62013FO0058_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci F‑58/13,
ktorej predmetom je žaloba podaná podľa článku 270 ZFEÚ, uplatniteľného na Zmluvu o ESAE na základe jej článku 106a,
Luigi Marcuccio, bývalý úradník Európskej komisie, s bydliskom v Tricase (Taliansko), v zastúpení: A, abogado,
žalobca,
proti
Európskej komisii,
v zastúpení: C. Berardis‑Kayser a G. Gattinara, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora),
v zložení: predsedníčka komory M. I. Rofes i Pujol, sudcovia K. Bradley (spravodajca) a J. Svenningsen,
tajomník: W. Hakenberg,
vydal toto
Uznesenie
Odôvodnenie
1. Podľa článku 32 ods. 1 rokovacieho poriadku, ak sa Súd pre verejnú službu (ďalej len „Súd“) okrem iného domnieva, „že správanie zástupcu účastníka konania pred Súdom… je nezlučiteľné s dôstojnosťou Súdu alebo požiadavkami riadneho výkonu spravodlivosti“, upovedomí o tom dotknutú osobu. Z tých istých dôvodov môže Súd „uznesením dotknutú osobu kedykoľvek po jej vypočutí vylúčiť z konania. Toto uznesenie je ihneď vykonateľné.“
Predchádzajúce súdne konania zastúpeného účastníka konania
2. Na úvod je potrebné uviesť, že žalobca, ktorého v prejednávanom prípade zastupuje advokát A, podal od roku 2002 na rôzne súdy Európskej únie zvlášť vysoký počet žalôb proti svojmu bývalému zamestnávateľovi, Európskej komisii, a to tak na prvom stupni, ako aj v odvolacom konaní. K tomuto dňu dosiahol celkový počet všetkých sporov začatých žalobcom viac než 190 vecí.
3. V prevažnej väčšine boli tieto žaloby zamietnuté ako zjavne nedôvodné alebo zjavne neprípustné. Samotný Súdny dvor Európskej únie neopomenul zdôrazniť vo svojich troch uzneseniach z 28. februára 2013, Komisia/Marcuccio (C‑432/08 P‑DEP, C‑513/08 P‑DEP a C‑528/08 P‑DEP) „zvlášť vysoký počet žalôb L. Marcuccia a ich sústavné podávanie na súdy Únie“. Uznesením z 21. októbra 2013, Marcuccio/Komisia (T‑226/13 P, bod 42), Všeobecný súd Európskej únie poukázal „na postup žalobcu, ktorý systematicky a bez rozlišovania volí cestu súdneho sporu“, pričom „celkom bez uváženia“ uvádza dôvody a argumenty, ktoré súd Únie môže len zamietnuť „na základe ustálenej judikatúry“, ako zjavne nedôvodné alebo zjavne neprípustné. Všeobecný súd v bode 44 toho istého uznesenia tiež konštatoval, že „žalobca svojím správaním bezúčelne zaťažuje Všeobecný súd [Európskej únie], čo neprimerane škodí riadnemu výkonu spravodlivosti“.
4. Súd, ktorý bol touto situáciou vážne znepokojený, upozornil vtedajšieho zástupcu žalobcu listom odoslaným faxom 7. decembra 2012, ktorého originál bol dotknutej osobe doručený 4. januára 2013, na „úlohu advokáta, ktorému ako osobe napomáhajúcej výkonu spravodlivosti zákon ukladá povinnosť zastupovať žalobcu v súlade s platnými procesnými pravidlami“ pričom „na prvom mieste ide konkrétne o úlohu zabrániť v podávaní opakujúcich sa žalôb, ktoré budú musieť byť následne v mnohých prípadoch zamietnuté ako zjavne nedôvodné alebo ako zjavne neprípustné“. V tomto istom liste Súd okrem toho uviedol, že pretrvávajú pochybnosti o tom, či všetky žaloby podané pánom Marcucciom napísal jeden advokát.
5. Vzhľadom na skutočnosť, že zástupca žalobcu neposkytol žiadnu odpoveď a že na uvedený list nijako inak nereagoval a sporov naopak neustále pribúdalo, bol Súd nútený sa obrátiť listom zo 16. apríla 2013 na predsedu advokátskej komory v Lecce (Taliansko), ktorej bol uvedený zástupca členom, so svojou sťažnosťou na jeho správanie a s výzvou adresovanou predsedovi rady advokátskej komory, aby prijal nevyhnutné opatrenia na nápravu situácie, ktorá značne poškodzovala fungovanie Súdu a vybavovanie ostatných vecí. Aj tento list zostal nezodpovedaný.
6. Istý čas po odovzdaní tohto listu poveril žalobca advokáta A obhajobou svojich záujmov. Ukázalo sa, že za obdobie štyroch mesiacov, od júna do septembra 2013, podal advokát A na Súd v mene pána Marcuccia túto žalobu a taktiež ďalšie štyri žaloby (zaregistrované pod číslami F‑62/13, F‑65/13, F‑89/13 a F‑90/13), čím aktívne prispel k tomu, že žalobca naďalej pokračoval v správaní, ktoré všetky tri súdy Súdneho dvora kritizovali.
7. Keďže sa Súd priklonil k názoru, že spôsob, akým advokát A vykonáva v prejedávanej veci svoje poslanie advokáta z hľadiska povinnosti dôstojného a korektného vystupovania a taktiež z hľadiska povinnosti poskytovať poradenstvo a informácie, s ktorými je spojená jeho funkcia osoby napomáhajúcej výkonu spravodlivosti, je nezlučiteľný s požiadavkami na riadny výkon spravodlivosti a keďže za týchto podmienok má úmysel použiť voči nemu článok 32 ods. 1 rokovacieho poriadku, upovedomil ho listom zo 4. decembra 2013 o svojom zámere využiť toto ustanovenie a aby sa zaistilo, že bude vypočutý, vyzval ho k predloženiu vyjadrenia.
8. Listom z 23. decembra 2013 spochybnil pán A, že by v prejednávanej veci porušil svoju povinnosť dôstojného a korektného vystupovania, pričom uviedol, že postoj Súdu je založený iba na „domnienkach“ nepodložených objektívnymi a relevantnými skutočnosťami a je teda iba výsledkom „omylu a povrchného posúdenia okolností veci“ a mohol by sa chápať ako „sotva zastieraný pokus o zastrašenie“ žalobcových „obhajcov“. Podľa advokáta A nie je „vyhrážanie sa“ obsiahnuté v liste zo 4. decembra 2013 „plodom“ „rozvážneho a objektívneho posúdenia skutočností a okolností priamo pripočítateľných jeho profesijnej činnosti“, ale „akéhosi… preventívne pojatého (a negatívneho) záveru“ o výkone žalobcových „práv a o ich uplatniteľnosti pred súdom“.
O ohrození riadneho výkonu spravodlivosti
9. Advokát A tvrdí, že, „z celkového počtu 192 vecí podaných [žalobcom] od roku 2002 je ním podpísaných len päť“ a že s ostatnými žalobami „nemá nič spoločného“. V skutočnosti ho žalobca totiž požiadal, aby sa zaoberal predmetnými piatimi žalobami z dôvodu, ktorý ho „nezaujíma“ a ktorý mu neprináleží „kritizovať“. Tvrdí, že z listu Súdu zo 4. decembra 2013 „sa dozvedel o rozsahu“ súdnych sporov medzi žalobcom a Komisiou.
10. Podľa advokáta A je tvrdenie, že predložené podania s jeho podpisom možno neboli ním napísané, „hrubým ohováraním“ a „ľahkomyseľné“, a navyše „neuvážené a ničím nepodložené“.
11. Advokát A si okrem toho myslí, že „poznámky“ Súdu k jeho „poslaniu sú natoľko vágne a všeobecné“, že mu bránia v tom, aby sa „akokoľvek obhajoval“.
12. Je potrebné konštatovať, že pripomienky advokáta A vôbec nespochybňujú fakt, že žalobcov sklon voliť systematicky a bez rozdielu cestu súdneho sporu môže škodiť riadnemu výkonu spravodlivosti, ani fakt, že jeho vlastné správanie v prejednávanej veci priamo prispieva k tomu, že žalobca v kritizovanom správaní pokračuje ďalej.
13. Vo svojom vyjadrení k listu zo 4. decembra 2013 sa advokát A v podstate obmedzuje na skutočnosť, že po zmene predchádzajúceho zástupcu žalobcu, ku ktorej došlo krátko po tom, čo Súd kontaktoval komoru advokátov v Lecce, podal na Súd iba päť žalôb so svojím podpisom a tvrdí, že o ostatných veciach nič nevie.
14. Taká skutočnosť pritom nemôže odôvodňovať jeho správanie z hľadiska riadneho výkonu spravodlivosti.
15. Predmetných päť žalôb bolo totiž podaných v období iba štyroch mesiacov od júna do septembra roku 2013.
16. Advokát A pripúšťa, že sa podieľal na zastupovaní pána L. Marcuccia po boku iného advokáta vo veci F‑56/09. V rozsudku, ktorým sa táto vec ukončila, sa pritom spomínajú ďalšie žaloby, ktoré už dotknutá osoba podala, a je v ňom upozorňované na skutočnosť, že podala dosť vysoký počet podaní a uplatňoval prehnané nároky na náhradu škody. Je tiež potrebné konštatovať, že advokát A síce poukazuje na svoj zápis v advokátskej komore v Madride (Španielsko) na účely zastupovania svojho klienta v prejednávanej veci, pričom vo svojom liste uvádza, že jeho zápis v advokátskej komore v Miláne (Taliansko) je iba „vedľajší“, avšak je pravda, že pri podaní žaloby si zvolil adresu na účely doručovania procesných písomností v Galatone (Taliansko), v meste, ktoré sa nachádza na území pôsobnosti advokátskej komory v Lecce, v danom prípade na tej istej adr ese ako predchádzajúci advokát žalobcu, ktorý má okrem iného rovnaké telefónne a faxové číslo. Za týchto okolností je tvrdenie advokáta A, že sa o rozsahu a sporoch začatých pánom L. Marcucciom dozvedel až z listu kancelárie Súdu zo 4. decembra 2013, zjavne nevierohodné.
17. Aj keby sa uznalo, že snáď advokát A nezisťoval rozsah sporov, ktoré v minulosti viedol jeho klient s Komisiou, potom by bolo potrebné dospieť k záveru, že nesplnil svoje profesijné povinnosti, keď neskúmal kontext žalôb, ktoré v mene pána Marcuccia podal, napriek tomu, že rozhodnutia vydané k množstvu žalôb jeho klienta sú ľahko dostupné pod jeho menom na internetových stránkach Súdneho dvora v oddiele „Judikatúra“. V skutočnosti je už po prečítaní skutkového stavu jasné, že advokát A nemohol nepoznať predchádzajúce súdne prípady svojho klienta pred súdmi Únie.
18. Okolnosť, že prejednávaná žaloba, ktorá obsahuje podpis advokáta A, vychádza z takmer rovnakého skutkového stavu, na akom sa zakladá žaloba vo veci F‑67/12, Marcuccio/Komisia, a že sa opiera o rovnaké žalobné dôvody, je osobitne typická pre sklon žalobcu systematicky a bez rozdielu postupovať cestou súdneho sporu. Žaloba vo veci F‑67/12 pritom bola zamietnutá ako zjavne nedôvodná uznesením zo 6. februára 2013, t. j. relatívne dlho pred začatím prejednávanej veci. Odvolanie podané proti tomuto uzneseniu bolo následne už citovaným uznesením z 21. októbra 2013, Marcuccio/Komisia, zamietnuté ako čiastočne zjavne neprípustné a čiastočne zjavne nedôvodné, so zaviazaním žalobcu na náhradu výdavkov Všeobecného súdu vo výške 2 000 eur na základe článku 90 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu Európskej únie, pretože odvolanie bolo považované za zneužívajúce.
19. Vzhľadom na vyššie uvedené je dostatočne preukázané, že advokát A svojím nerozvážnym správaním v prejednávanej veci prispel k tomu, že sa žalobca naďalej správa ako notorický sťažovateľ, čo sa vzhľadom na zvlášť vysoký počet žalôb podaných na súdy Únie, ktorých množstvo nemohlo uniknúť bežne starostlivému advokátovi, ukázalo ako veľmi škodlivé pre riadny výkon spravodlivosti.
20. K listu advokáta A z 23. decembra 2013 je ďalej potrebné uviesť nasledujúce poznámky. V tomto liste uvádza, že „úvahy spochybňujúce skutočnosť, že podania s jeho podpisom boli napísané ním samotným, sú hrubým ohováraním, neuvážené a ničím nepodložené“ a že „je neobvyklé, aby [Súd] vyjadroval takto závažné a opovážlivé tvrdenia bez akéhokoľvek overenia alebo dôkazu na podporu takéhoto názoru“.
21. Súd v tejto súvislosti konštatuje, že:
– body 14, 17, 24, 25, 28, 32 až 38 a 42 žaloby v prejednávanej veci sú doslovne identické s bodmi 4, 7, 14, 15, 18, 26 až 32 a 36 žaloby vo veci F‑67/12 Marcuccio/Komisia predloženej predchádzajúcim advokátom žalobcu,
– až na drobné zmeny sú body 13, 16, 18, 20, 22, 26 (druhá polovica), 27 (prvý riadok), 29, 30, 31, 39 (po doplnení štyroch riadkov), 40 (prvá veta) a 41 (s doplneniami) v podstate buď totožné s bodmi 3, 6 [prvá veta a pododsek c)], 8, 9, 13, 16, 17, 19 (prvé štyri riadky), 24, 25, 33, 34 a 35 žaloby vo veci F‑67/12.
22. Z toho vyplýva, že až na doplnenie alebo odstránenie niekoľkých viet je celá právna časť na podporu žaloby (teda body 26 až 42) v prejednávanej veci a podstatná časť opisu skutkového stavu (body 1 až 25) buď totožná, alebo v podstatnom rozsahu totožná s opisom právnych a skutkových okolností obsiahnutých v skôr podanej žalobe v konaní, v ktorom advokát A žalobcu nezastupoval. Za týchto okolností sa zdá byť pravdepodobnejšie, že advokát A na rozdiel od toho, čo tvrdí, žalobu v prejednávanej veci nenapísal.
23. Advokát A vo svojom liste tiež vyhlasuje, že „z úvah [Súdu]… sú zjavné akési prejudikovania výsledku [vo veciach prejednávaných na Súde], ktoré takto predznamenávajú ich zamietnutie, a to bez relevantného posúdenia vo veci samej, čo je v zjavnom rozpore so spoločnými zásadami vychádzajúcimi z ústavných tradícií členských štátov“.
24. V tomto smere stačí konštatovať, že toto prehlásenie advokáta A nie je skutkovo podložené. Vylúčenie právneho zástupcu účastníka konania na základe článku 32 ods. 1 rokovacieho poriadku totiž síce zakladá povinnosť účastníka konania zmeniť právneho zástupcu, ale nijako nezasahuje do posúdenia merita žaloby Súdom, o ktorej aj naďalej rozhoduje, pokým žalobca nevezme žalobu späť.
25. Za týchto podmienok sa Súd vzhľadom na obsah žaloby podanej v prejednávanej veci a jej kontext domnieva, že je potrebné uplatniť v prejednávanom prípade článok 32 ods. 1 rokovacieho poriadku a to tak, že sa advokát A vylúči z konania a že sa kópia tohto uznesenia zašle príslušným španielskym a talianskym orgánom, pod ktorých právomoci dotknutá osoba spadá.
Z týchto dôvodov
SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
Výrok
nariadil:
1. Advokát A sa v súlade s článkom 32 ods. 1 rokovacieho poriadku vylučuje z konania.
2. Kópia tohto uznesenia sa zasiela príslušným španielskym a talianskym orgánom, pod ktorých právomoci spadá advokát A.
V Luxemburgu 22. mája 2014