SODBA SODIŠČAz dne 10. maja 1995(*)„Svoboda opravljanja storitev – Člen 59 Pogodbe EGS – Prepoved pridobivanja strank za finančne storitve po telefonu“V zadevi C-384/93_katere
predmet je predlog College van Beroep voor het bedrijfsleven,
naslovljen na Sodišče, naj na podlagi člena 177 Pogodbe EGS, v postopku Alpine Investments BVprotiMinister van Financiën_sprejme predhodno odločbo o razlagi člena 59 Pogodbe EGS_SODIŠČE_v
sestavi G.C. Rodríguez Iglesias, predsednik, F.A. Schockweiler, P.J.G.
Kapteyn in C. Gulmann, predsedniki senatov, G. F. Mancini, J.C. Moitinho
de Almeida, J. L. Murray, D. A. O. Edward (poročevalec), J.-P.
Puissochet, sodniki_generalni pravobranilec: F.G. Jacobs_sodna tajnica: L. Hewlett, administratorka_ob upoštevanju pisnih stališč, ki so jih predložili:–        za
Alpine Investments BV G. van der Wal in W. B. J. van Overbeek,
odvetnika pri Hoge Raad der Nederlanden_–        za
nizozemsko vlado A. Bos, pravni svetovalec pri ministrstvu za zunanje
zadeve, zastopnik_–        za
grško vlado V. Kontolaimos, pomočnik pravnega svetovalca pri vladnem
pravnem svetu, in V. Pelekou, pravna predstavnica pri vladnem pravnem
svetu, zastopnika_–        za
Združeno kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska J. D. Colahan iz
Treasury Solicitor's Department, zastopnik, in P. Duffy, barrister_–        za
Komisijo Evropskih skupnosti B. Smulders in P. van Nuffel, člana pravne
službe, zastopnika_na podlagi poročila za obravnavo_na
podlagi ustnih stališč Alpine Investments BV, nizozemske vlade, ki jo
zastopa J. S. Van den Oosterkamp, pravni svetovalec pri ministrstvu za
zunanje zadeve, zastopnik, belgijske vlade, ki jo zastopa J. Devadder,
direktor uprave pri ministrstvu za zunanje zadeve, zastopnik, grške
vlade, vlade Združenega kraljestva, ki jo zastopa C. Vajda, barrister,
in Komisije Evropskih skupnosti na obravnavi 29. novembra 1994_po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 26. januarja 1995izreka naslednjoSodbo1        S
sklepom z dne 28. aprila 1993, ki je na Sodišče prispel 6. avgusta
1993, je College van Beroep voor het Bedrijfsleven (v nadaljevanju:
College van Beroep) na podlagi člena 177 Pogodbe EGS predložilo več
vprašanj za predhodno odločanje glede razlage člena 59 te pogodbe.2        Ta
vprašanja so bila predložena v okviru pritožbe, ki jo je vložila Alpine
Investments BV proti prepovedi nizozemskega ministrstva za finance, da
stopa v stik s posamezniki po telefonu, brez njihove predhodne pisne
privolitve, z namenom ponujanja različnih finančnih storitev (način,
imenovan „cold calling“).3        Alpine
Investments BV, tožeča stranka v postopku v glavni stvari (v
nadaljevanju: Alpine Investments), je nizozemska družba s sedežem na
Nizozemskem, specializirana za blagovne standardizirane terminske
pogodbe.4        Stranke
se z blagovno standardizirano terminsko pogodbo zavežejo, da bodo
kupile ali prodale določeno količino blaga določene kakovosti za ceno in
na dan, ki sta določena ob sklenitvi pogodbe. Vendar blaga ne
nameravajo dejansko prevzeti ali dobaviti, pač pa sklenejo pogodbo zgolj
za pridobitev dobička, ki nastane zaradi sprememb cene v obdobju od
sklenitve pogodbe do meseca dobave, tako da se opravi obratna
transakcija na blagovnem terminskem trgu pred začetkom meseca dobave.5        Alpine
Investments ponuja tri tipe storitev v zvezi z blagovnimi
standardiziranimi terminskimi pogodbami: upravljanje premoženja,
investicijsko svetovanje in posredovanje strankinih naročil posredniku,
ki deluje na blagovnem terminskem trgu znotraj in zunaj Skupnosti.
Strank naj ne bi imela le na Nizozemskem, pač pa tudi v Belgiji,
Franciji in Združenem kraljestvu. Vendar zunaj Nizozemske nima nobene
poslovne enote.6        V
času dejstev iz postopka v glavni stvari je finančne storitve na
Nizozemskem urejal Wet Effectenhandel z dne 30. oktobra 1985 (zakon o
trgu vrednostnih papirjev, v nadaljevanju: WEH). Člen 6(1) tega zakona
vsakomur prepoveduje posredovanje v transakcijah z vrednostnimi papirji
brez dovoljenja. Člen 8(1) pooblašča ministra za finance, da v posebnih
okoliščinah dovoli izjemo od te prepovedi. Vendar pa je glede na člen
8(2) lahko izjema „podvržena omejitvam in pogojem, da bi se preprečile
nezaželene posledice pri trgovanju z vrednostnimi papirji“.7        Minister
za finance, tožena stranka v postopku o glavni stvari, je 6. septembra
1991 dovolil Alpine Investments izjemo, ki mu je dopustila izvajanje
naročil po določenem posredniku, to je Merill Lynch Inc. Izjema je
določala, da se mora Alpine Investments podrediti kakršnemu koli pravilu
glede stopanja v stik z morebitnimi strankami, ki bi ga v bližnji
prihodnosti lahko izdal minister za finance.8        Minister
za finance je 1. oktobra 1991 sprejel splošno prepoved stopanja v stik z
morebitnimi strankami s „cold callingom“ za finančne posrednike, ki jim
ponujajo vlaganje v blagovne terminske posle zunaj trga.9        Nizozemska
vlada navaja, da je to odločbo sprejela na podlagi številnih pritožb,
ki jih je leta 1991 prejelo ministrstvo za finance od vlagateljev, ki so
na tem področju opravili slabe naložbe. Ker je nekaj pritožb prejelo od
vlagateljev, ki imajo sedež v drugih državah članicah, je prepoved
razširilo na ponujanje storitev v drugih državah članicah kot na
Nizozemskem, da bi tako ohranili ugled nizozemskega finančnega sektorja.10      V
takšnih okoliščinah je minister za finance 12. novembra 1991 Alpine
Investments prepovedal vzpostaviti stik z morebitnimi strankami po
telefonu ali osebno, razen če stranke niso vnaprej izrecno in pisno
navedle, da ji to dovoljujejo.11      Alpine
Investments se je pritožila proti odločbi ministrstva o prepovedi „cold
callinga“. Naknadno je bila njena izjema 14. januarja 1992 zamenjana z
drugo izjemo, ki ji je dovoljevala opravljanje naročil pri drugem
posredniku, to je Rodham in Renshaw Inc., ki pa je tudi vključevala
prepoved „cold callinga“, tako da je 13. februarja 1992 vložila novo
pritožbo.12      Minister
za finance je 29. aprila 1992 sprejel odločbo, s katero je zavrnil
pritožbo Alpine Investments. 26. maja 1992 se je Alpine Investments
pritožila pri College van Beroep.13      Alpine
Investments je predvsem navajala, da prepoved „cold callinga“ ni
združljiva s členom 59 Pogodbe, kolikor zadeva morebitne stranke, ki
imajo sedež v drugih državah članicah kot na Nizozemskem. College van
Beroep je Sodišču predložilo več vprašanj glede razlage te določbe:„1.      Ali
je treba člen 59 Pogodbe EGS razlagati tako, da obsega tudi storitve,
ki jih ponudnik storitev ponuja po telefonu iz države članice, v kateri
ima sedež, (morebitnim) strankam, ki imajo sedež v drugi državi članici,
in jih tako tudi opravlja iz te države članice?2.      Ali
se določbe člena 59 nanašajo tudi na pogoje in/ali omejitve, ki v
državi članici, v kateri ima ponudnik storitev sedež, urejajo zakonito
opravljanje zadevnega poklica ali dejavnosti, vendar pa se ne
uporabljajo v vsakem primeru na enak način in do enake mere za
opravljanje prej navedenega poklica ali dejavnosti v državi članici, v
kateri imajo (morebitni) prejemniki opravljenih storitev sedež, in ki
lahko posledično za ponudnika storitev, kadar ponuja storitve
(morebitnim) strankam, ki imajo sedež v drugi državi članici,
predstavljajo ovire, ki se ne uporabljajo za ponudnike podobnih
storitev, ki imajo sedež v tej drugi državi članici?Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen:3.      a)     Ali
se lahko interesa varstva potrošnikov in ugleda finančnih storitev na
Nizozemskem, ki sta temelj določbe, ki se bori proti nezaželenim
posledicam na trgu vrednostnih papirjev, štejeta za nujna razloga
javnega interesa, ki bi utemeljila oviro iz prejšnjega vprašanja?         b)     Ali
je treba šteti določbo izjeme, ki prepoveduje „cold calling“, kot
objektivno potrebno za varstvo prej navedenih interesov in sorazmerno
cilju, ki ga zasleduje?14      Predhodno
je treba omeniti, da je s predvidevanjem, da se uporablja za
transakcije na blagovnem terminskem trgu, bila Uredba Sveta 93/22/EGS z
dne 10. maja 1993 o investicijskih storitvah na področju vrednostnih
papirjev (UL L 141, str. 27) sprejeta pozneje, kot so dejstva iz
postopka v glavni stvari. Dalje se Direktiva Sveta 85/577/EGS z dne 20.
decembra 1985 za varstvo potrošnika v primeru pogodb, sklenjenih zunaj
poslovnih prostorov (UL L 372, str. 31) ne uporablja niti za pogodbe,
sklenjene po telefonu, niti za pogodbe o vrednostnih papirjih (člen
3(2)(e)).15      Vprašanje,
predloženo Sodišču, se mora zato preučiti zgolj glede na uporabljive
določbe Pogodbe s področja svobode opravljanja storitev. S tem v zvezi
ni sporno, da so, ker se opravljajo za plačilo, storitve, ki jih
opravlja Alpine Investments, storitve iz člena 60 Pogodbe EGS.16      S
prvim in drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali
prepoved „cold callinga“ spada v področje uporabe člena 59 Pogodbe. Če
je tako, s tretjim vprašanjem sprašuje, ali je ta prepoved kljub temu
utemeljena. Prvo vprašanje17      Prvo vprašanje nacionalnega sodišča ima dva vidika.18      Najprej
sprašuje, ali pomeni dejstvo, da so zadevne storitve sestavljene iz
preprostih ponudb in še nimajo določenega prejemnika, oviro za uporabo
člena 59 Pogodbe.19      Poudariti
je treba, da bi bilo svobodno opravljanje storitev nemogoče, če bi
nacionalna pravila lahko poljubno ovirala ponujanje storitev. Uporaba
določb na področju svobode opravljanja storitev tako ni pogojevana s
predhodnim obstojem določene osebe, ki ji je storitev namenjena.20      Drugič
se sprašuje, ali člen 59 zadeva storitve, ki jih ponudnik ponuja po
telefonu osebam, ki imajo sedež v drugi državi članici, in jih opravlja,
ne da bi zapustil državo članico, v kateri ima sedež.21      V
tem primeru ponuja storitve ponudnik storitev, ki ima sedež v eni
državi članici, prejemniku storitev, ki ima sedež v drugi državi
članici. Iz samega besedila člena 59 izhaja, da gre torej za opravljanje
storitev v smislu te določbe.22      Tako
je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 59 Pogodbe
razlagati tako, da se nanaša na storitve, ki jih ponudnik ponuja po
telefonu morebitnim prejemnikom storitev, ki imajo sedež v drugi državi
članici, in jih opravlja, ne da bi zapustil državo članico, v kateri ima
sedež.  Drugo vprašanje23      Z
drugim vprašanjem nacionalno sodišče sprašuje, ali predpis države
članice, ki prepoveduje ponudnikom storitev, ki imajo sedež na njenem
ozemlju, opravljati nenaročene telefonske klice morebitnim strankam, ki
imajo sedež v drugih državah članicah, zato da bi ponudili svoje
storitve, pomeni omejitev svobode opravljanja storitev v smislu člena 59
Pogodbe.24      Predhodno
je treba poudariti, da se zadevna prepoved uporablja za čezmejno
ponujanje storitev.25      Da
bi odgovorili na drugo vprašanje nacionalnega sodišča, je treba
zaporedoma preučiti tri točke.26      Najprej
je treba ugotoviti, ali lahko prepoved vzpostavljanja stika po telefonu
z morebitnimi strankami, ki so v drugi državi članici, brez njihove
predhodne privolitve pomeni omejitev svobode opravljanja storitev. S tem
v zvezi predložitveno sodišče opozarja Sodišče na to, da ponudniki
storitev v državah članicah, v katerih prebivajo morebitni prejemniki
storitev, niso nujno podvrženi enaki prepovedi ali v vsakem primeru
enakim pogojem.27      Treba
je ugotoviti, da prepoved, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ne
pomeni omejitve svobode opravljanja storitev v smislu člena 59 zgolj na
podlagi dejstva, da druge države članice uporabljajo manj stroga pravila
za ponudnike podobnih storitev, ki imajo sedež na njihovem ozemlju
(glej v tem smislu sodbo z dne 14. julija 1994 v zadevi Peralta,
C-379/92, Recueil, str. I-3453, točka 48).28      Takšna
prepoved kljub temu prikrajša zadevne gospodarske subjekte hitre in
neposredne tehnike oglaševanja in navezovanja stika z morebitnimi
strankami, ki so v drugih državah članicah. Tako ta lahko pomeni
omejitev svobode opravljanja čezmejnih storitev.29      Kot
drugič je treba preučiti, ali je tak zaključek drugačen, na podlagi
dejstva, da izhaja zadevna prepoved iz države članice, v kateri ima
ponudnik storitev sedež, in ne iz države članice, v kateri ima sedež
morebitni prejemnik storitev.30      Člen
59, prvi odstavek, Pogodbe na splošno prepoveduje omejitve svobode
opravljanja storitev v Skupnosti. Posledično ta zadevna določba ne
zadeva zgolj omejitev, ki jih sprejme namembna država, vendar tudi
tiste, ki jih sprejme država izvora. Kot je Sodišče že večkrat odločilo,
se lahko na pravico do svobode opravljanja storitev sklicuje podjetje
proti državi, v kateri ima sedež, če so storitve opravljene prejemnikom
storitev, ki imajo sedež v drugi državi članici (glej sodbo z dne 17.
maja 1994 v zadevi Corsica Ferries, C-18/93, Recueil, str. I-1783,
točka 30, zgoraj navedeno sodbo Peralta, točka 40, sodbo z dne 5.
oktobra 1994 v zadevi Komisija proti Franciji, C-381/93, Recueil, str.
I-5145, točka 14).31      Sledi,
da prepoved „cold callinga“ ni zunaj področja uporabe člena 59 Pogodbe
le zaradi dejstva, da jo je naložila država, v kateri ima sedež ponudnik
storitev.32      Končno
je treba preučiti določene trditve, ki sta jih navedli nizozemska vlada
in vlada Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska.33      Navajata,
da zadevna prepoved spada zunaj področja uporabe člena 59 Pogodbe, ker
gre za splošni izvedbeni ukrep, ki ni diskriminatoren in katerega cilj
ali posledica ni podeliti prednost nacionalnemu trgu v odnosu do
ponudnikov storitev iz drugih držav članic. Ker vpliva le na način
ponujanja storitev, je podobna nediskriminatornim ukrepom, ki urejajo
načine prodaje, ki glede na sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 24.
novembra 1993 v zadevi Keck in Mithouard (C-267/91 in C-268/91, Recueil,
str. I-6097, točka 16), ne sodijo v področje uporabe člena 30 Pogodbe
EGS.34      Teh trditev ni mogoče sprejeti.35      Čeprav
je prepoved, kot je ta iz postopka v glavni stvari, splošna in
nediskriminatorna in nima za cilj ali posledico podeliti prednosti
nacionalnemu trgu v odnosu do ponudnikov storitev iz drugih držav
članic, lahko kljub temu, kot je bilo omenjeno zgoraj (glej točko 28),
pomeni omejitev svobode opravljanja čezmejnih storitev.36      Takšna
prepoved ni podobna predpisom, ki se nanašajo na načine prodaje, za
katere je sodna praksa v zadevi Keck in Mithouard menila, da so zunaj
področja uporabe člena 30 Pogodbe.37      V
skladu s to sodno prakso nacionalne določbe, ki se uporabljajo za
izdelke iz drugih držav članic in ki na ozemlju države članice uvoza
omejujejo ali prepovedujejo določene načine prodaje, ne ovirajo trgovine
med državami članicami, če se uporabljajo za vse zadevne trgovce, ki
delujejo na nacionalnem ozemlju ter vplivajo, na enak način, pravno ali
dejansko na trženje domačih proizvodov in tistih iz drugih držav članic.
Razlog za to je, da ta določba po svoji naravi ne preprečuje dostopa
teh trgovcev na trg države članice uvoza ali da dostop ni omejen bolj,
kot je omejen za domače izdelke.38      Vendar
je prepoved, kot je zadevna, naložila država članica, v kateri ima
ponudnik storitve sedež in zadeva ne le ponudbe, ki jih opravi
prejemnikom storitev, ki imajo sedež na ozemlju te države ali ki se tja
odpravijo, da bi prejeli storitve, vendar prav tako tudi ponudbe,
naslovljene na prejemnike storitev, ki so na ozemlju druge države
članice. Zato lahko neposredno pogojuje dostop na trg storitev v drugih
državah članicah. Prav tako lahko ovira trgovino s storitvami med
državami članicami Skupnosti.39      Na
drugo vprašanje je tako treba odgovoriti, da predpis države članice, ki
prepoveduje ponudnikom storitev, ki imajo sedež na njenem ozemlju,
nenaročeno klicati po telefonu morebitne stranke, ki imajo sedež v
drugih državah članicah, zato da bi jim ponudili svoje storitve, pomeni
omejitev svobode opravljanja storitev v smislu člena 59 Pogodbe. Tretje vprašanje40      S
tretjim vprašanjem nacionalno sodišče sprašuje, ali nujni razlogi
javnega interesa utemeljujejo prepoved „cold callinga“ in ali se jo
lahko šteje za objektivno potrebno in sorazmerno cilju, ki ga zasleduje.41      Nizozemska
vlada navaja, da si prepoved „cold callinga“ pri trgovanju z blagovnimi
terminskimi pogodbami zunaj organiziranega trga prizadeva po eni strani
varovati ugled nizozemskih finančnih trgov in po drugi strani zaščititi
vlagajočo javnost.42      Najprej
je treba poudariti, da so finančni trgi pomembni pri financiranju
gospodarskih subjektov in da je, glede na špekulativnost in zapletenost
blagovnih standardiziranih terminskih pogodb, dobro delovanje finančnih
trgov v veliki meri odvisno od zaupanja, ki ga vzbudijo pri vlagateljih.
To zaupanje je še posebej odvisno od obstoja poklicne ureditve, ki
zagotavlja usposobljenost in zanesljivost finančnih posrednikov, na
katere se vlagatelji zlasti zanašajo.43      Dalje,
čeprav je res, da varstvo potrošnikov kot tako na ozemlju drugih držav
članic ni naloga nizozemskih organov oblasti, imata kljub temu narava in
obseg tega varstva neposreden učinek na dober ugled nizozemskih
finančnih storitev.44      Ohranitev
ugleda nacionalnega finančnega sektorja je lahko torej nujen razlog
javnega interesa, ki lahko utemelji omejitve svobode opravljanja
finančnih storitev.45      Kar
zadeva sorazmernost zadevne prepovedi, je treba opozoriti, da morajo
biti zahteve, naložene ponudnikom storitev, v skladu s stalno sodno
prakso primerne za uresničitev zastavljenega cilja in ne smejo
prekoračiti okvirov, ki so potrebni za njihovo doseganje (glej sodbo z
dne 25. julija 1991 v zadevi Collectieve Antennevoorziening Gouda in
drugi, C-288/89, Recueil, str. I-4007, točka 15).46      Kot
je nizozemska vlada pravilno navedla, je zlasti pri „cold callingu“
posameznik po navadi popolnoma nepripravljen in se ne more niti
seznaniti s tveganji, ki obstajajo pri tako ponujenih transakcijah, niti
ne more primerjati kakovosti in cene storitev ponudnika s konkurenčnimi
ponudbami. Ker je blagovni terminski trg zelo špekulativen in komaj
razumljiv za neizkušene vlagatelje, jih je bilo treba zaščititi pred
najagresivnejšim načinom prodaje.47      Alpine
Investments kljub temu navaja, da prepoved „cold callinga“ nizozemske
vlade ni potrebna, ker bi se morala država članica ponudnika storitev
zanesti na nadzor, ki velja v državi članici prejemnika storitve.48      To
trditev je treba zavrniti. Dejansko je država članica, iz katere se
opravljajo telefonski klici, v boljšem položaju za nadziranje „cold
callinga“. Čeprav bi država prejemnica želela prepovedati „cold calling“
ali ga podrediti določenim pogojem, brez sodelovanja pristojnih organov
te države ne more preprečiti ali nadzorovati telefonskih klicev iz
druge države članice.49      Zato
se prepoved „cold callinga“ države članice, iz katere se klici
opravljajo, da bi zaščitila zaupanje vlagateljev v finančne trge te
države, ne more šteti za neprimerno za uresničenje cilja varovanja
njihove integritete.50      Alpine
Investments med drugim tudi trdi, da splošna prepoved telefonskega
pridobivanja morebitnih strank ni potrebna za uresničenje ciljev, ki jih
zasledujejo nizozemski organi oblasti. To, da bi se od
borzno-posredniških družb zahtevalo, naj snemajo nenaročene telefonske
klice, bi zadostovalo za učinkovito varstvo potrošnikov. Take predpise
je med drugim v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska
že sprejel Securities and Futures Authority (organ za trg vrednostnih
papirjev in terminskih poslov).51      Takšno
stališče se ne more sprejeti. Kot je pravilno navedel generalni
pravobranilec v točki 88 sklepnih predlogov, dejstvo, da ima ena država
članica strožja pravila, kot so tista, ki jih ima druga država članica,
ne pomeni, da so ti zadnji nesorazmerni in zato nezdružljivi s pravom
Skupnosti.52      Nazadnje
Alpine Investments navaja, da ker je prepoved „cold callinga“ splošna,
ne upošteva poslovanja posameznih podjetij in brez potrebe nalaga breme
podjetjem, proti katerim se potrošniki nikoli niso pritožili.53      Tudi
to trditev je treba zavrniti. Omejitev prepovedi „cold callinga“ na
določena podjetja zaradi njihovega preteklega poslovanja morda ne bi
zadostovala, da bi se dosegel cilj obnovitve in ohranitve zaupanja
vlagateljev na nacionalnem trgu vrednostnih papirjev na splošno.54      V
vsakem primeru imajo zadevni predpisi omejen obseg. Najprej
prepovedujejo zgolj vzpostaviti stik z morebitnimi strankami po telefonu
ali osebno brez njihovega predhodne pisne privolitve, drugi načini
vzpostavljanja stika pa ostajajo dovoljeni. Nadalje, ti ukrepi vplivajo
na odnose z morebitnimi in ne z obstoječimi strankami, ki lahko še vedno
dajo pisno privolitev za nadaljnji stik. Končno, prepoved nenaročenih
telefonskih klicev je omejena na trg, na katerem so bile zabeležene
zlorabe, v tem primeru trg standardiziranih terminskih pogodb.55      Glede
na ugotovljeno se ne zdi, da bi bila prepoved „cold callinga“
nesorazmerna s ciljem, ki ga zasleduje.56      Tako
je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da člen 59 Pogodbe ne
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki, zato da bi zaščitila zaupanje
vlagateljev na nacionalnih finančnih trgih, prepoveduje prakso
nenaročenega klicanja po telefonu morebitne stranke, ki imajo sedež v
drugih državah članicah, zato da bi se jim ponudile storitve, povezane z
vlaganjem v blagovne standardizirane terminske pogodbe. Stroški57      Stroški
belgijske, nizozemske, grške vlade, vlade Združenega kraljestva in
Komisije Evropskih skupnosti, ki so Sodišču predložile svoja stališča,
se ne povrnejo. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari
ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o
stroških.Iz teh razlogov jeSODIŠČEglede vprašanj, ki jih je s sklepom z dne 28. aprila 1993 predložilo College van Beroep voor het Bedrijfsleven, razsodilo:1)      Člen
59 Pogodbe EGS je treba razlagati tako, da se nanaša na storitve, ki
jih ponudnik ponuja po telefonu morebitnim prejemnikom storitev, ki
imajo sedež v drugi državi članici, in jih opravlja, ne da bi zapustil
državo članico, v kateri ima sedež.2)      Predpis
države članice, ki prepoveduje ponudnikom storitev, ki imajo sedež na
njenem ozemlju, nenaročeno klicati po telefonu morebitne stranke, ki
imajo sedež v drugih državah članicah, zato da bi jim ponudili svoje
storitve, pomeni omejitev svobode opravljanja storitev v smislu člena 59
Pogodbe.3)      Člen
59 Pogodbe ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki, zato da bi zaščitila
zaupanje vlagateljev na nacionalnih finančnih trgih, prepoveduje prakso
nenaročenega klicanja po telefonu morebitne stranke, ki imajo sedež v
drugih državah članicah, zato da bi se jim ponudile storitve, povezane z
vlaganjem v blagovne standardizirane terminske pogodbe.Rodríguez IglesiasSchockweilerKapteynGulmannManciniMoitinho de AlmeidaMurrayEdwardPuissochetObjavljeno v Luxembourgu, 10. maja 1995.Sodni tajnik       PredsednikR. Grass       G. C. Rodríguez Iglesias** Jezik postopka: nizozemščina.