62019CC0420
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
GIOVANNI PITRUZZELLA
prednesené 17. septembra 2020 (
1
)
Vec C‑420/19
Maksu‑ ja Tolliamet
proti
Heavyinstall OÜ
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Vzájomná pomoc pri vymáhaní pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení – Žiadosť o predbežné opatrenia – Rozhodnutie súdu dožadujúceho členského štátu na účely prijatia predbežných opatrení – Právomoc súdu dožiadaného členského štátu posúdiť na základe jeho vnútroštátnych právnych predpisov a podľa svojich správnych postupov, či boli splnené podmienky odôvodňujúce prijatie predbežných opatrení“
I. Úvod
1.
Je súd členského štátu, ktorému je určená žiadosť o predbežné opatrenie v rámci vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení podľa smernice 2010/24/EÚ (
2
), viazaný názorom súdu dožadujúceho členského štátu vo veci nevyhnutnosti a možnosti prijať takéto opatrenia, pokiaľ sa dokument s vysvetlením predmetného názoru zasiela spolu s príslušnou žiadosťou?
2.
Takto sa dá zhrnúť otázka, ktorá je predmetom návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko).
3.
Prejudiciálna otázka v prejednávanej veci vznikla v rámci konania týkajúceho sa opravného prostriedku, ktorý podal Maksu‑ ja Tolliamet (Daňová a colná správa, Estónsko; ďalej len „estónsky daňový úrad“) proti rozhodnutiu Tallinna Ringkonnakohus (Odvolací súd Tallinn, Estónsko), ktorým odvolací súd zamietol návrh estónskeho daňového úradu na vydanie predbežného opatrenia proti spoločnosti Heavyinstall OÜ (ďalej len „Heavyinstall“). Uvedený návrh podal estónsky daňový úrad v nadväznosti na žiadosť o predbežné opatrenia, s ktorou sa fínske orgány obrátili na estónske orgány v súlade s ustanoveniami smernice 2010/24 týkajúcimi sa vzájomnej pomoci.
II. Právny rámec
A.
Právo Únie
4.
V článku 14 smernice 2010/24 s názvom „Spory“ sa stanovuje:
„1.   Spory týkajúce sa pohľadávky, pôvodného exekučného titulu v dožadujúcom členskom štáte alebo jednotného exekučného titulu v dožiadanom členskom štáte, ako aj spory týkajúce sa platnosti oznámenia, ktoré zaslal príslušný orgán dožadujúceho členského štátu, patria do pôsobnosti orgánov dožadujúceho členského štátu, ktoré sú v tejto veci príslušné. Ak v priebehu procesu vymáhania zainteresovaná strana napadne pohľadávku, pôvodný exekučný titul v dožadujúcom členskom štáte alebo jednotný exekučný titul v dožiadanom členskom štáte, dožiadaný orgán oznámi tejto strane, že sa musí obrátiť na orgán dožadujúceho členského štátu, ktorý je v tejto veci príslušný, v súlade s jeho platnými zákonmi.
2.   Spory týkajúce sa exekučných opatrení prijatých v dožiadanom členskom štáte alebo týkajúce sa platnosti oznámenia, ktoré zaslal príslušný orgán dožiadaného členského štátu, sa predkladajú orgánu tohto členského štátu, ktorý je v tejto veci príslušný, v súlade s jeho zákonmi a inými právnymi predpismi.
…“
5.
V článku 16 smernice 2010/24 s názvom „Žiadosť o predbežné opatrenia“ sa stanovuje:
„1.   Dožiadaný orgán na žiadosť dožadujúceho orgánu prijíma, ak to umožňujú jeho vnútroštátne právne predpisy a v súlade so svojimi správnymi postupmi, predbežné opatrenia s cieľom zabezpečiť vymáhanie v prípade, keď sa pohľadávka alebo exekučný titul v dožadujúcom členskom štáte napadnú v čase podania žiadosti alebo keď pohľadávka ešte nie je predmetom exekučného titulu v dožadujúcom členskom štáte, pokiaľ predbežné opatrenia sú možné v podobnej situácii aj podľa vnútroštátnych právnych predpisov a správnych postupov dožadujúceho členského štátu.
K žiadosti o predbežné opatrenia v dožiadanom členskom štáte sa prikladá dokument, ak existuje, ktorý je vystavený s cieľom umožniť prijať predbežné opatrenia v dožadujúcom členskom štáte a ktorý sa týka pohľadávky, v súvislosti s ktorou sa žiada o vzájomnú pomoc. V dožiadanom členskom štáte nepodlieha tento dokument nijakému úkonu uznania, doplnenia alebo nahradenia.
…“
6.
V článku 17 smernice 2010/24 s názvom „Pravidlá, ktoré sa vzťahujú na žiadosť o predbežné opatrenia“ sa stanovuje:
„Na uplatňovanie článku 16 sa primerane vzťahuje článok 10 ods. 2, článok 13 ods. 1 a 2 a články 14 a 15.“
7.
V článku 18 smernice 2010/24 s názvom „Obmedzenie povinností dožiadaného orgánu“ sa stanovuje:
„1.   Dožiadaný orgán nie je povinný poskytovať pomoc ustanovenú v článkoch 10 až 16, ak by vymáhanie pohľadávky z dôvodu situácie dlžníka spôsobilo vážne ekonomické alebo sociálne ťažkosti v dožiadanom členskom štáte, pokiaľ takúto výnimku pri vnútroštátnych pohľadávkach umožňujú zákony, iné právne predpisy a správne postupy platné v tomto členskom štáte.
2.   Dožiadaný orgán nie je povinný poskytovať pomoc ustanovenú v článku 5 a článkoch 7 až 16, ak sa pôvodná žiadosť o pomoc podľa článku 5, 7, 8, 10 alebo 16 týka pohľadávok, pri ktorých medzi dátumom splatnosti pohľadávky v dožadujúcom členskom štáte a dátumom pôvodnej žiadosti o pomoc uplynulo viac ako päť rokov.
…
3.   Členský štát nie je povinný poskytovať pomoc, ak celková suma pohľadávok upravených v tejto smernici, v súvislosti s ktorými sa žiada o pomoc, je nižšia ako 1500 EUR.
4.   Dožiadaný orgán informuje dožadujúci orgán o dôvodoch zamietnutia žiadosti o pomoc.“
B.
Estónske právo
8.
V § 130 Maksukorralduse seadus (daňový poriadok; ďalej len „estónsky daňový poriadok“) s názvom „Exekučné úkony daňového úradu“ sa stanovuje:
„1.   Ak si daňovník nesplnil finančný záväzok v lehote určenej v správnom akte daňového úradu alebo v rozhodnutí uvedenom v § 128 ods. 4 bode 2 alebo 3, daňový úrad začne vymáhať tento dlh prostredníctvom exekúcie. Daňový úrad má právo:
(1)
požiadať o zápis poznámky o zákaze nakladania s majetkom do katastra nehnuteľností alebo do iného majetkového registra bez súhlasu dotknutej osoby;
(2)
požiadať o zriadenie záložného práva na nehnuteľnosť, loď zapísanú v registri lodí alebo lietadlo zapísané v registri civilného letectva podľa ustanovení zákona o vlastníctve týkajúcich sa úpravy exekučného záložného práva;
(3)
uskutočniť vymáhanie finančných práv podľa ustanovení tohto zákona a právnych aktov upravujúcich exekučné konanie;
(4)
zaistiť iné majetkové práva, ktoré nepodliehajú vymáhaniu v zmysle bodu 3 tohto odseku, a požiadať o zápis poznámky o zákaze nakladania s týmito právami do príslušného registra týkajúceho sa týchto práv;
(5)
uložiť príkaz na zablokovanie cenných papierov alebo účtu s cennými papiermi podľa ustanovení zákona o registri cenných papierov…“
9.
V § 1361 estónskeho daňového poriadku s názvom „Predbežné opatrenia pred vyčíslením peňažnej pohľadávky alebo záväzku“ sa stanovuje:
„1.   Pokiaľ pri kontrole správnej úhrady daní vznikne dôvodné podozrenie, že po vyčíslení záväzku alebo peňažnej pohľadávky, ktorá vyplýva z daňového zákona, bude ich vykonateľnosť v dôsledku konania daňovníka podstatne sťažená alebo znemožnená, môže vedúci daňového úradu alebo ním splnomocnený úradník podať na správnom súde návrh na udelenie povolenia na nariadenie exekučného opatrenia upraveného v § 130 ods. 1 tohto zákona.
…“
III. Skutkový stav, konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka
10.
Daňový úrad Fínskej republiky predložil 13. marca 2018 na základe článku 16 smernice 2010/24 estónskemu daňovému úradu žiadosť o predbežné opatrenia vo vzťahu k spoločnosti Heavyinstall (ďalej len „žiadosť o pomoc“) na zabezpečenie splnenia predpokladaného daňového záväzku tejto spoločnosti. Prílohou tejto žiadosti bolo rozhodnutie prvostupňového súdu v Keski-Pohjanmaan käräjäoikeus (Súd prvého stupňa Keski-Pohjanmaa, Fínsko) z 8. februára 2018, ktorým sa na návrh fínskeho daňového úradu zaistil majetok vyššie uvedenej spoločnosti, a to na účely zabezpečenia pohľadávky vo výške 320022 eur.
11.
Uvedený fínsky súd konštatoval, že vzhľadom na to, že stála prevádzkareň a centrum záujmov spoločnosti Heavyinstall sa nachádzajú vo Fínsku, predmetná spoločnosť je povinná plniť si svoje daňové povinnosti v tomto členskom štáte. Fínsky súd však uviedol jednak skutočnosť, že hoci má Heavyinstall stálu prevádzkareň vo Fínsku, nikdy v tejto krajine nepriznala ani nezaplatila dane, jednak skutočnosť, že jediný spoločník predmetnej spoločnosti uviedol nepravdivé údaje týkajúce sa hospodárskej činnosti spoločnosti, ako aj miesta svojho pobytu. Z tohto dôvodu fínsky súd poukazuje na riziko, že predmetná spoločnosť bude mať podobný prístup, aj pokiaľ ide o daňové záväzky, ktoré jej vyplynú na základe výsledku prebiehajúceho daňového konania, najmä že svoje aktíva utají, rozptýli alebo akýmkoľvek spôsobom prevedie, odstúpi či prenesie na tretie osoby, alebo že vykoná iné úkony, ktoré môžu ohroziť vymáhanie pohľadávky fínskeho daňového úradu.
12.
V nadväznosti na žiadosť o pomoc podal estónsky daňový úrad 29. marca 2018 na Tallinna Halduskohus (Správny súd Tallinn, Estónsko) návrh na povolenie predbežných opatrení, konkrétne návrh, aby sa v Estónsku zapísal zákaz vykonávania úkonov týkajúcich sa nakladania s vozidlami spoločnosti Heavyinstall (dva prívesy, z ktorých každý má hodnotu približne 7500 eur, a nákladné motorové vozidlo v hodnote približne 9500 eur) a tiež aby sa predbežne zablokovali bankové účty predmetného podniku zriadené vo všetkých estónskych úverových inštitúciách do výšky 297304 eur (ďalej len „návrh na povolenie predbežných opatrení“).
13.
Uznesením z 3. apríla 2018 uvedený súd zamietol návrh na povolenie predbežných opatrení.
14.
Estónsky daňový úrad podal proti tomuto uzneseniu odvolanie na Tallinna Ringkonnakohus (Odvolací súd Tallinn, Estónsko), ktorý návrh daňového úradu zamietol, a to z dôvodu, že nedospel k presvedčeniu o tom, že plnenie daňových povinností spoločnosti Heavyinstall by mohlo byť v dôsledku konania tejto spoločnosti zložitejšie alebo nemožné, čiže konštatoval nesplnenie podmienky uvedenej v § 1361 ods. 1 estónskeho daňového poriadku.
15.
Estónsky daňový úrad napadol uznesenie odvolacieho súdu na Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko; ďalej len „vnútroštátny súd“), pričom navrhol uvedené rozhodnutie zrušiť a vydať nové uznesenie, ktorým by sa vyhovelo žiadosti o predbežné opatrenia vo vzťahu k spoločnosti Heavyinstall. V rámci konania o tomto opravnom prostriedku si vnútroštátny súd kladie otázku vo veci výkladu smernice 2010/24, najmä článku 16 tejto smernice týkajúceho sa žiadosti o predbežné opatrenia.
16.
Podľa názoru vnútroštátneho súdu je pre rozhodnutie sporu vo veci samej smerodajné objasniť, či súd členského štátu môže pri rozhodovaní o návrhu na nariadenie predbežných opatrení, ktorý podal orgán daňovej správy iného členského štátu na základe článku 16 smernice 2010/24, sám hodnotiť dôkazy predložené na podporu predmetnej žiadosti a podľa vlastného uváženia rozhodnúť, či sú splnené podmienky na prijatie predbežných opatrení, alebo či má takýto súd vychádzať z posúdenia, ktoré vykonal súd dožadujúceho členského štátu.
17.
Vnútroštátny súd preto rozhodol prerušiť konanie a návrhom podaným 29. mája 2019 položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 16 smernice Rady 2010/24/EÚ zo 16. marca 2010 o vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení vykladať v tom zmysle, že súd členského štátu, ktorému bola predložená žiadosť o predbežné opatrenia, je pri rozhodovaní o tejto žiadosti na základe vnútroštátneho práva (čo môže dožiadaný súd urobiť podľa článku 16 ods. 1) viazaný názorom súdu štátu, v ktorom má sídlo navrhovateľ, pokiaľ ide o nevyhnutnosť a možnosť prijatia predbežných opatrení, ak tomuto súdu bol predložený dokument, v ktorom je vyjadrený tento názor (článok 16 [ods. 1] druhý pododsek posledná veta, podľa ktorej tento dokument v dožiadanom členskom štáte nepodlieha nijakému úkonu uznania, doplnenia alebo nahradenia)?“
IV. Právna analýza
18.
Vnútroštátny súd žiada svojou prejudiciálnou otázkou Súdny dvor o rozhodnutie, či sa má článok 16 smernice 2010/24 vykladať v tom zmysle, že súd členského štátu, ktorému je určená žiadosť o predbežné opatrenia, je pri rozhodovaní o tejto žiadosti na základe vnútroštátneho práva viazaný názorom súdu dožadujúceho členského štátu, pokiaľ ide o nevyhnutnosť a možnosť prijatia predbežných opatrení, a to v prípade, že dotknutému vnútroštátnemu súdu sa predložil aj dokument s príslušným stanoviskom súdu dožadujúceho členského štátu.
19.
Uvedená prejudiciálna otázka predpokladá určiť rozsah právomocí súdu členského štátu, ktorému bola predložená žiadosť o prijatie predbežných opatrení v rámci systému vzájomnej pomoci medzi členskými štátmi zriadeného smernicou 2010/24, a to najmä pokiaľ ide o dve odlišné otázky: nevyhnutnosť požadovaných predbežných opatrení a možnosť ich prijatia.
20.
Na úvod poznamenávam, že z článku 16 ods. 1 druhého pododseku smernice 2010/24 vyplýva, že k žiadosti o pomoc týkajúcej sa prijatia predbežných opatrení možno, hoci to nie je nevyhnutné, priložiť dokument, ktorý je vystavený s cieľom umožniť prijať predbežné opatrenia v dožadujúcom členskom štáte a ktorý sa týka pohľadávky, v súvislosti s ktorou sa žiada o vzájomnú pomoc. (
3
) Takýto dokument môže pozostávať zo správneho rozhodnutia alebo zo súdneho rozhodnutia vydaného súdom dožadujúceho členského štátu. (
4
)
21.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania je zrejmé, že k žiadosti o vzájomnú pomoc vo veci prijatia predbežných opatrení, ktorú fínske orgány zaslali estónskym orgánom, je v spore vo veci samej prebiehajúcom na vnútroštátnom súde priložené súdne rozhodnutie obsahujúce analýzu otázky, či boli splnené podmienky pre prijatie predbežných opatrení vo vzťahu k spoločnosti Heavyinstall podľa fínskeho práva. Prvostupňový súd, ako aj odvolací súd opätovne hodnotili, či došlo k splneniu uvedených podmienok na základe kritérií podľa estónskeho práva.
22.
Za týchto okolností preto vnútroštátny súd žiada Súdny dvor o výklad článku 16 smernice 2010/24, a to s cieľom preskúmať, či a v akom rozsahu toto ustanovenie umožňuje v rámci systému vzájomnej pomoci medzi členskými štátmi zriadeného vyššie uvedenou smernicou, aby súd dožiadaného členského štátu posudzoval priložený dokument pozostávajúci zo súdneho rozhodnutia vydaného súdom dožadujúceho členského štátu, a aby na základe vlastného presvedčenia vyhodnotil, či sú splnené podmienky týkajúce sa nevyhnutnosti a možnosti prijať predbežné opatrenia v súlade s požiadavkou dožadujúceho orgánu.
23.
V návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd uvádza, že uprednostňuje výklad článku 16 smernice 2010/24, podľa ktorého rozhodnutie súdu dožadujúceho členského štátu priložené k žiadosti o pomoc predstavuje v súvislosti s postupom týkajúcim sa povolenia predbežných opatrení, ktorý prebieha na súde dožiadaného členského štátu, len jeden z dôkazov, ktorý je súd dožiadaného členského štátu povinný vyhodnotiť s cieľom preskúmať splnenie podmienok pre prijatie predbežných opatrení podľa práva tohto štátu.
24.
Účastníci konania, ktorí predložili Súdnemu dvoru svoje pripomienky, sa na výklade predmetného ustanovenia nezhodujú. Švédska vláda súhlasí s názorom vnútroštátneho súdu a rovnako sa domnieva, že rozsudok súdu dožadujúceho členského štátu, ktorým sa povoľuje vydanie predbežných opatrení, je pred súdom dožiadaného členského štátu len jedným z dôkazov. Naproti tomu vlády Estónska a Maďarska zastávajú názor, že súd dožiadaného členského štátu je viazaný názorom súdu dožadujúceho členského štátu, pokiaľ ide o nevyhnutnosť a možnosť prijatia predbežných opatrení, ak sa dokument s takýmto stanoviskom dotknutému súdu predloží.
25.
Podľa tvrdenia Európskej komisie je okrem výnimočných prípadov úlohou dožadujúceho orgánu, aby preskúmal nevyhnutnosť predbežných opatrení. Pokiaľ však ide o možnosť priznania takýchto opatrení, dokument priložený k žiadosti o pomoc je podľa Komisie len jednou z informácií týkajúcich sa možnosti prijať predmetné opatrenia v dožadujúcom členskom štáte.
26.
Na účely poskytnutia odpovede na prejudiciálnu otázku položenú vnútroštátnym súdom je preto potrebné pristúpiť k výkladu článku 16 smernice 2010/24.
27.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora z požiadaviek jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti v tejto súvislosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a pôsobnosť, si v zásade vyžaduje v celej Únii autonómny a jednotný výklad, ktorý musí zohľadňovať kontext ustanovenia a cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou. (
5
)
28.
V prvom rade, pokiaľ ide o znenie článku 16 smernice 2010/24, podľa odseku 1 prvého pododseku tohto ustanovenia dožiadaný orgán na žiadosť dožadujúceho členského štátu prijíma predbežné opatrenia na vymáhanie pohľadávky v dvoch situáciách: jednak v prípade, keď sa pohľadávka alebo exekučný titul v dožadujúcom členskom štáte napadnú v čase podania žiadosti, jednak v prípade, keď pohľadávka ešte nie je predmetom exekučného titulu v dožadujúcom členskom štáte.
29.
Prijatie predbežných opatrení dožiadaným orgánom následne závisí od splnenia dvoch podmienok, z ktorých sa jedna týka dožiadaného členského štátu a druhá dožadujúceho členského štátu.
30.
Predbežné opatrenia tak môže dožiadaný členský štát na jednej strane prijať, „ak to umožňujú jeho vnútroštátne právne predpisy a v súlade so svojimi správnymi postupmi“, na druhej strane ich možno prijať, „pokiaľ predbežné opatrenia sú možné v podobnej situácii aj podľa vnútroštátnych právnych predpisov a správnych postupov dožadujúceho členského štátu“.
31.
Z druhého pododseku odseku 1 predmetného článku ďalej vyplýva, že dokument vystavený s cieľom umožniť prijať v súvislosti s pohľadávkou, ktorej sa týka žiadosť o vzájomnú pomoc, predbežné opatrenia v dožadujúcom členskom štáte, sa má, pokiaľ takýto dokument existuje, priložiť k žiadosti o predbežné opatrenia v dožiadanom členskom štáte. (
6
)
32.
V poslednej vete uvedeného druhého pododseku sa okrem toho stanovuje, že tento dokument nepodlieha v dožiadanom členskom štáte nijakému úkonu uznania, doplnenia alebo nahradenia.
33.
Napokon podľa článku 16 ods. 2 predmetnej smernice k žiadosti o predbežné opatrenia môžu byť priložené ďalšie dokumenty, ktoré boli vydané v dožadujúcom členskom štáte, odlišné od dokumentov uvedených v druhom pododseku odseku 1.
34.
Z analýzy textu článku 16 smernice 2010/24 vyplýva, že hoci toto ustanovenie výslovne nešpecifikuje rozsah právomocí súdu dožiadaného členského štátu v prípade podania žiadosti o predbežné opatrenia v rámci systému vzájomnej pomoci, v každom prípade poskytuje v tomto ohľade určité náznaky.
35.
Na jednej strane, pokiaľ ide o posúdenie, ktoré má v prípade predloženia žiadosti tohto druhu na základe svojho vnútroštátneho práva vykonať súd dožiadaného členského štátu, podľa uvedeného ustanovenia sa takéto posúdenie obmedzuje na preskúmanie, či prijatie požadovaných predbežných opatrení „umožňujú“ vnútroštátne právne predpisy a či je v súlade so správnymi postupmi dožiadaného štátu. Z uvedeného vyplýva, že analýza, ktorú ma dotknutý súd na základe príslušného vnútroštátneho práva vykonať, sa podľa všetkého obmedzuje na otázku, či je v rámci vlastného právneho poriadku
možné prijať predbežné opatrenia, aké sa požadujú v žiadosti o vzájomnú pomoc. (
7
)
36.
Na druhej strane z uvedeného ustanovenia je zrejmé, že dokument dožadujúceho orgánu, ktorý sa (prípadne) prikladá k žiadosti a na základe ktorého je možné prijať predbežné opatrenia v dožadujúcom členskom štáte, nie je v dožiadanom členskom štáte potrebné nijako uznať, ani ho v tomto štáte nie je možné doplniť alebo nahradiť. Z toho vyplýva, že analýza uvedená v takomto prípadnom sprievodnom dokumente, ktorá sa vo všeobecnosti týka splnenia podmienok pre prijatie predbežných opatrení s ohľadom na vnútroštátne právo dožadujúceho členského štátu, sa v dožiadanom členskom štáte nemá a nemôže doplniť ani nahradiť, čo podľa všetkého v súlade s tvrdeniami estónskej a maďarskej vlády naznačuje, že úvahy, ktoré sú obsahom dokumentu, sú pre súd dožiadaného členského štátu záväzné, pokiaľ ide o nevyhnutnosť prijať požadované predbežné opatrenia a možnosť prijať takéto opatrenia v dožadujúcom členskom štáte. (
8
)
37.
Gramatický výklad článku 16 smernice 2010/24 napokon potvrdzujú systematický, ako aj teleologický výklad uvedenej smernice.
38.
Pokiaľ totiž v druhom rade ide o analýzu kontextu, do ktorého sa zaraďuje článok 16 smernice 2010/24, treba poznamenať, že toto ustanovenie je súčasťou kapitoly IV predmetnej smernice, ktorou sa riadia „opatrenia na vymáhanie alebo predbežné opatrenia“.
39.
Články 10 až 15 v rámci uvedenej kapitoly IV upravujú rôzne aspekty žiadostí o vymáhanie podaných v zmysle smernice 2010/24, články 16 a 17 sa týkajú žiadostí o vzájomnú pomoc v oblasti predbežných opatrení a predmetom článkov 18 až 20 sú otázky spoločné pre oba druhy žiadostí. Podľa článku 17 uvedenej smernice sa niektoré ustanovenia týkajúce sa žiadostí o vymáhanie, spomedzi nich najmä článok 14 s názvom „Spory“, primerane vzťahujú na uplatňovanie článku 16 smernice.
40.
V konkrétnej súvislosti s uvedeným článkom 14 smernice 2010/24 Súdny dvor už objasnil rozsah, ako aj zmysel a účel rozdelenia právomocí medzi súdmi členských štátov, t. j. súdmi dožadujúceho a dožiadaného štátu.
41.
Z tejto judikatúry vyplýva, že článok 14 smernice 2010/24 upravuje rozdelenie právomoci medzi orgány dožadujúceho členského štátu a orgány dožiadaného členského štátu na účely riešenia jednak sporov týkajúcich sa pohľadávky, pôvodného exekučného titulu v dožadujúcom členskom štáte, jednotného exekučného titulu v dožiadanom členskom štáte alebo platnosti oznámenia, ktoré zaslal príslušný orgán dožadujúceho členského štátu, a jednak sporov týkajúcich sa exekučných opatrení prijatých v dožiadanom členskom štáte alebo platnosti oznámenia, ktoré zaslal príslušný orgán dožiadaného členského štátu. (
9
)
42.
Súdny dvor vysvetlil, že táto deľba právomoci logicky vyplýva z toho, že pohľadávka a exekučný titul sú založené na právnych pravidlách platných v dožadujúcom členskom štáte, zatiaľ čo exekučné opatrenia sú prijaté v dožiadanom členskom štáte v súlade s jeho uplatniteľnými právnymi predpismi. (
10
)
43.
Zmysel a účel článku 14 smernice 2010/24 o vzájomnej pomoci pri vymáhaní, ktorý možno primerane uplatniť v rámci žiadosti o vzájomnú pomoc týkajúcu sa prijatia predbežných opatrení podanej na základe článku 16 tejto smernice, možno, tak ako vyplýva z judikatúry, podľa všetkého analogicky prebrať s cieľom vymedziť rozdelenie právomocí medzi súd dožadujúceho členského štátu a súd dožiadaného členského štátu, pokiaľ sa k žiadosti o vzájomnú pomoc vo veci prijatia predbežných opatrení prikladá, tak ako vo veci samej, rozhodnutie súdu dožadujúceho členského štátu o splnení podmienok, ktoré vnútroštátne právo dožadujúceho štátu stanovuje na účely prijatia predbežných opatrení.
44.
Na základe uvedeného zmyslu a účelu sa odvodzuje rozdelenie právomocí medzi súdom dožadujúceho členského štátu a súdom dožiadaného členského štátu, podľa ktorého má súd dožadujúceho štátu právomoc, pokiaľ ide o spory týkajúce sa dotknutej pohľadávky a podmienky umožňujúce prijať predbežné opatrenia podľa zákonov platných v dožadujúcom členskom štáte, kým súd dožiadaného štátu má právomoc, pokiaľ ide o konanie vo veci prijatia predbežných opatrení v dožiadanom členskom štáte, a to v súlade so zákonnými ustanoveniami a správnymi postupmi tohto štátu.
45.
Z týchto úvah vyplýva, že kontextuálna analýza ustanovení článku 16 smernice 2010/24 vedie k záveru, že súd dožiadaného členského štátu, čiže estónsky súd vo veci samej, je príslušný preskúmať zlučiteľnosť postupu prijímania predbežných opatrení na území daného členského štátu s právnymi predpismi a správnymi postupmi tohto štátu, nie však skúmať, či sú splnené hmotnoprávne podmienky pre prijatie predbežných opatrení, pokiaľ v tomto ohľade existuje súdne rozhodnutie vydané súdom dožadujúceho členského štátu.
46.
Napokon z judikatúry vyplýva, že smernica 2010/24, ktorá je založená na zásade vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, neposkytuje súdom dožiadaného členského štátu právomoc preskúmavať akty dožadujúceho členského štátu. (
11
) Okrem toho príslušné orgány dožadujúceho alebo dožiadaného členského štátu sú v najlepšej pozícii na to, aby podali výklad svojho vnútroštátneho práva a na jeho základe posúdili zákonnosť úkonu. (
12
)
47.
Okrem toho smernica 2010/24 umožňuje orgánom dožiadaného členského štátu odmietnuť vzájomnú pomoc iba vo výnimočných prípadoch, ktoré treba vykladať reštriktívne. (
13
)
48.
V článku 18 smernice 2010/24 s názvom „Obmedzenie povinností dožiadaného orgánu“ sa stanovujú tri špecifické prípady, v ktorých môže dožiadaný členský štát odmietnuť vzájomnú pomoc – jednak vo vzťahu k žiadostiam o vymáhanie pohľadávok, jednak pokiaľ ide o prijímanie predbežných opatrení – t. j. po prvé v prípade, že by exekúcia alebo prijatie predbežných opatrení z dôvodu situácie dlžníka spôsobili vážne ekonomické alebo sociálne ťažkosti v dožiadanom členskom štáte, po druhé v prípade, že od prijatia exekučného titulu alebo predbežných opatrení uplynulo viac ako päť rokov, a po tretie v prípade, že suma pohľadávky, v súvislosti s ktorou sa žiada o exekúciu alebo o predbežné opatrenia, je nižšia ako 1500 eur.
49.
Súdny dvor tiež konštatoval, že žiadosť o vzájomnú pomoc možno výnimočne zamietnuť aj v prípade, ak sa zdá, že by mohlo dôjsť k narušeniu verejného poriadku členského štátu dožiadaného orgánu. (
14
)
50.
Ďalej sa v treťom rade domnievam, že analýza cieľov smernice 2010/24 potvrdzuje vyššie uvedené úvahy.
51.
Predovšetkým, ako som už podotkol, smernica 2010/24 je založená na zásade vzájomnej dôvery. Realizácia režimu vzájomnej pomoci, zakotveného touto smernicou, závisí od existencie takejto dôvery medzi dotknutými vnútroštátnymi orgánmi. (
15
)
52.
Navyše, ako vyplýva z odôvodnenia 4 uvedenej smernice, prijatím smernice sa sledoval jednak cieľ rozšíriť rozsah uplatňovania vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok týkajúcich sa daní a poplatkov, jednak cieľ zabezpečiť vzhľadom na zvýšený počet žiadostí o pomoc, aby bola táto pomoc efektívnejšia a účinnejšia. Na potrebu bezproblémového fungovania systému vzájomnej pomoci stanoveného v smernici 2010/24 sa odkazuje aj v odôvodnení 6 tejto smernice.
53.
V osobitnej súvislosti s predbežnými opatreniami sa v odôvodnení 10 ďalej zdôrazňuje, že s ohľadom na zvyšujúcu sa mobilitu v rámci vnútorného trhu a obmedzenia uložené zmluvou alebo inými právnymi predpismi na záruky, ktoré možno požadovať od platcov dane, ktorí nie sú usadení na území určitej krajiny, by sa mali rozšíriť možnosti žiadať o opatrenia na vymáhanie alebo o predbežné opatrenia v inom členskom štáte.
54.
Opätovné skúmanie súdu dožiadaného členského štátu vo veci splnenia podmienok pre prijatie predbežných opatrení so zreteľom na okolnosti konkrétneho prípadu, pokiaľ sa týmito okolnosťami už zaoberal súd dožadujúceho členského štátu a príslušné rozhodnutie sa prikladá k žiadosti, by bolo v rozpore s vyššie uvedenými cieľmi a najmä so zásadou vzájomnej dôvery, na ktorej je smernica 2010/24 založená. Keďže opätovné skúmanie by mohlo znemožniť alebo nadmerne sťažiť vybavenie žiadosti o pomoc, odporovalo by aj bezproblémovému fungovaniu a efektívnosti a účinnosti systému vzájomnej pomoci, ktorý sa v uvedenej smernici stanovuje.
55.
Takéto nové skúmanie by bolo tiež v rozpore jednak s osobitnými požiadavkami na rýchlosť konania, ktorými sa vyznačuje postup prijímania predbežných opatrení, jednak s potrebou predísť tomu, aby súdy dvoch dotknutých členských štátov dospeli v rámci jedného konania o vzájomnej pomoci k protichodným hodnoteniam tých istých skutkových okolností.
56.
Ciele smernice 2010/24 preto bránia takému výkladu článku 16 tejto smernice, podľa ktorého by súd dožiadaného členského štátu mohol bez ohľadu na výnimočné okolnosti uvedené v predchádzajúcich bodoch 47 až 49 zamietnuť žiadosť o predbežné opatrenia na základe opätovného preskúmania predpokladov odôvodňujúcich prijatie predmetných opatrení, a to v prípade, že uvedené predpoklady už preskúmal súd [dožadujúceho štátu], tak ako vo veci samej, s tým, že príslušné rozhodnutie sa prikladá k žiadosti o predbežné opatrenia.
57.
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že článok 16 smernice 2010/24 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade predloženia žiadosti o vzájomnú pomoc vo veci prijatia predbežných opatrení, ku ktorej sa prikladá dokument uvedený v odseku 1 druhom pododseku predmetného článku pozostávajúci z rozhodnutia súdu dožadujúceho členského štátu, je súd dožiadaného členského štátu viazaný názorom takéhoto súdu, pokiaľ ide o nevyhnutnosť predbežných opatrení, ktorých sa týka podaná žiadosť, t. j. otázku, či boli splnené podmienky pre ich prijatie, ako aj pokiaľ ide o možnosť prijať takéto predbežné opatrenia v dožadujúcom členskom štáte.
V. Návrh
58.
S ohľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú predložil Riigikohus (Najvyšší súd, Estónsko), takto:
Článok 16 smernice Rady 2010/24/EÚ zo 16. marca 2010 o vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade predloženia žiadosti o vzájomnú pomoc vo veci prijatia predbežných opatrení, ku ktorej sa prikladá dokument uvedený v odseku 1 druhom pododseku predmetného článku pozostávajúci z rozhodnutia súdu dožadujúceho členského štátu, je súd dožiadaného členského štátu viazaný názorom takéhoto súdu, pokiaľ ide o nevyhnutnosť predbežných opatrení, ktorých sa týka podaná žiadosť, t. j. otázku, či boli splnené podmienky pre ich prijatie, ako aj pokiaľ ide o možnosť prijať takéto predbežné opatrenia v dožadujúcom členskom štáte.
(
1
)	Jazyk prednesu: taliančina.
(
2
)	Smernica Rady 2010/24/EÚ zo 16. marca 2010 o vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení (Ú. v. EÚ L 84, 2010, s. 1).
(
3
)	K takejto žiadosti naopak nemožno priložiť jednotný exekučný titul uvedený v článku 12 smernice 2010/24, keďže na základe výkladu tohto ustanovenia v spojení s článkom 11 uvedenej smernice sa takýto titul v zásade týka iba žiadostí o vymáhanie. Jednotný exekučný titul však môže predstavovať základ žiadosti o predbežné opatrenia podanej v súlade s článkom 14 ods. 4 druhým pododsekom predmetnej smernice, čiže v prípade, keď spor podľa odseku 1 tohto článku (pozri bod 41 nižšie) vznikne po podaní žiadosti o vymáhanie a na účely zabezpečenia vymáhania. Takýto prípad sa zreteľne odlišuje od prípadov stanovených v článku 16 (pozri bod 28 nižšie).
(
4
)	Uvedené vyplýva zo vzoru Vyhlásenia o dôvodoch a okolnostiach žiadosti o predbežné opatrenia podľa prílohy III vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 1189/2011 z 18. novembra 2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania určitých ustanovení smernice Rady 2010/24/EÚ o vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení (Ú. v. EÚ L 302, 2011, s. 16). Žiadosť o predbežné opatrenia založená na článku 16 smernice 2010/24 môže totiž podľa uvedeného vzoru vychádzať buď zo správneho rozhodnutia umožňujúceho prijať predbežné opatrenia v dožadujúcom štáte, alebo zo súdneho rozhodnutia potvrdzujúceho opodstatnenosť predbežných opatrení, pričom v uvedenom vzore sa tiež stanovuje, že príslušné rozhodnutie sa prikladá k Vyhláseniu (pozri oddiely 2.2 a 2.3 uvedeného vzoru).
(
5
)	Pozri okrem iného rozsudok z 19. decembra 2019, GRDF (C‑236/18, EU:C:2019:1120, bod 30 a tam citovaná judikatúra). Pozri aj rozsudok z 23. januára 2020, Energiavirasto (C‑578/18, EU:C:2020:3519, bod 24 a tam citovaná judikatúra).
(
6
)	V tejto súvislosti poznamenávam, že anglické a nemecké znenie predmetného ustanovenia sú ešte jednoznačnejšie ako talianske a francúzske znenie, pokiaľ ide o uvedenie povinnosti priložiť predmetný dokument, pokiaľ existuje. Existencia takejto povinnosti napokon vyplýva aj v talianskom a francúzskom znení, a to z použitia prítomného času „sa prikladá“.
(
7
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
8
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
9
)	Rozsudok zo 14. marca 2019, Metirato (C‑695/17, EU:C:2019:209, bod 33).
(
10
)	Rozsudok zo 14. marca 2019, Metirato (C‑695/17, EU:C:2019:209, bod 34 a citovaná judikatúra).
(
11
)	Pozri v tomto zmysle v súvislosti s článkom 14 smernice 2010/24 rozsudok z 26. apríla 2018, Donnellan (C‑34/17, EU:C:2018:282, body 41 a 44).
(
12
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. marca 2019, Metirato (C‑695/17, EU:C:2019:209, bod 36).
(
13
)	Pozri rozsudok z 26. apríla 2018, Donnellan (C 34/17, EU:C:2018:282, bod 47).
(
14
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. apríla 2018, Donnellan (C 34/17, EU:C:2018:282, bod 47).
(
15
)	Pozri rozsudok z 26. apríla 2018, Donnellan (C‑34/17, EU:C:2018:282, bod 41).