62024CJ0257
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. liepos 10 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė apsauga – Darbuotojai migrantai – Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 – 3 straipsnis – Taikymo ratione materiae sritis – Laisvas darbuotojų judėjimas – SESV 45 straipsnis – Reglamentas (ES) Nr. 492/2011 – 7 straipsnis – Vienodas požiūris – Socialinės lengvatos – Neįgalus nepilnametis pasienio darbuotojo vaikas – Parama integracijai, teikiama kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams – Gyvenamosios vietos sąlyga – Proporcingumas“
Byloje C‑257/24
dėl Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Šiaurės Reino-Vestfalijos aukštesnysis socialinis teismas, Vokietija) 2024 m. balandžio 8 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. balandžio 12 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
PE, atstovaujama savo tėvų,
prieš
Städteregion Aachen
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas D. Gratsias, teisėjai E. Regan (pranešėjas) ir J. Passer,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller ir R. Kanitz,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos B.‑R. Killmann ir F. van Schaik,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 200, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72), iš dalies pakeisto 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 988/2009 (OL L 284, 2009, p. 43) (toliau – Reglamentas Nr. 883/2004), 3 straipsnio, 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje (OL L 141, 2011, p. 1) 7 straipsnio 2 dalies, taip pat SESV 20 straipsnio ir 21 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant nepilnamečio vaiko PE, atstovaujamo jo tėvų, ir Städteregion Aachen (Acheno aglomeracija, Vokietija) ginčą dėl atsisakymo suteikti jam paramą integracijai, teikiamą kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 883/2004
3
Reglamento Nr. 883/2004 I antraštinėje dalyje „Bendrosios nuostatos“ esančiame 3 straipsnyje „Taikymo [ratione materiae] sritis“ nustatyta:
„1.   Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
a)
ligos išmokas;
<…>
3.   Šis reglamentas taip pat taikomas specialioms neįmokinėms išmokoms pinigais, numatytoms 70 straipsnyje.
<…>
5.   Šis reglamentas netaikomas:
a)
socialinei paramai ir medicininei pagalbai
<…>“
4
Reglamento Nr. 883/2004 III antraštinės dalies „Specialios nuostatos, susijusios su įvairiomis išmokų rūšimis“ 9 skyriaus „Specialios neįmokinės išmokos pinigais“ 70 straipsnio „Bendrosios nuostatos“ 2 dalies c punkte numatyta:
„Šiame skyriuje „specialios neįmokinės išmokos pinigais“ – išmokos, kurios:
<…>
c)
yra išvardytos X priede.“
5
Reglamento X priedo dalis „Vokietija“ suformuluota taip:
„a)
Pagyvenusiems asmenims ir sumažėjusio darbingumo asmenims minimalų pragyvenimo lygį garantuojančios pajamos pagal Socialinio kodekso XII knygos 4 skyrių;
b)
Išmokos, skirtos garantuoti lėšas pragyvenimui pagal pagrindinę nuostatą dėl darbo ieškančių asmenų [pagal bazinį darbo ieškančių asmenų draudimą], išskyrus atvejus, kai šių išmokų atžvilgiu įvykdomi tinkamumo reikalavimai gauti laikiną priedą po to, kai gauta bedarbio pašalpa (Socialinio kodekso II knygos 24 straipsnio 1 dalis).“
Reglamentas Nr. 492/2011
6
Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Darbuotojui, jei jis yra valstybės narės pilietis, negali būti sudarytos skirtingos įdarbinimo ir darbo sąlygos, nei tos valstybės narės, kurioje jis dirba, piliečiams dėl jo pilietybės, ypač nustatant darbo užmokestį ir atleidžiant iš darbo, o jam tampant bedarbiu – jį grąžinant arba vėl priimant į darbą.
2.   Jis naudojasi tomis pačiomis socialinėmis ir mokesčių lengvatomis, kaip ir vietiniai darbuotojai.“
Vokietijos teisė
7
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Neuntes Buch Sozialgesetzbuch (Socialinis kodeksas, devintoji knyga) „Neįgaliųjų reabilitacija ir dalyvavimas“ (toliau – SGB IX) numatytos paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, skyrimo sąlygos.
8
SGB IX 101 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Paramos integracijai išmokos užsienyje nuolat gyvenantiems vokiečiams nemokamos. Nuo to konkrečiu atveju galima nukrypti, tik jeigu tai neišvengiama dėl ypatingos skubos situacijos ir kartu įrodoma, kad grįžti į Vokietijos teritoriją neįmanoma dėl toliau nurodytų priežasčių:
1)   vaiko, kuris dėl teisinių priežasčių turi likti užsienyje, priežiūra ir auklėjimas;
2)   ilgalaikė stacionari priežiūra institucijoje ar įstaigoje arba slaugos poreikis; arba
3)   viešosios valdžios aktas.“
9
SGB IX 104 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Paramos integracijai išmokos nustatomos atsižvelgiant į konkretaus atvejo ypatumus, visų pirma į poreikių pobūdį, asmeninę situaciją, socialinę aplinką, nuosavus pajėgumus ir išteklius. <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
10
Apeliantė pagrindinėje byloje, 2009 m. Vokietijoje gimusi Vokietijos ir Airijos pilietė, kartu su tėvais gyvena Belgijoje netoli Vokietijos sienos. Jos motina, Vokietijos pilietė, yra Achene (Vokietija) visą darbo dieną pagal darbo sutartį dirbanti gydytoja. Jos tėvas, Airijos pilietis, buvo Mastrichte (Nyderlandai) dirbantis Europos Sąjungos pareigūnas.
11
Apeliantė pagrindinėje byloje turi protinę negalią, dėl kurios reikalinga speciali priežiūra. Ji lankė specialiąją mokyklą Epene (Belgija), o nuo 2017–2018 mokslo metų lanko įtraukiąsias mokyklas Achene. Jos prašymu Acheno aglomeracija pagal SGB IX nuostatas skyrė jai paramą integracijai, teikiamą kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, už 2017–2018 – 2020–2021 mokslo metus, padengdama išlaidas už mokytojo padėjėjo paslaugas iš pradžių už 15 valandų, o vėliau – už 35 valandas per savaitę.
12
2021 m. birželio 9 d. sprendimu Acheno aglomeracija atmetė prašymą skirti paramą integracijai už 2021–2022 mokslo metus, motyvuodama tuo, kad apeliantė pagrindinėje byloje, nuolat gyvendama Belgijoje, neatitinka iš SGB IX 101 straipsnio 1 dalies išplaukiančios gyvenamosios vietos nacionalinėje teritorijoje sąlygos. 2021 m. rugpjūčio 20 d. sprendimu ši institucija, remdamasi tuo pačiu pagrindu, atmetė apeliantės pagrindinėje byloje prieštaravimą dėl pradinio sprendimo atmesti prašymą.
13
2022 m. sausio 25 d. sprendimu Sozialgericht Aachen (Acheno socialinis teismas, Vokietija), taip pat remdamasis šiuo pagrindu, atmetė apeliantės pagrindinėje byloje, atstovaujamos tėvų, ieškinį dėl tų sprendimų. Be to, tas teismas konstatavo, kad teisė į paramą integracijai, teikiamą kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, taip pat negali būti grindžiama Sąjungos teise, nes jos nepriskiriamos prie Reglamento 883/2004 3 straipsnio 1 dalyje nurodytų „ligos išmokų“, o šio reglamento 3 straipsnio 5 dalies a punkte aiškiai nustatyta, kad reglamentas netaikomas „socialinei paramai ir medicininei pagalbai“.
14
Apeliantė pagrindinėje byloje, atstovaujama tėvų, kreipėsi į Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Šiaurės Reino-Vestfalijos aukštesnysis socialinis teismas, Vokietija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, su skundu; juo prašė pakeisti tą sprendimą ir įpareigoti Acheno aglomeraciją – pakeičiant 2021 m. birželio 9 d. sprendimą, patvirtintą 2021 m. rugpjūčio 20 d. sprendimu, – atlyginti jai 12782,32 EUR išlaidas, patirtas naudojantis mokytojo padėjėjo paslaugomis laikotarpiu nuo 2021 m. rugpjūčio 1 d. iki 2021 m. lapkričio 30 d., nes Belgijos vokiškai kalbanti bendruomenė neatlygintinai padengė pagalbos mokykloje išlaidas už laikotarpį nuo 2021 m. gruodžio 1 d. iki 2022 m. birželio 30 d.
15
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad, vadovaujantis nacionaline teise, jam pateiktas skundas turėtų būti atmestas. Vis dėlto jam kyla klausimas, ar nacionalinė teisė šiuo klausimu yra suderinama su Sąjungos teise.
16
Pirma, tam teismui kyla klausimas, ar ši byla patenka į Reglamento Nr. 883/2004 taikymo sritį. Atrodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama parama integracijai, kaip dalyvavimo ugdant (teikiant mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams) išmoka, nėra socialinės apsaugos išmoka, patenkanti į šio reglamento taikymo ratione materiae sritį, nes ji nesiejama su objektyviais reikalavimais, kaip antai negalios lygiu, ir skiriama atsižvelgiant į suinteresuotojo asmens asmeninius poreikius, kompetentingai nacionalinei institucijai juos individualiai išnagrinėjus.
17
Be to, abejotina, ar parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, gali būti laikoma „ligos išmoka“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 1 dalies a punktą, nes sąvoka „liga“, kaip ji suprantama įprastai, reiškia laikiną sveikatos būklės pakitimą, o šia parama integracijai siekiama leisti jos gavėjams dalyvauti jų gebėjimams ir efektyvumui pritaikytuose mokymuose ir skatinti juos įsitraukti į visuomenės gyvenimą.
18
Taigi atrodo, kad parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, labiau patenka į sąvoką „socialinė parama“, kuri pagal Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 5 dalies a punktą aiškiai nepatenka į šio reglamento taikymo ratione materiae sritį. Ši parama integracijai nesusijusi su viena iš minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalyje nurodytų rizikų. Be to, profesinės veiklos, įmokų mokėjimo ar narystės laikotarpiai neturi jokios reikšmės suteikiant teisę į šią paramą; dėl jos teikimo sprendžiama kiekvienu konkrečiu atveju ir ji teikiama papildomai. Minėta parama integracijai taip pat nėra speciali neįmokinė išmoka pinigais, kaip ji suprantama pagal to paties reglamento 70 straipsnį, nes ji nenurodyta jo X priede.
19
Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad reikia išsiaiškinti, ar paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, neskyrimas Sąjungos piliečiui yra suderinamas su Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalimi, pagal kurią kiekvienas darbuotojas, kuris yra valstybės narės pilietis, kitų valstybių narių teritorijoje turi teisę į tas pačias socialines lengvatas kaip ir vietiniai darbuotojai. Kadangi apeliantės pagrindinėje byloje motina pasinaudojo teise laisvai judėti, ji turi teisę remtis šia nuostata prieš savo pilietybės valstybę narę. Vis dėlto Teisingumo Teismas dar nėra priėmęs sprendimo dėl to, ar parama integracijai, teikiama kaip išmokos už pagalbą pasienio darbuotojo neįgaliam vaikui lankant mokyklą, yra „socialinė lengvata“, kaip ji suprantama pagal minėtą nuostatą. Platus aiškinimas, kuris turi būti taikomas sąvokai „socialinė lengvata“, gali būti argumentas už tai, kad minėta parama patektų į šią sąvoką. Taigi gyvenamosios vietos sąlyga, su kuria siejamas paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, skyrimas, gali reikšti netiesioginę diskriminaciją, nes pagal savo pobūdį ji gali labiau paveikti pasienio darbuotojus nei vietinius darbuotojus.
20
Dėl tokio apribojimo pateisinimo tas teismas pažymi, kad pavojus socialinės apsaugos sistemos finansinei pusiausvyrai gali būti teisėtas bendrojo intereso tikslas, galintis pateisinti teisės į išmokas netaikymą nerezidentams. SGB IX numatytos netaikymo išimtys, iš esmės susijusios su galimu išmokų mokėjimu gyvenamosios vietos valstybėje narėje, ypatingų sunkumų atvejais leidžia išvengti bet kokios nepagrįstos diskriminacijos. Be to, būtų galima teigti, kad SESV 18 straipsnyje bendrai įtvirtintas nediskriminavimo principas buvo sukonkretintas Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 5 dalies a punkte, kiek tai susiję su socialinės paramos išmokomis, o tai pateisina tai, kad nagrinėjama parama integracijai negali būti skiriama nacionalinėje teritorijoje negyvenantiems asmenims. Taigi minėta išimtis patvirtina tarptautine viešąja teise grindžiamą teritorialumo principą, pagal kurį iš mokesčio finansuojamos paramos išmokos turi būti skiriamos tik nacionalinėje teritorijoje gyvenantiems asmenims.
21
Atsižvelgiant į tai, nėra aišku, ar paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, neskyrimas nerezidentams yra tikrai būtinas siekiant tinkamai panaudoti mokestinius išteklius. Konkrečiai kalbant, neaišku, kiek Vokietijos Federacinė Respublika iš tikrųjų sutaupytų išlaidų dėl šio neskyrimo, nustatyto 2004 m. sausio 1 d. sugriežtinus teisinį reglamentavimą. Be to, dėl minėto neskyrimo Vokietijos piliečiai nerezidentai gali būti priversti grįžti į Vokietiją, o tai lemtų šios valstybės narės išlaidų padidėjimą. Kadangi šiuo sugriežtinimu nacionalinis įstatymų leidėjas siekė sumažinti piktnaudžiavimą šia pagalba integracijai, toks tikslas taip pat atrodo abejotinas, visų pirma atsižvelgiant į proporcingumo principą. Vokietijos teritorijoje teikiamų išmokų natūra atveju piktnaudžiavimo rizika nekyla. Taip pat nėra įrodymų, kad apeliantė pagrindinėje byloje piktnaudžiavo teise, dirbtinai sukurdama sąlygas gauti Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalyje nurodytas socialines lengvatas. Galiausiai, kadangi išmokų neskyrimo nerezidentams tikslas yra atleisti kompetentingas nacionalines valdžios institucijas nuo išmokų skyrimo Vokietijos piliečiams nerezidentams sąlygų varginančio patikrinimo, jo būtinumas lieka abejotinas, nes paslaugos teikiamos Vokietijos teritorijoje.
22
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar tai, kad nerezidentams neskiriama parama integracijai, teikiama kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, reiškia objektyviai pateisinamą teisės, kurią Sąjungos piliečiai turi pagal SESV 20 straipsnį ir 21 straipsnio 1 dalį, apribojimą. Apeliantė pagrindinėje byloje atsiduria nepalankesnėje padėtyje vien dėl to, kad nusprendė pasinaudoti judėjimo laisve nuolat apsigyvendama Belgijoje.
23
Šiomis aplinkybėmis Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (Šiaurės Reino-Vestfalijos aukštesnysis socialinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Reglamento Nr. 883/2004] 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad [BGB IX] numatyta parama integracijai, teikiama kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas, yra išmoka, kaip ji suprantama pagal šį 3 straipsnį, todėl patenka į šio reglamento taikymo ratione materiae sritį?
Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų neigiamas:
2.
Ar [Reglamento Nr. 492/2011] 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinės teisės norma, pagal kurią SGB IX numatytos paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas, išmokos susiejamos su nuolatine gyvenamąja vieta nacionalinėje teritorijoje?
3.
Ar nepagrįstai suvaržoma [SESV] 20 straipsnyje ir 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta Sąjungos piliečių teisė, jeigu atsisakoma suteikti SGB IX numatytą paramą integracijai, teikiamą kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas, Sąjungos piliečiams, kurių nuolatinė arba įprastinė gyvenamoji vieta yra kitoje valstybėje narėje (netoli sienos), tačiau išmokos natūra mokamos gyvenamosios vietos valstybėje?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
24
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad tokia išmoka, kaip parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, patenka į šio reglamento taikymo ratione materiae sritį.
25
Siekiant atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia patikrinti, ar tokia parama integracijai yra socialinės apsaugos išmoka, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalį.
26
Pagal suformuotą jurisprudenciją išmokų, kurios patenka į Reglamento Nr. 883/2004 taikymo sritį, ir išmokų, kurios į ją nepatenka, atskyrimas iš esmės grindžiamas esminiais kiekvienos išmokos požymiais, pirmiausia jos tikslais ir skyrimo sąlygomis, o ne tuo, ar pagal nacionalinės teisės aktus ši išmoka laikoma socialinės apsaugos išmoka (2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
27
Taigi išmoka gali būti laikoma socialinės apsaugos išmoka, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 1 dalį, jeigu ji gavėjams skiriama neatlikus jokio individualaus ir diskrecinio asmeninių poreikių vertinimo, remiantis teisės aktuose apibrėžta situacija, ir susijusi su viena iš Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 1 dalyje aiškiai išvardytų rizikos rūšių. Abi šios sąlygos yra kumuliacinės (2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28
Dėl pirmesniame punkte nurodytos pirmos sąlygos reikia priminti, kad ji yra tenkinama, jeigu išmoka skiriama remiantis objektyviais kriterijais, kuriuos įvykdžius įgyjama teisė į išmoką, o kompetentinga nacionalinė valdžios institucija negali atsižvelgti į kitas asmenines aplinkybes (2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, nesiejama su tuo, ar įvykdytos objektyvios sąlygos, kaip antai, be kita ko, konkretus nedarbingumo ar negalios procentinis dydis ar lygis, bet ją pagal SGB IX 104 straipsnio 1 dalį skiria kompetentinga nacionalinė valdžios institucija, atsižvelgdama į suinteresuotojo asmens asmeninius poreikius ir remdamasi individualiu ir diskreciniu jo situacijos nagrinėjimu.
30
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, neatitinka pirmosios iš dviejų kumuliacinių sąlygų, nurodytų šio sprendimo 27 punkte, todėl ši parama nėra „socialinės apsaugos“ išmoka, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 1 dalį.
31
Vis dėlto primintina, kad minėto reglamento 3 straipsnio 3 dalimi reglamento taikymas išplečiamas įtraukiant 70 straipsnyje numatytas specialias neįmokines išmokas pinigais. Šiomis aplinkybėmis toliau reikia patikrinti, ar parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, yra tokia išmoka.
32
Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad iš Reglamento Nr. 883/2004 70 straipsnio 2 dalies c punkto teksto matyti, jog specialios neįmokinės išmokos pinigais suprantamos tik kaip nurodytosios šio reglamento X priede. Tačiau parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, šiame priede nenumatyta. Taigi ji nėra tokia išmoka (šiuo klausimu žr. 2020 m. kovo 12 d. Sprendimo Caisse d’assurance retraite et de la santé au travail d’Alsace-Moselle, C‑769/18, EU:C:2020:203, 35 punktą).
33
Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad tokia išmoka, kaip parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, nepatenka į šio reglamento taikymo ratione materiae sritį, jeigu šios išmokos skyrimas ne siejamas su objektyvių sąlygų įvykdymu, o grindžiamas individualiu kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos atliekamu atitinkamo asmens poreikių vertinimu.
Dėl antrojo klausimo
34
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliam pasienio darbuotojo vaikui, Sąjungos piliečiui, skyrimas susiejamas su sąlyga, kad šis vaikas turi gyventi nacionalinėje teritorijoje.
35
Siekiant atsakyti į šį klausimą, visų pirma reikia priminti, kad bet kuris Sąjungos pilietis (nepaisant jo gyvenamosios vietos ir pilietybės), kuris naudojasi laisvo darbuotojų judėjimo teise ir vykdo profesinę veiklą kitoje nei savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, patenka į SESV 45 straipsnio (nuostatos, kurią Reglamentu Nr. 492/2011 siekiama sukonkretinti) taikymo sritį (2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo PF ir kt., C‑830/18, EU:C:2020:275, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Taigi šio reglamento 7 straipsnio 2 dalis vienodai taikoma ir priimančiojoje valstybėje narėje gyvenantiems darbuotojams migrantams, ir pasienio darbuotojams, kurie dirba pagal darbo sutartį šioje valstybėje narėje, bet gyvena kitoje valstybėje narėje (2023 m. birželio 15 d. Sprendimo Thermalhotel Fontana, C‑411/22, EU:C:2023:490, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
37
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad apeliantės pagrindinėje byloje motina yra Vokietijos pilietė, kuri dirba Vokietijoje, tačiau gyvena Belgijoje.
38
Taigi pasinaudojęs judėjimo laisve toks pasienio darbuotojas turi teisę prieš savo pilietybės valstybę narę remtis Reglamentu Nr. 492/2011, visų pirma jo 7 straipsnio 2 dalimi, kurioje įtvirtintas vienodo požiūrio į darbuotojus principas, kiek tai susiję su naudojimusi „socialinėmis lengvatomis“, kaip jos suprantamos pagal šią nuostatą. Tokio pasienio darbuotojo šeimos nariai netiesiogiai naudojasi šiuo vienodu požiūriu (šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo PF ir kt., C‑830/18, EU:C:2020:275, 25 ir 26 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
39
Antra, dėl sąvokos „socialinės lengvatos“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalį, reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją ji apima visas su darbo sutartimi susijusias arba su ja nesusijusias lengvatas, kurios paprastai pripažįstamos vietiniams darbuotojams vien dėl to, kad jų gyvenamoji vieta yra nacionalinėje teritorijoje, ir kurių taikymas darbuotojams, kitų valstybių narių piliečiams, gali palengvinti jų judumą. Šioje nuostatoje daroma nuoroda į socialines lengvatas negali būti aiškinama siaurai (šiuo klausimu žr. 2024 m. balandžio 11 d. Sprendimo Sozialministeriumservice, C‑116/23, EU:C:2024:292, 51 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
40
Taigi socialinės išmokos, skiriamos darbuotojo migranto, kuris turi prisidėti prie išlaikymo, išlaikomam vaikui, yra socialinės lengvatos (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1985 m. birželio 20 d. Sprendimo Deak, 94/84, EU:C:1985:264, 24 punktą; 1987 m. birželio 18 d. Sprendimo Lebon, 316/85, EU:C:1987:302, 13 punktą ir 2013 m. birželio 20 d. Sprendimo Giersch ir kt., C‑20/12, EU:C:2013:411, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
41
Darytina išvada, kad parama integracijai, teikiama kaip išmokos už SGB IX numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, yra socialinė lengvata, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalį.
42
Trečia, reikia pažymėti, kad ši nuostata yra konkreti SESV 45 straipsnyje įtvirtinto vienodo požiūrio principo išraiška specifinėje socialinių lengvatų skyrimo srityje ir turi būti aiškinama taip pat, kaip ir pastaroji nuostata (2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo PF ir kt., C‑830/18, EU:C:2020:275, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43
Vienodo požiūrio principas draudžia ne tik atvirą diskriminaciją dėl pilietybės, bet ir visas netiesioginės diskriminacijos formas, kurios, taikant kitus atskyrimo kriterijus, iš esmės lemia tokį patį rezultatą (2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo PF ir kt., C‑830/18, EU:C:2020:275, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44
Tokia gyvenamosios vietos sąlyga, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, su kuria atitinkamos valstybės narės teisinis reglamentavimas sieja paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, skyrimą, dėl savo pobūdžio gali sudaryti mažiau palankias sąlygas kitoje valstybėje narėje gyvenantiems pasienio darbuotojams, todėl ji reiškia netiesioginę diskriminaciją, kurią apima Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalis (šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo PF ir kt., C‑830/18, EU:C:2020:275, 31 ir 32 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
45
Taigi toks nacionalinis teisinis reglamentavimas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, dėl kurio tam tikri darbuotojai atsiduria mažiau palankioje padėtyje vien dėl to, kad nuolat apsigyveno kitoje valstybėje narėje, reiškia laisvo darbuotojų judėjimo apribojimą, kaip tai suprantama pagal SESV 45 straipsnį, nes, nors ir vienodai taikomas, gali kliudyti valstybės narės piliečiui išvykti iš savo kilmės valstybės siekiant pasinaudoti teise laisvai judėti arba jį nuo to atgrasyti (šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo PF ir kt., C‑830/18, EU:C:2020:275, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
46
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją toks laisvo darbuotojų judėjimo apribojimas gali būti leidžiamas tik jeigu yra objektyviai pateisinamas. Tam reikia, kad jis būtų tinkamas teisėto tikslo įgyvendinimui užtikrinti ir neviršytų to, kas būtina šiam tikslui pasiekti (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2012 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Caves Krier Frères, C‑379/11, EU:C:2012:798, 48 punktą ir 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo PF ir kt., C‑830/18, EU:C:2020:275, 39 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
47
Nagrinėjamu atveju Vokietijos vyriausybė teigia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama gyvenamosios vietos sąlyga pateisinama tikslu užtikrinti, pirma, realų ryšį tarp paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, prašytojo ir šią paramą skiriančios valstybės narės ir, antra, nacionalinės socialinės apsaugos sistemos finansinę pusiausvyrą.
48
Primintina, kad nacionaliniu teisiniu reglamentavimu, skirtu realiam ryšiui tarp socialinės išmokos prašytojo ir kompetentingos valstybės narės nustatyti, taip pat nacionalinės socialinės apsaugos sistemos finansinei pusiausvyrai išsaugoti, siekiami tikslai iš esmės yra teisėti tikslai, kuriais galima pateisinti laisvo darbuotojų judėjimo apribojimus (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo A (Pagalba neįgaliajam), C‑679/16, EU:C:2018:601, 69 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
49
Vis dėlto tokia gyvenamosios vietos sąlyga, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, viršijama tai, kas būtina šiems tikslams pasiekti. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, jeigu pasienio darbuotojai finansiškai prisideda prie priimančiosios valstybės narės socialinės politikos mokėdami mokesčius ir socialines įmokas už šioje valstybėje pagal darbo sutartį dirbamą darbą, jie turi turėti galimybę, be kita ko, naudotis socialinėmis lengvatomis tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir vietiniai darbuotojai (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2024 m. gegužės 16 d. Sprendimo Hocinx, C‑27/23, EU:C:2024:404, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50
Šiuo atžvilgiu egzistuoja realus ir pakankamas ryšys tarp paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, prašytojo ir kompetentingos valstybės narės; jis leidžia pastarajai įsitikinti, kad ekonominė našta, susijusi su šios išmokos mokėjimu, netaps nepagrįsta (pagal analogiją žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo A (Pagalba neįgaliajam), C‑679/16, EU:C:2018:601, 71 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
51
Be to, tiek, kiek Vokietijos vyriausybė pabrėžia būtinybę atsižvelgti į neįgalaus asmens socialinę aplinką, siekiant įsitikinti, kad parama integracijai atitinka būtent jo konkrečius individualius poreikius, taigi ir būtinybę galėti kontroliuoti jos veiksmingumą ir poveikį, pakanka pažymėti, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog minėta parama yra Vokietijos teritorijoje teikiama išmoka natūra neįgaliam vaikui mokykloje, todėl Vokietijos valdžios institucijos puikiai gali atlikti visus tokiam individualizavimui būtinus patikrinimus, net jei vaikas ir jo tėvai nuolat gyvena kitoje valstybėje narėje. Be to, ši vyriausybė bet kuriuo atveju nepaaiškina, kodėl gyvenimas nacionalinėje teritorijoje yra būtinas tokios išmokos natūra individualizavimui.
52
Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliam pasienio darbuotojo vaikui, Sąjungos piliečiui, skyrimas susiejamas su sąlyga, kad šis vaikas turi gyventi nacionalinėje teritorijoje, jeigu tokia sąlyga viršija tai, kas būtina šio teisinio reglamentavimo tikslams pasiekti.
Dėl trečiojo klausimo
53
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į antrąjį klausimą, į trečiąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
54
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, iš dalies pakeisto 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 988/2009, 3 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
tokia išmoka, kaip parama integracijai, teikiama kaip išmokos už Neuntes Buch Sozialgesetzbuch (Socialinis kodeksas, devintoji knyga) numatytas mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliems vaikams, nepatenka į Reglamento Nr. 883/2004, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 988/2009, taikymo ratione materiae sritį, jeigu šios išmokos skyrimas ne siejamas su objektyvių sąlygų įvykdymu, o grindžiamas individualiu kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos atliekamu atitinkamo asmens poreikių vertinimu.
2.
2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje 7 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip:
jai prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį paramos integracijai, teikiamos kaip išmokos už mokytojo padėjėjo paslaugas neįgaliam pasienio darbuotojo vaikui, Sąjungos piliečiui, skyrimas susiejamas su sąlyga, kad šis vaikas turi gyventi nacionalinėje teritorijoje, jeigu tokia sąlyga viršija tai, kas būtina šio teisinio reglamentavimo tikslams pasiekti.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.