62018TJ0292_RES
Byla T‑292/18
Portugalijos Respublika
prieš
Europos Komisiją
2020 m. sausio 30 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„EŽŪGF ir EŽŪFKP – Nefinansuojamos išlaidos – Portugalijos patirtos išlaidos – Reglamento (EB) Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsniai – Reglamento (ES) Nr. 1306/2013 54 straipsnis – Sąvoka „nacionalinis teismas““
Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Finansavimas EŽŪGF ir EŽŪFKP lėšomis – Sąskaitų patvirtinimas – Iš valstybės narės išieškotinos sumos – Valstybės narės per nustatytą terminą neatliktas mokėtinų sumų išieškojimas nustačius pažeidimus ar aplaidumą – Skirtingi terminai atsižvelgiant į tai, ar dėl išieškojimo pateiktas ieškinys nacionaliniuose teismuose, ar ne – Sąvoka „nacionalinis teismas“ – Administracinės tarnybos vykdomas išieškojimas per mokesčių išieškojimo procedūrą – Tarnyba, vykdanti tik administracines funkcijas ir neatitinkanti nepriklausomumo reikalavimo – Neįtraukimas
(SESV 267 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1306/2013 54 straipsnio 2 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnio 5 dalis ir 33 straipsnio 8 dalis)
(žr. 33–37, 47–49, 55, 56 punktus)
Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Finansavimas EŽŪGF ir EŽŪFKP lėšomis – Sąskaitų patvirtinimas – Principai – Valstybėms narėms taikoma rūpestingumo pareiga
(ESS 4 straipsnio 3 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1306/2013 58 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1290/2005 9 straipsnio 1 dalies a punktas)
(žr. 59–67 punktus)
Santrauka
2020 m. sausio 30 d. priimtame Sprendime Portugalija / Komisija (T‑292/18) Bendrasis Teismas atmetė Portugalijos Respublikos pareikštą ieškinį dėl Europos Komisijos įgyvendinimo sprendimo (ES) 2018/304 (
1
) panaikinimo tiek, kiek juo atsisakyta Europos Sąjungos lėšomis finansuoti tam tikras šios valstybės narės patirtas išlaidas iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) arba Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP), kurios sudaro 1052101,05 EUR.
Reglamento Nr. 1290/2005 (
2
) 32 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad 50 % padarinių dėl neišieškotų nepagrįstai sumokėtų dėl pažeidimų arba aplaidumo sumų dengia atitinkama valstybė narė, 50 % dengiama iš Sąjungos biudžeto, jeigu išieškojimas neatliekamas per ketverius metus nuo pažeidimo nustatymo pirminiame administraciniame ar teisminiame nagrinėjime arba per aštuonerius metus, kai dėl išieškojimo pateiktas ieškinys nacionaliniams teismams (finansinės atsakomybės už neišieškojimą pasidalijimo taisyklė, vadinamoji taisyklė „50/50“) (
3
).
Ginčijamas sprendimas grindžiamas tuo, kad Komisija, vykdydama nacionalinių procedūrų, susijusių su dėl pažeidimų nepagrįstai sumokėtų sumų susigrąžinimu, tikrinimo funkciją, konstatavo, kad Portugalijos valdžios institucijos klaidingai priskyrė prie kategorijų tam tikras EŽŪGF ir EŽŪFKP išlaidas, kurios turėjo būti susigrąžintos. Komisija manė, kad skolos mokėjimo agentūrai, dėl kurių Portugalijos mokesčių institucijos vykdė išieškojimo procedūrą, buvo klaidingai priskirtos prie skolų, dėl kurių išieškojimo „pateik[t]as ieškinys nacionaliniuose teismuose“, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą. Taigi, jos nuomone, taisyklė 50/50 turėjo būti taikoma šioms skoloms jau tada, kai išieškojimas neatliekamas per ketverius metus, o ne tik tada, kai jis neatliekamas per aštuonerius metus, kaip teigė Portugalijos valdžios institucijos.
Nesutikdama su šiuo aiškinimu Portugalijos Respublika prašė panaikinti ginčijamą sprendimą ir tvirtino, kad administracinių santykių srityje mokėtinų sumų priverstinis išieškojimas Portugalijoje įgyvendinamas per mokesčių išieškojimo procedūrą, kuri turi būti laikoma teismine. Anot šios valstybės narės, taisyklė 50/50 turėjo būti taikoma tik nesant išieškojimo per aštuonerius metus.
Grįsdama savo ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo Portugalijos Respublika nurodė vienintelį pagrindą, grindžiamą Reglamento Nr. 1290/2005 32 ir 33 straipsnių ir Reglamento Nr. 1306/2013 54 straipsnio pažeidimu, nes Komisija klaidingai nusprendė, kad skolos Portugalijos mokėjimo agentūrai, dėl kurių mokesčių institucijos vykdė išieškojimo procedūrą, nėra skolos, dėl kurių išieškojimo pateikiamas ieškinys nacionaliniuose teismuose, kaip tai suprantama pagal minėtus straipsnius.
Atmesdamas ieškinį Bendrasis Teismas pirmiausia priminė, kad sąvoka „nacionalinis teismas“, turinti lemiamą reikšmę nustatant taisyklės 50/50 taikymo sritį, neturi būti palikta vertinti kiekvienai valstybei narei ir visoje Sąjungoje turi būti aiškinama autonomiškai ir vienodai atsižvelgiant į nuostatų, kuriose ji įtvirtinta, kontekstą ir reglamentais Nr. 1290/2005 ir Nr. 1306/2013 siekiamą tikslą.
Aiškindamas minėtuose straipsniuose nurodytą sąvoką „nacionalinis teismas“ Bendrasis Teismas rėmėsi Teisingumo Teismo nustatytais kriterijais vertinant, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
Išnagrinėjęs Portugalijos mokesčių administratoriaus kompetentingos tarnybos savybes pagal šiuos kriterijus, Bendrasis Teismas nusprendė, kad tokia tarnyba negali būti laikoma „nacionaliniu teismu“. Iš tiesų, ji neatlieka teismo funkcijos, o atlieka tik administracinio pobūdžio funkcijas ir neturi nei nagrinėti ginčo, nei tikrinti Portugalijos mokėjimo agentūros išduotos pažymos apie skolą teisėtumo. Be to, tokia tarnyba neatitinka nepriklausomumo reikalavimo.
Remdamasis tuo, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad, priešingai, nei teigė Portugalijos vyriausybė, mokesčių išieškojimo procedūra, pradėta kompetentingoje mokesčių administratoriaus tarnyboje, negali būti laikoma išieškojimo procedūra, pradėta „nacionaliniuose teismuose“, kaip tai suprantama pagal minėtus reglamentų Nr. 1290/2005 ir Nr. 1306/2013 straipsnius, bent jau nesant administracinių ir mokesčių bylas nagrinėjančių teismų įsikišimo.
Vadinasi, Portugalijos Respublika turėjo užbaigti mokesčių išieškojimo procedūrą kompetentingoje mokesčių administratoriaus tarnyboje per naikinamąjį ketverių metų terminą, numatytą minėtose nuostatose. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Komisija galėjo teisėtai atsisakyti finansuoti tam tikras išlaidas Sąjungos lėšomis, nes dėl jų daugiau nei ketverius metus vyko mokesčių išieškojimo procedūra kompetentingoje mokesčių administratoriaus tarnyboje.
(
1
)	2018 m. vasario 27 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas (ES) 2018/304 dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (OL L 59, 2018, p. 3).
(
2
)	2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 209, 2005, p. 1).
(
3
)	Reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnyje įtvirtintos specialiosios nuostatos dėl EŽŪGF. To paties reglamento 33 straipsnio 8 dalyje įtvirtinta iš esmės tokia pati nuostata, kiek tai susiję su EŽŪFKP. Šios nuostatos iš esmės pakartotos 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1306/2013 dėl bendros žemės ūkio politikos finansavimo, valdymo ir stebėsenos (OL L 347, 2013, p. 549 ir klaidų ištaisymas OL L 130, 2016, p. 9), kuriuo panaikintas ir pakeistas Reglamentas Nr. 1290/2005, 54 straipsnyje.