, varētu ietekmēt viņas lēmumu uzsākt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī saskaņā ar LESD 49. pantu tāda riska dēļ, ka nebūs iespējams turpināt īstenot pašnodarbinātās personas darbību pēc apdrošināšanas pārtraukšanas.
(7)  –	Iesniedzējtiesa arī norādīja, ka konkrētajā gadījumā tika summēti apdrošināšanas laika posmi tajās pašās dalībvalstīs no 1995. gada oktobra līdz 1996. gada maijam ieskaitot, neprecizējot, kā tāda summēšana varējusi rasties.
(8)  –	2009. gada 16. jūlija spriedums lietā C‑208/07 von Chamier-Glisczinski
(Krājums, I‑6095. lpp., 85. punkts).
(9)  –	Proti, redakcijā, kas bija spēkā no 2005. gada 27. decembra līdz 2011. gada 31. decembrim, kas ir piemērojama pamatlietas faktiem.
(10)  –	Man šķiet, ka šīs Bulgārijas tiesību normas drīzāk mudina pensionētās personas strādāt un maksāt apdrošināšanas iemaksas.
(11)  –	Šajā ziņā skat. 1999. gada 26. janvāra spriedumu lietā C‑18/95 Terhoeve
( Recueil, I‑345. lpp., 33.–35. punkts), kā arī 2013. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑282/11 Salgado González
(Krājumā vēl nav publicēts, 35.–37. punkts un tajos minētā judikatūra).
(12)  –	Šajā ziņā skat. spriedumu lietā Terhoeve
(minēts iepriekš, 35. punkts), kā arī 2001. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑368/98 Vanbraekel u.c. ( Recueil, I‑5363. lpp., 42. punkts).
(13)  –	1995. gada 15. decembra spriedums lietā C‑415/93 Bosman
( Recueil, I‑4921. lpp., 96. punkts), spriedums lietā Terhoeve
(minēts iepriekš, 39. punkts), 2000. gada 27. janvāra spriedums lietā C‑190/98 Graf
( Recueil, I‑493. lpp., 23. punkts), 2003. gada 30. septembra spriedums lietā C‑224/01 Köbler
( Recueil, I‑10239. lpp., 74. punkts), 2003. gada 2. oktobra spriedums lietā C‑232/01 Van Lent ( Recueil, I‑11525. lpp., 16. punkts), 2005. gada 17. marta spriedums lietā C‑109/04 Kranemann
(Krājums, I‑2421. lpp., 26. punkts) un 2007. gada 11. janvāra spriedums lietā C‑208/05 ITC
(Krājums, I‑181. lpp., 33. punkts).
(14)  –	Šajā ziņā skat. 2004. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑442/02 CaixaBank France
(Krājums, I‑8961. lpp., 11. punkts), kā arī 2011. gada 10. marta spriedumu lietā C‑379/09 Casteels
(Krājums, I‑1379. lpp., 21. un 22. punkts un tajos minētā judikatūra).
(15)  –	Šajā ziņā skat. 2008. gada 1. aprīļa spriedumu lietā C‑212/06 Francijas kopienas valdība un Valonijas valdība (Krājums, I‑1683. lpp., 52. punkts).
(16)  –	2000. gada 27. janvāra spriedums lietā C‑190/98 Graf
( Recueil, I‑493. lpp., 25. punkts).
(17)  –	Ja ir izpildīti visi pārējie nosacījumi, it īpaši attiecībā uz vecumu un darba stāžu.
(18)  –	Piemēram, kategorijas vai darba stāža zaudēšana, kas var ietekmēt šo attiecīgo personu karjeras attīstību un algu pieaugumu, tiesību uz atvaļinājumu zaudēšana vai ekonomisko un komerciālo kontaktu zaudēšana pašnodarbinātām personām utt.
(19)  –	Spriedums lietā Bosman
(minēts iepriekš, 104. punkts). Skat. arī 2013. gada 16. maija spriedumu lietā C‑589/10 Wencel
(Krājumā vēl nav publicēts, 70. punkts).
(20)  –	Iesniedzējtiesa uzskata, ka, ja Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punkts nav saistošs, S. Somovai, 2007. gadā pieprasot vecuma pensiju Bulgārijā, nebija pienākuma norādīt apdrošināšanas laikposmu, kas pabeigts saskaņā ar Austrijas tiesību aktiem.
(21)  –	1982. gada 27. maija spriedums lietā 227/81 Aubin ( Recueil, 1991. lpp., 19. punkts), kā arī 2010. gada 14. oktobra spriedums lietā C‑345/09 van Delft u.c. (Krājums, I‑9879. lpp., 54. punkts). Šā sprieduma lietā van Delft u.c. 52. punktā Tiesa nosprieda, ka, “tā kā Regulā Nr. 1408/71 paredzētās kolīziju normas imperatīvā veidā ir saistošas dalībvalstīm, vēl jo vairāk nevar tikt pieļauts, ka sociāli apdrošinātās personas, uz kurām attiecas šie noteikumi, varētu pretoties to iedarbībai, ja tās varētu izvēlēties atteikties no tā, ka šie noteikumi tām tiek piemēroti. Ar Regulu Nr. 1408/71 noteiktā tiesību normu kolīziju sistēma ir atkarīga vienīgi no objektīvās situācijas, kurā atrodas attiecīgais darba ņēmējs”.
(22)  –	Jānorāda, ka 2007. gadā S. Somova pieprasīja vecuma pensiju Bulgārijā, kur viņa pirms tam strādājusi kā algota darbiniece. Es uzskatu, ka, lai gan Regulas Nr. 1408/71 94. panta ar nosaukumu “Pārejas noteikumi darbiniekiem” 2. punktā nav konkrētas atsauces uz jebkuru “darbības pašnodarbinātas personas statusā” laika posmu, Tiesa 2002. gada 7. februāra spriedumā lietā C‑28/00 Kauer
(I‑1343. lpp., 25. punkts) nosprieda, ka “attiecībā uz Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktu ir jāatgādina, ka tajā minētais izteiciens “apdrošināšanas laika posms” ir definēts šīs regulas 1. panta r) punktā kā tāds, kas nozīmē “iemaksu veikšanas, nodarbinātības vai darbības pašnodarbinātas personas statusā laika posmus, kas par apdrošināšanas laika posmiem definēti vai atzīti tajos tiesību aktos, saskaņā ar kuriem tie tika pabeigti [..]”. Proti, Padomes 1981. gada 12. maija Regulā (EEK) Nr. 1390/81, ar ko Regulu Nr. 1408/71 attiecina arī uz pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm (OV L 143, 1. lpp.), uz pašnodarbinātām personām ir attiecināta sistēma, kas iedibināta algotiem darbiniekiem regulas sākotnējā redakcijā. Jāpiebilst, ka Regulas Nr. 1408/71 95. panta ar nosaukumu “Pārejas noteikumi pašnodarbinātām personām” 2. punktā – redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, ir noteikts, ka “visus apdrošināšanas laika posmus un, attiecīgā gadījumā, visus nodarbinātības, darbības pašnodarbinātas personas statusā vai dzīvošanas laika posmus, kas pabeigti saskaņā ar kādas dalībvalsts tiesību aktiem [..], ņem vērā, lai noteiktu tiesības uz pabalstiem saskaņā ar šo regulu”. Es uzskatu, ka šim pēdējam noteikumam ir tāds pats juridiskais saturs, kāds ir šīs pašas regulas 94. panta 2. punktam.
(23)  –	It īpaši skat. vārdus “се вземат предвид” bulgāru valodā, “wordt rekening gehouden” holandiešu valodā, “shall be taken into consideration” angļu valodā, “se tomará en cuenta” spāņu valodā, “é preso in considerazione” itāļu valodā, “será tido em consideração” portugāļu valodā, “λαμβάνεται υπόψη” grieķu valodā, “sunt luate în considerare” rumāņu valodā, “figyelembe kell venni” ungāru valodā, “otetaan huomioon” somu valodā, “skall beaktas vid” zviedru valodā, “skal tages i betragtning” dāņu valodā, “werden [..] berücksichtigt” vācu valodā, “sa zohľadnia” slovāku valodā, “se berou v úvahu” čehu valodā, “ņem vērā” latviešu valodā un “jest uwzględniany” poļu valodā.
(24)  –	Pēc analoģijas skat. 2002. gada 18. aprīļa spriedumu lietā C‑290/00 Duchon ( Recueil, I‑3567. lpp., 23. punkts). Skat. arī 1991. gada 7. februāra spriedumu lietā C‑227/89 Rönfeldt
( Recueil, I‑323. lpp., 16. punkts), 1998. gada 11. jūnija spriedumu lietā C‑275/96 Kuusijärvi
( Recueil, I‑3419. lpp., 25. punkts), 2001. gada 10. maija spriedumu lietā C‑389/99 Rundgren
( Recueil, I‑373. lpp., 29. un 30. punkts), kā arī 2007. gada 18. decembra spriedumu apvienotajās lietās C‑396/05, C‑419/05 un C‑450/05 Habelt u.c. (Krājums, I‑11895. lpp., 55. punkts).
(25)  –	Skat. šā sprieduma 55. punktu, kā arī 95. punktu, kurā izmantots teiciens “var atsaukties”. Administrativen sad Sofia-grad
uzskata, ka šie vārdi nozīmē, ka Tiesa uzskata Regulas Nr. 1408/71 94. panta 2. punktu par nesaistošu un tātad pakļautu tiesību īpašnieka rīcības brīvībai. Šajā lietā sekas tam būtu tādas, ka S. Somovai nebūtu bijis pienākuma, pieprasot piešķirt pensiju saskaņā ar valsts tiesībām, minēt šajā prasībā apdrošināšanas laika posmus, kas pabeigti citā dalībvalstī pirms šīs regulas piemērošanas uzsākšanas.
(26)  –	Pašā šo noteikumu tekstā nav sniegtas izvēles tiesības apdrošinātām personām, uz kurām tie attiecas. Pēc analoģijas skat. spriedumu lietā van Delft
(minēts iepriekš, 57. punkts). Tāpat, kā norādīts Īrijas apsvērumos, es uzskatu, ka tostarp saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 84.a panta 1. punktu “sociālās apdrošināšanas pakalpojuma pieprasītājam nav tiesību uzrādīt nepilnīgu pārskatu par savu profesionālo karjeru un apdrošināšanas laika posmiem, lai iegūtu finansiālu priekšrocību”. Kā secinājumu 67. punktā iepriekš minētajā lietā Wencel
norādīja ģenerāladvokāts P. Kruss Viljalons [ P. Cruz Villalón ], šajā tiesību normā iestādēm un personām, uz kurām attiecas [Regula Nr. 1408/71], “ir noteikts savstarpējas informēšanas un sadarbības pienākums, kuru konkretizējot tiek noteikts, ka pirmās no tām [..] sniedz visu informāciju, kas vajadzīga, lai tās varētu izmantot tiesības, kas tām piešķirtas saskaņā ar šo regulu”, savukārt otrās, “cik iespējams, drīz informē kompetentās valsts un dzīvesvietas valsts iestādes par visām izmaiņām, kas saistītas ar viņu pašu vai viņa ģimeni un kas ietekmē viņu tiesības saņemt pabalstus saskaņā ar šo regulu”.
(27)  –	Regulas Nr. 1408/71 12. panta 2. punktā noteiktajam principam ir izņēmums, kas paredzēts šīs regulas 46.b panta 1. punktā, kurā noteikts, ka viena un tā paša veida pabalstu pārklāšanās gadījumā valsts tiesību aktos paredzētos noteikumus par samazināšanu nepiemēro pabalstiem, kas aprēķināti saskaņā ar šīs regulas 46. panta 2. punktu.
(28)  –	Ņemot vērā manu atbildi uz iesniedzējtiesas uzdoto trešo jautājumu, var rasties jautājums, vai S. Somovai atbilstoši valsts tiesību aktiem varētu būt tiesības saņemt to apdrošināšanas iemaksu atmaksu, ko viņa veikusi saskaņā ar KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punktu. Tā kā S. Somovas tiesības uz vecuma pensiju Bulgārijā bija jānosaka, pamatojoties uz Regulas Nr. 1408/71 noteikumiem, nevis uz KSO
pārejas un noslēguma noteikumu 9. punktu, pamatojoties uz šo pēdējo minēto noteikumu, nerodas tiesības uz vecuma pensiju konkrētajā gadījumā. No tā izriet, ka iemaksas, ko S. Somova ir veikusi, pamatojoties uz šo noteikumu, ir sociālās apdrošināšanas iemaksas, par ko pretī netiek saņemts labums. Iesniedzējtiesai būs jāizlemj šis jautājums, pārbaudot it īpaši, vai SUSO
un S. Somova ir ievērojuši savus savstarpējās informēšanas un sadarbības pienākumus, kas noteikti Regulas Nr. 1408/71 84.a pantā. Jākonstatē, ka SUSO
norādīja, ka S. Somova ļaunticīgi esot neuzrādījusi savus apdrošināšanas laika posmus, kas pabeigti Austrijā. Tomēr iesniedzējtiesa apstiprināja, ka nevienā pensiju dienesta izsniegtajā dokumentā nav minēts, ka S. Somovai bija pienākums paziņot par citā dalībvalstī pabeigtiem apdrošināšanas laika posmiem, lai tiktu ņemti vērā visi apdrošināšanas laika posmi saskaņā ar Regulas Nr. 1408/71 45. pantu. Turklāt, kā norāda šī tiesa, veidlapā, kas jāaizpilda, lai pieprasītu vecuma pensiju, nav arī precizētas tiesības un pienākumi, kas izriet no šīs regulas.