62022TJ0583
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (šiesta rozšírená komora)
z 10. septembra 2025 (
*1
)
„Životné prostredie – Aarhuský dohovor – Zamietnutie žiadosti o vnútorné preskúmanie – Článok 10 nariadenia (ES) č. 1367/2006 – Delegované nariadenie (EÚ) 2021/2139 – Výroba elektriny z veternej energie – Taxonómia – Požiadavky na technické kritériá preskúmania – Článok 19 nariadenia (EÚ) 2020/852 – Významný prínos k zmierneniu zmeny klímy – Významný prínos k adaptácii na zmenu klímy – Neexistencia výrazného narušenia plnenia iných environmentálnych cieľov“
Vo veci T‑583/22,
Fédération environnement durable, so sídlom v Paríži (Francúzsko),
Bundesinitiative Vernunftkraft eV, so sídlom v Berlíne (Nemecko),
Vent de Colère! – Fédération nationale, so sídlom v Peyraud (Francúzsko),
Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR‑WmR), so sídlom v Petit‑Rœulx (Belgicko),
v zastúpení: M. Le Berre, advokát,
žalobkyne,
proti
Európskej komisii, v zastúpení: G. von Rintelen, G. Gattinara, C. Auvret a B. De Meester, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta rozšírená komora),
v zložení: predsedníčka komory M. J. Costeira, sudcovia M. Kănčeva, U. Öberg, P. Zilgalvis a E. Tichy‑Fisslberger (spravodajkyňa),
tajomník: P. Cullen, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na list žalobkýň doručený do kancelárie Všeobecného súdu 6. decembra 2023,
so zreteľom na otázku Všeobecného súdu účastníčkam konania,
po pojednávaní z 28. novembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojou žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobkyne, Fédération environnement durable, Bundesinitiative Vernunftkraft eV, Vent de Colère! – Fédération nationale et Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR‑WmR), domáhajú zrušenia rozhodnutia Európskej komisie Ares(2022) 4952619 zo 7. júla 2022, ktorým Komisia zamietla ako nedôvodnú žiadosť o vnútorné preskúmanie delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2021/2139 zo 4. júna 2021, ktorým sa dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/852 stanovením technických kritérií preskúmania na určenie podmienok, za ktorých sa hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy alebo adaptácii na zmenu klímy, a na určenie toho, či daná hospodárska činnosť výrazne nenarúša plnenie niektorého z iných environmentálnych cieľov (Ú. v. EÚ L 442, 2021, s. 1, ďalej len „delegované nariadenie“), pokiaľ ide o určité aspekty súvisiace s hospodárskou činnosťou „výroby elektriny z veternej energie“ (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Delegované nariadenie bolo prijaté Komisiou najmä na základe článku 10 ods. 3 a článku 11 ods. 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/852 z 18. júna 2020 o vytvorení rámca na uľahčenie udržateľných investícií a o zmene nariadenia (EÚ) 2019/2088 (Ú. v. EÚ L 198, 2020, s. 13), teda tzv. nariadenia o „taxonómii“.
3
Toto nariadenie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie9. decembra 2021.
4
Dňa 3. februára 2022 žalobkyne podali Komisii žiadosť o vnútorné preskúmanie delegovaného nariadenia podľa článku 10 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 zo 6. septembra 2006 o uplatňovaní ustanovení Aarhuského dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia na inštitúcie a orgány Únie (Ú. v. EÚ L 264, 2006, s. 13), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2021/1767 zo 6. októbra 2021 (Ú. v. EÚ L 356, 2021, s. 1). V podstate tvrdili, že uvedené delegované nariadenie nepreukazuje, že hospodárska činnosť „výroby elektriny z veternej energie“ významne prispieva k environmentálnym cieľom sledovaným týmto delegovaným nariadením.
5
Dňa 7. júla 2022 Komisia oznámila žalobkyniam napadnuté rozhodnutie. V tomto rozhodnutí zamietla žiadosť o vnútorné preskúmanie ako nedôvodnú z dôvodu, že delegované nariadenie je v súlade s príslušným právom Európskej únie.
Návrhy účastníkov konania
6
Žalobkyne v podstate navrhujú, aby Všeobecný súd:
–
zrušil napadnuté rozhodnutie,
–
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
7
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyniam povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
8
Na podporu žaloby žalobkyne uvádzajú päť žalobných dôvodov, ktoré sú v podstate štruktúrované na základe viacerých tematických okruhov. Prvý žalobný dôvod sa týka vypracovania delegovaného nariadenia a skladá sa z troch častí, v ktorých žalobkyne tvrdia, že boli porušené ustanovenia práva Únie. V rámci druhého žalobného dôvodu poukazujú na cieľ zmiernenia zmeny klímy a v rámci jeho štyroch častí poukazujú na porušenia rôznych ustanovení práva Únie. Tretí žalobný dôvod sa týka cieľa adaptácie na zmenu klímy. V rámci štyroch častí štvrtého žalobného dôvodu sa žalobkyne zaoberajú zásadou „výrazne nenarušiť“ plnenie iných environmentálnych cieľov. Nakoniec v piatom žalobnom dôvode tvrdia, že Komisia si nesplnila povinnosť odôvodnenia, ktorá jej prináleží.
9
V replike žalobkyne okrem toho uvádzajú subsidiárny žalobný dôvod, v ktorom namietajú protiprávnosť delegovaného nariadenia v zmysle článku 277 ZFEÚ.
Úvodné poznámky k nariadeniu 2020/852 a k delegovanému nariadeniu
10
V znení článku 1 ods. 1 nariadenia 2020/852 sa stanovujú kritériá na určenie toho, či sa hospodárska činnosť označuje za environmentálne udržateľnú, a to na účely stanovenia miery environmentálnej udržateľnosti investície. Podľa odôvodnenia 3 toto nariadenie predstavuje kľúčový krok k nasmerovaniu finančných tokov na udržateľné činnosti s cieľom dosiahnuť do roku 2050 klimaticky neutrálnu Úniu.
11
Na tento účel nariadenie 2020/852 zavádza, ako vyplýva z jeho odôvodnení 6 a 12, jednotný systém klasifikácie udržateľných činností (nazývaný „taxonómia“) s cieľom harmonizovať na úrovni Únie kritériá na určenie toho, či je hospodárska činnosť environmentálne udržateľná, čo investorom a iným hospodárskym subjektom umožní spoločné pochopenie hospodárskych činností, ktoré sú environmentálne udržateľné.
12
Podľa článku 3 nariadenia 2020/852 „na účely stanovenia miery do akej je investícia environmentálne udržateľná sa hospodárska činnosť označuje za environmentálne udržateľnú, ak uvedená hospodárska činnosť:
a)
významne prispieva k plneniu jedného alebo viacerých environmentálnych cieľov stanovených v článku 9 v súlade s článkami 10 až 16;
b)
v súlade s článkom 17 výrazne nenarúša plnenie žiadneho z environmentálnych cieľov stanovených v článku 9;
…
d)
spĺňa technické kritériá preskúmania, ktoré stanovila Komisia v súlade s článkom 10 ods. 3 [a] článkom 11 ods. 3….“
13
V článku 9 nariadenia 2020/852 je uvedených týchto šesť environmentálnych cieľov:
„a)
zmiernenie zmeny klímy;
b)
adaptácia na zmenu klímy;
c)
udržateľné využívanie a ochrana vodných a morských zdrojov;
d)
prechod na obehové hospodárstvo;
e)
prevencia a kontrola znečisťovania;
f)
ochrana a obnova biodiverzity a ekosystémov.“
14
Článok 4 nariadenia 2020/852 stanovuje, že členské štáty a Únia uplatňujú kritériá stanovené v článku 3 na určenie, či sa hospodárska činnosť označuje za environmentálne udržateľnú na účely akéhokoľvek opatrenia, ktorým sa stanovujú požiadavky na účastníkov finančného trhu alebo emitentov v súvislosti s finančnými produktmi alebo podnikovými dlhopismi, ktoré sa sprístupňujú ako environmentálne udržateľné.
15
V článku 10 ods. 1 nariadenia 2020/852 sa stanovuje, že „hospodárska činnosť sa označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy, ak významne prispieva k stabilizácii koncentrácií skleníkových plynov v atmosfére na úrovni, ktorá bráni nebezpečnému antropogénnemu zasahovaniu do klimatického systému v súlade s dlhodobým teplotným cieľom [Parížskej dohody o zmene klímy schválenej 12. decembra 2015] prostredníctvom prevencie alebo znižovania emisií skleníkových plynov alebo posilnením odstraňovania skleníkových plynov…:
a)
výroba… energie z obnoviteľných zdrojov v súlade so smernicou [Európskeho parlamentu a Rady] (EÚ) 2018/2001 [z 11. decembra 2018 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov (prepracované znenie) (Ú. v. EÚ L 328, 2018, s. 82)]…“
16
„Zmierňovanie zmeny klímy“ je vymedzené v článku 2 bode 5 nariadenia 2020/852 ako „proces zameraný na udržanie zvýšenia priemernej globálnej teploty výrazne pod 2 °C a snahy o obmedzenie tejto zmeny na 1,5 °C v porovnaní s predindustriálnymi úrovňami, ako sa stanovuje v [Parížskej dohode o zmene klímy schválenej 12. decembra 2015]“.
17
V článku 10 ods. 3 nariadenia 2020/852 sa stanovuje, že Komisia prijme v súlade s článkom 23 uvedeného nariadenia delegovaný akt na účely:
„a)
doplnenia odsekov 1 a 2 tohto článku, aby sa mohli stanoviť technické kritériá preskúmania na určenie podmienok, za ktorých sa určitá hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy; a
b)
doplnenia článku 17 aby sa pre každý relevantný environmentálny cieľ mohli stanoviť technické kritériá preskúmania na určenie toho, či hospodárska činnosť, v súvislosti s ktorou sa technické kritériá preskúmania stanovujú podľa písmena a) tohto odseku, výrazne narúša plnenie jedného alebo viacerých uvedených cieľov.“
18
V článku 11 ods. 1 nariadenia 2020/852 sa stanovuje, že hospodárska činnosť sa označuje za významne prispievajúcu k adaptácii na zmenu klímy, ak daná činnosť:
„a)
zahŕňa adaptačné riešenia, ktoré buď významne znižujú riziko nepriaznivého dôsledku súčasnej a očakávanej budúcej klímy na danú hospodársku činnosť, alebo významne znižuje tento nepriaznivý dôsledok bez toho, aby sa zvýšilo riziko nepriaznivého dôsledku na ľudí, prírodu alebo majetok; alebo
b)
poskytuje adaptačné riešenia, ktoré popri splnení podmienok stanovených v článku 16 významne prispievajú k prevencii alebo znižovaniu rizika nepriaznivého dôsledku súčasnej a očakávanej budúcej klímy na ľudí, prírodu alebo majetok bez toho, aby sa zvýšilo riziko nepriaznivého dôsledku na ľudí, prírodu alebo majetok.“
19
V článku 11 ods. 3 nariadenia 2020/852 sa stanovuje, že Komisia prijme v súlade s článkom 23 uvedeného nariadenia delegovaný akt na účely:
„a)
doplnenia odsekov 1 a 2 tohto článku, aby sa mohli stanoviť technické kritériá preskúmania na určenie podmienok, za ktorých sa určitá hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k adaptácii na zmenu klímy; a
b)
doplnenia článku 17, aby sa pre každý relevantný environmentálny cieľ mohli stanoviť technické kritériá preskúmania na určenie toho, či hospodárska činnosť, v súvislosti s ktorou sa technické kritériá preskúmania ustanovili podľa písmena a) tohto odseku, výrazne narúša plnenie jedného alebo viacerých uvedených cieľov.“
20
Článok 17 ods. 1 nariadenia 2020/852 znie:
„Na účely článku 3 písm. b), berúc do úvahy životný cyklus výrobkov a služieb poskytovaných hospodárskou činnosťou vrátane dôkazov z existujúcich posúdení životného cyklu, sa hospodárska činnosť považuje za výrazne narúšajúcu:
a)
zmierňovanie zmeny klímy, ak daná činnosť vedie k značným emisiám skleníkových plynov;
b)
adaptáciu na zmenu klímy, ak daná činnosť vedie k zvýšenému nepriaznivému dôsledku súčasnej klímy a očakávanej budúcej klímy na činnosť samú alebo na ľudí, prírodu alebo majetok;
c)
udržateľné využívanie a ochranu vodných a morských zdrojov, ak daná činnosť poškodzuje:
i)
dobrý stav alebo dobrý ekologický potenciál vodných útvarov vrátane povrchových a podzemných vôd; alebo
ii)
dobrý environmentálny stav morských vôd;
d)
obehové hospodárstvo vrátane predchádzania vzniku odpadu a recyklácie, ak:
i)
daná činnosť vedie k výraznej neefektívnosti využívania materiálov alebo priameho alebo nepriameho využívania prírodných zdrojov, ako sú napríklad neobnoviteľné zdroje energie, suroviny, voda a pôda, v jednej alebo viacerých fázach životného cyklu výrobkov, okrem iného z hľadiska trvácnosti, opraviteľnosti, modernizovateľnosti, opätovnej použiteľnosti alebo recyklovateľnosti výrobkov,
ii)
daná činnosť vedie k výraznému zvýšeniu vzniku, spaľovania alebo zneškodňovania odpadu, s výnimkou spaľovania nerecyklovateľného nebezpečného odpadu, alebo
iii)
dlhodobé zneškodňovanie odpadu môže spôsobiť výrazné a dlhodobé poškodenie životného prostredia;
e)
prevenciu a kontrolu znečisťovania, ak daná činnosť vedie k výraznému nárastu emisií znečisťujúcich látok do ovzdušia, vody a pôdy v porovnaní so situáciou pred začiatkom tejto činnosti; alebo
f)
ochranu a obnovu biodiverzity a ekosystémov, ak daná činnosť:
i)
výrazne poškodzuje dobrý stav a odolnosť ekosystémov, alebo
ii)
poškodzuje stav ochrany biotopov a druhov vrátane tých, ktoré sú záujmom Únie.“
21
V článku 19 ods. 1 nariadenia 2020/852 sa stanovuje, že technické kritériá preskúmania stanovené najmä podľa článku 10 ods. 3 a článku 11 ods. 3 uvedeného nariadenia:
„a)
identifikujú najrelevantnejšie potenciálne prínosy k plneniu daného environmentálneho cieľa, pričom sa dodržiava zásada technologickej neutrality a zohľadňujú sa krátkodobé i dlhodobé vplyvy danej hospodárskej činnosti;
…
c)
pokiaľ možno sú kvantitatívne a obsahujú prahové hodnoty, v ostatnom prípade sú kvalitatívne;
…
f)
vychádzajú z presvedčivých vedeckých dôkazov a zo zásady predbežnej opatrnosti zakotvenej v článku 191 ZFEÚ;
…
j)
pokrývajú všetky relevantné hospodárske činnosti v rámci konkrétneho odvetvia a zabezpečujú, aby sa s týmito činnosťami zaobchádzalo rovnako, ak rovnako prispievajú k plneniu environmentálnych cieľov stanovených v článku 9 tohto nariadenia, aby sa predišlo narušeniu hospodárskej súťaže na trhu; a
k)
sa ľahko používajú a stanovujú sa tak, aby sa dalo ľahko overiť ich plnenie.
…“
22
Delegované nariadenie bolo prijaté najmä na základe článku 10 ods. 3 a článku 11 ods. 3 nariadenia 2020/852 (pozri bod 2 vyššie).
23
V článku 1 delegovaného nariadenia sa stanovuje, že technické kritériá preskúmania na určenie toho, za akých podmienok sa hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy, a toho, či daná hospodárska činnosť výrazne nenarúša plnenie niektorého z iných environmentálnych cieľov, sú stanovené v prílohe I k tomuto nariadeniu. Podľa článku 2 uvedeného delegovaného nariadenia technické kritériá preskúmania na určenie toho, za akých podmienok sa hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k adaptácii na zmenu klímy, a toho, či daná hospodárska činnosť výrazne nenarúša plnenie niektorého z iných environmentálnych cieľov, sú stanovené v prílohe II k tomuto delegovanému nariadeniu.
24
V prílohách I a II k delegovanému nariadeniu sa špecifikujú technické kritériá preskúmania pre každú hospodársku činnosť, na ktorú sa vzťahuje uvedené delegované nariadenie, najmä v bode 4.3 uvedenej prílohy I a v bode 4.3 uvedenej prílohy II, pokiaľ ide o výrobu elektriny z veternej energie.
Úvodné poznámky k žiadosti o vnútorné preskúmanie a k rozsahu preskúmania Všeobecným súdom
25
Podľa článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1367/2006 je každá mimovládna organizácia spĺňajúca kritériá stanovené v článku 11 uvedeného nariadenia oprávnená požiadať prostredníctvom odôvodnenej žiadosti o vnútorné preskúmanie správneho aktu inštitúciu alebo orgán Únie, ktorý ho prijal z dôvodu, že je v rozpore s právom životného prostredia v zmysle článku 2 ods. 1 písm. f) tohto nariadenia.
26
Samotnou podstatou systému vnútorného preskúmania je, že žiadateľ o preskúmanie predloží konkrétne a presné dôvody, ktoré môžu spochybniť úsudky, na ktorých je správny akt založený (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 68). Takýto žiadateľ je preto povinný uviesť zásadné skutkové okolnosti alebo právne tvrdenia, ktoré môžu vyvolať dôvodné, a teda podstatné pochybnosti, čo sa týka posúdenia inštitúcie alebo orgánu Únie v danom akte (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 69, a zo 6. októbra 2021, ClientEarth/Komisia, C‑458/19 P, EU:C:2021:802, bod 60).
27
Žiadosť o vnútorné preskúmanie správneho aktu teda smeruje k rozhodnutiu o údajnej protiprávnosti alebo nedostatku dôvodnosti dotknutého aktu. Žiadateľ môže následne v súlade s článkom 12 nariadenia č. 1367/2006 v spojení s článkom 10 tohto nariadenia podať na súd Únie žalobu z dôvodu nedostatku právomoci, porušenia podstatných formálnych náležitostí, porušenia Zmlúv alebo akejkoľvek právnej normy týkajúcej sa ich uplatňovania alebo zneužitia právomocí proti rozhodnutiu, ktorým sa zamieta žiadosť o vnútorné preskúmanie ako nedôvodná (rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 38).
28
Takáto žaloba nemôže byť založená na nových dôvodoch alebo dôkazoch, ktoré sa nenachádzali v žiadosti o preskúmanie, inak by bola požiadavka týkajúca sa odôvodnenia takejto žiadosti, ktorá je uvedená v článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1367/2006, zbavená potrebného účinku a zmenil by sa predmet konania začatého na základe tejto žiadosti (rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 39). Inštitúcia alebo orgán Únie, ktorý je autorom správneho aktu, ktorého vnútorné preskúmanie sa požaduje, nie je povinný skúmať iné dôvody než tie, ktoré uviedol žiadateľ pri podaní žiadosti o vnútorné preskúmanie (rozsudok z 12. septembra 2019, TestBioTech a i./Komisia, C‑82/17 P, EU:C:2019:719, bod 40).
29
Od žalobcu podávajúceho žalobu na Všeobecný súd proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho žiadosti o vnútorné preskúmanie, však nemožno vyžadovať, aby sa obmedzil na doslovné zopakovanie tvrdení, ktoré uviedol vo svojej žiadosti o vnútorné preskúmanie. Na jednej strane totiž takýto žalobca musí mať právo vzniesť tvrdenia, ktoré majú z právneho hľadiska spochybniť dôvodnosť rozhodnutia prijatého v nadväznosti na žiadosť o vnútorné preskúmanie. Tieto tvrdenia však nemôžu meniť predmet konania začatého na základe tejto žiadosti, inak by bolo zbavené svojho potrebného účinku. Predovšetkým nemôžu obsahovať nové tvrdenia alebo dôkazy, ktoré mohli byť vznesené už v čase podania žiadosti o preskúmanie. Na druhej strane tvrdenie, ktoré nebolo uvedené v štádiu žiadosti o preskúmanie, nemožno považovať za nové, neprípustné tvrdenie v štádiu podania žaloby pred Všeobecným súdom, ak je považované iba za rozšírenie argumentácie, ktorá už bola uvedená v rámci tejto žiadosti. Na to, aby bolo možné nové tvrdenie považovať za rozšírenie skôr uvedeného žalobného dôvodu alebo výhrady, musí súvisieť s pôvodne uvedenými dôvodmi alebo výhradami dostatočne úzko na to, aby ho bolo možné považovať za výsledok riadneho vývoja diskusie v sporovom konaní. Vzhľadom na osobitnú povahu postupu preskúmania zavedeného nariadením č. 1367/2006 však táto možnosť musí byť v súlade s potrebou zachovania potrebného účinku daného postupu, na základe čoho nemôže žalobcovi umožniť zmeniť predmet tohto postupu vznesením nových dôvodov alebo dôkazov, ktoré dostatočne úzko nesúvisia s výhradami vznesenými v štádiu podania žiadosti o preskúmanie. Takýto žalobca teda nemôže uvádzať nové „kontextové“ tvrdenia, ktoré nie sú v súlade s logikou tohto pravidla zhody, iba ak by sa pripustilo, že tieto tvrdenia sú v každom prípade neúčinné (pozri rozsudok z 21. februára 2024, PAN Europe/Komisia, T‑536/22, vec v odvolacom konaní, EU:T:2024:98, body 44 až 47 a citovanú judikatúru).
30
V rámci žaloby proti rozhodnutiu, ktorým sa žiadosť o vnútorné preskúmanie zamieta ako nedôvodná, sú prípustné len žalobné dôvody poukazujúce na nesprávne právne posúdenie alebo nesprávne skutkové posúdenie, ktoré mali za následok protiprávnosť tohto rozhodnutia, a nie žalobné dôvody týkajúce sa správneho aktu, ktorého vnútorné preskúmanie sa požadovalo (rozsudok zo 6. októbra 2021, ClientEarth/Komisia, C‑458/19 P, EU:C:2021:802, bod 49).
31
Rozsah súdneho preskúmania rozhodnutia, ktorým sa zamieta žiadosť o vnútorné preskúmanie, sa v zásade nelíši od rozsahu súdneho preskúmania správneho aktu, ktorý bol predmetom uvedenej žiadosti, ak by tento akt mal byť predmetom súdneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. decembra 2016, TestBioTech a i./Komisia, T‑177/13, neuverejnený, EU:T:2016:736, body 76 a 81).
32
Z judikatúry vyplýva, že inštitúcia Únie disponuje širokou mierou voľnej úvahy, ak má vykonať komplexné posúdenia, ako sú tie, ktoré sú základom vypracovania technických kritérií preskúmania s cieľom určiť, či je určitá hospodárska činnosť environmentálne udržateľná (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 11. mája 2017, Dyson/Komisia, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, bod 53 a citovanú judikatúru). V tomto prípade súdne preskúmanie, ktoré musí súd Únie vykonať v súvislosti s dôvodnosťou odôvodnenia rozhodnutia, akým je napadnuté rozhodnutie, nesmie viesť k tomu, aby nahradil posúdenie Komisie svojím vlastným posúdením, ale má overiť, či toto rozhodnutie nespočíva na vecne nesprávnych skutočnostiach a či nie je poznačené zjavne nesprávnym posúdením alebo zneužitím právomoci (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 4. mája 2023, ECB/Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, bod 55 a citovanú judikatúru).
33
V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že súd Únie musí okrem iného nielen overiť vecnú presnosť, spoľahlivosť a koherentnosť predložených dôkazov, ale tiež preskúmať, či tieto dôkazy predstavujú súbor relevantných údajov, ktoré treba zohľadniť pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé podporiť závery, ktoré sa z nich vyvodili (pozri rozsudok zo 4. mája 2023, ECB/Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, bod 56 a citovanú judikatúru). Ak totiž inštitúcia disponuje širokou mierou voľnej úvahy, má zásadný význam dodržiavanie procesných záruk, medzi ktoré patrí povinnosť tejto inštitúcie starostlivo a nestranne skúmať všetky relevantné okolnosti danej situácie (pozri rozsudok zo 4. mája 2023, ECB/Crédit lyonnais, C‑389/21 P, EU:C:2023:368, bod 57 a citovanú judikatúru).
34
Na preukázanie toho, že sa inštitúcia dopustila zjavne nesprávneho posúdenia komplexného skutkového stavu, ktoré by mohlo odôvodniť zrušenie aktu, ktorý prijala, musia byť dôkazy na podporu takéhoto tvrdenia dostatočné na to, aby sa posúdenie skutkového stavu zvolené v tomto akte stalo neprijateľným (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. júna 2018, Lubrizol France/Rada, C‑223/17 P, neuverejnený, EU:C:2018:442, bod 39, a zo 7. mája 2020, BTB Holding Investments a Duferco Participations Holding/Komisia, C‑148/19 P, EU:C:2020:354, bod 74).
O prvom žalobnom dôvode týkajúcom sa vypracovania delegovaného nariadenia
35
Žalobkyne spochybňujú odpovede, ktoré Komisia poskytla v napadnutom rozhodnutí v reakcii na žiadosť o vnútorné preskúmanie a ktoré sa týkajú určitých aspektov vypracovania delegovaného nariadenia. V rámci troch samostatných častí tohto žalobného dôvodu žalobkyne tvrdia, že tieto odpovede porušujú viaceré ustanovenia.
O prvej časti založenej na porušení článkov 6 až 8 Aarhuského dohovoru a článku 9 nariadenia č. 1367/2006
36
Žalobkyne tvrdia, že odpoveď Komisie v napadnutom rozhodnutí v reakcii na žiadosť o vnútorné preskúmanie týkajúce sa určitých aspektov vypracovania delegovaného nariadenia nezodpovedá úrovni informovania verejnosti a konzultácií s verejnosťou stanovenej v článkoch 6 až 8 Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Ú. v. EÚ L 124, 2005, s. 4, ďalej len „Aarhuský dohovor“), ktorý bol schválený rozhodnutím Rady 2005/370/ES zo 17. februára 2005 o uzavretí v mene Európskeho spoločenstva Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Ú. v. EÚ L 124, 2005, s. 1), a v článku 9 nariadenia č. 1367/2006. Po prvé proces informovania a konzultácií sa začal ešte pred prijatím nariadenia 2020/852. Po druhé sa žalobkyne domnievajú, že hoci spĺňajú definíciu „zainteresovanej verejnosti“ v zmysle uvedeného dohovoru, neboli považované za „zainteresované strany“, s ktorými Komisia konzultovala. Po tretie v kontexte druhej polovice roka 2020 a v priebehu roka 2021 mal pojem „informovanie a účasť verejnosti“ odlišný význam, ktorý mal byť zohľadnený v procese konzultácií. Po štvrté napadnuté rozhodnutie obsahuje nové informácie, ktoré nie sú v tomto delegovanom nariadení jasne vyjadrené a ktoré neboli zohľadnené pri jeho príprave, zatiaľ čo verejnosť mala byť v tejto súvislosti informovaná a malo sa s ňou konzultovať pred prijatím uvedeného delegovaného nariadenia.
37
V replike žalobkyne tvrdia, že Komisia neuvádza, že poskytla informácie najmä v súvislosti s otázkou technických kritérií preskúmania na účely taxonómie a počas prípravy delegovaného nariadenia s cieľom získať k tomuto konkrétnemu bodu príspevky. Podľa nich Komisia neuvádza ani obsah týchto príspevkov a spôsob, akým boli v čo najväčšej možnej miere zohľadnené. Tvrdia, že uvedené delegované nariadenie skutočne spadá pod definíciu „plánov alebo programov“ v zmysle článku 9 nariadenia č. 1367/2006.
38
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
39
V bode 48 žaloby žalobkyne uvádzajú, že „zákonnosť vypracovania delegovaného nariadenia je spochybnená v žiadosti [o vnútorné preskúmanie] (príloha A.1 žaloby, s. 13 a 14)“. V tejto súvislosti treba uviesť, že táto žiadosť obsahuje časť s názvom „Preskúmanie prípravy delegovaného nariadenia“, ktorá začína na strane 13 odsekom, ktorý znie takto: „[žalobkyne] žiadajú, aby sa ustanovenia [uvedeného] delegovaného nariadenia týkajúce sa [hospodárskej] činnosti výroby elektriny z veternej energie preskúmali s využitím krokov stanovených v príslušných ustanoveniach nariadenia 2020/852.“ Následne žalobkyne rozdelili svoje tvrdenia do štyroch skupín. Táto časť odkazuje na tretí súbor tvrdení uvedených v dvoch odsekoch, ktoré znejú takto:
„Po tretie preskúmanie príslušných technických kritérií preskúmania by malo zahŕňať tak predbežné informovanie verejnosti, ako aj konzultácie s verejnosťou, ako to vyžaduje Aarhuský dohovor.
Najmä informovanie verejnosti a konzultácie s ňou o príslušných technických kritériách preskúmania by mali vychádzať z revidovaného návrhu delegovaného nariadenia.“
40
Zo znenia dotknutých odsekov v spojení s úvodným odsekom však nevyplýva, že sa žalobkyne domnievajú, že delegované nariadenie bolo prijaté Komisiou v rozpore s konkrétnymi aspektmi Aarhuského dohovoru, ktoré sú v ňom uvedené.
41
Naopak zo znenia dotknutých odsekov skôr vyplýva, že podľa žalobkýň mala Komisia zohľadniť procesné aspekty pri budúcom vnútornom preskúmaní delegovaného nariadenia, ktoré mala vykonať.
42
Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo vyžaduje judikatúra citovaná v bode 26 vyššie, žalobkyne v predmetných odsekoch v žiadosti o vnútorné preskúmanie neuviedli konkrétne a presné dôvody, ktoré by mohli spochybniť posúdenia, na ktorých je delegované nariadenie ako správny akt založené, ani neuviedli podstatné skutkové okolnosti alebo právne tvrdenia, ktoré by mohli vyvolať hodnoverné, a teda podstatné pochybnosti, pokiaľ ide o posúdenie, ktoré Komisia vykonala v tomto delegovanom nariadení, ktoré je aktom, ktorého sa týka žiadosť o vnútorné preskúmanie.
43
V súlade s judikatúrou citovanou v bode 28 vyššie však Komisia nebola povinná preskúmať iné dôvody než tie, ktoré uviedli žalobkyne pri podaní žiadosti o vnútorné preskúmanie. Predovšetkým nebola povinná z vlastnej iniciatívy preskúmať potenciálne dôvody v súvislosti s informovaním verejnosti a konzultáciami s ňou pri príprave a prijímaní delegovaného nariadenia, na ktoré sa žalobkyne neodvolávali.
44
Tejto časti teda nemožno vyhovieť.
O druhej časti založenej na porušení článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006
45
Žalobkyne tvrdia, že Komisia v napadnutom rozhodnutí neodpovedala na niekoľko bodov uvedených v žiadosti o vnútorné preskúmanie, čím porušila článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006. Týmito bodmi sú po prvé povinnosť Komisie zhromaždiť všetky potrebné odborné znalosti pred prijatím delegovaného nariadenia, po druhé skutočnosť, že stanovisko platformy pre udržateľné financovanie týkajúce sa technických kritérií preskúmania bolo vydané po uvedenom prijatí, a po tretie skutočnosť, že uvedené delegované nariadenie, ako aj delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2023/2486 z 27. júna 2023, ktorým sa dopĺňa nariadenie 2020/852 stanovením technických kritérií preskúmania na určenie podmienok, za ktorých sa hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k udržateľnému využívaniu a ochrane vodných a morských zdrojov, prechodu na obehové hospodárstvo, prevencii a kontrole znečisťovania alebo ochrane a obnove biodiverzity a ekosystémov, a na určenie toho, či táto hospodárska činnosť výrazne nenarúša plnenie niektorého z iných environmentálnych cieľov, a ktorým sa mení delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2021/2178, pokiaľ ide o osobitné zverejňovanie informácií o týchto hospodárskych činnostiach (Ú. v. EÚ L 2023/2486), pokiaľ ide o iné environmentálne ciele, neboli prijaté v súlade s harmonogramom stanoveným v nariadení 2020/852, takže druhé delegované nariadenie nebolo k dispozícii pri príprave prvého delegovaného nariadenia.
46
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
47
Zo spisu vyplýva, že prvé dva body uvádzané žalobkyňami (pozri bod 45 vyššie) sa týkajú prvých dvoch súborov tvrdení uvedených v časti nazvanej „Preskúmanie prípravy delegovaného nariadenia“ v štyroch odsekoch, ktoré znejú takto:
„Po prvé toto preskúmanie príslušných technických kritérií preskúmania by malo zahŕňať poradenstvo platformy pre udržateľné financovanie stanovené v [článku 20 ods. 2] nariadenia 2020/852.
V súčasnosti z vlastnej správy [platformy pre udržateľné financovanie] jasne vyplýva, že ‚platforma bola poverená zamerať sa na [technické kritériá preskúmania] a vydať odporúčanie k zámeru Komisie v prípade druhého návrhu delegovaného aktu o udržateľných činnostiach pre environmentálne ciele 3 – 6‘…
Preskúmanie by preto malo zahŕňať osobitné poradenstvo [platformy pre udržateľné financovanie] týkajúce sa technických kritérií preskúmania významného prínosu výroby elektriny z veternej energie k plneniu prvých dvoch environmentálnych cieľov, a to k zmierneniu zmeny klímy a k adaptácii na zmenu klímy.
Na druhej strane z predchádzajúceho bodu vyplýva, že delegované nariadenie nespĺňa požiadavku ‚pred prijatím zhromaždiť všetky potrebné odborné znalosti‘, ako je stanovená v [článku 23 ods. 4] nariadenia 2020/852.“
48
V prvých troch predmetných odsekoch sa neuvádzajú žiadne konkrétne dôvody týkajúce sa riadneho prijatia delegovaného nariadenia. Skutočnosť, že žalobkyne sa domnievajú, že tento proces neprebehol riadnym spôsobom, vyplýva len zo štvrtého predmetného odseku.
49
Zo štyroch dotknutých odsekov tak vyplýva, že jediný presný a konkrétny dôvod uvedený žalobkyňami v žiadosti o vnútorné preskúmanie spočíval v tvrdení, že Komisia konala v rozpore s článkom 23 ods. 4 nariadenia 2020/852 tým, že pred prijatím a počas prípravy delegovaného nariadenia nezhromaždila všetky potrebné odborné znalosti, keďže platforma pre udržateľné financovanie neposkytla žiadne stanovisko k technickým kritériám preskúmania týkajúcim sa environmentálnych cieľov zmiernenia zmeny klímy a adaptácie na ňu.
50
V bode 3 prílohy I k napadnutému rozhodnutiu však Komisia uvádza:
„V článku 20 ods. 2 písm. a) a v odôvodnení 38 nariadenia [2020/852] sa uvádza, že platforma poskytuje Komisii poradenstvo o technických kritériách preskúmania, zatiaľ čo v článku 10 ods. 4, článku 11 ods. 4 a v odôvodnení 54 [toho istého] nariadenia sa vyžaduje, aby Komisia pred prijatím delegovaných aktov obsahujúcich technické kritériá preskúmania týkajúce sa zmiernenia zmeny klímy a adaptácie na ňu konzultovala s platformou. V týchto ustanoveniach sa nešpecifikujú spôsoby ani harmonogram konzultácií s platformou a uvádza sa v nich len to, že tieto konzultácie sa musia uskutočniť pred prijatím delegovaných aktov.
…
Na základe článku 10 ods. 4, článku 11 ods. 4 a článku 20 nariadenia [2020/852] Komisia vyzvala 19. novembra 2020 platformu, aby poskytla svoje stanovisko k návrhu delegovaného aktu pred jeho prijatím. Komisia uverejnila 20. novembra 2020 návrh delegovaného aktu na účely verejnej konzultácie s lehotou do 18. decembra 2020. Dňa 18. decembra 2020 platforma predložila v rámci verejnej konzultácie svoje pripomienky k návrhu delegovaného aktu [dokument, ktorý je v súčasnosti k dispozícii na adrese_https://finance.ec.europa.eu/system/files/2020‑12/201218‑eu‑platform‑on‑sustainable‑finance‑opinion‑taxonomy‑delegated‑act_en.pdf‘]. Pri príprave delegovaného aktu a pred jeho prijatím sa preto uskutočnili náležité konzultácie s platformou. Komisia prijala konečný návrh až 4. júna 2021…“
51
Vzhľadom na tieto jasné vysvetlenia sa žalobkyne mýlia, pokiaľ tvrdia, že „[napadnuté] rozhodnutie nespochybňuje skutočnosť, že stanovisko platformy týkajúce sa konkrétne technických kritérií preskúmania budúceho delegovaného nariadenia bolo vydané 31. augusta 2021, t. j. po [prijatí] delegovaného nariadenia 4. júna 2021“.
52
Komisia totiž v napadnutom rozhodnutí správne vysvetlila, že s platformou pre udržateľné financovanie sa konzultovalo, a predložila svoje pripomienky 18. decembra 2020, teda pred prijatím delegovaného nariadenia, takže tvrdenia žalobkýň v opačnom zmysle nie sú dôvodné.
53
Pokiaľ ide o tretí bod, ktorý uviedli žalobkyne (pozri bod 45 vyššie), týka sa štvrtého súboru tvrdení uvedených v rámci časti nazvanej „Preskúmanie prípravy delegovaného nariadenia“ v troch odsekoch, ktoré znejú takto:
„Po štvrté preskúmanie príslušných technických kritérií preskúmania sa musí vykonať so zreteľom na všetky environmentálne ciele článku 9 nariadenia 2020/852 súbežne, ako sú stanovené v článkoch 10 až 15 a… v spojení s článkom 19 nariadenia 2020/852.
Konkrétne prvý delegovaný akt (teraz delegované nariadenie) týkajúci sa technických kritérií preskúmania pre prvé dva environmentálne ciele (a zásady [‚výrazne nenarušiť‘] vo vzťahu k iným environmentálnym cieľom) mal byť prijatý do ‚31. decembra 2020, aby sa mohol začať uplatňovať od 1. januára 2022‘ (článok 10 ods. 6 a článok 11 ods. 6 nariadenia 2020/852), zatiaľ čo druhý delegovaný akt týkajúci sa technických kritérií preskúmania, ktoré sa týkajú iných environmentálnych cieľov, sa mal prijať do ‚31. decembra 2021, aby sa mohol začať uplatňovať od 1. januára 2023‘ (odsek 5 článkov 12 až 15 nariadenia 2020/852).
Inými slovami, oba vyššie uvedené delegované akty mali byť… pripravené a prijaté predtým, ako sa začne uplatňovať prvý z nich (delegované nariadenie). Preskúmanie delegovaného nariadenia by sa preto malo uskutočniť so znalosťou druhého delegovaného aktu, ako bolo pôvodne stanovené v nariadení 2020/852.“
54
Ako správne poznamenávajú žalobkyne, Komisia sa týmto bodom v napadnutom rozhodnutí nezaoberala. Tvrdí však, že vzhľadom na to, že tento bod nebol podložený, bol neprípustný v súlade s judikatúrou citovanou v bode 26 vyššie, takže Komisia naň nemohla odpovedať.
55
V prvom rade treba uviesť, že v odseku 6 článkov 10 a 11 nariadenia 2020/852 sa skutočne stanovuje, že Komisia prijme delegované akty, ktorými sa stanovia technické kritériá preskúmania pre dva environmentálne ciele, ktorými sú zmiernenie zmeny klímy a adaptácia na ňu, „do 31. decembra 2020, aby sa moh[li] začať uplatňovať od 1. januára 2022“. V odseku 5 článkov 12 až 15 nariadenia 2020/852 sa naopak stanovuje, že Komisia prijme delegované akty, ktorými sa stanovia technické kritériá preskúmania pre ďalšie štyri environmentálne ciele uvedené v článku 9 nariadenia 2020/852 „do 31. decembra 2021, aby sa moh[li] začať uplatňovať od 1. januára 2023“.
56
V skutočnosti bolo delegované nariadenie prijaté Komisiou až 4. júna 2021, ale uplatňuje sa od 1. januára 2022 (článok 3 druhý odsek uvedeného delegovaného nariadenia). Pokiaľ ide o delegované nariadenie 2023/2486 pre ďalšie štyri environmentálne ciele, Komisia ho prijala 27. júna 2023. Uplatňuje sa od 1. januára 2024 (článok 6 druhý odsek tohto delegovaného nariadenia).
57
Zdá sa teda, že harmonogramy prijatia stanovené jednak v odseku 6 článkov 10 a 11 nariadenia 2020/852 a jednak v odseku 5 článkov 12 až 15 tohto nariadenia na strane druhej neboli dodržané.
58
V prejednávanej veci však žalobkyne tvrdia, že delegované nariadenie malo byť vypracované so znalosťou obsahu delegovaného nariadenia 2023/2486 pre ďalšie štyri environmentálne ciele. Domnievajú sa teda, že chýbajúca dostupnosť tohto nariadenia počas prípravy delegovaného nariadenia má za následok jeho neplatnosť.
59
Skutočnosť, že delegované nariadenie 2023/2486 bolo pre ďalšie štyri environmentálne ciele prijaté po delegovanom nariadení, pritom zodpovedá harmonogramom stanoveným jednak v odseku 6 článkov 10 a 11 nariadenia 2020/852 a jednak v odseku 5 článkov 12 až 15 tohto nariadenia. Aj keby boli tieto harmonogramy dodržané, delegované nariadenie by bolo prijaté „do 31. decembra 2020“, zatiaľ čo delegované nariadenie 2023/2486 sa malo pre ostatné štyri environmentálne ciele prijať až „do 31. decembra 2021“. Je teda zjavné, že postupnosť oboch delegovaných nariadení odporúčaná v uvedených ustanoveniach nariadenia 2020/852 bola v plnom rozsahu dodržaná, aj keď tieto delegované nariadenia boli prijaté oneskorene.
60
Za týchto okolností, aj keby sa pripustilo, že toto tvrdenie žalobkýň je prípustné, či už v štádiu žiadosti o vnútorné preskúmanie, alebo v štádiu tejto žaloby, v žiadnom prípade nemôže vyvolať hodnoverné, a teda podstatné pochybnosti, pokiaľ ide o posúdenia vykonané Komisiou v delegovanom nariadení.
61
Z toho vyplýva, že táto časť sa musí zamietnuť v celom rozsahu.
O tretej časti založenej na porušení článku 10 ods. 4, článku 11 ods. 4 a článku 20 ods. 2 nariadenia 2020/852
62
Žalobkyne sa v podstate domnievajú, že platforma pre udržateľné financovanie stanovená v článku 20 nariadenia 2020/852 nebola pred prijatím delegovaného nariadenia riadne konzultovaná, čím došlo k porušeniu článku 10 ods. 4, článku 11 ods. 4 a článku 20 ods. 2 nariadenia 2020/852. Podľa nich napadnuté rozhodnutie nespochybňuje tvrdenie obsiahnuté v žiadosti o vnútorné preskúmanie, podľa ktorého samotná táto platforma uviedla, že bola poverená zaoberať sa hlavne návrhom delegovaného aktu týkajúceho sa iných environmentálnych cieľov. Okrem toho konzultácia s tou istou platformou sa netýkala konkrétne presných technických kritérií preskúmania, ako sú uvedené v uvedenom delegovanom nariadení. Dotknutá platforma vydala stanovisko k tomuto bodu až po prijatí tohto delegovaného nariadenia. Podľa žalobkýň skutočnosť, že toto rozhodnutie neobsahuje záväzok Komisie napraviť tieto porušenia, treba tiež považovať za porušenie článku 10 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1367/2006.
63
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
64
Tvrdenia uvádzané žalobkyňami v rámci tejto časti sa týkajú prvého súboru tvrdení uvedených v časti nazvanej „Preskúmanie prípravy delegovaného nariadenia“.
65
Ako bolo pripomenuté v bodoch 50 a 52 vyššie, v napadnutom rozhodnutí sa jasne vysvetľuje, že Komisia vyzvala platformu pre udržateľné financovanie, aby poskytla svoje stanovisko k návrhu delegovaného aktu pred jeho prijatím, že Komisia uverejnila 20. novembra 2020 návrh delegovaného aktu na účely verejnej konzultácie s lehotou do 18. decembra 2020 a že platforma predložila 18. decembra 2020 svoje pripomienky k návrhu delegovaného aktu.
66
V žalobe žalobkyne odkazujú na iný dokument, údajne datovaný 31. augusta 2021, aby poukázali na dve skutočnosti. Na jednej strane z tohto dokumentu vyplýva, že platforma pre udržateľné financovanie sa domnievala, že je poverená zaoberať sa len druhým návrhom delegovaného aktu, ktorý sa týka štyroch ďalších environmentálnych cieľov. Na druhej strane uvedená platforma poskytla svoje stanovisko konkrétne k technickým kritériám preskúmania „budúceho delegovaného nariadenia“ až v rámci tohto dokumentu.
67
Ako však správne tvrdí Komisia, predmetný dokument, na ktorý odkazujú žalobkyne, je v prejednávanej veci irelevantný. Z internetovej stránky platformy pre udržateľné financovanie totiž vyplýva, že táto platforma uverejnila návrh stanoviska k technickým kritériám preskúmania, pokiaľ ide o ďalšie štyri environmentálne ciele na účely zhromaždenia pripomienok, 3. augusta 2021, pričom konečné stanovisko bolo uverejnené 30. marca 2022.
68
Stanoviská uvedené v bode 67 vyššie sa zo svojej podstaty vôbec netýkajú prvých dvoch environmentálnych cieľov, pre ktoré delegované nariadenie stanovilo technické kritériá preskúmania. Sú preto v prejednávanej veci úplne irelevantné.
69
V zostávajúcej časti žalobkyne v podstate tvrdia, že stanovisko platformy pre udržateľné financovanie z 18. decembra 2020 nebolo úplné, keďže uvedená platforma sa obmedzila na preskúmanie všeobecných otázok bez toho, aby prediskutovala presné technické kritériá preskúmania. Žalobkyne z tejto okolnosti vyvodzujú, že prílohy k delegovanému nariadeniu obsahujúce tieto kritériá neboli pripojené k návrhu delegovaného nariadenia, ktorý Komisia zaslala tejto platforme na vyjadrenie.
70
V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že tak návrh delegovaného nariadenia, ako aj jeho prílohy boli 19. novembra 2020 predložené platforme pre udržateľné financovanie na zaujatie stanoviska.
71
V prejednávanej veci z údajov dostupných na portáli Komisie pre lepšiu právnu reguláciu vyplýva, že návrh delegovaného nariadenia, ako aj jeho dve prílohy boli uverejnené 20. novembra 2020 na účely verejnej konzultácie s lehotou do 18. decembra 2020. Aj za predpokladu, že by Komisia neoznámila tieto prílohy 19. novembra 2020, keď vyzvala platformu pre udržateľné financovanie, aby k návrhu vyjadrila svoje stanovisko, táto platforma mala k uvedeným prílohám prístup najneskôr v deň nasledujúci po dni, keď bola vyzvaná, aby sa vyjadrila, a mohla ich vo svojom vyjadrení zohľadniť.
72
Vzhľadom na to, že žalobkyne nemohli vyvrátiť tvrdenie Komisie, podľa ktorého sa s platformou pre udržateľné financovanie konzultovalo o návrhu delegovaného nariadenia a jeho prílohách, ktoré podrobne opisujú technické kritériá preskúmania, je teda okrem toho irelevantné, že uvedená platforma sa k uvedeným technickým kritériám preskúmania podrobne nevyjadrila a obmedzila sa na predloženie pripomienok všeobecnej povahy.
73
Hoci totiž odsek 4 článkov 10 a 11 nariadenia 2020/852 stanovuje, že „pred prijatím delegovaného aktu uvedeného v odseku 3 tohto článku Komisia konzultuje s platformou uvedenou v článku 20 ohľadne technických kritérií preskúmania uvedených v odseku 3 tohto článku“, tieto ustanovenia nemožno vykladať tak, že bránia prijatiu týchto delegovaných aktov, ak tak ako v prejednávanej veci uvedená platforma nezaujala výslovné stanovisko ku všetkým aspektom návrhov delegovaných aktov, ktoré jej boli predložené na vyjadrenie stanoviska.
74
V dôsledku toho sa táto časť musí zamietnuť, takže prvý žalobný dôvod treba zamietnuť v celom rozsahu.
O druhom žalobnom dôvode týkajúcom sa zmiernenia zmeny klímy
75
Druhý žalobný dôvod sa skladá zo štyroch častí, ktoré sú založené po prvé na porušení článku 37 Charty základných práv Európskej únie, článku 191 ZFEÚ a článku 19 ods. 1 písm. f) nariadenia 2020/852, po druhé na porušení článku 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852, po tretie na porušení článku 19 ods. 1 písm. a) a j) nariadenia 2020/852 a po štvrté na porušení článku 19 ods. 3 nariadenia 2020/852.
76
Žalobkyne v podstate spochybňujú dva prístupy, ktoré podľa nich použila Komisia pri stanovení technických kritérií preskúmania pre výrobu elektriny z veternej energie. V podstate tvrdia, že Komisia tým, že v napadnutom rozhodnutí obhajovala tieto dva prístupy napriek tvrdeniam, ktoré uviedli v žiadosti o vnútorné preskúmanie, porušila rôzne ustanovenia práva Únie.
77
Všeobecný súd považuje za užitočné stručne zhrnúť tieto dve výhrady žalobkýň pred začatím svojej analýzy štyroch častí, ktoré žalobkyne predložili.
78
Na jednej strane žalobkyne kritizujú skutočnosť, že technické kritériá preskúmania pre výrobu elektriny z veternej energie nestanovujú, že emisie CO2 na kilowatthodinu (kWh) elektriny vyrobenej z veternej energie sa skutočne merajú a dodržujú určitú prahovú hodnotu. Bod 4.3 prílohy I k delegovanému nariadeniu sa totiž obmedzuje na to, že ako technické kritérium preskúmania pre významný prínos k zmierneniu zmeny klímy stanovuje, že „v rámci tejto činnosti sa vyrába elektrina z veternej energie“. Účastníci konania nespochybňujú, že to konkrétne znamená, že výkon tejto hospodárskej činnosti sa v uvedenom delegovanom nariadení označuje za stále významne prispievajúci k zmierneniu zmeny klímy, a to bez ohľadu na konkrétne okolnosti.
79
Žalobkyne opisujú túto situáciu ako zakladajúcu „výnimku“ z povinnosti vykonať skutočné kvantitatívne meranie emisií CO2 na kWh elektriny vyrobenej z veternej energie a „domnienku“, že táto činnosť stále významne prispieva k zmierneniu zmeny klímy.
80
Na druhej strane žalobkyne považujú za nevyhnutné zohľadniť „nestálosť“ výroby elektriny z veternej energie. Množstvo elektrickej energie vyrobenej využívaním obnoviteľných zdrojov energie, najmä veternej energie, závisí od poveternostných podmienok, v prípade veternej energie najmä od intenzity vetra. V dôsledku toho zariadenie na výrobu elektriny z veternej energie nedodáva do elektrickej siete, a teda v konečnom dôsledku spotrebiteľom elektrickej energie, vždy rovnaký elektrický výkon. Tento dostupný výkon sa líši v závislosti od poveternostných podmienok. Môže teda nastať situácia, keď môžu byť na účely trvalého uspokojenia dopytu po elektrickej energii iné elektrárne požiadané, aby „kompenzovali“„nedostatočnú výrobu“ veternej elektrárne.
81
Podľa žalobkýň je pri správnom meraní emisií CO2 z výroby elektriny z veternej energie potrebné zohľadniť emisie z týchto iných elektrární, ktoré „kompenzujú“„nedostatočnú výrobu“ veternej elektrárne. Delegované nariadenie však nestanovuje povinnosť zohľadniť tieto emisie, čo žalobkyne opäť kvalifikujú ako „výnimku“.
82
Pred preskúmaním štyroch častí tohto dôvodu treba rozhodnúť o prípustnosti tvrdení, ktoré žalobkyne uviedli v liste, ktorý doručili do kancelárie Všeobecného súdu 6. decembra 2023.
O prípustnosti tvrdení, ktoré žalobkyne uviedli v liste, ktorý doručili do kancelárie 6. decembra 2023
83
Dňa 6. decembra 2023 žalobkyne doručili do kancelárie list spolu s prílohou, a to s oznámením Komisie s názvom „Technické usmernenie týkajúce sa uplatňovania zásady ‚výrazne nenarušiť‘ nariadenia o Mechanizme na podporu obnovy a odolnosti“ (Ú. v. EÚ C, C/2023/111). Podľa nich sú tento list a jeho príloha prípustné podľa článku 85 ods. 3 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu ako nový dôkazný prostriedok, keďže uvedené oznámenie bolo k dispozícii až po podaní žaloby a po skončení písomnej časti konania. V podstate sa domnievajú, že toto oznámenie potvrdzuje ich tvrdenia na podporu druhého žalobného dôvodu, podľa ktorých treba zohľadniť nestálu povahu výroby elektriny z veternej energie, ako aj tvrdenia, že Komisia nedodržala technologickú neutralitu.
84
Dňa 12. decembra 2023 kancelária okrem iného informovala účastníkov konania, že Komisia bola vyzvaná, aby na pojednávaní zaujala stanovisko k prípustnosti a dôvodnosti listu, ktorý žalobkyne doručili do kancelárie 6. decembra 2023, a jeho prílohy.
85
V tejto súvislosti Komisia počas svojho prednesu predložila svoje pripomienky, čo bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania. Tvrdí, že oznámenie pripojené k listu doručenému do kancelárie 6. decembra 2023 je neprípustné a v každom prípade irelevantné.
86
Podľa článku 84 ods. 1 rokovacieho poriadku je uvádzanie nových dôvodov prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania.
87
Podľa judikatúry sa článok 84 ods. 1 rokovacieho poriadku uplatňuje aj na výhrady alebo tvrdenia (pozri rozsudok zo 14. júla 2021, AQ/eu‑LISA, T‑164/19, neuverejnený, EU:T:2021:456, bod 59 a citovanú judikatúru).
88
Ako bolo pripomenuté v bode 83 vyššie, žalobkyne v liste, ktorý doručili do kancelárie 6. decembra 2023, sa v podstate domnievajú, že oznámenie pripojené k uvedenému listu potvrdzuje ich tvrdenia na podporu druhého žalobného dôvodu, podľa ktorých treba zohľadniť nestálu povahu výroby elektriny z veternej energie, ako aj tvrdenia, že Komisia nedodržala technologickú neutralitu. V rozsahu, v akom žalobkyne zakladajú tvrdenia obsiahnuté v tomto liste na oznámení, ktoré je jeho prílohou, uvádzajú teda nové tvrdenia v zmysle článku 84 ods. 1 rokovacieho poriadku.
89
Ako bolo tiež pripomenuté v bode 83 vyššie, žalobkyne zastávajú názor, že list, ktorý doručili do kancelárie 6. decembra 2023, a jeho príloha sú prípustné, keďže oznámenie, ktoré tvorí túto prílohu a na ktorom sú založené nové tvrdenia uvedené v uvedenom liste, bolo dostupné až po podaní žaloby a po skončení písomnej časti konania v prejednávanej veci. V podstate teda tvrdia, že uverejnenie uvedeného oznámenia predstavuje právnu alebo skutkovú okolnosť, ktorá vyšla najavo v priebehu konania v zmysle článku 84 ods. 1 rokovacieho poriadku, a ktorá teda odôvodňuje predloženie nových tvrdení obsiahnutých v tomto liste.
90
Hoci je pravda, že predmetné oznámenie bolo uverejnené v úradnom vestníku až 11. októbra 2023, a teda až po skončení písomnej časti konania v prejednávanej veci, ktoré bolo žalobkyniam oznámené listom kancelárie zo 4. mája 2023, treba konštatovať, že dve konkrétne časti tohto oznámenia, na ktoré odkazujú žalobkyne, a to prvý a tretí odsek bodu 2.4 s názvom „Hlavné princípy posudzovania dodržiavania zásady [‚výrazne nenarušiť‘]“ boli v rovnakom znení obsiahnuté už v skoršom znení tohto oznámenia, ktoré bolo uverejnené v úradnom vestníku 18. februára 2021 (Ú. v. EÚ C 58, 2021, s. 1), a teda pred podaním žaloby.
91
Keďže predmetné časti boli uverejnené už pred podaním žaloby, nemožno ich považovať za právne alebo skutkové okolnosti, ktoré vyšli najavo v priebehu konania v zmysle článku 84 ods. 1 rokovacieho poriadku. Samotné ich opätovné zverejnenie po skončení písomnej časti konania nemôže toto konštatovanie zmeniť.
92
Z toho vyplýva, že tvrdenia uvedené v liste, ktorý žalobkyne doručili do kancelárie 6. decembra 2023, sa musia zamietnuť ako neprípustné bez toho, aby bolo potrebné analyzovať prípustnosť tohto listu ako takého alebo prípustnosť oznámenia, ktoré bolo k nemu pripojené.
O prvej časti založenej na porušení článku 37 Charty základných práv, článku 191 ZFEÚ a článku 19 ods. 1 písm. f) nariadenia 2020/852
93
Žalobkyne sa domnievajú, že pokiaľ ide o výrobu elektriny z veternej energie, delegované nariadenie nestanovuje povinnosť vykonať skutočné kvantitatívne meranie emisií CO2 na kWh elektriny vyrobenej z veternej energie, ani meranie vplyvu nestálosti výroby elektriny z veternej energie na emisie CO2 na kWh vyrobenej elektriny, a to pri zohľadnení všetkých zdrojov energie spoločne. Toto delegované nariadenie naopak vychádza z predpokladu, že výroba elektriny z veternej energie je zlučiteľná s požiadavkami nariadenia 2020/852.
94
Podľa žalobkýň takýto prístup bráni hľadaniu a skúmaniu presvedčivých vedeckých dôkazoch týkajúcich sa tejto činnosti, čo nie je v súlade so zásadou predbežnej opatrnosti, a nevedie k zohľadneniu dostupných vedeckých a technických údajov, čo je v rozpore s článkom 19 ods. 1 písm. f) nariadenia 2020/852 a článkom 191 ods. 1 ZFEÚ. Tento prístup nepredstavuje ani obozretné a racionálne využívanie prírodných zdrojov a nemožno ho považovať za prístup, ktorý preukazuje, že činnosť prispieva k boju proti zmene klímy v zmysle článku 191 ZFEÚ. Tým by sa však nezabezpečila vysoká úroveň ochrany životného prostredia a zlepšenie jeho kvality v súlade so zásadou trvalo udržateľného rozvoja, čo je v rozpore s článkom 37 Charty základných práv.
95
Žalobkyne tvrdia, že štúdiu Medzivládneho panelu o zmene klímy (IPCC) nemožno považovať za obsahujúcu vedecké údaje, ktoré by mohli viesť k technickým kritériám preskúmania v zmysle článku 19 nariadenia 2020/852. Podľa nich článok 19 ods. 1 písm. f) tohto nariadenia odkazuje na analýzu na úrovni jedného odvetvia (v prejednávanej veci odvetvie elektrickej energie) a na potrebu porovnať výsledky činností v rámci daného odvetvia s ich príslušným prínosom k environmentálnym cieľom. Domnievajú sa, že možno ľahko a v reálnom čase zistiť konkrétne emisie CO2 pri výrobe jednej kWh elektrickej energie podľa daného zdroja.
96
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
97
Zo spisu vyplýva, že v časti žiadosti o vnútorné preskúmanie nazvanej „Výroba elektriny z veternej energie, pokiaľ ide o zmiernenie zmeny klímy“, žalobkyne uviedli toto:
„Po prvé vyššie uvedené tvrdenie nepredstavuje ‚technické kritérium preskúmania‘ v zmysle nariadenia 2020/852, a preto nespĺňa požiadavku nariadenia 2020/852 týkajúcu sa zmiernenia zmeny klímy.
Konkrétne v článku 10 ods. 1 nariadenia 2020/852 sa vyžaduje, že každá činnosť ‚významne prispieva k stabilizácii koncentrácií skleníkových plynov v atmosfére na úrovni, ktorá bráni nebezpečnému antropogénnemu zasahovaniu do klimatického systému v súlade s dlhodobým teplotným cieľom Parížskej dohody prostredníctvom prevencie alebo znižovania emisií skleníkových plynov alebo zvýšením odstraňovania skleníkových plynov‘.
Delegované nariadenie neobsahuje ani neuvádza, že by sa malo preukázať, že činnosť výroby elektriny z veternej energie významne prispieva k stabilizácii, prevencii alebo znižovaniu emisií skleníkových plynov alebo k zvýšeniu odstraňovania skleníkových plynov, a v akom rozsahu.
Toto nepreukázanie je relevantné vzhľadom na účel nariadenia 2020/852 a ‚technické kritériá preskúmania“, ktoré musí obsahovať.
Na jednej strane sa v nariadení 2021/1119 (európsky právny predpis v oblasti klímy), ktorým sa zavádzajú záväzné ciele znižovania emisií skleníkových plynov, odkazuje na účely posúdenia pokroku pri dosahovaní tohto cieľa výslovne na nariadenie 2020/852.
Na druhej strane v nariadení 2018/1999 o riadení energetickej únie a opatrení v oblasti klímy sa tiež vyžaduje, aby sa obnoviteľné zdroje energie posudzovali z hľadiska ich príslušných príspevkov k emisiám skleníkových plynov, a nie aby sa uplatnila domnienka, že túto požiadavku spĺňajú.
Po druhé, aj keby sa malo konštatovať, že uvedené vyhlásenie predstavuje technické kritérium preskúmania, ide v skutočnosti o hypotézu, a nie o kritérium. Tento výklad potvrdzuje znenie [technickej prílohy], ktorá je pripojená k správe skupiny technických expertov, v ktorej sa uvádza, že ‚na veternú energiu sa v súčasnosti vzťahuje výnimka z vykonania posúdenia [uhlíkovej stopy výrobku] alebo [skleníkových plynov] počas celého životného cyklu, s výhradou pravidelného preskúmania v nadväznosti na klesajúcu prahovú hodnotu. Veterná energia sa v súčasnosti považuje za spôsobilú pre taxonómiu, ktorá podlieha pravidelnému preskúmaniu‘ (strana 218).
Po tretie v odôvodnení navrhovanom v [technickej prílohe] pripojenej k správe skupiny technických expertov pod názvom ‚Rationale‘… sa nezohľadňujú emisie skleníkových plynov spôsobené nestálosťou činnosti (závislosť od vetra, dostupnosť a emisie vznikajúce z pohotovostnej kapacity výroby elektrickej energie).
Inými slovami, z nestálosti výroby elektriny z veternej energie vyplýva, že otázka, či ju možno alebo nemožno považovať za environmentálne udržateľnú, musí zohľadňovať tak očakávanú mieru nestálosti, keďže sa bude líšiť v závislosti od štruktúry vetra, ktorá je všeobecne dostupná, a iných zdrojov výroby elektriny (v dotknutom členskom štáte), ako aj od ich výkonnosti z hľadiska emisií skleníkových plynov, ktoré budú mať tiež vplyv na obsah emisií skleníkových plynov elektriny, ktorá je dostupná na spotrebu.
Po štvrté tvrdenie, že ‚činnosť spočíva vo výrobe elektriny z veternej energie‘ sa zakladá výlučne na pohľade výroby elektriny, na rozdiel od spotreby elektriny.
Zatiaľ čo skutočné meranie toho, či určitá výroba elektriny významne prispieva k zmierneniu zmeny klímy, t. j. k zníženiu emisií skleníkových plynov, [treba vykonať] v rámci hrubej konečnej spotreby energie, ako je definovaná v článku 2 ods. 4 smernice 2018/2001 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov.
Konkrétne delegované nariadenie sa zaoberá len investíciami do kapacity pre výrobu elektriny z veternej energie, t. j. výrobu elektriny z tohto zdroja. Naproti tomu účinné zníženie emisií skleníkových plynov, a teda existenciu významného prínosu k cieľu adaptácie na zmenu klímy, nemožno merať len z hľadiska úrovne skleníkových plynov v spotrebe energie, v prejednávanej veci elektrickej energie.
Tento rozdiel medzi výrobou a spotrebou elektriny sa mal napraviť v delegovanom nariadení a mal by sa riešiť v rámci požadovaného vnútorného preskúmania.
Po piate a v každom prípade vyhlásenie uvedené v delegovanom nariadení nie je preukázané ani podložené dôkazom.“
98
Podobne ako Komisia treba v prvom rade konštatovať, že žalobkyne v časti žiadosti o vnútorné preskúmanie, nazvanej „Výroba elektriny z veternej energie v súvislosti so zmiernením zmeny klímy“ vôbec neuvádzajú článok 37 Charty základných práv, ani článok 19 ods. 1 písm. f) nariadenia 2020/852. Z toho vyplýva, že tvrdenia uvedené v žalobe založené na týchto ustanoveniach sú nové, a teda neprípustné v súlade s judikatúrou citovanou v bode 28 vyššie. V uvedenej žiadosti nie je ani odkaz na článok 191 ZFEÚ, takže tvrdenia založené na tomto ustanovení sú tiež nové, a teda neprípustné.
99
V každom prípade, hoci žalobkyne v rámci tejto časti v podstate tvrdia, že delegované nariadenie sa nezakladá na presvedčivých vedeckých dôkazoch, pokiaľ ide o určenie technických kritérií preskúmania, z bodu 77 žaloby, na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, jasne vyplýva, že žalobkyne spochybňujú zákonnosť napadnutého rozhodnutia, a nie zákonnosť uvedeného delegovaného nariadenia.
100
V bode 1.1 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu Komisia odpovedala na tvrdenia žalobkýň týkajúce sa kritéria zmiernenia zmeny klímy takto:
„Delegovaný akt stanovuje technické kritériá preskúmania, ktoré sa uplatňujú na posúdenie významného prínosu a zásady [‚výrazne nenarušiť‘] vzhľadom na environmentálne ciele špecifické pre rôzne hospodárske činnosti. Významný prínos k plneniu environmentálnych cieľov je vymedzený v článkoch 10 až 15 nariadenia [2020/852], zatiaľ čo výrazné narušenie plnenia environmentálnych cieľov je vymedzené v článku 17 [uvedeného nariadenia]. Presný rozsah hospodárskych činností je vymedzený v delegovanom akte. Keďže [toto nariadenie] sa vzťahuje najmä na hospodárske činnosti, nebolo možné rozšíriť rozsah posúdenia na analýzu na úrovni systému. Každá činnosť bola posúdená z hľadiska jej významného prínosu k plneniu cieľov v oblasti klímy a výrazného narušenia plnenia iných environmentálnych cieľov bez toho, aby sa posúdili iné činnosti, ktoré s nimi súvisia. V rámci tohto prístupu nie je možné zohľadniť nestálosť činností.
V posúdení vplyvu na zmenu klímy pripojenom k delegovanému aktu sa vysvetľujú dôvody pre uplatnenie kvantitatívnej prahovej hodnoty 100 g CO2 na kWh, ktorá je technologicky neutrálna a založená na životnom cykle, na všetky činnosti v oblasti výroby elektriny. Predstavuje aj odôvodnenie uplatnené na stanovenie výnimky z povinnosti vykonať výpočet emisií počas životného cyklu a de facto výnimku z povinnosti dodržiavať technologicky neutrálnu prahovú hodnotu. Na základe presvedčivých vedeckých dôkazov, ktoré okrem iného predložil IPCC… a ktoré sú založené na celosvetových údajoch o emisiách počas životného cyklu technológií dodávok elektrickej energie sa Komisia – na základe prístupu [skupiny technických expertov] – rozhodla vyňať určité činnosti z uplatnenia tejto prahovej hodnoty. Vyňatie sa obmedzuje na prípady, v ktorých bol svetový medián emisií počas životného cyklu nižší ako 100 g CO2 na kWh. Podľa údajov IPCC sú emisie [skleníkových plynov] počas životného cyklu veternej energie (na pevnine aj na mori) výrazne nižšie ako stanovená prahová hodnota (maximálne emisie 56 g CO2 na kWh). Prahová hodnota je teda v prípade činnosti výroby elektriny z veternej energie vždy dodržaná a zostávajúca uplatniteľná požiadavka sa tak obmedzuje len na výpočet životného cyklu podľa jednej z troch alternatívnych technológií. Vzhľadom na výsledky výskumu IPCC v oblasti emisií počas životného cyklu, uznanie skutočnosti, že kritériá sa pri určitých činnostiach s nízkymi emisiami obmedzia len na správny postup, a na smerovanie európskej energetickej politiky – ktorá podporuje rýchle zavádzanie energie z obnoviteľných zdrojov a zohľadňuje požiadavku článku 19 ods. 1 písm. k) nariadenia [2020/852], podľa ktorého sa kritériá musia ľahko používať – sa Komisia rozhodla oslobodiť veternú energiu od povinnosti dodržiavať kvantitatívne technické kritériá preskúmania pre činnosti v oblasti výroby elektriny.“
101
Komisia tak v napadnutom rozhodnutí jasne uviedla dôvody, pre ktoré sa rozhodla vypracovať technické kritériá preskúmania pre výrobu elektriny z veternej energie, pokiaľ ide o kritérium významného prínosu k zmierneniu zmeny klímy, ako to urobila v delegovanom nariadení. Odkázala na posúdenie vplyvu pripojené k uvedenému delegovanému nariadeniu, z ktorého vyplývalo, že vychádzalo z presvedčivých vedeckých dôkazov, ktoré predložil najmä IPCC.
102
V bode 77 repliky žalobkyne tvrdia, že „hoci štúdie citované [Komisiou] môžu odôvodniť obe výnimky a domnienku, [uvedené štúdie] však nepredstavujú vedecké údaje, ktoré by mohli viesť k ‚technickým kritériám preskúmania‘ v zmysle článku 19 nariadenia 2020/852“. Domnievajú sa, že ide o „rozpor“ (bod 78 repliky) a že konkrétne ustanovenie nariadenia 2020/852 ukladalo Komisii povinnosť vykonať „analýzu na úrovni odvetvia (v prejednávanej veci v odvetví elektrickej energie), ale tiež porovnať výsledky činností v rámci odvetvia s ich príslušným prínosom k plneniu environmentálnych cieľov“ (bod 80 repliky), čo „obe výnimky a domnienky“ znemožňujú (bod 81 repliky).
103
V tejto súvislosti treba na jednej strane poznamenať, že text citovaný žalobkyňami v bode 79 repliky v skutočnosti vychádza z článku 19 ods. 1 písm. j) nariadenia 2020/852, a nie z článku 19 ods. 1 písm. f), ako uvádzajú. Toto prvé ustanovenie však nikdy nebolo uvedené v žiadosti o vnútorné preskúmanie, ani v žalobe týkajúcej sa tejto časti žalobného dôvodu. Tvrdenia založené na tomto ustanovení sú teda neprípustné.
104
Na druhej strane žalobkyne v bode 77 repliky výslovne uznávajú, že z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia správne vychádzala z vedeckých dôkazoch. Sú teda v rozpore s ich tvrdením, že Komisia nevychádzala z presvedčivých vedeckých údajov. Okrem toho ostatné tvrdenia uvedené v replike, podľa ktorých nie sú technické kritériá preskúmania v súlade s nariadením 2020/852 z iných dôvodov, sú neprípustné, pretože sú nové.
105
Keďže žalobkyne uznali, že v napadnutom rozhodnutí sa uvádza, že technické kritériá preskúmania, pokiaľ ide o významný prínos výroby elektriny z veternej energie k zmierneniu zmeny klímy, sú založené na presvedčivých vedeckých údajoch, táto časť sa musí v každom prípade zamietnuť ako nedôvodná.
O druhej časti založenej na porušení článku 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852
106
Žalobkyne tvrdia, že vzhľadom na to, že delegované nariadenie nestanovuje povinnosť vykonať skutočné kvantitatívne meranie emisií CO2 na kWh elektriny vyrobenej z veternej energie, ani meranie vplyvu nestálosti výroby elektriny z veternej energie na emisie CO2 na kWh vyrobenej elektriny, teda zo všetkých zdrojov energie spoločne, nespĺňa požiadavku článku 10 ods. 3 nariadenia 2020/852, podľa ktorej treba určiť, či a v akom rozsahu činnosť významne prispieva k stabilizácii koncentrácií skleníkových plynov v atmosfére. Tvrdenia Komisie obsiahnuté v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorých nebolo možné zohľadniť nestálosť, preukazujú, že ide o skutočnosť, ktorá bola Komisii známa. Komisia sa tým, že ju nezohľadnila, dopustila zjavne nesprávneho posúdenia. Prístup Komisie znamená, že sa vyhýba celkovému posúdeniu vplyvu činnosti na životné prostredie ako celku. Subsidiárne Komisia prekročila právomoc, ktorú jej priznáva článok 10 ods. 3 písm. a) uvedeného nariadenia, keď rozhodla, že nie je potrebné vykonať skutočné kvantitatívne meranie emisií CO2 na kWh elektriny vyrobenej z veternej energie, ani meranie vplyvu nestálosti.
107
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
108
Najprv treba uviesť, že hoci by tvrdenia uvedené žalobkyňami v žalobe mohli vyvolať dojem, že kritizujú delegované nariadenie, z bodu 82 žaloby jednoznačne vyplýva, že žalobkyne sa domnievajú, že odpoveď Komisie v napadnutom rozhodnutí na žiadosť o vnútorné preskúmanie je v rozpore s článkom 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852. Tieto tvrdenia teda treba považovať za tvrdenia, ktoré sa týkajú uvedeného rozhodnutia.
109
Článok 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852 stanovuje, že „Komisia prijme… delegovaný akt na účely… doplnenia odsekov 1 a 2 tohto článku, aby sa mohli stanoviť technické kritériá preskúmania na určenie podmienok, za ktorých sa určitá hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy“.
110
Článok 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852 sa týka len „podmienok, za ktorých“ sa určitá činnosť označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy. Žalobkyne sa preto mýlia, keď tvrdia, že z tohto ustanovenia vyplýva, že „[má za cieľ] určiť, či a do akej miery činnosť“ prináša takýto príspevok. Uvedené ustanovenie totiž neobsahuje nijaký odkaz na myšlienku nevyhnutne kvantitatívneho posúdenia v zmysle dodržania vymedzenej prahovej hodnoty.
111
Okrem toho v druhom odseku citovanom v bode 100 vyššie Komisia v podstate uviedla, že z dôvodov uvedených v posúdení vplyvu delegovaného nariadenia sa domnieva, že každá činnosť výroby elektrickej energie (t. j. všetky technológie spoločne), ktorá spôsobuje emisie pod prahovou hodnotou 100 g CO2 na kWh založenou na životnom cykle, významne prispieva k zmierneniu zmeny klímy.
112
Žalobkyne neuviedli v žiadosti o vnútorné preskúmanie ani vo svojich písomných podaniach žiadne skutočnosti, ktoré by spochybnili úvahu uvedenú v bode 111 vyššie, z ktorej vychádza prístup Komisie.
113
Ďalej v druhom odseku citovanom v bode 100 vyššie Komisia vysvetlila, že z údajov IPCC vyplýva, že „emisie [skleníkových plynov] počas životného cyklu veternej energie (na pevnine aj na mori) sú výrazne nižšie ako stanovená prahová hodnota (maximálne emisie 56 g CO2 na kWh)“.
114
Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, z napadnutého rozhodnutia teda vyplýva, že Komisia uplatnila kvantitatívnu prahovú hodnotu. Vzhľadom na to, že uvedená prahová hodnota je pri výrobe elektriny z veternej energie vždy dodržaná, Komisia sa pritom v podstate domnievala, že bolo by zbytočné posudzovať jej dodržiavanie v každom konkrétnom prípade.
115
Jediné tvrdenie uvádzané žalobkyňami, ktoré môže spochybniť úvahu Komisie, podľa ktorej je prahová hodnota 100 g CO2 na kWh (ako taká nespochybnená žalobkyňami, pozri bod 112 vyššie) pri výrobe elektriny z veternej energie vždy dodržaná, je založené na „nestálosti“ výroby elektriny z veternej energie.
116
V tejto súvislosti Komisia v prvom odseku citovanom v bode 100 vyššie vysvetlila, že presný rozsah jednotlivých hospodárskych činností je vymedzený práve v delegovanom nariadení. Podľa jej názoru „vzhľadom na to, že nariadenie [2020/852] sa týka najmä hospodárskych činností, nebolo možné rozšíriť rozsah posúdenia na analýzu celého systému“, „každá činnosť sa posudzovala z hľadiska jej významného prínosu k plneniu cieľov v oblasti klímy a výrazného narušenia plnenia iných environmentálnych cieľov bez toho, aby sa posúdili iné činnosti, ktoré s nimi súvisia,“, a „v rámci tohto prístupu nie je možné zohľadniť nestálosť činností“.
117
V prvom rade z rôznych ustanovení nariadenia 2020/852 jednoznačne vyplýva, že toto nariadenie je založené na myšlienke, že kritériá stanovené týmto nariadením alebo na jeho základe na účely posúdenia, či sa tieto „hospodárske činnosti“ považujú za environmentálne udržateľné, sa vzťahujú na konkrétne „hospodárske činnosti.
118
Po prvé článok 1 ods. 1 nariadenia 2020/852 totiž stanovuje, že týmto nariadením „sa stanovujú kritériá na určenie toho, či sa hospodárska činnosť označuje za environmentálne udržateľnú, na účely stanovenia miery environmentálnej udržateľnosti investície“.
119
Po druhé v článku 3 nariadenia 2020/852 sa stanovuje, že „sa hospodárska činnosť označuje za environmentálne udržateľnú, ak uvedená hospodárska činnosť“ spĺňa určité podmienky.
120
Po tretie podľa článku 10 ods. 1 nariadenia 2020/852 „hospodárska činnosť sa označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy, ak významne prispieva k stabilizácii koncentrácií skleníkových plynov v atmosfére na úrovni, ktorá bráni nebezpečnému antropogénnemu zasahovaniu do klimatického systému… prostredníctvom prevencie alebo znižovania emisií skleníkových plynov alebo posilnením odstraňovania skleníkových plynov“.
121
Po štvrté podľa článku 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852 Komisia prijme delegovaný akt na účely „doplnenia odsekov 1 a 2 tohto článku, aby sa mohli stanoviť technické kritériá preskúmania na určenie podmienok, za ktorých sa určitá hospodárska činnosť označuje za významne prispievajúcu k zmierneniu zmeny klímy“.
122
Komisia teda správne štruktúrovala delegované nariadenie, keď v jeho prílohách I a II stanovila body pre každú hospodársku činnosť, na ktorú sa vzťahuje. Žalobkyne navyše tento prístup nespochybňujú.
123
V bode 4.3 príloh I a II k delegovanému nariadeniu s názvom „Výroba elektriny z veternej energie“ Komisia uviedla tento „opis činnosti“: Výstavba alebo prevádzka zariadení na výrobu elektriny, v ktorých sa elektrina vyrába z veternej energie“.
124
Je teda zjavné, že predmetná hospodárska činnosť je definovaná tak, že na jednej strane sa týka len výroby elektriny a na druhej strane jediným relevantným zdrojom energie je veterná energia. Naproti tomu sa táto hospodárska činnosť netýka na jednej strane poskytovania elektrickej energie koncovým odberateľom, ani na druhej strane výroby elektriny z iných zdrojov energie.
125
Komisia ďalej uviedla, že výroba elektriny z veternej energie je „nestála“ v tom zmysle, že nevychádza zo stáleho elektrického výkonu, ale výkonu, ktorý sa mení v závislosti od poveternostných podmienok.
126
Komisia však zastávala názor, že „[nie je] možné zohľadniť nestálosť“, keďže v podstate „vyrovnávanie“„nedostatočnej výroby“ elektriny v zariadení na výrobu energie z veternej elektrárne inými zdrojmi energie nie je súčasťou tejto prvej činnosti a takéto „iné činnosti“, ktoré s ňou „súvisia“, sa v tomto rámci neposudzujú.
127
Toto stanovisko neobsahuje zjavne nesprávne posúdenie.
128
Na jednej strane vzhľadom na body 117 až 122 vyššie Komisia správne tvrdí, že podľa nariadenia 2020/852 sa hospodárska činnosť musí v zásade posudzovať individuálne.
129
Na druhej strane Komisia tiež správne tvrdí, že by bolo veľmi ťažké kvantifikovať nestálosť výroby elektriny z veternej energie a stanoviť jej vplyv.
130
V prvom rade, hoci je pravda, ako v podstate tvrdia žalobkyne, že existujúce historické údaje preukazujú určité kolísanie celkovej výroby elektriny z veternej energie v určitých zemepisných oblastiach, nič to nemení na tom, že takéto štatistické údaje, ktoré sa týkajú pomerne veľkých geografických oblastí, neumožňujú s istotou vyvodiť skutočnú budúcu výrobu konkrétneho zariadenia na výrobu elektriny z veternej energie.
131
V druhom rade Komisia správne uvádza, že vplyv nestálosti výroby elektriny z veternej energie závisí predovšetkým od technológií, ktoré by sa použili na kompenzáciu prípadne nízkej výroby veternej energie. Nie je však možné predvídať konkrétne technológie, ktoré by sa použili na kompenzáciu nízkej výroby veternej energie konkrétnym zariadením.
132
V treťom rade ide v každom prípade o faktory, ktoré nemôžu ovplyvniť subjekty, ktoré vykonávajú činnosť výroby elektriny z veternej energie. Takéto vonkajšie faktory, ktoré možno ťažko určiť, však prevádzkovatelia zariadenia na výrobu elektriny z veternej energie nemôžu zohľadniť bez toho, aby to týmto prevádzkovateľom nespôsobilo osobitné ťažkosti. Ako správne tvrdí Komisia, bolo by to v rozpore s článkom 19 ods. 1 písm. k) nariadenia 2020/852, z ktorého vyplýva, že technické kritériá preskúmania „sa ľahko používajú a stanovujú sa tak, aby sa dalo ľahko overiť ich plnenie“.
133
Z toho vyplýva, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď nezohľadnila nestálosť výroby elektriny z veternej energie.
134
Treba preto dospieť k záveru, že úvaha Komisie, podľa ktorej je prahová hodnota 100 g CO2 na kWh pri výrobe elektrickej energie z veternej energie vždy dodržiavaná, nie je spochybnená tvrdeniami žalobkýň (pozri body 114 a 115 vyššie).
135
V dôsledku toho treba zamietnuť tvrdenie žalobkýň, že Komisia neuplatnila kvantitatívnu prahovú hodnotu, rovnako ako túto časť, na podporu ktorej bolo toto tvrdenie predložené.
O tretej časti založenej na porušení článku 19 ods. 1 písm. a) a j) nariadenia 2020/852
136
Podľa žalobkýň napadnuté rozhodnutie nie je v súlade s článkom 19 ods. 1 písm. a) nariadenia 2020/852, ani so zásadou technologickej neutrality, ktorú obsahuje, v spojení s článkom 19 ods. 1 písm. j) toho istého nariadenia, ktorý ukladá Komisii povinnosť zabezpečiť rovnaké zaobchádzanie s činnosťami, ak rovnako prispievajú k dosiahnutiu jedného alebo viacerých environmentálnych cieľov. Prístup Komisie je v rozpore s technologickou neutralitou, keďže nezohľadňuje nestálosť. Táto nestálosť je vlastnosťou, ktorá určuje úroveň emisií CO2 na kWh elektriny v celej dotknutej elektrizačnej sústave. Mali by sa teda zohľadniť emisie CO2 na kWh vyrobené z alternatívnych zdrojov elektriny, ktoré kompenzujú nestálosť výroby elektriny z veternej energie.
137
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
138
Treba konštatovať, v súlade s Komisiou, že žiadosť o vnútorné preskúmanie neobsahuje absolútne nič, čo by sa dalo vykladať v tom zmysle, že nebola dodržaná „zásada technologickej neutrality“, ktorá je údajne stanovená v článku 19 ods. 1 písm. a) nariadenia 2020/852, alebo že nebolo dodržané rovnaké zaobchádzanie s činnosťami, ktoré rovnako prispievajú k dosiahnutiu jedného alebo viacerých environmentálnych cieľov v zmysle článku 19 ods. 1 písm. j) toho istého nariadenia.
139
Tvrdenia uvedené na podporu tejto časti sa preto musia v súlade s judikatúrou citovanou v bode 28 vyššie zamietnuť ako neprípustné, pretože sú nové.
140
Táto časť sa teda musí zamietnuť.
O štvrtej časti založenej na porušení článku 19 ods. 3 nariadenia č. 2020/852
141
Žalobkyne tvrdia, že Komisia tým, že v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že nebolo možné zohľadniť nestálosť výroby elektriny z veternej energie, porušila článok 19 ods. 3 nariadenia 2020/852, ktorý stanovoval, že technické kritériá preskúmania musia zabezpečiť, aby sa činnosti výroby elektriny, pri ktorých sa využívajú tuhé fosílne palivá, neoznačovali za environmentálne udržateľné hospodárske činnosti. Nestálosť je nevyhnutnou charakteristikou výroby elektriny z veternej energie, zatiaľ čo spotreba elektriny si vyžaduje stále dodávky uspokojujúce dopyt. Za týchto okolností bola Komisia podľa tohto ustanovenia povinná posúdiť, či a do akej miery sa výroba elektriny z tuhých fosílnych palív nebude de facto označovať za environmentálne udržateľnú. Komisia mala stanoviť osobitné technické kritérium preskúmania s cieľom zabezpečiť, aby nestálosť výroby elektriny z veternej energie neznamenala systémové využívanie tuhých fosílnych palív zdrojmi výroby elektriny, ktoré elektrická sústava využíva na zmiernenie nestálosti.
142
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
143
Ako tvrdí Komisia, treba uviesť, že v žiadosti o vnútorné preskúmanie sa neuvádza nič o údajnom porušení článku 19 ods. 3 nariadenia 2020/852 a že žalobkyne v uvedenej žiadosti netvrdili, že technické kritériá preskúmania nevylučujú, aby sa činnosti v oblasti výroby elektriny, pri ktorých sa využívajú tuhé fosílne palivá, označovali za environmentálne udržateľné hospodárske činnosti.
144
Navyše v rozpore s tvrdením žalobkýň, takéto tvrdenie, ktoré je výslovne založené na článku 19 ods. 3 nariadenia 2020/852, nemožno považovať ani za jednoduché rozšírenie tvrdení, ktorými žalobkyne na jednej strane spochybňujú tvrdenie Komisie, že nie je možné zohľadniť nestálosť výroby elektriny z veternej energie, a na druhej strane odkazujú na postavenie tejto činnosti v rámci celkovej výroby elektriny. Týmito tvrdeniami sa totiž žalobkyne odvolávajú jednak na porušenie článku 10 ods. 3 písm. a) uvedeného nariadenia, ktoré bolo preskúmané v rámci druhej časti druhého žalobného dôvodu, zatiaľ čo táto časť je založená na porušení článku 19 ods. 3 tohto nariadenia. Vzhľadom na to, že príslušné právne základy uvádzané žalobkyňami sú odlišné, nemožno tvrdiť, že táto časť má dostatočne úzku súvislosť s druhou časťou druhého žalobného dôvodu, aby ju bolo možné považovať za súčasť riadneho vývoja diskusie v súdnom konaní v zmysle judikatúry citovanej v bode 29 vyššie.
145
V dôsledku toho sa tvrdenia na podporu tejto časti, ako aj táto časť musia v súlade s judikatúrou citovanou v bode 28 vyššie zamietnuť ako neprípustné, pretože sú nové.
146
Druhý žalobný dôvod sa teda musí zamietnuť v celom rozsahu.
O treťom žalobnom dôvode týkajúcom sa adaptácie na zmenu klímy
147
Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia v napadnutom rozhodnutí neodpovedala na niektoré tvrdenia uvedené v žiadosti o vnútorné preskúmanie, pokiaľ ide o technické kritériá preskúmania na účely posúdenia významného prínosu k adaptácii na zmenu klímy, čím porušila článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006. Po prvé Komisia nepreskúmala a už vôbec nespochybnila tvrdenie obsiahnuté v uvedenej žiadosti, podľa ktorého technické kritériá preskúmania použité v delegovanom nariadení boli v rozpore s článkom 11 ods. 1 a 3 nariadenia 2020/852. Po druhé neodpovedala ani na tvrdenia uvedené v tejto žiadosti, podľa ktorých technické kritériá preskúmania neboli dostatočne presné, keďže neboli definované také pojmy, akými sú „fyzické a nefyzické riešenia na významné zmiernenie najvýznamnejších fyzických klimatických rizík, ktoré sú pre danú činnosť podstatné“. Po tretie neodpovedala na tvrdenie týkajúce sa neexistencie metódy overovania významného prínosu a určenia toho, čo predstavuje „vopred vymedzené ukazovatele“. Po štvrté sa nevyjadrila k otázke, či treba zohľadniť skutočnosť, že veterná energia závisí od poveternostných podmienok. Po piate neuviedla nič k otázke, či nebolo potrebné definovať činnosť z hľadiska spotreby energie.
148
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
149
Ako žalobkyne uznali aj na pojednávaní, zo znenia tretieho žalobného dôvodu vyplýva, že sa obmedzujú na tvrdenie, že Komisia v napadnutom rozhodnutí neodpovedala na niektoré tvrdenia obsiahnuté v žiadosti o vnútorné preskúmanie.
150
Článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006 stanovuje, že „inštitúcia… Únie zváž[i] každú… žiadosť [o vnútorné preskúmanie]… Inštitúcia…uvedie svoje dôvody v písomnej odpovedi“.
151
Túto povinnosť odôvodniť odpoveď na žiadosť o vnútorné preskúmanie podľa článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006 treba vykladať rovnako ako povinnosť odôvodnenia podľa článku 296 druhého odseku ZFEÚ a článku 41 ods. 2 písm. c) Charty základných práv.
152
Treba totiž pripomenúť, že jednak článok 296 druhý odsek ZFEÚ uvádza, že právne akty inštitúcií Únie musia byť odôvodnené, a jednak, že právo na riadnu správu vecí verejných zakotvené v článku 41 Charty základných práv ukladá inštitúciám, orgánom a agentúram Únie povinnosť odôvodniť svoje rozhodnutia.
153
Odôvodnenie rozhodnutia inštitúcie, orgánu, úradu alebo agentúry Únie má osobitný význam v rozsahu, v akom umožňuje dotknutej osobe rozhodnúť s plnou znalosťou veci, či chce podať opravný prostriedok proti tomuto rozhodnutiu, ako aj príslušnému súdu vykonať jeho preskúmanie. Predstavuje teda jednu z podmienok účinného súdneho preskúmania zaručeného článkom 47 Charty základných práv (pozri rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 103 a citovanú judikatúru).
154
Z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že takéto odôvodnenie musí byť prispôsobené povahe predmetného aktu a kontextu, v ktorom bol prijatý. V tejto súvislosti sa nevyžaduje, aby odôvodnenie konkrétne vymedzovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže dostatočnosť odôvodnenia sa musí posúdiť nielen vzhľadom na text aktu, ale takisto na jeho kontext, ako aj na súhrn právnych pravidiel upravujúcich dotknutú oblasť a konkrétne na záujem, ktorý môžu mať na získaní takýchto vysvetlení osoby, ktorým je akt určený. Preto akt spôsobujúci ujmu je dostatočne odôvodnený vtedy, pokiaľ bol prijatý v kontexte, ktorý je dotknutej osobe známy a umožňuje jej pochopiť dosah opatrenia prijatého vo vzťahu k nej (pozri rozsudok z 15. júla 2021, Komisia/Landesbank Baden‑Württemberg a SRB, C‑584/20 P a C‑621/20 P, EU:C:2021:601, bod 104 a citovanú judikatúru).
155
Uznáva sa tak, že odôvodnenie môže byť implicitné pod podmienkou, že umožní dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi, ktoré viedli k prijatiu predmetných opatrení, a Všeobecnému súdu poskytne dostatok podkladov na uskutočnenie jeho preskúmania (pozri rozsudok z 13. júla 2011, General Technic‑Otis a i./Komisia, T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 a T‑146/07, EU:T:2011:363, bod 302 a citovanú judikatúru).
156
Z toho vyplýva, že žalobkyne sa mýlia, keď sa v podstate domnievajú, že Komisia bola povinná odpovedať osobitne na každý konkrétny bod uvedený v žiadosti o vnútorné preskúmanie. Keďže z napadnutého rozhodnutia implicitne vyplýva, že Komisia zamietla bod vznesený žalobkyňami v uvedenej žiadosti, nemožno konštatovať, že Komisia porušila článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006 tým, že na tento bod neodpovedala samostatne.
157
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí nevyjadrila k údajnému rozporu medzi technickými kritériami preskúmania a podmienkami stanovenými v článku 11 ods. 1 a 3 nariadenia 2020/852.
158
V tejto súvislosti žalobkyne odkazujú na tieto časti žiadosti o vnútorné preskúmanie:
„Po prvé štyri body predložené ako technické kritériá preskúmania sa nezaoberajú žiadnou z dvoch podmienok stanovených v článku 11 ods. 1 nariadenia 2020/852, pokiaľ ide o určenie významného prínosu k adaptácii na zmenu klímy:
…
Štyri body tak, ako sú v súčasnosti formulované, neumožňujú určiť, do akej miery môže výroba elektriny z veternej energie prispieť k adaptácii na zmenu klímy. Nie je teda možné posúdiť, či takýto prínos možno považovať za významný.“
159
Vzhľadom na dotknuté časti, na ktoré žalobkyne výslovne odkazujú, je zrejmé, že toto tvrdenie uvedené v žalobe treba chápať tak, že Komisia nezaujala stanovisko ku kritike formulovanej v žiadosti o vnútorné preskúmanie, podľa ktorej technické kritériá preskúmania v podstate nie sú kvantitatívne, a preto neumožňujú posúdiť rozsah prínosu k adaptácii na zmenu klímy, ani to, či je tento prínos významný.
160
V časti s názvom „Výroba elektriny z veternej energie v súvislosti s adaptáciou na zmenu klímy“, ktorá sa nachádza v prílohe IV k napadnutému rozhodnutiu, Komisia vysvetlila toto:
„Prístup Komisie k adaptácii na zmenu klímy stanovený v dodatku A prílohy I a v prílohe II k delegovanému nariadeniu je vysvetlený vyššie v [bodoch] 1.2 a 2.3 prílohy III v odpovedi na tvrdenia iného žiadateľa [o vnútorné preskúmanie] uvedené v bodoch 106 a 107, 161 až 177 a 381 až 389 žiadosti tohto iného žiadateľa. Komisia v nich vysvetľuje, že jej prístup k adaptácii na zmenu klímy je v súlade s [článkom] 11 ods. 1, [článkom] 17 ods. 1 písm. b) a [článkom] 19 ods. 1 [nariadenia 2020/852]. Z dôvodov uvedených v týchto častiach odpovede Komisie [sú] tvrdenia žalobkýň nedôvodné.“
161
V bode 1.2 prílohy III k napadnutému rozhodnutiu, nazvanom „Kritériá týkajúce sa adaptácie na zmenu klímy“, Komisia okrem iného uviedla toto:
„Prístup Komisie je vysvetlený na stranách 30 [a]31 posúdenia vplyvu na zmenu klímy pripojeného k delegovanému aktu, v ktorom sa uvádza:
…
V záujme významného prínosu k adaptácii na zmenu klímy sa stanovujú jednotné technické kritériá preskúmania, ktoré sú predovšetkým kvalitatívne a zamerané na procesy pre väčšinu prispôsobených činností, ako aj špecifické a na mieru šité kritériá pre obmedzený počet podporných činností. V zásade kvalitatívna povaha kritérií vyplýva z toho, že v tomto štádiu neexistujú namerané referenčné základy ani schválené parametre, ktoré by umožňovali definovať kvantitatívne kritériá preskúmania pre adaptáciu, a zo súvisiacej neexistencie kvantitatívnych cieľov v oblasti adaptácie, ktoré by boli definované na vnútroštátnej, odvetvovej alebo nižšej ako celoštátnej úrovni. Stanovenie jednotných a kvalitatívnych kritérií pre prispôsobené činnosti, ktoré sú súdržné vo všetkých odvetviach hospodárstva, bolo tiež podporené pripomienkami k adaptácii, ktoré zaslali zainteresované strany v rámci výzvy na predkladanie príspevkov z roku 2019, ktorú vyhlásila [skupina technických expertov]…
Z tohto výňatku vyplýva, že:
…
Prevažne kvalitatívna povaha kritérií vyplýva z neexistencie nameraných referenčných základov alebo uznávaných parametrov na stanovenie kvantitatívnych kritérií preskúmania pre adaptáciu v tomto štádiu a z relatívnej neexistencie kvantitatívnych adaptačných cieľov stanovených na vnútroštátnej, odvetvovej alebo nižšej ako celoštátnej úrovni.
Tento prístup je v súlade so splnomocnením uvedeným v článku 11 ods. 3 nariadenia [2020/852] a s požiadavkami uvedenými v článku 19 ods. 1 [tohto nariadenia], najmä s požiadavkou uvedenou v [jeho] článku 19 ods. 1 písm. c), ktorý stanovuje, že technické kritériá preskúmania ‚pokiaľ možno sú kvantitatívne a obsahujú prahové hodnoty, v ostatnom prípade sú kvalitatívne‘.
Komisia teda nezneužila svoje delegované právomoci, keď sa rozhodla:
…
Stanoviť jednotné pravidlá kvalitatívnej povahy pre prispôsobené činnosti.“
162
Treba teda konštatovať, že Komisia v napadnutom rozhodnutí správne vysvetlila, prečo stanovila kvalitatívne a nie kvantitatívne technické kritériá preskúmania. Komisia v ňom tiež vysvetlila, že tento prístup považuje za zlučiteľný s nariadením 2020/852, najmä na základe článku 19 ods. 1 písm. c) uvedeného nariadenia, podľa ktorého technické kritériá preskúmania „pokiaľ možno sú kvantitatívne a obsahujú prahové hodnoty, v ostatnom prípade sú kvalitatívne“. Podľa nej neboli k dispozícii prijaté kvantitatívne kritériá.
163
Z toho vyplýva, že Komisia na toto tvrdenie, ktoré žalobkyne uviedli v žiadosti o vnútorné preskúmanie, skutočne odpovedala.
164
V druhom rade žalobkyne tvrdia, že Komisia v napadnutom rozhodnutí neodpovedala na tvrdenie, podľa ktorého aj keby sa technické kritériá preskúmania považovali za zlučiteľné s článkom 11 nariadenia 2020/852, neumožňujú dostatočne presné technické preskúmanie činnosti, keďže nie sú definované také pojmy, akými sú pojmy „fyzické a nefyzické riešenia na významné zmiernenie najvýznamnejších fyzických klimatických rizík, ktoré sú pre danú činnosť podstatné“, nie sú definované.
165
Žalobkyne zdôrazňujú, že predmetné tvrdenie uviedli v nasledujúcej časti žiadosti o vnútorné preskúmanie:
„Po druhé, aj keby sa malo konštatovať, že kritériá uvedené v bode 4.3 prílohy II k delegovanému nariadeniu sú v súlade s podmienkami vyššie uvedeného článku 11 ods. 1, štyri body neumožňujú dostatočne presné technické preskúmanie činnosti.
Pokiaľ ide o prvý bod (‚adaptačné riešenia‘), pojem ‚fyzické a nefyzické riešenia‘ nie je definovaný a podmienka, podľa ktorej tieto riešenia ‚významn[e] zmier[ňujú] najvýznamnejš[ie] fyzick[é] klimatick[é] riz[iká], ktoré sú pre danú činnosť podstatné‘, je vágna a neumožňuje objektívne meranie výkonnosti uvedenej činnosti.
Rovnako druhý bod (‚fyzické klimatické riziká‘) a tretí bod (‚dostupné najlepšie postupy a usmernenia‘) vytvárajú domnienku, že činnosť významne prispieva k adaptácii na zmenu klímy bez podporného odôvodnenia.“
166
Na úvod treba uviesť, že tretí odsek citácie uvedenej v bode 165 vyššie sa netýka údajnej neexistencie definície pojmov použitých v delegovanom nariadení, a teda nie je v prejednávanej veci relevantný.
167
Okrem toho, hoci žalobkyne v žalobe kritizovali všeobecnejšie neexistenciu definície pojmov použitých v technických kritériách preskúmania, treba zdôrazniť, že v žiadosti o vnútorné preskúmanie sa skutočne zaoberali len neexistenciou definície niektorých pojmov, konkrétne pojmov „fyzické a nefyzické riešenia na významné zmiernenie najvýznamnejších fyzických klimatických rizík, ktoré sú pre danú činnosť podstatné“, ktoré sa v žalobe citujú aj ako príklad („také pojmy, ako sú“). V dôsledku toho je ich argumentácia prípustná len v rozsahu, v akom sa odvolávajú na neposkytnutie odpovede na tvrdenie založené na neexistencii definície týchto pojmov.
168
V tejto súvislosti vysvetlenie uvedené v bode 160 vyššie neumožňuje odhaliť skutočnosti, ktoré možno vykladať ako priamu odpoveď Komisie na predmetné tvrdenie.
169
Z dôvodov uvedených v bodoch 155 a 156 vyššie však nemožno konštatovať, že Komisia porušila článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006 tým, že neodpovedala samostatne na predmetné tvrdenie, ak z napadnutého rozhodnutia implicitne vyplýva, že ho zamietla.
170
V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že „z napadnutého rozhodnutia jasne vyplýva, že technické kritériá preskúmania týkajúce sa adaptácie na zmenu klímy stanovené v delegovanom akte, pokiaľ ide o [výrobu elektriny z veternej energie], sú v súlade s článkom 11 nariadenia [2020/852], a že teda nebolo potrebné odpovedať na každé z tvrdení uvedených žalobkyňami“. V podstate uvádza, že uvedené rozhodnutie obsahuje všeobecné tvrdenie, podľa ktorého technické kritériá preskúmania, pokiaľ ide o adaptáciu na zmenu klímy, sú v súlade so všetkými požiadavkami uvedeného nariadenia, najmä s požiadavkami vyplývajúcimi z jeho článku 11.
171
Komisia konkrétne odkazuje na bod 1.2 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu, v ktorom sa odkazuje na body 1.2 a 2.3 prílohy III k uvedenému rozhodnutiu.
172
Ako bolo uvedené v bode 160 vyššie, Komisia v bode 1.2 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu vysvetlila, že „[jej] prístup… k adaptácii na zmenu klímy… je vysvetlený… v [bodoch] 1.2 a 2.3 prílohy III [k uvedenému rozhodnutiu] v odpovedi na tvrdenia iného žiadateľa [o vnútorné preskúmanie]“ a že „v nich vysvetľuje, že jej prístup k adaptácii na zmenu klímy je v súlade s [článkom] 11 ods. 1, [článkom] 17 ods. 1 písm. b) a [článkom] 19 ods. 1 [nariadenia 2020/852]. Podľa nej „z dôvodov uvedených v týchto častiach [tohto rozhodnutia] sú tvrdenia žalobkýň nedôvodné“.
173
Okrem toho v bode 2.3 prílohy III k napadnutému rozhodnutiu Komisia dospela k záveru, že jej prístup k technickým kritériám preskúmania na určenie toho, či hospodárska činnosť výrazne nenarúša plnenie environmentálneho cieľa adaptácie na zmenu klímy, „je v súlade s [článkom] 10 ods. 3, [článkom] 19 ods. 1 a [článkom] 17 ods. 1 písm. b) [nariadenia 2020/852], vykladanými z hľadiska článku 11 ods. 1 písm. a) [uvedeného nariadenia]“.
174
Zo znenia bodu 1.2 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu v spojení s bodmi 1.2 a 2.3 prílohy III k uvedenému rozhodnutiu tak vyplýva, že Komisia zastávala názor, že technické kritériá preskúmania týkajúce sa adaptácie na zmenu klímy stanovené v delegovanom nariadení, najmä pokiaľ ide o výrobu elektriny z veternej energie, o ktorú ide v prejednávanej veci, sú v súlade so všetkými požiadavkami nariadenia 2020/852, najmä s požiadavkami vyplývajúcimi z článku 11 uvedeného nariadenia.
175
Za týchto okolností treba dospieť k záveru, že Komisia takýmto všeobecným tvrdením o súlade implicitne zamietla predmetné tvrdenie.
176
V dôsledku toho z dôvodov uvedených v bodoch 155 a 156 vyššie nemožno konštatovať, že Komisia si v súvislosti so sporným tvrdením nesplnila povinnosť odôvodnenia podľa článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006.
177
V treťom rade podľa žalobkýň Komisia v napadnutom rozhodnutí neodpovedala na tvrdenie týkajúce sa neexistencie metódy overenia podstatného prínosu a určenia toho, čo predstavuje „vopred vymedzené ukazovatele“.
178
Predmetné tvrdenie sa nachádza v nasledujúcom odseku žiadosti o vnútorné preskúmanie:
„Po tretie ani štvrtý bod (‚dodatočné podmienky, ktoré musia spĺňať zavedené riešenia‘) neumožňuje overenie. Predovšetkým nie je vysvetlený pojem vopred vymedzené ukazovatele uvedený v [bode 4] písm. d) [tabuľky s názvom ‚Významný prínos k adaptácii na zmenu klímy‘].“
179
Hoci Komisia v napadnutom rozhodnutí priamo neodpovedala na predmetné tvrdenie, vo všeobecnosti však uviedla, že technické kritériá preskúmania týkajúce sa adaptácie na zmenu klímy stanovené v delegovanom nariadení, najmä pokiaľ ide o výrobu elektriny z veternej energie, o ktorú ide v prejednávanej veci, sú v súlade so všetkými požiadavkami nariadenia 2020/852, najmä s požiadavkami vyplývajúcimi z článku 11 uvedeného nariadenia (pozri body 172 až 174 vyššie). Toto tvrdenie teda implicitne zamietla (pozri analogicky bod 175 vyššie).
180
V dôsledku toho z dôvodov uvedených v bodoch 155 a 156 vyššie nemožno konštatovať, že Komisia si v súvislosti s predmetným tvrdením nesplnila povinnosť odôvodnenia podľa článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006.
181
Vo štvrtom rade žalobkyne zastávajú názor, že napadnuté rozhodnutie nijako neodpovedalo na otázky, či jednak technické kritériá preskúmania týkajúce sa významného prínosu k adaptácii na zmenu klímy môžu nezohľadniť skutočnosť, že činnosť závisí od poveternostných podmienok, a jednak, či činnosť musí súvisieť so spotrebou energie, a nie s jej výrobou.
182
V tejto súvislosti žalobkyne odkazujú na tieto dva odseky žiadosti o vnútorné preskúmanie:
„Po štvrté skutočnosť, že výroba elektriny z veternej energie je činnosťou, ktorá závisí od dostupnosti dostatočného vetra, a teda nie je ľahko dostupná, zatiaľ čo elektrinu nemožno životaschopne vo veľkom objeme skladovať, sa nepovažuje za praktické obmedzenie, ani za obmedzenie z hľadiska vplyvu, ktorý to môže mať na cyklus výroby elektriny, t. j. dôsledky, a to aj pokiaľ ide o potrebu iného trvalého zdroja výroby elektriny na doplnenie výroby elektriny z veternej energie.
Ako už bolo uvedené v súvislosti s cieľom zmiernenia zmeny klímy, údajný významný prínos výroby elektriny z veternej energie k cieľu adaptácie na zmenu klímy by sa mal posudzovať z hľadiska konečnej spotreby elektriny, a nie výlučne z hľadiska výroby elektriny z veternej energie.“
183
Ako vyplýva z úvah týkajúcich sa druhého žalobného dôvodu, a najmä z bodu 116 vyššie, Komisia v napadnutom rozhodnutí vysvetlila, prečo nezohľadnila nestálosť a že definovala predmetnú hospodársku činnosť ako činnosť výroby elektriny z veternej energie.
184
Z toho vyplýva, že hoci tieto úvahy nie sú uvedené v častiach napadnutého rozhodnutia, ktoré sa osobitne venujú tvrdeniam žalobkýň týkajúcim sa technických kritérií preskúmania na účely posúdenia významného prínosu k adaptácii na zmenu klímy, Komisia v tejto súvislosti riadne zaujala stanovisko.
185
Tretí žalobný dôvod sa preto musí zamietnuť.
O štvrtom žalobnom dôvode týkajúcom sa zásady „výrazne nenarušiť“ plnenie iných environmentálnych cieľov
186
Žalobkyne spochybňujú zákonnosť napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o odpovede Komisie na žiadosť o vnútorné preskúmanie týkajúce sa zásady, podľa ktorej predmetná činnosť nesmie výrazne narušiť plnenie iných environmentálnych cieľov. Na podporu tohto žalobného dôvodu uvádzajú štyri časti, z ktorých každá sa týka jedného z ďalších environmentálnych cieľov, a to po prvé udržateľného využívania a ochrany vodných a morských zdrojov, po druhé prechodu na obehové hospodárstvo, po tretie prevencie a kontroly znečisťovania a po štvrté ochrany a obnovy biodiverzity a ekosystémov.
187
Na úvod treba uviesť toto: technické kritériá preskúmania na určenie toho, či hospodárska činnosť, na ktorú sa vzťahujú uvedené kritériá, stanovené podľa článku 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852 (významný prínos k zmierneniu zmeny klímy) a článku 11 ods. 3 písm. a) uvedeného nariadenia (významný prínos k adaptácii na zmenu klímy), výrazne narušuje plnenie jedného alebo viacerých relevantných environmentálnych cieľov, boli v podstate totožne stanovené v bode 4.3 prílohy I k delegovanému nariadeniu podľa článku 10 ods. 3 písm. b) uvedeného nariadenia, pokiaľ ide o činnosť výroby elektriny z veternej energie, ktorá významne prispieva k zmierňovaniu zmeny klímy, a v bode 4.3 prílohy II k uvedenému delegovanému nariadeniu podľa článku 11 ods. 3 písm. b) uvedeného nariadenia, pokiaľ ide o takúto činnosťou, ktorá významne prispieva k adaptácii na zmenu klímy. Jediný rozdiel spočíva v tom, že okrem ostatných štyroch environmentálnych cieľov je cieľ týkajúci sa adaptácie na zmenu klímy uvedený v prílohe I k tomuto delegovanému nariadeniu, zatiaľ čo cieľ týkajúci sa zmiernenia zmeny klímy je uvedený v prílohe II k tomu istému nariadeniu.
188
Žalobkyne už od podania žiadosti o vnútorné preskúmanie však kritizovali technické kritériá preskúmania len vo vzťahu k ďalším štyrom environmentálnym cieľom. Technické kritériá preskúmania, pokiaľ ide o tieto environmentálne ciele, sú stanovené totožne v bode 4.3 príloh I a II k delegovanému nariadeniu v riadkoch 3 až 6 tabuľky s názvom „Výrazne nenarušiť“.
189
Žalobkyne preto nerozlišujú medzi dvoma prílohami delegovaného nariadenia, hoci technické kritériá preskúmania boli stanovené na základe dvoch osobitných ustanovení [článok 10 ods. 3 písm. b) a článok 11 ods. 3 písm. b) nariadenia 2020/852].
O prvej časti týkajúcej sa udržateľného využívania a ochrany vodných a morských zdrojov
190
Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia v napadnutom rozhodnutí neodpovedala na tvrdenia obsiahnuté v žiadosti o vnútorné preskúmanie týkajúce sa technických kritérií preskúmania zameraných na udržateľné využívanie a ochranu vodných a morských zdrojov, čím porušila článok 10 ods. 2 nariadenia 2020/852. Podľa nich Komisia osobitne nepreskúmala vylučujúci účinok, ktorý by de facto mala výroba elektriny z veternej energie v námornom priestore. Domnievajú sa, že táto otázka, ktorá bola položená v uvedenej žiadosti, vyvolala vážne pochybnosti o technických kritériách preskúmania, a preto je prípustná. Tvrdenie uvedené v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorého výroba elektriny z veternej energie nevyhnutne neznamená výlučné využívanie námorného priestoru, nie je podložené nijakým dôkazom a nie je v súlade so závermi uznesenia Európskeho parlamentu citovaného v tejto žiadosti. Odkaz na existujúce právne prepisy Únie v technických kritériách preskúmania sa nezaoberá dôsledkami vylučujúceho účinku činnosti ani jej dôsledkami pre životné prostredie.
191
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
192
Treba poznamenať, že v žiadosti o vnútorné preskúmanie žalobkyne najprv citovali technické kritérium preskúmania týkajúce sa udržateľného využívania a ochrany vodných a morských zdrojov a tvrdili toto:
„Vyššie uvedené kritériá nezahŕňajú vplyv výroby elektriny z veternej energie na mori z dôvodu výlučného využívania námorného priestoru [poznámka pod čiarou: ‚Ako sa uvádza v uznesení Parlamentu zo 7. júla 2021 o vplyve veterných elektrární na mori a ďalších systémov energie z obnoviteľných zdrojov na odvetvie rybolovu…, bod 30‘], nedostatočné vedecké poznatky o vplyvoch na životné prostredie [poznámka pod čiarou: ‚Tamže, body 4, 14 a 38‘], ani otázku, či táto výlučnosť uvedenej činnosti predstavuje udržateľné využívanie morského priestoru a zdrojov.“
193
V bode 1.3 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu Komisia najprv konštatovala, že predmetné tvrdenie je neprípustné, pretože nie je podložené dôkazmi. Ďalej uviedla toto:
„[Komisia] však poznamenáva, že výroba elektriny na mori nemusí nevyhnutne znamenať výlučné využívanie námorného priestoru, pretože uvedený priestor je možné využívať aj na viac účelov, čo môže prispieť k jeho efektívnejšiemu využívaniu (napr. viacúčelové využívanie na akvakultúru, rybolov, obnovu prírody, cestovný ruch a získavanie obnoviteľných zdrojov energie na mori). Environmentálna udržateľnosť výroby elektriny na mori z veternej energie je zabezpečená kritériami zásady ‚výrazne nenarušiť‘, ktoré vychádzajú z existujúcich európskych právnych predpisov, najmä z posúdení vplyvov na životné prostredie, ktoré požaduje smernica [Európskeho parlamentu a Rady 2001/42/ES z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (Ú. v. ES L 197, 2001, s. 30; Mim. vyd. 15/006, s. 157)], smernica [Európskeho parlamentu a Rady 2011/92/EÚ z 13. decembra 2011 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. EÚ L 26, 2012, s. 1)], [smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/56/ES zo 17. júna 2008, ktorou sa ustanovuje rámec pre činnosť Spoločenstva v oblasti morskej environmentálnej politiky (rámcová smernica o morskej stratégii) (Ú. v. EÚ L 164, 2008, s. 19)], smernica [Európskeho parlamentu a Rady 2009/147/ES z 30. novembra 2009 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (Ú. v. EÚ L 20, 2009, s. 7)] a smernica [Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, 1992, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102)].“
194
V prvom rade, hoci niektoré časti žaloby týkajúce sa tejto časti môžu vzbudzovať dojem, že žalobkyne spochybňujú technické kritérium preskúmania z vecného hľadiska, v bode 140 žaloby ako „dôsledok“ svojich úvah uvádzajú, že odpoveď Komisie, ako je obsiahnutá v napadnutom rozhodnutí, „treba považovať za odpoveď, ktorá sa týmto bodom žiadosti [o vnútorné preskúmanie] v rozpore s článkom 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006 nezaoberá“.
195
Z toho teda vyplýva, že žalobkyne v tejto časti žalobného dôvodu kritizujú len údajnú neexistenciu odpovede na predmetné tvrdenie.
196
Treba však konštatovať, že Komisia skutočne odpovedala na predmetné tvrdenie v bode 1.3 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu. Výslovne sa v ňom zaoberá údajným výlučným využívaním námorného priestoru, vplyvmi na rybolov, analýzou ekologických vplyvov a environmentálnou udržateľnosťou činnosti.
197
Pokiaľ ide o vec samu, žiadosť o vnútorné preskúmanie sa obmedzuje na odkaz na uznesenie Parlamentu zo 7. júla 2021„o vplyve veterných elektrární na mori a ďalších systémov energie z obnoviteľných zdrojov na odvetvie rybolovu“ [dokument P9_TA(2021)0338], z ktorého vychádza tvrdenie, že pri výrobe elektriny z veternej energie na mori sa využíva výlučne námorný priestor, a že neexistujú dostatočné vedecké údaje o vplyvoch na životné prostredie.
198
V bode 30 uznesenia Parlamentu zo 7. júla 2021„o vplyve veterných elektrární na mori a ďalších systémov energie z obnoviteľných zdrojov na odvetvie rybolovu“ sa však takáto výlučnosť neuvádza:
„[Parlament] vyjadruje znepokojenie nad tým, že okrem prípadov zákazov a obmedzení rybolovných činností majú rybári tendenciu vyhýbať sa rybolovu v oblastiach s veternými parkmi na mori, aj keď je prístup povolený, a to z dôvodu rizika náhodného poškodenia, zachytenia a straty rybárskeho výstroja, a že strach z prípadného vyvodenia zodpovednosti voči nim je preto zdrojom obáv, ktoré bránia koexistencii.“
199
Bez ohľadu na tvrdenie, že v bode 30 uznesenia Parlamentu zo 7. júla 2021„o vplyve veterných elektrární na mori a ďalších systémov obnoviteľnej energie na odvetvie rybného hospodárstva“ sa hovorí o výlučnom využívaní morského priestoru zariadeniami na výrobu elektriny z veternej energie na mori vo vzťahu k rybolovu, treba konštatovať, že v tomto bode nie je uvedené nič o akýchkoľvek iných odvetviach. Nemožno ho teda použiť ako tvrdenie na podporu predmetného tvrdenia, že výroba elektriny z veternej energie na mori využíva námorný priestor výlučne, teda s vylúčením všetkých ostatných činností.
200
Podobné konštatovanie platí v súvislosti s odkazom na body 4, 14 a 38 uznesenia Parlamentu zo 7. júla 2021„o vplyve veterných elektrární na mori a ďalších systémov energie z obnoviteľných zdrojov na odvetvie rybolovu“, ktorý je obsiahnutý tak v žiadosti o vnútorné preskúmanie, ako aj v žalobe. V bode 4 uvedeného uznesenia Parlament uvádza, že „vyjadruje znepokojenie nad nedostatočným výskumom v oblasti vyraďovania veterných turbín na mori z prevádzky a vplyvov vyraďovania z prevádzky na životné prostredie“. V bode 14 tohto uznesenia „zdôrazňuje, že je potrebné preskúmať možné účinky… na morský život a rybolov, ktoré by sa mohli obmedzovať na prevádzkovú fázu, a preskúmať, ako možno vykonávať vyraďovanie z prevádzky takým spôsobom, aby jeho prínosy neboli dočasné“, a „zdôrazňuje, že po vyradení veterných parkov na mori z prevádzky musia byť lokality ponechané v stave, ktorý umožňuje rybolovné činnosti… a ktorým sa chráni a rešpektuje životné prostredie“. V bode 38 toho istého uznesenia „zdôrazňuje, že sú potrebné štandardizované monitorovacie programy a harmonizácia údajov o rybolovnom úsilí, aby bolo možné uskutočniť súhrnné posúdenie ekologického a sociálno‑ekonomického, ako aj environmentálneho vplyvu rozšírenia energie z obnoviteľných zdrojov na mori a že sa musí zlepšiť kompatibilita a porovnateľnosť údajov“.
201
Bez ohľadu na skutočnosť, že na politické uznesenie Parlamentu sa nemožno odvolávať na účely „preukázania“ faktických vedeckých tvrdení, v bodoch 4, 14 a 38 uznesenia Parlamentu zo 7. júla 2021„o vplyve veterných elektrární na mori a ďalších systémov výroby energie z obnoviteľných zdrojov na odvetvie rybolovu“ nie v každom prípade obsiahnuté žiadne jasné tvrdenie, že neexistujú dostatočné vedecké údaje o vplyvoch na životné prostredie. Naopak Parlament tým, že v bode 38 uvedeného uznesenia vyjadril želanie, že „sa musí zlepšiť kompatibilita a porovnateľnosť“ údajov, výslovne pripúšťa, že takéto údaje „[na posúdenie] ekologického a sociálno‑ekonomického, ako aj environmentálneho vplyvu rozšírenia energie z obnoviteľných zdrojov na mori“ skutočne existujú, ale že je potrebné vyvinúť úsilie na to, aby sa zvýšila ich využiteľnosť.
202
Za týchto okolností treba konštatovať, že žiadosť o vnútorné preskúmanie nebola vôbec podložená dôkazmi potvrdzujúcimi tvrdenia žalobkýň. Komisia teda nebola povinná na ne výslovne odpovedať.
203
Táto časť sa preto musí v každom prípade zamietnuť.
O druhej časti týkajúcej sa prechodu na obehové hospodárstvo
204
Žalobkyne tvrdia, že odpoveď poskytnutá Komisiou v napadnutom rozhodnutí sa nezaoberá otázkou nastolenou v žiadosti o vnútorné preskúmanie, ktorá sa týka stanovenia referenčných kritérií týkajúcich sa dostupnosti a jednoduchosti používania potrebných zariadení a komponentov, ich životnosti a recyklovateľnosti, ako aj jednoduchosti ich demontáže a renovácie. Komisia nebola oprávnená odmietnuť túto otázku ako neprípustnú. Komisia nezohľadnila požiadavky článku 17 ods. 1 písm. d) nariadenia 2020/852, v ktorom sa konkrétne uvádza, za akých podmienok sa činnosť označuje za výrazne narušujúcu plnenie cieľa prechodu na obehové hospodárstvo. Tým, že odkázala na skutočnosť, že tieto priority sú vhodnejšie riešené inými politickými nástrojmi a predpismi, potvrdila, že neuplatnila požiadavky uvedeného ustanovenia.
205
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
206
V žiadosti o vnútorné preskúmanie žalobkyne najprv citovali technické kritérium preskúmania týkajúce sa prechodu na obehové hospodárstvo a tvrdili toto:
„Vnútorné preskúmanie by malo viesť k stanoveniu jasných referenčných kritérií a) dostupnosti a použiteľnosti potrebného vybavenia a komponentov, b) ich životnosti a recyklovateľnosti a c) jednoduchosti ich demontáže a renovácie v súlade s požiadavkami článku 13 ods. 1 a 2 nariadenia 2020/852.“
207
V bode 1.4 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu Komisia odpovedala na predmetné tvrdenie takto:
„Toto tvrdenie nie je podložené dôkazmi, a preto musí byť zamietnuté ako neprípustné. Žiadateľ nepreukázal, z čoho by mala byť táto povinnosť vyvodená. Namiesto toho sa obmedzuje na kategorické vyhlásenia.
Komisia však poznamenáva, že zásada ‚výrazne nenarušiť‘ uplatňovaná na cieľ obehového hospodárstva je v súlade s [nariadením 2020/852]. Pojmy ‚dostupnosť‘, ‚použiteľnosť‘, ‚udržateľnosť‘ a ‚jednoduchosť demontáže‘ a ‚renovácia‘ sú veľmi zložité, čo znižuje účinnosť všeobecných prahových hodnôt v rámci európskej taxonómie. Zdá sa, že iné politické nástroje a právne predpisy môžu lepšie riešiť tieto priority. Napríklad návrh nariadenia o ekodizajne udržateľných výrobkov…, ktorý nedávno prijala Komisia, by mal umožniť zavedenie účinného postupu na stanovenie minimálnych požiadaviek na uvádzanie týchto zariadení alebo komponentov na trh. Toto tvrdenie je preto takisto nedôvodné.“
208
V prvom rade žalobkyne správne kritizujú stanovisko, ktoré Komisia zaujala v prvom odseku citovanom v bode 207 vyššie, podľa ktorého je toto tvrdenie obsiahnuté v žiadosti o vnútorné preskúmanie neprípustné.
209
Na jednej strane treba pripomenúť, že predmetné technické kritérium preskúmania znie takto: „Pri tejto činnosti sa posudzuje dostupnosť vysokotrvanlivých a recyklovateľných zariadení a komponentov, ktoré sa dajú jednoducho rozobrať a renovovať, a, ak je to možné, tieto zariadenia a komponenty sa pri nej aj používajú.“ V žiadosti o vnútorné preskúmanie žalobkyne obmedzili svoju výhradu na neexistenciu referenčných hodnôt, ktoré by boli v tejto súvislosti jasné a ktoré sa vyžadujú. Toto tvrdenie o neexistencii takýchto hodnôt nebolo možné podložiť skutkovými okolnosťami. Na rozdiel od toho, čo Komisia konštatovala v prvej vete prvého odseku citovaného v bode 207 vyššie, skutočnosť, že toto tvrdenie o neexistencii takýchto hodnôt nebolo podložené dôkazmi, teda nemala za následok jeho neprípustnosť.
210
Na druhej strane Komisia v druhej vete prvého odseku citovaného v bode 207 vyššie nesprávne konštatovala, že toto tvrdenie je neprípustné, keďže žalobkyne v žiadosti o vnútorné preskúmanie neuviedli ustanovenie, z ktorého by mohla vyplývať povinnosť stanoviť jasné referenčné hodnoty. Právne otázky nepatria do skutkového rámca, ktorý majú účastníci konania preukázať predložením dôkazov.
211
Pokiaľ ide o vec samu, žalobkyne tvrdia, že odpoveď Komisie na predmetné tvrdenie v napadnutom rozhodnutí je v rozpore s článkom 17 ods. 1 písm. d) nariadenia 2020/852. Podľa tohto ustanovenia „sa hospodárska činnosť považuje za výrazne narúšajúcu… obehové hospodárstvo vrátane predchádzania vzniku odpadu a recyklácie, ak:
i)
daná činnosť vedie k výraznej neefektívnosti využívania materiálov alebo priameho alebo nepriameho využívania prírodných zdrojov, ako sú napríklad neobnoviteľné zdroje energie, suroviny, voda a pôda, v jednej alebo viacerých fázach životného cyklu výrobkov, okrem iného z hľadiska trvácnosti, opraviteľnosti, modernizovateľnosti, opätovnej použiteľnosti alebo recyklovateľnosti výrobkov,
ii)
daná činnosť vedie k výraznému zvýšeniu vzniku, spaľovania alebo zneškodňovania odpadu, s výnimkou spaľovania nerecyklovateľného nebezpečného odpadu, alebo
iii)
dlhodobé zneškodňovanie odpadu môže spôsobiť výrazné a dlhodobé poškodenie životného prostredia“.
212
Žalobkyne teda tvrdia, že povinnosť stanoviť jasné referenčné hodnoty vyplýva z článku 17 ods. 1 písm. d) nariadenia 2020/852, čo predstavuje prípustné spresnenie predmetného tvrdenia. Téza obhajovaná Komisiou, že tu ide o nový, a teda neprípustný dôvod, sa preto musí zamietnuť.
213
Tvrdenie žalobkýň v podstate spočíva v tom, že Komisia mala stanoviť kvantitatívne prahové hodnoty alebo jasné referenčné hodnoty.
214
Z článku 19 ods. 1 písm. c) nariadenia 2020/852 však vyplýva, že technické kritériá preskúmania stanovené najmä podľa článku 10 ods. 3 a článku 11 ods. 3 uvedeného nariadenia „pokiaľ možno sú kvantitatívne a obsahujú prahové hodnoty, v ostatnom prípade sú kvalitatívne“ (pozri aj bod 162 vyššie). V prejednávanej veci Komisia v druhej vete druhého odseku citovaného v bode 207 vyššie veľmi jasne uviedla, že podľa nej sú pojmy „dostupnosť“, „použiteľnosť“, „udržateľnosť“ a „jednoduchosť demontáže“ a „renovácia“, použité v technických kritériách preskúmania, veľmi zložité, čo obmedzuje účinnosť všeobecných prahových hodnôt v rámci európskej taxonómie.
215
V znení článku 17 ods. 1 písm. d) nariadenia 2020/852 takisto nie je nič, čo by naznačovalo, že kritériá, ktoré sú v ňom uvedené, musia byť kvantitatívne v tom zmysle, že stanovujú presné prahové hodnoty alebo jasné referenčné hodnoty. Ako správne uvádza Komisia, žalobkyne sa obmedzujú na tvrdenie, že to tak je, ale na jeho podporu neuvádzajú žiadne podrobnejšie tvrdenie.
216
Tvrdenia uvádzané žalobkyňami neumožňujú konštatovať, že Komisia sa v tejto súvislosti dopustila zjavne nesprávneho posúdenia.
217
Z tretej a štvrtej vety druhého odseku citovaného v bode 207 vyššie totiž vyplýva, že „zdá, sa, že iné politické nástroje a právne predpisy môžu lepšie riešiť tieto priority“ a že „napríklad návrh nariadenia o ekodizajne udržateľných výrobkov…, ktorý nedávno prijala Komisia, by mal umožniť zavedenie účinného postupu na stanovenie minimálnych požiadaviek na uvádzanie týchto zariadení alebo komponentov na trh“. Zdá sa, že žalobkyne z toho vyvodzujú, že Komisia pripúšťa, že technické kritériá preskúmania nepostačujú na to, aby sa zabránilo výraznému narušeniu obehového hospodárstva vrátane predchádzaniu vzniku odpadu a recyklácie.
218
Žalobkyne však skresľujú to, čo Komisia uviedla v napadnutom rozhodnutí. V prvom rade uviedla, že pojmy „dostupnosť“, „použiteľnosť“, „udržateľnosť“ a „jednoduchosť demontáže“ a „renovácia“, použité v technických kritériách preskúmania, sú veľmi zložité, čo obmedzuje účinnosť všeobecných prahových hodnôt v rámci európskej taxonómie (pozri bod 214 vyššie). Je teda zrejmé, že Komisia sa predovšetkým domnieva, že v osobitnom rámci taxonómie boli údaje príliš zložité na to, aby umožnili stanovenie všeobecných prahových hodnôt. Až v druhom rade Komisia v podstate vysvetlila, že konkrétnejšie právne nástroje, t. j. nástroje venované aspektom obehového hospodárstva, by boli oveľa vhodnejšie na stanovenie podrobnejšieho rámca a potenciálne kvantitatívnych prahových hodnôt. V dôsledku toho treba konštatovať, že Komisia v uvedenom rozhodnutí jednoducho neuvádza to, čo z neho vyvodzujú žalobkyne.
219
Z toho vyplýva, že tvrdenia žalobkýň nespochybňujú vecné posúdenie predmetného tvrdenia, ktoré Komisia vykonala v napadnutom rozhodnutí, takže túto časť treba zamietnuť.
O tretej časti týkajúcej sa prevencie a kontroly znečisťovania
220
Pokiaľ ide o zásadu „výrazne nenarušiť“ plnenie environmentálneho cieľa spočívajúceho v prevencii a kontrole znečisťovania, žalobkyne spochybňujú tvrdenie uvedené v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorého boli tvrdenia, ktoré uviedli v žiadosti o vnútorné preskúmanie, neprípustné. Podľa nich nemožno odmietnuť ako nepodložené spochybnenie poukazujúce na neexistenciu technických kritérií preskúmania. Výklad smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/49/ES z 25. júna 2002, ktorá sa týka posudzovania a riadenia environmentálneho hluku (Ú. v. ES L 189, 2002, s. 12; Mim. vyd. 15/007, s. 101), navrhovaný Komisiou v uvedenom rozhodnutí, je v rozpore so zmyslom a znením tejto smernice a v rozpore s cieľom a potrebným účinkom nariadenia č. 1367/2006. Komisia mala uviesť, či sa bude zaoberať otázkou doplnenia uvedenej smernice o tieto osobitné ustanovenia, ktoré sa vzťahujú na výrobu elektriny z veternej energie. Komisia tak porušila článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006.
221
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
222
V žiadosti o vnútorné preskúmanie žalobkyne v súvislosti s technickým kritériom preskúmania týkajúcim sa prevencie a kontroly znečisťovania uviedli toto:
„Ako bolo uvedené vyššie, v delegovanom nariadení sa stanovuje, že environmentálny cieľ prevencie a kontroly znečisťovania sa nevzťahuje (‚neuplatňuje sa‘…) na výrobu elektriny z veternej energie.
Vnútorné preskúmanie by malo predovšetkým posúdiť zásadu ‚výrazne nenarušiť‘ v súvislosti s činnosťou v oblasti znečistenia hlukom, a najmä ustanovenie a potrebný účinok smernice 2002/49 o znečistení hlukom.
Združenia odkazujú aj na rozhodnutie Výboru pre petície Európskeho parlamentu z 10. januára 2022 týkajúce sa petície 0482/2021 o hluku veterných turbín, podľa ktorého treba dôkladnejšie posúdiť nielen povahu hluku veterných turbín, ale aj spôsob jeho nápravy prostredníctvom prijatia predpisov Únie.“
223
V bode 1.5 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu Komisia odpovedala na predmetné tvrdenie takto:
„Toto tvrdenie nie je podložené dôkazmi, a musí sa preto zamietnuť ako neprípustné. Žiadateľ nepreukázal, z čoho by mala byť táto povinnosť vyvodená. Namiesto toho sa obmedzuje na kategorické vyhlásenia.
Komisia však poznamenáva, že toto tvrdenie prehliada kľúčové aspekty technických kritérií preskúmania a právnych predpisov Únie. V prípade projektov v oblasti veternej energie sa v právnych predpisoch Únie vyžaduje, aby členské štáty posúdili, či vzhľadom na špecifické vlastnosti projektov, ich umiestnenie a potenciálny vplyv je potrebné vykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie v súlade so smernicou [2011/92]. Pokiaľ ide o otázku hluku, právne predpisy Únie stanovujú monitorovanie prípadov, keď sa vyskytujú významné účinky hluku na zdravie, napríklad v priemyselných lokalitách nachádzajúcich sa v blízkosti aglomerácie, a prípravu akčných plánov (pozri [smernica 2002/49]). Pri rozhodovaní o tom, či sa riadenie hluku vo všetkých priemyselných oblastiach zahrnie do pôsobnosti právnych predpisov Únie, by sa mala zohľadniť zásada subsidiarity Únie a účinnosť všetkých právnych predpisov Únie. To presahuje rámec [nariadenia 2020/852]. Toto tvrdenie je preto tiež nedôvodné.“
224
Žalobkyne tvrdia, že táto odpoveď poskytnutá v napadnutom rozhodnutí na žiadosť o vnútorné preskúmanie je v rozpore s článkom 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006. Nevysvetľujú však prečo sa domnievajú, že toto ustanovenie bolo porušené. Toto tvrdenie sa preto musí zamietnuť ako neprípustné.
225
Okrem toho treba poznamenať, že žalobkyne nenamietajú porušenie článku 17 ods. 1 písm. e) nariadenia 2020/852, ktorý [v spojení s článkom 10 ods. 3 písm. b) a článkom 11 ods. 3 písm. b) nariadenia 2020/852] je pritom právnym základom predmetných technických kritérií preskúmania v rámci tejto časti.
226
Pokiaľ ide o otázku prípustnosti tvrdení žalobkýň uvedených v žiadosti o vnútorné preskúmanie, ktorou sa zaoberá tak napadnuté rozhodnutie, ako aj vyjadrenie k žalobe, z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v bode 210 vyššie, nemožno žalobkyniam vytýkať, že neodkázali na konkrétne ustanovenie, z ktorého by vyplývala povinnosť stanoviť presné technické kritériá preskúmania, aby sa zabezpečilo, že výroba elektriny z veternej energie výrazne nenarúša prevenciu a kontrolu znečisťovania.
227
Zdá sa, že Komisia súhlasí s tým, že nariadenie 2020/852 v zásade vyžaduje takéto kritériá. Ako však správne tvrdia žalobkyne, v tejto situácii môže prekvapiť, že delegované nariadenie v skutočnosti nestanovuje technické kritériá preskúmania, keďže len uvádza „neuplatňuje sa“. Za týchto okolností nebolo potrebné ďalej odôvodniť žiadosť žalobkýň o vnútorné preskúmanie, ktoré len tvrdia, že namiesto „neuplatňuje sa“ mali byť uvedené presné kritériá.
228
Pokiaľ ide o vec samu, tvrdenia žalobkýň sa týkajú len aspektu hluku a konkrétnejšie smernice 2002/49. Podľa žalobkýň Komisia uznala, že táto smernica sa uplatňuje na činnosť výroby elektriny z veternej energie. Tvrdia, že Komisia mala jasne uviesť, či túto smernicu doplní (alebo nedoplní) o osobitné ustanovenia týkajúce sa tejto činnosti.
229
Tieto tvrdenia žalobkýň sú neúčinné. V rozsahu, v akom sa v nich žalobkyne obmedzujú na tvrdenie, že Komisia mala v napadnutom rozhodnutí zaujať stanovisko k otázke, či je potrebné zmeniť smernicu 2002/49, sa nedomáhajú vnútorného preskúmania delegovaného nariadenia, ale vnútorného preskúmania uvedenej smernice. Aj za predpokladu, že by sa žiadosť o vnútorné preskúmanie mohla vykladať tak, že sa týka aj vnútorného preskúmania tejto smernice, treba konštatovať, že takáto žiadosť bola podaná oneskorene, pretože nebola podaná v lehote ôsmich týždňov po prijatí alebo uverejnení smernice (alebo aktov, ktoré ju zmenili), ktorá je stanovená v článku 10 ods. 1 druhom pododseku nariadenia č. 1367/2006. Uvedená žiadosť bola totiž podaná 3. januára 2022 (pozri bod 4 vyššie) a smernica 2002/49 bola naposledy zmenená delegovanou smernicou Komisie (EÚ) 2021/1226 z 21. decembra 2020 (Ú. v. EÚ L 269, 2021, s. 65), ktorá bola uverejnená v Úradnom vestníku 28. júla 2021, a teda omnoho skôr ako osem týždňov pred podaním žiadosti o vnútorné preskúmanie. V dôsledku toho tieto tvrdenia nemajú vplyv na zákonnosť napadnutého rozhodnutia, a sú teda neúčinné.
230
V rozsahu, v akom by bolo možné z bodu 142 repliky vyvodiť, že žalobkyne v skutočnosti nepoukazovali na smernicu 2002/49, ale na „neexistenciu technických kritérií preskúmania, pokiaľ ide o zásadu ‚výrazne nenarušiť‘ v súvislosti s cieľom prevencie a kontroly znečisťovania“, vzniká otázka, či žalobkyne v tomto štádiu konania prípustným spôsobom spresnili to, čo uviedli v žalobe, alebo či naopak v tomto štádiu konania zmenili svoje tvrdenia neprípustným spôsobom.
231
Aj keby sa však toto spresnenie malo prijať, takáto argumentácia nemôže uspieť. V súlade s tým, čo spresňuje Komisia vo vyjadrení k žalobe, treba totiž konštatovať, že napadnuté rozhodnutie odkazuje na smernicu 2011/92. Podľa názoru Komisie sa v prípade činností alebo projektov, ktoré podliehajú posudzovaniu vplyvov na životné prostredie v súlade s požiadavkami stanovenými v kritériách zásady „výrazne nenarušiť“ vo vzťahu k plneniu environmentálneho cieľa ochrany a obnovy biodiverzity a ekosystémov podľa dodatku D prílohy I a prílohy II k delegovanému nariadeniu, budú potenciálne vplyvy hluku posudzovať v rámci tohto posúdenia vplyvov na životné prostredie. Z toho vyplýva, že vplyvy hluku sa riešia v delegovanom nariadení.
232
Treba však konštatovať, ako to urobila Komisia v duplike, že žalobkyne sa v žalobe ani v replike vôbec nevyjadrujú k tvrdeniu Komisie založenému na smernici 2011/92. Vzhľadom na to, že žalobkyne nepredložili tvrdenia, ktoré by spochybňovali alebo sa prinajmenšom zaoberali týmto kľúčovým tvrdením Komisie, nesplnili si svoju povinnosť preukázať zjavne nesprávne posúdenie, ktorého sa mala Komisia dopustiť v napadnutom rozhodnutí. Táto časť sa teda musí zamietnuť.
O štvrtej časti týkajúcej sa ochrany a obnovy biodiverzity a ekosystémov
233
Žalobkyne vytýkajú Komisii, že sa nezaoberala otázkou, či sa relevantné technické kritériá preskúmania uvedené v bode 4.3 príloh I a II k delegovanému nariadeniu, ako aj v dodatku D uvedeného nariadenia uplatňovali len na územia sústavy „Natura 2000“. Okrem toho sa domnievajú, že vzhľadom na legislatívny vývoj, ktorý nasledoval po prijatí uvedeného delegovaného nariadenia, už nemohlo byť zachované stanovisko, ktoré zaujala Komisia. Podľa ich názoru boli oprávnené poukázať na tento vývoj, ktorý nemohol byť formulovaný v žiadosti o vnútorné preskúmanie, pretože v tom čase ešte neexistoval. Komisia údajne porušila článok 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006.
234
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
235
V žiadosti o vnútorné preskúmanie žalobkyne v súvislosti s technickým kritériom preskúmania týkajúcim sa ochrany a obnovy biodiverzity a ekosystémov tvrdili toto:
„V delegovanom nariadení sa konštatuje, že zásada ‚výrazne nenarušiť‘ vo vzťahu k ochrane a obnovy biodiverzity a ekosystémov je splnená za podobných podmienok ako cieľ udržateľného využívania a ochrany vodných zdrojov a zdrojov na mori (bod 4.3 príloh I a II k [delegovanému] nariadeniu).
To vyvoláva dve otázky, ktoré treba preskúmať v rámci vnútorného preskúmania.
Na jednej strane to znamená, že posúdenie zásady ‚výrazne nenarušiť‘, pokiaľ ide o cieľ ochrany a obnovy biodiverzity a ekosystémov, neskúma charakteristiky celkovej výroby elektriny na pevnine (na rozdiel od výroby elektriny na mori) z veternej energie, ale zaoberá sa len územiami sústavy Natura 2000….
…
Naproti tomu uvedené požiadavky týkajúce sa konkrétne výroby elektriny z veternej energie na mori sú len všeobecným odkazom na smernicu 2008/56, rozhodnutie 2017/848 a smernicu 2011/92.“
236
V bode 1.6 prílohy IV k napadnutému rozhodnutiu Komisia odpovedala na predmetné tvrdenie takto:
„Toto tvrdenie vyplýva z nesprávneho výkladu dodatku D príloh I a II k delegovanému nariadeniu. V dodatku D sa nerozlišuje medzi činnosťami na pevnine a činnosťami na mori, pretože všetky činnosti výroby veternej energie na pevnine a na mori sú predmetom posudzovania vplyvov na životné prostredie alebo primeraného posúdenia (článok 6 ods. 3 smernice o biotopoch). V prípade projektov v oblasti veternej energie sa v právnych predpisoch Únie vyžaduje, aby členské štáty zvážili potrebu vykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie v súlade so smernicou 2011/92/EÚ s cieľom pokryť vplyvy určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie vrátane biodiverzity a čistého záberu pôdy. Takéto posúdenie by zohľadnilo špecifické vlastnosti projektov, ich umiestnenie a ich potenciálny vplyv. Táto požiadavka sa uplatňuje aj mimo území sústavy Natura 2000. Tvrdenie žiadateľa je preto nedôvodné.“
237
Žalobkyne tvrdia, že táto odpoveď je v rozpore s článkom 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006. Nevysvetľujú však, prečo sa domnievajú, že toto ustanovenie bolo porušené. Toto tvrdenie sa preto musí zamietnuť ako neprípustné.
238
V prvom rade žalobkyne tvrdia, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí nezaoberala predmetným tvrdením a najmä otázkou, či sa technické kritériá preskúmania týkajú výlučne území sústavy Natura 2000.
239
Komisia tvrdí, že zistila, že predmetné tvrdenie bolo neprípustne rozšírené. Podľa nej žalobkyne v žalobe uviedli „všeobecné a celkové tvrdenie týkajúce sa ‚relevantných technických kritérií preskúmania‘“.
240
Formulácia „najmä“ uvedená na začiatku bodu 163 žaloby však jasne vysvetľuje, na ktorý konkrétny aspekt sa žalobkyne odvolávajú, keď tvrdia, že technické kritériá preskúmania sú problematické. Otázkou uplatniteľnosti mimo území sústavy Natura 2000 sa však žalobkyne v žiadosti o vnútorné preskúmanie skutočne zaoberali. Keďže tvrdenia žalobkýň v žalobe sa vykladajú týmto spôsobom, nevzniká nijaký problém v súvislosti s prípustnosťou.
241
Pokiaľ ide o vec samu, predmetné tvrdenie je zjavne nedôvodné. Z predposlednej vety odseku citovaného v bode 236 vyššie totiž jednoznačne vyplýva, že podľa Komisie je otázka, či sa projekt nachádza na území sústavy Natura 2000, irelevantná. Komisia teda na toto tvrdenie skutočne odpovedala, takže táto časť nie je v tomto ohľade nedôvodná.
242
V druhom rade žalobkyne odkazujú na vývoj, ktorý nasledoval po prijatí delegovaného nariadenia.
243
V tejto súvislosti Komisia zastáva názor, že z bodu 164 žaloby vyplýva, že žalobkyne sa neodvolávajú na napadnuté rozhodnutie, ale na delegované nariadenie. Komisia však skresľuje ich tvrdenie. Je pravda, že v uvedenom bode žaloby vychádzajú z výslovného predpokladu, že „technické kritériá preskúmania zabezpečujú, že činnosť výrazne nenarušuje plnenie environmentálneho cieľa ochrany a obnovy biodiverzity a ekosystémov stanovený v delegovanom nariadení“. Tvrdenie žalobkýň je však založené na tom, že naopak „takýto záver už nebolo možné z právneho hľadiska prijať v čase prijatia [uvedeného rozhodnutia] vzhľadom na verejné stanovisko Komisie k tým istým otázkam“. Je teda zrejmé, že žalobkyne sa odvolávajú na toto rozhodnutie a že úvahy týkajúce sa uvedeného delegovaného nariadenia sú len hypotetické. Tvrdenie Komisie, že žaloba je v tejto súvislosti neprípustná, treba teda tiež zamietnuť.
244
Komisia ďalej tvrdí, že tvrdenia žalobkýň založené na vývoji, ktorý nasledoval po prijatí delegovaného nariadenia, sú neprípustné, pretože neboli uvedené v žiadosti o vnútorné preskúmanie, a teda sú nové.
245
Žalobkyne zdôrazňujú, že tieto tvrdenia založené na odporúčaní a návrhu smernice Komisie z 18. mája 2022 nemohli byť formulované v žiadosti o vnútorné preskúmanie podanej 3. februára 2022. Napadnuté rozhodnutie zo 7. júla 2022 malo zohľadniť vplyv tohto odporúčania a tohto návrhu smernice vo vzťahu k cieľu ochrany a obnovy biodiverzity ekosystémov.
246
Ako správne tvrdí Komisia, tieto tvrdenia sa musia zamietnuť ako neprípustné. Ako bolo pripomenuté v bode 28 vyššie, z judikatúry vyplýva, že žaloba proti rozhodnutiu, ktorým sa žiadosť o vnútorné preskúmanie zamieta ako nedôvodná, nemôže byť založená na nových dôvodoch alebo dôkazoch, ktoré neboli uvedené v žiadosti o preskúmanie, inak by bola požiadavka týkajúca sa odôvodnenia takejto žiadosti stanovená v článku 10 ods. 1 nariadenia č. 1367/2006 zbavená svojho potrebného účinku a zmenil by sa predmet konania začatého na základe tejto žiadosti. Inštitúcia alebo orgán Únie, ktorý je autorom administratívneho aktu, ktorého vnútorné preskúmanie sa požaduje, nie je povinný skúmať iné dôvody než tie, ktoré uviedol žiadateľ pri podaní žiadosti o vnútorné preskúmanie.
247
Z toho vyplýva, že Komisia nebola povinná preskúmať dôsledky odporúčania a návrhu smernice, ktoré neboli uvedené v žiadosti o vnútorné preskúmanie, a to tým skôr, že tak mala urobiť z vlastnej iniciatívy.
248
Tieto tvrdenia žalobkýň sa teda musia zamietnuť ako neprípustné.
249
V dôsledku toho je potrebné túto časť v celom rozsahu zamietnuť, a preto zamietnuť aj štvrtý žalobný dôvod v celom rozsahu.
O piatom žalobnom dôvode týkajúcom sa povinnosti odôvodnenia
250
Žalobkyne tvrdia, že napadnuté rozhodnutie nie je dostatočne odôvodnené v dvoch ohľadoch. Po prvé tvrdenie, že nie je možné zohľadniť nestálosť činností, nie je odôvodnené vzhľadom na požiadavku obsiahnutú v článku 19 ods. 1 nariadenia 2020/852. Implicitné odôvodnenie založené na tom, že uvedené nariadenie sa týka hlavne hospodárskych činností a na tom, že analýza v rámci celého systému nebola možná, nepredstavuje dostatočné odôvodnenie, keďže na jednej strane sa nestálosť týka samotnej činnosti a na druhej strane nie je bližšie vymedzený alebo vysvetlený ani cieľ tohto nariadenia. V druhom rade rozhodnutie vyňať výrobu elektriny z veternej energie z kvantitatívnych technických kritérií preskúmania významného prínosu k naplneniu environmentálneho cieľa zmiernenia zmeny klímy nie je podporené dostatočným odôvodnením. Vyhlásenie Komisie odráža stanoviská vyjadrené poradnými orgánmi, a nie stanovisko tejto inštitúcie.
251
Komisia s tvrdeniami žalobkýň nesúhlasí.
252
Na úvod treba pripomenúť, že povinnosť odôvodniť rozhodnutia je podstatnou formálnou náležitosťou, ktorú treba odlišovať od otázky dôvodnosti odôvodnenia, ktorá súvisí so zákonnosťou sporného aktu z meritórneho hľadiska. Odôvodnenie rozhodnutia je totiž formálnym vyjadrením dôvodov, na ktorých toto rozhodnutie spočíva. Ak sú tieto dôvody poznačené chybami, tieto chyby majú vplyv na zákonnosť rozhodnutia z meritórneho hľadiska, ale nie na jeho odôvodnenie, ktoré môže byť dostatočné, hoci vyjadruje chybné dôvody (pozri rozsudok z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, bod 181 a citovanú judikatúru).
253
Zdá sa teda, že dvomi tvrdeniami uvedenými v rámci piateho žalobného dôvodu žalobkyne nespochybňujú odôvodnenie napadnutého rozhodnutia v tejto súvislosti, ale jeho dôvodnosť.
254
Pokiaľ ide o prvé tvrdenie, z bodov 115 až 133 vyššie pritom na jednej strane vyplýva, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia v tejto súvislosti umožnilo tak žalobkyniam podať žalobu proti uvedenému rozhodnutiu, ako aj Všeobecnému súdu ako príslušnému súdu vykonať svoje preskúmanie (pozri bod 153 vyššie), takže nemožno konštatovať nedostatok odôvodnenia, a na druhej strane posúdenie Komisie v tejto súvislosti neobsahuje zjavne nesprávne posúdenie.
255
Pokiaľ ide o druhé tvrdenie, z bodov 159 až 163 vyššie vyplýva, že Komisia v napadnutom rozhodnutí riadne vysvetlila, prečo stanovila kvalitatívne a nie kvantitatívne technické kritériá preskúmania.
256
Z toho vyplýva, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia, ktoré žalobkyne kritizujú, je dostatočné vzhľadom na kritériá stanovené judikatúrou, a pokiaľ ide o posúdenie Komisie, kritizované v prvom tvrdení žalobkýň, neobsahuje nesprávne posúdenie.
257
Piaty žalobný dôvod treba preto zamietnuť.
O subsidiárnom žalobnom dôvode založenom na protiprávnosti delegovaného nariadenia
258
V replike žalobkyne subsidiárne uvádzajú dodatočný žalobný dôvod podľa článku 277 ZFEÚ, ktorý je založený na protiprávnosti delegovaného nariadenia. Tento žalobný dôvod je uvedený „ako odpoveď na tvrdenia o neprípustnosti…, podľa ktorých žalobkyne nespochybňujú napadnuté rozhodnutie, ale delegované nariadenie“, ktoré Komisia podľa žalobkýň uviedla v bodoch 33 až 35, 58, 62, 74, 90, 101, 102, 128, 135, 153 a 156 vyjadrenia k žalobe. Na podporu tohto žalobného dôvodu žalobkyne odkazujú na niektoré tvrdenia, ktoré uviedli v žalobe na podporu prvého žalobného dôvodu (konkrétne body 51 až 58, 63 a 68 až 70 žaloby), druhého žalobného dôvodu (konkrétne body 75, 82, 83, 91 až 97 žaloby) a štvrtého žalobného dôvodu (konkrétne body 139, 140, 144, 145, 147, 148 a 162 až 171 žaloby) a zastávajú názor, že uvedené rozhodnutie treba zrušiť na základe tohto subsidiárneho žalobného dôvodu, ktorý bol uvedený podľa článku 277 ZFEÚ a je založený na protiprávnosti delegovaného nariadenia.
259
Komisia spochybňuje tak prípustnosť, ako aj dôvodnosť tohto subsidiárneho žalobného dôvodu. Na pojednávaní Komisia čiastočne vzala späť tvrdenia, ktorými namietala, že niektoré tvrdenia uvedené žalobkyňami v žalobe sú neprípustné, pretože nesmerujú proti napadnutému rozhodnutiu, ale proti delegovanému nariadeniu, čo bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania. Ide o tvrdenia Komisie uvedené v bodoch 34, 58, 62, 74, 90 (ale len v súvislosti s bodmi 82 a 83 žaloby), 128 a 135 vyjadrenia k žalobe.
260
Žalobkyne v podstate uvádzajú tento subsidiárny žalobný dôvod pre prípad, že by Všeobecný súd považoval za dôvodné tvrdenia Komisie, podľa ktorých sú niektoré tvrdenia uvedené v žalobe neprípustné z dôvodu, že nespochybňujú napadnuté rozhodnutie, ale delegované nariadenie.
261
Po prvé Komisia pritom vzala uvedené tvrdenia späť v rozsahu, v akom sú uvedené v bodoch 34, 58, 62, 74, 90 (ale len vo vzťahu k bodom 82 a 83 žaloby), a v bodoch 128 a 135 vyjadrenia k žalobe (pozri bod 259 vyššie). Bod 33 uvedeného vyjadrenia k žalobe pritom slúži len na uvedenie tvrdenia uvedeného v bode 34 vyjadrenia k žalobe a bod 35 tohto vyjadrenia toto tvrdenie len rozvíja. Späťvzatie tohto tvrdenia Komisiou sa preto vzťahuje na všetky body 33 až 35 predmetného vyjadrenia k žalobe, na ktoré odkazujú žalobkyne (pozri bod 258 vyššie).
262
Po druhé, pokiaľ ide o zvyšnú časť uvedených tvrdení Komisie, a to tvrdenia, ktoré uviedla v bodoch 90 (ale nie vo vzťahu k bodom 82 a 83 žaloby, pozri bod 259 vyššie, a teda len vo vzťahu k bodom 91 a 92 žaloby), 101, 102, 153, ako aj 156 žaloby, treba najprv poznamenať, že na rozdiel od toho, čo sa zdá, že tvrdia žalobkyne, je potrebné poznamenať, že na rozdiel od názoru, ktorý zrejme zastávajú žalobkyne (pozri bod 258 vyššie), Komisia v bodoch 102 a 156 vyjadrenia k žalobe namieta neprípustnosť tvrdení žalobkýň, ktoré sú v nich uvedené, nie z dôvodu, že sa týkajú delegovaného nariadenia namiesto napadnutého rozhodnutia, ale z iných dôvodov.
263
Po tretie z vyššie uvedeného vyplýva, že druhá časť druhého žalobného dôvodu, na ktorú odkazuje tvrdenie Komisie v bode 90 vyjadrenia k žalobe, a tretia časť štvrtého žalobného dôvodu, na ktorú Komisia odkazuje v bode 101 uvedeného vyjadrenia k žalobe, mohli byť z meritórneho hľadiska zamietnuté (pozri body109 až 135 a 224 až 232 vyššie). Štvrtá časť tohto žalobného dôvodu, na ktorú odkazuje Komisia v bode 153 tohto vyjadrenia k žalobe, bola zamietnutá ako čiastočne neprípustná z iného dôvodu, než preto, že smeruje proti delegovanému nariadeniu, a nie proti napadnutému rozhodnutiu, a čiastočne zamietnutá ako nedôvodná (pozri bod 237 až 249 vyššie).
264
V dôsledku toho všetky tvrdenia Komisie, v ktorých sa namieta neprípustnosť niektorých tvrdení uvedených žalobkyňami v žalobe z dôvodu, že nespochybňujú napadnuté rozhodnutie, ale delegované nariadenie, boli buď vzaté späť, alebo ich Všeobecný súd neprijal, takže podmienka stanovená žalobkyňami na uplatnenie tohto subsidiárneho žalobného dôvodu nie je splnená. Všeobecný súd ho preto nemusí analyzovať.
Záver
265
Z vyššie uvedeného vyplýva, že všetkým žalobným dôvodom predloženým žalobkyňami nemožno vyhovieť. Žalobu je teda potrebné zamietnuť.
O trovách
266
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
267
Keďže žalobkyne nemali vo veci úspech, je potrebné uložiť im povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhmi Komisie.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
Fédération environnement durable, Bundesinitiative Vernunftkraft eV, Vent de Colère! – Fédération nationale et Vent de Raison – Wind met Redelijkheid (VdR‑WmR) sú povinné nahradiť trovy konania.
Costeira
Kănčeva
Öberg
Zilgalvis
Tichy‑Fisslberger
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 10. septembra 2025.
Podpisy
Obsah
Okolnosti predchádzajúce sporu
Návrhy účastníkov konania
Právny stav
Úvodné poznámky k nariadeniu 2020/852 a k delegovanému nariadeniu
Úvodné poznámky k žiadosti o vnútorné preskúmanie a k rozsahu preskúmania Všeobecným súdom
O prvom žalobnom dôvode týkajúcom sa vypracovania delegovaného nariadenia
O prvej časti založenej na porušení článkov 6 až 8 Aarhuského dohovoru a článku 9 nariadenia č. 1367/2006
O druhej časti založenej na porušení článku 10 ods. 2 nariadenia č. 1367/2006
O tretej časti založenej na porušení článku 10 ods. 4, článku 11 ods. 4 a článku 20 ods. 2 nariadenia 2020/852
O druhom žalobnom dôvode týkajúcom sa zmiernenia zmeny klímy
O prípustnosti tvrdení, ktoré žalobkyne uviedli v liste, ktorý doručili do kancelárie 6. decembra 2023
O prvej časti založenej na porušení článku 37 Charty základných práv, článku 191 ZFEÚ a článku 19 ods. 1 písm. f) nariadenia 2020/852
O druhej časti založenej na porušení článku 10 ods. 3 písm. a) nariadenia 2020/852
O tretej časti založenej na porušení článku 19 ods. 1 písm. a) a j) nariadenia 2020/852
O štvrtej časti založenej na porušení článku 19 ods. 3 nariadenia č. 2020/852
O treťom žalobnom dôvode týkajúcom sa adaptácie na zmenu klímy
O štvrtom žalobnom dôvode týkajúcom sa zásady „výrazne nenarušiť“ plnenie iných environmentálnych cieľov
O prvej časti týkajúcej sa udržateľného využívania a ochrany vodných a morských zdrojov
O druhej časti týkajúcej sa prechodu na obehové hospodárstvo
O tretej časti týkajúcej sa prevencie a kontroly znečisťovania
O štvrtej časti týkajúcej sa ochrany a obnovy biodiverzity a ekosystémov
O piatom žalobnom dôvode týkajúcom sa povinnosti odôvodnenia
O subsidiárnom žalobnom dôvode založenom na protiprávnosti delegovaného nariadenia
Záver
O trovách
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.