62020CJ0132_RES
Lieta C‑132/20
DM,
EN
un
BN
pret
Getin Noble Bank S.A.
(Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2022. gada 29. marta spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Pieņemamība – LESD 267. pants – Jēdziens “tiesa” – LES 19. panta 1. punkts – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants – Tiesiskums – Efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Tiesnešu neatkarības princips – Tiesību aktos noteikta tiesa – Tiesu iestāde, kuras locekli tiesneša amatā pirmo reizi iecēlusi nedemokrātiska režīma izpildvaras politiska iestāde – Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome, Polija) darbības kārtība – Likuma, uz kuru pamatojoties tika izveidota šī padome, neatbilstība Konstitūcijai – Iespēja kvalificēt šo iestādi par objektīvu un neatkarīgu tiesu Savienības tiesību izpratnē
Prejudiciālie jautājumi – Pieņemamība – Nosacījumi – Valsts tiesas LESD 267. panta izpratnē iesniegts lūgums – Pieņemamības prezumpcija neatkarīgi no šīs tiesas konkrētā sastāva – Robežas
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; LESD 267. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 69., 72., 74. un 75. punktu)
Prejudiciālie jautājumi – Tiesas kompetence – Robežas – Savienības tiesību interpretācija strīdā, kurā vispirms ir jāatrisina ar faktiem, kas radušies pirms dalībvalsts pievienošanās Eiropas Savienībai, saistīts jautājums – Ievada jautājumi saistībā ar situāciju, kas turpina radīt sekas pēc šīs pievienošanās – Iekļaušana
(LESD 267. pants)
(skat. 86. un 87. punktu)
Dalībvalstis – Pienākumi – Tādu tiesību aizsardzības līdzekļu paredzēšana, kuri ļautu nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Piemērojamība
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un 51. panta 1. punkts)
(skat. 89.–91. un 93. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Principi – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Tiesības uz lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā – Piemērojamība
(LES 2. pants)
(skat. 94.–96., 118., 119., 121. un 122. punktu)
Dalībvalstis – Pienākumi – Tādu tiesību aizsardzības līdzekļu paredzēšana, kuri ļautu nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Strīds par negodīgu noteikumu izmantošanu pārdevēja vai piegādātāja ar patērētājiem noslēgtos līgumos – Pārbaude, ko veic valsts tiesa, izskatot apelācijas sūdzību, par tā iztiesāšanas sastāva likumību, kurš skatījis lietu – Tiesneši, kurus šajā amatā iecēlušas tā nedemokrātiskā režīma iestādes, kas pirms pievienošanās Eiropas Savienībai pastāvēja attiecīgajā dalībvalstī, un kuri pēc šī režīma beigām palika savos amatos – Pirms šīs pievienošanās esošo apstākļu ietekme uz viņu neatkarību un objektivitāti – Neesamība – Nosacījums
(LES 2. pants, 19. panta 1. punkta otrā daļa un 49. pants; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Padomes Direktīvas 93/13 7. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 67. un 100.–108. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Dalībvalstis – Pienākumi – Tādu tiesību aizsardzības līdzekļu paredzēšana, kuri ļautu nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Strīds par negodīgu noteikumu izmantošanu pārdevēja vai piegādātāja ar patērētājiem noslēgtos līgumos – Pārbaude, ko veic valsts tiesa, izskatot apelācijas sūdzību, par tā iztiesāšanas sastāva likumību, kurš skatījis lietu – Tiesneši, kuri šajā amatā ir iecelti pēc tam, kad viņus apstiprinājusi dalībvalsts struktūra, kura vai nu tika izveidota atbilstoši tiesību normām, kuras vēlāk atzītas par neatbilstošām konstitūcijai, vai arī izveidota likumīgi, bet nepārskatāmā procedūrā – Šo apstākļu ietekmes uz minēto tiesnešu neatkarību un objektivitāti neesamība – Nosacījums
(LES 19. panta 1. punkta otrā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants; Padomes Direktīvas 93/13 7. panta 1. un 2. punkts)
(skat. 113., 114. un 123.–132. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Rezumējums
2017. gadā Polijā vairāki patērētāji kompetentajā apgabaltiesā bija cēluši prasību par iespējami negodīgiem noteikumiem kredītlīgumos, kurus viņi bija noslēguši ar banku Getin Noble Bank. Tā kā prasība netika pilnībā apmierināta ne pirmajā instancē, ne apelācijas instancē, prasītāji iesniedza kasācijas sūdzību Sąd Najwyższy (Augstākā tiesa, Polija), kas ir iesniedzējtiesa.
Lai izvērtētu iesniegtās kasācijas sūdzības pieņemamību, minētajai tiesai saskaņā ar valsts tiesībām ir jāpārbauda, vai iztiesāšanas sastāvs, kas ir pasludinājis pārsūdzēto spriedumu, ir likumīgs. Šajā kontekstā iesniedzējtiesa viena tiesneša sastāvā jautā par apelācijas tiesas sastāva atbilstību Savienības tiesībām. Tā uzskata, ka triju apelācijas tiesnešu neatkarība un objektivitāte varētu tikt apšaubīta, ņemot vērā apstākļus, kuros tie tika iecelti tiesnešu amatos.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa atsaucas, pirmkārt, uz apstākli, ka viena no tiesnešiem (FO) pirmā iecelšana šajā amatā notikusi ar lēmumu, ko pieņēmusi Polijā pirms tās pievienošanās Eiropas Savienībai pastāvošā nedemokrātiskā režīma iestāde, un pēc šī režīma beigām viņš tika atstāts šajā amatā, nesniedzot jaunu zvērestu un izmantojot darba stāžu, ko viņš ieguvis šī režīma laikā (
1
). Otrkārt, attiecīgie tiesneši esot iecelti apelācijas tiesā pēc Krajowa Rada Sądownictwa (Valsts tiesu padome, Polija; turpmāk tekstā – “KRS”) priekšlikuma: viens – 1998. gadā, kad nebija pienākuma pamatot šīs iestādes rezolūcijas un kad tās nebija pārsūdzamas, un pārējie divi – 2012. un 2015. gadā, kad, kā atzīst Trybunał Konstytucyjny (Konstitucionālā tiesa, Polija), KRS nedarbojās pārskatāmi un tās sastāvs neatbilda Konstitūcijai.
Spriedumā, kas pasludināts virspalātā, Tiesa būtībā nospriež, ka tiesību, kuras tiesvedības dalībniekiem izriet no Savienības tiesībām (
2
), efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips ir jāinterpretē tādējādi, ka pārkāpumi, uz kuriem atsaukusies iesniedzējtiesa attiecībā uz šiem apelācijas tiesas tiesnešiem, paši par sevi nevar tiesvedības dalībniekiem radīt pamatotas un nopietnas šaubas par šo tiesnešu neatkarību un objektivitāti, ne arī par to, ka iztiesāšanas sastāvs, kurā viņi ietilpst, ir uzskatāms par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu.
Tiesas vērtējums
Vispirms Tiesa noraida iebildi par nepieņemamību, saskaņā ar kuru Polijas Augstākās tiesas vienīgais tiesnesis, kuram ir jāpārbauda tajā iesniegtās kasācijas sūdzības pieņemamība, neesot bijis tiesīgs uzdot Tiesai prejudiciālus jautājumus, ņemot vērā trūkumus, kas pieļauti viņa iecelšanā amatā un kas liekot apšaubīt viņa neatkarību un objektivitāti. Proti, ja lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu ir iesniegusi valsts tiesa, ir jāpieņem, ka tā atbilst Tiesas noteiktajām prasībām, lai tā būtu “tiesa” LESD 267. panta izpratnē. Šāda prezumpcija tomēr var tikt atspēkota, ja valsts vai starptautiskas tiesas pieņemts galīgs tiesas nolēmums liktu uzskatīt, ka tiesnesis, kas ietilpst iesniedzējtiesā, nav neatkarīga, objektīva, tiesību aktos noteikta tiesa. Tā kā Tiesas rīcībā nav informācijas, kas ļautu atspēkot šādu prezumpciju, lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu tātad ir pieņemams.
Turpinājumā Tiesa izvērtē divas uzdoto jautājumu grupas.
Ar pirmo jautājumu grupu iesniedzējtiesa vaicā, vai LES 19. panta 1. punkta otrajai daļai un Hartas 47. pantam ir pretrunā tas, ka par neatkarīgu un objektīvu tiesu tiek kvalificēts valsts tiesas iztiesāšanas sastāvs, kurā ietilpst tiesnesis, kurš, tāpat kā FO, ir sācis savu karjeru komunistiskā režīma laikā un kurš pēc šī režīma beigām palika amatā.
Šajā ziņā Tiesa, atzinusi savu kompetenci lemt par šo jautājumu (
3
), precizē, ka, lai gan tieslietu organizācija dalībvalstīs ietilpst šo dalībvalstu kompetencē, tomēr, īstenojot šo kompetenci, dalībvalstīm ir jāievēro pienākumi, kas tām izriet no Savienības tiesībām, tostarp pienākums nodrošināt efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa ievērošanu.
Attiecībā uz to, kā tiesneša neatkarību un objektivitāti ietekmē apstākļi pirms pievienošanās, uz ko iesniedzējtiesa atsaucas attiecībā uz tādiem tiesnešiem kā FO, Tiesa atgādina, ka brīdī, kad Polija pievienojās Eiropas Savienībai, tika uzskatīts, ka principā tās tiesu sistēma atbilst Savienības tiesībām. Turklāt iesniedzējtiesa nav sniegusi nekādu konkrētu paskaidrojumu, kas parādītu, kādā veidā FO pirmās iecelšanas nosacījumi varētu ļaut viņu nepamatoti ietekmēt. Tādējādi apstākļi, kas ir saistīti ar viņa pirmo iecelšanu amatā, paši par sevi nevar tikt uzskatīti par tādiem, kas tiesvedības dalībniekiem var radīt pamatotas un nopietnas šaubas par šī tiesneša neatkarību un objektivitāti, kad viņš vēlāk veic tiesas spriešanas funkcijas.
Ar otro jautājumu grupu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai LES 19. panta 1. punkta otrā daļa, Hartas 47. pants, kā arī Direktīvas 93/13 7. panta 1. un 2. punkts nepieļauj, ka par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu tiek atzīts dalībvalsts tiesas iztiesāšanas sastāvs, kurā darbojas tiesnesis, kurš pirmo reizi tiesneša amatā tika iecelts vai vēlāk tika iecelts augstāka līmeņa tiesā vai nu pēc tam, kad viņa kandidatūru tiesneša amatam izvirzīja struktūra, kas izveidota atbilstoši tiesību normām, kuras šīs dalībvalsts konstitucionālā tiesa vēlāk atzina par neatbilstošām konstitūcijai (turpmāk tekstā – “pirmais aplūkojamais apstāklis”), vai arī pēc tam, kad viņa kandidatūru uz tiesneša amatu izvirzīja likumīgi izveidota struktūra, tomēr atbilstoši procedūrai, kas nebija nedz pārskatāma, nedz atklāta, nedz arī tāda, uz kuru varēja attiecināt pārsūdzību tiesā (turpmāk tekstā – “otrais aplūkojamais apstāklis”).
Šajā ziņā Tiesa norāda, ka ne visas kļūdas, kas var rasties tiesneša iecelšanas procedūrā, ir tādas, kas raisa šaubas par šā tiesneša neatkarību un objektivitāti.
Šajā gadījumā attiecībā uz pirmo aplūkojamo apstākli Tiesa norāda, ka Konstitucionālā tiesa nav lēmusi par KRS neatkarību, kad tā atzina, ka šīs struktūras sastāvs, kāds tas bija laikā, kad divi citi tiesneši, kas nav FO, tika iecelti iztiesāšanas sastāvā, kurš pasludināja iesniedzējtiesā pārsūdzēto spriedumu, neatbilda Konstitūcijai. Tādējādi šis atzinums par neatbilstību Konstitūcijai pats par sevi nevar radīt šaubas par šīs iestādes neatkarību, nedz arī tiesvedības dalībniekiem radīt šaubas par šo tiesnešu neatkarību no ārējiem elementiem. Turklāt iesniedzējtiesa šajā ziņā nav norādījusi nevienu konkrētu pierādījumu, kas pamatotu šādu šaubu esamību.
Tāds pats secinājums ir izdarāms attiecībā uz otrā aplūkojamā apstākļa situāciju. No lēmuma lūgt prejudiciālu nolēmumu neizriet, ka KRS, kāda tā bija izveidota pēc Polijā pastāvošā nedemokrātiskā režīma beigām, nav neatkarīga no izpildvaras un likumdošanas varas.
Līdz ar to šie divi apstākļi nepierāda tiesnešu iecelšanas jomā piemērojamo pamatnoteikumu pārkāpumu. Tādējādi, tā kā norādītie pārkāpumi nerada patiesu risku, ka izpildvara varētu īstenot nepamatotu rīcības brīvību, apdraudot tiesnešu iecelšanas amatā procesā panāktā rezultāta integritāti, Savienības tiesībām nav pretrunā tas, ka par neatkarīgu un objektīvu, tiesību aktos noteiktu tiesu tiek atzīts iztiesāšanas sastāvs, kurā darbojas attiecīgie tiesneši.
(
1
)	Turpmāk tekstā uz šo tiks norādīts kā uz “apstākļiem pirms pievienošanās”.
(
2
)	Princips, uz ko ir atsauce LES 19. panta 1. punkta otrajā daļā, saskaņā ar kuru “dalībvalstis nodrošina tiesību aizsardzības līdzekļus, kas ir pietiekami efektīvi tiesiskās aizsardzības nodrošināšanai jomās, uz kurām attiecas Savienības tiesības”, un kas ir apstiprināts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā, kā arī Padomes Direktīvā 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos (OV 1993, L 95, 29. lpp.). Šīs direktīvas 7. panta 1. un 2. punktā atkārtoti ir apstiprinātas patērētāju, kuri uzskata, ka minēto noteikumu dēļ viņiem ir nodarīts kaitējums, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību.
(
3
)	Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Tiesai ir kompetence interpretēt Savienības tiesības attiecībā uz to piemērošanu jaunā dalībvalstī tikai no tās pievienošanās Savienībai datuma. Šajā gadījumā, pat ja tas skar apstākļus pirms Polijas pievienošanās Savienībai, uzdotais jautājums attiecas uz situāciju, kas nav radījusi visas sekas pirms šī datuma, jo FO, kas iecelts amatā pirms pievienošanās, pašlaik ir tiesnesis un pilda šim statusam atbilstošus pienākumus.