62020TJ0370_RES
Zadeva T‑370/20
KL
proti
Evropski investicijski banki (EIB)
Sodba Splošnega sodišča (četrti senat) z dne 24. novembra 2021
„Javni uslužbenci – Zaposleni v EIB – Zdravstveno stanje – Zmožnost za delo – Neopravičena odsotnost – Ničnostna tožba – Pojem invalidnosti – Neomejena pristojnost – Spori finančne narave – Plačilo invalidske pokojnine za nazaj – Odškodninska tožba“
Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Socialna varnost – Zavarovanje za primer nesreče in poklicne bolezni – Invalidnost – Pojem – Presoja glede na naloge, opravljene v Banki
(Kadrovski predpisi, člen 78; Kadrovski predpisi Evropske investicijske banke, člen 14)
(Glej točke od 83 do 89 in 100.)
Uradniki – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Socialna varnost – Zavarovanje za primer nesreče in poklicne bolezni – Invalidnost – Invalidska komisija – Pristojnost – Ocena zmožnosti uslužbenca za delo zunaj Banke – Izključitev
(Glej točke od 90 do 93.)
Tožbe uradnikov – Uslužbenci Evropske investicijske banke – Smiselna uporaba člena 91(1) Kadrovskih predpisov – Neomejena pristojnost – Spori finančne narave – Pojem – Tožba, s katero se želi doseči plačilo invalidske pokojnine za nazaj – Vključitev
(člen 266 PDEU; Kadrovski predpisi za uradnike, člen 91(1))
(Glej točke od 109 do 113 in od 117 do 124.)
Povzetek
Tožeča stranka, KL, je zaposlena pri Evropski investicijski banki (EIB). EIB je po tem, ko je bila tožeča stranka več obdobij odsotna, začela postopek pred invalidsko komisijo, pri čemer se je štelo, da je tožeča stranka do izdaje mnenja te komisije začasno popolnoma nezmožna za delo. Invalidska komisija je po oceni zdravstvenega stanja tožeče stranke soglasno ugotovila, da tožeča stranka ne more več opravljati nalog v EIB, ampak je še vedno zmožna opravljati delo na splošnem trgu dela. Zato je EIB sprejela dve odločbi, s katerima je ugotovila, da je tožeča stranka zmožna za delo in da je neopravičeno odsotna od dneva, od katerega bi se morala tožeča stranka vrniti na delo. Tožeča stranka je po neuspešnem spravnem postopku pri Splošnem sodišču vložila tožbo zoper ti odločbi in zoper odločbo predsednika EIB, s katero sta bili ti odločbi potrjeni (v nadaljevanju skupaj: izpodbijane odločbe).
Splošno sodišče je tožbi ugodilo in izpodbijane odločbe razglasilo za nične. Splošno sodišče je v sodbi opredelilo pojem invalidnosti v določbah, sprejetih na podlagi Kadrovskih predpisov EIB, kot da ga je treba presojati v razmerju do EIB, in ne na splošnem trgu dela. Splošno sodišče je uporabilo tudi „neomejeno pristojnost“, ki mu je priznana s členom 91 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) za „spore finančne narave“, ki se po analogiji uporablja za uslužbence EIB. Poleg tega je Splošno sodišče pojasnilo obseg teh dveh pojmov.
Presoja Splošnega sodišča
Najprej, glede dopustnosti dokumentov, ki pomenijo mnenje invalidske komisije, je Splošno sodišče navedlo, da dokumenta ni mogoče izločiti zato, ker naj v njem navedeni datum ni datum, ko je ta komisija tožečo stranko pregledala.
Dalje, glede pojema invalidnosti, se je Splošno sodišče oprlo na razlago členov 78 in 5 Kadrovskih predpisov po analogiji ter na člen 51‑1 prehodnega pravilnika o pokojninskem sistemu za zaposlene v EIB, iz katerega izhaja, da lahko uslužbenec, za katerega je bilo v EIB ugotovljeno, da je invalid, opravlja plačano delo zunaj tega organa, če vsi njegovi različni dohodki ne presegajo neto osebnih prejemkov, ki jih je prejemal, ko je delal v EIB.
Poleg tega so invalidske komisije, ki jih je ustanovila EIB, organi EIB in zato s pravnega vidika niso pristojne za oceno zmožnosti tožeče stranke za opravljanje dela zunaj tega organa. Navedene komisije so namreč s pravnega vidika pristojne za odločanje o zmožnosti zaposlenih v EIB za delo v instituciji. Za odločitev o zmožnosti teh oseb za delo zunaj EIB so komisije, ki jih ustanovijo druge institucije ali nacionalni organi, tiste, ki morajo pregledati zadevno osebo.
Invalidska komisija je tako s tem, da se je izrekla o zmožnosti tožeče stranke za opravljanje dela na splošnem trgu dela, posegla v pristojnost takšnih komisij, s čimer je ustvarila nevarnost protislovja med njeno oceno zmožnosti tožeče stranke za delo na splošnem trgu dela in ocenami, ki bi jih lahko naknadno podale invalidske komisije, ki bi jih ustanovile druge institucije ali nacionalni organi.
Tako je Splošno sodišče menilo, da je treba pojem invalidnosti v smislu člena 46‑1 prehodnega pravilnika o pokojninskem sistemu za zaposlene v EIB in člena 11.1 upravnih predpisov, ki se uporabljajo za zaposlene v EIB in ki so bili sprejeti na podlagi Kadrovskih predpisov EIB, razlagati tako, da se nanaša na uslužbenca EIB, za katerega je invalidska komisija, ki jo je ustanovila EIB, ugotovila, da je nezmožen za ponovno opravljanje svojih nalog ali enakovrednih nalog v EIB.
Nazadnje, je Splošno sodišče opozorilo, da je treba za spore med EIB in njenimi uslužbenci uporabiti pravilo iz člena 91(1), drugi stavek, Kadrovskih predpisov. Ta določba sodišču Unije v zvezi s spori finančne narave daje neomejeno pristojnost, v okviru katere lahko toženi stranki po uradni dolžnosti, če je to potrebno, naložit plačilo odškodnine za škodo, ki jo je ta povzročila, in v takem primeru ob upoštevanju vseh okoliščin zadeve ex aequo et bono oceniti nastalo škodo.
Zaradi neomejene pristojnosti sodišča Unije, mu je med drugim zaupana naloga, da celovito reši spore, ki so mu bili predloženi, in zagotovi polni učinek ničnostnih sodb, ki jih izreče v sporih glede uslužbencev. Sodišče Unije pri izvajanju svoje neomejene pristojnosti na zadevne institucije ali organe ne naslovi odredb, temveč ima po potrebi pristojnost, da namesto njih sprejme odločitve, ki nujno izhajajo iz ugotovitev, do katerih je sodišče Unije prišlo na podlagi lastne pravne presoje spora.
V zvezi s tem je Splošno sodišče opozorilo, da „spori finančne narave“ v smislu te določbe ne pomenijo le odškodninskih tožb, ki jih uslužbenci vlagajo zoper institucijo ali organ Unije, temveč tudi vse spore, katerih namen je, da ta institucija ali organ plača uslužbencu znesek, za katerega ta meni, da mu pripada na podlagi Kadrovskih predpisov ali drugega akta, ki ureja njegovo delovno razmerje.
V obravnavani zadevi gre za spor finančne narave, ker tožeča stranka sodišču Unije predlaga, naj odloči o zakonitosti odločbe, da se ji ne prizna status „invalidne“ osebe, in naj EIB naloži, da ji plača denarni znesek. Odločba o ugotovitvi, da tožeča stranka „ni invalid“, namreč neposredno vpliva na kontinuiteto položaja zadevne osebe kot uslužbenca v EIB in torej na njegove osebne prejemke in njegove finančne pravice.
Poleg tega je Splošno sodišče ugotovilo, da ima EIB pri sprejetju nove odločbe, s katero se ugotovi invalidnost tožeče stranke, le vezano pristojnost, zaradi česar mora upravno sklepati na podlagi odločbe invalidske komisije.
Zato je Splošno sodišče EIB naložilo, naj tožeči stranki plača invalidsko pokojnino. Splošno sodišče pa je odškodninski zahtevek za nepremoženjsko škodo, ki ga je vložila tožeča stranka, zavrnilo, potem ko je ugotovilo, da tožeča stranka ni dokazala, da te škode ne bi bilo mogoče v celoti povrniti z razglasitvijo ničnosti izpodbijanih odločb skupaj s tem, da je EIB naloženo, naj ji plača vse finančne prejemke, ki so ji bili odvzeti na podlagi odločb, razglašenih za nične.