62014FJ0042_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi F-42/14,
zaradi tožbe, vložene na podlagi člena 270 PDEU, ki se za Pogodbo ESAE uporablja na podlagi njenega člena 106a,
EH, uradnik Evropske komisije, stanujoč v Etterbeeku (Belgija), ki ga zastopata S. Rodrigues in A. Blot, odvetnika,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopata J. Currall in C. Ehrbar, zastopnika,
tožena stranka,
SODIŠČE ZA USLUŽBENCE
(drugi senat),
v sestavi M. I. Rofes i Pujol, predsednica, K. Bradley in J. Svenningsen (poročevalec), sodnika,
sodna tajnica: X. Lopez Bancalari, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 25. septembra 2014
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. EH s tožbo, ki jo je sodno tajništvo Sodišča za uslužbence prejelo 6. maja 2014, predlaga razglasitev ničnosti odločbe organa za imenovanja (v nadaljevanju: OI) Evropske komisije z dne 24. junija 2013, s katero mu je bila naložena kazen nazadovanja za tri stopnje, in razglasitev ničnosti odločbe z dne 24. januarja 2014 o zavrnitvi njegove pritožbe.
Pravni okvir
Pravice in obveznosti uradnikov
2. Člen 11 Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije v različici, ki se uporablja za spor (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), zlasti določa, da „[u]radnik pri opravljanju svojih nalog in pri svojem ravnanju postopa izključno v skladu z interesi Unije [ter da d]odeljene naloge opravlja objektivno, nepristransko in v skladu s svojo dolžnostjo biti lojalen do Unije“.
Določbe v zvezi z disciplinskimi ukrepi
3. Člen 86 pod naslovom VI („Disciplinski ukrepi“) Kadrovskih predpisov določa:
„1. Uradnik [ali nekdanji uradnik] je disciplinsko odgovoren, če namerno ali iz malomarnosti ne ravna v skladu s svojimi obveznostmi po teh kadrovskih predpisih.
2. Kadar [OI] ali OLAF izve za dokaze o neizpolnjevanju obveznosti v smislu odstavka 1, lahko sproži upravno preiskavo, s katero se preveri, ali je prišlo d[o] takega neizpolnjevanja obveznosti.
3. Disciplinska pravila, postopki in ukrepi ter pravila in postopki glede upravne preiskave so določeni v Prilogi IX.“
4. Člen 9 iz oddelka 3 („Disciplinski ukrepi“) Priloge IX h Kadrovskim predpisom določa:
„1. [OI] lahko izreče eno od naslednjih kazni:
(a) pisno opozorilo;
(b) opomin;
(c) odlog povišanja v stopnji za obdobje od enega do triindvajset mesecev;
(d) nazadovanje v stopnji;
(e) začasno degradiranje za obdobje med petnajst dnevi in enim letom;
(f) degradiranje v isti funkcionalni skupini;
(g) razporeditev v nižjo funkcionalno skupino, z ali brez degradiranja;
(h) odstranitev z delovnega mesta […]“
5. Člen 10 Priloge IX h Kadrovskim predpisom določa:
„Teža disciplinskih kazni je sorazmerna s težo kršitve. Pri določitvi teže kršitve in odločitvi glede disciplinske kazni, ki se naloži, je treba upoštevati predvsem:
(a) vrsto kršitve in okoliščine, v katerih je do nje prišlo,
(b) v kakšni meri je kršitev negativno vplivala na integriteto, ugled ali interese institucij,
(c) v kakšni meri je bila kršitev posledica namernega dejanja ali malomarnosti,
(d) uradnikove razloge za kršitev,
(e) uradnikov razred in staž,
(f) stopnjo uradnikove osebne odgovornosti,
(g) raven uradnikovih dolžnosti in odgovornosti,
(h) ali kršitev vključuje ponavljajoča se dejanja ali obnašanje,
(i) uradnikovo obnašanje med kariero.“
Določbe v zvezi z družinskimi dodatki
6. Člen 67(2) Kadrovskih predpisov določa, da „[u]radniki, ki prejemajo družinske dodatke [to je gospodinjski dodatek, otroški dodatek in/ali dodatek za šolanje], prijavijo podobne dodatke, ki jih prejemajo iz drugih virov; ti se odštejejo od dodatkov, ki jih prejemajo po členih 1, 2 in 3 Priloge VII“.
7. Člen 2 Priloge VII h Kadrovskim predpisom določa:
„1. Uradnik, ki ima enega ali več vzdrževanih otrok, dobi v skladu z odstavk[oma] 2 in 3 spodaj mesečni dodatek […] za vsakega vzdrževanega otroka.
2. ‚Vzdrževan otrok‘ pomeni zakonskega, biološkega ali posvojenega otroka uradnika ali njegovega zakonca, ki ga uradnik dejansko vzdržuje.
[…]
Vsak otrok, ki ga mora uradnik vzdrževati po sodbi, ki temelji na zakonodaji države članice o varstvu mladoletnikov, se šteje kot vzdrževani otrok.
[…]
7. Če je skrbništvo za vzdrževanega otroka v smislu odstavkov 2 in 3 po zakonu ali sklepu sodišča ali pristojnega upravnega organa zaupano drugi osebi, se otroški dodatek izplačuje tej osebi v imenu in za račun uradnika.“
Dejansko stanje
8. Tožeča stranka je začel a pri Evropskih skupnostih delati leta 1991 kot začasni uslužbenec, od 1. marca 1998 pa je pri Komisiji zaposlena kot uradnik in je pred disciplinsko kaznijo nazadovanja za več stopenj, ki jo je izrekel OI, delala kot administrator v razredu AD 13, stopnja 1, zadolžena pa je bila za vodenje programov generalnega direktorata (GD) za kmetijstvo in razvoj podeželja.
9. Tožeča stranka je oče petih otrok in je iz tega naslova prejemala družinske dodatke na podlagi člena 2 Priloge VII h Kadrovskim predpisom (v nadaljevanju: družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov).
10. Kar zadeva prva otroka tožeče stranke, rojena v prvi zakonski zvezi, ki se je končala z razvezo 14. januarja 2000, je družinski dodatek na podlagi Kadrovskih predpisov od 1. aprila 1994 v celoti plačeval Urad za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO) nekdanji soprogi tožeče stranke v imenu tožeče stranke in za njen račun, in sicer z odbitkom od zneska preživnine, ki ga je morala ta plačevati nekdanji soprogi.
11. Kar zadeva preostale tri otroke, ki so bili rojeni leta 1995, 1998 oziroma 2002, in sedanjo soprogo tožeče stranke, je iz spisa razvidno, da je tožeča stranka v obrazcu za prijavo rojstva v zvezi z otrokom, rojenim leta 1998, pri Komisiji navedla, da njihova mati „opravlja poklicno dejavnost in prejema pomoč ob rojstvu otroka: ‚da‘“, ne prejema pa družinskih dodatkov, saj je bil v zvezi s tem izrecno označen odgovor „ne“.
12. Tožeča stranka je za vsakega od teh treh otrok od PMO prejela tako obvestilo:
„[…]
Iz dokazil je razvidno, da:
– se za tega otroka ne izplačuje noben [nacionalni] družinski dodatek.
Zato vas obveščam, da:
– vam je za tega otroka odobren otroški dodatek […] na podlagi člena 2 Priloge VII h Kadrovskim predpisom;
– se vam na podlagi člena 67(2) Kadrovskih predpisov otroški dodatek izplača v celoti;
[…]
Upoštevne upravne določbe
– Vsak uradnik mora upravo nemudoma v pisni obliki obvestiti o kakršni koli spremembi svojega položaja.
– Člen 85 Kadrovskih predpisov: ‚Vsak preplačani znesek se mora povrniti, če je prejemnik vedel, da ni pravne podlage za tako plačilo, ali če je bila odsotnost pravne podlage tako očitna, da bi moral vedeti zanjo.‘“
13. Iz teh obvestil, ki so bila v zvezi z otroškim dodatkom na podlagi Kadrovskih predpisov naslovljena na tožečo stranko, je razvidno, da je ta 1. maja 2002 prejemala celoten znesek družinskih dodatkov za vsakega od petih otrok.
Dopisi, ki sta si jih sprva izmenjali upravi
14. Iz vseh dopisov, ki jih je tožeča stranka priložila tožbi, v bistvu izhaja, da je njena sedanja soproga, s katero je sklenila zakonsko zvezo 1. septembra 2000, ob rojstvu vsakega od njunih treh otrok pri Assubel, belgijskem zavarovalnem organu, pristojnem za izplačilo nacionalnih socialnih dajatev, kot so pomoč ob rojstvu otroka in družinski dodatki, zaprosila za odobritev navedenih dajatev.
15. V zvezi s tem je Assubel z dopisom z dne 14. februarja 1996 v odgovor na prošnjo za dodelitev družinskih dodatkov za otroka, rojenega leta 1995, soprogo tožeče stranke obvestil, da je družinski dodatek, ki ga izplačuje Komisija, višji od zneska belgijskega otroškega dodatka, zato ji tega nacionalnega družinskega dodatka ne more odobriti.
16. Belgijski zavarovalni organ Partena (v nadaljevanju: Partena), ki je nasledil Assubel, je soprogo tožeče stranke z dopisom z dne 25. septembra 2000 v odgovor na eno izmed njenih preostalih povpraševanj v zvezi z družinskimi dodatki na podlagi telefonskega klica obvestil, potem ko je 1. septembra istega leta sklenila zakonsko zvezo s tožečo stranko, da za izplačilo dajatev potrebuje potrdilo Komisije o tem, da ji Unija ne plačuje enakovrednih dajatev. Soproga tožeče stranke na ta dopis ni odgovorila in Komisije ni zaprosila niti za predložitev takega potrdila niti za posredovanje pri navedenem nacionalnem organu.
17. Organ Partena je v dopisu Komisiji z dne 25. marca 2002 navedel, da za to, da soprogi tožeče stranke odobri nacionalne družinske dodatke, potrebuje potrdilo Komisije o datumu, od katerega se izplačujejo družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov.
18. Komisija je z dopisom z dne 12. aprila 2002, ki je bil naslovljen na organ Partena in katerega kopijo je prejela tožeča stranka, navedenemu organu potrdila, da tožeča stranka prejema celoten znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov za otroka, rojena leta 1995 in 1998, in sicer za prvega od 1. novembra 1995, za drugega pa od 1. februarja 1998.
19. Organ Partena je z dopisom z dne 28. avgusta 2003 Komisijo obvestil, da preučuje upravičenost soproge tožeče stranke do družinskih dodatkov od 1. decembra 1995. Komisijo je prosil, naj mu predloži potrdilo o rojstvu zadnjega otroka tožeče stranke, ki naj bi ga imela, in jo obvestil, da ji bo poslal podrobnosti v zvezi z izplačili soprogi tožeče stranke od decembra 1995. Nazadnje je ta organ Komisijo še prosil, naj naveže stik s soprogo tožeče stranke, da „bi od [nje] dobila družinske dodatke [na podlagi Kadrovskih predpisov], ki jih je [Komisija] plačevala namesto [organa Partena]“.
20. PMO je z dopisom z dne 6. januarja 2004, ki ga je naslovil na organ Partena in katerega kopijo je poslal tožeči stranki (v nadaljevanju: dopis z dne 6. januarja 2004), odgovoril, da je bil seznanjen s tem, da organ Partena preučuje upravičenost soproge tožeče stranke do belgijskih družinskih dodatkov zaradi njene zaposlitve od 1. decembra 1995. V zvezi s tem je PMO organ Partena opozoril, da tožeči stranki v celoti izplačuje družinske dodatke na podlagi Kadrovskih predpisov za tri zadnje otroke, in sicer za prva dva, kot je bilo navedeno v točki 18 te sodbe, in za tretjega od 1. maja 2002. PMO je organ Partena prosil, „naj [mu] povrne celoten znesek belgijskih družinskih dodatkov od 1. decembra 1995 in [mu] predloži mesečni obračun tega povračila, ki ga je treba poravnati na račun [Komisije] z navedbo ustreznih referenčnih oznak[, to je imena tožeče stranke in njene registracijske številke]“. PMO je organ Partena še prosil, naj izda potrdilo, iz katerega bo razvidno, od katerega meseca bo ta nacionalni organ soprogi tožeče stranke plačeval belgijske družinske dodatke in kolikšen bo njihov mesečni znesek, da bo lahko PMO od tega datuma izplačeval dopolnilne družinske dodatke na podlagi Kadrovskih predpisov. Organ Partena naj na ta dopis PMO ne bi odgovoril.
21. Organ Partena je soprogo tožeče stranke z dopisom z dne 9. novembra 2006 v zvezi z njenim vprašanjem z dne 7. novembra 2006, s katerim je po navedbah tožeče stranke želela „vsekakor pridobiti pojasnila o tem, zakaj je organ Partena med aprilom 2005 in septembrom 2006 prenehal z izplačili“, obvestil, da ji je bil od 1. oktobra 2006 iz naslova družinskih dodatkov za njene tri vzdrževane otroke dodeljen mesečni znesek v višini 482,14 EUR.
22. Komisija je z dopisom z dne 9. novembra 2009, ki je bil naslovljen na organ Partena in vložen v osebni spis tožeče stranke, ta organ obvestila, da za zadnje tri otroke tožeče stranke izplačuje celoten znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, ter ga pri tem opozorila, da na podlagi sodne prakse, ki izhaja iz sodbe z dne 7. maja 1987, Komisija/Belgija (186/85, EU:C:1987:208), družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov dopolnjujejo družinske dodatke, ki jih morajo prednostno izplačevati nacionalni organi.
Nadzorni postopki
23. PMO je z elektronskim sporočilom z dne 10. februarja 2010, naslovljenim „Nadzor nad otroškimi dodatki iz drugih virov (od [1. januarja] 2005 do danes)“, tožečo stranko v bistvu obvestil, da informacije, ki jih ima na voljo, kažejo na to, da je njena soproga zaposlena ali brezposelna in na podlagi tega prejema belgijske družinske dodatke, vendar tožeča stranka v zvezi z njunimi otroki kljub temu ni prijavila dodatkov iz drugih virov. PMO je v zvezi s tem opozoril na določbe Kadrovskih predpisov, in sicer člena 67(2) in 68, drugi odstavek, teh predpisov, ki določajo pravilo o preprečevanju prekrivanja za kakršen koli družinski dodatek iz drugih virov, ki ga morajo uradniki prijaviti (v nadaljevanju: pravilo o preprečevanju prekrivanja), na podlagi tega pravila pa je treba znesek družinskih dodatkov iz drugih virov, ki se izplačujejo prednostno, odšteti od zneska družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov. PMO je tako opozoril, da mora vsak zakonec, ki je upravičen do nacionalnih družinskih dodatkov, v zvezi s tem vložiti prošnjo, v obravnavani zadevi pri belgijskem državnem skladu za družinske dodatke prek svojega delodajalca, PMO pa mora biti o tem obveščen. Nazadnje je tožečo stranko še prosil, naj izpolni obrazec za prijavo, naslovljen „Družinski dodatki […] iz drugih virov“, in mu ga vrne, če iz drugih virov prejema ali bi moral prejemati nacionalne družinske dodatke.
24. V odgovoru po e-pošti, ki ga je tožeča stranka 10. februarja 2010 poslala PMO, kopijo pa svoji soprogi, je PMO pojasnila, da ne razume smisla njegove zahteve, saj je ta urad po njunih prijavah v zvezi z rojstvom otrok in glede njune prošnje, ki sta jo za odobritev dajatev vložila neposredno pri organu Partena, navezal stik neposredno s tem organom, ki obravnava družinske dodatke soproge tožeče stranke za račun njenega delodajalca. Tožeča stranka je navedla, da je zato PMO „že obveščen o položaju [njene] soproge, ki prejema družinske dodatke od svojega delodajalca“, in PMO vprašal, „kaj še želi izvedeti“. Tako tožeča stranka ob tej priložnosti ni niti izpolnila niti vrnila obrazca za prijavo, ki ga je PMO priložil zgoraj navedenemu elektronskemu sporočilu. Po drugi strani je PMO poslala kopijo dopisa z dne 6. januarja 2004, ni pa mu nikoli poslala kopije dopisa, ki ga je organ Partena poslal njeni soprogi 9. novembra 2006.
25. PMO je z elektronskim sporočilom z dne 11. februarja 2010 tožeči stranki potrdil, da je v stiku z organom Partena v zvezi z družinskimi dodatki za njene tri zadnje otroke in da „pri organu Partena še vedno poteka postopek usklajevanja spisa s predpisi“. Tožečo stranko je še obvestil, da zahteva za prijavo družinskih dodatkov iz drugih virov, ki je bila naslovljena nanjo, zadeva tudi njena prva otroka, saj je bila po zadnjih podatkih, ki jih je imel na voljo PMO, mati teh dveh otrok, za katera so se v celoti plačevali družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov, prijavljena kot oseba, ki „ne opravlja poklicne dejavnosti“. PMO je tožečo stranko prosil za potrditev, ali je poklicni položaj njene nekdanje soproge še vedno takšen.
26. Tožeča stranka je po telefonskem pogovoru z uslužbencem PMO, zadolženim za njen spis, temu uradu 11. februarja 2010 poslala elektronsko sporočilo, v katerem je navedla, prvič, da glede na to, da PMO čaka na odgovor organa Partena, predvideva, da ji v zvezi z zadnjimi tremi otroki v tej fazi ni treba predložiti dodatnih informacij o nacionalnih družinskih dodatkih, ki jih prejema njena soproga. Drugič, tožeča stranka je glede prvih dveh otrok, ki živita z njuno materjo, njeno nekdanjo soprogo, navedla, da nima več stikov z njo in da, kolikor ve, ne dela. PMO je predložila tudi njen naslov v Belgiji.
27. PMO je z elektronskim sporočilom z dne 15. februarja 2010 tožečo stranko obvestil, da je na podlagi informacij, ki mu jih je poslala po e-pošti, zaključil nadzor v zvezi z njenima prvima otrokoma, vendar jo je hkrati prosil, naj ga obvesti o morebitni spremembi poklicnega položaja svoje nekdanje soproge. V zvezi z zadnjimi tremi otroki je tožečo stranko obvestil, da njen „spis ostaja odprt“, in jo prosil, naj, takoj ko bo prejela informacije od organa Partena, o tem čim prej obvesti PMO.
28. PMO je z elektronskim sporočilom, ki ga je poslal 23. septembra 2011 pozno dopoldne, tožečo stranko obvestil, da dotlej še ni prejel nobenih novih informacij v zvezi z njenim spisom, zato jo je prosil, naj ga obvesti o tem, kaj se dogaja z njegovo zahtevo za uskladitev s predpisi pri organu Partena.
29. PMO je z elektronskim sporočilom, ki ga je poslal 23. septembra 2011 popoldan, tožečo stranko obvestil, da je informacije, ki jih je potreboval, prejel neposredno od organa Partena in da bo torej njen spis posodobljen.
30. PMO je z obvestilom z dne 29. septembra 2011 tožečo stranko v bistvu obvestil, da mu je organ Partena potrdil, da od 1. oktobra 2006 od njega prek soproge vsak mesec prejema družinske dodatke v višini od 482,14 do 586,27 EUR na mesec; te zneske je potrdil belgijski organ in skupaj znašajo 33.875 EUR. Tako je bila tožeča stranka obveščena, da bo na podlagi člena 85 Kadrovskih predpisov ta znesek izterjan po načrtu obročnega odplačevanja in da mora PMO, ker tožeča stranka ni prijavila prejemanja nacionalnih družinskih dodatkov, „[njen] spis poslati v vednost [Preiskovalnemu in disciplinskemu uradu Komisije], ki bo preučil morebitno utemeljenost izterjave za obdobje, daljše od [zadnjih] petih let“.
Preiskovalni postopek in poročilo OI
31. Generalni direktor GD za človeške vire in varnost v vlogi OI je v obvestilu z dne 27. januarja 2012, ki je vsebovalo „mandat za zaslišanje iz člena 3 Priloge IX h Kadrovskim predpisom“, direktorju Preiskovalnega in disciplinskega urada (IDOC) navedel, da je bil obveščen o tem, da tožeča stranka ni prijavila družinskih dodatkov iz drugih virov, ter da je zato sklenil opraviti predhodno zaslišanje na podlagi člena 3 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, da bo lahko ocenil, kakšne obtožbe bi jo lahko bremenile, in odločil, ali je mogoče na podlagi teh obtožb začeti disciplinski postopek. Na podlagi tega obvestila je bil direktor IDOC zadolžen za izvedbo zaslišanja tožeče stranke, ki je potekalo 28. februarja istega leta.
32. Iz zapisnika zaslišanja je zlasti razvidno, da je tožeča stranka potrdila, da je prejemala družinske dodatke na podlagi Kadrovskih predpisov za prvega otroka od 1. avgusta 1991 do 31. avgusta 2008, za drugega otroka do 1. avgusta 1991 do 31. julija 2011, za tretjega otroka od 1. januarja 1996, za četrtega otroka od 1. februarja 1998 in, nazadnje, za petega otroka od 1. maja 2002. Tožeča stranka je prav tako potrdila, da je prejela kopijo obvestila z dne 14. februarja 1994, ki ga je PMO poslal njeni nekdanji soprogi in s katerim jo je obvestil, da ji bo izplačan otroški dodatek na podlagi Kadrovskih predpisov za račun in v imenu tožeče stranke, če so še vedno izpolnjene določbe o upravičenosti do družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov.
33. Tožeča stranka je v zvezi z neprijavo poklicne dejavnosti nekdanje soproge po letu 1995 navedla, da po njuni ločitvi in težavni razvezi zakonske zveze leta 2000 nista imela več stikov, da v tem obdobju ni delala, da so se na podlagi dogovora, sklenjenega ob razvezi zakonske zveze, družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov, ki jih je nekdanji soprogi izplačeval PMO, odbijali od zneska preživnine, ki ji jo je moral plačevati, da je zatem navezal stik z nekdanjo soprogo, da bi mu potrdila datum, ko je po razvezi zakonske zveze začela opravljati poklicno dejavnost, in pojasnila, zakaj ni – kot je izjavila – prejemala družinskih dodatkov iz belgijskega sistema.
34. Tožeča stranka je na zaslišanju še priznala, da jo je PMO trikrat obvestil o tem, da se ji družinski dodatki na podlagi člena 67(2) Kadrovskih predpisov izplačujejo v celoti za vsakega od treh zadnjih vzdrževanih otrok, ker se ji ne izplačuje noben nacionalni družinski dodatek iz drugih virov. Potrdila je, da je ob prijavi rojstva četrtega otroka leta 1998, pa tudi za druge otroke, izjavila, da ne prejema takega nacionalnega dodatka, vendar je hkrati priznala, da je 1. oktobra 2006 njena soproga začela prejemati belgijske družinske dodatke in da jo je o tem tudi obvestila.
35. Na vprašanje, zakaj po prejemu dopisa z dne 9. novembra 2006, ki ga je organ Partena poslal njeni soprogi, pri PMO ni prijavila dodatkov iz drugih virov, ki jih je izplačeval ta nacionalni organ, je navedla, da je na podlagi dopisa z dne 6. januarja 2004, katerega kopijo je prejela, takrat, prvič, v dobri veri domnevala, da bo organ Partena PMO obvestil o natančnih zneskih, ki jih prejema njena soproga, in, drugič, je bila prepričana, da glede na to, da sta navedeni upravi v stiku, ni mogoče hkrati prejemati nacionalnih družinskih dodatkov in družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov. Iz zapisnika zaslišanja je razvidno, da je tožeča stranka še navedla, da je soprogi, ko jo je ta obvestila, da odslej za njune tri otroke prejema družinske dodatke, ki ji jih izplačuje organ Partena, odgovorila, da PMO v sodelovanju z navedenim organom ureja vse potrebno za uskladitev položaja s predpisi.
36. Nazadnje je tožeča stranka še trdila, da na svojih plačilnih listih, v obravnavani zadevi tistih, izdanih v obdobju od leta 2006 do leta 2011, ni preverjala, ali še naprej prejema celoten znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, in da poleg tega s soprogo nimata skupnega bančnega računa.
37. Generalni direktor GD za človeške vire in varnost v vlogi OI je 6. julija 2012 pripravil poročilo disciplinski komisiji na podlagi člena 12 Priloge IX h Kadrovskim predpisom (v nadaljevanju: poročilo OI).
38. V zvezi z zadnjimi tremi otroki tožeče stranke je OI v poročilu navedel, da je ugotovil, da je organ Partena avgusta 2003 začel mesečno izplačevati belgijske družinske dodatke na osebni bančni račun soproge tožeče stranke, in sicer poleg dodatnih bančnih nakazil zneskov 10.866,17 EUR oziroma 5547,27 EUR, ki ju je ta organ zaradi retroaktivnega poplačila nakazal septembra 2003 oziroma aprila 2005 za vse tri otroke za obdobji od oktobra 1997 do junija 2002 oziroma od julija 2002 do februarja 2005.
39. V poročilu OI je bilo navedeno, da je organ Partena poleg 33.875 EUR iz točke 30 te sodbe soprogi tožeče stranke za obdobje med oktobrom 1997 in marcem 2005 plačal še nacionalne družinske dodatke v višini 25.816 EUR. Ker bi bilo treba ta znesek odšteti od zneska družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, ki jih je prejemala tožeča stranka, je v obravnavani zadevi nastala skupna končna finančna škoda v višini 59.691 EUR.
40. V zvezi z družinskimi dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov, ki so bili izplačani v zvezi s prvima otrokoma tožeče stranke, je OI v poročilu navedel, da nekdanja soproga tožeče stranke sicer najmanj od leta 2005 opravlja poklicno dejavnost, na podlagi katere je bila upravičena do belgijskih družinskih dodatkov, vendar tožeči stranki kljub temu ni mogoče očitati, da o tem ni obvestila PMO.
41. V zvezi z zadnjimi tremi otroki tožeče stranke, za katere je njena soproga od organa Partena prejemala nacionalne družinske dodatke, je OI v poročilu ugotovil, da je tožeča stranka, „ker upravi ni na svojo pobudo prijavila belgijskih [družinskih] dodatkov, ki jih je prejemala za svoje otroke, čeprav je vedela, da se ti izplačujejo njeni soprogi in da se ji poleg tega za iste otroke v celoti izplačujejo tudi družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov, kršila člen 67(2) Kadrovskih predpisov“.
42. OI je v poročilu menil, da v nasprotju s trditvami tožeče stranke njenega ravnanja ni mogoče pojasniti z obstojem neposrednih stikov med organom Partena in PMO, ki naj bi tožečo stranko še utrdili v prepričanju, da je zaradi teh stikov preprečeno kakršno koli tveganje prekrivanja nacionalnih družinskih dodatkov s tistimi na podlagi Kadrovskih predpisov. OI je v poročilu zlasti menil, da bi morala tožeča stranka ob upoštevanju vsebine dopisa z dne 6. januarja 2004, katerega kopija ji je bila poslana, najpozneje na ta datum razjasniti položaj, saj organ Partena na ta datum – v nasprotju s takratno domnevo PMO, ki je bila razvidna iz tega dopisa – ni več preučeval upravičenosti soproge tožeče stranke do be lgijskih družinskih dodatkov, ampak ji jih je, nasprotno, začel izplačevati že pred petimi meseci, o čemer bi morala tožeča stranka izrecno obvestiti PMO.
43. OI je v poročilu še menil, da bi morala tožeča stranka, ko je organ Partena novembra 2006 njeni soprogi začel znova plačevati dodatke in je ta tožečo stranko vprašala, kaj je treba storiti, navezati stik s PMO zaradi razjasnitve položaja ob upoštevanju tega novonastalega dejstva. Ker pa tega ni storila, čeprav so se ji istočasno še naprej v celoti izplačevali družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov, kar je lahko razbrala iz plačilnih listov, naj bi tako kljub seznanjenosti s pravilom o preprečevanju prekrivanja dopustila, da ji Komisija v nasprotju s členom 67(2) Kadrovskih predpisov neupravičeno nakazuje velike zneske.
44. OI je v poročilu še menil, da je tožeča stranka s svojim ravnanjem kršila tudi dolžnost lojalnosti do institucije v smislu člena 11 Kadrovskih predpisov, saj bi morala na podlagi te dolžnosti poenostaviti nalogo uprave, tudi če je bila ta v stiku z organom Partena, tako da bi ji predložila vse koristne navedbe, na podlagi katerih bi lahko uprava ocenila, ali je upravičena do celotnega izplačila družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, česar pa tožeča stranka ni storila.
45. OI je poročilo sklenil z ugotovitvijo, da je zaradi takih dolgotrajnih kršitev členov 67(2) in 11, prvi odstavek, Kadrovskih predpisov, ki so Komisiji povzročile veliko finančno škodo, degradiranje kazen, sorazmerna s težo storjene kršitve.
Obrazloženo mnenje disciplinske komisije
46. Disciplinska komisija, ki ji je bilo predloženo poročilo OI, je z obvestilom z dne 6. septembra 2012 tožečo stranko povabila na zaslišanje, predvideno za 24. oktober istega leta, in jo pozvala, naj ji predloži pisna stališča.
47. Tožeča stranka je z dopisom z dne 15. oktobra 2012 predložila pisna stališča, s katerimi je želela zlasti ovreči nekatere trditve iz poročila OI, dodatno razjasniti po njenem mnenju nepopoln disciplinski spis in navesti nekatere razbremenilne elemente, ki niso bili upoštevani.
48. V zvezi s tem je tožeča stranka izpodbijala trditev iz poročila OI, da jo je njena soproga novembra 2006 vprašala, „kaj je treba storiti“, potem ko ji je organ „Partena začel ponovno izplačevati družinske dodatke“. Navedla je namreč, da njena soproga na ta datum ni bila seznanjena z natančnimi zneski zadevnih izplačil pred novembrom 2006, kar naj bi potrjevalo dejstvo, da je nacionalni organ Partena v dopisu, ki ga je soproga tožeče stranke prejela 9. novembra 2006, ugotovil upravičenost do družinskih dodatkov šele od 1. oktobra 2006. Tožeča stranka je še trdila, da ni sprejela izplačil Komisije, saj je iskreno verjela, da lahko PMO, ki je bil v stiku z organom Partena, položaj uskladi s predpisi s preprostim dopisom ali telefonskim klicem.
49. Poleg dopisov, navedenih v točkah od 15 do 18 te sodbe, je tožeča stranka disciplinski komisiji predložila še dopis z dne 22. marca 2012, ki ga je njena soproga naslovila na organ Partena v odgovor na njegov dopis z dne 14. marca istega leta. V tem dopisu se je soproga tožeče stranke sklicevala na izpis iz podatkovne zbirke tega organa z dne 14. marca 2012, iz katerega so bila razvidna izplačila na njen osebni račun iz naslova družinskih dodatkov za obdobje od leta 2000 do leta 2012, pri čemer je nacionalni organ v zvezi z navedenim izpisom, priloženim dopisu z dne 14. marca, prosila za kopijo odločbe organa Partena, s katero je bila v zadevnem obdobju ugotovljena njena upravičenost do belgijskih družinskih dodatkov za obdobje pred oktobrom 2006, saj se ni spominjala, da bi prejela tak dopis in je bila, kot je trdila, do navedenih dodatkov upravičena šele od oktobra 2006, o čemer naj bi bila obveščena z dopisom iz novembra 2006.
50. Tožeča stranka je disciplinski komisiji predložila še častno izjavo svoje soproge, podpisano 11. marca 2012, v kateri je ta izjavila, da je od organa Partena prejela pomoč ob rojstvu otrok, da pa se ne spominja, da bi pred oktobrom 2006 od tega organa prejemala družinske dodatke. Soproga tožeče stranke je še navedla, da je bila „zelo presenečena, če že ne šokirana, nad nedavno izjavo organa Partena Komisiji[, da je prejemala] dodatke [tega organa] od leta 1995“, in da namerava po potrebi zahtevati kopije bančnih izpiskov, ki jih ni shranila, za obdobja, za katera organ Partena trdi, da ji je izplačeval denar.
51. Tožeča stranka je v pisnih stališčih trdila, da ni imela nikoli namena goljufati in da je morebitne napake storila deloma iz nevednosti deloma pa zaradi prevelikega zaupanja v to, da lahko PMO in organ Partena spis v zvezi z izplačevanjem družinskih dodatkov uredita brez njenega posredovanja. Zlasti naj bi bil spis zelo kompleksen, o čemer naj bi pričala protislovja in očitne napake organa Partena pri izplačevanju družinskih dodatkov njeni soprogi. Poleg tega naj organ Partena domnevnih plačil, ki niso navedena na plačilnih listih soproge tožeče stranke, ne bi evidentiral z dopisi, tožeča stranka pa naj ne bi bila seznanjena z obstojem teh izplačil, saj ni imela dostopa do soproginega osebnega bančnega računa.
52. Tožeča stranka je hkrati poudarila, da ji v 20-letni karieri pri Komisiji ni bila nikoli očitana nobena kršitev dolžnosti na podlagi Kadrovskih predpisov in da je bila, nasprotno, v ocenjevalnem poročilu za leto 2010 opisana kot oseba, ki se zaveda pravil in praks ter spoštuje etiko in integriteto.
53. Zdi se ji, da je predlog OI o degradaciji popolnoma nesorazmeren.
54. Disciplinska komisija je 12. novembra 2012 izdala obrazloženo mnenje. V zvezi s tem je iz svoje preučitve izključila položaj prvih dveh otrok tožeče stranke z vidika družinskih dodatkov, saj je ugotovila, da OI glede tega proti tožeči stranki ni podal nobenega očitka.
55. Disciplinska komisija je v zvezi z zadnjimi tremi otroki upoštevala, da do leta 2003 ni bilo prekrivanja dajatev na podlagi Kadrovskih predpisov z belgijskimi dajatvami, saj soproga tožeče stranke, čeprav je opravljala poklicno dejavnost, od organa Partena ni redno prejemala belgijskih družinskih dodatkov, do katerih je bila upravičena. Nasprotno pa je navedene dodatke prejemala od avgusta 2003, ko je organ Partena začel soprogi tožeče stranke na njen osebni bančni račun mesečno izplačevati družinske dodatke za tri zadnje otroke tožeče stranke in ji je poleg tega septembra 2003 izplačal znesek v višini skoraj 11.000 EUR zaradi poplačila za obdobje od oktobra 1997 do junija 2002. Čeprav je ta nacionalni organ aprila 2005, potem ko je soprogi tožeče stranke nakazal 5500 EUR zaradi poplačila za obdobje od julija 2002 do februarja 2005, iz neznanih razlogov izplačila do septembra 2006 prekinil, se je oktobra 2006 očitno spet začelo mesečno izplačevanje belgijskih družinskih dodatkov, ki se je nato nadaljevalo brez prekinitev.
56. Disciplinska komisija je ugotovila, da izjave tožeče stranke ob rojstvu njenih treh zadnjih otrok, to je leta 1995, 1998 in 2002, niso bile neresnične ali zavajajoče, saj takrat organ Partena dejansko ni izplačeval nobenega družinskega dodatka.
57. Disciplinska komisija je menila, da spis ne vsebuje dovolj dejanskih elementov, ki bi dokazovali, da je tožeča stranka namerno kršila člen 67(2) Kadrovskih predpisov, „čeprav je težko verjeti, da [ji] soproga ni povedala za plačili zneskov 11.000 [EUR] in 5500 [EUR], ki ju je prejela leta 2003 in 2005“.
58. Nasprotno pa je disciplinska komisija menila, da bi morala tožeča stranka od oktobra ali novembra 2006, ko je bila po lastnih izjavah seznanjena z dejstvom, da bo njena soproga prejemala skoraj 500 EUR na mesec iz naslova belgijskih družinskih dodatkov, ravnati skrbneje in PMO obvestiti o navedeni spremembi položaja, zaradi katere bi bilo treba znesek, ki ga je odtlej prejemala njena soproga, odbiti od zneska, ki ga je tožeča stranka še naprej v celoti prejemala iz proračuna Unije, in sicer še toliko bolj kot oseba, ki je delala kot uradnik visokega razreda na delovnem mestu vodje programov in je bila v celoti seznanjena s pravilom o preprečevanju prekrivanja, na katero jo je PMO opozoril ob rojstvu vsakega otroka.
59. Kar zadeva trditve tožeče stranke, da ni posvečala pozornosti družinskim dodatkom, ki jih je prejemala njena soproga, da na svojih plačilnih listih ni preverjala, ali je bil znesek družinskih dajatev, ki jih je prejemala njena soproga, odbit od zneska, ki ga je prejemala iz naslova otroškega dodatka na podlagi Kadrovskih predpisov, ter da je pričakovala, da bosta PMO in organ Partena, ki sta bila v zvezi s tem v stiku, težavo odpravila samostojno med upravama, je disciplinska komisija menila, da teh pojasnil ni mogoče upoštevati niti kot opravičila niti kot utemeljitve. Zato je menila, da je treba tožečo stranko kaznovati s strožjo disciplinsko kaznijo, kot je zgolj opozorilo ali opomin, da bo razumela, da lahko institucija od svojih uradnikov upravičeno pričakuje ustrezno stopnjo skrbnosti, saj morajo biti ti v zvezi z upravnimi vprašanji glede dodelitve finančnih ugodnosti še posebej skrbni.
60. Disciplinska komisija se je v zvezi s predlogom OI o degradaciji tožeče stranke soglasno strinjala z obstojem več olajševalnih okoliščin, ki jih je treba upoštevati pri določanju ustrezne kazni.
61. V zvezi s tem je disciplinska komisija kot olajševalno okoliščino upoštevala dolgotrajno „praktično popolno zmedo“ v zvezi z belgijskimi družinskimi dodatki soproge tožeče stranke, zlasti ker ji je organ Assubel med letoma 1995 in 2000 v nasprotju s sodno prakso Sodišča Evropske unije zavrnil navedene dodatke z obrazložitvijo, da so družinski dodatki na podlagi Kadrovskih predpisov višji, nato je leta 2000 organ Partena dodelitev belgijskih družinskih dodatkov pogojil s predložitvijo potrdila Komisije, da več ne plačuje otroškega dodatka na podlagi Kadrovskih predpisov, nazadnje pa je po odgovoru Komisije z dne 12. aprila 2002 o položaju tožeče stranke z vidika otroških dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov začel belgijske družinske dodatke plačevati šele od avgusta 2003.
62. Disciplinska komisija je kot olajševalno okoliščino upoštevala tudi pasivnost PMO, saj ta služba Komisije po neuspelem zahtevku pri organu Partena iz januarja 2004 za povračilo belgijskih družinskih dodatkov – pri čemer ni vedela, da je soproga tožeče stranke od organa Partena dejansko že začela prejemati dodatke – na navedeni organ ni nikoli naslovila opomina in ni nikoli poskusila urediti položaja, ki je tako trajal, dokler se ni februarja 2010 začel splošni nadzor nad družinskimi dodatki iz drugih virov.
63. Čeprav namreč PMO ni bil seznanjen s tem, da je organ Partena – ko mu je 6. januarja 2004 poslal dopis, katerega kopijo je prejela tožeča stranka in s katerim je od njega zahteval, naj Komisiji povrne celoten znesek belgijskih družinskih dodatkov od 1. decembra 1995 – soprogi tožeče stranke že nakazal dve poplačili, je disciplinska komisija izpostavila inertnost PMO, in sicer še toliko bolj, ker mu je po njegovem mnenju organ Partena dolgoval velike zneske. Disciplinska komisija je namreč menila, da bi bila težava z dvojnimi plačili, če bi PMO pri organu Partena vztrajal pri zahtevku za to povračilo, ugotovljena in odpravljena leta 2004.
64. Disciplinska komisija je navedla, da, „povedano drugače, je imel PMO najpozneje od januarja 2004 na voljo vse potrebne elemente, da bi lahko preprečil pojav prekrivanja, vendar jih ni uporabil, [zato se disciplinska komisija] sprašuje, ali je PMO v tem okviru izpolnil svojo nalogo varovanja finančnih interesov [Unije] v odnosu do nacionalne uprave, [ter] ugotavlja, da bi z doslednejšim vodenjem spisa leta 2004, če ne že leta 2002, lahko preprečili, da bi ta zadeva dobila disciplinsko razsežnost.“
65. Vendar je disciplinska komisija kljub temu soglasno menila, da malomarnost tožeče stranke ni opravičljiva in da je zato potrebna disciplinska kazen z denarnimi učinki, čeprav je hkrati menila, da je treba del odgovornosti pripisati PMO, ki je kljub seznanjenosti z dejstvom, da je soproga tožeče stranke upravičena do belgijskih družinskih dodatkov, dopustil, da je opisani položaj trajal več kot šest let.
66. Zato je disciplinska komisija OI priporočila, naj upošteva le kršitev člena 67(2) Kadrovskih predpisov iz malomarnosti, ne da bi jo opredelila za kršitev dolžnosti lojalnosti iz člena 11 Kadrovskih predpisov. OI je predlagala, naj tožečo stranko kaznuje z 18-mesečnim odlogom povišanja v stopnji.
Odločba tristranskega OI
67. Tristranski OI, ki so ga sestavljali generalni direktor GD za človeške vire in varnost, namestnik generalnega direktorja GD za konkurenco in posebni svetovalec pri GD za kmetijstvo in razvoj podeželja, je v odločbi z dne 24. junija 2013 po zaslišanju zadevne osebe, ki je potekalo 5. marca 2013, odločil, da tožeči stranki naloži kazen nazadovanja za tri stopnje (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
68. V zvezi s tem je tristranski OI menil, da je bila tožeča stranka, ki je prejela kopijo dopisa z dne 6. januarja 2004, obveščena o tem, da bo znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov zmanjšan za znesek podobnih dajatev, ki jih organ Partena izplačuje njeni soprogi. Tako bi lahko med letoma 2004 in 2011 ob pregledu plačilnih listov, ki jih je najprej prejemala po interni pošti, nato pa elektronsko, zlahka ugotovila, da, nasprotno, še naprej prejema celoten znesek dajatev na podlagi Kadrovskih predpisov. Tristranski OI je menil, da bi morala tožeča stranka najpozneje leta 2006, ko jo je soproga seznanila s tem, da redno prejema belgijske družinske dodatke, navezati stik s svojo upravo zaradi razjasnitve položaja, zato OI v zvezi s tem ne more sprejeti trditve, da tožeča stranka ni pregledovala plačilnih listov.
69. Tristranski OI je poleg kršitve člena 67(2) Kadrovskih predpisov zaradi neprijave prejemanja belgijskih družinskih dodatkov še poudaril, da mora po njegovem mnenju vsak uradnik upravi predložiti vse informacije, ki bi ji lahko pomagale pri določanju, ali je mogoče navedenemu uradniku odobriti ugodnost, za katero zaprosi. Tako proaktivno ravnanje naj bi izhajalo iz dolžnosti lojalnosti, ki vključuje obveznost vsakega uradnika, da da interesom institucije prednost pred kakršnim koli drugim preudarkom, vključno s svojimi osebnimi interesi. Tako naj bi tožeča stranka zaradi hude malomarnosti kršila tudi obveznost iz člena 11 Kadrovskih predpisov.
70. Tristranski OI je v zvezi z neposrednimi stiki med PMO in organom Partena menil, da tožeča stranka zaradi te okoliščine nikakor ni bila razvezana obveznosti, da instituciji predloži vse informacije, potrebne za določitev njenih denarnih pravic. Tako kljub navedeni inertnosti PMO tožeča stranka, ki je bila seznanjena z dopolnilno naravo družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, PMO vsekakor ni obvestila o rednem izplačevanju zadevnih belgijskih dodatkov, čeprav je ob tem še naprej prejemala celoten znesek dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov. Po mnenju tristranskega OI tako „pomanjkljivo spremljanje spisa od zadevnih uprav ne more biti olajševalna okoliščina z vidika ravnanja [tožeče stranke] od oktobra 2006“.
71. Kar zadeva obseg negativnega vpliva na interese Komisije, je tristranski OI ugotovil, da je bilo tožeči stranki preplačanih 59.691 EUR, od katerih je bilo 32.000 EUR že povrnjenih na podlagi člena 85 Kadrovskih predpisov. Poleg tega je upošteval tudi predlog tožeče stranke za prostovoljno povrnitev preostanka preplačanega zneska, v zvezi s katerim zaradi zastaranja ni prejela zahtevka za povrnitev, to je zneska v višini 27.691 EUR.
72. Tristranski OI je sicer poudaril hudo malomarnost tožeče stranke, ki po njegovem mnenju za uradnika ni dopustna, vendar je hkrati menil, da se tožeča stranka s svojim ravnanjem ni nikoli želela namerno obogatiti v škodo proračuna Unije.
73. Kar zadeva stopnjo osebne odgovornosti zadevne osebe, je tristranski OI menil, da je tožeča stranka „polno odgovorna“ za neobveščanje svoje uprave v zvezi s tem, da se njeni soprogi od oktobra 2006 redno izplačujejo belgijski družinski dodatki. Tristranski OI je poleg tega še menil, da je bilo mogoče od tožeče stranke – ob upoštevanju njenih izkušenj, razreda in staža – pričakovati več skrbnosti in zanimanja za upoštevna pravila. Nazadnje je v zvezi s ponovitvijo dejanj in preteklim obnašanjem tožeče stranke še poudaril, da ta v celotni karieri ni nikoli kršila svojih obveznosti.
74. Tristranski OI je ob upoštevanju navedenega menil, da je utemeljena kazen stalne degradacije za en razred. Ker pa je menil, da je treba pri določanju ravni kazni z vidika njenih učinkov upoštevati dejstvo, da se tožeča stranka približuje koncu kariere, je nazadnje odločil, da ji naloži kazen nazadovanja za tri stopnje.
Predhodni postopek
75. Tožeča stranka je z dopisom z dne 23. septembra 2013 vložila pritožbo zoper izpodbijano odločbo. V podporo pritožbi se je sklicevala na dva pritožbena razloga, ki sta se nanašala na očitno napako pri presoji oziroma neobrazložitev. Tožeča stranka je v bistvu trdila, da tristranski OI ni upošteval olajševalnih okoliščin, ki jih je upoštevala disciplinska komisija.
76. OI Komisije, prisojen za odločanje o pritožbah, je z odločbo z dne 24. januarja 2014 pritožbo zavrnil. V zvezi s tem je OI navedel, da je – v nasprotju s trditvami tožeče stranke – tristranski OI upošteval dejstvo, da ta ni namerno opustila prijave rednih izplačil belgijskih družinskih dodatkov od leta 2006, in okoliščino, da je sama predlagala povrnitev preplačil, ki so morda že zastarala. Enako velja za dejstvo, da tožeča stranka v svoji karieri sicer nikoli ni kršila svojih obveznosti, čeprav je tristranski OI menil, da preteklo obnašanje tožeče stranke ne more biti olajševalna okoliščina z vidika hude napake, ki jo je ta storila v obravnavani zadevi.
77. OI je sicer priznal, da je v zvezi z upravičenostjo soproge tožeče stranke do belgijskih družinskih dodatkov sprva res vladala zmeda, vendar je hkrati poudaril, prvič, da je bil leta 2003 položaj razjasnjen in usklajen s predpisi in, drugič, da je oktobra 2006 tožečo stranko njena soproga obvestila, da prejema dajatve organa Partena, kot je bilo potrjeno v dopisu tega organa z dne 9. novembra 2006. Torej je bila vsaj od zadnjenavedenega datuma prvotna zmeda v zvezi s pravicami njene soproge odpravljena in ni mogla več vplivati na ravnanje tožeče stranke po tem datumu.
78. OI je izpodbijal možnost, da bi se tožeča stranka lahko sklicevala na varstvo legitimnih pričakovanj na podlagi trditve, da je bil PMO januarja 2004 domnevno v celoti seznanjen z obstojem izplačil dajatev od organa Partena, kar naj bi tožečo stranko napeljalo na misel, da ji PMO ni treba predložiti dodatnih informacij. OI je v zvezi s tem namreč poudaril, da je iz vsebine dopisa z dne 6. januarja 2004 jasno razvidno prav to, da PMO na ta datum ni vedel, da organ Partena soprogi tožeče stranke izplačuje dodatke.
79. Kar zadeva premalo skrbno ravnanje PMO pri vodenju spisa tožeče stranke, je OI sicer priznal, da bi bilo mogoče s skrbnejšim vodenjem tega spisa preprečiti, da bi prekrivanje nacionalnih družinskih dajatev z družinskimi dajatvami na podlagi Kadrovskih predpisov trajalo šest let, vendar je hkrati menil, da se zaradi navedene pomanjkljive skrbnosti ni zmanjšala lastna odgovornost tožeče stranke v zvezi s tem, da iz malomarnosti že leta 2006 ni prijavila dejstva, da njena soproga prejema belgijske družinske dodatke.
80. OI je v zvezi z domnevno neobrazložitvijo menil, da je tristranski OI dovolj obrazložil opredelitev ravnanja tožeče stranke za hudo malomarnost. Kar zadeva razloge za to, da se je tristranski OI odločil, da ne upošteva obrazloženega mnenja disciplinske komisije, je OI poudaril, da je zavrnil možnost, da bi ravnanje PMO upošteval kot olajševalno okoliščino, posledica tega pa je izrek strožje kazni, kot jo je priporočila disciplinska komisija.
Predlogi strank in postopek
81. Tožeča stranka Sodišču za uslužbence predlaga, naj:
– izpodbijano odločbo razg lasi za nično;
– po potrebi razglasi za nično odločbo o zavrnitvi pritožbe;
– Komisiji naloži plačilo stroškov.
82. Komisija Sodišču za uslužbence predlaga, naj:
– tožbo zavrne;
– tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
83. Stranki sta bili z dopisom sodnega tajništva z dne 15. septembra 2014 pozvani, naj odgovorita na nekaj vprašanj, ki jih je Sodišče za uslužbence postavilo v okviru ukrepov procesnega vodstva. To zahtevo sta ustrezno izpolnili 22. septembra istega leta.
Pravo
84. Tožeča stranka se v podporo tožbi sklicuje na dva tožbena razloga za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe in odločbe o zavrnitvi pritožbe, ki se nanašata na, prvič, očitno napako pri presoji in kršitev načela sorazmernosti ter, drugič, neobrazložitev.
Predmet tožbe
85. Uvodoma je treba opozoriti, da lahko sodišče Unije v skladu z načelom ekonomičnosti postopka ugotovi, da ni treba posebej odločiti o predlogih, usmerjenih zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe, če se ugotovi, da ti predlogi nimajo samostojne vsebine in se dejansko prekrivajo s tistimi, ki so usmerjeni zoper odločbo, zoper katero je bila vložena pritožba. Zlasti je lahko tako, če navedeno sodišče ugotovi, da odločba o zavrnitvi pritožbe le potrjuje odločbo, zoper katero je bila vložena pritožba, in zato razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi pritožbe na pravni položaj zadevne osebe ne bi imela nobenega učinka, ki bi bil drugačen od učinka, ki izhaja iz razglasitve ničnosti odločbe, zoper katero je bila vložena pritožba (sodbi Adjemian in drugi/Komisija, T-325/09 P, EU:T:2011:506, točka 33, in López Cejudo/Komisija, F-28/13, EU:F:2014:55, točka 29).
86. Čeprav v obravnavani zadevi v zvezi z odločbo o zavrnitvi pritožbe to drži, je treba ob upoštevanju stalnega razvoja predhodnega postopka pri preučitvi zakonitosti prvotnega akta, ki posega v položaj, upoštevati tudi obrazložitev iz odločbe o zavrnitvi pritožbe, v kateri so v obravnavani zadevi pojasnjeni nekateri vidiki izpodbijane odločbe, saj se mora ta obrazložitev ujemati z zadnjenavedenim aktom (glej sodbo Mocová/Komisija, F-41/11, EU:F:2012:82, točka 21).
Prvi tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji in kršitev načela sorazmernosti
Trditve strank
87. Tožeča stranka s prvim tožbenim razlogom v bistvu trdi, da je OI storil očitno napako pri presoji, ker nekaterih okoliščin obravnavane zadeve ni upošteval kot olajševalnih okoliščin. Zato naj bi izrekel kazen v nasprotju z načelom sorazmernosti.
88. Tožeča stranka med okoliščinami, ki bi jih moral OI priznati kot olajševalne, zlasti navaja, prvič, dejstvo, da s soprogo nimata skupnega bančnega računa, kar naj bi pojasnjevalo, zakaj ni opazila, da je soproga leta 2003 in 2005 od organa Partena prejela več velikih zneskov, niti tega, da od novembra 2006 od tega organa redno prejema družinske dodatke. Drugič, sklicuje se na zmedo, ki jo je ustvarilo dvoumno ravnanje organa Partena v zvezi s soprogino upravičenostjo do belgijskih družinskih dodatkov. Tretjič, poudarja premalo skrbno ravnanje PMO, ki bi ga bilo treba upoštevati kot olajševalno okoliščino. Četrtič, OI naj ne bi kot dovolj olajševalne okoliščine upošteval dejstva, da se je tožeča stranka prostovoljno odločila za povračilo preplačanih zneskov, čeprav so ti že zastarali. Enako naj bi veljalo, petič, za to, da uprave ni želel zavajati. Šestič in nazadnje se sklicuje še na svoje brezhibno obnašanje v celotni karieri.
89. Komisija predlaga, naj se tožbeni razlog zavrne kot neutemeljen, pri čemer v bistvu navaja, da je tožeča stranka od leta 2006 vsekakor vedela, da je organ Partena njeno soprogo obvestil o izplačevanju belgijskih družinskih dodatkov, zato odtlej ne bi smela skoraj celih pet let prejemati družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, ne da bi na plačilnih listih vsaj preverila, ali je bila dejansko izvedena s tem povezana uskladitev s predpisi, kar v obravnavani zadevi pomeni odbitek zneska 500 EUR, in ne da bi PMO obvestila o vsebini dopisa organa Partena iz novembra 2006. Komisija poudarja, da tožeča stranka ni mogla pet let verjeti, da bo položaj urejen med upravama, čeprav je še naprej prejemala celoten znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, njena soproga pa celoten znesek belgijskih družinskih dodatkov.
Presoja Sodišča za uslužbence
90. Uvodoma je treba opozoriti, da je temeljni pogoj za zakonitost kakršne koli disciplinske kazni to, da je dokazana resničnost dejstev, ki se očitajo zadevni osebi (sodbi Daffix/Komisija, T-12/94, EU:T:1997:208, točka 63 in 64, ter Tzikis/Komisija, T-203/98, EU:T:2000:130, točka 51).
91. Kar zadeva presojo teže kršitev, ki jih je v zvezi z uradnikom ugotovila disciplinska komisija, in določitvijo kazni, ki se glede na navedene kršitve zdi najprimernejša, to načeloma spada na področje uporabe široke diskrecijske pravice OI, razen če je naložena kazen nesorazmerna glede na ugotovljena dejstva (glej sodbo E/Komisija, T-24/98 in T-241/99, EU:T:2001:175, točki 85 in 86). Tako je v skladu z ustaljeno sodno prakso OI pristojen za presojo odgovornosti uradnika, ki se razlikuje od presoje disciplinske komisije, pa tudi za to, da na podlagi tega izreče disciplinsko kazen, ki je po njegovem mnenju primerna za kaznovanje upoštevanih disciplinskih napak (sodbi Y/Sodišče, T-500/93, EU:T:1996:94, točka 56, in Tzikis/Komisija, EU:T:2000:130, točka 48).
92. Ko je resničnost dejstev dokazana, se mora sodni nadzor – ob upoštevanju široke diskrecijske pravice OI – omejiti na preverjanje neobstoja očitne napake pri presoji in zlorabe pooblastil (sodba Tzikis/Komisija, EU:T:2000:130, točka 50).
93. Posebej v zvezi s sorazmernostjo disciplinske kazni glede na težo upoštevanih dejstev mora Sodišče za uslužbence upoštevati to, da določitev kazni temelji na celoviti presoji OI glede vseh konkretnih dejstev in okoliščin v vsakem posamičnem primeru, saj Kadrovski predpisi ne določajo stalnega razmerja med kaznimi, navedenimi v Kadrovskih predpisih, in različnimi vrstami kršitev uradnikov niti obsega, v katerem je treba upoštevati obstoj obteževalnih ali olajševalnih okoliščin pri izbiri kazni. Preučitev sodišča na prvi stopnji je torej treba omejiti na vprašanje, ali je bila presoja OI glede obteževalnih in olajševalnih okoliščin opravljena sorazmerno, k čemur je treba dodati, da sodišče med to preučitvijo ne sme namesto OI opraviti s tem povezanih vrednostnih sodb (sodba BG/Evropski varuh človekovih pravic, T-406/12 P, EU:T:2014:273, točka 64 in navedena sodna praksa).
94. Sodišče za uslužbence v obravnavani zadevi ugotavlja, da tožeča stranka ne izpodbija dejstva, da tudi po tem, ko jo je soproga leta 2006 seznanila s tem, da je od organa Partena prejela potrdilo o dodelitvi nacionalnih družinskih dodatkov od 1. oktobra 2006, svoji upravi ni prijavila, da njena soproga prejema belgijske družinske dodatke, ki jih izplačuje organ Partena, čeprav je do nadzora februarja 2010 še naprej prejemala celoten znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov.
95. Nasprotno pa se tožeča stranka sklicuje na to, da se pri določitvi kazni, ki ji je bila naložena z izpodbijano odločbo, ne upoštevajo ali da se nezadostno upoštevajo nekatere okoliščine, ki so po njenem mnenju olajševalne. Torej jih je treba zaporedoma preučiti.
– Neobstoj skupnega bančnega računa tožeče stranke in njene soproge
96. Najprej, kar zadeva dejstvo, da je organ Partena belgijske družinske dodatke nakazoval na soprogin osebni račun ter da tožeča stranka in njena soproga nista imeli skupnega bančnega računa, zato naj se tožeča stranka ne bi že od začetka zavedala prekrivanja, Sodišče za uslužbence meni, da te okoliščine ni mogoče upoštevati z vidika obveznosti tožeče stranke, da prijavi dodatke, ki jih je soproga za njune tri otroke prejemala iz drugih virov in za katere je tudi tožeča stranka prejemala celoten znesek dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov.
97. Kot je poleg tega navedla Komisija, tožeča stranka v zvezi s tem ni nikoli trdila, da bi prekinila stik s soprogo, s katero živi, Sodišče za uslužbence pa še meni, prvič, da je malo verjetno, da soproga tožeče stranke – ob upoštevanju višine njene plače – med letoma 2003 in 2006 nikoli ne bi opazila, da od organa Partena prejema izplačila, vključno z velikima zneskoma, to je 11.000 EUR oziroma 5500 EUR septembra 2003 oziroma aprila 2005, ter da o tem ne bi obvestila tudi soproga.
98. Drugič, ni sporno, da je organ Partena, neodvisno od bančnih nakazil med letoma 2003 in 2006 na bančni račun soproge tožeče stranke, 9. novembra 2006 navedeni soprogi poslal uradno obvestilo, s katerim jo je obvestil, da je upravičena do belgijskih družinskih dajatev, o čemer je ta obvestila tožečo stranko, ki pa se je odločila, da o tem ne obvesti svoje uprave. Če bi to informacijo v razumnem roku sporočila PMO, bi se ta nedvoumno seznanil s tem, da soproga tožeče stranke od organa Partena prejema družinske dodatke, in z njihovim natančnim zneskom. PMO bi moral tedaj na podlagi tega nemudoma zmanjšati znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, tožeča stranka pa bi se tako lahko izognila disciplinskemu postopku.
99. Tretjič in vsekakor, kadar uradnik zaprosi za dajatev v zvezi s svojim družinskim položajem in mu je ta dajatev odobrena, se ne more sklicevati na domnevno nepoznavanje položaja svojega zakonca, pa naj gre za to, da ta opravlja poklicno dejavnost, za višino plačila, ki jo ta prejema iz naslova navedene dejavnosti, ali za to, da navedeni zakonec prejema nacionalne dajatve, enakovredne dajatvam na podlagi Kadrovskih predpisov.
100. Če bi sprejeli tako trditev, bi namreč uradniki ali uslužbenci, ki kot v obravnavani zadevi prejemajo celoten znesek družinskih dajatev na podlagi Kadrovskih predpisov, lahko menili, da jim ni treba prijaviti nacionalnih družinskih dajatev iz drugih virov, in sicer v obravnavanem primeru vsakič, ko se ti nacionalni družinski dodatki ne nakažejo neposredno uradniku, ampak se izplačujejo njegovemu zakoncu na njegov osebni bančni račun. Poleg tega bi lahko s takim pristopom spodbudili prikrivanje informacij, ki bi negativno vplivalo na finančne interese Unije.
– Zmeda, ki je vladala pri organu Partena v zvezi z upravičenostjo soproge tožeče stranke do belgijskih družinskih dodatkov
101. Dalje, kar zadeva zmedo, ki je vladala v zvezi z upravičenostjo soproge tožeče stranke do belgijskih družinskih dodatkov zaradi ravnanja organa Partena, je iz spisa dejansko razvidno, da je ta nacionalni organ soprogi tožeče stranke sprva neupravičeno zavračal pravico do belgijskih družinskih dodatkov, in sicer vsaj do avgusta 2003, po tem datumu pa je organ Partena do oktobra 2006 opravil več posamičnih bančnih nakazil na osebni bančni račun soproge tožeče stranke, ne da bi jih nujno dokumentiral z vročitvijo odločb o dodelitvi nacionalnih družinskih dodatkov.
102. Vendar Sodišče za uslužbence kljub temu ugotavlja, prvič, da tožeča stranka v tožbi priznava, da „so izplačila [organa Partena] leta 2006 postala redna“, in je v odgovor na vprašanje Sodišča za uslužbence celo navedla, da je njena soproga z vprašanjem temu organu z dne 7. novembra 2006 želela izvedeti, zakaj ji je med aprilom 2005 in septembrom 2006 začasno prekinil izplačila. Ti elementi torej nakazujejo na to, da se je soproga tožeče stranke – drugače, kot je bilo mogoče razbrati iz trditev tožeče stranke pred disciplinsko komisijo – v zadevnem obdobju dobro zavedala, da ji organ Partena izplačuje belgijske družinske dodatke. K temu je treba dodati še dejstvo, ki ga je izpostavila Komisija na obravnavi, da je morala soproga tožeče stranke glede na vsebino dopisa z dne 28. avgusta 2003, ki ga je organ Partena naslovil na Komisijo, temu organu vsekakor predložiti potrdilo o rojstvu njunega zadnjega otroka, saj ga je ta potreboval za poznejša nakazila, ki jih je v njeno korist opravil med letoma 2003 in 2006.
103. Drugič in vsekakor, soproga tožeče stranke, ki je od leta 1996 pri organu Partena večkrat aktivno zaprosila za te dajatve, je bila z zgoraj navedenim dopisom z dne 9. novembra 2006, ki ji ga je poslal ta organ, obveščena, da ji bo ta odtlej izplačeval nacionalne družinske dodatke za njune tri otroke. Tako je – neodvisno od izplačil velikih zneskov, ki jih je organ Partena opravil v korist soproge tožeče stranke med letoma 2003 in 2006, ter njenega aktivnega prizadevanja pri tem organu, da bi pridobila družinske dajatve – očitno, da je bil od novembra 2006 položaj soproge tožeče stranke v zvezi z njeno upravičenostjo do belgijskih družinskih dodatkov pojasnjen in usklajen s predpisi.
104. Vendar je tožeča stranka v izjavah, ki jih je predložila PMO ob rojstvu vsakega od otrok, izjavila, da se za njene zadnje tri otroke ne izplačujejo družinske dajatve, enakovredne otroškemu dodatku na podlagi Kadrovskih predpisov, poleg tega pa je tudi priznala, da je bila v celoti seznanjena s pravilom o preprečevanju prekrivanja. Kljub temu se ji ni zdelo, da bi morala PMO formalno obvestiti o svojem položaju, v tem primeru o tem, da njena soproga prejema belgijske družinske dodatke, s čimer je kršila splošno obveznost vsakega uradnika, ki so mu odobrene denarne ugodnosti, da predloži vse informacije o svojem osebnem položaju in da svojo upravo obvesti o vseh spremembah osebnega položaja (glej v tem smislu sodbo López Cejudo/Komisija, EU:F:2014:55, točka 67), torej obveznost, ki je tudi izrecno navedena v členu 67(2) Kadrovskih predpisov v zvezi s pravilom o preprečevanju prekrivanja.
– Zatrjevana premajhna skrbnost ali domnevna inertnost PMO
105. Kar zadeva to, da je PMO premalo skrbno preiskoval osebni položaj tožeče stranke, zlasti od januarja 2004, ko je od organa Partena zahteval povračilo velikega zneska zaostalega plačila, Sodišče za uslužbence meni, da morebitna neučinkovitost ali inertnost upravne službe, zadolžene za varstvo finančnih interesov Unije, ne more biti opravičilo za to, da uradnik krši lastno obveznost prijave kakršne koli spremembe osebnega položaja, ki bi lahko vplivala na njegovo pravico do dajatve na podlagi Kadrovskih predpisov, za katero je sam zaprosil.
106. Opozoriti je namreč treba, prvič, da je mogoče od skrbne uprave sicer res pričakovati, da vsaj enkrat letno posodobi osebne podatke upravičencev do dajatev na podlagi Kadrovskih predpisov, ki se izplačujejo mesečno, vendar položaja uprave, pristojne za zagotavljanje plačila na tisoče plač in različnih dodatkov, kljub temu ni mogoče primerjati s položajem uradnika, ki ima osebni interes, da preverja zneske, ki se mu izplačujejo mesečno, in opozori na vse, kar bi lahko bila napaka v njegovo škodo ali korist (glej v tem smislu sklep Michel/Komisija, F-44/13, EU:F:2014:40, točka 54 in navedena sodna praksa).
107. Drugič, skrben uradnik, ki se je seznanil z določbami Kadrovskih predpisov, na podlagi katerih mu je bila na njegovo prošnjo odobrena dajatev, zlasti ko se na te določbe opozori v odločbi o odobritvi zadevne dajatve, kar je bilo v obravnavani zadevi storjeno, ne more preprosto še naprej tiho prejemati navedene dajatve, v tem primeru celotnega zneska družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, čeprav njegov zakonec prejema celoten znesek enakovrednih nacionalnih dajatev za iste otroke. V takih okoliščinah uradnik svojega molka ne more utemeljevati s tem, da je njegova uprava taka plačila zaradi malomarnosti implicitno sprejela ali dopuščala. Če bi namreč dopustili, da se taka malomarnost uprave obravnava kot olajševalna okoliščina, bi uradnike in uslužbence spodbujali k morebitnemu okoriščanju z napakami navedene uprave.
108. Tretjič in nazadnje – kot upravičeno poudarja Komisija – organ Partena ni bil nujno zavezan k temu, da v odgovor na morebitne prošnje Komisije predloži podrobne informacije o osebnem položaju soproge tožeče stranke, ki ni uradnica navedene institucije. Zato mora v podobnem položaju uradnik, ki kot tožeča stranka prejema dajatev na podlagi Kadrovskih predpisov, še toliko bolj predložiti dokumente, ki jih že ima na voljo, in svojo upravo vsekakor obvestiti o morebitnih izplačilih socialnih dajatev, ki jih njegov zakonec prejema od organa, kot je Partena. Dolžnost lojalnosti iz člena 11 Kadrovskih predpisov namreč pomeni, da uradniki upravi olajšajo določanje obsega denarnih prejemkov, do katerih so upravičeni na podlagi Kadrovskih predpisov.
– Prepričanje tožeče stranke, da bosta vprašanje prekrivanja dajatev uredili upravi
109. Kar zadeva trditev tožeče stranke, da je mislila, da bo položaj urejen med upravama, je brezpredmetna in se lahko zdi celo neumestna ob upoštevanju dejstva, da se je prekrivanje celotnega zneska belgijskih družinskih dodatkov in družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov po dokončnem obvestilu, ki ga je organ Partena soprogi tožeče stranke poslal z dopisom z dne 9. novembra 2006, nadaljevalo še več let.
110. Celo če bi dopustili, da je bila lahko tožeča stranka v zvezi s tem zmotno prepričana, da bo položaj urejen med upravama, bi bilo treba ugotoviti, da je z lastno inertnostjo izkoriščala to, da njen upravni položaj ni bil usklajen s predpisi, in da je to počela več let. Tožeča stranka bi morala namreč vsekakor podvomiti o utemeljenosti izplačil, ki jih je še naprej prejemala od PMO, to je celotnega zneska družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, in ki so bili navedeni na njenih mesečnih plačilnih listih, ki jih mora redno pregledovati. Kot je poudarila Komisija, to namreč še naprej velja, čeprav se pri tej instituciji plačilni listi zadevnim osebam ne predložijo več po interni pošti, ampak so dostopni prek hiperpovezave, poslane po e-pošti.
111. Tako bi morala tožeča stranka med novembrom 2006 in februarjem 2010, ko se je začel splošni nadzor, navezati stik s svojo upravo, da bi ta opravila potrebna preverjanja (glej v tem smislu sodbo Tsirimiagos/Odbor regij, F-100/07, EU:F:2009:21, točka 75), saj bi se ji moralo z leti zdeti vse bolj gotovo in očitneje, da PMO nikakor ni ponovno preučil njenega položaja niti da ta ni bil urejen med PMO in organom Partena, saj je še naprej prejemala celoten znesek družinskih dodatkov na podlagi Kadrovskih predpisov, njena soproga pa belgijske družinske dodatke, kar je v očitnem nasprotju s členom 67(2) Kadrovskih predpisov.
112. Običajno skrben uradnik vsekakor ne bi smel spregledati, da je treba obvestilo v zvezi s spremembo njegovega družinskega položaja, kot je dopis organa Partena z dne 9. novembra 2006, s katerim je bila soproga tožeče stranke obveščena o tem, da je upravičena do belgijskih družinskih dodatkov, jasno in nedvoumno nasloviti neposredno na pristojno službo pri svoji instituciji, česar tožeča stranka očitno ni storila, uradnik pa se v zvezi s tem ne more sklicevati na dejstvo, da je uprava naključno ali posredno pridobila nekatere informacije (glej sodbo Costacurta/Komisija, T-34/89 in T-67/89, EU:T:1990:20, točki 45 in 46). To še toliko bolj velja, kadar – k ot v obravnavani zadevi – iz besedila člena 67(2) Kadrovskih predpisov nedvoumno izhaja, da se ni treba Komisiji pozanimati o morebitnem prejemanju podobnih družinskih dodatkov iz drugih virov, ampak morajo zaposleni prijaviti, da prejemajo take dodatke iz drugih virov.
113. Drugič, namesto da je tožeča stranka navedene okoliščine domnevno razumela kot potrditev osebne razlage svojega položaja, bi se morala s tem vprašanjem obrniti na OI (glej v tem smislu sodbi Costacurta/Komisija, EU:T:1990:20, točka 40, in López Cejudo/Komisija, EU:F:2014:55, točka 78).
114. Poleg tega tožeča stranka ne more trditi, da je bil PMO leta 2004 v celoti seznanjen s položajem njene soproge. Iz dopisa organa Partena z dne 28. avgusta 2003, naslovljenega na PMO, je sicer res razvidno, da je ta organ opravil izplačila soprogi tožeče stranke, čeprav niso bili navedeni njihovi zneski. Vendar, nasprotno, iz dopisa z dne 22. januarja 2004, ki ga je PMO naslovil na organ Partena, izhaja, da je PMO na ta datum na podlagi dvoumnega besedila dopisa z dne 28. avgusta 2003 razumel le to, da organ Partena pravkar preučuje pravice soproge tožeče stranke, medtem ko je ta dejansko že prejemala družinske dodatke tega nacionalnega organa. Tako je tožeča stranka s svojo neaktivnostjo in molkom PMO konec koncev pustila v tem zmotnem prepričanju, in sicer tudi po tem, ko je organ Partena 9. novembra 2006 soprogi tožeče stranke poslal dopis, s katerim jo je obvestil, da je upravičena do belgijskih družinskih dodatkov.
– Neobstoj finančne škode za proračun Unije in dejstvo, da tožeča stranka ni namerno neupravičeno prejemala dajatev na podlagi Kadrovskih predpisov
115. Kar zadeva okoliščino, da je tožeča stranka, ko je bila seznanjena z mnenjem disciplinske komisije, prostovoljno predlagala povračilo zneskov, ki so ji bili preplačani v obdobju pred septembrom 2006, prvič, Sodišče za uslužbence ugotavlja, da je OI v izpodbijani odločbi to upošteval z vidika „obsega negativnega vpliva na interese Komisije“ v smislu člena 10(b) Priloge IX h Kadrovskim predpisom. Drugič, Sodišče za uslužbence meni, da je treba ta vidik relativizirati, saj v ničemer ne spreminja opredelitve očitane kršitve, ki je bila ugotovljena šele po nadzoru Komisije, ne pa zaradi pravočasne prijave na pobudo tožeče stranke.
116. Sodišče za uslužbence v zvezi s tem zaradi popolnosti še dodaja, da v skladu s sodno prakso (glej sodbo López Cejudo/Komisija, EU:F:2014:55, točka 67) ni bilo nujno izključeno, da bi Komisija ob koncu preiskave v zvezi s tem lahko drugače zbrala dovolj elementov za uporabo člena 85, drugi odstavek, drugi stavek, Kadrovskih predpisov. To je v bistvu poudarila tudi Komisija v odgovoru na tožbo, v katerem je navedla, da je bila ta gesta sodelovanja tožeče stranke dragocena, saj se je bilo tako mogoče izogniti razpravi, ki bi lahko privedla do ločenega sodnega postopka, v obravnavani zadevi v zvezi z morebitno uporabo te določbe Kadrovskih predpisov.
117. V zvezi z neobstojem goljufivega namena je treba ugotoviti, da niti disciplinska komisija niti OI v zvezi s tožečo stranko nista upoštevala takega namena in sta neobstoj goljufivega namena izrecno upoštevala pri določitvi kazni, ki ji jo je treba naložiti. Vendar Sodišče za uslužbence ugotavlja, da je bil razlog, ki ga je navedla disciplinska komisija v utemeljitev take odločitve, dejstvo, da v spisu ni dovolj dejanskih elementov, ki bi dokazovali goljufiv namen, čeprav je ob tem dodala, da je „težko verjeti, da [tožeči stranki] soproga ni povedala za plačili zneskov 11.000 [EUR] in 5500 [EUR], ki ju je prejela leta 2003 in 2005“.
118. Kar zadeva OI, je ta v zvezi z vprašanjem, „v kakšni meri je bila kršitev posledica namernega dejanja ali malomarnosti“ v smislu člena 10(c) Priloge IX h Kadrovskim predpisom, v izpodbijani odločbi ugotovil, da je tožeča stranka storila „hudo malomarnost“, to je v obravnavani zadevi napako, ki sicer ne kaže na namerno prizadevanje za obogatitev v škodo proračuna Unije, vendar je kljub temu težko opravičljiva, zlasti glede na dolžnosti in odgovornosti zadevne osebe ter njen razred in staž v službi Komisije.
– Druge domnevno olajševalne okoliščine
119. Kar zadeva obnašanje tožeče stranke v službi, je OI navedel, da je upošteval dejstvo, da tožeča stranka razen kršitev, ki se ji očitajo v obravnavani zadevi, v svoji dolgi karieri ni v storila drugih kršitev. Vendar, kot je med obravnavo upravičeno poudarila Komisija, upoštevanje takega vidika, ki se zahteva s členom 10 Priloge IX h Kadrovskim predpisom, ni nujno izenačeno s priznanjem olajševalne okoliščine.
120. Kar zadeva trditev v zvezi z delovno obremenjenostjo tožeče stranke na delovnem mestu in doma, ki jo je OI v odločbi o zavrnitvi pritožbe zavrnil, je treba ugotoviti, da je položaj prekrivanja družinskih dajatev trajal več kot pet let po tem, ko je organ Partena soprogo tožeče stranke uradno obvestil o tem, da je upravičena do belgijskih družinskih dodatkov. Tako Sodišče za uslužbence vsekakor meni, da s tako trditvijo, tudi če bi jo bilo mogoče v neki meri upoštevati za omejeno obdobje, ni mogoče utemeljiti malomarnosti v tako dolgem obdobju.
121. Kar zadeva domnevno vzorno sodelovanje tožeče stranke, ki naj bi ga v elektronskem sporočilu z dne 29. marca 2013 izpostavila oseba, ki je bila pri PMO zadolžena za izterjavo preplačanih zneskov, Sodišče za uslužbence ugotavlja, da se tožeči stranki, čeprav jo je uslužbenec PMO, pristojen za prvotni nadzor, februarja 2010 pozval, naj, „takoj ko bo imela informacije organa Partena, [o tem] čim prej obvesti [PMO]“, ni zdelo primerno, da izpolni obrazec za prijavo „družinskih dodatkov iz drugih virov“, ki ji ga je ob tej priložnosti poslal navedeni uslužbenec, niti da predloži kopijo dopisa organa Partena z dne 9. novembra 2006, ki je bil tedaj že pri njeni soprogi, ali katerega koli drugega dokumenta, ki ga je organ Partena izdal zatem. Tožeča stranka bi s takim ravnanjem Komisiji omogočila takojšnje končanje nadzornega postopka. Vendar je zaradi opustitve tožeče stranke preteklo več kot 18 mesecev, preden je Komisija upoštevne informacije pridobila z lastnimi sredstvi neposredno od organa Partena, ne pa od tožeče stranke, in sicer 23. septembra 2011.
122. Iz navedenega sledi, da OI ni opustil upoštevanja olajševalnih okoliščin, pomembnih za obravnavano zadevo.
– Sorazmernost naložene kazni
123. Kar zadeva vprašanje, ali je bila presoja OI glede obteževalnih in olajševalnih okoliščin pri določanju zadevne kazni opravljena sorazmerno, Sodišče za uslužbence opozarja, da je člen 11 Kadrovskih predpisov eden od posebnih izrazov dolžnosti lojalnosti, ki uradniku ne nalaga le, da se vzdrži ravnanja, ki krati dostojanstvo funkcije in škodi spoštovanju, ki ga je treba izkazovati do institucije in njenih organov, ampak tudi, da izkazuje, zlasti če ima kot v obravnavani zadevi višji naziv, ravnanje, ki je brez vsakega suma, zato da se vedno ohranja obstoječe zaupanje med institucijo in tem uradnikom (sodba Andreasen/Komisija, F-40/05, EU:F:2007:189, točka 233 in navedena sodna praksa).
124. Glede na okoliščine obravnavane zadeve Sodišče za uslužbence meni, prvič, da je OI upravičeno menil, da je tožeča stranka storila „hudo malomarnost“, ker v tako dolgem obdobju ni prijavila dejstva, da njena soproga prejema belgijske družinske dodatke. Drugič, naložena kazen se ne zdi nesorazmerna. Zlasti je lahko OI ob upoštevanju svoje široke diskrecijske pravice menil, da kazen 18-mesečnega odloga povišanja v stopnji, ki jo je predlagala disciplinska komisija, ne zadostuje, zlasti ker je v obravnavani zadevi v nasprotju z disciplinsko komisijo menil, da tožeča stranka ni kršila le člena 67(2) Kadrovskih predpisov, ampak tudi člen 11 teh predpisov.
125. Sodišče za uslužbence zaradi popolnosti še dodaja, da nič v besedilu člena 10 Priloge IX h Kadrovskim predpisom OI ni zavezovalo k temu, da – kot je to storil – kot okoliščino, ki utemeljuje zmanjšanje naložene kazni, upošteva dejstvo, da se tožeča stranka približuje upokojitveni starosti. Ker je tako pri sprejetju odločbe ex gratia
upošteval tak vidik, je na koncu izrečeno kazen še toliko manj mogoče opredeliti za nesorazmerno.
126. Iz vsega navedenega sledi, da OI ni opustil upoštevanja nekaterih olajševalnih okoliščin in da, kar zadeva upoštevanje različnih okoliščin zadeve tožeče stranke, ni opravil nesorazmerne presoje teh okoliščin pri določanju kazni, ki jo je na koncu naložil tožeči stranki.
127. Zato je treba prvi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi tožbeni razlog: neobrazložitev
Trditve strank
128. Tožeča stranka v podporo drugemu tožbenemu razlogu v bistvu trdi, prvič, da OI v izpodbijani odločbi in odločbi o zavrnitvi pritožbe ni dovolj pojasnil, zakaj je malomarnost tožeče stranke opredelil kot „hudo“, zlasti ker ni oziroma je le malo pojasnil, zakaj je zavrnil priznanje nekaterih okoliščin kot olajševalnih. Drugič, OI naj ne bi dovolj pojasnil, zakaj ji je naložil strožjo kazen, kot jo je predlagala disciplinska komisija.
129. Komisija predlaga, naj se ta tožbeni razlog zavrne kot neutemeljen.
Presoja Sodišča za uslužbence
130. Obveznost obrazložitve iz člena 296 PDEU, na katero je opozorjeno v členu 41(2)(c) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in jo povzema člen 25, drugi odstavek, Kadrovskih predpisov, je temeljna pravica Unije, katere namen je, prvič, zadevni osebi dati zadostne podatke, da lahko presodi o utemeljenosti akta, ki posega v njen položaj, in, drugič, omogočiti sodni nadzor nad tem aktom (glej sodbe Michel/Parlament, 195/80, EU:C:1981:284, točka 22; Lux/Računsko sodišče, 69/83, EU:C:1984:225, točka 16, in Camacho-Fernandes/Komisija, F-16/13, EU:F:2014:51, točka 111).
131. Na disciplinskem področju je treba vprašanje, ali obrazložitev odločbe OI o naložitvi kazni izpolnjuje navedene zahteve, presojati ne le glede na njeno besedilo, temveč tudi glede na njen kontekst in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje. Čeprav morata disciplinska komisija in OI v zvezi s tem navesti dejanske in pravne elemente, od katerih je odvisna pravna utemeljitev njunih odločb, ter ugotovitve, ki so ju pripeljale do njihovega sprejetja, pa jima ni treba obravnavati vseh dejanskih in pravnih vprašanj, ki jih je med postopkom postavila zadevna oseba (sodba Stevens/Komisija, T-277/01, EU:T:2002:302, točka 71). Vsekakor je odločba zadostno obrazložena, kadar je sprejeta v kontekstu, ki je zadevnemu uradniku znan in mu omogoča, da razume obseg ukrepa, ki je bil sprejet glede njega (sodba N/Komisija, T-198/02, EU:T:2004:101, točka 70 in navedena sodna praksa).
132. Če se konec koncev zadevni osebi naloži kazen, strožja od kazni, ki jo je predlagala disciplinska komisija, mora OI v odločbi kljub temu podrobno pojasniti razloge, iz katerih ni upošteval mnenja te komisije (sodbi F./Komisija, 228/83, EU:C:1985:28, točka 35, in N/Komisija, EU:T:2004:101, točka 95 in navedena sodna praksa).
133. Sodišče za uslužbence v obravnavani zadevi ugotavlja, da je OI v izpodbijani odločbi preučil okoliščine obravnavane zadeve glede na vse upoštevne vidike, navedene v členu 10 Priloge IX h Kadrovskim predpisom. Poleg tega je v odločbi o zavrnitvi pritožbe podrobno odgovoril na različne trditve tožeče stranke.
134. Kar zadeva vprašanje, ali je OI dovolj pojasnil, zakaj je malomarnost tožeče stranke opredelil kot „hudo“, Sodišče za uslužbence ugotavlja, da je že v izpodbijani odločbi podrobno preučil obseg obveznosti skrbnosti, ki je naložena uradnikom, in pravno zadostno pojasnil, da je lahko dejstvo, da uradnik zaradi opustitve prijave – čeprav ta spada med njegove obveznosti – več let dopušča prekrivanje nacionalnih dajatev z dajatvami na podlagi Kadrovskih predpisov, kot se je to zgodilo v obravnavani zadevi, le huda malomarnost, če že ni opredeljeno ali opredeljivo kot namerna kršitev členov 11 in 67(2) Kadrovskih predpisov. OI je v odločbi o zavrnitvi pritožbe v odgovor na trditve tožeče stranke znova obsežno pojasnil ta vidik, čeprav se je z izpodbijano odločbo in odločbo o zavrnitvi pritožbe končal postopek, katerega podrobnosti je tožeča stranka dobro poznala (glej v tem smislu sodbo Komisija/Daffix, C-166/95 P, EU:C:1997:73, točka 34).
135. Kar zadeva dejstvo, da je OI tožeči stranki naložil kazen, strožjo od tiste, ki jo je priporočila disciplinska komisija, je zlasti iz odločbe o zavrnitvi pritožbe razvidno, da je OI pojasnil bistveni razlog, iz katerega je bilo po njegovem mnenju primerno naložiti strožjo kazen, kot jo je predlagala disciplinska komisija, in sicer se s to ni strinjal, da je treba inertnost PMO obravnavati kot olajševalno okoliščino. Kot pa je bilo ugotovljeno med obravnavo prvega tožbenega razloga, lahko OI upravičeno ni upošteval tega vidika kot olajševalne okoliščine, kar posledično že zadostuje kot pojasnilo, da se je odločil za strožjo kazen, kot jo je priporočila disciplinska komisija.
136. Dalje, še vedno v zvezi z izrekom strožje kazni, kot jo je predlagala disciplinska komisija, Sodišče za uslužbence ugotavlja, da je želel OI z izpodbijano odločbo kaznovati kršitev členov 11 in 67(2) Kadrovskih predpisov, medtem ko je kazen, ki jo je predlagala disciplinska komisija, zadevala le kršitev zadnjenavedenega člena.
137. Glede na navedeno je treba drugi tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen, zato je treba kot neutemeljeno zavrniti tudi tožbo v celoti.
Stroški
138. V skladu s členom 101 Poslovnika, ob upoštevanju drugih določb naslova II, poglavje 8, navedenega poslovnika, neuspela stranka nosi svoje stroške in se ji na predlog naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila druga stranka. Sodišče za uslužbence lahko v skladu s členom 102(1) tega poslovnika, če to zahteva pravičnost, odloči, da neuspela stranka nosi svoje stroške in da se ji naloži le delno plačilo stroškov druge stranke ali da se ji ne naloži plačila stroškov.
139. Iz obrazložitve te sodbe je razvidno, da je tožeča stranka tista, ki s svojimi predlogi ni uspela. Poleg tega je tožena stranka v predlogih izrecno predlagala, naj se tožeči stranki naloži plačilo stroškov. Ker okoliščine zadeve ne upravičujejo uporabe določb člena 102(1) Poslovnika, tožeča stranka nosi svoje stroške, naloži pa se ji tudi plačilo stroškov, ki jih je priglasila Komisija.
Izrek
Iz teh razlogov je
SODIŠČE ZA USLUŽBENCE
(drugi senat)
razsodilo:
1. Tožba se zavrne.
2. EH nosi svoje stroške in naloži se mu plačilo stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija.