62004CJ0217_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑217/04,
ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 230 ES, podaná 20. mája 2004,
Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska,
v zastúpení: M. Bethell, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci Lord Goldsmith a N. Paines, QC, ako aj T. Ward, barrister,
žalobca,
proti
Európskemu parlamentu, v zastúpení: K. Bradley a U. Rösslein, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
Rade Európskej únie,
v zastúpení: M. Veiga a A. Lopes Sabino, splnomocnení zástupcovia,
žalovaným,
ktorých v konaní podporujú:
Fínska republika, v zastúpení: T. Pynnä a A. Guimaraes-Purokoski, splnomocnené zástupkyne,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Benyon a M. Shotter, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
vedľajší účastníci konania,
SÚDNY DVOR (veľká komora),
v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a J. Malenovský, sudcovia R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), M. Ilešič, J. Klučka a U. Lõhmus,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: K. Sztranc, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. septembra 2005,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 22. septembra 2005,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska svojou žalobou navrhuje zrušiť nariadenie (ES) č. 460/2004 Európskeho parlamentu a Rady z 10. marca 2004 o zriadení Európskej agentúry pre bezpečnosť sietí a informácií (Ú. v. EÚ L 77, s. 1; Mim. vyd. 01/005, s. 35, ďalej len „nariadenie“).
2. Uznesením predsedu Súdneho dvora z 25. novembra 2004 bol povolený vstup Fínskej republiky a Komisie Európskych spoločenstiev ako vedľajších účastníkov do konania na podporu návrhov Európskeho parlamentu a Rady Európskej únie.
Právny rámec
Všeobecná právna úprava Spoločenstva
3. Podľa svojho článku 1 ods. 1 smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby („rámcová“ smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349) vytvára harmonizovaný rámec na reguláciu elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených zariadení a pridružených služieb. Stanovuje úlohy národných regulačných orgánov a vytvára sústavu postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania regulačného rámca v celom Spoločenstve.
4. Medzi právne predpisy Spoločenstva týkajúce sa elektronických sietí a komunikácie patria aj nasledujúce smernice (ďalej len „osobitné smernice“):
– smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí a príslušných zariadení („prístupová“ smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 7; Mim. vyd. 13/029, s. 323),
– smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (smernica „o povolení“) (Ú. v. ES L 108, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337),
– smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica „o univerzálnej službe“) (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367),
– smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002, týkajúca sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica „o súkromí a elektronických komunikáciách“) (Ú. v. ES L 201, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514),
– smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/93/ES z 13. decembra 1999 o rámci spoločenstva pre elektronické podpisy (smernica „o elektronickom podpise“) (Ú. v. ES L 13, 2000, s. 12; Mim. vyd. 13/024, s. 239),
– smernica 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica „o elektronickom obchode“) (Ú. v. ES L 178, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399).
5. Rozhodnutím 2002/627/ES z 29. júla 2002 (Ú. v. ES L 200, s. 38; Mim. vyd. 13/029, s. 511), Komisia zriadila Európsku skupinu regulátorov pre elektronické komunikačné siete a služby.
Nariadenie
6. Nariadenie bolo prijaté na základe článku 95 ES. Jeho článok 1 ods. 1 vytvára Európsku agentúru pre bezpečnosť sietí a informácií (ďalej len „agentúra“).
7. V zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia je poslaním agentúry „pomáha[ť] Komisii a členským štátom a následne spoluprac[ovať] s podnikateľskou komunitou, aby jej pomohla splniť požiadavky bezpečnosti sietí a informácií, a tak zabezpečiť plynulé fungovanie vnútorného trhu, vrátane tých uvedených v súčasnej a budúcej právnej úprave Spoločenstva, ako napríklad v smernici 2002/21/ES“.
8. Článok 2 nariadenia s nadpisom „Ciele“ znie takto:
„1. Agentúra zvyšuje schopnosť spoločenstva, členských štátov a v dôsledku toho podnikateľskej komunity predchádzať, adresovať a reagovať na problémy bezpečnosti sietí a informácií.
2. Agentúra poskytuje pomoc a poradenstvo Komisii a členským štátom v otázkach týkajúcich sa bezpečnosti sietí a informácií patriacich do jej kompetencií uvedených v tomto nariadení.
3. Stavajúc na vnútroštátnom úsilí a úsilí spoločenstva, vytvorí agentúra vysokú úroveň odbornosti. Agentúra používa túto odbornosť na stimulovanie širokej spolupráce medzi aktérmi z verejného a súkromného sektora.
4. Agentúra pomáha na požiadanie Komisii pri prípravných technických prácach na aktualizáciu a vytvorenie legislatívy spoločenstva v oblasti bezpečnosti sietí a informácií.“
9. Článok 3 nariadenia definuje úlohy vykonávané agentúrou „s cieľom zabezpečiť, aby bola dodržaná pôsobnosť a splnené ciele stanovené v článku 1 a 2“. Ide o nasledujúce úlohy:
„a) zber vhodných informácií na analýzu súčasných a vznikajúcich rizík a najmä na európskej úrovni tých, ktoré by mohli mať dopad na pružnosť a dostupnosť elektronických komunikačných sietí a na pravosť, integritu a dôvernosť informácií, ku ktorým sa prostredníctvom nich pristupuje a ktoré sú pomocou nich prenášané a poskytnutie výsledkov analýzu členským štátom a Komisii;
b) poskytovať Európskemu parlamentu, Komisii, európskym orgánom alebo príslušným vnútroštátnym orgánom vymenovaným členskými štátmi poradenstvo a na požiadanie pomoc v rámci jej cieľov;
c) zvyšovať spoluprácu medzi rôznymi aktérmi činnými v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, inter alia, pravidelným organizovaním konzultácií s priemyslom, univerzitami ako aj s inými príslušnými sektormi a vytváraním sietí a kontaktov pre orgány spoločenstva, orgány verejného sektora vymenované členskými štátmi, orgánmi súkromného sektora a spotrebiteľov;
d) uľahčovať spoluprácu medzi Komisiou a členskými štátmi pri vytváraní spoločných metodológií na zabránenie, adresovanie a reagovanie na problémy bezpečnosti sietí a informácií;
e) prispievať k zvyšovaniu povedomia a dostupnosti včasných, objektívnych a komplexných informácií o otázkach bezpečnosti sietí a informácií pre všetkých užívateľov medziiným podporovaním výmen najlepších súčasných praxí, vrátane metód varovania užívateľov a hľadaním vzájomného prepojenia medzi iniciatívami verejného a súkromného sektora;
f) pomáhať Komisii a členským štátom v ich dialógu s priemyslom na adresovanie problémov súvisiacich s bezpečnosťou v hardwarových a softwarových výrobkoch;
g) sledovať vývoj noriem pre výrobky a služby pre bezpečnosť sietí a informácií;
h) poskytovať Komisii poradenstvo o výskume v oblasti bezpečnosti sietí a informácií ako aj o účinnom využívaní technológií na predchádzanie riziku;
i) presadzovať činnosti zisťovania rizika, interoperabilné riešenia pre riadenie rizika a štúdie preventívnych riadiacich riešeniach v rámci organizácií verejného a súkromného sektora;
j) prispievať k úsiliu Spoločenstva spolupracovať s tretími krajinami a prípadne s medzinárodnými organizáciami na podporu spoločného globálneho prístupu k otázkam bezpečnosti sietí a informácií, tým prispievajúc j rozvoju kultúry bezpečnosti sietí a informácií;
k) nezávisle vyjadrovať svoje vlastné uzávery, usmernenia a poskytovanie poradenstva v záležitostiach v rámci jej pôsobnosti a cieľov.“
10. Oddiely 2 a 3 nariadenia sa týkajú organizácie a činnosti agentúry.
O žalobe
Argumentácia účastníkov konania
11. Spojené kráľovstvo na podporu svojho návrhu na zrušenie nariadenia uvádza, že článok 95 ES nepredstavuje vhodný právny základ pre jeho prijatie. Článok 95 ES preniesol na zákonodarcu Spoločenstva právomoc aproximovať vnútroštátne zákony, ale nie právomoc vytvárať orgány Spoločenstva a zverovať im úlohy.
12. Podľa Spojeného kráľovstva je potrebné preskúmať otázku, či predpis prijatý na základe článku 95 ES sleduje cieľ, ktorý by sa dal dosiahnuť súčasným prijatím rovnakej zákonnej úpravy v každom členskom štáte. Ak ide o takýto prípad, nariadenie aproximuje vnútroštátne právne predpisy. Naopak, ak nariadenie „robí niečo“, čo by sa nedalo dosiahnuť súčasným prijatím rovnakej právnej úpravy na úrovni členských štátov, t. j. ak prijíma právne predpisy v oblastiach prekračujúcich medze toho, čo môžu prijať členské štáty jednotlivo, nejde o harmonizačné opatrenie.
13. Spojené kráľovstvo uznáva, že harmonizačné opatrenie prijaté na základe článku 95 ES môže obsahovať ustanovenia, ktoré sami osebe nepredstavujú aproximáciu vnútroštátnych zákonov, ak tieto ustanovenia sú iba vedľajšie alebo sledujú vykonanie ustanovení, ktoré aproximujú vnútroštátne právo.
14. Podľa tohto členského štátu žiadne ustanovenie nariadenia neaproximuje vnútroštátne pravidlá, a to ani nepriamo a vo veľmi obmedzenej miere. Naopak, agentúre je výslovne zakázané zasahovať do právomocí vnútroštátnych orgánov, keďže v danej oblasti môže poskytovať iba nezáväzné poradenstvo.
15. Spojené kráľovstvo uvádza, že vytvorením konzultačného orgánu Spoločenstva nariadenie namiesto aproximácie vnútroštátnych pravidiel reaguje na riziko, ktoré predstavuje zložitosť danej oblasti pre správne fungovanie vnútorného trhu. To, že opatrenie Spoločenstva môže byť na osoh fungovaniu vnútorného trhu, však ešte neznamená, že ide o harmonizačné opatrenie v zmysle článku 95 ES.
16. Spojené kráľovstvo upresňuje, že poskytovanie nezáväzného poradenstva nemôže byť rovnocenné „aproximácii ustanovení zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov“ v zmysle článku 95 ES. Okrem toho poskytovanie takého poradenstva môže v praxi ešte zväčšiť existujúce rozdiely medzi vnútroštátnymi právnymi úpravami. Otázka, či v praxi poradenstvo poskytované agentúrou privedie členské štáty k tomu, aby diskrečnú právomoc, ktorú požívajú na základe rámcovej smernice a osobitných smerníc, vykonávali podobným spôsobom, je čisto špekulatívna.
17. Tento členský štát zdôrazňuje, že úlohy agentúry sú obmedzené na získavanie odborných poznatkov a poskytovanie poradenstva širokému okruhu adresátov a jediným možným spojením medzi ňou vykonávanými úlohami a aproximáciou práva môže byť skutočnosť, že poskytuje pomoc Komisii. Táto rola, pri ktorej sa zdá, že ide o úlohu vykonávať technický výskum, je však s právnou úpravou Spoločenstva smerujúcou k aproximácii vnútroštátnych pravidiel spojená príliš vzdialene.
18. Podľa Spojeného kráľovstva na tomto hodnotení nič nemení ani existencia rámcovej smernice a osobitných smerníc. Činnosť agentúry totiž výrazne presahuje ich pôsobnosť. Okrem toho poskytovanie nezáväzného poradenstva v zmysle nariadenia neuľahčuje vykonávanie týchto smerníc, keďže táto úloha je vyhradená výlučne pre príslušné orgány členských štátov a nie pre agentúru.
19. Členský štát uvádza, že úlohy zverené agentúre sú rozsiahlejšie, ako vyplýva z pôsobnosti osobitných smerníc, pretože nariadenie sa týka nielen bezpečnosti sietí a komunikácie, ale aj informatických systémov, ako sú databázy.
20. Spojené kráľovstvo rovnako tvrdí, že odôvodnenie nariadenia je nedostatočné, pokiaľ ide o pravdepodobnosť vzniku prekážok obchodu vyplývajúcich z odlišných vnútroštátnych požiadaviek kladených na bezpečnosť informácií. Iba možnosť odlišného uplatňovania požiadaviek kladených na bezpečnosť sietí a skutočnosť, že tieto požiadavky môžu viesť k neefektívnym riešeniam a prekážkam na vnútornom trhu, nemôže v tomto smere predstavovať dostatočné odôvodnenie.
21. Okrem toho členský štát uznáva, že vytvorenie agentúry sleduje želateľný cieľ, ktorým je založenie vlastného odborného centra Spoločenstva v oblasti bezpečnosti sietí a informácií. Upresňuje, že takisto nenapáda obsah ustanovení nariadenia. Na základe uvedených tvrdení však prichádza k záveru, že nariadenie sa malo prijať na základe článku 308 ES.
22. Parlament tvrdí, že článok 95 ES nedefinuje mieru, v akej má predpokladaný akt Spoločenstva aproximovať právne poriadky členských štátov. Zmluva ES nevyžaduje, aby opatrenia prijaté na tomto právnom základe aproximovali ustanovenia vnútroštátnych právnych predpisov, ak je vhodnejšie zvoliť menej intenzívny zásah Spoločenstva. Postačuje, ak opatrenie prijaté na základe tohto ustanovenia sa vzťahuje na aproximáciu vnútroštátnych ustanovení, aj keď samotné opatrenie aproximáciu nevykonáva.
23. Parlament uvádza, že nariadenie smeruje k zabezpečeniu aproximácie určitých ustanovení, ktoré členské štáty prijali alebo sa chystajú prijať v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, aby sa uľahčilo účinné vykonanie existujúcej právnej úpravy Spoločenstva v tejto oblasti. Voľba odlišného a reštriktívnejšieho právneho základu by nebola súdržná, keďže nariadenie treba chápať ako doplnenie súboru smerníc týkajúcich sa vnútorného trhu sietí a služieb elektronickej komunikácie.
24. Podľa Parlamentu zákonodarca usúdil, že je vhodné zaujať spoločný postoj k existujúcim a predvídateľným budúcim problémom týkajúcim sa bezpečnosti sietí a informácií a vytvoriť orgán poverený poskytovaním poradenstva orgánom verejnej moci na úrovni Spoločenstva a jednotlivých štátov v úzkej spolupráci so súkromným sektorom. Tri oblasti činnosti agentúry, t. j. zber a rozširovanie informácií, poskytovanie poradenstva a poslanie spolupráce, prispievajú k prijatiu spoločného postoja k rôznym otázkam bezpečnosti sietí a informácie.
25. Parlament zdôrazňuje, že Spoločenstvo síce teoreticky mohlo prijať pravidlá aproximácie ustanovení členských štátov týkajúcich sa všetkých alebo niektorých oblastí upravených v nariadení, ale zákonodarca Spoločenstva, so zreteľom na technickú zložitosť predmetnej oblasti a jej rýchleho vývoja, vypracoval nariadenie s cieľom zabrániť vzniku prekážok obchodu a strate efektivity vyplývajúcej z nekoordinovaného prijímania technických a organizačných postupov členskými štátmi. Zákonodarca chcel tento cieľ dosiahnuť prostredníctvom „aproximácie nízkej intenzity“, ktorá by členským štátom umožnila prijať homogénne akty na vykonanie rôznych nástrojov Spoločenstva týkajúcich sa elektronickej komunikácie, a to vytvorením odborného centra povereného poskytovaním usmernení, poradenstva a pomoci v danej oblasti.
26. Parlament dodáva, že povaha nariadenia ako doplnkového opatrenia slúžiaceho na uľahčenie vykonávania smerníc sa nezmenila z dôvodu skutočnosti, že v rámcovej smernici a osobitných smerniciach boli definované harmonizačné opatrenia.
27. Podľa Parlamentu sú úlohy agentúry pomerne skromné v tom zmysle, že nezahŕňajú právomoc prijímať „štandardy“. Poskytovanie poradenstva jediným odborným centrom s celoeurópskou autoritou napomáha prijímanie spoločných pozícií v situáciách, keď Spoločenstvo a vnútroštátni aktéri môžu dostávať protichodné technické rady. Rôzne formy spolupráce podporované agentúrou takisto uľahčujú zbližovanie trhových podmienok a prijímanie opatrení členskými štátmi na riešenie problémov týkajúcich sa bezpečnosti informácií.
28. Parlament nakoniec tvrdí, že aj keby Súdny dvor rozhodol v takom zmysle, že nariadenie sa nemôže zakladať na článku 95 ES, jeho základom môžu stále byť implicitné právomoci priznané zákonodarcovi Spoločenstva týmto ustanovením. Vzhľadom na uplatnenie implicitných právomocí by sa založenie agentúry mohlo považovať za nevyhnutné pre zaručenie dosiahnutia cieľov, ktoré sledujú osobitné smernice.
29. Rada tvrdí, že aproximácia upravená v článku 95 ES sa netýka len vnútroštátnych zákonov, ale aj iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov. Okrem toho akty prijaté na tomto právnom základe môžu obsahovať ustanovenia, ktoré nie sú harmonizačnými pravidlami, ale uľahčujú aproximáciu vnútroštátnych právnych predpisov. Nič v znení tohto článku nebráni zákonodarcovi v tom, aby vytvoril orgán Spoločenstva poverený poskytovaním odborných znalostí v oblasti, v ktorej už boli prijaté harmonizačné opatrenia.
30. Rada v tomto smere upresňuje, že článok 95 ES nevylučuje možnosť, aby zákonodarca Spoločenstva prijal opatrenia určené na predchádzanie vzniku prekážok obchodu v budúcnosti v dôsledku rozdielneho vývoja zákonodarstva jednotlivých štátov. Zákonodarca Spoločenstva je oprávnený prijímať akty, ktoré síce nie sú harmonizačnými pravidlami, ale priamo sa týkajú aproximácie vnútroštátnych pravidiel, najmä s cieľom zabrániť prijatiu neefektívnych riešení a rozdielneho vývoja právnej úpravy členských štátov.
31. Rada uvádza, že agentúra aj prostredníctvom nezáväzného poradenstva prispeje rozhodujúcou mierou k aproximácii vnútroštátnych právnych predpisov a praxe v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, ako aj k aktualizácii, rozvoju a uplatňovaniu týchto právnych predpisov tým, že pomôže Komisii pri vykonávaní technických prípravných prác pre prijímanie právnych aktov Spoločenstva.
32. Podľa Rady stanovisko nezávislého orgánu poskytujúceho technické poradenstvo na žiadosť Komisie a členských štátov uľahčí prebratie smerníc prijatých v danej oblasti do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov. Z pohľadu zbližovania trhových podmienok v rámci Spoločenstva preto nariadenie nemá iba dodatočný alebo subsidiárny význam, ale priamo prispieva k aproximácii vnútroštátnych právnych predpisov.
33. Rada nakoniec tvrdí, že článok 308 ES priznáva zákonodarcovi Spoločenstva iba zostatkovú právomoc v oblastiach, v ktorých Spoločenstvu na dosiahnutie určitých cieľov nebola priznaná vecná príslušnosť na prijímanie legislatívnych aktov. Ak totiž existuje osobitný právny základ pre prijatie aktu Spoločenstva, použitie článku 308 ES je vylúčené, keďže tento predstavuje iba „núdzový“ právny základ.
34. Fínska republika tvrdí, že ciele a obsah nariadenia sú úzko späté s vytvorením a správnym fungovaním vnútorného trhu. Základnou úlohou agentúry je totiž zabezpečiť vysokú úroveň a účinnosť bezpečnosti sietí a informácií, ako aj znížiť prekážky fungovania vnútorného trhu, ktoré predstavujú rozdiely medzi právnymi predpismi členských štátov v tejto oblasti.
35. Tento členský štát usudzuje, že agentúra uľahčí jednotné uplatňovanie ustanovení Spoločenstva v oblasti sietí a elektronických komunikačných služieb. Agentúra sa totiž zameria najmä na predchádzanie budúcim prekážkam obchodu, ktoré by mohli vzniknúť z dôvodu zložitosti a technickej povahy elektronických sietí, ako aj z rozdielnej praxe členských štátov.
36. Podľa Fínskej republiky pri hľadaní právneho základu ustanovení zakladajúcich subjekt Spoločenstva je potrebné zohľadniť stupeň aproximácie zákonodarstva Spoločenstva v danej oblasti. Keďže zjednocovanie prostredníctvom ustanovení Spoločenstva týkajúcich sa sietí a elektronických komunikačných služieb už pokročilo, právne predpisy prijímané na úrovni Spoločenstva môžu s cieľom zabezpečiť jednotné uplatňovanie týchto ustanovení požadovať ďalekosiahlejšie opatrenia, ako je v tejto oblasti obvyklé.
37. Komisia usudzuje, že nariadenie vo svetle svojho cieľa a obsahu predstavuje opatrenie, ktoré priamo prispieva k vykonaniu a harmonizovanému uplatňovaniu niektorých smerníc prijatých na základe článku 95 ES. Jednou zo základných vlastností existujúcej právnej úpravy je totiž to, že jej podrobné uplatňovanie je vo veľkej miere decentralizované a zverené národným regulačným orgánom.
38. Komisia tvrdí, že vytvorenie agentúry je súčasťou širšieho rámca aproximácie, najmä prostredníctvom uľahčenia harmonizovaného uplatňovania smerníc Spoločenstva národnými regulačnými orgánmi. Cieľ nariadenia je totiž širší, ako iba vytvorenie agentúry, pretože táto bude musieť poskytovať poradenstvo a pomoc Komisii, ako aj vnútroštátnym orgánom. Vytvorenie agentúry je preto spojené s legislatívnym rámcom Spoločenstva v oblasti elektronickej komunikácie.
39. Komisia poukazuje na to, že rámcová smernica vytvára harmonizovaný systém pre reguláciu elektronických komunikačných sietí a služieb, ako aj súvisiacich zdrojov. Táto smernica upravuje úlohy vnútroštátnych regulačných orgánov tým, že stanovuje rôzne konania pre zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania tohto mechanizmu v celom Spoločenstve.
40. Komisia uvádza, že aj keď sú medze decentralizovaného uplatňovania smernice jasne stanovené, nedá sa vylúčiť, že národné regulačné orgány pri výkone im zverenej diskrečnej právomoci prijmú odlišné stanoviská. Agentúra bola založená s cieľom, aby tieto orgány mohli dosiahnuť spoločné technické závery týkajúce sa bezpečnosti sietí a informácií.
41. Komisia dodáva, že agentúra funguje v rámci harmonizovaných hraníc a medzí v legislatívnom rámci Spoločenstva pre elektronickú komunikáciu a nie je dôležité, že jej úlohy neboli definované pri prijatí tohto všeobecného rámca.
Posúdenie Súdnym dvorom
O dosahu článku 95 ES
42. Pokiaľ ide o rozsah zákonodarnej právomoci upravenej v článku 95 ES, je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor v bode 44 svojho rozsudku zo 6. decembra 2005, Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada (C‑66/04, Zb. s. I‑10553), rozhodol, že toto ustanovenie sa ako právny základ použije iba vtedy, ak z právneho aktu objektívne a skutočne vyplýva, že jeho cieľom je zlepšiť podmienky na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu.
43. V bode 45 už citovaného rozsudku Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada Súdny dvor takisto uviedol, že výrazom „opatrenia na aproximáciu“ uvedeným v článku 95 ES chceli autori Zmluvy zveriť zákonodarcovi Spoločenstva v závislosti na všeobecnom kontexte a osobitných okolnostiach harmonizovanej oblasti určitý priestor pre posúdenie najvhodnejšej techniky aproximácie na dosiahnutie požadovaného výsledku, najmä v oblastiach, pre ktoré sú charakteristické zložité technické podrobnosti.
44. V tomto smere je potrebné dodať, že znenie článku 95 ES nedovoľuje prijať záver, že adresátmi opatrení prijatých zákonodarcom Spoločenstva na základe tohto ustanovenia musia byť výlučne členské štáty. Na základe posúdenia zákonodarcom Spoločenstva sa totiž môže zdať, že je potrebné vytvoriť orgán Spoločenstva, ktorého úlohou bude prispievať k uskutočňovaniu procesu aproximácie v prípadoch, v ktorých sa na uľahčenie harmonizovaného uplatňovania aktov prijatých na základe tohto ustanovenia zdá byť vhodné prijať nezáväzné sprievodné a rámcové opatrenia.
45. Je však potrebné zdôrazniť, že úlohy zverené takému orgánu musia byť úzko späté s oblasťami upravenými opatreniami na aproximáciu zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov. O tento prípad ide najmä vtedy, keď takto založený orgán Spoločenstva poskytuje služby vnútroštátnym orgánom a/alebo hospodárskym subjektom, ktoré majú vplyv na jednotné vykonávanie harmonizačných opatrení a ktoré môžu ich uplatňovanie uľahčiť.
O zlučiteľnosti nariadenia s požiadavkami článku 95 ES
46. Za týchto okolností je namieste preskúmať, či ciele agentúry upravené v článku 2 nariadenia a ciele jej zverené na základe článku 3 zodpovedajú podmienkam uvedeným v bodoch 44 a 45 tohto rozsudku.
47. Na tento účel je potrebné najprv určiť, či tieto ciele a úlohy sú úzko späté s oblasťami, ktorých sa týkajú opatrenia označené v článku 1 ods. 2 nariadenia ako „súčasná právna úprava Spoločenstva“, a následne, v prípade kladnej odpovede, či tieto ciele a úlohy sa môžu považovať za také, ktoré sprevádzajú a vytvárajú rámec na vykonanie tejto právnej úpravy.
48. Pokiaľ ide o rámcovú smernicu, na ktorú odkazuje odôvodnenie č. 9 nariadenia, z jej článku 1 ods. 1 vyplýva, že vytvára harmonizovaný rámec na reguláciu elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených zariadení a pridružených služieb. Stanovuje úlohy národných regulačných orgánov a vytvára sústavu postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania regulačného rámca v celom Spoločenstve.
49. Odôvodnenie č. 16 rámcovej smernice v tomto smere uvádza, že vnútroštátne regulačné orgány postupujú na základe harmonizovanej sústavy cieľov a princípov. Tieto princípy sú uvedené v článku 8 rámcovej smernice a zahŕňajú najmä vysokú úroveň ochrany osobných údajov a súkromia, ako aj integrity a bezpečnosti verejných komunikačných sietí [pozri článok 8 ods. 4 písm. c) a f) rámcovej smernice].
50. Tiež je potrebné poukázať na to, že zákonodarca Spoločenstva sa s otázkou bezpečnosti sietí a informácií zaoberal v početných ustanoveniach osobitných smerníc.
51. Po prvé, ako vyplýva z odôvodnenia č. 6 nariadenia, smernica „o povolení“ vo svojej prílohe časti A bodoch 7 a 16 uvádza ochranu osobných údajov a súkromia v sektore elektronickej komunikácie, ako aj bezpečnosť verejných sietí proti neoprávnenému prístupu.
52. Po druhé, ako vyplýva z odôvodnenia č. 7 nariadenia, smernica „univerzálnej služby“ sleduje zabezpečenie integrity a dostupnosti verejných telefónnych sietí. V tomto smere článok 23 tejto smernice stanovuje, že členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie týchto funkcií, a to osobitne v prípade katastrofického výpadku siete alebo v prípade vyššej moci.
53. Po tretie, ako upresňuje odôvodnenie č. 8 nariadenia, smernica „o súkromí a elektronických komunikáciách“ požaduje, aby poskytovatelia verejne dostupných elektronických komunikačných služieb prijali technické a organizačné opatrenia na zabezpečenie dôvernosti komunikácií a súvisiacich údajov o ich priebehu. Tieto požiadavky sú uvedené predovšetkým v článkoch 4 a 5 smernice, ktorých predmetom je bezpečnosť sietí a dôvernosť komunikácie.
54. Po štvrté článok 17 smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/EHS z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 335) stanovuje, že členské štáty zabezpečia, aby kontrolóri spracovania údajov zaviedli príslušné technické a organizačné opatrenia na ochranu osobných údajov pred náhodným alebo nezákonným poškodením alebo pri náhodnej strate, zmene, neoprávnenom prezradení alebo sprístupnení, najmä, kde spracovanie obsahuje prenos údajov cez sieť, a proti všetkým iným nezákonným formám spracovania.
55. Po piate je potrebné pripomenúť, že v zmysle článku 3 ods. 4 smernice „o elektronickom podpise“ príslušný verejný alebo súkromný orgán určený členským štátom stanoví požiadavky kladené na súlad bezpečných zariadení na vytvorenie podpisu.
56. Pokiaľ ide o úlohy zverené agentúre, na úvod je potrebné poukázať na to, že tieto sa týkajú zberu vhodných informácií na analýzu súčasných a vznikajúcich rizík, najmä tých, ktoré by mohli mať vplyv na pružnosť a dostupnosť elektronických komunikačných sietí a na pravosť, integritu a dôvernosť informácií. Agentúra je ďalej poverená vytvorením „spoločných metodológií“ na zabránenie problémom bezpečnosti, prispievaním k zvyšovaniu povedomia všetkých užívateľov a podporovaním výmen „najlepších súčasných praxí“, ako aj „metód varovania“ a hodnotenia a riadenia rizika.
57. Úlohou agentúry je aj posilniť spoluprácu medzi rôznymi aktérmi v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, pomáhať Komisii a členským štátom v ich dialógu s priemyslom adresovať problémy súvisiace s bezpečnosťou v hardvérových a softvérových výrobkoch, ako aj prispievať k úsiliu Spoločenstva spolupracovať s tretími krajinami a prípadne s medzinárodnými organizáciami na podporu spoločného globálneho prístupu k otázkam bezpečnosti sietí a informácií.
58. Z toho vyplýva, že úlohy zverené agentúre na základe článku 3 nariadenia sú úzko späté s cieľmi sledovanými rámcovou smernicou a osobitnými smernicami v oblasti bezpečnosti sietí a informácií.
59. Za týchto okolností, ako bolo uvedené v bode 47 tohto rozsudku, je potrebné určiť, či úlohy agentúry sa môžu považovať za také, ktoré sprevádzajú a vytvárajú rámec na uplatňovanie právnej úpravy Spoločenstva v danej oblasti, t. j. či založenie agentúry, ako aj ciele a úlohy jej zverené nariadením sa môžu považovať za „opatrenia na aproximáciu“ v zmysle článku 95 ES.
60. So zreteľom na charakter dotknutej oblasti je potrebné poukázať na to, že nariadenie nie je izolovaným opatrením, ale súčasťou normatívneho rámca tvoreného rámcovou smernicou a osobitnými smernicami, ktorý smeruje k uskutočneniu vnútorného trhu v oblasti elektronickej komunikácie.
61. Z celkového obsahu spisu tiež vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva sa zaoberal oblasťou, v ktorej sa používajú nielen zložité, ale aj veľmi rýchlo sa meniace technológie. Dospel preto k záveru, že sa dajú predvídať rozdiely medzi členskými štátmi pri preberaní a uplatňovaní rámcovej smernice a osobitných smerníc.
62. Za týchto okolností zákonodarca Spoločenstva usúdil, že založenie orgánu Spoločenstva, akým je agentúra, je primeraným prostriedkom na zabránenie vzniku odlišností, ktoré by mohli vytvoriť prekážky správneho fungovania vnútorného trhu v danej oblasti.
63. Je pritom potrebné pripomenúť, že z odôvodnení č. 3 a 10 nariadenia vyplýva, že z dôvodu technickej zložitosti sietí a informačných systémov, rozmanitosti výrobkov a služieb, ktoré sú navzájom prepojené, ako aj obrovského počtu súkromných a verejných aktérov, ktorí nesú vlastnú zodpovednosť, zákonodarca Spoločenstva usúdil, že rozdielne uplatňovanie technických požiadaviek stanovených v rámcovej smernici a osobitných smerniciach môže ohroziť správne fungovanie vnútorného trhu.
64. Za takýchto okolností zákonodarca Spoločenstva mohol usúdiť, že stanovisko nezávislého orgánu poskytujúceho technické poradenstvo na žiadosť Komisie a členských štátov môže uľahčiť prebratie týchto smerníc do vnútorných právnych poriadkov členských štátov a ich uplatňovanie na vnútroštátnej úrovni.
65. Nakoniec je namieste pripomenúť, že v zmysle článku 27 nariadenia sa agentúra vytvorí od 14. marca 2004 na obdobie piatich rokov a podľa článku 25 ods. 1 a 2 nariadenia je Komisia povinná najneskôr do 17. marca 2007 vykonať hodnotenie efektivity činnosti tejto agentúry a jej pracovných metód.
66. Zo spoločného preskúmania týchto ustanovení preto vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva usúdil, že pred rozhodnutím o budúcnosti agentúry bude vhodné vyhodnotiť efektivitu činnosti agentúry, ako aj jej skutočný prínos k vykonaniu rámcovej smernice a osobitných smerníc.
67. Za týchto okolností a so zreteľom na celkový obsah spisu je potrebné prijať záver, že nariadenie sa správne zakladá na článku 95 ES, a preto je potrebné žalobu zamietnuť.
O trovách
68. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Parlament a Rada navrhli zaviazať Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania a Spojené kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania. V súlade s odsekom 4 toho istého článku Fínska republika a Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
1. Žaloba sa zamieta.
2. Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska je povinné nahradiť trovy konania.
3. Fínska republika a Komisia Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania.