62002CJ0195_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑195/02,
ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti na základe článku 226 ES,
podaná 27. mája 2002,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Castillo de la Torre a W. Wils, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalobkyňa,
proti
Španielskemu kráľovstvu, v zastúpení: N. Díaz Abad, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalovanému,
ktorého v konaní podporujú:
Holandské kráľovstvo, v zastúpení: H. G. Sevenster a S. Terstal, splnomocnené zástupkyne,
a
Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: P. Ormond, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci: A. Robertson, barrister,
vedľajší účastníci konania,
SÚDNY DVOR (druhá komora),
v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑P. Puissochet, R. Schintgen (spravodajca), F. Macken a N. Colneric,
generálny advokát: P. Léger,
tajomník: M. Múgica Arzamendi, hlavná referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. decembra 2003,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 4. marca 2004,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Svojou žalobou sa Komisia Európskych spoločenstiev domáha, aby Súdny dvor určil, že Španielske kráľovstvo si tým, že prijalo články 22 až 24 a článok 25 ods. 2 Reglamento de conductores (nariadenie o vodičoch), prijaté Real Decreto (kráľovským dekrétom) 772/1997 z 30. mája 1997 (BOE č. 135 zo 6. júna 1997, s. 17348), ako aj siedme prechodné ustanovenie toho istého nariadenia, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 1 ods. 2 a článku 7 ods. 1 písm. a), ako aj z prílohy I bodu 4 smernice Rady 91/439/EHS z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch (Ú. v. ES L 237, s. 1) v znení zmenenom a doplnenom smernicou Rady 96/47/ES z 23. júla 1996 (Ú. v. ES L 235, s. 1, ďalej len „smernica 91/439“).
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
2. Prvé odôvodnenie smernice 91/439 znie:
„... pre účely spoločnej dopravnej politiky a ako príspevok k zlepšeniu bezpečnosti cestnej premávky ako aj uľahčeniu pohybu osôb sídliacich v členskom štáte inom než kde skladali vodičské skúšky, je žiadúce, aby vzor spoločenstva vodičských preukazov jednotlivých členských bol uznávaný členskými štátmi bez povinnosti výmeny preukazov.“
3. Podľa deviateho a desiateho odôvodnenia tej istej smernice:
„... ustanovenia uvedené v článku 8 smernice 80/1263/EHS a najmä povinnosť výmeny vodičských preukazov do jedného roku od zmeny zvyčajného bydliska, predstavujú prekážku voľného pohybu osôb; keďže to je neprípustné vzhľadom na smerovanie k európskej integrácii;
... aj pre účely spojené s bezpečnosťou cestnej premávky, členské štáty by mali byť schopné použiť svoje vnútroštátne opatrenia na odňatie, pozastavenie a zrušenie vodičských preukazov všetkým držiteľom vodičských preukazov, ktorí majú zvyčajné bydlisko na ich území.“
4. Článok 1 smernice 91/439 stanovuje:
„1. Členské štáty zavedú vodičské preukazy založené na vzore spoločenstva, uvedeného v prílohe I alebo v prílohe Ia v súlade s ustanoveniami tejto smernice.
2. Vodičské preukazy vydané členskými štátmi sa vzájomne uznávajú.
3. Tam, kde držiteľ platného vodičského preukazu členského štátu má zvyčajné bydlisko v členskom štáte inom než kde bol vodičský preukaz vydaný, hostiteľský členský štát môže uplatniť voči držiteľovi preukazu svoje vnútroštátne pravidlá počas doby platnosti preukazu, lekárske prehliadky a daňové dojednania a môže uviesť do preukazu akúkoľvek informáciu nevyhnutnú pre administratívne účely.“
5. Článok 7 ods. 1 písm. a) tej istej smernice stanovuje:
„Vodičské preukazy sa okrem toho vydajú len tým žiadateľom:
(a) ktorí zložili testy zručnosti a chovania a teoretické testy a ktorí sú zdravotne spôsobilí, v súlade s ustanoveniami prílohy II a III“.
6. Podľa článku 8 smernice 91/439:
„1. Ak držiteľ platného vodičského preukazu vydaného členským štátom si zriadil zvyčajné bydlisko v inom členskom štáte, môže žiadať, aby jeho vodičský preukaz bol vymenený za ekvivalentný preukaz; členský štát vykonávajúci výmenu skontroluje, ak je to nevyhnutné, či predložený prekaz je v skutočnosti ešte platný.
2. Pokiaľ zásada teritoriality právnych predpisov z oblasti trestného práva a polície neustanovuje inak, členské štáty, v ktorých má držiteľ svoje zvyčajné bydlisko, môžu uplatniť svoje vnútroštátne opatrenia na obmedzenie, prerušenie [pozastavenie – neoficiálny preklad ], odobratie alebo zrušenie vodičského oprávnenia držiteľovi vodičského preukazu vydaného iným členským štátom a ak je nevyhnutné vymeniť preukaz pre tento účel.
3. Členský štát vykonávajúci výmenu vráti starý preukaz orgánom členského štátu, ktorý ho vydal a uvedie dôvody takého konania.
4. Členský štát môže odmietnuť uznať platnosť akéhokoľvek vodičského preukazu vydaného iným členským štátom osobe, ktorá na území predošlého členského štátu podlieha opatreniam uvedeným v odseku 2.
Členský štát môže podobne odmietnuť vydať vodičský preukaz žiadateľovi, ktorý podlieha takým opatreniam v inom členskom štáte.
...“
7. Podľa článku 9 smernice 91/439 „zvyčajné bydlisko“ znamená miesto, kde osoba obyčajne býva najmenej 185 dní v každom kalendárnom roku, pretože je osobne a pracovne viazaná, alebo, v prípade osoby, ktorá nie je pracovne viazaná, pretože osobné väzby preukazujú úzke spojenie medzi osobou a miestom, kde býva.
8. Podľa prílohy I bodu 2 smernice 91/439 sa vodičský preukaz skladá zo šiestich strán.
9. Podľa prílohy I bodu 4 tej istej smernice:
„Ak držiteľ vodičského preukazu vydaného členským štátom presunie miesto zvyčajného bydliska na územie iného členského štátu, tento členský štát môže zaznačiť:
– zmeny miesta bydliska na strane 6;
– informácie podstatné pre administratívne účely ako vážne priestupky na jeho území na strane 5,
za predpokladu, že rovnako zaznamená tento typ informácií v preukazoch, ktoré vydáva a že je priestor pre tieto účely.“
10. Smernica 96/47, ktorá nadobudla účinnosť 18. septembra 1996, pridala ku smernici 91/439 prílohu Ia. Táto príloha umožňuje členským štátom vydávať preukazy podľa určitého vzoru, odlišného od vzoru stanoveného v prílohe I smernice 91/439. Tento druhý vzor preukazu predstavuje kartu vyhotovenú z polykarbonátu, ktorá sa podobá vyhotoveniu bankových a kreditných kariet.
11. Podľa bodu 2 uvedenej prílohy Ia tento vzor preukazu sa skladá z dvoch strán; druhá strana musí obsahovať miesto vyhradené pre prípadný záznam prijímajúceho členského štátu, ktorým sa v rámci uplatňovania bodu 3 písm. a) tejto prílohy uvedú poznámky nevyhnutné pre administratívne účely.
12. Príloha Ia bod 3 písm. a) smernice 91/439 stanovuje:
„Ak má držiteľ vodičského preukazu vydaného členským štátom v súlade s touto prílohou svoje zvyčajné bydlisko v inom členskom štáte, tento členský štát môže vykonať záznam do preukazu, týkajúci sa informácie podstatnej pre administratívne účely, za predpokladu, že takýto typ informácie zaznamenáva aj v preukazoch, ktoré vydáva, a za predpokladu, že v preukaze je dostatočné miesto pre tento účel.“
Vnútroštátna právna úprava
13. Smernica 91/439 bola prebraná do španielskeho práva nariadením o vodičoch. Články 21 až 29 tohto nariadenia sa týkajú platnosti vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi v Španielsku.
14. Článok 21 nariadenia o vodičoch stanovuje, že vodičské preukazy vydané inými členskými štátmi v súlade s právnymi predpismi Spoločenstva zostávajú platné v Španielsku za podmienok, za ktorých boli vydané v pôvodnom členskom štáte a za podmienky, že vek požadovaný pre vedenie zodpovedá veku stanovenému pre získanie rovnocenného španielskeho vodičského preukazu.
15. Článok 22 tohto nariadenia, ktorý upravuje zápis do Registro de Conductores e Infractores (register vodičov a páchateľov priestupkov) stanovuje, že keď si držiteľ vodičského preukazu vydaného iným členským štátom zriadi svoje zvyčajné bydlisko v Španielsku a vedie alebo chce viesť vozidlo, má šesťmesačnú lehotu od dátumu, kedy bol jeho pobyt zosúladený s požiadavkami právnych predpisov alebo kedy získal potvrdenie o svojom bydlisku na to, aby si dal zapísať údaje zo svojho vodičského preukazu do registra vodičov a páchateľov priestupkov. V súlade s týmto ustanovením príslušný orgán vyznačí na preukaz všetky potrebné administratívne údaje a najmä zvyčajné bydlisko držiteľa uvedeného preukazu.
16. Článok 23 nariadenia o vodičoch stanovuje:
„1. Od dátumu zapísania údajov z preukazu do registra sa jeho držiteľ musí podrobovať vyšetreniu svojej duševnej a fyzickej spôsobilosti v rovnakých intervaloch, aké stanovuje článok 16 tohto nariadenia pre preukazy vydané v Španielsku.
2. Výsledky vyšetrení uvedených v predchádzajúcom odseku musia byť oznámené Jefatura Provincial de Tráfico [provinčný orgán dopravy], ktorý ich zaznamená a oznámi danej osobe dátum, do ktorého sa bude musieť podrobiť nasledujúcemu vyšetreniu a oznámiť mu jeho výsledky, pričom tento dátum bude uvedený aj vo vodičskom preukaze.“
17. Podľa článku 24 uvedeného nariadenia „na vedenie vozidla v Španielsku neoprávňujú:
a) preukazy, ktorých držiteľ porušil povinnosť dať zaregistrovať svoje údaje do Jefatura Provincial de Tráfico v súlade s ustanoveniami článku 22 tohto nariadenia, a to až dovtedy, kým tak neurobí;
b) preukazy, ktorých držiteľ sa nepodrobil vyšetreniu svojej duševnej a fyzickej spôsobilosti v lehote stanovenej príslušnou Jefatura Provincial de Tráfico, a to až dovtedy, kým tak neurobí. Keď od dátumu, kedy sa mal držiteľ podrobiť poslednému vyšetreniu, uplynula už lehota dlhšia ako štyri roky, preukaz ho nebude už viac oprávňovať na vedenie v Španielsku, pričom táto skutočnosť bude zapísaná v preukaze a rovnako aj v registri;
c) preukazy držiteľov, ktorých vyšetrenie nedopadlo úspešne, pričom táto skutočnosť bude zapísaná v preukaze a rovnako aj v registri;
d) preukazy, ktorých obdobie platnosti sa už skončilo.“
18. V súlade s článkom 25 ods. 2 nariadenia o vodičoch „Jefatura Provincial de Tráfico vykoná z vlastného podnetu nahradenie preukazu, ak vzhľadom na jeho povahu, z dôvodu zaplnenia všetkých miest alebo z iných dôvodov nie je možné uviesť potrebné administratívne údaje v súlade s ustanoveniami článku 23 tohto nariadenia.“
19. Podľa siedmeho prechodného ustanovenia toho istého nariadenia nazvaného „duševná a fyzická spôsobilosť“:
„V lehote štyroch rokov odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, uvedenej v článku 17 ods. 3 tohto nariadenia, držitelia vodičského preukazu, ktorí si ho nemohli dať obnoviť, pretože nemali duševnú a fyzickú spôsobilosť uvedenú v prílohách I a II Real Decreto 2272/1985 zo 14. decembra 1985, môžu tak urobiť, ak o to požiadajú, ak sa úspešne podrobia vyšetreniu duševnej a fyzickej spôsobilosti, ktorého kritériá sú uvedené v prílohe IV tohto predpisu a ak neuplynula lehota dlhšia ako dvojnásobok doby platnosti už neplatného preukazu, ktorá sa počíta odo dňa jeho vydania alebo jeho posledného obnovenia.
Držiteľom vodičského preukazu získaného pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia, ktorí v čase požiadania o predĺženie doby platnosti nespĺňajú kritériá duševnej a fyzickej spôsobilosti uvedené v prílohe IV tohto nariadenia, môže byť doba platnosti preukazu predĺžená, ak o to požiadajú a ak sa úspešne podrobia vyšetreniu spôsobilosti, ktorého kritériá sú uvedené v prílohách I a II Real Decreto 2272/1985 zo 4. decembra 1985.“
Konanie pred podaním žaloby
20. Keďže Komisia po výmene listov so španielskou vládou usúdila, že si Španielske kráľovstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice 91/439, listom z 27. októbra 1999 zaslala tomuto štátu výzvu, aby jej predložil svoje pripomienky v lehote dvoch mesiacov.
21. Keďže vysvetlenie podané španielskou vládou Komisiu nepresvedčilo, vydala 26. júla 2001 odôvodnené stanovisko, v ktorom vyzvala tento členský štát na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
22. Keďže španielska vláda informovala Komisiu, že trvá na svojom stanovisku, Komisia sa rozhodla podať túto žalobu.
23. Uznesením predsedu Súdneho dvora z 10. októbra 2002 bolo vyhovené návrhu Holandského kráľovstva ako aj Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska na vstúpenie do tohto konania na podporu návrhov Španielskeho kráľovstva. Len vláda Veľkej Británie predložila vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania.
O prípustnosti vstúpenia Spojeného kráľovstva do konania
Tvrdenia účastníkov konania
24. Komisia odôvodňuje neprípustnosť návrhu Spojeného kráľovstva na vstúpenie do konania z dôvodu, že tento štát sa vyjadril iba čiastočne na podporu Španielskeho kráľovstva, pretože jeho návrh sa týkal iba prvého z troch žalobných dôvodov Komisie a nezapadal jednoznačne do logiky vyjadrenia Španielskeho kráľovstva.
25. Vláda Spojeného kráľovstva na to odpovedá, že námietka Komisie nie je prípustná. Postoj Komisie sa odvíja od nesprávnej analýzy judikatúry a povrchného čítania návrhu na vstúpenie do konania.
Posúdenie Súdnym dvorom
26. Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 40 štvrtého odseku štatútu Súdneho dvora „návrh na vstúpenie do konania ako vedľajší účastník môže obsahovať iba návrhy podporujúce jedného z účastn íkov konania“.
27. No ak je aj pravda to, čo uvádza Komisia, že návrh na vstúpenie Spojeného kráľovstva do konania sa opiera o tvrdenia, ktoré sú čiastočne odlišné od tvrdení španielskej vlády, faktom zostáva, že cieľom tvrdení vlády Spojeného kráľovstva, rovnako ako tvrdení španielskej vlády, je preukázať, že žaloba Komisie má byť zamietnutá.
28. Preto je možné skonštatovať, že cieľom návrhu Spojeného kráľovstva na vstúpenie do konania je podporiť návrhy Španielskeho kráľovstva.
29. Je potrebné dodať, že v protiklade s tým, čo Komisia uviedla na pojednávaní, z rozsudku zo 17. marca 1993, Komisia/Rada (C‑155/91, Zb. s. I‑939) nevyplýva, že okolnosť, že návrh Spojeného kráľovstva na vstúpenie do konania sa týka iba jedného z troch žalobných dôvodov uvedených na podporu žaloby, by mohla mať za následok neprípustnosť tohto návrhu na vstúpenie dokonania.
30. V skutočnosti z už citovaného rozsudku Komisia/Rada vyplýva, že cieľom návrhu na vstúpenie do konania sporného v tejto veci bolo zrušenie určitého článku istej smernice z dôvodov, ktoré vôbec nesúviseli s tými, o ktoré sa opierala žalobkyňa s cieľom zrušiť celú smernicu, čo priviedlo Súdny dvor k rozhodnutiu, že na návrhy vedľajšieho účastníka konania nemožno hľadieť tak, že by mali rovnaký predmet ako návrhy, na podporu ktorých boli podané.
31. V tomto prípade je však presným cieľom návrhu na vstúpenie do konania podaného Spojeným kráľovstvom, ako to aj vyplýva z bodu 28 tohto rozsudku, práve podpora návrhov žalovaného.
32. Z tohto dôvodu treba námietku neprípustnosti podanú Komisiou proti návrhu Spojeného kráľovstva na vstúpenie do konania zamietnuť.
O žalobe
33. Na podporu svojej žaloby Komisia uvádza tri žalobné dôvody, ktoré sa týkajú v prvom rade postupu registrácie vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi, v druhom rade povinnej výmeny niektorých z týchto vodičských preukazov za španielske vodičské preukazy a v treťom rade podmienok obnovy alebo predĺženia vodičských preukazov vydaných pred prebratím smernice 91/439 do španielskeho právneho poriadku.
O prípustnosti tretieho žalobného dôvodu
34. Španielska vláda popiera prípustnosť tretieho žalobného dôvodu z dôvodu, že nebol uvedený ani vo výzve, ani v odôvodnenom stanovisku.
35. Komisia sa formálne nevyjadrila k tejto námietke neprípustnosti.
36. V tomto smere je vhodné pripomenúť, že výzva adresovaná Komisiou členskému štátu a potom odôvodnené stanovisko vydané Komisiou predstavujú hranice predmetu sporu, ktoré už nemôžu byť ďalej rozšírené. Možnosť dotknutého členského štátu predložiť svoje pripomienky predstavuje dôležitú záruku stanovenú v Zmluve o ES, a to aj v prípade, že daný štát usúdi, že ju nemusí využiť, a jej dodržanie je podstatnou formálnou podmienkou konania o nesplnenie povinnosti členským štátom. V dôsledku toho sa odôvodnené stanovisko a žaloba Komisie musia zakladať na rovnakých výhradách, ako sú tie uvedené vo výzve, ktorou sa začalo konanie pred podaním žaloby (pozri najmä rozsudky z 29. septembra 1998, Komisia/Nemecko, C‑191/95, Zb. s. I‑5449, bod 55, a z 22. apríla 1999, Komisia/Spojené kráľovstvo, C‑340/96, Zb. s. I‑2023, bod 36).
37. V tomto prípade vyplýva z výzvy a z odôvodneného stanoviska, že počas konania pred podaním žaloby Komisia jasne uviedla výhradu, ktorej prípustnosť španielska vláda napáda. Toto konštatovanie je podložené aj skutočnosťou, že španielska vláda podala vo svojej odpovedi na výzvu vysvetlenie dôvodov, ktoré ju viedli k prijatiu ustanovení uvedených v predmetnej výhrade.
38. Z tohto dôvodu treba námietku neprípustnosti tretieho žalobného dôvodu vznesenú španielskou vládou zamietnuť.
O podstate
O prvom žalobnom dôvode
– Tvrdenia účastníkov konania
39. Komisia svojím prvým žalobným dôvodom vytýka Španielskemu kráľovstvu, že porušilo zásadu vzájomného uznávania vodičských preukazov, ktorý je uvedený v článku 1 ods. 2 smernice 91/439 tým, že v článkoch 22 až 24 nariadenia o vodičoch stanovilo povinnú a systematickú registráciu vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi, ktorých držitelia si zriadili zvyčajné bydlisko v Španielsku.
40. Komisia uvádza, že registrácia vodičských preukazov je povinná do šiestich mesiacov odo dňa zosúladenia pobytu s požiadavkami právnych predpisov alebo potvrdenia usadenia sa držiteľa vodičského preukazu na zvyčajnom bydlisku v Španielsku .
V prípade nevykonania takejto registrácie nebude vodičský preukaz na španielskom území ďalej platiť, pričom vedenie vozidla s takýmto preukazom bude považované za vedenie bez povolenia správneho orgánu a môže mať za následok správne sankcie, ako aj následky občiansko-právne, trestno-právne a správno-právne.
41. Na jednej strane vyplýva z ustálenej súdnej praxe Súdneho dvora, že zásada vzájomného uznávania vodičských preukazov sa musí uplatňovať „bez akýchkoľvek formalít“ (rozsudky z 29. februára 1996, Skanavi a Chryssanthakopoulos, C‑193/94, Zb. s. I‑929, bod 26, a z 29. októbra 1998, Awoyemi, C‑230/97, Zb. s. I‑6781, bod 41). Keďže v tomto prípade predstavuje registrácia vodičského preukazu vydaného iným členským štátom podmienku vzájomného uznávania, táto registrácia je prekážkou voľného pohybu osôb. Skutočnosť, že španielski štátni príslušníci sú rovnako povinní zaregistrovať svoje preukazy, nie je v tomto ohľade relevantná.
42. Na druhej strane, v protiklade s tým, čo uvádza španielska vláda, registrácia nie je nevyhnutná pre uplatnenie možnosti, ktorú článok 1 ods. 3 smernice 91/439 dáva členským štátom. Vo svojom rozsudku z 22. januára 2002, Canal Satélite Digital (C‑390/99, Zb. s. I‑607) Súdny dvor rozhodol, že systém povinného zapisovania, ktorého cieľom bolo zabezpečiť dodržiavanie povinností alebo možností daných smernicou, je v súlade s právom Spoločenstva len pokiaľ rešpektuje základné slobody zaručené v Zmluve.
43. Podľa Komisie povinná a systematická registrácia vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi, ako aj ukladanie osobitne ťažkých sankcií v prípade porušenia tejto povinnosti, je zjavne neprimeraná voči cieľu, ktorý by mohlo Španielske kráľovstvo sledovať pri uplatňovaní článku 1 ods. 3 smernice 91/439. Tento cieľ by mohol byť napríklad dosiahnutý vykonávaním cestných kontrol a informovaním držiteľov vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi o povinnostiach, ktoré im vyplývajú zo španielskych právnych predpisov, čo sa týka dĺžky platnosti vodičských preukazov a lekárskych prehliadok.
44. Komisia dodáva, že postup registrácie, ktorý je predmetom sporu, nie je možné odôvodniť v zmysle článku 8 ods. 2 smernice 91/439, keďže účinnosť systému berúceho do úvahy opakované páchanie priestupkov môže byť zaistená registrovaním údajov uvedených v preukazoch pri príležitosti zistenia prvého priestupku.
45. Španielska vláda v prvom rade uvádza, že postup registrácie, ktorý je predmetom sporu, nie je v rozpore so zásadou vzájomného uznávania vodičských preukazov, ktorý je uvedený v článku 1 ods. 2 smernice 91/439. Vodičské preukazy vydané inými členskými štátmi síce musia byť registrované, ale ich držitelia sa nemusia podrobiť dodatočným skúškam. Platnosť uvedených preukazov je teda uznávaná. Navyše držitelia vodičských preukazov vydaných iným členským štátom nie sú povinní vymeniť svoje preukazy za španielske vodičské preukazy. Keďže teda systém, ktorý je predmetom sporu, nepredpokladá takúto povinnú výmenu preukazov, zásady stanovené Súdnym dvorom v už citovaných rozsudkoch Skanavi a Chryssanthakopoulos, ako aj Awoyemi sa nemôžu uplatniť v tomto konaní.
46. Španielska vláda ďalej uvádza, že povinná registrácia vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi je jediný spôsob, ako si splniť povinnosti, ktoré jej vyplývajú pri uplatňovaní článkov 1 ods. 3 a článku 8 ods. 2 smernice 91/439.
47. V tomto smere španielska vláda upresňuje, že keďže sporná registrácia umožňuje príslušným orgánom vedieť o všetkých vodičoch, ktorí sa usadili na španielskom území, predstavuje nevyhnutné opatrenie na jednej strane na zabezpečenie uplatňovania vnútroštátnych predpisov týkajúcich sa lekárskych prehliadok, dôb platnosti vodičských preukazov a daní a na druhej strane na kontrolu sankcií uložených vodičom. Za týchto podmienok nedochádza k zásahu do voľného pohybu osôb, ani k zavádzaniu prekážok, ktoré by sa líšili od prekážok, ktoré uvedená smernica predvída. Aj keby sa predpokladalo, že sporná registrácia predstavuje prekážku voľného pohybu osôb, táto prekážka je primeraná cieľu sledovanému smernicou. Navyše sporná registrácia by mala byť považovaná analogicky s tým, čo Súdny dvor rozhodol vo svojom rozsudku z 21. marca 2002, Cura Anlagen (C‑451/99, Zb. s. I‑3193), za potrebnú a mala by predstavovať prirodzený dôsledok výkonu oprávnení, ktoré smernica 91/439 zverila členským štátom.
48. Španielska vláda uvádza na záver, že povinná registrácia vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi sleduje rovnako cieľ rovnosti zaobchádzania, čo sa týka kontroly schopností potrebných na vedenie motorového vozidla. Tento cieľ nie je možné dosiahnuť kontrolami na verejných cestách, keďže tieto kontroly majú náhodný charakter. Na to, aby mohli byť účinné, by museli trvať stále, čo by bolo na jednej strane nemožné a na druhej strane by to predstavovalo prekážku voľného pohybu osôb.
49. Vláda Spojeného kráľovstva uvádza, v prvom rade, že ak Komisia uznáva prípustnosť systému registrácie, mala by rovnako prijať, že porušenie povinnosti registrácie bude sankcionované. Je však potrebné, aby táto sankcia bola v súlade so zásadou proporcionality.
50. Táto vláda ďalej uvádza, že členský štát môže v prípade, že neexistuje akýkoľvek iný prostriedok umožňujúci získať potrebné informácie týkajúce sa údajov o držiteľoch vodičských preukazov, ktorí sa usadili na jeho území, požadovať od týchto vodičov, aby zapísali svoje vodičské preukazy do registra s cieľom využitia možností, ktoré mu vyplývajú zo smernice 91/439. Takáto registrácia je navyše v súlade so zásadami stanovenými v rozsudku z 28. novembra 1978, Choquet (16/78, Zb. s. 2293), ako aj v už citovanom rozsudku Skanavi a Chryssanthakopoulos.
51. Vláda Spojeného kráľovstva na záver uvádza, že systém založený na oznamovaní informácií týkajúcich sa práva viesť vozidlo s vodičským preukazom vydaným iným členským štátom a na cestných kontrolách nepostačuje na zabezpečenie dodržiavania vnútroštátnych predpisov, ktoré sa môžu vzťahovať na držiteľov uvedených preukazov.
52. Na jednej strane informovanie držiteľa vodičského preukazu o povinnostiach, ktoré sa na neho vzťahujú, nie je rovnocenné s tým, keď je tento držiteľ prinútený prostredníctvom registrácie držiteľov vodičských preukazov ich dodržiavať. Všetky členské štáty, ktoré nemajú systém oficiálnej zmeny bydliska alebo iný systém identifikácie údajov, si nemôžu navyše takúto informáciu zabezpečiť. Na druhej strane kontroly na verejných cestách, ktorých účinnosť nie je možné zabezpečiť bez obmedzenia voľného pohybu, porušujú zásadu rovnosti zaobchádzania s vodičmi, pretože nie sú ani systematické, ani účinné a dochádza k nim iba v prípade porušenia predpisov.
– Posúdenie Súdnym dvorom
53. Čo sa týka, v prvom rade, povinnosti registrácie stanovenej španielskymi predpismi, je potrebné pripomenúť, že článok 1 ods. 2 smernice 91/439 stanovuje zásadu vzájomného uznávania vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi a že toto uznávanie musí byť zabezpečené bez akýchkoľvek formalít (pozri najmä rozsudok z 10. júla 2003, Komisia/Holandsko, C‑246/00, Zb. s. I‑7485, bod 60).
54. Je potrebné dodať, že povinnosť vzájomného uznávania vodičských preukazov je jasnou a bezpodmienečnou povinnosťou a že členským štátom nebola poskytnutá voľnosť vo veci prijímania opatrení zabezpečujúcich súlad s touto povinnosťou (pozri rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 61).
55. Ako Súdny dvor rozhodol v bode 62 svojho už citovaného rozsudku Komisia/Holandsko, ak sa stala registrácia vodičského preukazu vydaného iným členským štátom povinnosťou, pretože držiteľovi takéhoto preukazu hrozí sankcia, pokiaľ po usadení sa v prijímajúcom členskom štáte vedie vozidlo bez toho, aby si dal zaregistrovať svoj vodičský preukaz, táto registrácia musí byť považovaná za formalitu v zmysle ustálenej súdnej praxe Súdneho dvora, a je preto v rozpore s článkom 1 ods. 2 smernice 91/439.
56. Ako španielska vláda pripustila na pojednávaní, držiteľ vodičského preukazu vydaného iným členským štátom, ktorý má svoje zvyčajné bydlisko viac ako šesť mesiacov v Španielsku a ktorý vedie vozidlo bez toho, že si dal zaregistrovať uvedený preukaz v Španielsku, je považovaný za osobu, ktorá spáchala priestupok, za ktorý je možné uložiť pokutu. Z tohto dôvodu je potrebné skonštatovať, že registrácia napadnutá žalobou Komisie predstavuje formalitu odporujúcu zásade vzájomného uznávania stanoveného v článku 1 ods. 2 smernice 91/439.
57. Čo sa týka odôvodnení predložených španielskou vládou, je potrebné najprv uviesť, že v rozpore s tým, čo uviedla španielska vláda, článok 1 ods. 3 a článok 8 ods. 2 smernice 91/439 neukladajú členským štátom povinnosti, ale poskytujú im možnosti.
58. Ďalej je potrebné skonštatovať, ako Súdny dvor už rozhodol v bodoch 68 a 69 už citovaného rozsudku Komisia/Holandsko, že povinná registrácia vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi nie je nevyhnutná pre zabezpečenie uplatňovania vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa lekárskych prehliadok, doby platnosti a daní, keďže systém založený na cestných kontrolách a na informovaní držiteľov vodičských preukazov rovnako umožňuje dosiahnuť tento cieľ.
59. Na jednej strane, to, že vodičský preukaz vydaný iným členským štátom nie je zaregistrovaný v prijímajúcom členskom štáte, nebráni tomu, aby pri príležitosti cestných kontrol príslušné orgány prijímajúceho členského štátu mohli správne uplatňovať vnútroštátne predpisy týkajúce sa doby platnosti vodičských preukazov, a to tak, že od dátumu vydania uvedeného na preukaze budú počítať dobu platnosti stanovenú v týchto predpisoch (v tomto zmysle pozri rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 68, a uznesenie z 29. januára 2004, Krüger, C‑253/01, zatiaľ neuverejnené v Zbierke, bod 27).
60. Na druhej strane je na držiteľovi vodičského preukazu vydaného členským štátom, ktorý si zriadil zvyčajné bydlisko na území iného členského štátu, ktorý využíva možnosť stanovenú v článku 1 ods. 3 smernice 91/439, aby preukázal, že dodržal predpisy prijímajúceho členského štátu týkajúce sa lekárskych prehliadok a obnovenia vodičského preukazu. Stačilo by teda informovať držiteľov vodičských preukazov vydaných inými členskými štátmi o povinnostiach, ktoré im vyplývajú z právnych predpisov prijímajúceho členského štátu vtedy, keď budú títo držitelia vykonávať kroky potrebné na usadenie sa a uplatňovať predpokladané sankcie v prípade nerešpektovania predmetných predpisov (v tomto zmysle pozri rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 69, a uznesenie Krüger, už citované, body 28 a 34).
61. Je však potrebné upresniť, že právo Spoločenstva nebráni tomu, aby prijímajúci členský štát navrhol držiteľovi vodičského preukazu vydaného iným členským štátom fakultatívnu registráciu tohto preukazu, z čoho by mu vyplývala výhoda, že bude napríklad zavolaný na lekársku prehliadku, a tým sa mu zníži pravdepodobnosť, že spácha nechcené porušenie právnych predpisov prijímajúceho členského štátu.
62. Je potrebné dodať, ako to generálny advokát uviedol v bode 52 svojich návrhov, že povinná a systematická registrácia preukazov vydaných v iných členských štátoch v prijímajúcom členskom štáte nie je nevyhnutná ani na to, aby orgány prijímajúceho členského štátu mohli uplatňovať svoje vnútroštátne predpisy týkajúce sa obmedzenia, pozastavenia, odňatia alebo zrušenia práva viesť vozidlo a ak je to potrebné, vymeniť daný vodičský preukaz na tieto účely.
63. Pri prvom porušení predpisov na území prijímajúceho členského štátu, ktoré môže viesť k uplatneniu týchto ustanovení, môžu totiž príslušné orgány tohto štátu pristúpiť k registrácii údajov z vodičského preukazu vodiča, ktorý spáchal predmetný priestupok. Takto teda pri neskorších priestupkoch toho istého vodiča majú k dispozícii informácie potrebné na to, aby mohli prípadne priamo pristúpiť k odňatiu preukazu alebo inému opatreniu podľa vnútroštátnych predpisov, uvedenému v článku 8 ods. 2 smernice 91/439. Rovnako nič nebráni orgánom prijímajúceho členského štátu, aby si na to, aby mohli pri uplatnení týchto ustanovení zohľadniť priestupky spáchané v členskom štáte, ktorý vydal vodičský preukaz, vyžiadali – v rámci vzájomnej pomoci a výmeny informácií uvedených v článku 12 ods. 3 uvedenej smernice – informácie od orgánov členského štátu, ktorý vydal predmetný vodičský preukaz.
64. Je potrebné napokon uviesť, že cestné kontroly doporučené Komisiou môžu byť vykonané bez toho, aby predstavovali zásah do voľného pohybu osôb alebo zásady rovnosti zaobchádzania. Na jednej strane, v rozpore s tým, čo zrejme navrhujú španielska vláda a vláda Spojeného kráľovstva, skutočnosť, že pri cestnej kontrole sa vodič vozidla v čase jej výkonu nebude môcť chvíľu pohybovať, nemožno v zásade považovať za obmedzenie voľného pohybu osôb v rozpore so Zmluvou. Na druhej strane skutočnosť, že cestné kontroly sú vykonávané náhodne, vôbec nepredstavuje porušenie zásady rovnosti zaobchádzania.
65. Za týchto podmienok je potrebné skonštatovať, že prvý žalobný dôvod Komisie je dôvodný.
O druhom žalobnom dôvode
– Tvrdenia účastníkov konania
66. Svojím druhým žalobným dôvodom Komisia vytýka Španielskemu kráľovstvu, že porušilo ustanovenia prílohy I bodu 4 smernice 91/439 tým, že stanovilo v článku 25 ods. 2 predpisu o vodičoch povinnú výmenu vodičského preukazu vydaného iným členským štátom za španielsky vodičský preukaz, pokiaľ v ňom už nie je miesto na vykonanie zápisu potrebných administratívnych údajov.
67. Podľa Komisie možnosť zapísať do vodičského preukazu nové údaje je prísne obmedzená smernicou 91/439, ktorá v tejto súvislosti stanovuje podmienku nediskriminácie a podmieňuje takýto zápis na uvedenom preukaze existenciou voľného miesta pre jeho vykonanie. Ale ani článok 8, ktorý upravuje výmenu preukazov, ani iné ustanovenie uvedenej smernice nestanovuje povinnosť pristúpiť k výmene vodičského preukazu v prípade, že na ňom nie je voľné miesto. Smernica 91/439 upravuje taxatívnym spôsobom výmenu vodičských preukazov, a preto je potrebné skonštatovať, že povinnosť takej výmeny, aká je predmetom tohto sporu, je v rozpore s touto smernicou.
68. Podľa španielskej vlády, keďže smernica 91/439 zveruje členským štátom právo uviesť určité údaje na vodičské preukazy vydané inými členskými štátmi, nie je možné správne tvrdiť, že táto možnosť zanikne z dôvodu, že miesto určené pre tieto údaje na preukazoch chýba. Povinná výmena je teda potrebná na to, aby vnútroštátne orgány mohli vykonávať právo zapísať tieto údaje na uvedené preukazy. Toto právo nemôže byť obmedzované otázkami praktického charakteru ako formát preukazu alebo správanie sa jeho držiteľa. Bez povinnej výmeny by výkon oprávnenia, ktoré poskytuje príloha I bod 4 smernice 91/439 vyústil do porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, pretože k vodičom by sa pristupovalo rozdielne podľa toho, či ich vodičský preukaz umožňuje zápis ďalších údajov alebo nie. Výmena takéhoto preukazu za nový španielsky preukaz aj tak nespôsobí žiadnu ujmu jeho držiteľovi.
– Posúdenie Súdnym dvorom
69. Je potrebné pripomenúť, že možnosť, ktorú článok 1 ods. 3 smernice 91/439 priznáva prijímajúcemu členskému štátu, a to zapísať do vodičského preukazu vydaného iným členským štátom potrebné administratívne údaje, je, ako to vyplýva z prílohy I bodu 4 smernice 91/439, výslovne podriadená podmienke, že prijímajúci členský štát má na uvedenom preukaze k dispozícii miesto potrebné na tieto účely.
70. Pristúpiť k výmene vodičského preukazu vydaného iným členským štátom, keď už nie je na takomto preukaze k dispozícii miesto vyhradené pre nevyhnutné administratívne poznámky, nie je v súlade so smernicou 91/439, pretože takáto výmena nie je uvedená na taxatívnom zozname prípadov, kedy je výmena povolená, uvedenom v článku 8 uvedenej smernice.
71. Vzhľadom na toto konštatovanie a na skutočnosť, že z ustálenej súdnej praxe vyplýva, že článok 1 ods. 2 a článok 8 ods. 1 smernice 91/439 v spojení s deviatym odôvodnením tej istej smernice zakazujú členským štátom okrem iného požadovať výmenu vodičských preukazov vydaných iným členským štátom (pozri najmä uznesenie Krüger, už citované, bod 30), takú výmenu, akú stanovuje článok 25 ods. 2 nariadenia o vodičoch, je nutné považovať za nezlučiteľnú so smernicou 91/439, konkrétne s prílohou I bodom 4 tejto smernice.
72. Z toho vyplýva, že druhý žalobný dôvod Komisie je takisto dôvodný.
O treťom žalobnom dôvode
– Tvrdenia účastníkov konania
73. Svojím tretím žalobným dôvodom Komisia vytýka Španielskemu kráľovstvu, že porušilo článok 7 ods. 1 písm. a) smernice 91/439 tým, že stanovilo v siedmom prechodnom ustanovení nariadenia o vodičoch, že držitelia vodičského preukazu vydaného v súlade s predchádzajúcimi právnymi predpismi pred nadobudnutím účinnosti smernice 91/439 majú právo na obnovenie tohto preukazu pod podmienkou, že splnia minimálne kritériá stanovené touto právnou úpravou.
74. Siedme prechodné ustanovenie nariadenia o vodičoch priznáva teda týmto držiteľom preukazov nadobudnuté právo, ktoré smernica 91/439 nepredvída, keďže táto smernica v článku 7 ods. 1 písm. a) a v prílohe III stanovuje, že požiadavky vzťahujúce sa na fyzickú a duševnú spôsobilosť, ktoré upravuje, musia byť splnené pri každom obnovení vodičského preukazu.
75. Komisia dodáva, že v rozpore s tým, čo uvádza španielska vláda, na jednej strane skutočnosť, že smernica 91/439 nepriznáva nadobudnuté práva, nie je dôsledkom opomenutia a na druhej strane uvedená smernica neodporuje zásade zákazu retroaktivity zákonov, keďže sa vzťahuje iba na budúce účinky vodičských preukazov. V každom prípade by španielska vláda nemala v rámci konania o nesplnenie povinnosti tvrdiť, že smernica, ktorej porušenie jej Komisia vytýka, je nezákonná.
76. Španielska vláda uvádza, že siedme prechodné ustanovenie nariadenia o vodičoch stanovuje retroaktívne uplatňovanie úpravy, ktorá je v súčasnosti účinná, pokiaľ je táto výhodnejšia ako predchádzajúca úprava, a v prípadoch, v ktorých to tak nie je, zachováva predchádzajúce podmienky platné pre vodičské preukazy získané v súlade s predchádzajúcou právnou úpravou. Toto opatrenie, ktoré má obmedzený rozsah pôsobnosti, je ale nevyhnutné pre to, aby nebola porušená zásada rešpektovania nadobudnutých práv, ako aj zásada zákazu retroaktivity zákonov stanovujúcich sankcie, ktoré sú prísnejšie alebo ktoré obmedzujú individuálne práva. Španielska vláda ďalej uvádza, že podľa jej vnútroštátneho právneho poriadku je také ustanovenie právneho predpisu, ktoré neuznáva práva nadobudnuté v súlade s normou, ktorá má silu zákona, neplatné, takže je vylúčené, aby nariadenie o vodičoch odmietlo predĺženie preukazu jeho držiteľovi, ktorý spĺňa lekárske kritériá stanovené vnútroštátnymi právnymi predpismi predchádzajúcimi nadobudnutiu účinnosti smernice 91/439.
– Posúdenie Súdnym dvorom
77. Je potrebné skonštatovať, že zo znenia článku 7 ods. 1 písm. a) v spojitosti s prílohou III smernice 91/439, na ktorú sa toto ustanovenie odvoláva, vyplýva, že minimálne kritériá týkajúce sa fyzickej a duševnej spôsobilosti viesť motorové vozidlo, ktoré stanovuje uvedená smernica, platia pre všetkých uchádzačov o vydanie alebo obnovenie vodičského preukazu.
78. Keďže však smernica 91/439 nerozlišuje medzi obnovením vodičských preukazov vydaných potom, ako nadobudla účinnosť, a vodičských preukazov vydaných pred týmto dátumom, je potrebné skonštatovať, že takéto rozlišovanie nie je zlučiteľné s uvedenou smernicou.
79. Tento záver je podložený konštatovaním, že výklad obhajovaný Španielskym kráľovstvom by vážne narušil cieľ sledovaný článkom 7 ods. 1 písm. a) smernice 91/439, ktorým je zlepšenie bezpečnosti na cestách, pretože by umožnil veľkému množstvu držiteľov vodičských preukazov naďalej používať preukaz vydaný podľa predpisov, ktoré nerešpektujú minimálne zdravotné kritériá stanovené smernicou 91/439.
80. Keďže nie je v tomto prípade sporné, že siedme prechodné ustanovenie nariadenia o vodičoch osobitne umožňuje držiteľom vodičských preukazov vydaných pred nadobudnutím účinnosti smernice 91/439 dosiahnuť obnovenie uvedeného preukazu bez toho, aby boli povinní splniť minimálne kritériá vzťahujúce sa na fyzickú a duševnú spôsobilosť stanovené uvedenou smernicou, je potrebné skonštatovať, že toto ustanovenie je v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. a) smernice 91/439.
81. Je vhodné dodať, že toto porušenie nemožno odôvodniť tým, že existujú vnútroštátne predpisy, ktoré stanovujú, že držitelia vodičského preukazu vydaného pred nadobudnutím účinnosti smernice 91/439 nemôžu byť nútení pri obnovovaní preukazu k tomu, aby spĺňali podmienky stanovené uvedenou smernicou.
82. Podľa ustálenej súdnej praxe sa členský štát nemôže odvolávať na ustanovenia, zvyky alebo stav svojho vnútroštátneho poriadku, aby tým odôvodnil nesplnenie povinností a nedodržanie lehôt, ktoré mu vyplývajú zo smernice (pozri najmä rozsudok z 27. novembra 2003, Komisia/Francúzsko, C‑66/03, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 12).
83. Za týchto podmienok je potrebné skonštatovať, že tretí žalobný dôvod Komisie je takisto dôvodný.
84. Vo svetle všetkých predchádzajúcich úvah je potrebné skonštatovať, že Španielske kráľovstvo si tým, že prijalo články 22 až 24 a 25 ods. 2 nariadenia o vodičoch, ako aj siedme prechodné ustanovenie toho istého nariadenia, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 1 ods. 2 a článku 7 ods. 1 písm. a), ako aj z prílohy I bodu 4 smernice 91/439.
O trovách
85. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania a toto nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania. Holandské kráľovstvo a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, ktoré vstúpili do konania na podporu návrhov Španielskeho kráľovstva, znášajú v súlade s článkom 69 ods. 4 prvým pododsekom toho istého rokovacieho poriadku svoje vlastné trovy konania.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
1) Španielske kráľovstvo si tým, že prijalo články 22 až 24 a 25 ods. 2 Reglamento de conductores (nariadenie o vodičoch) z 30. mája 1997, ako aj siedme prechodné ustanovenie toho istého nariadenia, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 1 ods. 2 a článku 7 ods. 1 písm. a), ako aj z prílohy I bodu 4 smernice Rady 91/439/EHS z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch v znení smernice Rady 96/47/ES z 23. júla 1996.
2) Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
3) Holandské kráľovstvo a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú svoje vlastné trovy konania.