62022CJ0654
TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. balandžio 11 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Cheminių medžiagų registracija, vertinimas, autorizacija ir apribojimai – Reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 (REACH reglamentas) – 2 straipsnio 1 dalies b punktas – Taikymo sritis – 3 straipsnio 10 ir 11 dalys – Sąvokos „importas“ ir „importuotojas“ – 6 straipsnis – Pareiga registruoti – Už registraciją atsakingas asmuo – Reglamentas (ES) Nr. 952/2013 – Europos Sąjungos muitinės kodeksas – Muitinės sandėlis“
Byloje C‑654/22
dėl Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (Rytų Flandrijos pirmosios instancijos teismas, Gento skyrius, Belgija) 2022 m. spalio 17 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2022 m. spalio 19 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
FOD Volksgezondheid, Veiligheid van de voedselketen & Leefmilieu
prieš
Triferto Belgium NV
TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai O. Spineanu-Matei, J.‑C. Bonichot, S. Rodin (pranešėjas) ir L. S. Rossi,
generalinė advokatė J. Kokott,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2023 m. spalio 12 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Triferto Belgium NV, atstovaujamos advocaat E. Vermeulen ir advocate S. A. Gawronski,
–
Belgijos vyriausybės, atstovaujamos S. Baeyens, P. Cottin ir C. Pochet, padedamų avocate M. Rysman,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos E. Mathieu, K. Mifsud-Bonnici, F. Moro ir G. Wils,
susipažinęs su 2023 m. lapkričio 16 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (OL L 396, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 136, 2007, p. 3), iš dalies pakeisto 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1272/2008 (OL L 353, 2008, p. 1) (toliau – REACH reglamentas), 2 straipsnio 1 dalies b punkto, 3 straipsnio 10 ir 11 punktų ir 6 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant FOD Volksgezondheid, Veiligheid van de voedselketen & Leefmilieu (Federalinė visuomenės sveikatos, maisto grandinės saugos ir aplinkos apsaugos tarnyba, Belgija; toliau – FVT Visuomenės sveikata) ginčą su Triferto Belgium NV (toliau – Triferto), įsteigtu Gente (Belgija), dėl šiai bendrovei paskirtos baudos už REACH reglamento 6 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos registruoti chemines medžiagas pažeidimą.
Teisinis pagrindas
REACH reglamentas
3
REACH reglamento 10, 16, 17 ir 19 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(10)
Muitinių prižiūrimos cheminės medžiagos, laikomos laikinose saugyklose, laisvosiose zonose ar laisvuosiuose sandėliuose ketinant jas reeksportuoti arba tranzitu gabenamos cheminės medžiagos nenaudojamos taip, kaip apibrėžta šiame reglamente, todėl joms šis reglamentas neturėtų būti taikomas. Pavojingų medžiagų ir pavojingų mišinių gabenimas geležinkeliu, keliais, vidaus vandenų, jūrų ar oro transportu taip pat neturėtų priklausyti šio reglamento taikymo sričiai, nes tokiam gabenimui jau taikomi konkretūs teisės aktai.
<…>
(16)
Šiame reglamente nustatomi konkretūs įsipareigojimai ir prievolės cheminių medžiagų – atskirų, esančių mišinių ir gaminių sudėtyje – gamintojams, importuotojams ir tolesniems naudotojams. Šis reglamentas pagrįstas principu, kad pramonės atstovai chemines medžiagas turėtų gaminti, importuoti, naudoti ar tiekti rinkai atsakingai ir imdamiesi reikalingų atsargumo priemonių, kad būtų užtikrinta, kad pagrįstai numatomomis sąlygomis nebūtų neigiamo poveikio žmonių sveikatai ir aplinkai.
(17)
Siekiant nustatyti pavojingas savybes, turėtų būti renkama visa prieinama ir svarbi informacija apie chemines medžiagas – atskiras, esančias mišinių ir gaminių sudėtyje, o siekiant užkirsti kelią neigiamam poveikiui žmogaus sveikatai ir aplinkai, jei reikia, per tiekimo grandinę turi būti sistemiškai perduodamos rekomendacijos dėl rizikos valdymo priemonių <…>
<…>
(19)
Todėl gamintojai ir importuotojai pagal registracijos nuostatas turėtų surinkti duomenis apie jų gaminamas ar importuojamas chemines medžiagas, naudotis šiais duomenimis vertindami su tokiomis cheminėmis medžiagomis susijusią riziką ir parengti bei rekomenduoti tinkamas rizikos valdymo priemones. Siekiant užtikrinti, kad jie iš tikrųjų laikytųsi šių įpareigojimų, taip pat ir skaidrumo sumetimais, registruojant chemines medžiagas turėtų būti reikalaujama, kad jie Agentūrai pateiktų dokumentaciją su visa minėta informacija. Registruotas chemines medžiagas turėtų būti leidžiama platinti vidaus rinkoje.“
4
Šio reglamento 1 straipsnio „Tikslas ir dalykas“ 1 dalyje nustatyta:
„Šio reglamento tikslas – užtikrinti aukštą žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygį, įskaitant cheminių medžiagų pavojaus vertinimo alternatyvių metodų skatinimą, taip pat laisvą cheminių medžiagų judėjimą vidaus rinkoje, tuo pačiu didinant konkurencingumą ir skatinant inovacijas.“
5
Minėto reglamento 2 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalies b punkte nustatyta:
„Šis reglamentas netaikomas:
<…>
b)
cheminėms medžiagoms – atskiroms ir esančioms mišinio ar gaminio sudėtyje, kurioms privaloma muitinė kontrolė, jei jos nebuvo apdorotos ar perdirbtos, ir kurios laikinai sandėliuojamos ar saugomos laisvojoje zonoje arba laisvuosiuose sandėliuose, ketinant jas reeksportuoti, arba tranzitu gabenamoms cheminėms medžiagoms“.
6
To paties reglamento 3 straipsnio „Sąvokų apibrėžimai“ 10–14 ir 24 punktuose numatyta:
„Šiame reglamente:
<…>
10)
importas – fizinis cheminės medžiagos įvežimas į Bendrijos muitų teritoriją;
11)
importuotojas – Bendrijoje įsisteigęs fizinis arba juridinis asmuo, atsakingas už cheminių medžiagų importą;
12)
tiekimas rinkai – cheminės medžiagos tiekimas arba bet koks perdavimas kitam asmeniui už mokestį arba nemokamai. Importas laikomas tiekimu rinkai;
13)
tolesnis naudotojas – Bendrijoje įsisteigęs fizinis arba juridinis asmuo, bet ne gamintojas ar importuotojas, naudojantis cheminę medžiagą – atskirą ar esančią mišinio sudėtyje – savo pramoninėje ar profesionalioje veikloje. <…>
14)
platintojas – Bendrijoje įsisteigęs fizinis arba juridinis asmuo, įskaitant mažmenininką, kuris tik sandėliuoja ir tiekia rinkai tretiesiems asmenims skirtą cheminę medžiagą – atskirą ar esančią mišinio sudėtyje;
<…>
24)
naudojimas – perdirbimas, preparatų ruošimas, suvartojimas, laikymas, sandėliavimas, apdorojimas, sudėjimas ar supylimas į talpyklas, perdėjimas ar perpylimas iš vienos talpyklos į kitą, sumaišymas, gaminio gaminimas arba kitoks naudojimas“.
7
REACH reglamento 5 straipsnis „Nėra duomenų, nėra rinkos“ išdėstytas taip:
„Laikantis 6, 7, 21 ir 23 straipsnių, chemines medžiagas – atskiras ir esančias mišinių ar gaminių sudėtyje – draudžiama Bendrijoje gaminti ar tiekti rinkai, jei jos nėra įregistruotos pagal atitinkamas šios antraštinės dalies nuostatas, kai to reikalaujama.“
8
Šio reglamento 6 straipsnio „Bendroji prievolė registruoti chemines medžiagas – atskiras ar esančias mišinių sudėtyje“ 1 dalyje numatyta:
„Gamintojas arba importuotojas, per metus pagaminantis arba importuojantis ne mažiau kaip vieną toną cheminės medžiagos – atskiros arba esančios vieno ar kelių mišinių sudėtyje, pateikia [ECHA] registracijos dokumentaciją, išskyrus atvejus, kai šiame reglamente numatyta kitaip.“
9
Minėto reglamento 10 straipsnyje „Bendraisiais registracijos tikslais pateikiama informacija“ nurodyta:
„Vykdant pagal 6 straipsnį arba 7 straipsnio 1 ar 5 dalis privalomą registravimą pateikiama ši informacija:
a)
techninė dokumentacija, kurioje nurodoma:
<…>
<…>
b)
I priede nurodytos formos cheminės saugos ataskaita, jei ji privaloma pagal 14 straipsnį. Jei registruotojas mano, kad tai tinkama, šios ataskaitos atitinkamuose skirsniuose galima nurodyti atitinkamas naudojimo ir poveikio kategorijas.“
10
ECHA reglamento 21 straipsnio „Cheminių medžiagų gamyba ir importas“ 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Registruotojas gali pradėti gaminti ar importuoti cheminę medžiagą ar gaminį arba tęsti jų gamybą ar importą, jei per tris savaites nuo pateikimo datos [ECHA] pagal 20 straipsnio 2 dalį nepateikė jokių tam prieštaraujančių nurodymų, nepažeidžiant 27 straipsnio 8 dalies.“
11
Šio reglamento 22 straipsnio „Tolesnės registruotojų pareigos“ 1 dalyje nustatyta:
„Po įregistravimo registruotojas savo iniciatyva ir nepagrįstai nedelsdamas privalo atnaujinti savo registraciją atitinkama nauja informacija ir pateikti ją [ECHA] šiais atvejais:
<…>“
Muitinės kodeksas
12
2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas (OL L 269, 2013, p. 1; toliau – Muitinės kodeksas), 5 straipsnio „Terminų apibrėžtys“ 3, 11 ir 17 punktuose nustatyta:
„Kodekse vartojamų terminų apibrėžtys:
<…>
3)
muitinis tikrinimas – konkretūs veiksmai, kuriuos muitinė atlieka siekdama užtikrinti, kad būtų laikomasi muitų teisės aktų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių prekių, vežamų tarp Sąjungos muitų teritorijos ir už šios teritorijos ribų esančių šalių ar teritorijų, įvežimo, išvežimo, vežimo tranzitu, gabenimo, saugojimo ir galutinio vartojimo, taip pat ne Sąjungos prekių ir prekių, kurioms taikoma galutinio vartojimo procedūra, laikymo Sąjungos muitų teritorijoje ir gabenimo joje tvarką;
<…>
11)
laikinojo saugojimo deklaracija – nustatytu būdu atliekamas nustatytos formos veiksmas, kuriuo asmuo pareiškia, kad prekės yra laikinai saugomos;
<…>
17)
laikinasis saugojimas – Sąjungos prekių būsena, kai jos laikinai saugomos muitinei prižiūrint laikotarpiu, trunkančiu nuo jų pateikimo muitinei iki muitinės procedūros įforminimo joms arba reeksporto;
13
Prekių laikinojo saugojimo procedūra reglamentuojama Muitinės kodekso 144–152 straipsniais, kurie yra šio kodekso IV antraštinės dalies 2 skyriaus 3 skirsnyje. Pagal šią procedūrą ne iš Europos Sąjungos kilusios prekės (toliau – ne Sąjungos prekės) laikinai saugomos nuo jų pateikimo muitinei momento. Ši procedūra tokioms prekėms gali būti taikoma ne ilgiau kaip 90 dienų.
14
Muitinės tranzito procedūra reglamentuojama minėto kodekso 226–236 straipsniuose, kurie yra to paties kodekso VII antraštinės dalies 2 skyriaus 1 skirsnyje ir apima išorinio tranzito procedūrą, kuri leidžia gabenti ne Sąjungos prekes iš vienos Sąjungos muitų teritorijos vietos į kitą, netaikant šioms prekėms importo muito, kitų mokėjimų ar prekybos politikos priemonių. Ji taip pat apima vidinio tranzito procedūrą, pagal kurią Sąjungos prekės gali būti gabenamos iš vienos Sąjungos muitų teritorijos vietos į kitą vykstant per tai muitų teritorijai nepriklausančią šalį ar teritoriją, ir jų muitinis statusas nepasikeičia.
15
Muitinio sandėliavimo procedūra reglamentuojama Muitinės kodekso 240–242 straipsniais, kurie yra šio kodekso VII antraštinės dalies 3 skyriaus 2 skirsnyje. Taikant šią procedūrą ne Sąjungos prekės gali būti saugomos, muitinės prižiūrimos, patalpose ar kitose vietose, kurias muitinė leido naudoti prekių saugojimui taikant tą procedūrą (vadinamuosiuose muitinės sandėliuose). Muitinės sandėliai gali būti tokie, kuriuos prekių muitiniam sandėliavimui gali naudoti bet kuris asmuo (atvirieji muitinės sandėliai), arba tokie, kuriuos prekėms saugoti gali naudoti tik leidimo taikyti muitinio sandėliavimo procedūrą turėtojas (uždarieji muitinės sandėliai).
16
Minėto kodekso VII antraštinės dalies 3 skyriaus 3 skirsnyje yra 243–249 straipsniai, susiję su muitinės laisvosios zonos procedūra, pagal kurią įformintoms prekėms netaikomi importo muitai ir kiti mokesčiai.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
17
2019 m. Triferto užsisakė iš bendrovės Dreymoor Fertilizers Overseas PTE LTD (toliau – Dreymoor), įsteigtos Singapūre, daugiau kaip vieną toną karbamido. Šios prekės kilusios iš trečiosios šalies, o sutarta pristatymo vieta – Gentas. Pastarosios bendrovės prašymu Belor-Eurofert Gmbh (toliau – Belor), įsteigta Bamberge (Vokietija), fiziškai įvežė pagrindinėje byloje nagrinėjamą karbamido siuntą į Sąjungą ir laikė ją muitinės sandėlyje Gente. Prieš tai Belor kaip importuotoja, kaip ji suprantama pagal REACH reglamento 6 straipsnio 1 dalį, pateikė ECHA pagrindinėje byloje nagrinėjamo karbamido registracijos paraišką ir šio produkto muitinės deklaraciją.
18
2020 m. vasario 11 d. atlikusi patikrą, skirtą patikrinti, ar laikomasi REACH reglamento, FVT Visuomenės sveikata nusprendė, kad importuotoja, kaip ji suprantama pagal REACH reglamento 3 ir 6 straipsnių nuostatas, reikia laikyti Triferto, o ne Belor. Manydama, kad būtent Triferto turėjo prašyti įregistruoti pagrindinėje byloje nagrinėjamą karbamidą, FVT Visuomenės sveikata jai skyrė 32856 EUR baudą.
19
2022 m. vasario 10 d.Triferto ir FVT Visuomenės sveikata kartu kreipėsi į Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (Rytų Flandrijos pirmosios instancijos teismas, Gento skyrius, Belgija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
20
Remdamasis atitinkamomis Sąjungos teisės nuostatomis šis teismas kelia klausimą dėl sąvokos „importuotojas“, kaip ji suprantama pagal REACH reglamento 3 straipsnio 11 punktą, aiškinimo, nes mano, kad ši sąvoka turi lemiamą reikšmę teisingam šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies taikymui.
21
Be to, šis teismas kelia klausimą dėl minėto reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkto, pagal kurį šis reglamentas netaikomas cheminėms medžiagoms – atskiroms ir esančioms mišinio ar gaminio sudėtyje, kurioms privaloma muitinė kontrolė, jei jos nebuvo apdorotos ar perdirbtos, ir kurios laikinai sandėliuojamos ar saugomos laisvojoje zonoje arba laisvuosiuose sandėliuose, ketinant jas reeksportuoti, arba tranzitu gabenamoms cheminėms medžiagoms.
22
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad, FVT Visuomenės sveikata nuomone, sąvoka „importuotojas“, kaip ji suprantama pagal REACH reglamentą, turi būti aiškinama taip: ji apima asmenį, kuris tiesiogiai nusipirko cheminės medžiagos trečiojoje šalyje, o ne asmenį, kuris fiziškai įvežė ir (arba) gabeno šią medžiagą į Sąjungą. Šiuo klausimu FVT Visuomenės sveikata remiasi ECHA interneto svetainėje pateikta informacija.
23
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Triferto, atvirkščiai, teigia, jog už atitinkamos cheminės medžiagos fizinį įvežimą atsakinga įmonė turi būti laikoma jos importuotoja, nesvarbu, kas ją nusipirko. Ši bendrovė taip pat teigia, kad atitinkamos įmonės gali susitarti, jog įmonė, kuri pateikia muitinės deklaraciją, yra importuotoja, kaip ji suprantama pagal REACH reglamentą, taigi atsakinga už registraciją ECHA, arba kad galutinė atsakomybė už importą tenka kitai įmonei, kuri nėra nei siuntėja, nei logistikos paslaugų teikėja, – tokiu atveju ši įmonė yra importuotoja, kaip ji suprantama pagal šį reglamentą. Šiuo klausimu Triferto remiasi Nyderlandų valdžios institucijų interneto puslapyje paskelbtu informaciniu biuleteniu apie minėtą reglamentą ir importuotojus.
24
Šiomis aplinkybėmis Rechtbank van eerste aanleg Oost-Vlaanderen, afdeling Gent (Rytų Flandrijos pirmosios instancijos teismas, Gento skyrius) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar REACH reglamento 6 straipsnio 1 dalis ir 3 straipsnio 10 ir 11 punktai turi būti aiškinami taip, kad asmeniui, kuris užsako arba įsigyja cheminės medžiagos iš ne Europos Sąjungoje įsisteigusio gamintojo, taikoma prievolė registruoti, net jei visus formalumus, susijusius su šios medžiagos fiziniu įvežimu į Bendrijos muitų teritoriją, faktiškai atlieka trečiasis asmuo, kuris taip pat aiškiai patvirtina, kad yra už tai atsakingas?
Ar, siekiant atsakyti į šį klausimą, svarbu, ar užsakytas arba įsigytas kiekis yra tik dalis (bet daugiau nei viena tona) didesnio tos pačios medžiagos krovinio iš to paties gamintojo, įsisteigusio už Sąjungos ribų, kurį trečiasis asmuo įveža į Bendrijos muitų teritoriją, kad ten jį saugotų muitinės sandėlyje?
2.
Ar REACH reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad ir cheminės medžiagos, saugomos muitinės sandėlyje (įforminamos procedūrai J – bendrojo administracinio dokumento 37 langelyje kodas 71 00), nepatenka į REACH reglamento taikymo sritį, kol vėlesniu etapu nebus pašalintos ir įformintos kitai muitinės procedūrai (pavyzdžiui, išleidimo į laisvą apyvartą)?
Jei atsakymas būtų teigiamas, ar REACH reglamento 6 straipsnio 1 dalis ir 3 straipsnio 10 ir 11 punktai turi būti aiškinami taip, kad pareiga registruoti šiuo atveju tenka asmeniui, kuris tiesiogiai įsigijo cheminės medžiagos už Sąjungos ribų ir kuriam ji tiekta pagal pareikalavimą (nors prieš tai jis fiziškai neįvežė šios medžiagos į Bendrijos muitų teritoriją), net jei trečioji bendrovė, anksčiau fiziškai įvežusi šią medžiagą į Bendrijos muitų teritoriją, jau buvo ją įregistravusi?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl antrojo klausimo pirmos dalies
25
Antrojo klausimo pirma dalimi, kurią reikia išnagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar REACH reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad šioje nuostatoje numatyta taikymo srities išimtis taikoma tik atskiroms arba mišiniuose ar gaminiuose esančioms cheminėms medžiagoms, kurioms taikoma muitinės kontrolė ir kurios nebuvo apdorotos ar perdirbtos, kai patenka į vieną iš šioje nuostatoje aiškiai nurodytų situacijų.
26
REACH reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad šis reglamentas netaikomas cheminėms medžiagoms, „kurioms privaloma muitinė kontrolė, jei jos nebuvo apdorotos ar perdirbtos, ir kurios laikinai sandėliuojamos ar saugomos laisvojoje zonoje arba laisvuosiuose sandėliuose, ketinant jas reeksportuoti, arba tranzitu gabenamoms cheminėms medžiagoms“.
27
Vadinasi, REACH reglamentas netaikomas muitinei pateiktoms cheminėms medžiagoms, atitinkančioms dvi sąlygas: pirma, šios medžiagos nebuvo niekaip apdorotos ar perdirbtos ir, antra, jos yra patekusios į vieną iš šioje nuostatoje numatytų situacijų.
28
Šiuo atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrajame klausime pateikto patikslinimo matyti, kad buvo atliktas pagrindinėje byloje nagrinėjamos medžiagos muitinis patikrinimas, per kurį ji buvo įforminta procedūrai J bendrojo administracinio dokumento 37 langelyje kodas 71 00. Šis kodas nurodo, kad šiai medžiagai įforminta muitinio sandėliavimo procedūra (71) ir nėra jokios ankstesnės muitinės procedūros (00).
29
Kaip pažymėta šio sprendimo 27 punkte, REACH reglamentas gali būti netaikomas, kaip numatyta šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkte, tik jei nagrinėjama cheminė medžiaga yra patekusi į vieną iš šioje nuostatoje nurodytų situacijų, t. y. ji laikinai saugoma, laikoma laisvojoje zonoje ar laisvajame sandėlyje, siekiant reeksportuoti, arba vežama tranzitu.
30
Muitinio sandėliavimo procedūra nėra viena iš šių situacijų, todėl reikia manyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar ši procedūra, reglamentuojama Muitinės kodekso 240–242 straipsniais, esančiais šio kodekso VII antraštinės dalies 3 skyriaus 2 skirsnyje, vis dėlto, apibrėžiant REACH reglamento taikymo sritį, gali būti prilyginama vienai iš minėtų situacijų.
31
Pirma, laikinasis saugojimas numatytas Muitinės kodekso 5 straipsnio 11 ir 17 punktuose ir reglamentuojamas šio kodekso 144–152 straipsniuose, kurie yra jo IV antraštinės dalies 2 skyriaus 3 skirsnyje. Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 34 punkte, tai yra alternatyva muitinės procedūros įforminimui, taigi ir prekių saugojimui muitinės sandėlyje, todėl pastaroji procedūra negali būti tapatinama su laikinuoju saugojimu.
32
Antra, kalbant apie REACH reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytą prekių saugojimo laisvojoje zonoje procedūrą, pažymėtina, kad nors ši procedūra, kaip ir muitinis sandėliavimas, priskiriama prie saugojimo procedūrų pagal Muitinės kodekso VII antraštinės dalies 3 skyrių, vis dėlto ji reglamentuojama šio skyriaus kitame, t. y. 3, skirsnyje, kuriame yra 243–249 straipsniai. Taigi, kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 35 punkte, šios dvi muitinės procedūros tarpusavyje nesuderinamos.
33
Trečia, dėl taip pat REACH reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytos laisvojo sandėliavimo procedūros pakanka pažymėti, kad, kaip generalinė advokatė nurodė išvados 36 punkte, klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms ši procedūra nebebuvo numatyta Muitinės kodekse.
34
Galiausiai, ketvirta, kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 38 punkte, kitaip nei sandėliavimo procedūra, tranzitas yra specialioji muitinės procedūra, reglamentuojama Muitinės kodekso VII antraštinės dalies 2 skyriuje, ir dėl šios priežasties jos taip pat negalima prilyginti muitinio sandėliavimo procedūrai.
35
Vadinasi, muitinio sandėliavimo procedūra yra specifinė muitinės procedūra, kurios negalima prilyginti nė vienai iš REACH reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkte išvardytų situacijų.
36
Taigi, kadangi ši nuostata netaikoma cheminėms medžiagoms, kurioms taikoma muitinio sandėliavimo procedūra, šios medžiagos patenka į REACH reglamento taikymo sritį, todėl jos turi būti laikomos importuotomis, kaip tai suprantama pagal to reglamento 3 straipsnio 10 punktą, nuo to momento, kai pirmą kartą fiziškai įvežamos į Sąjungos muitų teritoriją.
37
Šio sprendimo 35 punkte padarytą išvadą patvirtina REACH reglamento tikslai ir šio reglamento 5 straipsnyje įtvirtinta taisyklė „Nėra duomenų, nėra rinkos“.
38
Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš REACH reglamento 1 straipsnio 1 dalies matyti, jog šiuo reglamentu siekiama „užtikrinti aukštą žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygį, įskaitant cheminių medžiagų pavojaus vertinimo alternatyvių metodų skatinimą, taip pat laisvą cheminių medžiagų judėjimą vidaus rinkoje, tuo pačiu didinant konkurencingumą ir skatinant inovacijas“. Pagal šio reglamento 5 straipsnį iš esmės draudžiama pateikti rinkai cheminę medžiagą, kuri nebuvo įregistruota pagal atitinkamas to paties reglamento nuostatas, kai to reikalaujama. Pagal to paties reglamento 3 straipsnio 12 punktą bet koks importas laikomas pateikimu rinkai.
39
Remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, REACH reglamentu nesiekiama reglamentuoti cheminių medžiagų eksporto, tačiau juo nustatoma teisinė sistema, taikoma gamintojams, importuotojams ir tolesniems naudotojams, kai jie gamina, importuoja, pateikia rinkai ar naudoja chemines medžiagas, siekiant užtikrinti laisvą prekių judėjimą ir aukštą žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos lygį vidaus rinkoje (šiuo klausimu žr. 2017 m. balandžio 27 d. Sprendimo Pinckernelle, C‑535/15, EU:C:2017:315, 43 punktą). Jeigu tenkinama šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta sąlyga dėl apdorojimo ir perdirbimo nebuvimo, reikia konstatuoti, kad, kaip matyti iš minėto reglamento 10 konstatuojamosios dalies, vienoje iš šioje nuostatoje nurodytų situacijų esančios cheminės medžiagos tuo laikotarpiu Sąjungoje nėra naudojamos. Minėtoje nuostatoje numatyta taikymo srities išimtis grindžiama aplinkybe, kad mažai tikėtina, jog su šiomis medžiagomis susijusi rizika kils Sąjungoje.
40
Vadinasi, į antrojo klausimo pirmą dalį atsakytina: REACH reglamento 2 straipsnio 1 dalies b punktą reikia aiškinti taip, kad šioje nuostatoje numatyta taikymo srities išimtis taikoma tik atskiroms arba mišiniuose ar gaminiuose esančioms cheminėms medžiagoms, kurioms taikoma muitinės kontrolė ir kurios nebuvo apdorotos ar perdirbtos, kai patenka į vieną iš šioje nuostatoje aiškiai nurodytų situacijų.
41
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į antrojo klausimo pirmą dalį, į jo antrą dalį atsakyti nereikia.
Dėl pirmojo klausimo
42
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar REACH reglamento 3 straipsnio 10 ir 11 punktus ir 6 straipsnį reikia aiškinti taip: į Sąjungą importuojamos cheminės medžiagos, kuriai taikomas šis reglamentas, pirkėjas, įsigyjantis jos daugiau kaip vieną toną per metus, neprivalo pats pateikti tos cheminės medžiagos registracijos paraiškos, jei kitas Sąjungoje įsisteigęs asmuo prisiėmė atsakomybę už tos cheminės medžiagos importą į Sąjungą.
43
Pagal REACH reglamento 6 straipsnio 1 dalį būtent importuotojas, per metus importuojantis ne mažiau kaip vieną toną cheminės medžiagos, pateikia ECHA registracijos dokumentaciją.
44
Iš REACH reglamento 3 straipsnio 10 ir 11 punktų matyti, kad šiame reglamente „importas“ yra „fizinis cheminės medžiagos įvežimas į [Sąjungos] muitų teritoriją“, o „importuotojas“ – tai „[Sąjungoje] įsisteigęs fizinis arba juridinis asmuo, atsakingas už cheminių medžiagų importą“.
45
Kaip generalinė advokatė pažymėjo išvados 48 ir 49 punktuose, nors negalima atmesti galimybės, kad atsakomybė už fizinį cheminių medžiagų įvežimą į Sąjungos muitų teritoriją gali būti priskirta keliems Sąjungoje įsisteigusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, dėl šios aplinkybės REACH reglamento 3 straipsnio 11 punktas ir 6 straipsnis negali būti aiškinami taip, kad kiekvienas iš šių asmenų turi pateikti paraišką įregistruoti šias chemines medžiagas.
46
Žinoma, šiomis nuostatomis, aiškinamomis atsižvelgiant į šio reglamento 17 konstatuojamąją dalį, siekiama, kad būtų surinkta visa turima svarbi informacija apie chemines medžiagas, kurioms taikomas šis reglamentas, siekiant nustatyti jų pavojingas savybes. Bet koks Sąjungoje pagamintos ar į ją importuotos tokios cheminės medžiagos kiekis, viršijantis vieną toną per metus, turi būti registruojamas. Šiam tikslui pasiekti nebūtina, kad keli asmenys, kuriuos būtų galima vadinti „importuotojais“, pateiktų paraišką įregistruoti atitinkamas chemines medžiagas dėl to paties importo. Jei registracijos paraiška yra išsami, pakanka, kad tik vienas iš šių asmenų įvykdytų to paties reglamento 6 straipsnio 1 dalyje numatytą pareigą.
47
Šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad „importuotojo“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal REACH reglamento 3 straipsnio 11 dalį, taikoma tik bendrovėms Belor ir Triferto.
48
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad nors ECHA rekomendacijos dėl registracijos, pagal kurias importuotojas turėtų būti nustatomas atsižvelgiant į kiekvieno atvejo aplinkybes, gali būti naudingos praktikoje, nes jose pateikiamos nuorodos, kaip nustatyti „atsakingą importuotoją“, kaip jis suprantamas pagal REACH reglamento 3 straipsnio 11 dalį, vis dėlto jos nėra privalomos (šiuo klausimu žr. 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo FCD ir FMB, C‑106/14, EU:C:2015:576, 29 punktą).
49
Be to, kaip generalinė advokatė iš esmės pabrėžė savo išvados 51–53 punktuose, iš minėtų gairių matyti, kad nors asmuo, atsakingas už cheminės medžiagos importą, dažnai yra jos gavėjas, negalima atmesti galimybės, kad tokią atsakomybę prisiima šį importą organizuojantis asmuo ar net šios cheminės medžiagos pardavėjas.
50
Taigi tomis pačiomis gairėmis negalima veiksmingai remtis, siekiant atmesti galimybę, kad asmuo tiekimo grandinėje tam tikromis sąlygomis prisiims atsakomybę už cheminės medžiagos importą ir registraciją pagal REACH reglamentą.
51
Vis dėlto negalima prisiimti atsakomybės už importuotos cheminės medžiagos importą ir registraciją siekiant išvengti iš REACH reglamento kylančių pareigų, paskirstant šios cheminės medžiagos kiekį skirtingiems importuotojams, kad taip kiekvienam iš jų priskirtas kiekis būtų mažesnis už nustatytą ribą, kurią viršijus atsiranda pareiga registruoti arba pateikti daugiau informacijos.
52
Iš REACH reglamento 10 straipsnio taip pat matyti, kad kartu su paraiška registruoti cheminę medžiagą turi būti pateikta išsami ir detali cheminės medžiagos dokumentacija ir cheminės saugos ataskaita, o iš reglamento 22 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos matyti, kad tam tikromis aplinkybėmis registruotojas turi nepagrįstai nedelsdamas savo iniciatyva atnaujinti registraciją, pridėdamas atitinkamą naują informaciją, kurią jis privalo pateikti ECHA.
53
Vadinasi, kaip generalinė advokatė nurodė išvados 56 punkte, atsakomybės už cheminės medžiagos importą, kaip jis suprantamas pagal REACH reglamento 3 straipsnio 10 punktą, prisiėmimas reiškia, kad visi su šiuo importu susiję ūkio subjektai turi teisėtą lūkestį, jog asmuo, prisiimantis atsakomybę už šios cheminės medžiagos registraciją, turi žinių ir išteklių, būtinų iš šio reglamento 10 ir 22 straipsnių kylančioms pareigoms įvykdyti. Taigi šie ūkio subjektai turi būti pakankamai rūpestingi ir prieš importuodami įsitikinti, kad minėtas asmuo iš tikrųjų užregistravo atitinkamos cheminės medžiagos kiekį ECHA.
54
Šiuo atveju, kadangi Teisingumo Teismui pateiktoje bylos medžiagoje nėra jokių duomenų, kad Belor prisiėmė atsakomybę už pagrindinėje byloje nagrinėjamos medžiagos importą, siekdama išvengti REACH reglamente nustatytų pareigų, ir jeigu būtų nustatyta, kad šios bendrovės pateiktoje registracijos paraiškoje buvo nurodyta visa su šiuo importu susijusi cheminė medžiaga (tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), negalima teigti, kad Triferto privalėjo pati šią medžiagą įregistruoti.
55
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad REACH reglamento 3 straipsnio 10 ir 11 punktus ir 6 straipsnį reikia aiškinti taip: į Sąjungą importuojamos cheminės medžiagos, kuriai taikomas šis reglamentas, pirkėjas, įsigyjantis jos daugiau kaip vieną toną per metus, neprivalo pats pateikti tos cheminės medžiagos registracijos paraiškos, jei kitas Sąjungoje įsisteigęs asmuo prisiėmė atsakomybę už tos cheminės medžiagos importą į Sąjungą, pateikė tą paraišką ir nėra jokių įrodymų, kad buvo išvengta pareigų, susijusių su tame reglamente nustatytu registracijos mechanizmu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
56
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB, iš dalies pakeisto 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1272/2008, 2 straipsnio 1 dalies b punktą
reikia aiškinti taip:
šioje nuostatoje numatyta iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1907/2006 taikymo srities išimtis taikoma tik atskiroms arba mišiniuose ar gaminiuose esančioms cheminėms medžiagoms, kurioms taikoma muitinės kontrolė ir kurios nebuvo apdorotos ar perdirbtos, kai patenka į vieną iš šioje nuostatoje aiškiai nurodytų situacijų.
2.
Reglamento Nr. 1907/2006, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1272/2008, 3 straipsnio 10 ir 11 punktus ir 6 straipsnį
reikia aiškinti taip:
į Europos Sąjungą importuojamos cheminės medžiagos, kuriai taikomas iš dalies pakeistas Reglamentas Nr. 1907/2006, pirkėjas, įsigyjantis jos daugiau kaip vieną toną per metus, neprivalo pats pateikti tos cheminės medžiagos registracijos paraiškos, jei kitas Sąjungoje įsisteigęs asmuo prisiėmė atsakomybę už tos cheminės medžiagos importą į Sąjungą, pateikė tą paraišką ir nėra jokių įrodymų, kad buvo išvengta pareigų, susijusių su tame reglamente nustatytu registracijos mechanizmu.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.