62023CJ0028
TIESAS SPRIEDUMS (ceturtā palāta)
2024. gada 17. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskais iepirkums – Direktīva 2004/18/EK – Jēdziens “publiski būvdarbu līgumi” – Līgumu kopums, kurā ietverts subsīdijas līgums un pārdošanas priekšlīgums – Līgumslēdzējas iestādes tieša ekonomiska interese – Būve, kas atbilst līgumslēdzējas iestādes norādītajām prasībām – Subsīdija un pārdošanas priekšlīgums, kas ir ar iekšējo tirgu saderīgs valsts atbalsts – Direktīva 89/665/EEK – Direktīva 2014/24/ES – Publiskā līguma spēkā neesamības konstatācijas sekas – Absolūta spēkā neesamība ex tunc
Lietā C‑28/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Okresný súd Bratislava III (Bratislavas III rajona tiesa, Slovākija) iesniegusi ar 2023. gada 16. janvāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 24. janvārī, tiesvedībā
NFŠ a.s.
pret
Slovenská republika konajúca prostredníctvom Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky,
Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky,
TIESA (ceturtā palāta)
šādā sastāvā: trešās palātas priekšsēdētājs K. Likurgs [C. Lycourgos] (referents), kas pilda ceturtās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesneši S. Rodins [S. Rodin] un O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: I. Illēši [I. Illéssy], administrators,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 1. februāra tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
NFŠ a.s. vārdā – M. Čabák, P. Hodál un L. Královič, advokáti,
–
Slovenská republika konajúca prostredníctvom Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky un Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky vārdā – P. Horňák, P. Szabó un M. Tomaschek, advokáti,
–
Slovākijas valdības vārdā – E. V. Larišová, A. Lukáčik un S. Ondrášiková, pārstāvji,
–
Čehijas valdības vārdā – L. Halajová, M. Smolek un J. Vláčil, pārstāvji,
–
Eiropas Komisijas vārdā – G. Gattinara, R. Lindenthal un G. Wils, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 11. aprīļa tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 1. panta 2. punkta b) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV 2004, L 134, 114. lpp.), 2. panta 1. punkta 6. apakšpunkta c) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK (OV 2014, L 94, 65. lpp.), kā arī 2.d panta 1. punkta a) apakšpunktu un 2. punktu Padomes Direktīvā 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām (OV 1989, L 395, 33. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvu 2014/23/ES (OV 2014, L 94, 1. lpp.) (turpmāk tekstā – “Direktīva 89/665”).
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar NFŠ a.s. tiesvedību pret Slovenská republika konajúca prostredníctvom Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky (Slovākijas Republika, kas rīkojas ar Slovākijas Republikas Izglītības, zinātnes, pētniecības un sporta ministrijas starpniecību) un Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky (Slovākijas Republikas Izglītības, zinātnes, pētniecības un sporta ministrija; turpmāk tekstā – “Izglītības ministrija”) par pārdošanas priekšlīgumu attiecībā uz nacionālo futbola stadionu, kas NFŠ bija jāuzbūvē Slovākijā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 89/665
3
Direktīvas 89/665 1. pantā “Darbības joma un pārskatīšanas procedūru pieejamība” ir noteikts:
“1.   [..]
[..]
Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka attiecībā uz līgumiem, uz ko attiecas Direktīva [2014/24] vai Direktīva [2014/23], līgumslēdzēju iestāžu lēmumus var efektīvi un jo īpaši iespējami ātri pārskatīt saskaņā ar šīs direktīvas 2.–2.f pantā izklāstītajiem nosacījumiem, pamatojoties uz to, ka ar šādiem lēmumiem ir pārkāpti Savienības tiesību akti publiskā iepirkuma jomā vai attiecīgās valsts noteikumi, ar kuriem transponē minētos tiesību aktus.
[..]
3.   Dalībvalstis nodrošina to, ka saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, pārskatīšanas procedūras ir pieejamas vismaz ikvienai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums.
[..]”
4
Direktīvas 89/665 2.d pantā “Spēkā neesamība” ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka visos turpmāk norādītajos gadījumos līgumu par spēkā neesošu atzīst no līgumslēdzējas iestādes neatkarīga pārskatīšanas struktūra vai ka tā spēkā neesamība ir šādas pārskatīšanas struktūras lēmuma iznākums:
a)
ja līgumslēdzēja iestāde ir līguma slēgšanas tiesības piešķīrusi bez paziņojuma par līgumu iepriekšējas publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tas nav bijis atļauts saskaņā ar Direktīvu [2014/24] vai Direktīvu [2014/23];
[..]
2.   Sekas tam, ka līgumu atzīst par spēkā neesošu, nosaka attiecīgās valsts tiesību akti.
Attiecīgās valsts tiesību aktos var noteikt visu līgumsaistību atcelšanu ar atpakaļejošu spēku vai noteikt, ka atceļ vienīgi tās saistības, kas vēl jāizpilda. Pēdējā minētajā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka piemēro alternatīvas sankcijas 2.e panta 2. punkta nozīmē.
[..]”
5
Saskaņā ar Direktīvas 89/665 2.e pantu “Šīs direktīvas pārkāpumi un alternatīvas sankcijas” dalībvalstis dažos gadījumos paredz līguma spēkā neesamību vai alternatīvas sankcijas.
Direktīva 2004/18
6
Atbilstoši Direktīvas 2004/18 1. pantam:
“1.   Šajā direktīvā piemēro 2. līdz 15. punktā norādītās definīcijas.
a)
Valsts [publiski] līgumi” ir finansiāli [atlīdzības] līgumi, kurus rakstveidā savstarpēji noslēdz viens vai vairāki komersanti un viena vai vairākas līgumslēdzējas iestādes un kuru mērķis ir būvdarbu realizācija, produkcijas piegāde vai pakalpojumu sniegšana šīs direktīvas izpratnē.
b)
“būvdarbu valsts līgumi” [publiski būvdarbu līgumi] ir valsts līgumi [publiski līgumi], kuru mērķis ir vai nu tādu būvdarbu realizācija vai projektēšana un realizācija, kas saistīti ar kādu no darbībām I pielikuma izpratnē, vai arī būve vai tās realizācija ar jebkādiem līdzekļiem, kas atbilst līgumslēdzējas iestādes norādītajām prasībām. “Būve” ir vispārīgās celtniecības vai inženiertehnisko būvdarbu kopējais iznākums, kas pats par sevi spēj pildīt kādu saimniecisku vai tehnisku funkciju;
[..]
9.   “Līgumslēdzējas iestādes” ir valsts, reģionu vai vietējo pašvaldību iestādes, publisko tiesību subjekti, apvienības, kurās ietilpst viena vai vairākas šādas iestādes vai viens vai vairāki šādi publisko tiesību subjekti.
[..]”
Direktīva 2014/24
7
Direktīvas 2014/24 1. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Šajā direktīvā ir paredzēti noteikumi par līgumslēdzēju iestāžu rīkoto iepirkumu procedūrām attiecībā uz publiskiem līgumiem, kā arī metu konkursiem, par kuru vērtību paredz, ka tā nav mazāka par 4. pantā noteiktajām robežvērtībām.”
8
Saskaņā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktu:
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1.
“līgumslēdzējas iestādes” ir valsts, reģionālās vai vietējās iestādes, publisko tiesību subjekti, vai vienas vai vairāku šādu iestāžu vai viena vai vairāku šādu publisko tiesību subjektu veidotas apvienības;
[..]
5.
“publiski līgumi” ir līgumi par atlīdzību, kas rakstiski noslēgti starp vienu vai vairākiem ekonomikas dalībniekiem un vienu vai vairākām līgumslēdzējām iestādēm un kuru mērķis ir būvdarbu izpilde, produktu piegāde vai pakalpojumu sniegšana;
6.
“publiski būvdarbu līgumi” ir publiski līgumi, kuru priekšmets ir kāda no šādām darbībām:
[..]
c)
būves realizācija, izmantojot jebkādus līdzekļus, atbilstīgi prasībām, ko noteikusi līgumslēdzēja iestāde, kurai ir izšķiroša ietekme uz būves veidu vai projektu;
[..].”
9
Minētās direktīvas 83. pants “Izpilde” ir formulēts šādi:
“1.   Lai efektīvi nodrošinātu pareizu un efektīvu īstenošanu, dalībvalstis nodrošina, ka vismaz šajā pantā izklāstītos uzdevumus veic viena vai vairākas iestādes, subjekti vai struktūras. Tās [Eiropas] Komisijai norāda visas iestādes, subjektus vai struktūras, kuru kompetencē ir minētie uzdevumi.
2.   Dalībvalstis nodrošina, ka tiek pārraudzīta publiskā iepirkuma noteikumu piemērošana.
Ja pārraudzības iestādes vai struktūras pēc pašu iniciatīvas vai informācijas saņemšanas konstatē konkrētus pārkāpumus vai sistēmiskas problēmas, tās pilnvaro par šīm problēmām norādīt valstu revīzijas iestādēm, tiesām vai citām atbilstīgām iestādēm vai struktūrām, piemēram, tiesībsargam, valstu parlamentiem vai to komitejām.
[..]”
10
Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 90. panta 1. punktu:
“Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2016. gada 18. aprīlim. [..]”
11
Direktīvas 2014/24 91. panta pirmajā daļā ir noteikts:
“Direktīvu 2004/18/EK atceļ no 2016. gada 18. aprīļa.”
Slovākijas tiesības
Likums Nr. 40/1964
12
1964. gada 26. februārazákon č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník (Likums Nr. 40/1964 par Civilkodeksu), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, 39. pantā ir noteikts:
“Tiesisks darījums, kura saturs vai mērķis ir pretrunā likumam vai kurš ir atzīstams par likuma apiešanu, vai arī kurš ir pretrunā labiem tikumiem, ir spēkā neesošs.”
Likums Nr. 25/2006
13
2005. gada 14. decembrazákon č. 25/2006 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (Likums Nr. 25/2006 par publisko iepirkumu un par dažu likumu grozīšanu un papildināšanu), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, 3. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Būvdarbu līgums šā likuma izpratnē ir līgums, kura priekšmets ir vai nu būvdarbu izpilde vai būvdarbu projektēšana un izpilde, kas saistītas ar kādu no darbībām, kuras uzskaitītas Publiskā iepirkuma vārdnīcas 45. sadaļā [..], vai arī būves realizācija. Būves realizācija šī likuma izpratnē ir tādu būvdarbu kopuma rezultāts, kuri pilda saimniecisku vai tehnisku funkciju un kuru izpilde atbilst līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēja prasībām.”
14
Atbilstoši šī likuma 147.a pantam:
“Ja līgumslēdzēja iestāde, līgumslēdzējs vai 7. pantā minētā persona noslēdz līgumu, koncesijas līgumu, pamatnolīgumu vai līguma, koncesijas līguma vai pamatnolīguma papildinājumu, pārkāpjot šo likumu, [Úrad pre verejné obstarávanie (Publisko iepirkumu regulatīvā iestāde)] vai prokurors viena gada laikā pēc to noslēgšanas tiesā ceļ prasību par spēkā neesamības atzīšanu.”
Likums Nr. 343/2015
15
2015. gada 18. novembrazákon č. 343/2015 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov (Likums Nr. 343/2015 par publisko iepirkumu un par dažu likumu grozīšanu un papildināšanu), redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem (turpmāk tekstā – “likums Nr. 343/2015”), 3. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Būvdarbu līgums šā likuma izpratnē ir līgums, kura priekšmets ir:
[..]
c)
būves realizācija, izmantojot jebkādus līdzekļus, atbilstīgi prasībām, kuras noteikusi līgumslēdzēja iestāde vai līgumslēdzējs, kam ir izšķiroša ietekme uz būves veidu vai projektu.”
16
Šā likuma 181. panta 1. un 11. punktā ir noteikts:
“1.   Pretendents, kandidāts, dalībnieks vai persona, kuru varētu skart konkrēta līguma vai koncesijas iegūšana, kas pārsniedz robežvērtību, un kuras likumīgi aizsargātās tiesības vai intereses ir vai varētu būt ietekmējusi līgumslēdzējas iestādes vai līgumslēdzēja procedūra (turpmāk tekstā – “ieinteresētā persona”), pēc līguma, koncesijas līguma vai pamatnolīguma noslēgšanas var vērsties tiesā ar prasību atzīt līgumu, koncesijas līgumu vai pamatnolīgumu par spēkā neesošu.
[..]
11.   Tiesības lūgt atzīt līgumu, koncesijas līgumu vai pamatnolīgumu par spēkā neesošu izbeidzas, ja uz tām neatsaucas
a)
30 dienu laikā no paziņojuma par publiskā iepirkuma procedūras rezultātiem publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī saskaņā ar šo likumu, ja paziņojumā ir norādīts arī paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu, paziņojuma par konkursu, paziņojuma par koncesiju vai konkursa paziņojuma nepublicēšanas pamatojums,
b)
sešu mēnešu laikā
1.
no dienas, kad Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicēts paziņojums par iepirkuma rezultātiem, ja paziņojumā nav pamatojuma saskaņā ar a) apakšpunktu; vai
2.
no dienas, kad noslēgts līgums, būvdarbu koncesijas līgums vai pamatnolīgums gadījumos, kas nav minēti a) apakšpunktā un pirmajā daļā.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
17
Lai īstenotu Slovākijas nacionālā futbola stadiona būvniecības projektu, Slovākijas valdība 2013. gada 10. jūlija Rezolūcijā Nr. 400/2013 paredzēja, ka Izglītības ministrija bez konkursa noslēgs memorandu ar sabiedrību Národný futbalový štadión, a.s., kas ir NFŠ tiesību priekštece. Šajā 2013. gada 11. jūlijā noslēgtajā memorandā ir definēti subsīdijas piešķiršanas nosacījumi šī stadiona būvniecībai, kā arī būvniecības nosacījumi.
18
Pamatojoties uz to, Izglītības ministrija 2013. gada 21. novembrī ar Národný futbalový štadión noslēdza subsīdijas līgumu, saskaņā ar kuru šī ministrija apņēmās izmaksāt šai sabiedrībai 27200000 EUR subsīdiju, kas tiktu finansēta no valsts budžeta minētā stadiona būvniecībai (turpmāk tekstā – “subsīdijas līgums”). Minētā sabiedrība apņēmās finansēt vismaz 60 % no būvniecības izmaksām.
19
2016. gada 10. maijā Izglītības ministrija un NFŠ noslēdza subsīdijas līguma papildinājumu Nr. 1, ar kuru tika grozīts viss šī līguma teksts, tostarp atceļot sākotnēji Slovenský futbalový zväz (Slovākijas Futbola federācija) paredzēto iespēju bez maksas izmantot noteiktas tā paša stadiona telpas.
20
Tajā pašā dienā Izglītības ministrija Slovākijas Republikas kā potenciālā pircēja vārdā noslēdza pārdošanas priekšlīgumu ar NFŠ kā nākamo pārdevēju, precizējot Slovākijas nacionālā futbola stadiona pirkuma līguma noslēgšanas nosacījumus (turpmāk tekstā – “pārdošanas priekšlīgums”). Pārdošanas priekšlīgums tā pielikumos ietver šī stadiona detalizētas tehniskās specifikācijas un materiālos parametrus.
21
Pārdošanas priekšlīguma stāšanās spēkā bija atkarīga no noteiktu nosacījumu ievērošanas, tostarp Komisijas konstatējuma, ka subsīdija un šis priekšlīgums ir ar iekšējo tirgu saderīgs valsts atbalsts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē. Komisija ar 2017. gada 24. maija lēmumu SA.46530 (OV 2017, C 354, 1. lpp.) konstatēja, ka tas tā ir.
22
Saistībā ar subsīdijas līgumu vai pārdošanas priekšlīgumu turpinās vairākas tiesvedības. NFŠ iesniedza pieteikumu Okresný súd Bratislava III (Bratislavas III rajona tiesa, Slovākija), kas ir iesniedzējtiesa, konstatēt pārdošanas priekšlīguma saturu attiecībā uz pirkuma cenas noteikšanu, lai izmantotu tai šajā priekšlīgumā paredzēto iespēju pārdot uzcelto ēku. Šī sabiedrība uzskata, ka pārdošanas priekšlīgums ir spēkā un nav publisks līgums, jo tajā nav noteikts izpildāms pienākums veikt būvdarbus. Tādējādi neesot runas par līgumu par atlīdzību.
23
Savukārt Izglītības ministrija iesniedzējtiesā apgalvo, ka subsīdijas līgums un pārdošanas priekšlīgums ir pilnīgs savstarpējo tiesību un pienākumu kopums, kura mērķis konkursa neesamības dēļ ir apzināti apiet Likumu Nr. 343/2015. It īpaši pārdošanas priekšlīgumam esot atlīdzības raksturs, kas izpaužas tajā paredzētajos pirkuma cenas noteikšanas noteikumos.
24
Šī ministrija arī norāda, ka tai ir bijusi izšķiroša ietekme uz Slovākijas nacionālā futbola stadiona projektu, kuram saskaņā ar subsīdijas līgumu jāatbilst prasībām, kas attiecībā uz 4. kategorijas stadioniem ir paredzētas Eiropas Futbola asociāciju savienības (UEFA) Noteikumos par stadionu infrastruktūru. Turklāt minētā ministrija esot noteikusi papildu prasības ar šī projekta augstākās vadības struktūras, šī stadiona būvniecības valdes un uzraudzības komitejas, kurā tā bija pārstāvēta ar vairākumu, starpniecību.
25
Turklāt lietas dalībnieku viedokļi atšķiras jautājumā, vai līgums, kurš ir pretrunā Likumam Nr. 25/2006 – redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, – vai Likumam Nr. 343/2015, var vienīgi tikt atzīts par relatīvi, proti, ex nunc spēkā neesošu, uz ko var atsaukties, pamatojoties uz šo likumu tiesību normām, kā apgalvo NFŠ, vai arī šāds līgums var būt absolūti ex tunc spēkā neesošs saskaņā ar 1964. gada 26. februāra Likuma Nr. 40/1964 par Civilkodeksu – redakcijā, kas piemērojama pamatlietas faktiem, – 39. pantu, kā to apgalvo Izglītības ministrija. Slovākijas judikatūra šajā jomā esot pretrunīga.
26
Iesniedzējtiesa precizē, ka subsīdijas līgumam un pārdošanas priekšlīgumam ir materiāla un laika saikne un tie ir ietvars savstarpējām saistībām starp Izglītības ministriju un NFŠ. Precīzāk – subsīdijas līgums ietver valsts pienākumu piešķirt paredzēto subsīdiju un Národný futbalový štadión pienākumu uzbūvēt nacionālo futbola stadionu saskaņā ar Izglītības ministrijas noteiktajiem nosacījumiem un atļaut Slovākijas futbola federācijai izmantot daļu no tā. Pārdošanas priekšlīgums NFŠ paredz vienpusēju pārdošanas iespēju, kas atbilst valsts pienākumam nopirkt uzbūvēto ēku.
27
Šādos apstākļos Okresný súd Bratislava III (Bratislavas III rajona tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai subsīdijas līgums un pārdošanas priekšlīgums, kas noslēgti starp ministriju (valsti) un privāttiesību subjektu, kurš izraudzīts bez konkursa procedūras, ir “publisks būvdarbu līgums” Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta vai Direktīvas 2014/24 2. panta [1. punkta] 6. apakšpunkta c) punkta izpratnē, ja subsīdijas līgums ir Eiropas Komisijas apstiprināts valsts atbalsts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē, subsīdijas līgumā ietverto saistību priekšmets ir valsts saistība piešķirt subsīdiju, kā arī privāttiesību subjekta saistība uzbūvēt būvi atbilstoši ministrijas noteiktajiem nosacījumiem un nodrošināt sporta organizācijai iespēju izmantot daļu no šīs būves, savukārt priekšlīgumā ietverto saistību priekšmets ir privāttiesību subjektam piešķirtā vienpusējā iespēja, kas izpaužas kā valsts saistība atpirkt uzbūvēto būvi, un šie līgumi veido laika un materiālo aspektu ziņā savstarpēji saistītu ministrijas un privāttiesību subjekta savstarpējo saistību ietvaru?
2)
Vai Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts vai Direktīvas 2014/24 2. panta [1. punkta] 6. apakšpunkta c) punkts nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru par absolūti spēkā neesošu (t.i., no sākuma/ex tunc) uzskatāms tāds tiesisks darījums, kas pēc sava satura vai mērķa ir pretrunā likumam vai ir atzīstams par likuma apiešanu vai arī ir pretrunā labiem tikumiem, ja šis likuma pārkāpums izpaužas kā būtisks publisku līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumu pārkāpums?
3)
Vai Direktīvas 89/665 2.d panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts nepieļauj dalībvalsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru par absolūti spēkā neesošu (t.i., no sākuma/ex tunc) uzskatāms tāds tiesisks darījums, kas pēc sava satura vai mērķa ir pretrunā likumam vai ir atzīstams par likuma apiešanu vai arī ir pretrunā labiem tikumiem, ja šis likuma pārkāpums izpaužas kā publisku līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas noteikumu būtisks pārkāpums (apiešana), kā tas ir pamatlietā?
4)
Vai Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts vai Direktīvas 2014/24 2. panta [1. punkta] 6. apakšpunkta c) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie neļauj ex tunc uzskatīt, ka tāds pārdošanas priekšlīgums kā pamatlietā aplūkotais ir radījis tiesiskas sekas?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
28
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts un Direktīvas 2014/24 2. panta 1. punkta 6) apakšpunkta c) punkts jāinterpretē tādējādi, ka par “publisku būvdarbu līgumu” šo tiesību normu izpratnē ir uzskatāms līgumiskais kopums, kas saista dalībvalsti ar saimnieciskās darbības subjektu un ietver subsīdijas līgumu, kā arī pārdošanas priekšlīgumu, kuri noslēgti, lai uzbūvētu futbola stadionu, un šis līgumiskais kopums rada savstarpējas saistības starp šo valsti un šo saimnieciskās darbības subjektu, kas ietver pienākumu uzbūvēt šo stadionu saskaņā ar minētās valsts izvirzītajiem nosacījumiem, kā arī vienpusēju iespēju minētajam saimnieciskās darbības subjektam, kas atbilst šīs valsts pienākumam iegādāties minēto stadionu, un piešķir šim pašam saimnieciskās darbības subjektam valsts atbalstu, ko Komisija atzinusi par saderīgu ar iekšējo tirgu.
Par pieņemamību
29
NFŠ apstrīd lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu pieņemamību, it īpaši, pamatojoties uz to, ka pirmais jautājums attiecoties uz konkrētiem faktiem, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai. Šajā ziņā pirmā jautājuma formulējumā esot kļūdaini un maldinoši faktu konstatējumi. Turklāt šī tiesa, neveikusi kritisku pārbaudi, esot pārņēmusi vienas pamatlietas puses, proti, Slovākijas Republikas, ierosināto jautājumu formulējumu un, neievērojot doktrīnu par acte éclairé, neesot ņēmusi vērā Tiesas judikatūru, saskaņā ar kuru līgums nav publisks līgums, ja nav pienākuma, kura izpildi var prasīt tiesā.
30
Šajā ziņā jākonstatē, pirmkārt, ka, lai gan pirmajā jautājumā ir ietverti faktu konstatējumi, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai, šis jautājums attiecas uz Savienības tiesību normu interpretāciju.
31
Turklāt atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai vienīgi iesniedzējtiesai ir kompetence konstatēt un izvērtēt tajā izskatāmās lietas faktus, kā arī interpretēt un piemērot valsts tiesības. Tiesai saskaņā ar kompetences sadalījumu starp Savienības tiesām un valsts tiesām ir jāņem vērā prejudiciālo jautājumu faktiskais un tiesiskais konteksts, kāds izklāstīts iesniedzējtiesas nolēmumā (spriedums, 2021. gada 28. oktobris, X‑Beteiligungsgesellschaft (PVN – Turpmāki maksājumi), C‑324/20, EU:C:2021:880, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
32
Otrkārt, runājot par to, ka Savienības tiesību pareiza interpretācija šajā gadījumā esot tik acīmredzama, ka neradot nekādas saprātīgas šaubas, pietiek ar atgādinājumu, ka, lai gan šāds apstāklis, ja tas ir pierādīts, var ļaut Tiesai lemt, izdodot motivētu rīkojumu saskaņā ar Reglamenta 99. pantu, šis pats apstāklis tomēr nevar liegt valsts tiesai uzdot prejudiciālu jautājumu vai padarīt šādi uzdoto jautājumu nepieņemamu (spriedums, 2023. gada 7. septembris, Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, C‑216/21, EU:C:2023:628, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
33
No tā izriet, ka pirmais jautājums ir pieņemams.
Par lietas būtību
34
Iesākumā jāatgādina, ka publiskiem līgumiem ratione temporis principā ir jāpiemēro tā direktīva, kura ir spēkā brīdī, kad līgumslēdzēja iestāde izvēlas, kādu procedūru tā īstenos, un galīgi izlemj jautājumu, vai pastāv pienākums iepriekš publicēt paziņojumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu. Savukārt direktīvas, kuras transponēšanas termiņš ir beidzies pēc šī brīža, normas nav piemērojamas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 14. janvāris, RTS infra un Aannemingsbedrijf Norré‑Behaegel, C‑387/19, EU:C:2021:13, 23. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
35
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka lēmums neizsludināt konkursu Slovākijas nacionālā futbola stadiona būvniecībai tika pieņemts ar Slovākijas valdības Rezolūciju Nr. 400/2013 2013. gada 10. jūlijā, proti, dienā, kad bija piemērojama Direktīva 2004/18. Neskarot pārbaudes, kas būs jāveic iesniedzējtiesai, šķiet, ka ar šo rezolūciju attiecībā uz Izglītības ministriju un Slovākijas Republiku ir galīgi izlemts jautājums par to, vai pastāv vai nepastāv pienākums izsludināt konkursu.
36
Katrā ziņā, pat ja šī tiesa secinātu, ka lēmums, ar kuru galīgi tiek izlemts jautājums, vai pastāv vai nepastāv pienākums rīkot šādu konkursu, ir pieņemts pēc 2016. gada 18. aprīļa – datuma, kurā stājās spēkā Direktīvas 2004/18 atcelšana un kurā beidzās Direktīvas 2014/24 transponēšanas termiņš –, Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta saturs attiecībā uz tādas būves realizāciju, kas atbilst līgumslēdzējas iestādes noteiktajām prasībām, būtībā atbilst Direktīvas 2014/24 2. panta 1. punkta 6. apakšpunkta c) punkta saturam.
37
Ņemot vērā šos ievada precizējumus, jānosaka, vai līgumiskais kopums, kuram piemīt pamatlietā aplūkotā līguma iezīmes, atbilst “būvdarbu valsts līguma [publiska būvdarbu līguma]” kritērijiem Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, jo šis jēdziens ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, attiecībā uz kuru nav nozīmes tam, kā līgumu juridiski kvalificē dalībvalsts tiesības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2007. gada 18. janvāris, Auroux u.c., C‑220/05, EU:C:2007:31, 40. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
38
Šajā ziņā saskaņā ar Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā ietverto jēdziena “publisks līgums” definīciju jāpārbauda, vai šāds līguma kopums ir rakstiski noslēgts līgums par atlīdzību starp komersantiem un līgumslēdzēju iestādi un, ja tas tā ir, vai šī līguma priekšmets ir tādas būves uzcelšana, kas atbilst šīs līgumslēdzējas iestādes norādītajām prasībām šīs direktīvas 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
39
Šajā gadījumā iesniedzējtiesai par šo jautājumu būs jālemj pēc tam, kad tā būs veikusi šim nolūkam vajadzīgos vērtējumus. Jāatgādina, ka ar LESD 267. pantu Tiesa ir pilnvarota nevis piemērot Savienības tiesību noteikumus konkrētam gadījumam, bet tikai pieņemt nolēmumu par Līgumu un Eiropas Savienības iestāžu pieņemto tiesību aktu interpretāciju. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu paredzētās tiesu sadarbības procedūrā Tiesa, pamatojoties uz tai iesniegtajiem lietas materiāliem, var sniegt valsts tiesai Savienības tiesību interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izvērtējot kādas Savienības tiesību normas sekas (spriedums, 2023. gada 7. septembris, Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, C‑216/21, EU:C:2023:628, 72. punkts un tajā minētā judikatūra).
40
Pirmām kārtām, Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta a) apakšpunktā ietvertais jēdziens “līgumi” attiecas arī uz saskaņotiem gribas izteikumiem, kas izriet no vairākiem dokumentiem, un apstāklis, ka katrs no šiem dokumentiem atbilstoši valsts tiesībām ir līgums, tam nav šķērslis.
41
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka subsīdijas līgumam un pārdošanas priekšlīgumam ir materiāla saikne, jo gan viens, gan otrs ir noslēgti Slovākijas nacionālā futbola stadiona būvniecības projekta ietvaros, un laika saikne. Šo pēdējo apstiprina Lēmums SA.46530, kurā norādīts, ka šī stadiona būvniecība sākās tikai 2016. gada rudenī, proti, pēc tam, kad 2016. gada 10. maijā tika noslēgts subsīdijas līguma papildinājums Nr. 1, kā arī pārdošanas priekšlīgums.
42
Otrām kārtām, līgumus, kas veido pamatlietā aplūkoto līgumisko kopumu, rakstveidā noslēdza, no vienas puses, Národný futbalový štadión attiecībā uz subsīdiju līgumu un NFŠ par pārdošanas priekšlīgumu – un tie ir saimnieciskās darbības subjekti – un, no otras puses, Slovākijas valsts, kas ir līgumslēdzēja iestāde Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta pirmās daļas izpratnē.
43
Trešām kārtām, jāpārbauda, vai līgumiskais kopums, kuram piemīt pamatlietā aplūkotā līgumiskā kopuma iezīmes, ir noslēgts par atlīdzību.
44
Pirmkārt, saskaņā ar Tiesas judikatūru jēdziens “par atlīdzību” apzīmē līgumu, ar kuru katra no pusēm apņemas sniegt pakalpojumu apmaiņā pret pretizpildījumu. Līguma divpusējais raksturs tātad ir būtiska publiskā līguma iezīme, un tas nozīmē, ka katrai no līgumslēdzējām pusēm noteikti tiek radīti juridiski saistoši pienākumi, kuru izpildei jābūt pieprasāmai, ceļot prasību tiesā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 10. septembris, Tax‑Fin‑Lex, C‑367/19, EU:C:2020:685, 25. un 26. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
45
Šajā ziņā jānorāda, ka tad, ja līgums ietver līgumslēdzējas iestādes pirkšanas pienākumu, bet otrai līgumslēdzējai pusei nav pārdošanas pienākuma, ar šo pārdošanas pienākuma neesamību katrā ziņā nepietiek, lai izslēgtu šī līguma divpusējo raksturu un līdz ar to publiskā līguma pastāvēšanu, jo šādu secinājumu attiecīgā gadījumā var izdarīt tikai pēc visu nozīmīgo elementu pārbaudes.
46
Šajā lietā iesniedzējtiesa norāda uz savstarpējiem pienākumiem starp Izglītības ministriju un NFŠ. Turklāt šī tiesa tostarp norāda, ka subsīdijas līgums ietver valsts pienākumu piešķirt subsīdiju, kā arī NFŠ tiesību priekšteča pienākumus saskaņā ar Izglītības ministrijas precizētajiem nosacījumiem uzbūvēt Slovākijas nacionālo futbola stadionu, finansēt vismaz 60 % no būvniecības izmaksām un – šī līguma sākotnējā redakcijā – ļaut Slovākijas Futbola federācijai bez maksas izmantot daļu no tā. Lai gan ar subsīdiju līguma papildinājumu Nr. 1 pēdējais pienākums tika atcelts, ar šo papildinājumu netika likvidēti citi pienākumi, kas tika nodoti NFŠ.
47
Otrkārt, saistībā ar publisko būvdarbu līgumu līgumslēdzēja iestāde saņem pakalpojumu, ko veido to būvdarbu veikšana, kurus tā ir iecerējusi saņemt un kuri ietver tās tiešu ekonomisku interesi. Šāda ekonomiskā interese var tikt konstatēta ne tikai tad, ja ir paredzēts, ka līgumslēdzēja iestāde kļūs par būvdarbu vai būvju, kas ir līguma priekšmets, īpašnieci, bet arī citās situācijās, it īpaši, ja ir paredzēts, ka līgumslēdzēja iestāde iegūs tiesības izmantot attiecīgās būves, lai varētu nodrošināt šo būvju pieejamību sabiedrībai (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. aprīlis, Komisija/Austrija (Vēl neuzbūvētas ēkas iznomāšana), C‑537/19, EU:C:2021:319, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
48
No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka, lai gan Slovākijas futbola nacionālais stadions pieder NFŠ, ar subsīdijas līgumu tiek ierobežotas tiesības nodot īpašumtiesības uz šo stadionu trešajām personām, it īpaši, pieprasot Slovākijas valsts iepriekšēju rakstveida piekrišanu, lai to izdarītu. Līdz ar to šai valstij būtībā ir pirmpirkuma tiesības uz šo stadionu, kurām ir ekonomiska vērtība.
49
Ekonomiskā interese tāpat var būt ekonomiskās priekšrocības, ko līgumslēdzēja iestāde var gūt no tālākas būves izmantošanas vai pārdošanas un no tā, ka tā finansiāli piedalījās būves būvniecībā vai arī uzņēmās risku saistībā ar to, ka būve no ekonomiskā aspekta varētu izrādīties neizdevīgs darījums (spriedums, 2010. gada 25. marts, Helmut Müller, C‑451/08, EU:C:2010:168, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
50
Šajā gadījumā, kā rakstveida apsvērumos un tiesas sēdē norādīja NFŠ, iespēja, kas šai pusei ir saskaņā ar pārdošanas priekšlīgumu, ir garantija pret komerciālo risku gadījumā, ja Slovākijas nacionālais futbola stadions tai izrādītos komerciāli neizdevīgs. Tādējādi, apņemoties iegādāties šo stadionu pēc NFŠ pieprasījuma, līgumslēdzēja iestāde uzņēmās visus riskus būves ekonomiskās neveiksmes gadījumā.
51
Ceturtām kārtām, jāatgādina, ka, lai līgums būtu “publisks būvdarbu līgums”, kura priekšmets ir būves uzcelšana, šī būve jārealizē saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes norādītajām prasībām un šai realizācijai izmantotajiem līdzekļiem nav nozīmes (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 29. oktobris, Komisija/Vācija, C‑536/07, EU:C:2009:664, 55. punkts).
52
Šajā ziņā attiecībā uz iecerēto ēku izšķirošu ietekmi uz tās projektēšanu var identificēt, ja var pierādīt, ka šī ietekme tiek īstenota uz šīs ēkas arhitektonisko struktūru, tādu kā tās izmērs, tās ārsienas un nesošās sienas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 22. aprīlis, Komisija/Austrija (Vēl neuzbūvētas ēkas iznomāšana), C‑537/19, EU:C:2021:319, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
53
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu precizē, ka Slovākijas nacionālais futbola stadions bija jābūvē atbilstoši Izglītības ministrijas norādītajiem nosacījumiem. Šajā ziņā pēdējā minētā, tāpat kā NFŠ Tiesai iesniegtajos rakstveida apsvērumos, pamatlietā ir atsaukusies uz UEFA Stadionu infrastruktūras noteikumos par stadionu infrastruktūru attiecībā uz 4. kategorijas stadioniem paredzēto kritēriju ievērošanu.
54
Pienākums ievērot šos kritērijus – šī pienākuma esamība ir jāpārbauda iesniedzējtiesai – varētu ļaut identificēt Slovākijas valsts izšķirošo ietekmi uz arhitektonisko struktūru gadījumā, ja šajos [UEFA] noteikumos būtu ietvertas prasības, piemēram, attiecībā uz spēļu laukuma izmēriem, stadiona skatītāju skaita ietilpību vai paredzēto autostāvvietu skaitu, un arī tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
55
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus un neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, līgumiskais kopums, kuram piemīt tādas iezīmes kā pamatlietā, ir “publisks būvdarbu līgums” Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
56
Šo secinājumu neatspēko tas, ka Komisija Lēmumā SA.46530 uzskatīja, ka subsīdija Slovākijas nacionālā futbola stadiona būvniecībai un tā pārdošanas priekšlīgums ir ar iekšējo tirgu saderīgs valsts atbalsts LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunkta izpratnē.
57
NFŠ uzskata, ka šis lēmums ietver konstatējumus, kas pamatlietā aplūkoto līgumisko kopumu neļauj kvalificēt kā publisku līgumu. Tādējādi no minētā lēmuma it īpaši izrietot, ka šai sabiedrībai nebija pienākuma uzbūvēt Slovākijas nacionālo futbola stadionu. Turklāt minētā sabiedrība norāda, ka atbilstoši pienākumam, kas esot norādīts minētajā lēmumā, tā, izvēlēdamās piegādātājus, ir ievērojusi noteikumus par publisko iepirkumu.
58
Pirmkārt, lai gan Lēmumā SA.46530 ir norādīts, ka NFŠ pēc Slovākijas nacionālā futbola stadiona uzbūvēšanas paliks tā īpašnieks, nepastāvot pienākumam nodot īpašumtiesības uz šo stadionu Slovākijas valstij, šajā lēmumā nav minēta pienākuma uzbūvēt minēto stadionu neesamība.
59
Katrā ziņā jānorāda, ka ir taisnība, ka valsts tiesām jāatturas pieņemt lēmumus, kas ir pretrunā Komisijas lēmumam par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, kura vērtējums ir ekskluzīvā šīs iestādes, kuras darbību kontrolē Savienības tiesa, kompetencē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 4. marts, Buonotourist/Komisija, C‑586/18 P, EU:C:2020:152, 90. un 91. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). Tomēr vērtējums, kas varētu netieši izrietēt no šīs iestādes lēmuma par valsts atbalstu, principā nevar būt saistošs valsts tiesām tādā strīdā kā pamatlietā, kuram nav nekāda sakara ar šī atbalsta saderību ar iekšējo tirgu.
60
Otrkārt, ja līgumslēdzējai iestādei ir pienākums ievērot Savienības tiesību normas par publisko iepirkumu, šī līgumslēdzēja iestāde nevar atbrīvoties no šī pienākuma, kas tai ir konkrēti noteikts, uzliekot ekonomikas dalībniekam, ar kuru tā noslēdz šādu līgumu, pienākumu ievērot šīs tiesību normas, izpildot attiecīgo līgumu. Līdz ar to šajā gadījumā publiska līguma, kas saista NFŠ un Slovākijas valsti, esamība nevar tikt apšaubīta ar to, ka Lēmumā SA.46530 ir norādīts, ka Slovākijas nacionālā futbola stadiona būvniecības darbiem tiks izsludināta konkursa procedūra atbilstoši publiskā iepirkuma jomā piemērojamajiem noteikumiem.
61
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka par “publisku būvdarbu līgumu” šīs tiesību normas izpratnē uzskatāms līgumiskais kopums, kas saista dalībvalsti ar saimnieciskās darbības subjektu un ietver subsīdijas līgumu, kā arī pārdošanas priekšlīgumu, kuri noslēgti, lai uzbūvētu futbola stadionu, un šis līgumiskais kopums rada savstarpējas saistības starp šo valsti un šo saimnieciskās darbības subjektu, ietver pienākumu uzbūvēt šo stadionu saskaņā ar minētās valsts izvirzītajiem nosacījumiem, kā arī tādu vienpusēju iespēju minētajam saimnieciskās darbības subjektam, kas atbilst šīs valsts pienākumam iegādāties minēto stadionu, un piešķir šim pašam saimnieciskās darbības subjektam valsts atbalstu, ko Komisija atzinusi par saderīgu ar iekšējo tirgu.
Par otro līdz ceturto jautājumu
62
Ar otro līdz ceturto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīva 89/665 vai Direktīva 2014/24 jāinterpretē tādējādi, ka tās nepieļauj tāda valsts tiesiskā regulējuma piemērošanu, pamatojoties uz līgumslēdzējas iestādes izvirzīto iebildi par spēkā neesamību, kurā paredzēts, ka līgums, kas noslēgts, pārkāpjot publiskā iepirkuma tiesisko regulējumu, ir absolūti spēkā neesošs ex tunc.
Par pieņemamību
63
NFŠ uzskata, ka šie jautājumi ir hipotētiski. Komisija arī apšauba minēto jautājumu pieņemamību, jo iesniedzējtiesa neesot skaidri norādījusi iemeslus, kuru dēļ tai ir vajadzīga atbilde.
64
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uz jautājumiem par Savienības tiesībām attiecas nozīmīguma prezumpcija. Atteikties lemt par valsts tiesas uzdotu prejudiciālu jautājumu Tiesa var tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktiskajiem apstākļiem vai tās priekšmetu, ja izvirzītā problēma ir hipotētiska vai arī ja Tiesai nav zināmi faktiskie un tiesiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums, 2024. gada 30. aprīlis, Procura della Repubblica presso il Tribunale di Bolzano, C‑178/22, EU:C:2024:371, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
65
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Izglītības ministrija iebildes veidā ir atsaukusies uz visa līgumiskā kopuma pamatlietā spēkā neesamību, ka šis līgumiskais kopums ir noslēgts, neizsludinot konkursu, un ka valsts tiesību aktos, kā tie interpretēti daļā no valsts judikatūras, ir noteikts pienākums konstatēt līguma, kas noslēgts, pārkāpjot tiesisko regulējumu publiskā iepirkuma jomā, absolūtu spēkā neesamību ex tunc.
66
Līdz ar to otrais, trešais un ceturtais jautājums nav hipotētiski un nešķiet acīmredzami, ka atbilde uz šiem jautājumiem iesniedzējtiesai nebūtu noderīga, lai izlemtu tajā izskatāmo strīdu. No tā izriet, ka šie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
67
Pirmām kārtām, nevar uzskatīt, ka ar Direktīvu 89/665 tiktu veikta pilnīga saskaņošana un tādējādi tā aptvertu visus iespējamos tiesiskās aizsardzības līdzekļus publiskā iepirkuma jomā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 14. maijs, T‑Systems Magyarország, C‑263/19, EU:C:2020:373, 53. punkts).
68
Ņemot vērā šo precizējumu, jāpārbauda, vai līgumslēdzējas iestādes izvirzītā iebilde par spēkā neesamību ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā.
69
Šajā ziņā Direktīvas 89/665 1. panta “Darbības joma un pārskatīšanas procedūru pieejamība” 3. punktā ir minētas personas, kurām jābūt iespējai ierosināt pārskatīšanas procedūru saskaņā ar šo direktīvu. Šajā tiesību normā ir pieprasīts, lai pārskatīšanas procedūras ir pieejamas vismaz ikvienai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums.
70
Turklāt minētās direktīvas 1. panta 1. punkta ceturtajā daļā ir minēti lēmumi, kurus ir jāvar pārsūdzēt saskaņā ar šo pašu direktīvu. Šajā tiesību normā ir vienīgi prasīts, lai līgumslēdzēju iestāžu pieņemtie lēmumi varētu tikt pārskatīti.
71
No šo tiesību normu kopīgas interpretācijas izriet, ka Direktīvas 89/665 mērķis nav noteikt procedūras vai tiesiskās aizsardzības līdzekļus par labu līgumslēdzējām iestādēm.
72
Šādu interpretāciju apstiprina Tiesas judikatūra, saskaņā ar kuru šīs direktīvas normu mērķis ir aizsargāt saimnieciskās darbības subjektus no līgumslēdzējas iestādes patvaļas (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 14. maijs, T‑Systems Magyarország, C‑263/19, EU:C:2020:373, 51. punkts).
73
It īpaši jānorāda, ka Direktīvas 89/665 2.d pants, par kuru ir trešais prejudiciālais jautājums, tāpat kā šīs direktīvas 2.e pants, attiecas uz Savienības tiesību normu par publisko iepirkumu pārkāpuma sekām. Tiesa ir nospriedusi, ka šīs direktīvas 2.e pants attiecas vienīgi uz pārbaudes procedūrām, ko ierosinājuši uzņēmumi, kuriem ir vai ir bijusi interese iegūt konkrētu līgumu un kuri iespējamā pārkāpuma dēļ ir cietuši vai ir bijuši pakļauti kaitējuma riskam (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 14. maijs, T‑Systems Magyarország, C‑263/19, EU:C:2020:373, 54. punkts).
74
No tā izriet, ka līgumslēdzējas iestādes izvirzītā iebilde par spēkā neesamību neietilpst Direktīvas 89/665 piemērošanas jomā.
75
Otrām kārtām, Direktīvā 2014/24, kā izriet no tās 1. panta 1. punkta, ir paredzēti tikai publiskā iepirkuma procedūrām piemērojamie noteikumi, nereglamentējot šo noteikumu pārkāpuma sekas.
76
Tomēr Direktīvas 2014/24 83. pantā ir paredzēti noteikumi par šīs direktīvas izpildes pārraudzību. Tā kā šīm tiesību normām ir procesuāls raksturs, tās no 2016. gada 18. aprīļa, kad beidzās minētās direktīvas transponēšanas termiņš, ir piemērojamas visām jaunām vai notiekošām publiskā iepirkuma procedūrām, kas ietilpst šīs pašas direktīvas materiālajā piemērošanas jomā.
77
Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka Direktīvas 2014/24 83. panta 1. un 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tajos dalībvalstīm nav nedz noteikts pienākums, nedz arī aizliegts pieņemt tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru uzraudzības iestāde Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzības apsvērumu dēļ var uzsākt ex officio pārsūdzības procedūru, lai kontrolētu tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 26. marts, Hungeod u.c., C‑496/18 un C‑497/18, EU:C:2020:240, 84. punkts).
78
Tiesa tomēr ir nospriedusi arī, ka tad, ja šāda procedūra tiek paredzēta, tā ietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, jo publiskie līgumi, uz kuriem attiecas šāda pārsūdzība, ietilpst publiskā iepirkuma direktīvu materiālajā piemērošanas jomā. Tādējādi šādā procedūrā jāievēro Savienības tiesības, tostarp vispārējie šo tiesību principi (spriedums, 2020. gada 26. marts, Hungeod u.c., C‑496/18 un C‑497/18, EU:C:2020:240, 85. un 86. punkts).
79
Tāpat arī Direktīvas 2014/24 83. panta 1. un 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tajos dalībvalstīm nav nedz noteikts pienākums, nedz arī aizliegts pieņemt valsts tiesību aktus, kuros līgumslēdzējai iestādei ir paredzēta iespēja strīdā par līgumu izvirzīt iebildi par ex tunc absolūtu spēkā neesamību saistībā ar tiesiskā regulējuma publiskā iepirkuma jomā pārkāpumu.
80
Turklāt no Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem neizriet – un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai –, ka ar prasību, kas ir pamatlietas pamatā, tiktu pārkāptas Savienības tiesības, tostarp šo tiesību vispārējie principi.
81
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz otro līdz ceturto jautājumu jāatbild, ka Direktīva 89/665 un Direktīva 2014/24 jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā tas, ka, pamatojoties uz līgumslēdzējas iestādes izvirzīto iebildi par spēkā neesamību, tiek piemēroti tādi valsts tiesību akti, kuros paredzēts, ka līgums, kas noslēgts, pārkāpjot publiskā iepirkuma tiesisko regulējumu, ir absolūti spēkā neesošs ex tunc, ar nosacījumu, ka attiecībā uz publisku līgumu, kas ietilpst Direktīvas 2014/24 materiālās piemērošanas jomā, tiesību aktos, kuros paredzēta šāda spēkā neesamība, ir ievērotas Savienības tiesības, tostarp šo tiesību vispārējie principi.
Par tiesāšanās izdevumiem
82
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/18/EK (2004. gada 31. marts) par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 1. panta 2. punkta b) apakšpunkts
jāinterpretē tādējādi, ka
par “publisku būvdarbu līgumu” šīs tiesību normas izpratnē uzskatāms līgumiskais kopums, kas saista dalībvalsti ar saimnieciskās darbības subjektu un ietver subsīdijas līgumu, kā arī pārdošanas priekšlīgumu, kuri noslēgti, lai uzbūvētu futbola stadionu, un šis līgumiskais kopums rada savstarpējas saistības starp šo valsti un šo saimnieciskās darbības subjektu, ietver pienākumu uzbūvēt šo stadionu saskaņā ar minētās valsts izvirzītajiem nosacījumiem, kā arī tādu vienpusēju iespēju minētajam saimnieciskās darbības subjektam, kas atbilst šīs valsts pienākumam iegādāties minēto stadionu, un piešķir šim pašam saimnieciskās darbības subjektam valsts atbalstu, ko Komisija atzinusi par saderīgu ar iekšējo tirgu.
2)
Padomes Direktīva 89/665/EEK (1989. gada 21. decembris) par to normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu, kuri attiecas uz izskatīšanas procedūru piemērošanu, piešķirot piegādes un uzņēmuma līgumus valsts vajadzībām, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvu 2014/23/ES, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/24/ES (2014. gada 26. februāris) par publisko iepirkumu un ar ko atceļ Direktīvu 2004/18/EK
jāinterpretē tādējādi, ka
tām nav pretrunā tas, ka, pamatojoties uz līgumslēdzējas iestādes izvirzīto iebildi par spēkā neesamību, tiek piemēroti tādi valsts tiesību akti, kuros paredzēts, ka līgums, kas noslēgts, pārkāpjot publiskā iepirkuma tiesisko regulējumu, ir absolūti spēkā neesošs ex tunc, ar nosacījumu, ka attiecībā uz publisku līgumu, kas ietilpst Direktīvas 2014/24 materiālās piemērošanas jomā, tiesību aktos, kuros paredzēta šāda spēkā neesamība, ir ievērotas Savienības tiesības, tostarp šo tiesību vispārējie principi.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – slovāku.