62023TO0280_RES
Zadeva T‑280/23
Oil company „Lukoil“ PAO
proti
Evropskemu parlamentu in drugim
Sklep Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 25. januarja 2024
„Ničnostna tožba – Rok za vložitev tožbe – Zamuda – Očitna nedopustnost“
Ničnostna tožba – Roki – Začetek – Vročitev – Pojem – Dokazno breme glede vročitve
(člen 263, šesti odstavek, PDEU)
(Glej točko 7.)
Ničnostna tožba – Roki – Začetek – Vročitev – Pojem – Pogoj za veljavnost vročitve odločbe – Omogočitev naslovniku odločbe, da se ustrezno seznani z njeno vsebino – Vključitev
(člen 263, šesti odstavek, PDEU)
(Glej točko 8.)
Ničnostna tožba – Roki – Začetek – Odločba, vročena po elektronski pošti – Dokaz o vročitvi naslovniku na določen datum – Pogoji – Dokaz o dejanskem posredovanju elektronskega sporočila naslovniku in omogočitvi naslovniku, da se ustrezno seznani z vsebino odločbe – Vključitev
(člen 263, šesti odstavek, PDEU)
(Glej točko 9.)
Ničnostna tožba – Roki – Začetek – Odločba, vročena po elektronski pošti – Domneva vročitve – Neobstoj
(člen 263, šesti odstavek, PDEU)
(Glej točko 10.)
Povzetek
Splošno sodišče je na podlagi ničnostne tožbe, ki jo je zaradi prepozne vložitve zavrglo kot nedopustno, na eni strani, na področju, ki ni področje javnih uslužbencev, prvič uporabilo sodno prakso iz sodbe z dne 1. avgusta 2022, Kerstens/Komisija (
1
), ki se nanaša na štetje roka za vložitev tožbe v primeru odločbe, ki je bila vročena po elektronski poti, in, na drugi strani, pojasnilo uporabo načela enotne registracije na podlagi Medinstitucionalnega sporazuma o obveznem registru za preglednost (
2
).
Tožeča stranka, družba Oil company „Lukoil“ PAO, s sedežem v Moskvi, s tožbo, ki jo je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila 17. maja 2023, predlaga razglasitev ničnosti sklepa sekretariata registra za preglednost, s katerim je bila izbrisana iz registra za preglednost Evropske unije (
3
). Ta sekretariat registra je z elektronskim sporočilom z dne 6. marca 2023 tožeči stranki vročil izpodbijani sklep. Tožeča stranka je izrecno priznala, da je navedeno elektronsko sporočilo istega dne prispelo v elektronski poštni nabiralnik dveh zastopnikov, ki ju je določila pri vpisu v register za preglednost (v nadaljevanju: zastopnika).
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče opozarja, da za to, da bi bila odločba veljavno vročena, ni potrebno, da se je njen naslovnik dejansko seznanil z njeno vsebino, ampak to, da mu je bilo omogočeno, da se z njo ustrezno seznani. V zvezi s tem so različne okoliščine lahko dokaz, da je naslovnik odločbe to ne le prejel, ampak se je lahko tudi ustrezno seznanil z njo.
V tem smislu mora stranka, ki se sklicuje na zamudo, da bi dokazala, da je bila odločba, vročena po elektronski pošti, ustrezno vročena njenemu naslovniku na določen datum in da je zato rok za vložitev tožbe začel teči od tega datuma, dokazati ne le, da je bila ta odločba poslana naslovniku v smislu, da je bila posredovana na njegov elektronski naslov in da jo je ta prejel na tem naslovu, ampak tudi, da je bilo temu naslovniku omogočeno, da se je ustrezno seznanil z vsebino navedene odločbe na ta datum, in sicer, da je lahko odprl elektronsko sporočilo, ki je vsebovalo zadevno odločbo, in se tako ustrezno seznanil z njo na navedeni datum.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da niti domneva, da se je naslovnik odločbe, vročene po elektronski pošti, lahko ustrezno seznanil z njeno vsebino šele na datum, ko je pogledal elektronski poštni nabiralnik, niti domneva, da je naslovniku take odločbe to, da se ustrezno seznani z njeno vsebino, omogočeno od prejema te odločbe v elektronski poštni nabiralnik, ne moreta biti skladni z določbami, v katerih so določeni roki za vložitev tožbe.
V tej zadevi Splošno sodišče ugotavlja, da je glede na datum, ko je bil izpodbijani sklep poslan, to je 6. marca 2023, rok za vložitev tožbe za razglasitev ničnosti tega sklepa načeloma potekel 16. maja 2023, tako da je ta tožba prima facie prepozna.
Kljub temu je preučilo vrsto argumentov, na katere se opira tožeča stranka, da bi dokazala, da tožba ni bila vročena prepozno.
Posebej je, na prvem mestu, zavrnilo trditev v zvezi s pošiljanjem elektronskega sporočila zunaj delovnega časa. Pravila za izračun rokov namreč določajo, da „[k]adar se rok, določen v dnevih, tednih, mesecih ali letih, začne s trenutkom, ko se zgodi nek dogodek ali se izvrši neko dejanje, velja, da se dan, v katerem se zgodi ta dogodek ali se izvrši to dejanje, pri računanju zadevnega roka ne upošteva“ (
4
).
Splošno sodišče po eni strani ugotavlja, da so svetovalci tožeče stranke v dopisu z dne 31. marca 2023 sekretariatu registra za preglednost v odgovor na izpodbijani sklep, priložen elektronskemu sporočilu z dne 6. marca 2023, poslali zahtevo za ponovno uvedbo preiskave, ki se lahko preuči v roku 20 delovnih dni po tem, ko so bile zadevne stranke obveščene o odločitvi (
5
).
Po drugi strani Splošno sodišče navaja, da so svetovalci tožeče stranke za utemeljitev, da je bila zahteva za ponovno uvedbo preiskave glede tožeče stranke vložena v tem roku, v dopisu z dne 31. marca 2023 izrecno omenili dejstvo, da je rok 20 delovnih dni začel teči 7. marca 2023 in da se izteče 3. aprila 2023.
Splošno sodišče na podlagi tega sklepa, da tako natančne informacije, ki so jo navedli sami svetovalci tožeče stranke, ni mogoče razlagati drugače, kot da priznavajo, da je bilo elektronsko sporočilo, ki je vsebovalo izpodbijani sklep, zastopnikoma tožeče stranke res poslano 6. marca 2023, da je navedeno elektronsko sporočilo v elektronska poštna nabiralnika teh zastopnikov prispelo istega dne in da sta se ta seznanila z njim ali jima je bilo vsaj omogočeno, da se ustrezno seznanita z njim, na dan tega pošiljanja in tega prejema. Iz tega sklepa, da je bilo elektronsko sporočilo, ki je vsebovalo izpodbijani sklep, 6. marca 2023„ustrezno vročeno“ navedenima zastopnikoma.
Na drugem mestu je Splošno sodišče zavrnilo trditev, da je bilo elektronsko sporočilo, ki je vsebovalo izpodbijani sklep, 6. marca 2023 poslano le zastopnikoma belgijske hčerinske družbe tožeče stranke, ne pa tožeči stranki sami, in da se torej tega dne ni mogla seznaniti s tem sporočilom.
V zvezi s tem je med drugim opozorilo, da lahko na podlagi smernic, ki jih je sekretariat registra za preglednost določil v zvezi z navedenim registrom za prosilce za registracijo in registracijske zavezance, da se zagotovi dosledna uporaba navedenega sporazuma (v nadaljevanju: Smernice) zastopniki interesov, ki delujejo v več kot eni državi (npr. multinacionalke), da bi se izognili večkratnim vpisom in pospešili upravno obravnavo vloge ali registracije, svoje dejavnosti vpišejo v register samo enkrat, pri tem pa zajamejo različne druge subjekte iz mreže, skupine podjetij ali podobno (
6
). V Smernicah je pojasnjeno, da v praksi to pomeni, da registracijo običajno opravi podružnica ali pisarna, ki zastopa interese subjekta v razmerju do institucij Unije.
Splošno sodišče pa ugotavlja, prvič, da je bila v register za preglednost vpisana samo tožeča stranka. Njena belgijska hčerinska družba namreč nikakor ni bila ločeno vpisana in ni omenjena kot „izpostava, ki je pristojna za odnose z Unijo“. Tako je na podlagi Medinstitucionalnega sporazuma (
7
) in v smislu načela enotne registracije iz Smernic (
8
) navedba tožeče stranke kot edine organizacije, vpisane v register za preglednost, zajela vsa podjetja v skupini, ki ji je tožeča stranka pripadala, v vseh državah, v katerih je bila ta skupina prisotna, vključno z belgijsko hčerinsko družbo.
Po drugi strani, ne glede na njuno funkcijo v tej hčerinski družbi, s tem ko je tožeča stranka na izpisku iz registra navedla imena dveh njenih direktorjev kot „osebe, ki je pravno odgovorna za subjekt“, in „osebe, ki je odgovorna za odnose z Unijo“, je tožeča stranka pristala na to, da ti osebi ravnata v njenem imenu in kot zastopnika, pristojna za njene odnose s sekretariatom registra za preglednost (
9
).
(
1
)	Sodba z dne 1. avgusta 2022, Kerstens/Komisija (C‑447/21 P, neobjavljena, EU:C:2022:612).
(
2
)	Medinstitucionalni sporazum z dne 20. maja 2021 med Evropskim parlamentom, Svetom Evropske unije in Evropsko komisijo o obveznem registru za preglednost (UL 2021, L 207, str. 1, v nadaljevanju: Medinstitucionalni sporazum).
(
3
)	Sklep sekretariata registra za preglednost Ares (2023) 1618717 z dne 6. marca 2023, s katerim je bila tožeča stranka izbrisana iz registra za preglednost Evropske unije.
(
4
)	Člen 3(1), drugi pododstavek, Uredbe (EGS, Euratom) št. 1182/71 Sveta z dne 3. junija 1971 o določitvi pravil glede rokov, datumov in iztekov rokov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 1, str. 51).
(
5
)	Na podlagi točk 7.3 in 7.4 Priloge III k Medinstitucionalnemu sporazumu.
(
6
)	Točka 2 Smernic, naslovljena „Načelo enotne registracije“.
(
7
)	Člen 8(3)(b) Medinstitucionalnega sporazuma.
(
8
)	Točka 2 Smernic.
(
9
)	Člen 6(2) in Priloga II, točka I, Medinstitucionalnega sporazuma.