62025CJ0150_RES
Byla C‑150/25 (Marhaux) (
i
)
BX
prieš
Belgijos valstybę
(Tribunal de première instance du Luxembourg (Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2026 m. kovo 12 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 45 straipsnis – Laisvas darbuotojų judėjimas – Pajamų mokestis – Kitoje valstybėje narėje gautos darbo pajamos – Atleidimas nuo mokesčio taikant progresinių mokesčių išlygą gyvenamosios vietos valstybėje narėje – Susitariančiosios valstybės netaikoma dvišalė sutartis dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo – Dalies mokesčių lengvatų, susijusių su mokesčių mokėtojo asmenine ir šeimine padėtimi, praradimas“
Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Nediskriminavimo principas – Darbas valstybės tarnyboje – Nukrypti leidžianti tvarka – Ribos – Taikymas tik priėmimo ribojamosioms priemonėms – Pajamų iš darbo kitos valstybės narės valstybės tarnyboje apmokestinimas, susijęs su darbuotojų judėjimo laisve
(SESV 45 straipsnis)
(žr. 32–35 punktus)
Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Vienodas požiūris – Pajamų mokestis – Dvišalė dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis – Pirmosios valstybės narės rezidentai mokesčių mokėtojai, gaunantys darbo pajamų antrojoje valstybėje narėje, apmokestinami pastarojoje valstybėje narėje ir atleidžiami nuo mokesčio gyvenamosios vietos valstybėje narėje – Mokesčių sutartis, pagal kurią atsižvelgiama į mokesčių mokėtojo asmeninę ir šeiminę padėtį proporcingai kiekvienoje valstybėje apmokestinamoms pajamoms – Mokesčių sutarties netaikymas darbo vietos valstybėje – Gyvenamosios vietos valstybės mokesčių teisės aktai, dėl kurių prarandama dalis mokesčių lengvatų, susijusių su mokesčių mokėtojo asmenine ir šeimine padėtimi – Neleistinumas
(SESV 45 straipsnis)
(žr. 47–51, 54 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Tribunal de première instance du Luxembourg (Liuksemburgo pirmosios instancijos teismas, Belgija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas konstatavo, kad, siekiant užtikrinti SESV 45 straipsnyje garantuojamą laisvą darbuotojų judėjimą, mokesčių mokėtojo, gaunančio pagal mokesčių sutartį neapmokestinamų darbo pajamų iš užsienio, gyvenamosios vietos valstybė turi atsižvelgti į visą jo asmeninę ir šeiminę padėtį, kai darbo vietos valstybė netaiko šios sutarties ir neleidžia suteikti visų atitinkamų mokesčių lengvatų.
BX yra Belgijos rezidentas mokesčių tikslais, gaunantis darbo pajamų iš Belgijos ir, be kita ko, Prancūzijos šaltinių. Pagal Belgijos ir Prancūzijos mokesčių sutartį (
1
), Prancūzijoje gautos pajamos apmokestinamos Prancūzijoje ir atleidžiamos nuo fizinių asmenų mokesčio Belgijoje (
2
).
Teikdamas fizinių asmenų mokesčio deklaracijas Belgijoje už 2020 ir 2021 mokestinius metus, BX iš visų pajamų atskaičiavo išlaikymo išmokas, kurias jis sumokėjo Belgijoje gyvenančiai dukrai ir buvusiai sutuoktinei. Vis dėlto Belgijos mokesčių administratorius jam leido atskaičiuoti sumokėtas išlaikymo išmokas tik proporcingai jo pajamoms, gautoms Belgijoje.
Kadangi pirminiai BX reikalavimai nebuvo patenkinti, jis kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą ir teigė, kad atskaičiuotinų išlaikymo išmokų proporcingo paskirstymo Belgijos pajamoms ir užsienio pajamoms, kurios atleistos nuo šio mokesčio, taisyklė prieštarauja SESV 45 straipsniui.
Šiomis aplinkybėmis konstatavęs, kad Prancūzijos mokesčių administratorius netinkamai taikė Belgijos ir Prancūzijos mokesčių sutartį, nes neleido atsižvelgti į mokesčių mokėtojo šeiminę padėtį proporcingai Prancūzijoje apmokestinamoms pajamoms, kad būtų atskaičiuota išlaikymo išmokų dalis, neatskaičiuotina iš jo Belgijoje apmokestinamų pajamų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Belgijos teisės nuostatos tiek, kiek pagal jas iš dalies prarandama galimybė pasinaudoti mokesčių lengvata, kuria siekiama atsižvelgti į mokesčių mokėtojų rezidentų asmeninę ir šeiminę padėtį, yra suderinamos su SESV 45 straipsnyje garantuojamu laisvu darbuotojų judėjimu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Teisingumo Teismas priminė, kad nors iš principo valstybė narė, kuri taiko visų mokesčių mokėtojų pajamų, įskaitant pajamas iš užsienio, apmokestinimo rezidavimo vietoje principą, turi visiškai atsižvelgti į šių mokesčių mokėtojų asmeninę ir šeiminę padėtį (
3
), tokia valstybė narė tam tikromis aplinkybėmis gali būti iš dalies atleista nuo šios pareigos vykdymo pagal dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartis (
4
).
Vis dėlto tokia galimybė neatleidžia valstybių narių nuo pareigos įgyvendinti savo kompetenciją mokesčių srityje nediskriminuojant Sąjungos piliečių, pasinaudojusių SESV 45 straipsnio 1 ir 2 dalyse garantuojama teise į darbuotojų judėjimo laisvę.
Kai gyvenamosios vietos valstybė narė sudaro dvišalę mokesčių sutartį, pagal kurią ši valstybė narė ir darbo vietos valstybė narė pasiskirsto mokesčių mokėtojų, pasinaudojusių teise į darbuotojų judėjimo laisvę, visų pajamų apmokestinimą ir – proporcingai šiam pasiskirstymui – atsižvelgimą į jų asmeninę ir šeiminę padėtį, laikoma, kad gyvenamosios vietos valstybė narė savo kompetenciją įgyvendino nediskriminuodama, tik jeigu atitinkami mokesčių mokėtojai užtikrinami, kad apskritai, kaip ir mokesčių mokėtojų rezidentų, neturinčių pajamų iš kitos valstybės narės, atveju, bus tinkamai atsižvelgta į visą jų asmeninę ir šeiminę padėtį.
Priešingu atveju Sąjungos piliečių, pasinaudojusių teise į darbuotojų judėjimo laisvę, teisinė arba faktinė padėtis būtų mažiau palanki, palyginti su mokesčių mokėtojais rezidentais, kurie nepasinaudojo teise į darbuotojų judėjimo laisvę, ir taip būtų pažeistas nediskriminavimo principas, sukonkretintas, visų pirma, SESV 45 straipsnio 1 ir 2 dalyse.
Tuo tarpu, jeigu paaiškėja, kad darbo vietos valstybė taiko mokesčių sutartį taip, kad gyvenamosios vietos valstybėje narėje reziduojantys mokesčių mokėtojai darbo vietos valstybėje dėl savo asmeninės ir šeiminės padėties negali pasinaudoti šioje valstybėje gautoms pajamoms proporcingu atskaitymu, kuris kompensuotų gyvenamosios vietos valstybėje patirtus nuostolius, gyvenamosios vietos valstybė narė turi būti laikoma neatleista nuo pareigos visiškai atsižvelgti į mokesčių mokėtojų rezidentų asmeninę ir šeiminę padėtį.
Taigi šios gyvenamosios vietos valstybės narės teisės nuostatos tiek, kiek pagal jas mokesčių mokėtojams rezidentams, pasinaudojusiems teise į darbuotojų judėjimo laisvę, neleidžiama šioje situacijoje atgauti teisės į tai, kad būtų atsižvelgta į visas jų asmenines ir šeimines išlaidas, turi būti laikomos įtvirtinančiomis draudžiamą laisvo darbuotojų judėjimo apribojimą, jeigu nėra jokio privalomojo bendrojo intereso pagrindo, kuriuo būtų galima pateisinti tokį apribojimą.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
1
)	1964 m. kovo 10 d. Prancūzijos ir Belgijos sutartis dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo ir dėl abipusės administracinės ir teisinės pagalbos taisyklių nustatymo pajamų mokesčio srityje.
(
2
)	Vis dėlto į Prancūzijoje gautas pajamas, pritaikius mokesčio skalę pagal grupes, atsižvelgiama nustatant mokestį Belgijoje, kuris vėliau sumažinamas mokesčio dalimi, apskaičiuota nuo neapmokestinamų pajamų dalies.
(
3
)	Šiuo klausimu žr. 1995 m. vasario 14 d. Sprendimą Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31, 32 punktas) ir 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Imfeld ir Garcet (C‑303/12, EU:C:2013:822, 43 punktas).
(
4
)	Šiuo klausimu žr. 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimą de Groot (C‑385/00, EU:C:2002:750, 99 punktas) ir 2021 m. liepos 15 d. Sprendimą Belgijos valstybė (Mokesčių lengvatų praradimas gyvenamosios vietos valstybėje narėje) (C‑241/20, EU:C:2021:605, 44 punktas).