62024CJ0061_RES
Byla C-61/24 (Lindenbaumer) (
i
)
DL
prieš
PQ
(Bundesgerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. kovo 20 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Tvirtesnis bendradarbiavimas santuokos nutraukimui ir gyvenimui skyrium taikytinos teisės srityje – Reglamentas (ES) Nr. 1259/2010 – 8 straipsnio a ir b punktai – Sąvoka „sutuoktinių įprastinė gyvenamoji vieta“ – Vieno iš sutuoktinių turimas diplomatinių įstaigų darbuotojo statusas – Vienos konvencija dėl diplomatinių santykių“
Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Santuokos nutraukimui ir gyvenimui skyrium taikytina teisė – Reglamentas Nr. 1259/2010 – Sąvoka „sutuoktinių įprastinė gyvenamoji vieta“ – Vieno iš sutuoktinių turimas diplomatinių įstaigų darbuotojo statusas ir jo paskyrimas į pareigas priimančiojoje valstybėje – Sutuoktinių įprastinės gyvenamosios vietos priimančiojoje valstybėje nebuvimas – Išimtis – Sutuoktinių noras nustatyti savo įprastą interesų centrą šioje valstybėje – Vertinimo kriterijai
(Tarybos reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio a ir b punktai)
(žr. 35–67 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas patikslino sąvoką sutuoktinių „įprastinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 1259/2010 (
1
), kai vienas iš sutuoktinių yra diplomatinės įstaigos darbuotojas ir yra paskirtas į pareigas priimančiojoje valstybėje.
Vokietijos piliečiai DL ir PQ susituokė 1989 m. Daugiau kaip dešimt metų kartu pragyvenę nuomojamame būste Berlyne (Vokietija) (toliau – šeimos būstas), tada dar maždaug dvejus metus Stokholme (Švedija), 2019 m. rugsėjo mėn. jie apsigyveno Maskvoje (Rusija), Vokietijos ambasados teritorijoje esančiame bute; PQ šioje ambasadoje dirba patarėju.
Ketindami grįžti į Vokietiją, sutuoktiniai vis dėlto pasiliko šeimos būstą, jame nuo 2019 m. rugsėjo mėn. gyvena vienas iš jų pilnamečių vaikų, o kai kurios šio būsto dalys buvo pernuomotos iki 2020 m. birželio mėn.
2020 m. sausio mėn. DL grįžo į Berlyną dėl operacijos ir gyveno šeimos būste iki 2021 m. vasario mėn. Paskui ji grįžo į Maskvą ir gyveno bute Vokietijos ambasados teritorijoje, iš šio buto ji galutinai išsikraustė 2021 m. gegužės mėn. ir grįžo į Berlyną. Šiuo metu ji gyvena šeimos būste Berlyne, o PQ ir toliau gyvena Maskvoje.
2021 m. liepos 8 d. PQ pateikė Amtsgericht (apylinkės teismas, Vokietija) prašymą nutraukti santuoką ir nurodė, kad nuo 2020 m. sausio mėn. su DL gyveno atskirai ir kad nuo 2021 m. kovo mėn. jie galutinai gyvena skyrium. DL dėl prašymo nutraukti santuoką pareiškė prieštaravimą motyvuodama tuo, kad sutuoktiniai gyvena skyrium ne ilgiau kaip nuo 2021 m. gegužės mėn., kai ji grįžo į Berlyną. Šis prašymas buvo atmestas motyvuojant tuo, kad nebuvo pasibaigęs pagal Vokietijos teisę reikalaujamas gyvenimo skyrium laikotarpis ir kad nebuvo pakankamai rimtų priežasčių nedelsiant nutraukti santuoką.
PQ pateikė skundą Kammergericht (aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija), ir šis teismas nutraukė santuoką pagal Rusijos teisę, kuri, jo nuomone, taikytina pagal Reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio b punktą, nes šioje šalyje buvo paskutinė sutuoktinių įprastinė gyvenamoji vieta.
DL dėl šio sprendimo nutraukti santuoką pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Šis teismas abejoja, ar sąvoka „įprastinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 1259/2010, turi būti aiškinama taip pat kaip sąvoka „nuolatinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 2201/2003 (
2
). Jam kyla klausimas, ar, siekiant nustatyti Reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio a ir b punktuose nurodytą sutuoktinių „įprastinę gyvenamąją vietą“, svarbūs ar net lemiami veiksniai yra vieno iš sutuoktinių darbas valstybėje kaip diplomato, sutuoktinių fizinio buvimo šioje valstybėje trukmė ir socialinės bei šeimos integracijos joje lygis.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia Teisingumo Teismas konstatavo, kad Reglamente Nr. 1259/2010 nepateikiama sąvokos „įprastinė gyvenamoji vieta“ apibrėžties ir nedaroma jokios nuorodos į valstybių narių teisę, siekiant nustatyti šios sąvokos prasmę ir apimtį. Taigi ji turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai, atsižvelgiant į nuostatos tekstą, kontekstą ir teisės aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus.
Sąvokai „nuolatinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2201/2003 3 straipsnio 1 dalies a punktą, iš esmės būdingi du aspektai, t. y. pirma, suinteresuotojo asmens valia nustatyti įprastą savo interesų centrą konkrečioje vietoje ir, antra, palyginti nuolatinio pobūdžio buvimas atitinkamos valstybės narės teritorijoje. Atsižvelgiant į būtiną reglamentų Nr. 1259/2010 ir Nr. 2201/2003 nuostatų nuoseklumą, tie patys elementai būtini sąvokai „įprastinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio a ir b punktus, apibūdinti. Tokia vienoda samprata atspindi glaudžias šių dviejų reglamentų, reglamentuojančių, be kita ko, santuokos nutraukimą ir gyvenimą skyrium, sąsajas.
Sąvokos sutuoktinių „įprastinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio a ir b punktus, apibrėžtis, kuriai būdingi šie du elementai, leidžia užtikrinti teisinį saugumą, nuspėjamumą ir lankstumą santuokos bylose ir kartu užkirsti kelią galimam piktnaudžiavimui pasirenkant taikytiną teisę.
Pirma, kiek tai susiję su vieno iš sutuoktinių turimu diplomatinės įstaigos darbuotojo statusu, pažymėtina, kad priimančiojoje valstybėje esančioje išorės atstovybėje dirbančio diplomatinės įstaigos darbuotojo profesinės veiklos pobūdis ir specifika dėl šioms pareigoms būdingų aplinkybių iš esmės patvirtina, kad diplomatinės įstaigos darbuotojas ir jo sutuoktinis šioje valstybėje neturi įprastinės gyvenamosios vietos, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio a ir b punktus.
Vis dėlto, nors vieno iš sutuoktinių turimas diplomatinės įstaigos darbuotojo statusas yra svarbus veiksnys nagrinėjant, ar sutuoktiniai nuolat gyvena priimančiosios valstybės teritorijoje, kiek tai susiję su jų buvimo šioje valstybėje priežasčių ir jų gyvenimo joje sąlygų vertinimu, vien ši aplinkybė nėra lemiama siekiant atmesti prielaidą, jog suinteresuotojo asmens ir jo šeimos narių įprastinė gyvenamoji vieta yra šioje valstybėje. Sutuoktinių „įprastinė gyvenamoji vieta“, net ir esant tokiam veiksniui, turi būti nustatoma atsižvelgiant į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktines aplinkybes.
Antra, kiek tai susiję su sutuoktinių fizinio buvimo valstybės teritorijoje trukme, pažymėtina, kad vertinant šį kriterijų reikia atsižvelgti į ypatingą diplomatinių įstaigų darbuotojų ir jų šeimos narių padėtį dėl jų pareigų pobūdžio. Viena vertus, šie asmenys dažnai išlaiko glaudų ryšį su atstovaujamąja valstybe, į kurią jie reguliariai vyksta. Kita vertus, kadangi paprastai diplomatinių įstaigų darbuotojams taikomas rotacijos principas, jų buvimo priimančiojoje valstybėje trukmė gali būti laikoma a priori laikina, nors kartais praktiškai ji gali būti labai ilga. Šiomis specifinėmis aplinkybėmis sutuoktinių fizinio buvimo priimančiosios valstybės teritorijoje trukmė savaime nėra lemiamas veiksnys pagrindžiant jų įprastinę gyvenamąją vietą šioje valstybėje. Negalima atmesti galimybės, kad sutuoktiniai šioje teritorijoje yra ilgą laiką, bet išsaugo ir savo interesų centrą atstovaujamojoje valstybėje, į kurią reguliariai vyksta.
Trečia, socialinė ir šeimos integracija valstybėje, nesvarbu, ar tai būtų priimančioji, ar atstovaujamoji valstybė, yra svarbus veiksnys nustatant sutuoktinių įprastinę gyvenamąją vietą. Tokia integracija gali sukonkretinti subjektyvųjį elementą, susijusį su suinteresuotųjų asmenų noru nustatyti įprastą savo interesų centrą konkrečioje vietoje. Atstovaujamojoje valstybėje išsaugoti šeimos ryšiai arba, priešingai, priimančiojoje valstybėje sukurti šeimos ryšiai taip pat gali būti svarbūs analizuojant visas konkretaus atvejo faktines aplinkybes.
Bet kuriuo atveju pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl Reglamento Nr. 2201/2003, taikytiną ir aiškinant sąvoką „įprastinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio a ir b punktus, sutuoktinio, kuris gyvena dviejose valstybėse, įprastinė gyvenamoji vieta gali būti tik vienoje iš šių valstybių.
Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Reglamento Nr. 1259/2010 8 straipsnio a ir b punktai turi būti aiškinami taip, kad dėl vieno iš sutuoktinių turimo diplomatinės įstaigos darbuotojo statuso ir jo paskyrimo į pareigas priimančiojoje valstybėje iš esmės negalima teigti, kad sutuoktinių „įprastinė gyvenamoji vieta“ yra šioje valstybėje. Kitaip būtų tuo atveju, jei, bendrai įvertinus visas konkretaus atvejo aplinkybes, be kita ko, sutuoktinių fizinio buvimo šioje valstybėje trukmę ir jų socialinę bei šeimos integraciją joje, būtų nustatyta, pirma, sutuoktinių valia nustatyti įprastą savo interesų centrą toje valstybėje ir, antra, pakankamai nuolatinio pobūdžio buvimas tos valstybės teritorijoje.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
1
)	2010 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamente (ES) Nr. 1259/2010, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas santuokos nutraukimui ir gyvenimui skyrium taikytinos teisės srityje (OL L 343, 2010, p. 10).
(
2
)	2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000 (OL L338, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 243).