UZNESENIE SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)
zo 4. novembra 2008
Vec F‑18/07
Luigi Marcuccio
proti
Komisii Európskych spoločenstiev
„Verejná služba – Úradníci – Žiadosť – Výslovné zamietnutie oznámené po implicitnom zamietnutí – Výlučne potvrdzujúci akt – Oneskorená sťažnosť – Zjavná neprípustnosť“
Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou L. Marcuccio navrhuje najmä zrušiť rozhodnutie Komisie z 25. októbra
2005, ktorým sa odmieta uznať, že je postihnutý ťažkou chorobou v zmysle článku 72 Služobného poriadku úradníkov a Spoločných
pravidiel pre zdravotné poistenie úradníkov Európskych spoločenstiev
Rozhodnutie: Žaloba sa odmieta ako zjavne neprípustná. Komisia znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť tretinu trov konania,
ktoré vynaložil žalobca.
Abstrakt
1.      Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem – Výslovné rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti oznámenej po implicitnom rozhodnutí
o zamietnutí, ktoré sa stalo konečným – Potvrdzujúci akt
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
2.      Konanie – Trovy konania – Kompenzácia – Výnimočné prípady
(Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 87 ods. 3 prvý pododsek; Rokovací poriadok Súdu pre verejnú službu, článok 122)
1.      Výslovné rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti, ktorá bola dotknutej osobe oznámená po prijatí implicitného rozhodnutia o zamietnutí,
ktoré sa stalo konečným, je iba potvrdzujúci akt tohto posledného rozhodnutia a nemôže sa považovať za akt spôsobujúci ujmu,
ktorý by mohol byť predmetom žaloby o neplatnosť podľa článku 91 ods. 1 služobného poriadku.
(pozri bod 27)
2.      Na základe článku 87 ods. 3 druhého pododseku Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, ktorý sa uplatní mutatis mutandis na veci prejednávané na Súde pre verejnú službu pred nadobudnutím účinnosti jeho vlastného rokovacieho poriadku k 1. novembru
2007 môže Súd pre verejnú službu vo výnimočných prípadoch rozdeliť náhradu trov konania.
V tejto súvislosti skutočnosť, že v rámci žaloby zamietnutej z dôvodu omeškania predchádzajúcej sťažnosti administratíva dotknutú
osobu neinformovala, že rozhodnutie, ktoré je predmetom sťažnosti, je iba potvrdzujúcim aktom, predstavuje výnimočný prípad
odôvodňujúci rozdelenie trov konania medzi predmetnú inštitúciu a úradníka požadujúceho náhradu trov konania, ktoré vynaložil
v rámci tohto konania, a že nie je možné ho napadnúť žalobou o neplatnosť, a okrem toho, že nepoukázala na prípadné omeškanie
sťažnosti, a tým, za porušenia povinnosti starostlivosti, mohla v úradníkovi vyvolať nesprávny dojem, že ak žalobu podá, tak
bude prípustná.
(pozri body 35 – 39)