62017CJ0339
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 5. julija 2018 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Imena tekstilnih vlaken ter s tem povezano etiketiranje in označevanje – Uredba (EU) št. 1007/2011 – Člena 7 in 9 – Čisti tekstilni izdelki – Tekstilni izdelki iz več vrst vlaken – Metode etiketiranja ali označevanja“
V zadevi C‑339/17,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Landgericht Köln (deželno sodišče v Kölnu, Nemčija) z odločbo z dne 18. maja 2017, ki je prispela na Sodišče 7. junija 2017, v postopku
Verein für lauteren Wettbewerb eV
proti
Princesport GmbH,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi J. L. da Cruz Vilaça, predsednik senata, E. Levits in A. Borg Barthet, sodnika, M. Berger (poročevalka), sodnica, in F. Biltgen, sodnik,
generalni pravobranilec: N. Wahl,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Verein für lauteren Wettbewerb eV I. Siegfried, Rechtsanwältin,
–
za Princesport GmbH M. Liesen, Rechtsanwalt,
–
za nemško vlado T. Henze in S. Eisenberg, agenta,
–
za češko vlado M. Smolek, J. Vláčil in A. Kasalická, agenti,
–
za Evropsko komisijo K. Petersen in D. Kukovec, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7(1) in člena 9(1) Uredbe (EU) št. 1007/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2011 o imenih tekstilnih vlaken in s tem povezanim etiketiranjem in označevanjem surovinske sestave tekstilnih izdelkov ter razveljavitvi Direktive Sveta 73/44/EGS in direktiv 96/73/ES in 2008/121/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2011, L 272, str. 1).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Verein für lauteren Wettbewerb eV, združenjem za boj proti nelojalni konkurenci, in družbo Princesport GmbH glede zahtev v zvezi z etiketiranjem ali označevanjem tekstilnih izdelkov pri njihovem oglaševanju in prodaji na spletu s strani te družbe.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V uvodni izjavi 10 Uredbe št. 1007/2011 je navedeno:
„Etiketiranje ali označevanje surovinske sestave bi moralo biti obvezno, da se zagotovi, da so vsem potrošnikom v Uniji na voljo enake in pravilne informacije. Vendar pa s to uredbo gospodarskim subjektom ne bi smelo biti preprečeno dodatno navajanje prisotnosti manjših količin vlaken, za katere je potrebna posebna nega, da se ohrani prvotna kakovost tekstilnega izdelka. Kadar je s tehničnega vidika težko podrobno navesti surovinsko sestavo tekstilnega izdelka v času izdelave, bi bilo treba omogočiti, da se na etiketi ali oznaki navedejo samo tista vlakna, ki so znana v času izdelave, pod pogojem, da predstavljajo določen odstotek končnega izdelka.“
4
Člen 1 te uredbe določa:
„Ta uredba določa pravila za uporabo imen tekstilnih vlaken ter s tem povezano etiketiranje in označevanje surovinske sestave tekstilnih izdelkov […], da bi se izboljšalo delovanje notranjega trga, potrošnikom pa zagotovile točne informacije.“
5
Člen 4 te uredbe, naslovljen „Splošna zahteva o dostopnosti tekstilnih izdelkov na trgu“, določa:
„Tekstilni izdelki so dostopni na trgu samo pod pogojem, da so etiketirani, označeni ali so jim priloženi trgovski dokumenti v skladu s to uredbo.“
6
Člen 5(1) Uredbe št. 1007/2011 določa:
„Za opis surovinske sestave se pri etiketiranju in označevanju tekstilnih izdelkov uporabljajo samo imena tekstilnih vlaken s seznama iz Priloge I.“
7
Člen 7 te uredbe, naslovljen „Čisti tekstilni izdelki“, določa:
„1.   Samo tekstilni izdelek, ki je sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, se lahko etiketira ali označi kot ‚100 %‘, ‚čist‘ ali ‚v celoti‘.
Ti ali podobni izrazi se ne uporabljajo za druge tekstilne izdelke.
2.   Brez poseganja v člen 8(3) se lahko tudi tekstilni izdelek, ki vsebuje največ 2 utežna % tujih vlaken, šteje za izdelek, sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, pod pogojem, da je ta količina upravičena iz tehničnih razlogov v dobri proizvodni praksi in se ne dodaja rutinsko.
Tekstilni izdelek, katerega vlakna so bila podvržena postopku mikanja, se tudi lahko šteje za izdelek, sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, če vsebuje največ 5 utežnih % tujih vlaken pod pogojem, da je ta količina upravičena iz tehničnih razlogov v dobri proizvodni praksi in se ne dodaja rutinsko.“
8
Člen 9(1) in (5) te uredbe, naslovljen „Tekstilni izdelki iz več vrst vlaken“, določa:
„1.   Tekstilni izdelek se etiketira ali označi z imenom in masnim deležem vseh sestavnih vlaken v zaporedju po padajočem vrstnem redu.
[…]
5.   Z odstopanjem od odstavka 1 tega člena se lahko vlakna, ki niso vključena v Prilogo I, označijo z izrazom ‚druga vlakna‘, pri čemer je njihov skupni masni delež naveden takoj pred ali za tem.“
9
Člen 14(1) Uredbe št. 1007/2011 določa:
„Tekstilni izdelki se vedno, ko so dostopni na trgu, opremijo z etiketo ali oznako, na kateri je navedena surovinska sestava.
Etiketiranje ali označevanje tekstilnih izdelkov je trajno, lahko čitljivo, vidno in dostopno, etikete pa morajo biti varno pritrjene.“
10
Člen 16 navedene uredbe določa:
„1.   Kadar je tekstilni izdelek dostopen na trgu, se opisi surovinske sestave iz členov 5, 7, 8 in 9 navedejo v katalogih, prodajni literaturi, na embalaži, etiketah in oznakah, in sicer čitljivo, vidno, jasno ter v enotni velikosti, slogu in pisavi. Te informacije so potrošniku jasno vidne pred nakupom, vključno v primeru nakupov prek elektronskih medijev.
2.   Blagovne znamke ali imena podjetij se lahko navedejo takoj pred ali za opisi surovinske sestave iz členov 5, 7, 8 in 9.
[…]
Druge informacije se vedno navedejo ločeno.
3.   Etiketiranje ali označevanje surovinske sestave se zagotovi v uradnem jeziku ali jezikih države članice, na ozemlju katere so tekstilni izdelki dostopni potrošniku, razen če zadevna država članica ne določi drugače.
[…]“
Nemško pravo
11
Iz predložitvene odločbe izhaja, da se Verein für lauteren Wettbewerb sklicuje na kršitev nekaterih določb Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (zakon o preprečevanju nelojalne konkurence, v nadaljevanju: UWG), tako v različici, ki je veljala do 10. decembra 2015 (v nadaljevanju: stara različica), kot v različici, ki je veljala po tem datumu (v nadaljevanju: nova različica).
12
Člen 4, točka 11, UWG (stara različica) je določal:
„Nepošteno ravna zlasti, kdor
[…]
11.   krši zakonsko določbo, s katero se med drugim ureja ravnanje na trgu v interesu tržnih udeležencev.“
13
Ta člen 4, točka 11, UWG je bil nadomeščen s členom 3a UWG (nova različica). Ta člen določa:
„Nepošteno ravna, kdor krši zakonsko določbo, s katero se med drugim v interesu udeležencev na trgu ureja ravnanje na trgu, če lahko kršitev občutno poseže v interese potrošnikov, drugih udeležencev na trgu ali konkurentov.“
14
Člen 8 UWG določa:
„(1)   Zoper vsakogar, čigar poslovno ravnanje je prepovedano v smislu členov 3 in 7, je mogoče vložiti tožbo za odpravo posledic prepovedanega ravnanja ali – v primeru ponovitvene nevarnosti – opustitveno tožbo. Upravičenje za vložitev opustitvene tožbe je podano že v primeru nevarnosti take kršitve členov 3 ali 7.
[…]
(3)   Zahtevka iz odstavka 1 lahko vložijo:
[…]
2.
združenja, ki so pravne osebe in katerih namen je spodbujanje gospodarskih interesov ali interesov samostojnih poklicev, če imajo med člani znatno število podjetij, ki na istem trgu ponujajo enako ali podobno blago ali storitve, in če so zlasti glede na svoje osebne, dejanske in finančne okoliščine dejansko zmožna opravljati svoje statutarne naloge v gospodarskem interesu ali v interesu samostojnih poklicev, v delu, v katerem kršitev teh interesov zadeva njihovo članstvo;
3.
kvalificirani subjekti, ki dokažejo, da so vneseni v seznam kvalificiranih subjektov v skladu s členom 4 Unterlassungsklagengesetz [(zakon o opustitvenih tožbah)] ali v seznam Evropske komisije iz člena 4(3) Direktive 2009/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2009 o opustitvenih tožbah zaradi varstva interesov potrošnikov (UL 2009, L 110, str. 30);
[…]“
15
Landgericht Köln (deželno sodišče v Kölnu, Nemčija) je v predložitveni odločbi pojasnilo, da iz sodne prakse Bundesgerichtshof (zvezno vrhovno sodišče, Nemčija) izhaja, da so določbe Uredbe št. 1007/2011, s katerimi se ureja označevanje tekstilnih izdelkov, namenjene varstvu potrošnikov in so tako pravila, s katerimi se ureja ravnanje na trgu v smislu člena 3a UWG (nova različica) oziroma člena 4, točka 11, UWG (stara različica).
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
16
Verein für lauteren Wettbewerb je zoper družbo Princesport vložilo tožbo, ker je menilo, da ta pri oglaševanju in prodaji na spletu ne spoštuje zahtev v zvezi z etiketiranjem in označevanjem svojih tekstilnih izdelkov, ki so sestavljeni izključno iz ene vrste vlaken, s čimer krši nekatere določbe UWG ter člen 5(1), člen 9(1) in člen 16(1) Uredbe št. 1007/2011.
17
Zoper družbo Princesport je bila 5. julija 2016 izdana zamudna sodba. Ta je zoper to sodbo vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču. V zvezi s tem družba Princesport v bistvu trdi, da člen 7 Uredbe št. 1007/2011 ne zahteva, da je treba čiste tekstilne izdelke označiti z navedbami „čist“ ali „v celoti“, temveč določa zgolj, da se lahko s temi oznakami označijo le ti izdelki.
18
Verein für lauteren Wettbewerb, nasprotno, meni, da je treba čiste tekstilne izdelke obvezno označiti kot take. Pri tem naj bi bilo mogoče zgolj izbirati med tremi možnostmi oznak iz člena 7(1) Uredbe št. 1007/2011, to je oznakami „100 %“, „čist“ ali „v celoti“. Poleg tega naj bi obveznost iz člena 9 Uredbe št. 1007/2011, da se navede masni delež vlaken, ki so v nekem izdelku, veljala tudi za izdelke, ki so zgolj iz ene vrste vlaken. Dalje, oznaka „čist“ naj se ne bi smela uporabljati skupaj z oznako „100 %“, temveč le namesto nje.
19
V teh okoliščinah je Landgericht Köln (deželno sodišče v Kölnu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 7(1) [Uredbe št. 1007/2011] razlagati tako, da je pojasnilo, da gre za čist tekstilni izdelek, ki je sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, obvezno?
2.
Ali je uporaba ene od treh v členu 7 [Uredbe št. 1007/2011] navedenih oznak, in sicer „100 %“, „čist“ ali „v celoti“, obvezna ali pa je to pri takih izdelkih zgolj možnost, in ne dolžnost?
3.
Ali velja obveznost iz člena 9(1) [Uredbe št. 1007/2011], da se tekstilni izdelek etiketira ali označi z imenom in masnim deležem vseh sestavnih vlaken, tudi za čiste tekstilne izdelke, za katere se uporablja člen 7 [Uredbe št. 1007/2011]?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
20
Ugotoviti je treba, da položaj, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem se zadevni tekstilni izdelki prodajajo prek spletnega kataloga, spada na področje uporabe Uredbe št. 1007/2011.
21
V členu 16(1) te uredbe je namreč izrecno navedeno, da se pri dajanju tekstilnega izdelka na trg opisi surovinske sestave iz členov 5, 7, 8 in 9 navedejo, med drugim, v katalogih, in sicer čitljivo, vidno in jasno. V tej določbi je poleg tega navedeno, da morajo biti te informacije potrošniku jasno vidne pred nakupom, vključno v primeru nakupov prek elektronskih medijev.
22
Iz tega izhaja, da se zahteve pri etiketiranju in označevanju, kot so navedene zlasti v členih 7 in 9 Uredbe št. 1007/2011, uporabljajo pri oglaševanju in prodaji tekstilnih izdelkov na spletu.
Prvo vprašanje
23
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem sprašuje, ali je treba člen 7(1) Uredbe št. 1007/2011 razlagati tako, da zahteva, da se na etiketi ali oznaki tekstilnih izdelkov, kakršni se tržijo v postopku v glavni stvari, navede, da gre za čist tekstilni izdelek, ki je sestavljen izključno iz ene vrste vlaken.
24
To vprašanje se nanaša na obstoj splošne zahteve etiketiranja ali označevanja čistih tekstilnih izdelkov za navedbo surovinske sestave vlaken.
25
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da besedilo člena 7(1) Uredbe št. 1007/2011, v skladu s katerim se lahko „samo tekstilni izdelek, ki je sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, […] etiketira ali označi kot ‚100 %‘, ‚čist‘ ali ‚v celoti‘“, ne vsebuje take splošne zahteve in zato ne daje odgovora na prvo vprašanje. Ta določba namreč, prvič, pojasnjuje, kaj je značilno za čist tekstilni izdelek, in sicer dejstvo, da je sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, in drugič, določa način označevanja ali etiketiranja takega izdelka.
26
Vseeno pa je treba preizkusiti, ali v skladu z Uredbo št. 1007/2011 za čiste tekstilne izdelke velja splošna obveznost etiketiranja ali označevanja za navedbo surovinske sestave.
27
Čeprav je predložitveno sodišče vprašanje formalno omejilo na razlago člena 7(1) Uredbe št. 1007/2011, pa taka okoliščina Sodišča ne ovira pri tem, da predložitvenemu sodišču ne bi posredovalo vseh elementov razlage prava Unije, ki bi mu lahko koristili pri presoji predložene zadeve, ne glede na to, ali se je predložitveno sodišče nanje sklicevalo v navedenem vprašanju (glej v tem smislu sodbi z dne 16. junija 2016, Lesar, C‑159/15, EU:C:2016:451, točka 22, in z dne 18. januarja 2017, Wortmann, C‑365/15, EU:C:2017:19, točka 33).
28
Na prvem mestu je treba pojasniti, da splošna obveznost etiketiranja ali označevanja tekstilnih izdelkov, vključno s čistimi tekstilnimi izdelki, za navedbo surovinske sestave nedvoumno izhaja iz člena 4 in člena 14(1) Uredbe št. 1007/2011 v povezavi z uvodno izjavo 10 te uredbe.
29
Najprej, treba je namreč ugotoviti, da člen 4 te uredbe določa, da so lahko na trgu dostopni le tekstilni izdelki, ki so etiketirani, označeni ali so jim priloženi trgovski dokumenti v skladu s to uredbo.
30
Dalje, člen 14(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1007/2011 določa, da se „tekstilni izdelki […] vedno, ko so dostopni na trgu, opremijo z etiketo ali oznako, na kateri je navedena surovinska sestava“.
31
Nazadnje, v uvodni izjavi 10 te uredbe je poudarjeno, da bi moralo biti etiketiranje ali označevanje surovinske sestave „obvezno“.
32
Na drugem mestu, obveznost navedbe surovine, iz katere je narejen tekstilni izdelek, na etiketi ali oznaki zagotavlja, da se potrošnikom dajo na voljo pravilne in točne informacije. Zagotavljanje takih informacij vsem potrošnikom v Evropski uniji pa je v skladu s členom 1 Uredbe št. 1007/2011 v povezavi z uvodno izjavo 10 te uredbe eden od ciljev te uredbe.
33
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 4 in člen 14(1), prvi pododstavek, Uredbe št. 1007/2011 v povezavi z uvodno izjavo 10 te uredbe razlagati tako, da vsebujejo splošno zahtevo, da je treba vse tekstilne izdelke, vključno s tekstilnimi izdelki, kakršni so opredeljeni v členu 7 navedene uredbe, opremiti z etiketo ali označiti z navedbo surovinske sestave.
Drugo vprašanje
34
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 7(1) Uredbe št. 1007/2011 razlagati tako, da zahteva, da se na etiketi ali oznaki čistega tekstilnega izdelka uporabi ena od treh oznak, navedenih v tem členu, to je „100 %“, „čist“ ali „v celoti“.
35
V zvezi s tem je treba spomniti, da člen 7(1) Uredbe št. 1007/2011 določa, da se lahko „samo tekstilni izdelek, ki je sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, […] etiketira ali označi kot ‚100 %‘, ‚čist‘ ali ‚v celoti‘“. Tako so samo čisti tekstilni izdelki, ki so sestavljeni izključno iz ene vrste vlaken, tisti, ki se „lahko“ označijo z oznako ali etiketo, ki vsebuje eno od treh oznak iz te določbe.
36
Uporaba besede „lahko“ v tej določbi nedvoumno kaže, da uporaba izrazov „100 %“, „čist“ ali „v celoti“ ni obveznost, ampak zgolj možnost. Tako ta določba omogoča, da se na etiketi ali oznaki zadevnega čistega tekstilnega izdelka navede ime tekstilnega vlakna, iz katerega je ta izdelek sestavljen, ne da bi se navedel eden od teh treh izrazov.
37
Poleg tega iz razlage a contrario člena 7(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 1007/2011 izhaja, da se lahko za čiste tekstilne izdelke uporabijo izrazi, ki so „podobni“ tistim iz odstavka 1 tega člena. Zato so izrazi „100 %“, „čist“ in „v celoti“ le primeri navedb, ki so lahko na etiketi ali oznaki, da bi se pojasnilo, da je zadevni tekstilni izdelek sestavljen izključno iz ene vrste vlaken.
38
Poleg tega taka razlaga člena 7(1) Uredbe št. 1007/2011 ustreza cilju te uredbe, kakor je naveden v točki 32 te sodbe. Etiketa ali oznaka, ki vsebuje ime zgolj enega tekstilnega vlakna, potrošniku zagotavlja pravilno in točno informacijo v zvezi s surovinsko sestavo zadevnega tekstilnega izdelka.
39
Iz predložitvene odločbe izhaja, da v okviru drugega vprašanja predložitveno sodišče sprašuje tudi, ali je treba člen 7(1) Uredbe št. 1007/2011 razlagati tako, da nasprotuje možnosti, da bi se vsi trije izrazi iz te določbe uporabili v kombinaciji.
40
V zvezi s tem je treba ugotoviti, prvič, da samo besedilo člena 7(1) Uredbe št. 1007/2011 ne preprečuje kombinirane uporabe teh izrazov. Drugič, taka razlaga te določbe je tudi v skladu s ciljem te uredbe, kot je naveden v točki 32 te sodbe.
41
Vsekakor je treba ugotoviti, da je možnost kombinirane navedbe treh izrazov iz te določbe na etiketi ali oznaki zadevnega čistega tekstilnega izdelka omejena, ker so ti trije izrazi, ki se uporabljajo za pojasnitev tega, da je tekstilni izdelek sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, sopomenke, zaradi česar je njihovo podvajanje najverjetneje odvečno.
42
Poleg tega iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, ne izhaja, da uporaba, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, pomeni nepošteno ali zavajajočo poslovno prakso, ki je prepovedana z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu ter o spremembi Direktive Sveta 84/450/EGS, direktiv Evropskega parlamenta in Sveta 97/7/ES, 98/27/ES in 2002/65/ES ter Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah) (UL 2005, L 149, str. 22).
43
Glede na zgoraj navedeno je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7(1) Uredbe št. 1007/2011 razlagati tako, da ne zahteva, da se na etiketi ali oznaki čistega tekstilnega izdelka uporabi ena od treh oznak, navedenih v tem členu, in sicer „100 %“, „čist“ ali „v celoti“. Kadar se ti izrazi uporabijo, se lahko uporabijo v kombinaciji.
Tretje vprašanje
44
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 9(1) Uredbe št. 1007/2011 razlagati tako, da zahteva, da se morajo na etiketi ali označbi z imenom in masnim deležem navesti vsa vlakna, iz katerih je zadevni tekstilni izdelek sestavljen, velja tudi za čist tekstilni izdelek.
45
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se člen 9 Uredbe št. 1007/2011 nanaša na „tekstilne izdelke iz več vrst vlaken“, medtem ko se člen 7 te uredbe nanaša na „čiste tekstilne izdelke“. Tako je v vsakem od teh členov področje uporabe posameznega člena omejeno na posebno kategorijo tekstilnih izdelkov. Iz tega izhaja, da čisti tekstilni izdelki ne morejo spadati na področje uporabe člena 9 te uredbe, tako da zahteve iz odstavka 1 tega člena za take izdelke ne morejo veljati.
46
Ker je poleg tega čist tekstilni izdelek že po definiciji sestavljen izključno iz ene vrste vlaken, obveznost navedbe masnega deleža „vseh sestavnih vlaken v zaporedju po padajočem vrstnem redu“ za tak izdelek ne more veljati.
47
Poleg tega je treba poudariti, da če bi se obveznost navedbe masnega deleža vseh sestavnih vlaken tekstilnega izdelka, kakršna je določena v členu 9(1) Uredbe št. 1007/2011, uporabljala za čiste tekstilne izdelke, člen 7(1) te uredbe, ki ga je, kot je razvidno iz točke 43 te sodbe, treba razlagati tako, da je uporaba oznak „100 %“, „čist“ ali „v celoti“ zgolj fakultativna, ne bi imel več smisla.
48
Poleg tega je treba ugotoviti, da omejitev področja uporabe člena 9(1) Uredbe št. 1007/2011 ne ogroža cilja varstva potrošnikov, ki se, kot izhaja iz člena 1 te uredbe v povezavi z njeno uvodno izjavo 10, želi doseči z navedeno uredbo.
49
Iz točke 33 te sodbe namreč izhaja, da je navedba vlakna, iz katerega je sestavljen zadevni tekstilni izdelek, vsekakor obvezna.
50
Glede na zgoraj navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 9(1) Uredbe št. 1007/2011 razlagati tako, da zahteva, da se morajo na etiketi ali označbi z imenom in masnim deležem navesti vsa vlakna, iz katerih je zadevni tekstilni izdelek sestavljen, ne velja za čist tekstilni izdelek.
Stroški
51
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.
Člen 4 in člen 14(1), prvi pododstavek, Uredbe (EU) št. 1007/2011 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 27. septembra 2011 o imenih tekstilnih vlaken in s tem povezanim etiketiranjem in označevanjem surovinske sestave tekstilnih izdelkov ter razveljavitvi Direktive Sveta 73/44/EGS in direktiv 96/73/ES in 2008/121/ES Evropskega parlamenta in Sveta v povezavi z uvodno izjavo 10 te uredbe je treba razlagati tako, da vsebujejo splošno zahtevo, da je treba vse tekstilne izdelke, vključno s tekstilnimi izdelki, kakršni so opredeljeni v členu 7 navedene uredbe, opremiti z etiketo ali označiti z navedbo surovinske sestave.
2.
Člen 7(1) Uredbe št. 1007/2011 je treba razlagati tako, da ne zahteva, da se na etiketi ali oznaki čistega tekstilnega izdelka uporabi ena od treh oznak, navedenih v tem členu, in sicer „100 %“, „čist“ ali „v celoti“. Kadar se ti izrazi uporabijo, se lahko uporabijo v kombinaciji.
3.
Člen 9(1) Uredbe št. 1007/2011 je treba razlagati tako, da zahteva, da se morajo na etiketi ali označbi z imenom in masnim deležem navesti vsa vlakna, iz katerih je sestavljen zadevni tekstilni izdelek, ne velja za čist tekstilni izdelek.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.