62005CC0028_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Otázky, ktoré predložil College van Beroep voor het bedrijfsleven (Holandsko), sa týkajú rôznych bodov výkladu smernice Rady 85/511/EHS z 18. novembra 1985, ktorou sa zavádzajú opatrenia spoločenstva na kontrolu slintačky a krívačky(2), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 90/423/EHS z 26. júna 1990(3) (ďalej len „smernica“). Vnútroštátny súd sa pýta, aké sú dôsledky skutočnosti, že laboratórium, ktoré uskutočnilo analýzy, na základe ktorých boli usmrtené zvieratá z podnikov, ktoré prevádzkujú G. J. Dokter, W. Boekhout a Maatschap Van den Top, nie je laboratóriom uvedeným v prílohe B smernice.
I – Skutkový stav, právny rámec a prejudiciálne otázky
2. V spore vo veci samej stoja proti sebe G. J. Dokter, W. Boekhout a Maatschap Van den Top, na jednej strane, a Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (minister pôdohospodárstva, prírody a kvality potravín), na druhej strane. Žalobcovia vo veci samej namietajú rozhodnutia o usmrtení ich zvierat, ktoré vydal riaditeľ Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (štátna správa inšpekcie dobytka a dobytčieho mäsa, ďalej len „RVV“) 29. marca 2001 na základe zákona o zdravotnom a psychickom stave zvierat (Gezondheids- en welzijnswet voor dieren) z 24. septembra 1992 (Stb. 1992, č. 585) a výnosu o podozrivých zvieratách (Besluit verdachte dieren) z 24. septembra 1992 (Stb. 1992, č. 585) (ďalej len „napadnuté rozhodnutia“).
3. Na účely boja proti slintačke a krívačke boli na úrovni Spoločenstva prijaté mnohé opatrenia. Podľa článku 1 smernice je predmetom uvedenej smernice stanoviť „opatrenia spoločenstva na boj proti slintačke a krívačke, ktoré sa použijú v prípade výskytu nákazy“.
4. Článok 2 druhý odsek smernice vymedzuje nasledujúce pojmy:
„…
c) ‚nakazené zviera‘ je zviera vnímavého druhu, u ktorého:
– boli zistené klinické príznaky alebo postmortálne zmeny zodpovedajúce zmenám pri slintačke a krívačke
alebo
– výskyt slintačky a krívačky bol úradne potvrdený laboratórnym vyšetrením.
d) ‚zviera podozrivé z nákazy‘ je zviera vnímavého druhu vykazujúce také klinické príznaky alebo postmortálne zmeny, ktoré oprávňujú na podozrenie zo slintačky a krívačky.
e) ‚zviera podozrivé z nakazenia‘ je zviera vnímavého druhu, ktoré mohlo podľa získaných epizootologických informácií prísť priamo alebo nepriamo do styku so slintačkovým a krívačkovým vírusom.“
5. Opatrenia, ktoré treba prijať v prípade, že sa v podniku vyskytne jedno alebo viac zvierat podozrivých z nákazy alebo z nakazenia slintačkou a krívačkou, sú uvedené v článku 4 smernice.(4) Len čo sa potvrdí, že sa v podniku nachádza nakazené zviera, na základe článku 5 ods. 1 tejto smernice sa odoberú „primerané vzorky na vyšetrenie v laboratóriu uvedenom v prílohe, pokiaľ tieto vzorky neboli odobraté a vyšetrené už v období oznámenia podozrenia z nákazy“. Odsek 2 toho istého článku hovorí o porážke a odstránení zvierat z podniku. Okrem toho, na základe odseku 4 toho istého článku „príslušný úrad môže rozšíriť pôsobnosť opatrení uvedených v odseku 1 aj na bezprostredne susediace podniky v prípade, že ich umiestnenie, priestorové usporiadanie alebo kontakty so zvieratami z podnikov, kde sa nákaza vyskytuje, nevylučujú možnosť podozrenia z nakazenia“.
6. Úloha, ktorou sú poverené schválené laboratóriá uvedené v prílohách A a B smernice, je vymedzená v článkoch 11 a 13 tejto smernice. Podľa článku 11 ods. 1 prvej zarážky:
„Členské štáty zabezpečia, aby:
– laboratórne vyšetrenia zamerané na dôkaz slintačky a krívačky boli vykonávané v národnom laboratóriu, ktoré je uvedené v prílohe B; zoznam laboratórií môže byť upravený alebo doplnený postupom uvedeným v článku 17. Toto laboratórne vyšetrenie musí v prípade nutnosti a predovšetkým v prípade prvého výskytu nákazy upresniť typ, podtyp a prípadne variant vyvolávajúceho vírusu a môže byť v prípade potreby potvrdené referenčným laboratóriom určeným spoločenstvom.“
7. Článok 13 ods. 1 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby:
…
– manipulácia s vírusom slintačky a krívačky na výskum, diagnostiku a/alebo na prípravu očkovacích látok sa vykonávala len v schválených zariadeniach a laboratóriách uvedených v prílohe A a B,
…
– [tieto] zariadenia a laboratóriá… boli schválené len vtedy, keď spĺňajú minimálne normy odporučené FAO pre laboratória, ktoré pracujú s vírusmi slintačky a krívačky in vitro
a in vivo .“
8. Kontroly, ktoré je v týchto laboratóriách oprávnená vykonať Komisia Európskych spoločenstiev, sú vymedzené v odseku 2 toho istého článku:
„Veterinárni odborníci Komisie v spolupráci s príslušnými úradmi členských štátov vykonajú kontroly na mieste, aby zistili, či bezpečnostné systémy používané v zariadeniach a laboratóriách uvedených v prílohách A a B vyhovujú minimálnym normám FAO.
Komisia vykoná tieto kontroly najmenej jeden raz za rok… Zoznam zariadení a laboratórií v prílohách A a B môže Komisia na základe týchto kontrol v súlade s postupom uvedeným v článku 17 opraviť do 31. decembra 1991. Zoznam sa bude pravidelne aktualizovať v súlade s rovnakým postupom.
Podľa toho istého postupu možno prijať rozhodnutie o jednotnom spôsobe prevádzky bezpečnostných systémov používaných v zariadeniach a laboratóriách uvedených v prílohách A a B.“
9. Príloha B smernice označuje za verejné zariadenie „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“. Dňa 2. júla 1992 Komisia prijala rozhodnutie o oprave zoznamu zariadení a laboratórií, ktoré sú oprávnené narábať s vírusom slintačky a krívačky uvedenom v smernici [ neoficiálny preklad ](5), podľa ktorého v prílohe B smernice s názvom „Štátne laboratóriá, ktoré sú oprávnené narábať so živým vírusom slintačky a krívačky [ neoficiálny preklad ]“ je stále uvedený „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“. Napokon 10. januára 2003, po tom, ako nastali skutkové okolnosti vo veci samej, Komisia prijala rozhodnutie, ktorým sa mení a dopĺňa smernica 85/511 týkajúca sa zoznamu laboratórií, ktoré sú oprávnené narábať so živým vírusom slintačky a krívačky.(6) Príloha A uvádza zoznam súkromných laboratórií oprávnených narábať so živým vírusom slintačky a krívačky na výrobu vakcíny a príloha B uvádza štátne laboratóriá, ktoré sú oprávnené narábať so živým vírusom slintačky a krívačky. V oboch prílohách sa spomína „CIDC‑Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“. V prílohe XI smernice Rady 2003/85/ES z 29. septembra 2003 o opatreniach spoločenstva na kontrolu slintačky a krívačky [na boj proti slintačke a krívačke – neoficiálny preklad ], ktorou sa zrušuje smernica 85/511/EHS(7) sú v časti A uvedené národné laboratóriá oprávnené narábať so živým vírusom slintačky a krívačky a v časti B laboratóriá oprávnené narábať so živým vírusom slintačky a krívačky na výrobu očkovacej látky. V oboch častiach tejto prílohy sa uvádza to isté laboratórium „CIDC‑Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“.
10. Napokon treba spomenúť aj rozhodnutie Komisie 2001/246/ES z 27. marca 2001, ktorým sa ustanovujú podmienky týkajúce sa boja proti slintačke a krívačke a jej eradikácie v Holandsku uplatnením článku 13 smernice 85/511/ES [ neoficiálny preklad ](8), ktorej článok 2 oprávňuje tento členský štát rozhodnúť o vykonaní supresívneho očkovania za podmienok stanovených v prílohe tohto rozhodnutia, ktoré stanovujú najmä, že „oblasť, v rámci ktorej musí byť vykonané očkovanie, zodpovedá okruhu s polomerom až dva kilometre okolo podniku podliehajúceho obmedzeniam definovaným v článkoch 4 a 5 smernice 85/511/ES“ [ neoficiálny preklad ].
11. Riaditeľ RVV odôvodnil napadnuté rozhodnutia inšpekciami, ktoré 20., 22. a 25. marca 2001 vykonala skupina odborníkov z RVV v podniku Teunissen, nachádzajúcom sa v okruhu dvoch kilometrov od podnikov žalobcov vo veci samej. Vzorky odobraté počas týchto inšpekcií boli zaslané na analýzu do laboratória ID-Lelystad BV (ďalej len „ID-Lelystad“). Dňa 27. marca 2001 bol podnik Teunissen evakuovaný. Uvedené laboratórium 28. marca oznámilo RVV pozitívny výsledok uskutočnených analýz. Preto riaditeľ RVV vyhlásil podnik Teunissen za infikovaný a v rozhodnutí z 29. marca 2001 dospel k záveru, že párnokopytníky nachádzajúce sa v podnikoch žalobcov vo veci samej sa musia považovať za podozrivé z nakazenia slintačkou a krívačkou z dôvodu, že sú v blízkosti podniku, kde sa nachádzajú nakazené zvieratá. V záujme boja proti vírusu nariadil ten istý riaditeľ očkovanie a neskôr usmrtenie zvierat uvedených žalobcov.
12. Žalobcovia vo veci samej podali proti napadnutým rozhodnutiam sťažnosti, ktoré riaditeľ RVV zamietol. Preto podali tri samostatné žaloby na College van Beroep voor het bedrijfsleven, ktorý prerušil konanie a Súdnemu dvoru predložil nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1. Má povinnosť členských štátov vyplývajúca z ustanovení článku 11 ods. 1 prvej zarážky v spojení s článkom 13 ods. 1 druhou zarážkou smernice Rady 85/511/EHS z 18. novembra 1985, ktorou sa zavádzajú opatrenia spoločenstva na kontrolu slintačky a krívačky zabezpečiť, aby laboratórne vyšetrenia zamerané na dôkaz slintačky a krívačky boli vykonávané v národnom laboratóriu, ktoré je uvedené v prílohe B tejto smernice, priamy účinok?
2. a)	Má sa článok 11 ods. 1 smernice 85/511 vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že výskyt slintačky a krívačky bol zistený laboratóriom, ktoré nie je uvedené v prílohe B smernice, má právne následky?
2. b)	V prípade kladnej odpovede na druhú otázku písm. a):
Je cieľom článku 11 ods. 1 smernice 85/511 chrániť záujmy jednotlivcov, ako sú žalobcovia vo veci samej? V prípade, že tomu tak nie je, môžu sa takíto jednotlivci dovolávať prípadného nesplnenia povinností orgánmi členských štátov, ktoré im vyplývajú z tohto ustanovenia?
2. c)	V prípade, že z odpovede na druhú otázku písm. b) vyplynie, že jednotlivci sa môžu dovolávať článku 11 ods. 1 smernice 85/511:
Aké právne následky majú byť vyvodené zo skutočnosti, že výskyt slintačky a krívačky bol zistený laboratóriom, ktoré nie je uvedené v prílohe B tejto smernice?
3. Má sa príloha smernice 85/511 so zreteľom na ustanovenia článkov 11 a 13 tejto smernice vykladať v tom zmysle, že pojem ‚Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad‘ môže alebo musí zahŕňať aj ID‑Lelystad BV?
4. V prípade, že z odpovedí na predchádzajúce otázky vyplynie, že výskyt slintačky a krívačky môže byť zistený laboratóriom, ktoré nie je uvedené v prílohe B smernice 85/511, alebo že príloha smernice sa má vykladať v tom zmysle, že ‚Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad‘ môže alebo musí zahŕňať aj ID-Lelystad BV: Má sa smernica 85/511 vykladať v tom zmysle, že stanovuje, že vnútroštátny správny orgán poverený rozhodovaním je viazaný výsledkami vyšetrení vykonaných laboratóriom, ktoré je uvedené v prílohe B tejto smernice, alebo v prípade, že z odpovede na druhú otázku písm. a) vyplynie, že správny orgán môže svoje opatrenia na eradikáciu slintačky a krívačky založiť na výsledkoch laboratória, ktoré nie je uvedené v prílohe B smernice, alebo toto určenie patrí do procesnej autonómie členského štátu tak, že sudca v konaní vo veci samej má skúmať, či príslušné predpisy sa uplatňujú nezávisle na tom, či laboratórne vyšetrenia sa uskutočňujú na základe povinností stanovených právom Spoločenstva alebo vnútroštátnym právom, a či uplatnenie vnútroštátneho právneho rámca značne nesťažuje alebo dokonca neznemožňuje uplatnenie predpisov práva Spoločenstva?
5. V prípade, že z odpovede na štvrtú otázku vyplynie, že smernica 85/511 stanovuje rozsah, v akom sú vnútroštátne orgány viazané výsledkami zistenými laboratóriom:
Sú vnútroštátne orgány bezpodmienečne viazané výsledkami laboratórneho vyšetrenia na výskyt slintačky a krívačky? V prípade, že nie sú, akú mieru voľnej úvahy im smernica 85/511 necháva?“
13. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 8. decembra 2005, predniesli svoje stanovisko zástupcovia G. J. Doktera, holandskej vlády a Komisie.
II – Posúdenie
14. Na úvod je potrebné spresniť, že napadnuté rozhodnutia holandských orgánov v rámci boja proti slintačke a krívačke boli prijaté v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi, ktorých ustanovenia môžu byť v zmysle rozsudku Tempelman a van Schaijk(9) prísnejšie než ustanovenia smernice. Prvými troma otázkami sa možno zaoberať súčasne, keďže sa všetky týkajú dôsledkov vyplývajúcich z určenia referenčných laboratórií v smernici. Predmetom štvrtej a piatej otázky je stanoviť, či podľa práva Spoločenstva je nevyhnutné považovať vnútroštátny orgán za viazaný výsledkami poskytnutými laboratóriom, ktoré analýzy vykonalo. V záujme objasniť okolnosti, z ktorých návrh vychádza, treba uviesť, že všetky tvrdenia G. J. Doktera smerujú k spochyb neniu zákonnosti právoplatného rozhodnutia holandských orgánov o usmrtení zvierat žalobcov vo veci samej. Tvrdenia sú vedené v dvoch líniách, keď ich predmetom je na jednej strane ukázať, že súd by mal preskúmať dodržanie ustanovení článkov 11 a 13 smernice a na druhej strane že vnútroštátne orgány by vo výnimočných prípadoch nemuseli brať do úvahy výsledok poskytnutý testovacím laboratóriom.
A – Dôsledky vyplývajúce z označenia laboratória v prílohe B smernice
15. Účastníci konania sa zhodli na tom, že laboratórium ID-Lelystad, ktoré v čase od 20. do 27. marca 2001 vykonalo testy v podniku Teunissen, nie je laboratóriom uvedeným v prílohe B smernice, teda Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad. Otázkou, ktorú Súdnemu dvoru predložil vnútroštátny súd a ktorá je medzi účastníkmi konania sporná, zostáva, aké dôsledky so sebou tento nesúlad prináša.
16. Podľa G. J. Doktera majú články 11 a 13 smernice(10) priamy účinok, lebo sú dostatočne jasné a presné. Okrem toho, keďže ich účelom je okrem iného ochrana podnikateľov, má súd overiť, či zmenou v názve laboratória došlo k podstatnej faktickej zmene tohto laboratória, pokiaľ ide o jeho zamestnancov, miesto činnosti a uskutočňované postupy.
17. Holandská vláda zastáva komplexnejšie stanovisko. Síce pripúšťa, že články 11 a 13 smernice majú priamy účinok a že ich účelom je chrániť záujmy chovateľov, domnieva sa však, že v danom prípade k porušeniu smernice nedošlo, pretože tá sa má vykladať tak, že nevyžaduje opravu zoznamu laboratórií uvedeného v prílohe B v prípade, ak v rámci referenčných laboratórií nedošlo k faktickej zmene.
18. Hoci Komisia uznáva priamy účinok článkov 11 a 13 smernice, napokon vyvodzuje záver, že na tieto články sa nemožno odvolávať s iným cieľom, než aký sledujú. V predmetnom prípade je hlavným účelom označenia referenčného laboratória v smernici obmedziť riziko nakazenia slintačkou a krívačkou. Zodpovednosť za kvalitu vykonaných testov nesú členské štáty. Preto vzhľadom na to, že faktické postavenie laboratória formálne označeného v uvedenej prílohe B sa podstatným spôsobom nezmenilo, smernica zmenu prílohy nevyžaduje.
19. Vzhľadom na uvedené vyjadrenia zastávam názor, že otázka priameho účinku článkov 11 a 13 smernice nehrá ústrednú rolu. Kľúčovým bodom je účel, ktorý sa označením referenčného laboratória v prílohe B smernice sleduje.
20. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora vo všetkých prípadoch, v ktorých sú ustanovenia smernice obsahovo bezpodmienečné a dostatočne presné, majú jednotlivci právo sa na ne odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči štátu, pokiaľ štát neprebral smernicu do vnútroštátneho právneho poriadku v stanovenej lehote alebo ju neprebral správne.(11)
21. Predmetné ustanovenia, čiže články 11 a 13 smernice, sa javia dostatočne presné a bezpodmienečné. Priamy účinok im teda priznať možno. No dôsledky, ktoré treba týmto ustanoveniam pričítať v rámci sporu vo veci samej, závisia od ich obsahu a účelu.
22. Aký účel má označenie testovacieho laboratória v prílohe B smernice? Podľa Komisie je vyhotovenie zoznamu dôležité pre zabezpečenie koordinácie diagnostických noriem a postupov uplatňovaných rôznymi vnútroštátnymi laboratóriami. Ďalej sa Komisia domnieva, že tento zoznam umožňuje zaistiť bezpečnosť laboratórií, ktoré musia spĺňať minimálne normy odporúčané FAO na to, aby mohli byť do tohto zoznamu zapísané.(12) Napokon zoznam prílohy B má slúžiť na uľahčenie kontroly laboratórií Komisiou.(13)
23. S cieľom objasniť dôsledky, ktoré možno pripísať označeniu testovacieho laboratória v prílohe B smernice, je potrebné pripomenúť, že účelom smernice ako takej je v záujme ochrany zdravia bojovať proti vírusu slintačky a krívačky. Súčasťou režimu, ktorý zavádza, je aj spustenie preventívnych opatrení, len čo sa vyskytne riziko nákazy. V tomto zmysle je špecifickým účelom zápisu presného zoznamu laboratórií do prílohy B dosiahnuť v boji proti vírusu slintačky a krívačky nevyhnutnú koordináciu medzi členskými štátmi pod dohľadom Komisie. Z článku 13 smernice(14) totiž vyplýva, že existencia tohto zoznamu laboratórií má Komisii umožniť zabezpečiť, aby tieto laboratóriá dodržiavali minimálne bezpečnostné normy. Článok 11 smernice tento výklad podporuje, pretože hovorí o potvrdzovaní výsledkov poskytnutých týmito laboratóriami referenčným laboratóriom, ktoré určí Spoločenstvo. Všetky tieto opatrenia sú určené na identifikáciu a následný boj proti riziku šírenia vírusu slintačky a krívačky.
24. Na otázku, akých práv sa môžu jednotlivci dovolávať vo vzťahu k zoznamu uvedenému v prílohe B smernice, možno nájsť ľahkú odpoveď. Tento zoznam totiž nie je koncipovaný tak, aby vlastníkom podnikov, v ktorých sa analýzy uskutočnia, poskytoval procesnú záruku, ale skôr ako opatrenie na organizáciu siete laboratórií v rámci Spoločenstva. Preto nie je zjavné, že by sa jednotlivci mohli na uvedený zoznam odvolávať s cieľom obísť, ako sa o to snažia žalobcovia vo veci samej, pozitívne výsledky poskytnuté laboratóriom, ktoré dokazujú nebezpečenstvo nákazy vírusom slintačky a krívačky v podniku.
25. Zoznam laboratórií uvedený v prílohe B smernice je len minimálnou zárukou, keďže nedovoľuje vylúčiť pozitívne výsledky, ktoré tieto laboratóriá získali. Nebráni členským štátom, aby v úmysle ešte dôkladnejšie odhaľovať riziko nakazenia vírusom slintačky a krívačky prijímali prísnejšie preventívne opatrenia a a fortiori
brali do úvahy pozitívne výsledky pochádzajúce od laboratórií, ktoré nie sú v tomto zozname zapísané.(15) Na druhej strane je riziko možné vylúčiť len na základe negatívneho výsledku pochádzajúceho od laboratórií zapísaných v uvedenom zozname.
26. Ak by sme si osvojili úvahy žalobcov vo veci samej, mohli by sme dôjsť k absurdnému výsledku, že totiž v prípade zmeny obchodného mena laboratória uvedeného v prílohe B smernice by nebolo žiadne laboratórium príslušné vykonať testy dokazujúce prítomnosť vírusu slintačky a krívačky skôr, než by došlo k zmene prílohy v súlade s článkom 17 smernice.
27. Analógiu s rozsudkami CIA International(16) a Lemmens(17), na ktorú poukazujú žalobcovia vo veci samej, možno len odmietnuť, lebo tieto rozsudky sa týkajú značne osobitného rámca, v ktorom sa uplatňuje smernica Rady 83/189/EHS z 28. marca 1983 o oznamovacom konaní v oblasti technických noriem a technických právnych predpisov [ neoficiálny preklad ](18), zmenená a doplnená smernicou Rady 88/182/EHS z 22. marca 1988(19) o povinnom konaní o oznamovaní technických predpisov Komisii [ neoficiálny preklad ], ktorej účelom je prostredníctvom preventívnej kontroly chrániť voľný pohyb tovarov.(20) Oznamovanie technických predpisov členskými štátmi je ústredným inštitútom zavedeným touto smernicou, ktorého neexistencia by znemožňovala samotnú realizáciu smernice. Naopak, konanie o oprave zoznamu laboratórií zapísaných v prílohe B smernice je len užitočnou súčasťou smernice slúžiacou na dosiahnutie jej hlavného účelu, ktorým je ochrana zdravia, a jej opomenutie nemôže tento účel spochybniť.
28. Konečne, z prvoradého účelu smernice, ktorým je ochrana zdravia, vyplýva, že do úvahy treba vziať zdravotné riziko preukázané pozitívnym výsledkom analýzy, ktorý nemožno obísť len z toho dôvodu, že laboratórium, ktoré analýzu vykonalo, nie je laboratóriom uvedeným v prílohe B tejto smernice. Preto len čo z laboratórneho testu vyplynie, že sú zvieratá nakazené, je namieste vyvodiť nevyhnutné dôsledky, či už na základe smernice alebo prísnejších vnútroštátnych opatrení.(21) V dôsledku toho sa majú články 11 a 13 smernice vykladať tak, že nebránia tomu, aby sa opatrenia na usmrtenie zvierat zakladali na výsledku analýzy vykonanej laboratóriom, ktorého názov nezodpovedá názvu uvedenému v zozname prílohy B smernice.
29. Vo svetle tohto výkladu už nie je potrebné odpovedať na otázku, či v rámci predmetného laboratória došlo alebo nedošlo k faktickej zmene. Tejto skutočnosti by sa totiž mohla dovolávať jedine Komisia v rámci žaloby o nesplnenie povinnosti proti Holandskému kráľovstvu, ak by sa domnievala, že posledné uvedené si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 11 a 13 smernice.
30. V odpovedi na prvé tri otázky predložené vnútroštátnym súdom preto navrhujem, aby sa Súdny dvor vyjadril v tom zmysle, že jednotlivec sa nemôže dovolávať priameho účinku článkov 11 a 13 smernice s cieľom spochybniť preventívne opatrenie o usmrtení zvierat prijaté po tom, ako pozitívne výsledky analýz vzoriek odobratých v podniku preukázali nebezpečenstvo nakazenia slintačkou a krívačkou, a to i v prípade, keď názov laboratória, ktoré vyšetrenia vykonalo, nezodpovedá názvu uvedenému v prílohe B smernice.
B – Právomoc vnútroštátnych zdravotníckych orgánov odchýliť sa od výsledkov analýz poskytnutých laboratóriom
31. V rámci štvrtej a piatej otázky sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sú vnútroštátne orgány viazané výsledkami poskytnutými testovacím laboratóriom, alebo sa od nich môžu odchýliť. Ide o to určiť, aká je súvislosť medzi výsledkami poskytnutými odborníkmi a rozhodnutiami vydanými následne príslušným vnútroštátnym zdravotníckym orgánom.
32. Vnútroštátny súd, žalobcovia vo veci samej, ako aj holandská vláda zhodne tvrdia, že smernica sa o tejto otázke nezmieňuje. V tejto súvislosti je potrebné určiť obmedzenia, ktoré právo Spoločenstva stanovuje vzhľadom na právomoc vnútroštátneho správneho orgánu, ktorej obsah zakladajú vnútroštátne právne predpisy.(22)
33. V tomto ohľade Komisia zastáva názor, že smernica stanovuje, že vnútroštátne orgány sa majú riadiť cieľom, ktorým je zabrániť šíreniu slintačky a krívačky, a preto ich postup nemôže závisieť od získania výsledkov dodaných testovacím laboratóriom. Dokonca i pred doručením takýchto výsledkov môžu preventívne konať, ak sa v podniku zistia klinické príznaky, ktoré zakladajú podozrenie na nakazenie vírusom slintačky a krívačky.(23)
34. Pripomienky predložené Komisiou sú dôležité pre zodpovedanie otázky vnútroštátneho súdu, keďže potvrdzujú, že právo Spoločenstva, a najmä smernica, nebráni tomu, aby bola vnútroštátnym orgánom ponechaná značná miera voľnej úvahy v prípadoch, keď prijímajú opatrenia na ochranu ľudského zdravia. Podľa môjho názoru tak, ako to vo svojom vyjadrení podotýka aj Komisia, zo širokej miery voľnej úvahy, ktorou disponujú vnútroštátne orgány pri prijímaní preventívnych opatrení, vyplýva, že rozhodnutia, ktoré v tomto smere vydávajú, možno zrušiť, len ak sa dopustia zjavne nesprávneho posúdenia.(24) Preto možnosť preskúmania zo strany vnútroštátneho súdu je menšia, ak vnútroštátne orgány založia svoje rozhodnutia na výsledku analýzy uskutočnenej laboratóriom. Tieto analýzy možno spochybniť tiež len výnimočne, i keď presný rozsah povinnosti vnútroštátnych zdravotníckych orgánov tieto analýzy kontrolovať sa riadi vnútroštátnym právom. Jediným obmedzením stanoveným smernicou v tomto ohľade je, že povinnosť kontrolovať výsledky analýzy nemôže brániť vnútroštátnemu orgánu, aby rýchlo reagoval v prípade, keď sa riziko nákazy preukáže pozitívnymi výsledkami poskytnutými laboratóriom.(25)
35. Žalobcovia vo veci samej však tvrdia, že vnútroštátny orgán zlyhal vo svojej povinnosti overiť výsledky analýz, ktoré mu boli predložené, čo má za následok porušenie zásady práva na obhajobu, ktorú stanovuje právo Spoločenstva. Žalobcovia zakladajú svoje tvrdenie na rozsudkoch týkajúcich sa ochrany hospodárskej súťaže(26) a článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Z tejto zásady podľa nich vyplýva, že žalobcovia vo veci samej musia byť oprávnení napadnúť presnosť výsledkov, ktoré sú podkladom správneho rozhodnutia o preventívnom usmrtení zvierat. Okrem toho sa má týmto žalobcom v rámci výkonu ich odvolacieho práva dať na nahliadnutie spis laboratória, čo im bolo v predmetnej veci odmietnuté.
36. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že vnútroštátne opatrenia vychádzajúce z práva Spoločenstva musia byť v súlade so všeobecnými zásadami tohto práva, akou je aj právo na obhajobu. Preskúmanie v tomto ohľade patrí vnútroštátnemu súdu.(27)
37. V tejto súvislosti a s výhradou definitívneho posúdenia vnútroštátnym súdom v tomto ohľade treba uviesť, že žalobcom vo veci samej v rozpore s ich tvrdeniami nebola odňatá možnosť napadnúť rozhodnutie o preventívnom usmrtení zvierat, ktoré je predmetom tohto konania. Je však pravda, že ohrozenie zdravia, ktoré nákaza slintačkou a krívačkou predstavuje, nevyhnutne bráni tomu, aby malo napadnutie preventívneho opatrenia odkladný účinok. Preto zásada rešpektovať právo na obhajobu, hoci sa na tieto dva prípady vzťahuje, spôsobuje odlišné následky podľa toho, či sa uplatňuje na rozhodnutie Komisie, ktorého účelom je potrestať spoločnosti zodpovedné za porušenie práva hospodárskej súťaže, alebo na rozhodnutie vnútroštátneho zdravotníckeho orgánu, ktoré má za cieľ ochranu ľudského zdravia.
38. S ohľadom na uvedené poznámky je potrebné navrhnúť, aby Súdny dvor odpovedal na štvrtú a piatu otázku vnútroštátneho súdu, že právo Spoločenstva nebráni priznať vnútroštátnym orgánom značnú mieru voľnej úvahy na to, aby bezodkladne prijali preventívne rozhodnutia v boji proti vírusu slintačky a krívačky, len čo sa na základe pozitívnych výsledkov analýz dodaných laboratóriom preukáže nebezpečenstvo nákazy.
III – Návrh
39. Vo svetle vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky predložené rozhodnutím College van Beroep voor het bedrijfsleven takto:
1. Jednotlivec sa nemôže dovolávať priameho účinku článkov 11 a 13 smernice Rady 85/511/EHS z 18. novembra 1985, ktorou sa zavádzajú opatrenia spoločenstva na kontrolu slintačky a krívačky, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 90/423/EHS z 26. júna 1990, s cieľom spochybniť preventívne opatrenie o usmrtení zvierat prijaté po tom, ako pozitívne výsledky analýz vzoriek odobratých v podniku preukázali nebezpečenstvo nakazenia slintačkou a krívačkou, a to i v prípade, keď názov laboratória, ktoré vyšetrenia vykonalo, nezodpovedá názvu uvedenému v prílohe B smernice.
2. Právo Spoločenstva nebráni priznať vnútroštátnym orgánom značnú mieru voľnej úvahy na to, aby bezodkladne prijali preventívne opatrenia v boji proti vírusu slintačky a krívačky, len čo sa na základe pozitívnych výsledkov analýz dodaných laboratóriom preukáže nebezpečenstvo nákazy.
(1) .
(2)  –	Ú. v. ES L 315, s. 11; Mim. vyd. 03/006, s. 265.
(3)  –	Ú. v. ES L 224, s. 13; Mim. vyd. 03/010, s. 122.
(4)  –	Tento článok stanovuje najmä, že:
„1. Členské štáty zabezpečia, aby… bolo okamžite vykonané úradné vyšetrenie, ktoré potvrdí alebo vylúči prítomnosť slintačky a krívačky, a najmä, aby úradný veterinárny lekár odobral alebo nechal odobrať príslušné vzorky na laboratórne vyšetrenie.
Čo najskôr po oznámení podozrenia z nakazenia nariadi príslušný úrad úradný dohľad nad hospodárstvom a najmä nariadi, aby:
…
–	všetky zvieratá vnímavých druhov v podniku boli umiestnené vo svojich maštaliach alebo na iných miestach, umožňujúcich ich izoláciu…“.
(5)  –	Rozhodnutie 92/380/EHS (Ú. v. ES L 198, s. 54).
(6)  –	Rozhodnutie 2003/11/ES (Ú. v. ES L 7, s. 82; Mim. vyd. 03/038, s. 72).
(7)  –	Ú v. EÚ L 306, s. 1; Mim. vyd. 03/041, s. 5.
(8)  –	Ú. v. ES L 88, s. 21.
(9)  –	Rozsudok z 10. marca 2005, C‑96/03 a C‑97/03, Zb. s. I‑1895. Článok 1 ods. 2 smernice 2003/85 inak stanovuje: „Členské štáty voľne rozhodnú o prijatí prísnejších opatrení v oblasti, na ktorú sa vzťahuje táto smernica.“
(10)  –	Už citované v bodoch 6 až 8 návrhov.
(11)  –	Rozsudky z 19. novembra 1991, Francovich a i., C‑6/90 a C‑9/90, Zb. s. I‑5357, bod 11; z 11. júla 2002, Marks & Spencer, C‑62/00, Zb. s. I‑6325, bod 25, a z 5. októbra 2004, Pfeiffer a i., C‑397/01, Zb. s. I‑8835, bod 103.
(12)  –	Tretie odôvodnenie rozhodnutia 92/380: „…článok 13 smernice 85/511/EHS splnomocňoval Komisiu vykonať kontroly namieste s cieľom overiť, že schválené laboratóriá uvedené v prílohách A a B uvedenej smernice spĺňajú minimálne normy stanovené Food and Agricultural Organization
(FAO) a opraviť zoznam laboratórií vo svetle výsledkov šetrení…“ [ neoficiálny preklad ].
(13)  –	Tretie odôvodnenie smernice 90/423: „…existuje riziko z manipulácie s vírusom v laboratóriách a následný [vzhľadom na – neoficiálny preklad] možný únik na vnímavé domáce zvieratá [, ako aj – neoficiálny preklad ] z použitia očkovacej látky, ak je nezabezpečene inaktivovaná“.
(14)  –	Už citovaný v bodoch 7 a 8 návrhov.
(15)  –	Rozsudok Tempelman a van Schaijk, už citovaný.
(16)  –	Rozsudok z 30. apríla 1996, CIA Security International, C‑194/94, Zb. s. I‑2201.
(17)  –	Rozsudok zo 16. júna 1998, Lemmens, C‑226/97, Zb. s. I‑3711.
(18)  –	Ú. v. ES L 109, s. 8.
(19)  –	Ú. v. ES L 81, s. 75.
(20)  –	Rozsudok Lemmens, už citovaný, bod 32.
(21)  –	Rozsudok Tempelman a van Schaijk, už citovaný.
(22)  –	Pozri bod 46 mojich návrhov v rozsudku Tempelman a van Schaijk, už citovanom.
(23)  –	Článok 2 druhý odsek písm. c) smernice.
(24)  –	Analogicky s preskúmaním právomoci Komisie súdnymi orgánmi Spoločenstva pozri rozsudok z 12. júla 2001, Jippes a i., C‑189/01, Zb. s. I‑5689.
(25)  –	Otázku treba položiť inak v prípade, ak je výsledok analýzy negatívny. Zatiaľ čo pozitívny výsledok potvrdzuje existenciu rizika nákazy, z negatívneho výsledku nemožno automaticky vyvodzovať, že je podnik zdravý, keďže testy boli vykonané len na niektorých zvieratách. Za tohto predpokladu preto nie je vylúčené, že vnútroštátne orgány oprávnene prijali preventívne opatrenia o sanitárnom usmrtení, ak sa v podniku zistili klinické príznaky nakazenia.
(26)  –	Najmä rozsudok z 24. októbra 1996, Lisrestal, C‑32/95 P, Zb. s. I‑5373.
(27)  –	Rozsudok Tempelman a van Schaijk, už citovaný, bod 49.