62011CJ0072_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑72/11
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Oberlandesgericht Düsseldorf
(Vācija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2011. gada 11. februārī un kas Tiesā reģistrēts 2011. gada 18. februārī, kriminālprocesā pret
Mohsen Afrasiabi,
Behzad Sahabi,
Heinz Ulrich Kessel .
TIESA (trešā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. Lēnartss [ K. Lenaerts ] (referents), tiesneši J. Malenovskis [ J. Malenovský ], E. Juhāss [ E. Juhász ], Dž. Arestis [ G. Arestis ] un T. fon Danvics [ T. von Danwitz ],
ģenerāladvokāts Ī. Bots [ Y. Bot ],
sekretārs K. Malaceks [ K. Malacek ], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2011. gada 5. oktobra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko sniedza:
– Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof
vārdā – R. Grīsbaums [ R. Griesbaum ] un S. Morvaisers [ S. Morweiser ], kā arī S. Heine [ S. Heine ], pārstāvji,
– M. Afrasiabi [ M. Afrasiabi ] vārdā – K. Aminjans [ K. Aminyan ], Rechtsanwalt,
– H. U. Kesela [ H. U. Kessel ] vārdā – T. Elsners [ T. Elsner ], Rechtsanwalt,
– Francijas valdības vārdā – E. Ranaivosons [ E. Ranaivoson ], pārstāvis,
– Itālijas valdības vārdā – Dž. Palmjēri [ G. Palmieri ], pārstāve, kurai palīdz P. Džentili [ P. Gentili ], avvocato dello Stato,
– Eiropas Komisijas vārdā – F. Erlbahers [ F. Erlbacher ], M. Konstantinidis [ M. Konstantinidis ] un T. Šarfs [ T. Scharf ], pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2011. gada 16. novembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2007. gada 19. aprīļa Regulas (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 103, 1. lpp.) 7. panta 3. un 4. punktu.
2. Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar kriminālprocesu pret M. Afrasiabi, B. Sahabi un H. U. Keselu (turpmāk tekstā visi kopā – “apsūdzētie”), kuri par līdzdalību Vācijas izcelsmes keramiskās sinterkrāsns piegādē un uzstādīšanā Irānā tiek turēti aizdomās par Regulas Nr. 423/2007 noteikumu pārkāpumu.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
3. Lai izdarītu spiedienu uz Irānas Islāma Republiku ar mērķi panākt, lai tā pārtrauktu ar kodolieroču izplatīšanu un kodolieroču piegādes sistēmu attīstību saistītās darbības, Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome, pamatojoties uz Apvienoto Nāciju Statūtu VII nodaļas 41. pantu, 2006. gada 23. decembrī pieņēma Rezolūciju 1737 (2006), ar kuru tiek ieviesti konkrēti ierobežojoši pasākumi, kas vērsti pret šo valsti.
4. Saskaņā ar minētās rezolūcijas 2. un 12. punktu Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome:
“2. Saistībā ar šo ir nolēmusi, ka Irānai nekavējoties ir jāpārtrauc savas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbības [..].
[..]
12. Ir nolēmusi, ka visām valstīm dienā, kad pieņemta šī rezolūcija, vai jebkurā vēlākā laikā ir jāiesaldē to teritorijā esošie līdzekļi, citi finanšu aktīvi un saimnieciskie resursi, kuri ir pielikumā minēto personu vai vienību īpašumā vai kontrolē, kā arī kas pieder vai ko kontrolē citas personas vai vienības, kuras Padome vai (Sankciju) komiteja ir apzinājusi par tādām, kas piedalās Irānas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbībās un piedalās kodolieroču piegādes sistēmu attīstībā, ir tieši saistītas ar to vai sniedz tai atbalstu, vai personām vai vienībām, kas rīkojas to vārdā vai vadībā, vai kā vienības, kas tām pieder vai ir to kontrolē, tostarp nelikumīgā veidā [..], un turklāt ir nolēmusi, ka visām valstīm ir jānodrošina, ka to valstspiederīgie vai ikviena tās teritorijā esoša persona vai vienība nedara pieejamus šīm personām vai vienībām naudas līdzekļus, finanšu aktīvus un saimnieciskos resursus, vai netiek atļauta to izmantošana minēto personu interesēs.”
Savienības tiesības
Kopējā nostāja 2007/140/KĀDP
5. Lai īstenotu Rezolūciju 1737 (2006), Eiropas Savienības Padome ir pieņēmusi 2007. gada 27. februāra Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 61, 49. lpp.).
6. Minētās kopējās nostājas preambulas pirmā un devītā apsvēruma izpratnē:
“(1)	Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome 2006. gada 23. decembrī pieņēma Rezolūciju 1737 (2006), kurā tā aicina Irānu nekavējoties pārtraukt dažas ar kodolieroču izplatīšanu saistītas darbības un nosaka pret šo valsti konkrētus ierobežojošus pasākumus.
[..]
(9)	Rezolūcijā 1737 (2006) turklāt ir paredzēta līdzekļu, citu finanšu aktīvu un saimniecisko resursu iesaldēšana, kas pieder personām vai vienībām, kuras Drošības padomes (Sankciju) komiteja ir atzinusi par tādām, kas piedalās Irānas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbībās un kodolieroču piegādes sistēmu attīstībā, ir tieši saistītas ar tām vai sniedz tām atbalstu, vai – personām vai vienībām, kas rīkojas minēto personu vārdā vai viņu vadībā, vai – vienībām, kas minētajām personām pieder vai ko tās kontrolē, tostarp nelikumīgā veidā, kā arī ir paredzēts pienākums, ka nekādus līdzekļus, finanšu aktīvus vai saimnieciskos resursus nedara pieejamus minētajām personām vai vienībām vai to interesēs.”
7. Šīs kopējās nostājas 5. panta 2. punktā ir noteikts:
“Nekādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus nedara tieši vai netieši pieejamus 1. punktā minētajām personām un vienībām vai to interesēs.”
Regula Nr. 423/2007
8. Pamatojoties uz Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, Padome pieņēma Regulu Nr. 423/2007, kas stājās spēkā 2007. gada 20. aprīlī.
9. Saskaņā ar minētās regulas preambulas trešo apsvērumu:
“[Kopējā nostājā 2007/140/KĀDP paredzētie ierobežojošie] pasākumi ir Eiropas Kopienas dibināšanas līguma darbības [piemērošanas] jomā, tādēļ it īpaši, lai nodrošinātu to, ka uzņēmēji visās dalībvalstīs tos piemēro vienādi, ir nepieciešami Kopienas tiesību akti pasākumu īstenošanai, ciktāl tas attiecas uz Kopienu.”
10. Šīs regulas 1. panta i) punktā it īpaši ir noteikts:
“Tikai šajā regulā izmanto šādas definīcijas:
[..]
i) “saimnieciskie resursi” ir jebkāda veida materiāli vai nemateriāli, kustami vai nekustami aktīvi, kas nav līdzekļi, bet kurus var izmantot, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus.”
11. Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punktā ir noteikts:
“3.	Nekādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus nedara tieši vai netieši pieejamus IV un V pielikumā minētajām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām vai to interesēs.
4.	Ir aizliegts apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis vai iznākums ir tieši vai netieši apiet 1., 2. un 3. punktā minētos pasākumus.”
12. Saskaņā ar šīs pašas regulas 12. panta 2. punktu “aizliegumi, kas paredzēti 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 7. panta 3. punktā, nerada nekādu atbildību attiecīgajām fiziskajām vai juridiskajām personām vai vienībām, ja tās nezināja un ja tām nebija vērā ņemamu iemeslu uzskatīt, ka to rīcība būtu pretrunā šiem aizliegumiem”.
13. Regulas Nr. 423/2007 II pielikumā, kura nosaukums ir “Regulas 3. pantā minētās preces un tehnoloģijas”, ar Nr. II.A2.005 ir norādītas “kontrolētas atmosfēras karstās apstrādes krāsnis[, kurām ir šāda īpašība]: Krāsnis, kas spēj funkcionēt temperatūrā virs 400°C”.
14. Pie minētās regulas IV pielikuma A sadaļā norādītajām juridiskajām personām, vienībām un struktūrām pieder tās 10. punktā minētā Shahid Hemmat Industrial Group
( SHIG ), par kuru ir sniegta šāda “papildinformācija: a) AIO ( Aerospace Industries Organisation ) [Aviācijas nozaru organizācijai] pakļauta vienība; b) iesaistīta Irānas ballistisko raķešu programmā”.
15. Šīs regulas 16. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par šīs regulas pārkāpumiem, un veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to izpildi. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un preventīvas.”
16. Padome 2007. gada 23. aprīlī pieņēma Kopējo nostāju 2007/246/KĀDP, ar ko groza Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 106, 67. lpp.). 2007. gada 5. jūnijā tā pieņēma Regulu (EK) Nr. 618/2007, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 143, 1. lpp.). Ar Regulu Nr. 618/2007, kas ir stājusies spēkā 2007. gada 6. jūnijā, nav tikuši grozīti pamatlietai nozīmīgie Regulas Nr. 423/2007 noteikumi.
17. 2010. gada 26. jūlijā Padome pieņēma Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.). 2010. gada 25. oktobrī tā pieņēma Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.). Regulas Nr. 961/2010, kas ir stājusies spēkā 2010. gada 27. oktobrī, 16. panta 3. un 4. punktā ir noteikti aizliegumi, kas atbilst Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punktā paredzētajiem aizliegumiem.
Valsts tiesības
18. Par tādu Savienības tiesību aktu kā Regula Nr. 423/2007 pārkāpumiem saskaņā ar Vācijas Ārējās tirdzniecības likuma ( Außenwirtschaftsgesetz, turpmāk tekstā – “ AWG ”) 34. pantu ir paredzēts kriminālsods.
Tiesvedības pamatlietā rašanās fakti un prejudiciālie jautājumi
19. Kriminālprocess pret apsūdzētajiem ir balstīts uz Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof [Federālās Augstākās tiesas federālā ģenerālprokurora] (turpmāk tekstā – “ Generalbundesanwalt ”) 2010. gada 19. marta un 27. jūlija apsūdzības rakstiem, kuros ir ietverti šādi faktiskie apstākļi.
20. Irānas Islāma Republika kopš deviņdesmito gadu beigām cenšas izstrādāt tāla darbības rādiusa raķetes, kuras var tikt izmantotas kā masu iznīcināšanas ieroču nesējraķetes. Šo raķešu izstrādei ir vajadzīgas vakuuma sinterkrāsnis, kas ļauj izmantot ugunsizturīgu aizsargpārklājumu raķešu vadības sastāvdaļām un to kaujas galviņām. Par Irānas raķešu tehnoloģiju programmas izstrādi esot atbildīga Aviācijas nozaru organizācija un tās apakšorganizācijas, tostarp SHIG
kā centrālā iepirkumu iestāde.
21. Vēlāk, 2004. gada pavasarī, M. Afrasiabi no slepenas raķešu izstrādes pētniecības iestādes vadītāja Irānā esot saņēmis uzdevumu iegādāties keramisko sinterkrāsni SHIG vajadzībām. Viņš esot rīkojies kā akciju sabiedrības Emen Survey Engineering Co. Teheran
(turpmāk tekstā – “ Emen Survey ”) vadītājs nolūkā veikt iepirkumus šīs sabiedrības pašas vajadzībām, kā arī SHIG
un Irānas raķešu nozares vajadzībām. Nenoskaidrotā datumā viņš Vācijā esot nodibinājis sakarus ar B. Sahabi, kuru viņš pazīst ilgu laiku, lai iegādātos vakuuma sinterkrāsni, jo B. Sahabi kā inženierim esot vajadzīgās tehniskās zināšanas par “keramiskajiem paņēmieniem”.
22. B. Sahabi, kas vairākus gadus uzturot darījumu attiecības ar H. U. Keselu, Vācijas ražošanas uzņēmuma FCT Systeme GmbH
(turpmāk tekstā – “ FCT ”) direktoru, esot palīdzējis M. Afrasiabi nodibināt sakarus ar H. U. Keselu. Apsūdzētie vēlākais 2004. gada pavasarī esot vienojušies, ka sabiedrība FCT
piegādās Emen Survey
vakuuma sinterkrāsni ar piederumiem. B. Sahabi esot bijis uzdots koordinēt projekta īstenošanu Vācijā un rīkoties kā starpniekam starp H. U. Keselu un M. Afrasiabi. Turklāt viņš tos abus esot konsultējis par piegādes līguma projektu un samaksas kārtības noteikumiem.
23. H. U. Kesels 2006. gada 20. jūlijā Federālajai ekonomikas un eksporta kontroles pārvaldei ( Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle ; turpmāk tekstā – “ BAFA ”) esot pieprasījis eksporta atļauju, lai sinterkrāsni piegādātu Emen Survey . Viņam vēlākais šajā datumā esot bijis zināms fakts, ka ar šo sinterkrāsni Emen Survey
esot paredzējusi aglomerēt kodolraķešu sastāvdaļas, kuras paredzētas Irānas raķešu programmas galalietotājam. Viņš neesot šo informāciju izpaudis BAFA, kura, to nezinot, 2007. gada 16. janvārī esot adresējusi FCT lēmumu, saskaņā ar kuru krāsns eksportam atļauja neesot vajadzīga (tā sauktais “nulles” lēmums).
24. Ņemot vērā Regulas Nr. 423/2007 stāšanos spēkā, it īpaši AIO un SHIG
iekļaušanu minētās regulas IV un V pielikumā norādīto vienību sarakstā, kā arī to, ka sinterkrāsns ir minēta šīs regulas II pielikumā, BAFA
“nulles” lēmums esot zaudējis spēku, par ko H. U. Kesels esot ticis informēts. H. U. Keselam un M. Afrasiabi esot bijis zināms fakts, ka Emen Survey
kā izgatavojamo ražojumu galalietotāja aizsegā faktiski darbojas militārā aprīkojuma [ražošanas] uzņēmums, kura apgāde ar atbilstošu kodolraķetēm paredzētu materiālu, ņemot vērā Regulas Nr. 423/2007 stāšanos spēkā, esot tikusi aizliegta.
25. FCT
2007. gada 20. jūlijā krāsni esot piegādājusi Emen Survey . 2008. gada martā H. U. Kesels saskaņā ar vienošanos, kas panākta ar M. Afrasiabi, uz Teherānu esot norīkojis divus tehniskos speciālistus, kas esot uzstādījuši šo krāsni, taču neesot instalējuši programmatūru, kas vajadzīga minētās krāsns ekspluatācijai.
26. BAFA 2008. gada 13. martā esot informējusi FCT, ka Emen Survey tiekot turēta aizdomās par iepirkumiem Irānas raķešu programmas vajadzībām. Tādēļ H. U. Kesels esot atturējies Emen Survey krāsni sagatavot ekspluatācijai. Tādējādi SHIG paredzētā M. Afrasiabi plānotā ražošanas uzsākšana galu galā esot cietusi neveiksmi.
27. Iesniedzējtiesai, kurai, skatot lietu pēc būtības, ir jālemj par kriminālprocesa uzsākšanu, ir šaubas par to, kā ir interpretējami Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punkts.
28. Pirmkārt, tā vēlas zināt, vai saimnieciskos resursus var uzskatīt par darītiem pieejamiem Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē minētajā regulā norādītajai vienībai, ja minētie resursi paliek pie trešās personas, kura ar tiem paredz izgatavot produktus, kas tikai pēc to izgatavošanas ir nododami šai vienībai.
29. Otrkārt, iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai apiešanas aizliegums Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta izpratnē attiecas vienīgi uz darbībām, kas ir cita veida darbības nekā aizlieguma [saimnieciskos resursus] darīt pieejamus pārkāpums [un] kuras tiek pieskaņotas, lai šim noteikumam neatbilstoša darbība formāli izskatītos likumīga, vai arī šī norma, gluži pretēji, attiecas uz jebkuru darbību, kuras iznākums vai mērķis ir pārkāpt aizliegumu “darīt pieejamu”.
30. Saskaņā ar pirmo interpretāciju Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošie elementi un minētās regulas 7. panta 4. punkta pārkāpumu veidojošie elementi viens otru savstarpēji izslēdz. Otrā interpretācija, pēc iesniedzējtiesas ieskata, varētu, pirmkārt, radīt šaubas attiecībā uz tās saderību ar Savienības tiesībās noteiktajiem skaidrības, paredzamības un tiesiskās drošības principiem un, otrkārt, būt pretrunā šā beidzamā noteikuma formulējumam.
31. Treškārt, iesniedzējtiesai ir šaubas attiecībā uz Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā izmantotajos terminos “apzināti” un “tīši” ietverto subjektīvo elementu. Tā uzsver, ka, pirmkārt, Vācijas krimināltiesībās “tīšas” rīcības elements noteikti nozīmē rīcību ar nodomu, tādējādi nosacījumam par “tīšu” rīcību vairs nevar piešķirt patstāvīgu nozīmi, kā rezultātā terminam “apzināti” nevarētu būt patstāvīgas nozīmes salīdzinājumā ar terminu “tīši”. Tādējādi apiešanai ir jābūt sodāmai, ja tā ir izdarīta apzināti vai tīši.
32. Otrkārt, iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai termins “tīši” nozīmē “apzināti”, kā rezultātā apiešanas aizliegums attiecas tikai uz darbībām, kuras pārkāpējs veic ar pārliecību, ka to mērķis vai iznākums ir Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punktā izklāstīto aizliegumu apiešana, vai arī šis termins ietver, plašākā nozīmē, jebkuru darbību, attiecībā uz kuru pārkāpējs apzinās un uzskata par iespējamu, ka tā ir vērsta uz aizlieguma darīt pieejamu apiešanu vai noved pie aizlieguma darīt pieejamu apiešanas. Šajā ziņā gan Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta redakcija angļu valodā, gan Regulas Nr. 961/2010 16. panta 4. punkta redakcija vācu valodā varētu norādīt par labu minētā termina pirmajai interpretācijai tiktāl, ciktāl tajos tiek izmantoti attiecīgi termini “intentionally” un “absichtlich”, kuru nozīme var tikt saprasta kā “ar nodomu”.
33. Šādos apstākļos Oberlandesgericht Düsseldorf nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)	Vai, lai saimnieciskos resursus darītu pieejamus Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē, ir nepieciešams, lai sarakstā minētā persona/vienība tos varētu tūlīt izmantot naudas līdzekļu vai pakalpojumu iegūšanai, vai arī Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizliegums darīt pieejamus saimnieciskos resursus attiecas uz funkcionētspējīgu, bet vēl neizmantojamu saimniecisko resursu (šajā gadījumā – vakuumkrāsns) piegādi un uzstādīšanu trešajai personai Irānā, kura plāno vēlāk ar to izgatavot produktus kādai no regulas IV un V pielikumā minētajām personām, vienībām vai struktūrām?
2)	Vai Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apiešana var notikt tikai tad, ja pārkāpējs savu rīcību formāli – gan tikai šķietami – pielāgo Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 1.–3. punktā noteiktajiem aizliegumiem, lai pat visplašākās interpretācijas gadījumā aizliegums uz to vairs neattiektos? Vai apiešanas aizliegumu un aizliegumu darīt pieejamus saimnieciskos resursus veidojošie elementi ir savstarpēji viens otru izslēdzoši? Vai apstiprinošas atbildes gadījumā rīcība, uz kuru (vēl) neattiecas aizliegums (netieši) darīt pieejamus saimnieciskos resursus, tomēr var radīt apiešanu Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta izpratnē?
Ja tā nav, vai Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir visaptveroša klauzula, kuru var attiecināt uz jebkādu rīcību, kuras rezultātā saimnieciskie resursi tiek darīti pieejami sarakstā minētai personai vai vienībai?
3)	Vai Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā minētais subjektīvais elements “apzināti un tīši” prasa, lai vispirms būtu pozitīvas zināšanas par to, ka darbības mērķis vai iznākums ir aizlieguma darīt pieejamus saimnieciskos resursus apiešana, un turklāt vēl būtu plašāks gribas izpausmes elements – vismaz tādā nozīmē, ka pārkāpējs katrā ziņā ir apstiprinoši ņēmis vērā aizlieguma apiešanu –, vai arī pārkāpējam ir svarīgi apiet aizliegumu un tādējādi jārīkojas tīši?
Ja tā nav, vai, ja apzināta apiešana nav vajadzīga, pietiek ar to, ka pārkāpējs aizlieguma apiešanu uzskata par iespējamu un apstiprinoši ņem to vērā?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievada apsvērumi
34. Vispirms ir jāprecizē, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punktā, kas minēti šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir ietverti divi atšķirīgi aizliegumi. Ar 3. punktu ir aizliegts jebkādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus darīt tieši vai netieši pieejamus minētās regulas IV un V pielikumā norādītajām personām, vienībām vai struktūrām, kā arī piešķirt šādus līdzekļus vai resursus to interesēs. Ar 4. punktu ir aizliegts apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis vai iznākums ir tieši vai netieši apiet it īpaši 3. punktā minēto aizlieguma pasākumu.
35. Ikvienam no šiem pasākumiem ir sava darbības joma tādējādi, ka atbilstoši Regulas Nr. 423/2007 16. panta 1. punktam par pārkāpumu attiecībā uz kādu no tiem būtībā neatkarīgi no pamata ir paredzētas sankcijas, tostarp kriminālsods, saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem.
36. Regulas Nr. 423/2007 12. panta 2. punkts, no kura izriet subjektīvais elements saukšanai pie atbildības, iespējams, kriminālatbildības, minētās regulas 7. panta 3. punktā ietvertā aizlieguma pasākuma pārkāpuma gadījumā, apstiprina, ka Savienības likumdevējs šā pasākuma pārkāpšanu uzskata par autonomu pārkāpumu salīdzinājumā ar šīs regulas 7. panta 4. punktā noteiktā aizlieguma pasākuma pārkāpumu.
Par pirmo jautājumu
37. Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai ar jēdzienu “darīt pieejamus” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē ir prasīts, lai attiecīgos saimnieciskos resursus, respektīvi, pamatlietā – vakuuma sinterkrāsni, minētās regulas IV un V pielikumā minētā persona, vienība vai struktūra varētu nekavējoties izmantot, lai iegūtu naudas līdzekļus vai pakalpojumus, vai, gluži pretēji, šis jēdziens ietver šādu, funkcionētspējīgu, bet vēl neizmantojamu resursu piegādi un uzstādīšanu Irānā trešajai personai, kura plāno vēlāk ar to izgatavot produktus šādai personai, vienībai vai struktūrai.
38. Vispirms ir jānorāda, ka tāda sinterkrāsns, kāda tiek aplūkota pamatlietā, ir “aktīvi” Regulas Nr. 423/2007 1. panta i) punktā ļoti plaši formulētā jēdziena “saimnieciskie resursi” definīcijas izpratnē.
39. Kad ir ticis sniegts šis ievada precizējums, ir jāuzsver, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punktā noteiktais aizliegums ir formulēts īpaši plaši, par ko liecina tādu terminu izmantošana kā “tieši vai netieši” (skat. pēc analoģijas 2007. gada 11. oktobra spriedumu lietā C‑117/06 Möllendorf un Möllendorf‑Niehuus, Krājums, I‑8361. lpp., 50. punkts, kā arī 2010. gada 29. jūnija spriedumu lietā C‑550/09 E  un F, Krājums, I‑6213. lpp., 66. punkts).
40. Turklāt šajā noteikumā ietvertajam vārdu savienojumam “darīt [..] pieejamus” ir plaša nozīme, jo tas neattiecas uz konkrētu juridisku kvalifikāciju, bet ietver jebkuru darbību, kura ir jāveic, lai personai ļautu gūt iespēju pilnībā lietot attiecīgo mantu (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Möllendorf
un Möllendorf-Niehuus, 51. punkts, un lietā E  un F, 67. punkts).
41. Kā apgalvo Generalbundesanwalt, Francijas un Itālijas valdības, tāpat arī Eiropas Komisija, šajos apstākļos ir jāuzskata, ka uz darbībām, kurās tiek izmantoti tādi aktīvi, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, piegādi no kādas dalībvalsts un uzstādīšanu Irānā kādas personas labā, tāpat kā uz darbībām saistībā ar, it īpaši, šo aktīvu sagatavošanu un to piegādes uzraudzību vai uzstādīšanu vai arī kontaktu organizēšanu starp ieinteresētajām personām var attiekties jēdziens “darīt pieejamus” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē.
42. Iesniedzējtiesa savā jautājumā atsaucas uz situāciju, kurā tāds saimnieciskais resurss, kāds ir sinterkrāsns, esot ticis piegādāts un uzstādīts Irānā funkcionētspējīgā, bet vēl neizmantojamā stadijā.
43. Šajā ziņā ir jāuzsver, ka ar Regulu Nr. 423/2007 saskaņā ar tās preambulas trešo apsvērumu tiek nodrošināta Kopējās nostājas 2007/140/KĀDP īstenošana, kura ir pieņemta, lai Savienībā tiktu sasniegti Rezolūcijas 1737 (2006) mērķi un lai tādējādi tiktu īstenota šī rezolūcija (skat. pēc analoģijas iepriekš minētos spriedumus lietā Möllendorf
un Möllendorf‑Niehuus, 54. punkts, un lietā E  un F, 72. punkts). Tātad minētās regulas interpretācijas nolūkos ir jāņem vērā iepriekš norādītās rezolūcijas teksts un mērķis.
44. Taču gan no Rezolūcijas 1737 (2006), it īpaši tās 2. un 12. punkta, gan no Kopējās nostājas 2007/140/KĀDP, it īpaši tās preambulas pirmā un devītā apsvēruma noteikumiem, nepārprotami izriet, ka pret Irānas Islāma Republiku noteikto ierobežojošo pasākumu mērķis ir preventīvs tādā izpratnē, ka ar tiem ir paredzēts novērst “kodolieroču izplatīšanas risku” šajā valstī. Saskaņā gan ar starptautiskā, gan ar Savienības tiesiskā regulējuma vispārējo sistēmu un galvenajiem mērķiem, kura sastāvdaļa ir arī Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkts, tāda riska esamība ir jānovērtē attiecīgo darbību veikšanas dienā.
45. Konkrēti ņemot vērā pret Irānas Islāma Republiku noteikto ierobežojošo pasākumu preventīvo raksturu, jēdziens “saimnieciskie resursi” Regulas Nr. 423/2007 mērķiem minētās regulas 1. panta i) punktā ir definēts kā tāds, kas attiecas uz jebkāda veida aktīviem, izņemot naudas līdzekļus, kurus “var izmantot”, lai iegūtu īpaši tāda veida preces, ar kurām Irānā var tikt veicināta kodolieroču izplatīšana.
46. Līdz ar to ir skaidrs, ka šā jēdziena piemērošanas mērķiem atbilstīgais kritērijs, it īpaši saistībā ar Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu, ir iespējamība, ka attiecīgie aktīvi tiks izmantoti, lai iegādātos līdzekļus, preces vai pakalpojumus, ar kuriem Irānā var tikt veicināta kodolieroču izplatīšana, pret kuru ir vērstas Rezolūcija 1737 (2006), Kopējā nostāja 2007/140/KĀDP un Regula Nr. 423/2007.
47. Ņemot vērā, ka Regulas Nr. 423/2007 1. panta i) punkta izpratnē aktīvi tādā situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, paši par sevi rada risku, ka tie varētu tikt izmantoti kodolieroču izplatīšanas atbalstam Irānā (skat. pēc analoģijas 2010. gada 29. aprīļa spriedumu lietā C‑340/08 M u.c., Krājums, I‑3913. lpp., 57. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā E  un F, 77. punkts), minētā 7. panta 3. punkta piemērošanas mērķiem netiek prasīts, lai šādi aktīvi būtu nekavējoties izmantojami attiecīgās darbības izpildei.
48. Tādai sinterkrāsnij, kāda tiek aplūkota pamatlietā, raksturīgais saimnieciskais resurss, īpaši Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta piemērošanas mērķiem, atbilst tās izmantošanas potenciālam, lai izgatavotu kodolraķešu sastāvdaļas un tātad – lai tiktu veicināta kodolieroču izplatīšana Irānā, un tas tā ir neatkarīgi no fakta, ka pēc piegādes un uzstādīšanas darbībām, kuru priekšmets ir sinterkrāsns, tā nekavējoties nav funkcionētspējīga.
49. Sekojoši apstāklis, ka šāda krāsns uzreiz pēc uzstādīšanas Irānā vēl nebija izmantojama, kā tāds nevar izslēgt, ka saimnieciskais resurss ir ticis darīts pieejams saistīto Regulas Nr. 423/2007 1. panta i) punkta un 7. panta 3. punkta noteikumu izpratnē.
50. Kā skaidri izriet no pirmā jautājuma otrās daļas, iesniedzējtiesa specifiskāk atsaucas uz jēdzienu saimnieciskos resursus “netieši darīt pieejamus” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē. Saskaņā ar iesniedzējtiesas nolēmumā ietverto informāciju šāda precizēšana ir izskaidrojama ar faktu, ka pamatlietā aplūkojamā sinterkrāsns esot piegādāta un uzstādīta sabiedrībā Emen Survey, kuru lietas apstākļu rašanās laikā vadīja M. Afrasiabi. Lai arī šīs personas vārds nav ietverts minētās regulas IV un V pielikumā, no Generalbundesanwalt
apsūdzības raksta tomēr izriet, ka M. Afrasiabi ir darbojies SHIG labā, kas ir šīs regulas IV pielikuma A sadaļas 10. punktā minēta vienība, un ir plānojis, izmantojot šo krāsni, vēlāk izgatavot šai vienībai paredzētas kodolraķešu sastāvdaļas.
51. Šajā ziņā ir jānorāda, ka Kopējās nostājas 2007/140/KĀDP, kuru paredzēts īstenot ar Regulu Nr. 423/2007, preambulas devītajā apsvērumā, tāpat kā Rezolūcijas 1737 (2006) 12. punktā, ir noteikta virkne elementu, kas pamato citu personu vai vienību ietveršanu to personu sarakstā, kuras Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome vai Sankciju komiteja ir atzinusi par tādām, kas piedalās Irānas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbībās ir tieši saistītas ar tām vai sniedz tām atbalstu. Pie šiem elementiem pieder fakts, ka attiecīgā persona vai vienība ir rīkojusies tādas personas vai vienības vārdā vai tās kontrolē vai vadībā, kuru par tādu [attiecīgi] ir atzinusi Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome vai Sankciju komiteja.
52. Izrādās, ka šie paši elementi ir atbilstoši arī, lai novērtētu, vai saimniecisko resursu piegāde, kas veikta Regulas Nr. 423/2007 IV un V pielikumā neminētas personas vai vienības labā, minētās regulas 7. panta 3. punkta izpratnē atbilst jēdzienam “netieši darīt pieejamus” saimnieciskos resursus šajos pielikumos minētai personai vai vienībai, lai tiktu piemērots šajā noteikumā paredzētais aizliegums un sankcijas, kuras ar piemērojamajām valsts tiesībām ir noteiktas par šā aizlieguma pārkāpumu.
53. Līdz ar to, ja – kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai – M. Afrasiabi pamatlietā ir rīkojies SHIG
vārdā, tās kontrolē vai vadībā un ja viņam ir bijis nodoms izmantot attiecīgos aktīvus SHIG
labā, minētās tiesas kompetencē būtu pieņemt nolēmumu, ka saimnieciskie resursi ir netieši darīti pieejami Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē.
54. Vēl ir jāprecizē, ka, pirmkārt, gan Regulas Nr. 423/2007 mērķa sasniegšanai, gan nepieciešamībai nodrošināt lietderīgu minētās regulas iedarbību cīņā pret kodolieroču izplatīšanu Irānā, ir vajadzīgs, lai šīs regulas 7. panta 3. punktā noteiktā aizlieguma darbības jomā tiktu ietvertas visas personas, kuras ir iesaistītas ar šo noteikumu aizliegtajās darbībās.
55. Otrkārt, ir jāuzsver, ka saskaņā ar Regulas Nr. 423/2007 12. panta 2. punktu aizliegumi nerada “nekādu” atbildību, tātad ieskaitot kriminālatbildību, attiecīgajām personām, kuras nav zinājušas un kurām nav bijuši vērā ņemami iemesli uzskatīt, ka ar savu rīcību tās varētu pārkāpt minētās regulas 7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu darīt pieejamus [saimnieciskos resursus].
56. Tātad šajā gadījumā iesniedzējtiesas pienākums būtu attiecībā uz katru apsūdzēto novērtēt, vai pamatlietā aplūkoto nodarījumu izdarīšanas laikā viņš ir zinājis vai viņam vismaz būtu bijuši vērā ņemami iemesli uzskatīt, ka šīs darbības ir pretrunā tādam aizliegumam.
57. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizliegums darīt pieejamus saimnieciskos resursus šīs regulas 1. panta i) punkta izpratnē ietver darbības saistībā ar funkcionētspējīgas, bet vēl neizmantojamas sinterkrāsns piegādi un uzstādīšanu Irānā trešajai personai, kura, rīkojoties minētās regulas IV un V pielikumā minētas personas, vienības vai struktūras vārdā, kontrolē vai vadībā, plāno, izmantojot šo krāsni, šādai personai, vienībai vai struktūrai izgatavot preces, ar kurām var tikt veicināta kodolieroču izplatīšana šajā valstī.
Par otro un trešo jautājumu
58. Ar savu otro un trešo jautājumu, kuri ir jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa lūdz Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta interpretāciju. It īpaši tā vēlas zināt, pirmkārt, vai šīs regulas 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošie elementi un minētās regulas 7. panta 4. punkta pārkāpumu veidojošie elementi viens otru savstarpēji izslēdz – tādā ziņā, ka šajā pēdējā no minētajiem noteikumiem ietvertais apiešanas aizliegums uz darbību var neattiekties tikai tiktāl, ciktāl tā formāli – lai gan tikai šķietami – neietilpst iepriekš minētā 7. panta 3. punktā formulētā aizlieguma darbības jomā, vai arī, gluži pretēji, minētais apiešanas aizliegums ietver visas darbības, kas galu galā noved pie tā, ka saimnieciskie resursi tiek darīti pieejami šajā regulā minētajai personai, vienībai vai struktūrai.
59. Otrkārt, iesniedzējtiesa vēlas saņemt skaidrojumu par Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā lietotajiem terminiem “apzināti” un “tīši”.
60. Šajā ziņā ir jāievēro, pirmkārt, ka, Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā atsaucoties uz darbībām, kuru mērķis vai iznākums ir tieši vai netieši “apiet” it īpaši minētā 7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu, Savienības likumdevējs ir norādījis uz darbībām, kuru mērķis vai iznākums ir to veicējam dot iespēju izvairīties no minētā aizlieguma piemērošanas (skat. pēc analoģijas 1974. gada 3. decembra spriedumu lietā 33/74 van Binsbergen, Recueil, 1299. lpp. 13. punkts; 1985. gada 10. janvāra spriedumu lietā 229/83 Association des Centres distributeurs Leclerc et Thouars Distribution, Recueil, 1. lpp., 27. punkts, kā arī 1994. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑23/93 TV10, Recueil, I‑4795. lpp., 21. punkts). Tādas darbības atšķiras no rīcības, ar kuru formāli tiek pārkāpts šajā 3. punktā noteiktais aizliegums darīt pieejamus [saimnieciskos resursus].
61. Vienīgi ar šādu interpretāciju, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā ir norādīts uz darbībām, kuras nevarētu tikt uzskatītas par šīs regulas 7. panta 3. punktā aizliegtu rīcību, ar kuru tiek darīti pieejami [saimnieciskie resursi], būtībā ir iespējams nodrošināt pirmā noteikuma efektīvu piemērošanu un autonomu darbības jomu salīdzinājumā ar otro noteikumu saistībā ar cīņu pret kodolieroču izplatīšanu Irānā.
62. Kā to būtībā apgalvo Generalbundesanwalt, Francijas un Itālijas valdības, tāpat arī Eiropas Komisija, Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā noteiktais aizliegums līdz ar to ir jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz tādām darbībām, kurām, pamatojoties uz objektīviem elementiem, šķiet, ir formāls raksturs, kas tādējādi dod iespēju neievērot minētās regulas 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošos elementus (skat. pēc analoģijas 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā C‑110/99 Emsland-Stärke, Recueil, I‑11569. lpp., 52. punkts, kā arī 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑255/02 Halifax  u.c., Krājums, I‑1609. lpp., 74. un 75. punkts), bet kuru mērķis vai iznākums tomēr būtībā vai tāpēc, ka tām ir iespējama saikne ar citām darbībām, ir tieši vai netieši neievērot minētā 7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu.
63. Otrkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā noteiktās līdzdalības subjektīvo elementu vispirms ir jāuzsver, kā to apgalvo Itālijas valdība un Komisija, ka, ņemot vērā pastāvīgo judikatūru, īpaši no Savienības tiesību vienveidīgas piemērošanas prasības izriet, ka Savienības tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Savienībā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi (skat. 2011. gada 18. oktobra spriedumu lietā C‑34/10 Brüstle, Krājums, I‑0000. lpp., 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
64. Otrkārt, kā apgalvo Itālijas valdība un Komisija, sakārtojuma saikļa “un” lietošana minētā noteikuma izpratnē nepārprotami liecina par attiecīgo elementu kumulatīvo raksturu, respektīvi, “apzināti” un “tīši”.
65. Treškārt, ņemot vērā atšķirības, uz kurām norāda iesniedzējtiesa, Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta valodu redakcijās, dažās no kurām, kā savu secinājumu 80. punktā apgalvo ģenerāladvokāts, ir ietverts termins “ar nodomu” vai “apzināti”, nevis termins “tīši”, lai nodrošinātu šā noteikuma vienveidīgu interpretāciju, tas ir interpretējams atkarībā no tā tiesiskā regulējuma vispārējās sistēmas un mērķa, kurā šī norma ietilpst (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā M  u.c., 44. un 49. punkts).
66. Termini “apzināti” un “tīši” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta izpratnē nozīmē, pirmkārt, apziņas elementu, un, otrkārt, gribas elementu.
67. Šie divi kumulatīvie apziņas un gribas elementi ir izpildīti, ja persona, kas piedalās Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā paredzētajā darbībā, apzināti – tieši vai netieši – cenšas apiet tajā noteikto mērķi vai iznākumu. Tie ir izpildīti arī tad, ja attiecīgā persona uzskata, ka tās līdzdalībai šādā darbībā apiešana var būt mērķis vai iznākums, un ja tā apzinās šādu iespējamību.
68. Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro un trešo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:
– tas attiecas uz tādām darbībām, kurām, šķiet, ir formāls raksturs, kas dod iespēju neievērot minētās regulas 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošos elementus, bet kuru mērķis vai iznākums tomēr ir tieši vai netieši neņemt vērā šajā noteikumā minēto aizliegumu;
– termini “apzināti” un “tīši” nozīmē kumulatīvus apziņas un gribas elementus, kuri ir izpildīti, ja persona, kura piedalās darbībā, kurai ir tāds mērķis vai tāds iznākums, apzināti cenšas vai vismaz uzskata, ka tās līdzdalībai šādā darbībā var būt šis [apiešanas] mērķis vai iznākums, un apzinās šādu iespējamību.
Par tiesāšanās izdevumiem
69. Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1) Padomes 2007. gada 19. aprīļa Regulas (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizliegums netieši darīt pieejamus saimnieciskos resursus šīs regulas 1. panta i) punkta izpratnē ietver darbības saistībā ar funkcionētspējīgas, bet vēl neizmantojamas sinterkrāsns piegādi un uzstādīšanu Irānā trešajai personai, kura, rīkojoties minētās regulas IV un V pielikumā minētas personas, vienības vai struktūras vārdā, kontrolē vai vadībā, plāno, izmantojot šo krāsni, šādai personai, vienībai vai struktūrai izgatavot preces, ar kurām var tikt veicināta kodolieroču izplatīšana šajā valstī;
2) Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:
– tas attiecas uz tādām darbībām, kurām, šķiet, ir formāls raksturs, kas dod iespēju neievērot minētās regulas 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošos elementus, bet kuru mērķis vai iznākums tomēr ir tieši vai netieši neņemt vērā šajā noteikumā minēto aizliegumu;
– termini “apzināti” un “tīši” nozīmē kumulatīvus apziņas un gribas elementus, kuri ir izpildīti, ja persona, kura piedalās darbībā, kurai ir tāds mērķis vai tāds iznākums, apzināti cenšas vai vismaz uzskata, ka tās līdzdalībai šādā darbībā var būt šis [apiešanas] mērķis vai iznākums, un apzinās šādu iespējamību.