62022CC0173
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2023 m. liepos 6 d. (
1
)
Byla C‑173/22 P
MG
prieš
Europos investicijų banką
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Europos investicijų banko (EIB) darbuotojai – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 41 straipsnio 2 dalies a punktas – Teisė būti išklausytam – EIB pareigūnų nuostatai – Atlyginimas – Išmokos šeimai – Išmokos, mokamos vienam iš tėvų, turinčiam globos teises – Ieškinys dėl panaikinimo ir žalos atlyginimo – Neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas“
I. Įvadas
1.
Kai du toje pačioje institucijoje dirbantys pareigūnai nutraukia santuoką, kaip ši institucija turi nuspręsti dėl išmokų šeimai paskirstymo? Ar prieš priimdama tokį sprendimą ji turi išklausyti abu tėvus, o jei to nepadaro, kokios yra pasekmės?
2.
Tai yra esminiai šio apeliacinio skundo, pateikto dėl 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo MG / EIB (T‑573/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:915, toliau – skundžiamas sprendimas), klausimai.
II. Ginčo aplinkybės ir skundžiamas sprendimas
3.
Tiek apeliantas MG, tiek jo buvusi žmona A yra Europos investicijų banko (EIB) darbuotojai. MG dirba EIB nuo 1998 m. vasario 1 d., o 2003 m. rugsėjo 12 d. susituokė su A, kuri EIB pareigūnė yra nuo 2002 m. Jie turi penkis vaikus.
4.
Šioje byloje nagrinėjama EIB administracinė procedūra, susijusi su sprendimo panaikinti MG išmokas šeimai po jo santuokos su A nutraukimo priėmimu.
5.
Iš skundžiamame sprendime paaiškintų faktinių aplinkybių matyti (
2
), kad ši procedūra vyko tuo pat metu kaip ir Liuksemburgo teismuose vykęs teisminis procesas, po kurio buvo nutraukta santuoka. Tam, kad būtų lengviau suprasti šios bylos aplinkybes, atskirai pristatysiu procesą Liuksemburgo teismuose ir EIB vidaus procedūras.
A.
Procesas Liuksemburgo teismuose
6.
2017 m. rugpjūčio 22 d. A kreipėsi į tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Liuksemburgo miesto apylinkės teismas, Liuksemburgas) dėl santuokos su MG nutraukimo.
7.
2017 m. lapkričio 14 d.tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Liuksemburgo miesto apylinkės teismas) priėmė laikinąją nutartį, pagal kurią vaikų laikinąją globą suteikė A. Teismas taip pat nurodė MG išsikelti iš šeimos namų, ir jis tai padarė 2017 m. gruodžio mėn.
8.
Antra 2018 m. liepos 20 d. laikinąja nutartimi Liuksemburgo teisėjas įpareigojo MG mokėti A 1500 EUR per mėnesį dydžio išlaikymą (po 300 EUR kiekvienam jų vaikui), išskyrus išmokas šeimai, taip pat trijų vaikų priežiūros ikimokyklinio ugdymo centre (CPE) išlaidas ir pusę visų ypatingų išlaidų, patirtų visų penkių vaikų interesais. Be to, laikinąją nutartį priėmęs teisėjas nurodė EIB mokėti A išmoką vaikui išlaikyti ir mokymosi išmoką.
9.
2019 m. sausio 9 d.Cour supérieure de justice (Aukštesnysis teisingumo teismas, Liuksemburgas), kaip apeliacinės instancijos teismas, atmetė MG apeliacinį skundą dėl 2017 m. lapkričio 14 d. laikinosios nutarties, kuria nepilnamečių vaikų gyvenamoji vieta buvo nustatyta A adresu, tačiau jam buvo suteikta teisė su jais matytis ir paimti pas save gyventi kas antrą savaitgalį ir pusę mokyklinių atostogų laiko.
10.
2019 m. kovo 21 d.tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Liuksemburgo miesto apylinkės teismas) patvirtino MG ir A santuokos nutraukimą.
11.
2019 m. liepos 10 d.Cour supérieure de justice (Aukštesnysis teisingumo teismas), kaip apeliacinė instancija, priėmė sprendimą dėl apeliacinio skundo dėl antros 2018 m. liepos 20 d. laikinosios nutarties, juo patvirtino A teisę gauti iš MG išlaikymą po 300 EUR per mėnesį kiekvienam vaikui. Vis dėlto jis pakeitė šią nutartį, atleisdamas MG nuo tam tikrų išlaidų, visų pirma vaikų priežiūros išlaidų, patirtų siekiant patenkinti vaikų interesus, mokėjimo.
B.
EIB vidaus procedūros
12.
2017 m. lapkričio 24 d. EIB informavo MG, kad po 2017 m. lapkričio 14 d.tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Liuksemburgo miesto apylinkės teismas) laikinosios nutarties (kuria laikinoji vaikų globa paskirta A) išmoka vaikui išlaikyti ir mokymosi išmoka bus mokama A.
13.
2017 m. gruodžio 28 d. A pateikė prašymą dėl taikinimo pagal EIB tarnybos nuostatų 41 straipsnį, taikytiną šioje byloje. Ji prašė, kad EIB pripažintų jų penkis vaikus jos išlaikytiniais pagal 2017 m. lapkričio 14 d.tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Liuksemburgo miesto apylinkės teismas) laikinąją nutartį ir atitinkamai taip pat pripažintų jos teisę į šiuose nuostatuose numatytas išmokas šeimai ir išvestines finansines teises (toliau – pirmoji taikinimo procedūra).
14.
2018 m. rugsėjo 12 d. EIB pirmininkas nusprendė, kad nuo 2018 m. spalio mėn. A ir MG vaikai yra laikytini išlaikomais A (toliau – 2018 m. rugsėjo 12 d. sprendimas). Priėmus šį sprendimą, buvo pripažinta A teisė gauti išmokas šeimai ir išvestines finansines teises.
15.
Iš skundžiamo sprendimo matyti, kad MG nedalyvavo pirmojoje taikinimo procedūroje (
3
). EIB savo pastabose ir per posėdį paaiškino, kad taikinimo procedūroje negali dalyvauti kitos šalys, išskyrus šią procedūrą inicijavusį asmenį. Todėl MG negalėjo įstoti į A pradėtą procedūrą.
16.
2018 m. spalio 11 d. raštu EIB informavo MG apie savo sprendimą (toliau – 2018 m. spalio 11 d. sprendimas), kad nuo 2018 m. spalio mėn. jis nebeturi teisės į išmoką šeimai, išmoką vaikui išlaikyti ir mokymosi išmoką (toliau kartu – išmokos šeimai) ir išvestinių finansinių teisių, numatytų EIB pareigūnų nuostatose (toliau – EIB pareigūnų nuostatai). Šiame rašte paaiškinta, kad šios išmokos 2018 m. rugsėjo 12 d. sprendimu buvo paskirtos A.
17.
Priimdamas sprendimą dėl tuo metu taikytinų išmokų šeimai skyrimo EIB taikė EIB pareigūnų nuostatų 2.2.1 ir 2.2.2 punktus. Šiose taisyklėse nustatyta:
„2.2.1. Išmoka šeimai
Toliau išvardyti darbuotojai turi teisę gauti 5 % bazinio mėnesinio darbo užmokesčio dydžio išmoką šeimai:
a)
susituokę darbuotojai;
b)
gyvenantys skyrium, kai tai patvirtinta teismo sprendimu, arba nutraukę santuoką darbuotojai, kurie teismo sprendimu įpareigoti skirti pagrindinį išlaikymą;
c)
nesusituokę, gyvenantys skyrium, kai tai patvirtinta teismo sprendimu, nutraukę santuoką ar našliai darbuotojai, kai jie turi teisę gauti išmoką vaikui išlaikyti <…>
<…>
Kai du sutuoktiniai yra Banko darbuotojai, pašalpa mokama tam sutuoktiniui, kurio bazinis mėnesinis darbo užmokestis yra didesnis. Jei vienas iš sutuoktinių dirba Banke, o kitas – kitoje tarptautinėje organizacijoje, išmoką gauna Banke dirbantis pareigūnas, jei kita organizacija nemoka panašios išmokos jo sutuoktiniui.
<…>
2.2.2 Išlaikomas vaikas
Vaikas, kurio išlaikymu faktiškai rūpinasi darbuotojas ir kuris yra jo santuokinis, taip pat gimęs ne santuokoje, tačiau kurio tėvystė buvo pripažinta vėliau, pripažintas biologinis ar įvaikintas vaikas arba įvaikis, laikomas šio darbuotojo išlaikomu vaiku, jeigu Bankas ar kita Europos Sąjungos institucija nelaiko vaiko kito darbuotojo, pareigūno ar tarnautojo išlaikomu vaiku ir jeigu vaikas nedirba apmokamo darbo.
Esant toms pačioms sąlygoms, Bankas išlaikomu vaiku gali laikyti ir vaiką, kuriam darbuotojas suteikė namus.
Kai vaikas gyvena tame pačiame namų ūkyje kaip ir darbuotojas arba kai pastarasis prisideda prie vaiko išlaikymo bent 50 % didesne suma nei išmoka vaikui išlaikyti, <…> laikoma, kad darbuotojas faktiškai teikia vaikui išlaikymą.“
18.
Reaguodamas į 2018 m. spalio 11 d. sprendimą MG 2018 m. spalio 29 d. raštu informavo EIB, kad prieštarauja tame sprendime paskelbtoms priemonėms. Jis taip pat nurodė, kad jo 2018 m. spalio 29 d. raštas turėtų būti laikomas prašymu dėl taikinimo, kaip tai suprantama pagal Tarnybos nuostatų 41 straipsnį.
19.
Nesulaukęs atsakymo iš EIB, MG 2018 m. gruodžio 10 d. raštu atnaujino savo prašymą.
20.
2019 m. sausio 7 d. raštu EIB atmetė MG prieštaravimus, tačiau nesprendė klausimo dėl taikinimo procedūros inicijavimo (toliau – 2019 m. sausio 7 d. sprendimas).
21.
2019 m. sausio 11 d. MG elektroniniu paštu pateikė naują prašymą dėl taikinimo pagal Tarnybos nuostatų 41 straipsnį. Šiuo prašymu taip pat buvo siekiama užginčyti 2018 m. spalio 11 d. sprendimą ir prireikus 2019 m. sausio 7 d. sprendimą.
22.
2019 m. sausio 14 d. EIB patvirtino gavęs MG prašymą dėl taikinimo.
23.
MG pateikus atnaujintą prašymą pradėti taikinimo procedūrą, 2019 ir 2020 m. taikinimo taryba posėdžiavo kelis kartus. Nuo 2020 m. kovo 9 d. iki birželio 4 d. trys jos nariai pasikeitė keliais elektroniniais laiškais, kuriais siekė pakomentuoti ir pakeisti taikinimo procedūros protokolo turinį. 2020 m. birželio 4 d. elektroniniu laišku taikinimo tarybos pirmininkas EIB pirmininkui pateikė šį protokolą, jame, be kita ko, pažymėjo, kad taikinimo procedūra nepavyko ir kad neįmanoma susitarti dėl ataskaitos, užbaigiančios šią procedūrą.
24.
2020 m. liepos 30 d. raštu (toliau – 2020 m. liepos 30 d. sprendimas), kuris apeliantui buvo persiųstas 2020 m. liepos 31 d. elektroniniu paštu, EIB pirmininkas apeliantą informavo, kad gavo taikinimo tarybos išvadas, ir nurodė, kad atsižvelgė į tai, jog taikinimo procedūra nepavyko. Taikinimo procedūros protokolas buvo pridėtas prie šio rašto.
C.
Ieškinys Bendrajame Teisme
25.
2020 m. rugsėjo 14 d. MG pateikė Bendrajam Teismui ieškinį, jame prašė:
–
panaikinti 2018 m. spalio 11 d. EIB sprendimą, kuriuo iš jo atimtos teisės į išmokas šeimai (visų pirma įskaitant vaikų priežiūros CPE išlaidas, kurias EIB nepagrįstai atskaitė iš apelianto darbo užmokesčio iki 2019 m. lapkričio mėn.) ir išvestinės finansinės teisės (visų pirma įskaitant mokesčių atskaitymus ir vaikų gydymo išlaidų, kurias patyrė apeliantas, kompensaciją),
–
jeigu reikia, panaikinti 2019 m. sausio 7 d. ir 2020 m. liepos 30 d. sprendimus,
–
priteisti iš EIB atlyginti jam 10000 EUR neturtinę žalą,
–
priteisti iš EIB bylinėjimosi išlaidas.
26.
Skundžiamame sprendime dėl reikalavimų panaikinti sprendimus Bendrasis Teismas atmetė visus šiuos pagrindus, todėl atmetė šią MG ieškinio dalį.
27.
Vis dėlto, kiek tai susiję su reikalavimu atlyginti žalą, Bendrasis Teismas pripažino, kad atsakymą į MG prašymą pradėti taikinimo procedūrą po 2019 m. sausio 7 d. sprendimo priėmimo EIB nepagrįstai pavėlavo pateikti daugiau nei tris mėnesius ir kad EIB neatsakė į pirmąjį 2018 m. spalio 29 d. rašte pateiktą prašymą pradėti taikinimo procedūrą. Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl šio nepagrįsto EIB delsimo MG patyrė ilgalaikį netikrumą, taigi – neturtinę žalą. Todėl Bendrasis Teismas nurodė EIB sumokėti MG ex aequo et bono apskaičiuotą 500 EUR žalos atlyginimą, o likusią ieškinio dalį dėl žalos atlyginimo atmetė. Bendrasis Teismas nurodė kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
III. Dėl apeliacinio skundo
28.
2022 m. kovo 7 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktame apeliaciniame skunde MG Teisingumo Teismo prašo:
–
pripažinti šį apeliacinį skundą priimtinu ir pagrįstu,
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
pripažinti jam teisę pasinaudoti jo pirmojoje instancijoje pateiktais argumentais ir panaikinti 2018 m. spalio 11 d. EIB sprendimą, kuriuo iš jo buvo atimtos teisės į išmokas šeimai (visų pirma įskaitant vaikų priežiūros CPE išlaidas, kurias EIB nepagrįstai atskaitė iš jo darbo užmokesčio iki 2019 m. lapkričio mėn.) ir išvestinės finansinės teisės (visų pirma įskaitant mokesčių atskaitymus ir vaikų gydymo išlaidų, kurias jis patyrė, kompensaciją), jei būtina, panaikinti 2019 m. sausio 7 d. sprendimą, kuriuo visiškai atmesti jo reikalavimai, taip pat, jei būtina, panaikinti 2020 m. liepos 30 d. EIB sprendimą, kuriuo pripažįstamas nesusitaikymas ir patvirtinamas 2018 m. spalio 11 d. sprendimas, kad būtų atlyginta jo patirta turtinė ir neturtinė žala, ir
–
priteisti iš EIB bylinėjimosi išlaidas, jo patirtas šioje ir pirmoje instancijose.
29.
EIB Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
priteisti iš apelianto šioje ir pirmojoje instancijose EIB patirtas bylinėjimosi išlaidas.
30.
2023 m. gegužės 17 d. vyko posėdis, jame dalyvavo apeliantas ir EIB.
IV. Analizė
31.
Apeliaciniame skunde pateikiami penki pagrindai.
32.
Vis dėlto Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje apsiribojama dviejų apeliaciniame skunde iškeltų klausimų analize: ar Bendrasis Teismas padarė klaidingą išvadą, kad nebuvo pažeista teisė būti išklausytam (apeliacinio skundo pirmasis pagrindas), ir ar jis neteisingai įvertino EIB pareigūnų nuostatų, susijusių su išmokomis šeimai, neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą (apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antra dalis ir apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas).
A.
Teisė būti išklausytam
33.
Apeliacinio skundo pirmasis pagrindas susijęs tik su pirmuoju sprendimu, t. y. 2018 m. spalio 11 d. sprendimu, kuriuo EIB informavo MG, kad nuo 2018 m. spalio mėn. jis nebeturės teisės į išmokas šeimai ir išvestines finansines teises, suteiktas remiantis EIB pareigūnų nuostatais, nes jos 2018 m. rugsėjo 12 d. sprendimu buvo suteiktos A.
34.
Apeliantas teigia, kad prieš priimdamas šį sprendimą EIB jo neišklausė, o tai yra teisės būti išklausytam pažeidimas. Teigiama, kad dėl šios teisės pažeidimo 2018 m. spalio 11 d. sprendimas turėtų būti pripažintas negaliojančiu.
35.
Atitinkamai skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktuose Bendrasis Teismas nagrinėjo šiuos klausimus:
„73.
Šiuo atžvilgiu <…> neabejotina, kad 2018 m. spalio 11 d. [sprendimu] [MG] buvo išsiųstas EIB pranešimas, kuriuo jis buvo informuotas, kad jam nebebus mokama išmoka šeimai, išmoka vaikui išlaikyti ir mokymosi išmoka. Taigi šio [sprendimo] tikslas buvo informuoti [jį] apie A inicijuotos taikinimo procedūros rezultatus, tačiau jis nebuvo pakviestas būti išklausytas šioje procedūroje.
74.
Kita vertus, <…> pažymėtina, kad 2019 m. sausio 7 d. [sprendimas], kuriuo buvo patvirtintas 2018 m. spalio 11 d. [sprendimas], kartu patikslinant ir plėtojant jame išdėstytus argumentus, buvo priimtas atsižvelgiant į [MG] 2018 m. spalio 29 d. ir gruodžio 10 d. raštuose pateiktas pastabas. Taigi, reikia pažymėti, kad [MG] galėjo pakomentuoti 2018 m. spalio 11 d. EIB pirminiame [sprendime] išdėstytus motyvus ir pateikti savo pastabas dėl jame pateiktų motyvų, į kurias buvo atsižvelgta prieš 2019 m. sausio 7 d. EIB [sprendime] išreikštą poziciją.“
36.
Taigi Bendrasis Teismas nusprendė, kad teisė būti išklausytam nebuvo pažeista, nes MG turėjo galimybę pateikti savo pastabas dėl sprendimo po to, kai jis buvo priimtas, ir EIB į jas atsižvelgė.
1. Ar buvo pažeista MG teisė būti išklausytam?
37.
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 41 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta „kiekvieno asmens teis[ė] būti išklausytam prieš taikant bet kokią individualią jam nepalankią priemonę“.
38.
Teisingumo Teismas jau paaiškino teisės būti išklausytam tikslą. Jo žodžiais tariant, „[t]eise būti išklausytam visų pirma siekiama užtikrinti, kad bet koks asmens nenaudai priimtas sprendimas būtų priimtas gerai susipažinus su bylos aplinkybėmis, ir jos tikslas, be kita ko, yra sudaryti galimybę kompetentingai institucijai ištaisyti klaidą arba suinteresuotajam asmeniui – pateikti su jo asmenine padėtimi susijusią informaciją, kuri pateisina sprendimo priėmimą, nepateisina jo priėmimo arba pateisina vieno ar kito sprendimo priėmimą“ (
4
).
39.
Taigi teisė būti išklausytam naudinga ir administracijai, nes leidžia jai priimti teisingą sprendimą, ir asmeniui, kurio teisės yra pažeidžiamos. Viena vertus, ji padeda išnagrinėti bylos medžiagą ir kuo tiksliau ir teisingiau nustatyti faktines aplinkybes, kita vertus, leidžia užtikrinti, kad suinteresuotasis asmuo galėtų pateikti savo argumentus.
40.
Akivaizdu, jog tam, kad būtų pasiektas toks dvejopas tikslas, asmeniui turi būti suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę per administracinę procedūrą, t. y. prieš priimant sprendimą, galintį neigiamai paveikti atitinkamo asmens interesus (
5
).
41.
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad MG patyrė neigiamą poveikį dėl 2018 m. spalio 11 d. sprendimo. Jurisprudencijoje jau nustatyta, kad atlyginimo sumažinimas, kaip antai išmokų šeimai sumažinimas, yra neigiamą poveikį atitinkamam asmeniui daranti priemonė (
6
).
42.
Taip pat akivaizdu, kad MG nebuvo pakviestas išdėstyti savo pozicijos prieš priimant jam įtakos turintį sprendimą.
43.
Šiuo atžvilgiu noriu priminti, jog Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte nereikalaujama, kad būtų surengtas oficialus posėdis (
7
).
44.
Vis dėlto teisė būti išklausytam reiškia, kad suinteresuotasis asmuo turi turėti galimybę daryti įtaką nagrinėjamo sprendimo priėmimo procesui prieš priimant tą sprendimą (
8
).
45.
Žinau, kad kasdieniame gyvenime administracijos neišklauso kiekvieno asmens, kai jo pasikeitęs asmeninis statusas daro neigiamą poveikį jo teisių pokyčiams. Vis dėlto tai nereiškia, kad tokia praktika atitinka Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkto reikalavimus.
46.
Šiais laikais bendrauti nebėra sudėtinga. Tai ypač pasakytina apie administraciją. Kiekvienas pareigūnas paprastai turi el. pašto adresą, kuris yra žinomas įvairioms institucijoms, turinčioms įgaliojimus priimti sprendimus. Apskritai COVID-19 krizė parodė, kad elektroninis bendravimas dažnai lengvai pakeičia asmeninius susitikimus.
47.
Taigi sunku bandyti pateisinti administracinę praktiką, kai (remiantis laiko stoka, darbuotojų trūkumu ar pan.) asmeniui nesuteikiama galimybės išdėstyti savo pozicijos dėl sprendimo, kuris turės jam įtakos.
48.
Reikalavimą būti išklausytam būtų atitikęs elektroninio laiško, kuriuo būtų suteikta galimybė per pagrįstą terminą pateikti pastabas dėl siūlomo sprendimo ir jo motyvų, išsiuntimas MG.
49.
Per procesą, kuriame buvo priimtas 2018 m. spalio 11 d. sprendimas, MG tokios galimybės neturėjo. A inicijuotoje taikinimo procedūroje jis nedalyvavo ir nebuvo išklausytas nė karto prieš priimant šį sprendimą, kuriuo iš jo atimtos iki tol gautos išmokos šeimai. Taigi jam nebuvo suteikta galimybė sureaguoti į siūlomą sprendimą ir jo motyvus.
50.
Priešingai nei Bendrasis Teismas, manau, jog tai, kad MG galėjo pateikti pastabas dėl 2018 m. spalio 11 d. sprendimo priėmimo ir kad jo pastabos buvo įtrauktos į 2019 m. sausio 7 d. sprendimą, nekeičia išvados, kad jo teisė būti išklausytam buvo pažeista. Iš tiesų pirmasis raštas nebuvo parengiamasis aktas, įtvirtintas vėlesniame sprendime. Atvirkščiai, tai buvo sprendimas, o antruoju raštu šis pirminis sprendimas tik patvirtintas. Taigi sprendimas, dėl kurio MG neteko teisės į išmokas šeimai, buvo 2018 m. spalio 11 d. raštas.
51.
EIB tai patvirtino per posėdį, kai paaiškino, kad 2018 m. spalio 11 d. sprendimas iš tiesų buvo galutinis, o ne tarpinis, nors EIB jį patvirtino 2019 m. sausio 7 d. raštu.
52.
Iki 2018 m. spalio 11 d. sprendimo priėmimo MG nė karto nebuvo pakviestas pareikšti savo pozicijos.
53.
Dėl nurodytų priežasčių manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai konstatavo, kad MG teisė būti išklausytam nebuvo pažeista.
2. Teisės būti išklausytam pažeidimo pasekmės
54.
Antrasis apeliaciniame skunde keliamas klausimas yra susijęs su teisės būti išklausytam pažeidimo pasekmėmis. Ar dėl tokio pažeidimo sprendimas, priimtas užbaigus procesą, kuriame subjektas nebuvo išklausytas, savaime negalioja?
55.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas ne kartą yra konstatavęs, kad teisės į gynybą, ypač teisės būti išklausytam, pažeidimas lemia priimto sprendimo panaikinimą tik tuo atveju, jei, nepadarius tokio pažeidimo, procedūros rezultatas galėtų būti kitoks (
9
).
56.
Vis dėlto reikalavimas, kad rezultatas „galėtų būti kitoks“, nereiškia, kad turi būti neabejotinai nustatyta, jog sprendimas būtų buvęs kitoks. Tam, kad toks sprendimas būtų pripažintas negaliojančiu, pakanka, kad nebūtų galima visiškai atmesti galimybės, jog sprendimas būtų buvęs kitoks, jei asmuo, kuriam šis sprendimas turėjo įtakos, būtų galėjęs išdėstyti savo poziciją (
10
).
57.
Dėl to kyla kitas klausimas: ar šios bylos aplinkybėmis galėjo būti pasiektas kitoks rezultatas?
58.
Šiuo atžvilgiu galima atskirti atvejus, kai administracija turi diskreciją priimti sprendimą dėl konkretaus atvejo, nuo atvejų, kai ji neturi diskrecijos.
59.
Tuo atveju, kai administracija turi diskreciją priimti sprendimą dėl individualaus atvejo, neišklausius nukentėjusio asmens, sprendimas, priimtas pažeidžiant teisę būti išklausytam, tampa negaliojantis. Taikant šį argumentą šioje byloje, jei EIB, spręsdamas, kas turi teisę gauti išmokas šeimai, būtų galėjęs laisvai įvertinti visus svarbius faktus, pavyzdžiui, kaip po skyrybų A ir MG praktiškai dalijasi savo vaikų išlaikymo išlaidas ir kaip jie sprendžia dėl išmokų šeimai paskirstymo, MG pozicijos išklausymas iš tiesų galėjo turėti įtakos sprendimui.
60.
Kita vertus, jei EIB priėmė sprendimą remdamasis aiškiomis taisyklėmis, nuo kurių jis neturėjo teisės nukrypti, atsakymas į klausimą, ar teisės būti išklausytam pažeidimas lemia sprendimo negaliojimą, galėtų būti kitoks.
61.
Šiuo atžvilgiu EIB teigia, kad nagrinėjamu atveju po A ir MG skyrybų jis neturėjo jokios diskrecijos spręsti išmokų šeimai paskirstymo klausimą. Priešingai, jis turėjo taikyti EIB pareigūnų nuostatus, taikomas išmokų šeimai paskirstymui, kurios jam suteikė tik ribotus įgaliojimus. Kitaip tariant, net jei MG būtų buvęs išklausytas, EIB neturėtų kito pasirinkimo, tik priimti tokį sprendimą ir išmokas šeimai skirti A.
62.
Ar tai yra istorijos pabaiga? Jei pripažįstame, kad pagal galiojančius EIB pareigūnų nuostatus nebuvo galimybės priimti kitokį sprendimą, ar teisės būti išklausytam pažeidimas neturi pasekmių, net jeigu jis būtų nustatytas?
63.
Siūlyčiau kitokį atsakymą. Yra bent du būdai, kuriais asmuo, atsidūręs panašioje į MG situacijoje, galėjo daryti įtaką galutiniam sprendimui, jeigu jam būtų suteikta galimybė išreikšti savo poziciją.
64.
Pirma, šiuo atveju MG galėjo teigti, kad EIB klaidingai aiškino savo pareigūnų nuostatus. Taigi, net jei šiose taisyklėse nebūtų palikta diskrecijos nuspręsti, kaip skirti išmokas šeimai, būtų buvęs pasiektas kitoks rezultatas nei tas, kurį šiuo atveju pasiūlė EIB.
65.
Per posėdį EIB paaiškino, kad iš pradžių (nuo 2017 m. pabaigos iki 2018 m. rugsėjo mėn.) toliau mokėjo MG išmokas šeimai. Kadangi šios išmokos buvo mokamos atsižvelgiant į gaunamą darbo užmokestį ir į tai, kad MG darbo užmokestis buvo didesnis už A darbo užmokestį, suma, skiriama vaikams per jų tėvus, galiausiai nebūtų sumažėjusi. Vėliau EIB pakeitė savo poziciją ir padarė išvadą, kad pagal galiojančias taisykles išmokas šeimai turi skirti asmeniui, kuris globoja vaiką ar vaikus. EIB nuomone, taip atsitiko dėl to, kad EIB pareigūnų nuostatų 2.2.2 ir 2.2.1 punktai, pagal kuriuos išmokos šeimai skiriamos asmeniui, išlaikančiam vaikus, buvo aiškinami kartu.
66.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad net EIB nėra tikras dėl tikslios savo pareigūnų nuostatų reikšmės, kai jos taikomos dviejų jo pareigūnų santuokos nutraukimo atveju. Kaip EIB teigė per posėdį, tuo metu šių taisyklių taikymas tokiam atvejui EIB buvo naujiena. Taigi, suteikus MG galimybę pateikti savo nuomonę dėl tinkamo šių nuostatų aiškinimo, galėjo būti priimtas kitoks sprendimas.
67.
Antra, net jei galiojantys pareigūnų nuostatai, įpareigojantys administraciją priimti tam tikrą sprendimą, iš tiesų yra pakankamai aiškūs ir nepalieka vietos interpretacijai, jie vis tiek gali būti teisiškai negaliojantys ir dėl šios priežasties netaikytini. Nagrinėjamoje byloje MG galėjo kelti taikytinų EIB pareigūnų nuostatų teisinio galiojimo klausimą, jeigu jam būtų buvusi suteikta galimybė išreikšti savo poziciją. Iš tiesų jis iškėlė šį klausimą Bendrajame Teisme ir nurodė, kad šie pareigūnų nuostatai, kaip juos aiškina ir taiko EIB, pažeidžia vienodo požiūrio principą.
68.
Jeigu MG būtų buvusi suteikta galimybė iškelti šį klausimą per administracinę procedūrą, EIB administracija būtų privalėjusi priimti sprendimą dėl reikalavimo pripažinti negaliojimą. Lygiai taip pat, kaip nacionalinė administracija turi teisę ir pareigą pagal Sąjungos teisės viršenybės principą panaikinti prieštaraujančias nacionalines taisykles (
11
), Sąjungos administracija turi turėti teisę ir pareigą panaikinti vidaus taisykles, kai jos prieštarauja Sąjungos taisyklėms. Taigi, jei teismas būtų pripažinęs EIB pareigūnų nuostatus negaliojančiais, EIB nebūtų turėjęs teisės jų taikyti. O jei EIB būtų laikęs juos galiojančiais, MG būtų galėjęs sutikti su jo paaiškinimu arba nuspręsti užginčyti šią išvadą Bendrajame Teisme. Svarbu tai, kad jeigu jam būtų buvusi suteikta galimybė išdėstyti savo poziciją prieš priimant 2018 m. spalio 11 d. sprendimą, šis sprendimas galėjo būti kitoks, net jeigu pagal galiojančius EIB pareigūnų nuostatus administracijai nebuvo palikta jokios diskrecijos priimti sprendimą dėl konkretaus atvejo.
69.
Tuo, kas išdėstyta, bandau pabrėžti, kad sunku abstrakčiai nuspręsti, jog asmens, kuriam sprendimas daro neigiamą poveikį, įtraukimas į procesą, kurį užbaigus buvo priimtas toks sprendimas, negalėjo turėti įtakos šiam sprendimui.
70.
Dėl šios priežasties siūlau Teisingumo Teismui laikytis pozicijos, kad jei administracija nesuteikė galimybės asmeniui, kuriam jos sprendimas gali turėti neigiamos įtakos, išreikšti savo nuomonę, sprendimas tampa iš esmės negaliojantis ir atsiranda būtinybė pradėti naują procedūrą, kurioje atitinkamas asmuo būtų išklausytas.
71.
Šiuo atveju administracinės procedūros, kurioje būtų laikomasi teisės būti išklausytam, pavyzdys galėtų būti toks. Pasibaigus A inicijuotai taikinimo procedūrai, prieš priimdamas sprendimą išmokas šeimai skirti A, EIB turėjo pakviesti MG išdėstyti savo pozicijos. Jei MG būtų pareiškęs pretenziją dėl taisyklės, dėl kurios tik A turi teisę gauti išmokas šeimai, negaliojimo, EIB turėtų paaiškinti savo poziciją, kodėl, jo nuomone, ši taisyklė yra galiojanti. Tik tada jis galėtų priimti sprendimą išmokas šeimai skirti A. Tada MG turėtų galimybę užginčyti EIB sprendimą Bendrajame Teisme, be kita ko, teigdamas, kad EIB pareigūnų nuostatai yra teisiškai negaliojantys.
72.
MG iš tiesų Bendrajame Teisme teigė, kad patys EIB pareigūnų nuostatai buvo teisiškai negaliojantys. Šį teiginį nagrinėsiu toliau.
73.
Vis dėlto manau, kad ši 2018 m. spalio 11 d. sprendimo dalis turėtų būti panaikinta remiantis pirmuoju teiginiu, kad jis priimtas pažeidžiant MG teisę būti išklausytam.
B.
EIB pareigūnų nuostatų 2.2.1 ir 2.2.2 punktų neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas
74.
Apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antroje dalyje MG iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas nepagrįstai atmetė jo skundo pagrindą dėl minėtų EIB pareigūnų nuostatų, susijusių su išmokomis šeimai, neteisėtumo. Konkrečiai kalbant, apeliantas tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė klaidingą išvadą, kad šios nuostatos nepažeidžia vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų.
75.
Kaip EIB paaiškino per posėdį, abi taikytinos EIB pareigūnų nuostatų taisyklės aiškinamos taip, kad po dviejų asmenų, kurie abu yra EIB dirbantys pareigūnai, santuokos nutraukimo išmokos šeimai skiriamos tam iš tėvų, kuris globoja vaikus. Pagal šias tuo metu galiojusios redakcijos ir naujos redakcijos taisykles išmokas šeimai leidžiama padalyti tik esant bendrai globai. Kadangi tribunal d’arrondissement de Luxembourg (Liuksemburgo miesto apylinkės teismas) nusprendė visišką globą paskirti A, pagal taisykles išmokas šeimai reikėjo skirti jai.
76.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nusprendė, kad šios EIB pareigūnų nuostatų taisyklės nepažeidžia vienodo požiūrio principo, nes „tėvų, kuriems nustatyta globa, ir tėvų, kuriems globa nenustatyta, padėtis yra skirtinga, todėl EIB pareigūnų nuostatų taisyklėse gali būti numatytas skirtingas kiekvieno atvejo vertinimas“ (
12
).
77.
Apeliantas su tuo nesutinka. Jo nuomone, kalbant apie jų vaikų išlaikymą, išsituokusių tėvų padėtis yra panaši, nes jie abu dalijasi šia prievole. Todėl jiems turėtų būti suteiktos tokios pačios teisės, susijusios su išmokomis šeimai, kurios padeda padengti su išlaikymu susijusias išlaidas. MG teigimu, tai, kad visiška vaikų globa priklauso vienam iš tėvų, neatskiria šio iš tėvų nuo kito iš tėvų, kuriam ši globa nepriklauso, kai atsižvelgiama į kriterijų, susijusį su pareiga išlaikyti vaikus.
78.
EIB, priešingai, teigia, kad globa yra vienintelis tikslus kriterijus, leidžiantis nustatyti, ar asmuo „faktiškai išlaiko“ vaiką, ar ne. Kadangi išmokos šeimai skiriamos vaikui išlaikyti, EIB pareigūnų nuostatai, kuriuose globa laikoma lemiamu veiksniu, nėra diskriminacinės.
79.
Verta pabrėžti, jog pagal vienodo požiūrio principą reikalaujama, kad panašioje padėtyje esantiems asmenims (
13
) būtų taikomos vienodos sąlygos. Priešingai, jei dviejų asmenų padėtis nėra panaši, pagal tą patį principą reikalaujama, kad su jais būtų elgiamasi skirtingai, išskyrus atvejus, kai yra objektyvių priežasčių juos vertinti vienodai (
14
).
80.
Ar vieno iš išsituokusių tėvų, kuriam priklauso vaikų globos teisės, padėtis yra panaši į kito iš išsituokusių tėvų, kuris neturi vaikų globos teisių, o tik teisę matytis su vaikais savaitgaliais ir per atostogas, padėtį?
81.
Pirma reakcija gali būti, kad tokių tėvų padėtis nėra panaši. Juk vienas iš tėvų, kuriam priklauso visiška globa, turi rūpintis kasdieniu vaikų gyvenimu ir ši kasdienė būtinybė riboja jo paties laiką. O vieno iš tėvų, kuriam nepriklauso visiška globa, laikui tai daro nedidelį poveikį (pavyzdžiui, kas antrą savaitgalį ir pusę atostogų). Paprastas pavyzdys: vienas iš tėvų, kuriam nesuteikta visiška globa, gali lengvai nuspręsti vakare nueiti į kiną, o kitas iš tėvų, norėdamas tai padaryti, turėtų planuoti, galbūt surasti, kas prižiūrėtų vaikus, ir už tai sumokėti. Manau, dauguma žmonių manytų, jog šių dviejų asmenų padėtis nėra panaši.
82.
Vis dėlto, kai reikia įvertinti, ar dviejų asmenų padėtis yra panaši tam tikrų teisiškai priklausančių teisių atžvilgiu, reikia įvertinti palyginamumą atsižvelgiant į normą, suteikiančią tokią teisę, ir jos tikslą (
15
).
83.
Išmokos šeimai padeda palengvinti finansinę naštą, atsirandančią dėl vaikų išlaikymo. Taigi jos turi socialinį tikslą, pateisinamą išlaidomis, atsirandančiomis dėl esamo ir konkretaus poreikio, susijusio su vaiko egzistavimu ir faktiniu išlaikymu (
16
).
84.
Tokį supratimą patvirtina jurisprudencija, susijusi su Reglamentu (EB) Nr. 883/2004 (
17
). Teisingumo Teismas patikslino, kad sąvoka „išmoka šeimai“ apima visas išmokas natūra arba pinigais, skirtas šeimos išlaidoms padengti, neįskaitant išankstinių išlaikymo ir specialių vaiko gimimo bei įvaikinimo išmokų. Taigi žodžių junginys „šeimos išlaidoms padengti“ turi būti aiškinamas taip, kad jis pirmiausia susijęs su parama šeimos biudžetui, siekiant sumažinti vaikų priežiūros išlaidas (
18
).
85.
2017 m. sprendime Sąjungos ombudsmenas pateikė panašių argumentų ir pridūrė, kad „išmoka vaikui išlaikyti, nors ir yra darbuotojo atlyginimo dalis, yra skirta ne šiam darbuotojui, o išimtinai jo vaikui (vaikams) išlaikyti“ (
19
).
86.
Trumpai tariant, nors išmokos šeimai skiriamos ne kaip išmoka tėvams, o siekiant prisidėti prie jų vaikų vystymosi ir ugdymo, jos palengvina vaikus išlaikančių tėvų finansinę naštą.
87.
Atsižvelgiant į tokį išmokų šeimai tikslą, kriterijus, kuriuo remiantis galima nuspręsti, ar vieną iš tėvų, kuriam priklauso visiška globa, galima lyginti su kitu iš tėvų, kuriam tokia globa nepriklauso, yra tai, ar abu tėvai finansiškai prisideda prie savo vaikų išlaikymo. Todėl reikėtų daryti išvadą, kaip, mano nuomone, teisingai teigia apeliantas, kad abiejų tėvų, kurie faktiškai prisideda prie savo vaikų išlaikymo, padėtis yra panaši.
88.
Be to, jurisprudencijoje jau nurodyta, jog niekas nedraudžia laikyti, kad vaiką vienu metu faktiškai išlaiko keli asmenys. Todėl dviejų išsituokusių Sąjungos pareigūnų vaikas gali būti laikomas tuo pačiu metu faktiškai išlaikomu šių dviejų pareigūnų, taigi ir nuo jų priklausančiu vienu metu (
20
).
89.
Toks vertinimas negali priklausyti nuo to, kas teisiškai globoja vaikus, nes vienam iš tėvų paskirta teisinė globa neatleidžia kito iš tėvų nuo pareigos prisidėti prie šių vaikų išlaikymo išlaidų. Tai taip pat nereiškia, kad abu tėvai toliau finansiškai neprisideda prie savo vaikų auklėjimo. Priešingai, sprendimas, ar dviejų išsituokusių tėvų padėtis išmokų šeimai atžvilgiu yra panaši, yra ir teisinis, ir faktinis vertinimas. Kyla klausimas, ar abu tėvai faktiškai prisideda tenkinant vaikų išlaikymo poreikius.
90.
Taigi, vieno iš išsituokusių tėvų, kuriam priklauso visiška jo vaikų globa, ir kito iš išsituokusių tėvų, kuriam visiška globa nepriklauso, padėtis yra panaši, kiek tai susiję su teise į išmokas šeimai, jeigu jie abu faktiškai (finansiškai) išlaiko savo vaikus.
91.
Vadinasi, taisyklė, pagal kurią išmokos šeimai savaime skiriamos tam iš tėvų, kuriam priklauso visiška globa, net jei abu tėvai (finansiškai) dalyvauja išlaikant vaikus, pažeidžia vienodo požiūrio principą.
92.
Teiginys, kad išmokų šeimai tikslais abiejų tėvų padėtis yra panaši, nesumenkina ypatingų sunkumų ir papildomos naštos, su kuria susiduria tėvai, kuriems priklauso vaikų globa. Toks tėvas ar motina iš tiesų gali turėti papildomų finansinių išlaidų, atsirandančių dėl to, kad vaikai gyvena jo (jos) namuose (pavyzdžiui, išlaidos auklei, kad būtų galima nueiti į kiną, kaip minėta anksčiau pateiktame pavyzdyje). Vis dėlto yra ir kitų teisinių priemonių, kuriomis konkrečiai sprendžiami galimi išlikę tėvų tarpusavio skirtumai, pavyzdžiui, mokant už išlaikymą ar net alimentus. Šiaip ar taip, išlaikymo išmokos ir išmokos šeimai yra du skirtingi dalykai (
21
).
93.
Taigi, net jei Bendrasis Teismas teisingai pripažino šias išmokų šeimai ypatybes ir tikslus, jis padarė klaidingą išvadą, kad abiejų tėvų padėtis, kalbant apie teisę į išmokas šeimai, nėra panaši.
94.
Vadinasi, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atmetė ieškovo nurodytą negaliojimo pagrindą, remdamasis savo išvada, kad EIB pareigūnų nuostatai nepažeidžia vienodo požiūrio principo.
95.
Taigi siūlau Teisingumo Teismui pripažinti apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą, apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antrą dalį, taip pat apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą pagrįstais ir panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punktą.
V. Galutinis sprendimas dėl ieškinio pagrįstumo
96.
Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnį Teisingumo Teismas, panaikinęs Bendrojo Teismo sprendimą, gali priimti galutinį sprendimą byloje, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.
97.
Manau, kad šiuo atveju taip ir yra. Taigi Teisingumo Teismui nėra reikalo grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui.
98.
Siūlau Teisingumo Teismui panaikinti 2018 m. spalio 11 d. ir 2019 m. sausio 7 d. sprendimus ir visus paskesnius sprendimus, kuriais iš MG buvo atimta pusė išmokų šeimai ir išvestinių finansinių teisių. Yra du 2018 m. spalio 11 d. sprendimo negaliojimo pagrindai: jis priimtas pažeidžiant teisę būti išklausytam ir vienodo požiūrio principą. 2019 m. sausio 7 d. sprendimu nebuvo pažeista teisė būti išklausytam, nes MG turėjo galimybę išdėstyti savo poziciją prieš jį priimant, bet šis sprendimas yra negaliojantis, nes juo pažeistas vienodo požiūrio principas.
VI. Išvada
99.
Atsižvelgdama į visus nurodytus argumentus laikausi nuomonės, kad:
–
apeliacinio skundo pirmasis pagrindas, apeliacinio skundo trečiojo pagrindo antra dalis ir apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas turėtų būti tenkinami,
–
Teisingumo Teismas turėtų panaikinti 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo MG / EIB (T‑573/20, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:915) rezoliucinės dalies 2 punktą,
–
Teisingumo Teismas turėtų panaikinti 2018 m. spalio 11 d. ir 2019 m. sausio 7 d. sprendimus ir visus paskesnius sprendimus, kuriais iš MG buvo atimta pusė išmokų šeimai (visų pirma įskaitant vaikų priežiūros CPE išlaidas, kurias Europos investicijų bankas nepagrįstai atskaitė iš jo darbo užmokesčio iki 2019 m. lapkričio mėn.) ir išvestinių finansinių teisių (visų pirma įskaitant mokesčių atskaitymus).
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Skundžiamo sprendimo 1–25 punktai.
(
3
)	Sprendimo 73 punktas.
(
4
)	2020 m. birželio 4 d. Sprendimas EIVT / De Loecker (C‑187/19 P, EU:C:2020:444, 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2021 m. spalio 21 d. Sprendimas Parlamentas / UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, 90 punktas).
(
5
)	2020 m. birželio 4 d. Sprendimas EIVT / De Loecker (C‑187/19 P, EU:C:2020:444, 68 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2021 m. spalio 21 d. Sprendimas Parlamentas / UZ (C‑894/19 P, EU:C:2021:863, 89 punktas) (išskirta mano).
(
6
)	2021 m. kovo 10 d. Sprendimas AM / EIB (T‑134/19, EU:T:2021:119, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
7
)	2023 m. vasario 9 d. Sprendimas Boshab / Taryba (C‑708/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2023:84, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
8
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. rugsėjo 23 d. Sprendimą UE / Komisija (T‑338/19, EU:T:2020:430, 60 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2021 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Audito Rūmai / Pinxten (C‑130/19, EU:C:2021:782, 167 punktas). Tai, žinoma, nereiškia, kad administracijos veiksmų eigai visada turi būti trukdoma. Jurisprudencijoje pripažįstama, kad gali būti specifinių situacijų, kaip antai patikrinimų, kurių atveju posėdis gali įvykti vėlesniame etape (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Sopropé, C‑349/07, EU:C:2008:746, 41 punktą; 2014 m. liepos 3 d. Sprendimo Kamino International Logistics ir Datema Hellmann Worldwide Logistics, C‑129/13 ir C‑130/13, EU:C:2014:2041, 54 ir 55 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją; 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Prequ' Italia, C‑276/16, EU:C:2017:1010, 50 ir 51 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją). Vis dėlto nebuvo teigiama, kad taip buvo nagrinėjamu atveju.
(
9
)	Žr., pvz., 1990 m. vasario 14 d. Sprendimą Prancūzija / Komisija (C‑301/87, EU:C:1990:67, 31 punktas); 2020 m. birželio 25 d. Sprendimą HF / Parlamentas (C‑570/18 P, EU:C:2020:490, 72 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija); 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą SGI Studio Galli Ingegneria / Komisija (C‑371/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:566, 82 punktas).
(
10
)	1980 m. liepos 10 d. Sprendimas Distillers Company / Komisija (30/78, EU:C:1980:186, 26 punktas); 2009 m. spalio 1 d. Sprendimas Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware / Taryba (C‑141/08 P, EU:C:2009:598, 88 ir 94 punktai) ir 2022 m. gruodžio 1 d. Sprendimas EUIPO / Vincenti (C‑653/20 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2022:945, 48 punktas).
(
11
)	1989 m. birželio 22 d. Sprendimas Costanzo (103/88, EU:C:1989:256) ir 2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimas Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána (C‑378/17, EU:C:2018:979).
(
12
)	Skundžiamo sprendimo 107 punktas.
(
13
)	Pagal jurisprudenciją reikalaujama ne to, kad padėtis būtų lygiavertė, o tik to, kad ji būtų panaši. Dėl šio klausimo žr., pvz., 1993 m. spalio 27 d. Sprendimą Enderby (C‑127/92, EU:C:1993:859, 16 punktas) ir 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Arcelor Atlantique et Lorraine ir kt. (C‑127/07, EU:C:2008:728, 25 punktas).
(
14
)	1984 m. gruodžio 13 d. Sprendimas Sermide (106/83, EU:C:1984:394, 28 punktas), 2023 m. gegužės 4 d. Sprendimas OP ir kt. (Naktinis darbas) (C‑529/21–C‑536/21 ir C‑732/21–C‑738/21, EU:C:2023:374, 52 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
15
)	Šiuo klausimu, pvz., žr. viešosios tarnybos teisės srityje 2022 m. liepos 14 d. Sprendimą Komisija / VW ir kt. (C‑116/21 P–C‑118/21 P, C‑138/21 P ir C‑139/21 P, EU:C:2022:557, 127 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija); apskritai judėjimo laisvių srityje – 2007 m. liepos 18 d. Sprendimą Oy AA (C‑231/05, EU:C:2007:439, 36 ir 38 punktai), 2022 m. kovo 17 d. Sprendimą AllianzGI-Fonds AEVN (C‑545/19, EU:C:2022:193, 51 ir 59 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
16
)	Tokios pat nuomonės Bendrasis Teismas laikėsi ir skundžiamame sprendime dėl išmokų šeimai paskirties (žr. to sprendimo 102 punktą). Apskritai žr. ankstesnį 1980 m. lapkričio 27 d. Sprendimą Sorasio-Alloir kt. / Komisija (81/79, 82/79 ir 146/79, EU:C:1980:270, 15 ir 16 punktai) ir 1991 m. lapkričio 28 d. Sprendimą Schwedler / Parlamentas (C‑132/90 P, EU:C:1991:452, 14 punktas).
(
17
)	2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 1 t., p. 1) ir jurisprudencija dėl 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje 7 straipsnio 2 dalis (OL L 141, 2011, p. 1).
(
18
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimą Caisse pour l’avenir des enfants (Pasienio darbuotojo sutuoktinio vaikas) (C‑802/18, EU:C:2020:269, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
19
)	Europos ombudsmeno rekomendacija dėl skundo 374/2014/DR prieš Europos investicijų banką dėl išmokos vaikui mokėjimo, 19 punktas. Galima rasti adresu https://www.ombudsman.europa.eu/fr/recommendation/en/69347
(
20
)	Šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 28 d. Sprendimą Schwedler / Parlamentas (C‑132/90 P, EU:C:1991:452, 17 punktas), pakartotą 1993 m. kovo 3 d. Sprendime Peroulakis / Komisija (T‑69/91, EU:T:1993:16, 32 punktas), 2002 m. lapkričio 12 d. Sprendime López Cejudo / Komisija (T‑271/01, EU:T:2002:272, 33 punktas) ir 2006 m. spalio 10 d. Sprendime Arranz Benitez / Parlamentas (T‑87/04, EU:T:2006:297, 37 punktas).
(
21
)	Šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimą Caisse pour l’avenir des enfants (Pasienio darbuotojo sutuoktinio vaikas) (C‑802/18, EU:C:2020:269, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).