Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(piata
komora)
zo 16. apríla
2026 (*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Článok 56 ZFEÚ – Slobodné
poskytovanie
služieb – Držiteľ
licencie
vydanej
členským
štátom,
ktorá
povoľuje
prevádzkovanie
online
hazardných
hier – Právna
úprava
iného
členského
štátu,
ktorá
podmieňuje
organizovanie
online
hazardných
hier
povolením – Naliehavé
dôvody
všeobecného
záujmu – Online
hry
na
hracích
automatoch – Sekundárne
lotérie – Vrátenie
prehratých
stávok – Zneužitie
práva “
Vo
veci C‑440/23,
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Prim’Awla tal‑Qorti Ċivili (Prvý
senát
civilného
súdu,
Malta) z 11. júla
2023 a doručený
Súdnemu
dvoru
14. júla
2023,
ktorý
súvisí s konaním:
FB
proti
European
Lotto and
Betting Ltd,
Deutsche
Lotto‑und Sportwetten Ltd.,
SÚDNY
DVOR
(piata
komora),
v zložení:
predsedníčka
piatej
komory M. L. Arastey Sahún,
sudcovia
J. Passer,
E. Regan,
D. Gratsias (spravodajca) a B. Smulders,
generálny
advokát:
N. Emiliou,
tajomník:
C. Strömholm,
referentka,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania a po
pojednávaní z 9. apríla
2025,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        FB,
osobne,
–        European
Lotto and
Betting Ltd a Deutsche
Lotto‑und Sportwetten ltd., v zastúpení:
S. Camilleri,
avukat, a R. Karpenstein,
Rechtsanwalt,
–        maltská
vláda, v zastúpení:
A. Buhagiar,
splnomocnená
zástupkyňa,
za
právnej
pomoci
D. Sarmiento Ramírez‑Escudero,
abogado, a Z. Sciberras,
avukat,
–        belgická
vláda, v zastúpení:
A. De
Brouwer,
C. Jacob a L. Van
den Broeck,
splnomocnení
zástupcovia,
za
právnej
pomoci
V. Ramognino,
R. Verbeke a P. Vlaemminck,
avocats,
–        česká
vláda, v zastúpení: M. Smolek,
T. Suchá a J. Vláčil,
splnomocnení
zástupcovia,
–        nemecká
vláda, v zastúpení:
J. Möller a P.‑L. Krüger,
splnomocnení
zástupcovia,
–        talianska
vláda, v zastúpení:
S. Fiorentino a G. Palmieri,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Európska
komisia, v zastúpení:
L. Armati a M. Mataija,
splnomocnení
zástupcovia,
po
vypočutí
návrhov
generálneho
advokáta
na
pojednávaní
4. septembra
2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
článkov 56 ZFEÚ a zásady
zákazu
zneužitia
práva.
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu
medzi
FB
na
jednej
strane a spoločnosťami
European
Lotto and
Betting Ltd a Deutsche
Lotto‑und Sportwetten Ltd.,
dvomi
obchodnými
spoločnosťami
so
sídlom
na
Malte,
na
druhej
strane
vo
veci
žiadosti o vrátenie
stávok
prehratých v rámci
online
hier
na
hracích
automatoch a stávok
na
výsledky
žrebovania
lotérií.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie (ES) č. 593/2008
3        Článok 3
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 593/2008 zo
17. júna
2008 o rozhodnom
práve
pre
zmluvné
záväzky
(Rím
I)
(Ú. v. EÚ L 177,
2008,
s. 6,
ďalej
len
„nariadenie
Rím I“),
nazvaný
„Voľba
rozhodného
práva“, v odsekoch
1
až
3
stanovuje:
„1.      Zmluva
sa
spravuje
právnym
poriadkom,
ktorý
si
zvolia
zmluvné
strany.
Voľba
musí
byť
urobená
výslovne
alebo
jasne
preukázaná
ustanoveniami
zmluvy
alebo
okolnosťami
prípadu.
Zmluvné
strany
si
môžu
zvoliť
právny
poriadok,
ktorým
sa
bude
spravovať
celá
zmluva
alebo
len
jej
časť.
…
3.      Ak
sa v čase
voľby
všetky
ostatné
prvky
súvisiace
so
situáciou
nachádzajú v inej
krajine,
než
je
krajina,
ktorej
právo
sa
zvolilo,
voľba
strán
nemá
vplyv
na
uplatnenie
ustanovení
práva
tejto
inej
krajiny,
od
ktorých
sa
nemožno
odchýliť
dohodou.“
4        Článok 6
nariadenia
Rím
I,
nazvaný
„Spotrebiteľské
zmluvy“, v odsekoch
1 a 2
stanovuje:
„1.      Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
články 5 a 7,
zmluva
uzavretá
fyzickou
osobou
na
účel,
ktorý
sa
môže
považovať
za
patriaci
do
oblasti
mimo
jej
predmetu
činnosti
alebo
výkonu
povolania
(ďalej
len
‚spotrebiteľ‘), s inou
osobou,
ktorá
koná v rámci
svojho
predmetu
činnosti
alebo
výkonu
povolania
(ďalej
len
‚podnikateľ‘),
sa
spravuje
právnym
poriadkom
krajiny
obvyklého
pobytu
spotrebiteľa
za
predpokladu,
že
podnikateľ:
a)      vykonáva
svoju
obchodnú
alebo
podnikateľskú
činnosť v krajine
obvyklého
pobytu
spotrebiteľa
alebo
b)      akýmkoľvek
spôsobom
smeruje
takú
činnosť
na
túto
krajinu
alebo
niekoľko
krajín
vrátane
tejto
krajiny
a zmluva
patrí
do
rozsahu
tejto
činnosti.
2.      Bez
ohľadu
na
odsek
1
si
strany
môžu v súlade s článkom 3
zvoliť
rozhodné
právo
pre
zmluvu,
ktorá
spĺňa
požiadavky
odseku
1.
Takáto
voľba
rozhodného
práva
však
nesmie
zbaviť
spotrebiteľa
ochrany,
ktorú
mu
poskytujú
také
ustanovenia,
od
ktorých
sa
nemožno
odchýliť
dohodou
podľa
práva,
ktoré
by v prípade
absencie
voľby
bolo
na
základe
odseku
1
rozhodným.“
5        Podľa
článku 9
tohto
nariadenia s názvom
„Imperatívne
normy“:
„1.      Imperatívne
normy
sú
normy,
ktorých
dodržiavanie
pokladá
krajina
za
rozhodujúce
pre
ochranu
svojich
verejných
záujmov,
ako
je
politické,
sociálne
alebo
hospodárske
zriadenie,
až
do
takej
miery,
že
vyžaduje
ich
uplatnenie v každej
situácii,
na
ktorú
sa
norma
vzťahuje,
bez
ohľadu
na
právo,
ktoré
je
inak
rozhodným
pre
zmluvu
podľa
tohto
nariadenia.
2.      Žiadne
ustanovenie
tohto
nariadenia
neobmedzuje
uplatňovanie
imperatívnych
noriem
právneho
poriadku
štátu
konajúceho
súdu.
3.      Môžu
sa
uplatniť
imperatívne
normy
právneho
poriadku
krajiny,
kde
sa
vykonali
alebo
sa
musia
vykonať
záväzky
vyplývajúce
zo
zmluvy,
pokiaľ
uvedené
imperatívne
normy
nerobia
plnenie
zmluvy
protiprávnym.
Pri
rozhodovaní,
či
sa
majú
uplatniť
uvedené
normy,
sa
do
úvahy
vezme
ich
povaha a účel,
ako
aj
dôsledky
ich
uplatnenia
alebo
neuplatnenia.“
6        Článok 10
uvedeného
nariadenia,
nazvaný
„Vecná
platnosť“,
stanovuje:
„1.      Existencia a platnosť
zmluvy
alebo
akéhokoľvek
jej
ustanovenia
sa
určí
podľa
právneho
poriadku,
ktorým
by
sa
podľa
tohto
nariadenia
spravovala
zmluva
alebo
jej
ustanovenie v prípade
ich
platnosti.
2.      Napriek
tomu
strana,
aby
preukázala,
že s uzavretím
zmluvy
nesúhlasila,
môže
sa
odvolať
na
právny
poriadok
krajiny
svojho
obvyklého
pobytu,
ak z okolností
vyplýva,
že
by
nebolo
odôvodnené
posudzovať
účinky
jej
správania
podľa
právneho
poriadku
uvedeného v odseku 1.“
7        Článok 12
toho
istého
nariadenia s názvom
„Rozsah
použitia
rozhodného
práva“ v odseku
1
stanovuje:
„Rozhodným
právom
pre
zmluvu
podľa
tohto
nariadenia
sa
spravuj[ú]
najmä:
…
e)      dôsledky
neplatnosti
zmluvy.
…“
8        Článok 19
nariadenia
Rím
I s názvom
„Obvyklý
pobyt“ v odseku
3
stanovuje:
„Na
účely
určenia
obvyklého
pobytu
je
relevantným
okamihom
čas
uzavretia
zmluvy.“
9        Článok 21
tohto
nariadenia,
nazvaný
„Výhrada
verejného
poriadku“,
znie:
„Uplatnenie
niektorého
ustanovenia
právneho
poriadku
krajiny
podľa
tohto
nariadenia
možno
odmietnuť
iba v prípade,
ak
by
jeho
uplatnenie
bolo v zjavnom
rozpore s verejným
poriadkom
(‚ordre public‘)
štátu
konajúceho
súdu.“
Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012
10      Článok 4 ods. 1 nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
č. 1215/2012 z 12. decembra
2012 o právomoci a o uznávaní a výkone
rozsudkov v občianskych a obchodných
veciach
(Ú. v. EÚ L 351,
2012,
s. 1),
ktorý
patrí
do
oddielu
1
kapitoly II
tohto
nariadenia,
nazvaného
„Všeobecné
ustanovenia“,
stanovuje:
„Ak
nie
je v tomto
nariadení
uvedené
inak,
osoby s bydliskom
na
území
členského
štátu
sa
bez
ohľadu
na
ich
štátne
občianstvo
žalujú
na
súdoch
tohto
členského
štátu.“
11      Článok 5
uvedeného
nariadenia,
ktorý
sa
nachádza v tom
istom
oddiele
1,
v odseku
1
stanovuje:
„Osoby s bydliskom
na
území
členského
štátu
možno
žalovať
na
súdoch
iného
členského
štátu
len
na
základe
kritérií
upravených v oddieloch
2
až
7
tejto
kapitoly.“
12      Oddiel
4
kapitoly II
toho
istého
nariadenia,
nazvaný
„Právomoc
vo
veciach
spotrebiteľských
zmlúv“,
obsahuje
najmä
články 17 a 18.
13      Článok 17
ods. 1
nariadenia
č. 1215/2012
stanovuje:
„Vo
veciach
týkajúcich
sa
zmluvy
uzavretej
spotrebiteľom
na
účely,
ktoré
nie
je
možné
považovať
za
súčasť
jeho
podnikania
alebo
povolania,
sa
právomoc
určí
podľa
tohto
oddielu…,
ak
ide:
a)      o zmluvu o predaji
tovaru
na
splátky;
b)      o zmluvu o úvere
splatnom v splátkach
alebo
zmluvu o akejkoľvek
inej
forme
úveru,
ktorým
sa
má
financovať
predaj
tovaru,
alebo
c)      vo
všetkých
ostatných
prípadoch o zmluvu
uzavretú s účastníkom,
ktorý
obchoduje
alebo
podniká v členskom
štáte
bydliska
spotrebiteľa
alebo
akýmkoľvek
spôsobom
smeruje
takéto
činnosti
do
tohto
členského
štátu
alebo
do
viacerých
štátov
vrátane
tohto
členského
štátu, a zmluva
spadá
do
rozsahu
týchto
činností.“
14      Článok 18
ods. 1
tohto
nariadenia
stanovuje:
„Spotrebiteľ
môže
žalovať
druhého
účastníka
zmluvy
buď
na
súdoch
členského
štátu, v ktorom
má
tento
účastník
bydlisko,
alebo – bez
ohľadu
na
bydlisko
druhého
účastníka – na
súdoch
podľa
miesta
bydliska
spotrebiteľa.“
Nemecké právo
GlüStV z roku 2012
15      Ustanovenie § 1
Staatsvertrag zum Glücksspielwesen in
Deutschland (Štátna
zmluva o hazardných
hrách v Nemecku) z 15. decembra
2011 v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„GlüStV z roku
2012“),
uzavretej
medzi
spolkovými
krajinami, v bode 2
stanovuje,
že
jedným z jej
cieľov
je
stanoveným
spôsobom a pod dohľadom
usmerňovať
prirodzenú
hráčsku
vášeň
obyvateľstva
tým,
že
poskytne
obmedzenú
ponuku
hazardných
hier,
ktorá
predstavuje
vhodnú
alternatívu
nepovolených
hazardných
hier, a bojovať
proti
rozvoju a šíreniu
nezákonných
hazardných
hier
na
paralelných
trhoch.
16      Ustanovenie § 4
ods. 1,
4 a 5
GlüStV z roku
2012
stanovuje:
„1.      Verejné
hazardné
hry
sa
môžu
organizovať
alebo
sprostredkovať
len s povolením
príslušného
orgánu
danej
spolkovej
krajiny.
Organizovanie
hazardných
hier
bez
takéhoto
povolenia
(hazardné
hry
bez
licencie) a účasť
na
platbách v súvislosti s hazardnými
hrami
bez
licencie
sú
zakázané.
…
4.      Organizovanie
verejných
hazardných
hier
na
internete
je
zakázané.
5.      Odchylne
od
ustanovenia
odseku
4
môžu
spolkové
krajiny v záujme
lepšieho
dosiahnutia
cieľov
uvedených v § 1
povoliť
vlastnú
distribúciu a sprostredkovanie
lotérií,
ako
aj
organizovanie a sprostredkovanie
športových
stávok
na
internete…“
17      Podľa § 10
ods. 2 a 6
GlüStV z roku
2012
je
vydávanie
licencie
na
lotérie
vyhradené
pre
poskytovateľov
kontrolovaných
štátom.
Nemecký Občiansky zákonník
18      Ustanovenie § 134
Bürgerliches Gesetzbuch (Občiansky
zákonník) v znení
uplatniteľnom
na
spor
vo
veci
samej
(ďalej
len
„nemecký
Občiansky
zákonník“)
stanovuje,
že
právny
úkon,
ktorým
sa
porušuje
zákaz
stanovený
zákonom,
je
neplatný,
ak
zákon
neustanovuje
inak.
19      Ustanovenie § 812 ods. 1
nemeckého
Občianskeho
zákonníka
stanovuje:
„Ten,
kto
získa
niečo
bez
právneho
dôvodu
plnením
iného
alebo
akýmkoľvek
iným
spôsobom
na
úkor
iného,
je
povinný
mu
to
vydať.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
20      Žalované
vo
veci
samej
sú
dve
spoločnosti
so
sídlom
na
Malte,
ktoré
ponúkajú
služby
online
hazardných
hier,
najmä
hier
na
hracích
automatoch a stávok
na
výsledky
žrebovania
lotérií,
na
základe
licencie
vydanej
Maltese Gaming Authority (Úrad
pre
hazardné
hry,
Malta).
Tieto
dve
spoločnosti
pôsobia
najmä
na
nemeckom
trhu
prostredníctvom
svojej
internetovej
stránky.
21      Z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania a zo
spisu,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
vyplýva,
že
nemecká
právna
úprava
stanovovala
až
do
1. júla
2021
všeobecný
zákaz
online
hazardných
hier s výnimkou
platnou
od
roku
2012
pre
športové a dostihové
stávky,
ako
aj
vlastnú
distribúciu a sprostredkovanie
lotérií,
ktorých
organizácia
bola
však
vyhradená
právnickým
osobám
zriadeným
podľa
verejného
práva
alebo
právnickým
osobám
založeným
podľa
súkromného
práva, v ktorých
majú
právnické
osoby
zriadené
podľa
verejného
práva
priamo
alebo
nepriamo
rozhodujúci
podiel.
Podľa
tohto
návrhu
napriek
tomuto
všeobecnému
zákazu
„sa
hracie
automaty v Nemecku
nachádzajú
tak v herniach a reštauráciách,
ako
aj v mnohých
kasínach“.
22      Pokiaľ
ide o online
stávky
na
výsledky
žrebovania
lotérií
(ďalej
len
„sekundárne
lotérie“), z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
podľa
nemeckej
právnej
úpravy
uplatniteľnej
na
spor
vo
veci
samej,
ako
ju
vykladajú
nemecké
súdy,
sa
sekundárne
lotérie
považujú
za
jednoduché
stávky
na
internete,
na
ktoré
sa
tak
vzťahuje
všeobecný
zákaz
online
hazardných
hier.
23      Práve v tomto
kontexte
osoba s obvyklým
pobytom v Nemecku
(ďalej
len
„pôvodný
hráč“)
využívala
služby
ponúkané
žalovanými
vo
veci
samej v období
od
5. júna
2019
do
12. júla
2021.
24      Z odpovede
Prim’Awla tal‑Qorti Ċivili (Prvý
senát
civilného
súdu,
Malta),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania,
na
žiadosť o vysvetlenie,
ktorú
mu
zaslal
Súdny
dvor
15. apríla
2024
podľa
článku 101
ods. 1
svojho
rokovacieho
poriadku,
vyplýva,
že v súlade
so
všeobecnými
podmienkami,
ktorými
sa
riadi
zmluva
uzavretá
medzi
pôvodným
hráčom a žalovanými
vo
veci
samej,
sa
dotknutý
zmluvný
vzťah
mal
riadiť
maltským
právom.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
však
domnieva,
že
podľa
článku 6
ods. 2
nariadenia
Rím
I
sa
na
tento
zmluvný
vzťah
uplatňuje
nemecké
právo. V tejto
súvislosti
sa
domnieva,
že
na
základe
tohto
posledného
uvedeného
práva a vzhľadom
na
všeobecný
zákaz
online
hazardných
hier,
ktorý v čase
skutkových
okolností
vo
veci
samej
stanovovala
nemecká
právna
úprava,
by
sa
zmluva
medzi
týmto
hráčom a žalovanými
vo
veci
samej
mala
na
základe § 812
nemeckého
Občianskeho
zákonníka
považovať
za
neplatnú.
25      Práve
na
základe
tohto
ustanovenia
nemeckého
Občianskeho
zákonníka
podal
uvedený
hráč
na
Landgericht
Erfurt (Krajinský
súd
Erfurt,
Nemecko)
žalobu
proti
žalovaným
vo
veci
samej,
ktorou
sa
domáhal
vrátenia
stávok,
ktoré
počas
dotknutého
obdobia
prehral. V čase,
keď
ešte
prebiehalo
konanie,
ten
istý
hráč
zmluvou
uzavretou
21. novembra
2021
postúpil
svoje
práva
vyplývajúce z uvedeného
zmluvného
vzťahu
na
žalobcu
vo
veci
samej,
ktorý
zase
podal
na
predkladajúci
vnútroštátny
súd
proti
žalovaným
vo
veci
samej
žalobu,
ktorou
sa
domáhal
vrátenia
stávok,
ktoré
prehral
pôvodný
hráč.
Podľa
vyhlásení
žalovaných
vo
veci
samej
na
pojednávaní
pred
Súdnym
dvorom
bola
žaloba,
ktorá
bola
podaná
na
Landgericht
Erfurt (Krajinský
súd
Erfurt),
medzičasom
vzatá
späť.
26      Žalobca
vo
veci
samej
tvrdí,
že
žalované
vo
veci
samej
tým,
že
mali
len
maltskú
licenciu,
protiprávne
poskytovali
služby, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
pôvodnému
hráčovi.
Táto
protiprávnosť
mala
za
následok
neplatnosť
zmluvy
uzatvorenej
medzi
týmito
žalovanými
vo
veci
samej a týmto
hráčom.
27      Žalované
vo
veci
samej
sa
domnievajú,
že v rozpore s ich
slobodným
poskytovaním
služieb
zaručeným v článku 56 ZFEÚ
nemohli
získať
povolenie
na
poskytovanie
služieb
hracích
automatov a sekundárnych
lotérií v Nemecku.
Protiprávny
bol
teda
uložený
zákaz a nie
poskytovanie
služieb, o ktoré
ide
vo
veci
samej.
Pôvodný
hráč
okrem
toho
konal
„zneužívajúcim
spôsobom“,
pričom
nekonal „v dobrej
viere“.
28      Žalobca
vo
veci
samej
spochybňuje
túto
argumentáciu a v tejto
súvislosti
poukazuje
na
skutočnosť,
že
podľa
judikatúry
nemeckých
vyšších
krajinských
súdov
neboli
takéto
tvrdenia
nikdy
prijaté
vo
veciach,
ktorých
predmetom
sú
žiadosti o vrátenie
stávok,
ktoré
prehrali
príjemcovia
takých
služieb, o aké
ide
vo
veci
samej.
29      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
má
pochybnosti o tom,
či
výklad
práva
Únie
nemeckými
súdmi
môže
založiť
odôvodnené
obmedzenie
slobodného
poskytovania
služieb
takými
prevádzkovateľmi,
akými
sú
žalované
vo
veci
samej.
30      Pokiaľ
ide
na
jednej
strane o online
hry
na
hracích
automatoch,
predkladajúci
vnútroštátny
súd
uvádza,
že
na
konci
roka
2019
sa
spolkové
krajiny
dohodli
na
zmene
GlüStV z roku
2012,
aby
bolo
možné
získať
licenciu
na
online
hazardné
hry, a najmä
„na
vlastnú
distribúciu a sprostredkovanie
lotérií,
organizovanie,
sprostredkovanie a distribúciu
športových
stávok a stávok
na
kone,
ako
aj
na
organizovanie a vlastnú
distribúciu
online
kasínových
hier,
hier
na
virtuálnych
hracích
automatoch a online
pokeru“.
Návrh
tejto
zmeny
regulačného
rámca
bol
oznámený
Európskej
komisii.
31      Vzhľadom
na
tento
vývoj
uvedeného
právneho
rámca
predsedovia
štátnych a senátnych
kancelárií
spolkových
krajín
prijali
obežník
týkajúci
sa
organizácie
hazardných
hier
na
prechodné
obdobie
do
1. júla
2021.
Podľa
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa v tomto
obežníku
spresňuje,
že
„do
30. júna
2021
sa
potláčanie
nepovolených
ponúk
hier
zameria
na
poskytovateľov, v prípade
ktorých
možno
predpokladať,
že
sa
budú
tiež
chcieť
vyhnúť
pravdepodobnej
budúcej
právnej
úprave“.
32      V tejto
súvislosti
najvyššie
orgány
dohľadu
nad
hazardnými
hrami
spolkových
krajín
oznámili
prijatie
spoločných
usmernení,
podľa
ktorých
vzhľadom
na
zmenu
právnej
úpravy
od
1. júla
2021
„sa
ponuky
hier
na
virtuálnych
hracích
automatoch a online
pokeru,
ktoré
nie
sú
oprávnené
na
udelenie
licencie, t. j. vlastná
distribúcia a organizácia,
považujú
vo
všeobecnosti
za
okolnosti,
ktoré
sa
nebudú
brať
do
úvahy
pri
uplatňovaní
právnej
úpravy
upravujúcej
hazardné
hry“,
za
predpokladu,
že
sú
splnené
určité
podmienky
stanovené v týchto
usmerneniach.
33      V tejto
súvislosti
žalované
vo
veci
samej
tvrdia,
že
nie
je
možné
pripustiť
odôvodnenie
predchádzajúceho
všeobecného
zákazu
hazardných
hier v online
kasínach
vzhľadom
na
ciele
sledované
GlüStV z roku
2012,
keďže
samotné
spolkové
krajiny
tým,
že
zvažovali
zmenu
regulačného
rámca
uvedenú v predchádzajúcich
bodoch a oznámili
návrh
zmeneného
GlüStV Európskej
komisii,
„jasne
dali
najavo,
že
ciele
[tejto
zmluvy]
možno
dosiahnuť
miernejším
zásahom
vo
forme
režimu
predchádzajúceho
povolenia“, a to
ešte
predtým,
ako
zmena
dotknutej
právnej
úpravy
nadobudne
účinnosť k 1. júlu
2021
vzhľadom
na
opatrenia
prijaté
počas
prechodného
obdobia
uvedeného v bode 31
tohto
rozsudku.
34      Na
druhej
strane,
pokiaľ
ide o sekundárne
lotérie,
predkladajúci
vnútroštátny
súd
konštatuje,
že
od
roku
2017
všetky
nemecké
súdy
„nechali
otvorenú
otázku v súvislosti s tým,
či
bol
štátny
monopol
(na
lotérie)
odôvodnený“. V tomto
ohľade
bolo
ťažké
pochopiť
dôvod,
pre
ktorý
by
sa v prípade
služby,
ktorá
je
pre
spotrebiteľa
rovnaká,
malo
rozlišovať
medzi
stávkou u verejného
poskytovateľa
na
výsledok
lotérie
organizovanej
štátom a stávkou u súkromného
organizátora
regulovaného v inom
členskom
štáte
na
výsledok
tejto
lotérie.
35      Za
týchto
podmienok
Prim’Awla tal‑Qorti Ċivili (Prvý
senát
civilného
súdu)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Má
sa
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
porušenie
slobody
poskytovania
služieb
všeobecným
zákazom
online
hracích
automatov v členskom
štáte
spotrebiteľa
(štáte
určenia)
voči
prevádzkovateľom
online
kasín,
ktorí
majú
licenciu a ktorých
činnosť
je
regulovaná v štáte
pôvodu
(Malta),
nemožno
odôvodniť
naliehavými
dôvodmi
všeobecného
záujmu,
–        ak
členský
štát
určenia
zároveň
na
všetkých
miestach
povoľuje
súkromným
prevádzkovateľom
podobné
hry v kamenných
prevádzkach s licencovanými
hracími
automatmi v herniach a reštauráciách,
intenzívnejšie
hry v kamenných
kasínach,
licencované
národné
lotériové
prevádzky
štátnych
lotérií
vo
viac
ako
20 000
agentských
predajniach,
ktoré
sú
určené
pre
verejnosť,
a
–        povoľuje
licencované
online
herné
činnosti
súkromným
prevádzkovateľom
športových
stávok a stávok
na
kone a súkromným
online
sprostredkovateľom
lotérií,
ktorí
predávajú
produkty
štátnych
lotérií a iných
licencovaných
lotérií,
pričom
ten
istý
členský
štát – v rozpore s rozsudkami
[z 19. októbra
2016,
Deutsche
Parkinson Vereinigung (C‑148/15,
EU:C:2016:776,
bod 35)],
[z 8. septembra
2010,
Stoß a i. (C‑316/07, C‑358/07
až C‑360/07, C‑409/07 a C‑410/07,
EU:C:2010:504)] a [z 13. novembra
2003,
Lindman (C‑42/02,
EU:C:2003:613)] – zjavne
nepredložil
vedecké
dôkazy
preukazujúce,
že
tieto
hry
predstavujú
osobitné
nebezpečenstvo,
ktoré
významne
prispieva k dosiahnutiu
cieľov
sledovaných
jeho
právnou
úpravou,
najmä k predchádzaniu
problémovým
hazardným
hrám,
a
že
vzhľadom
na
takéto
nebezpečenstvo
možno
obmedzenie
zákazu
[výlučne]
na
online
hracie
automaty – na
rozdiel
od
všetkých
ponúk
hier,
ktoré
sú
povolené
pre
online
hracie
automaty a hracie
automaty v kamenných
prevádzkach – považovať
za
vhodné,
povinné a primerané
na
dosiahnutie
cieľov
sledovaných
právnou
úpravou?
2.      Má
sa
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
uplatneniu
úplného
zákazu
online
kasínových
hazardných
hier,
ktorý
je
uvedený v § 4
ods. 1 a 4
[GlüStV z roku
2012],
ak
nemecká
právna
úprava o hazardných
hrách
podľa § 1
[GlüStV z roku
2012]
nemá
za
cieľ
všeobecný
zákaz
hazardných
hier,
ale
jej
cieľom
je
‚smerovanie
prirodzeného
hráčskeho
inštinktu
obyvateľstva
do
riadených a kontrolovaných
kanálov,
ako
aj
potláčanie
rozvoja a šírenia
nepovolených
hazardných
hier
na
paralelných
trhoch‘, a existuje
značný
dopyt
hráčov
po
online
hracích
automatoch?
3.      Má
sa
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
všeobecný
zákaz
ponúk
online
kasín
nemožno
uplatniť,
ak
–        sa
vlády
všetkých
spolkových
krajín
tohto
členského
štátu
už
dohodli,
že
proti
nebezpečenstvu
takýchto
ponúk
online
hazardných
hier
možno
účinnejšie
bojovať
prostredníctvom
systému
predchádzajúceho
úradného
povolenia
než
úplným
zákazom
a
–        vypracovali a odsúhlasili
budúci
regulačný
rámec
prostredníctvom
príslušnej
štátnej
zmluvy,
ktorá
nahradí
úplný
zákaz
systémom
predchádzajúceho
povolenia,
–        a v očakávaní
tejto
budúcej
regulácie
sa
rozhodli
akceptovať
zodpovedajúce
ponuky
hazardných
hier
bez
nemeckého
povolenia
za
predpokladu
splnenia
určitých
požiadaviek, a to
až
do
vydania
nemeckých
licencií,
aj
keď
podľa
[rozsudku z 8. septembra
2010,
Winner Wetten (C‑409/06,
EU:C:2010:503)]
nemožno
právo
Únie
dočasne
pozastaviť?
4.      Má
sa
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
členský
štát
určenia
nemôže
odôvodniť
vnútroštátnu
právnu
úpravu
naliehavými
dôvodmi
všeobecného
záujmu,
ak
–        táto
právna
úprava
zakazuje
spotrebiteľom
uzatvárať
licencované
cezhraničné
stávky v inom
členskom
štáte
(štáte
pôvodu)
na
lotérie s licenciou v členskom
štáte
určenia,
ktoré
sú v tomto
štáte
povolené a regulované,
pokiaľ
–        sú
lotérie
licencované v členskom
štáte
určenia a cieľom
právnej
úpravy
je
ochrana
hráčov a maloletých,
a
–        cieľom
právnej
úpravy
licencovaných
stávok
na
lotérie v členskom
štáte
pôvodu
je
tiež
ochrana
hráčov a maloletých a uvedená
právna
úprava
poskytuje
rovnakú
úroveň
ochrany
ako
právna
úprava
lotérií v štáte
určenia?
5.      Má
sa
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
toto
pravidlo
bráni
vymáhaniu
stávok,
ktoré
boli
prehraté v rámci
účasti
na
(sekundárnych)
lotériách,
na
základe
údajnej
nezákonnosti
transakcií z dôvodu
neexistencie
licencie v členskom
štáte
spotrebiteľa,
ak
–        takáto
licencia
pre
súkromné
(sekundárne)
lotérie
je
na
základe
zákona
vylúčená,
–        a toto
vylúčenie
je
vnútroštátnymi
súdmi
odôvodnené
údajným
rozdielom
medzi
tipom u štátneho
prevádzkovateľa
na
výsledok
lotérie
organizovanej
štátom a stávkou
na
výsledok
štátnej
lotérie u organizátora,
ktorý
je
súkromným
subjektom?
6.      Má
sa
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vymáhaniu
stávok
prehratých v rámci
účasti
na
(sekundárnych)
lotériách
na
základe
údajnej
nezákonnosti
transakcií z dôvodu
neexistencie
licencie v členskom
štáte
spotrebiteľa,
ak
–        zo
zákona
sú
takéto
licencie
pre
súkromné
(sekundárne)
lotérie
vylúčené
a
–        toto
vylúčenie v prospech
štátnych
organizátorov
lotérií
vnútroštátne
súdy
odôvodňujú
údajným
rozdielom
medzi
tipom
podaným u štátneho
prevádzkovateľa
na
výsledok
lotérie
organizovanej
štátom a stávkou u organizátora,
ktorý
je
súkromným
subjektom,
na
výsledok
tej
istej
štátnej
lotérie?
7.      Majú
sa
článok 56 ZFEÚ a zákaz
zneužitia
práva
<[rozsudok z 28. júla
2016,
Kratzer (C‑423/15,
EU:C:2016:604)]>
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
nároku
na
vrátenie
prehratých
stávok z dôvodu
neexistencie
nemeckého
povolenia a bezdôvodného
obohatenia,
ak
je
organizátor
licencovaný
orgánmi
iného
členského
štátu a je
pod
ich
dohľadom a pohľadávky a nároky
hráča
na
zaplatenie
sú
chránené
právom
členského
štátu, v ktorom
má
organizátor
sídlo?“
Konanie na Súdnom dvore
36      Listom z 5. januára
2026
doručeným
Súdnemu
dvoru
15. januára
2026
predkladajúci
vnútroštátny
súd
predložil
pripomienky
žalovaných
vo
veci
samej k návrhom
generálneho
advokáta
zo
4. septembra
2025.
37      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 252
druhého
odseku
ZFEÚ
generálny
advokát,
ktorý
koná
nestranne a nezávisle,
predkladá
na
verejných
pojednávaniach
odôvodnené
návrhy v prípadoch,
ktoré
si v súlade
so
Štatútom
Súdneho
dvora
Európskej
únie
vyžadujú
jeho
účasť.
Súdny
dvor
nie
je
viazaný
ani
týmito
návrhmi,
ani
odôvodnením,
na
základe
ktorého k týmto
návrhom
generálny
advokát
dospel
(rozsudok z 29. januára
2026,
Keladis I a Keladis II, C‑72/24 a C‑73/24,
EU:C:2026:51,
bod 63 a citovaná
judikatúra).
38      V tejto
súvislosti
treba
rovnako
uviesť,
že
ani
Štatút
Súdneho
dvora
Európskej
únie,
ani
rokovací
poriadok
neupravujú
možnosť
účastníkov
konania
alebo
subjektov
oprávnených
podľa
článku 23
tohto
štatútu
podať
pripomienky v reakcii
na
návrhy
prednesené
generálnym
advokátom.
Nesúhlas
účastníka
konania
alebo
oprávneného
subjektu s návrhmi
generálneho
advokáta
preto
nemôže
sám
osebe
predstavovať
dôvod
na
opätovné
začatie
ústnej
časti
konania, a to
bez
ohľadu
na
otázky,
ktoré
generálny
advokát v týchto
návrhoch
skúmal
(rozsudok z 29. januára
2026,
Keladis I a Keladis II, C‑72/24 a C‑73/24,
EU:C:2026:51,
bod 64 a citovaná
judikatúra).
39      V prejednávanej
veci
však
žalované
vo
veci
samej
bez
toho,
aby
formálne
požiadali o opätovné
začatie
písomnej
alebo
ústnej
časti
konania
pred
Súdnym
dvorom, v bode 9.4
svojich
pripomienok
uvedených v bode 36
tohto
rozsudku
uviedli,
že
ani v konaní
pred
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
ani v konaní
pred
Súdnym
dvorom
nemali
možnosť
vyjadriť
sa k právnej
otázke,
ktorá
je
predmetom
návrhov
generálneho
advokáta, a to k otázke,
či
by
sa
údajné
porušenie
práva
Únie
malo
za
okolností
prejednávanej
veci
považovať
za
zjavné.
40      V tejto
súvislosti
stačí
pripomenúť,
že
Súdny
dvor
podľa
článku 83
svojho
rokovacieho
poriadku
môže
kedykoľvek
po
vypočutí
generálneho
advokáta
rozhodnúť o opätovnom
začatí
ústnej
časti
konania,
najmä
ak
usúdi,
že
nemá
dostatok
informácií,
alebo
ak
účastník
konania
uviedol
po
skončení
tejto
časti
konania
novú
skutočnosť,
ktorá
môže
mať
rozhodujúci
vplyv
na
rozhodnutie
Súdneho
dvora,
alebo
ak
sa
má
vo
veci
rozhodnúť
na
základe
tvrdenia, o ktorom
sa
nemali
možnosť
vyjadriť
účastníci
konania
alebo
subjekty
oprávnené
podľa
článku 23
Štatútu
Súdneho
dvora
Európskej
únie.
41      V prejednávanej
veci
Súdny
dvor
dospel k záveru,
že
má k dispozícii
všetky
informácie
potrebné
na
zodpovedanie
otázok
položených
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom.
Okrem
toho
pripomienky
žalovaných
vo
veci
samej
uvedené v bode 36
tohto
rozsudku
neodhaľujú
žiadnu
novú
skutočnosť,
ktorá
by
mohla
mať
rozhodujúci
vplyv
na
rozhodnutie,
ktoré
má
Súdny
dvor
prijať.
42      Za
týchto
podmienok
Súdny
dvor
po
vypočutí
generálneho
advokáta
konštatuje,
že
nie
je
potrebné
nariadiť
opätovné
začatie
ústnej
časti
konania.
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
43      Nemecká a talianska
vláda
spochybňujú
prípustnosť
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania.
Maltská
vláda
spochybňuje
prípustnosť
prvej
až
štvrtej
otázky.
44      V tejto
súvislosti
sa
nemecká
vláda v podstate
domnieva,
že v návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
existujú
nedostatky,
keďže
neobsahuje
informácie
potrebné
na
to,
aby
Súdny
dvor
mohol
pochopiť
kontext
konania
vo
veci
samej a zároveň
sa
mohol
uistiť,
že v prejednávanej
veci
sa
skutočne
uplatňuje
nemecké
právo.
Okrem
toho
sa
táto
vláda
odvoláva
na
uplatnenie
článku 56A
maltského
zákona o hazardných
hrách,
ktorý
by
mal
za
následok
„nezákonnosť…
žalôb
podaných
na
Malte
proti
prevádzkovateľom
hazardných
hier,
ktorí
sú
držiteľmi
licencie
vydanej
na
Malte“.
Pokiaľ
by
bol
tento
zákon v prejednávanej
veci
uplatniteľný,
za
predpokladu,
že
je v súlade s právom
Únie,
potom
by
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
nebol
relevantný
na
vyriešenie
sporu
vo
veci
samej.
45      Talianska
vláda
sa
odvoláva
najmä
na
rozsudok z 11. marca 1980,
Foglia (104/79,
EU:C:1980:73), v ktorom
Súdny
dvor
vyhlásil,
že
nemá
právomoc
rozhodnúť o návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
keď
dospel k záveru,
že
účastníci
konania
vo
veci
samej
chceli
dosiahnuť
odsúdenie
francúzskeho
daňového
režimu v oblasti
likérových
vín
prostredníctvom
konania
na
talianskom
súde
medzi
dvoma
účastníkmi
konania,
ktorí
sa
zhodli
na
výsledku,
ktorý
sa
má
dosiahnuť.
Táto
vláda
na
jednej
strane
poznamenáva,
že v prejednávanej
veci
bola
žaloba o vrátenie
plnenia
podaná
na
maltskom
súde v nadväznosti
na
postúpenie
pohľadávky
týkajúcej
sa
vrátenia
plnenia,
hoci
nemecké
súdy
by
takýmto
návrhom
vždy
vyhoveli, a na
druhej
strane,
že
účastníci
konania
vo
veci
samej
„spoločne“
požiadali o podanie
návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
pričom
žalobca
vo
veci
samej
tvrdil,
že
takýto
návrh
je
potrebný
na
„zabezpečenie
právnej
istoty a právnej
zrozumiteľnosti
jeho
obchodného
modelu“.
Uvedená
vláda
pritom
pripomína,
pričom v tejto
súvislosti
poukazuje
najmä
na
rozsudok z 18. decembra
2007,
ZF
Zefeser (C‑62/06,
EU:C:2007:811,
bod 15),
že
úlohou
zverenou
Súdnemu
dvoru
článkom 267 ZFEÚ
nie
je
formulovať
poradné
stanoviská o všeobecných
alebo
hypotetických
otázkach.
46      Okrem
toho
podľa
tej
istej
vlády
nie
je
maltský
súd v najlepšej
pozícii
na
posúdenie
cieľov
nemeckej
právnej
úpravy v oblasti
hazardných
hier
alebo
vhodných
prostriedkov
na
ochranu
týchto
cieľov.
Ako
totiž
vyplýva z rozsudku z 22. januára
2015,
Stanley
International
Betting a Stanleybet Malta
(C‑463/13,
EU:C:2015:25,
bod 51),
právna
úprava
hazardných
hier
patrí
medzi
oblasti, v ktorých
existujú
značné
rozdiely
medzi
členskými
štátmi,
pokiaľ
ide o morálny,
náboženský a kultúrny
charakter.
Na
účely
uplatnenia
vnútroštátnej
„stupnice
hodnôt“,
na
ktorú
odkazuje
táto
judikatúra,
má
právomoc
len
súd
členského
štátu,
ktorého
právna
úprava
je
dotknutá.
Vo
všetkých
prípadoch
by
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
mal
pri
uplatňovaní
nemeckého
práva
odvolávať
skôr
na
výklad
tohto
práva
nemeckými
súdmi,
ktoré
opakovane
rozhodli,
že
obmedzenia
uložené
nemeckou
právnou
úpravou
na
poskytovanie
služieb v oblasti
hazardných
hier
boli v súlade s cieľmi
stanovenými
nemeckým
zákonodarcom.
47      Maltská
vláda
sa
odvoláva
najmä
na
rozsudky
zo
16. decembra
1981,
Foglia (244/80,
EU:C:1981:302), a z 21. januára
2003,
Bacardi‑Martini a Cellier des
Dauphins (C‑318/00,
EU:C:2003:41),
pričom
zdôrazňuje
jednak
judikatúru
Súdneho
dvora
týkajúcu
sa
fiktívnych
sporov a jednak
judikatúru
týkajúcu
sa
toho,
že
potreba
súdu
členského
štátu
rozhodnúť o súlade
práva
iného
členského
štátu s právom
Únie
musí
osobitne
jasne
vyplývať z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
aby
Súdny
dvor
súhlasil s poskytnutím
odpovede.
Táto
vláda
najmä
tvrdí,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
dostatočne
neodôvodnil
túto
potrebu
vo
veci
samej,
pokiaľ
ide o prvú
až
štvrtú
otázku.
48      Hoci
Komisia
uvádza,
že
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
má
nedostatky,
na
jednej
strane
tvrdí,
že
podanie
žaloby
na
súde,
ktorý
žalobca
považuje
za
vhodnejší
na
uplatnenie
možnosti,
ktorú
mu
priznáva
článok 267 ZFEÚ,
nepredstavuje
samo
osebe
zneužitie
práva.
Na
druhej
strane
sa
zdá,
že
medzi
účastníkmi
konania
vo
veci
samej
existuje
skutočný
spor,
pričom
súlad
nemeckej
právnej
úpravy,
ktorej
pôsobnosť
nie
je
spochybnená, s článkom 56 ZFEÚ
by
jednoznačne
predstavoval
dôležitú
otázku
pre
vyriešenie
sporu
vo
veci
samej
za
predpokladu,
že
by
sa
táto
právna
úprava v prejednávanej
veci
skutočne
uplatňovala.
49      V prvom
rade
treba
pripomenúť,
že
hoci
vnútroštátne
súdy
môžu
položiť
Súdnemu
dvoru
prejudiciálnu
otázku v ktoromkoľvek
okamihu
konania,
ktorý
považujú
za
vhodný, a hoci
je
výlučne
na
nich,
aby
so
zreteľom
na
osobitosti
veci,
ktorú
prejednávajú,
posúdili
tak
potrebu
prejudiciálneho
rozhodnutia
na
to,
aby
mohli
vydať
svoj
rozsudok,
ako
aj
relevantnosť
otázok,
ktoré
položia
Súdnemu
dvoru,
potreba
dopracovať
sa k výkladu
práva
Únie,
ktorý
bude
pre
tieto
súdy
užitočný,
si
napriek
tomu
vyžaduje,
aby
vymedzili
skutkový a právny
rámec,
do
ktorého
patria
nimi
položené
otázky,
alebo
aby
prinajmenšom
objasnili
skutkové
predpoklady,
na
ktorých
sú
tieto
otázky
založené
[uznesenie z 25. marca 2022,
IP a i. (Zistenie
vecnej
správnosti
skutkového
stavu
vo
veci
samej), C‑609/21,
EU:C:2022:232,
bod 21,
ako
aj
citovaná
judikatúra].
50      Z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
však
vyplýva,
že
vyhlásiť
návrh
podaný
vnútroštátnym
súdom
za
neprípustný
je
možné
len
vtedy,
ak
je
zjavné,
že
požadovaný
výklad
práva
Únie
nemá
nijakú
súvislosť s existenciou
alebo
predmetom
sporu
vo
veci
samej,
pokiaľ
ide o hypotetický
problém,
alebo
ak
Súdny
dvor
nedisponuje
skutkovými
ani
právnymi
podkladmi
potrebnými
na
užitočnú
odpoveď
na
otázky,
ktoré
mu
boli
položené.
Nemožno
však
vyžadovať,
aby
predkladajúci
vnútroštátny
súd
predtým,
ako
sa
obráti
na
Súdny
dvor,
vykonal
všetky
skutkové
zistenia a právne
posúdenia,
ktoré
mu
prislúchajú v rámci
jeho
súdnej
právomoci.
Postačuje
totiž,
aby
predmet
sporu
vo
veci
samej,
ako
aj
jeho
hlavné
otázky
pre
právny
poriadok
Únie
vyplývali z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
[pozri v tomto
zmysle
uznesenie z 25. marca 2022,
IP a i. (Zistenie
vecnej
správnosti
skutkového
stavu
vo
veci
samej), C‑609/21,
EU:C:2022:232,
body 24 a 25,
ako
aj
citovanú
judikatúru].
51      V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
ako
je
uvedené v bode 24
tohto
rozsudku,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
vo
svojej
odpovedi
na
žiadosť o vysvetlenie
zaslanej
Súdnemu
dvoru
uviedol
najmä
skutočnosti,
ktoré
ho
viedli k záveru,
že
nemecké
právo
je
uplatniteľné
na
spor
vo
veci
samej, a spresnil,
že
maltský
zákon o hazardných
hrách
sa
na
tento
spor
neuplatňuje.
52      V prejednávanej
veci
teda
vzhľadom
na
informácie,
ktoré
obsahuje
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ako
boli
potvrdené a spresnené v odpovedi
tohto
súdu
na
túto
žiadosť o vysvetlenie,
nie
je
zjavné,
že
by
požadovaný
výklad
práva
Únie
nemal
súvislosť s predmetom
sporu
vo
veci
samej
alebo
že
by
problém,
ktorému
čelí
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
bol
hypotetický.
Súdny
dvor
má
navyše k dispozícii
skutkové a právne
podklady
nevyhnutné
na
to,
aby
poskytol
užitočnú
odpoveď
na
otázky,
ktoré
mu
boli
položené.
53      Konkrétne
na
jednej
strane
žiadna
skutočnosť v spise,
ktorý
má
Súdny
dvor k dispozícii,
neumožňuje
pochybovať o relevantnosti
nemeckého
práva
na
vyriešenie
sporu
vo
veci
samej.
54      Podľa
článku 6
ods. 1
nariadenia
Rím
I
zmluva
uzavretá
medzi
spotrebiteľom a podnikateľom
sa
spravuje
právnym
poriadkom
krajiny
obvyklého
pobytu
tohto
spotrebiteľa
za
predpokladu,
že
sú
splnené
podmienky
stanovené v tomto
ustanovení, a to,
že
tento
predávajúci
alebo
dodávateľ
vykonáva
svoju
činnosť v krajine, v ktorej
má
uvedený
spotrebiteľ
obvyklý
pobyt,
alebo
akýmkoľvek
spôsobom
smeruje
túto
činnosť
do
tejto
krajiny
alebo
do
viacerých
krajín
vrátane
tejto
krajiny a že
zmluva
spadá
do
rozsahu
tejto
činnosti
(uznesenie
zo
14. marca 2024,
N1
Interactive, C‑429/22,
EU:C:2024:245,
bod 26 a citovaná
judikatúra). V prejednávanej
veci
je
nesporné,
že
pôvodný
hráč
mal
svoj
obvyklý
pobyt v Nemecku,
teda v krajine,
do
ktorej
žalované
vo
veci
samej
smerovali
svoju
ponuku
online
hazardných
hier.
Zmluva
uzavretá
medzi
týmto
hráčom a týmito
žalovanými
sa
preto
riadi
nemeckým
právom.
55      Ako
zdôraznil
generálny
advokát v bode 30
svojich
návrhov,
na
túto
úvahu
nemôže
mať
vplyv
skutočnosť,
že
uvedený
hráč
následne
postúpil
svoju
pohľadávku,
keďže
takáto
okolnosť
nemôže
zmeniť
povahu
zmluvy
uzavretej
medzi
tým
istým
hráčom a žalovanými
vo
veci
samej.
To
isté
platí
pre
skutočnosť,
ktorú
uviedla
nemecká
vláda
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
že
všeobecné
podmienky
uplatniteľné
na
túto
zmluvu
odkazujú
na
maltské
právo.
56      Článok 6
ods. 2
nariadenia
Rím
I
nepochybne
výslovne
stanovuje,
že
zmluvné
strany
si
môžu
podľa
článku 3
tohto
nariadenia
zvoliť
rozhodné
právo
pre
zmluvu,
na
ktorú
sa
vzťahuje
odsek
1
tohto
článku,
avšak
pod
podmienkou,
že
táto
voľba
nemôže
viesť k tomu,
že
spotrebiteľ
bude
zbavený
ochrany,
ktorú
mu
poskytujú
ustanovenia,
od
ktorých
sa
nemožno
odchýliť
dohodou
podľa
práva,
ktoré
by
bolo
rozhodné v prípade
absencie
voľby
na
základe
článku 6
ods. 1
uvedeného
nariadenia
(uznesenie
zo
14. marca 2024,
N1
Interactive, C‑429/22,
EU:C:2024:245,
bod 27 a citovaná
judikatúra).
57      Predkladajúci
vnútroštátny
súd,
ktorého
právomoc
rozhodnúť
spor
vo
veci
samej
podľa
článkov 4,
5,
17 a 18
nariadenia
č. 1215/2012
nie
je
spochybnená,
sa
domnieva,
že
voľba
uplatniteľného
práva,
ktorú
vykonali
žalované
vo
veci
samej a pôvodný
hráč,
teda
voľba
maltského
práva,
je v rozpore s týmto
pravidlom,
pretože
podľa
nemeckého
práva,
ktoré
by
sa v prípade
absencie
takejto
voľby
malo
uplatniť,
by
sa
táto
zmluva
mala
považovať
za
neplatnú,
keďže
jej
predmet
je
podľa
nemeckej
právnej
úpravy
uplatniteľnej
vo
veci
samej,
teda
GlüStV z roku
2012,
protiprávny.
58      V každom
prípade,
ako
uviedol
generálny
advokát v bode 31
svojich
návrhov,
na
určenie,
či
zmluva, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
má
protiprávny
predmet,
treba
zohľadniť
zákazy
stanovené
právom
krajiny, v ktorej
sa
mala
táto
zmluva
plniť,
teda v prejednávanej
veci
nemeckým
právom.
Hoci
je
pravda,
že
žalované
vo
veci
samej
poskytovali
svoje
služby
hazardných
hier z Malty,
nič
to
nemení
na
tom,
že
tieto
služby
využíval
pôvodný
hráč v Nemecku,
teda v krajine,
kde
sa
zúčastňoval
na
predmetných
hazardných
hrách a uskutočňoval
dotknuté
stávky.
59      Na
druhej
strane
aj
za
predpokladu,
že
by
uplatnenie
článku 56A
maltského
zákona o hazardných
hrách
mohlo
spôsobiť,
že
položené
otázky
budú
hypotetické,
predkladajúci
vnútroštátny
súd
vo
svojej
odpovedi
na
žiadosť o vysvetlenie
uvedenú v bode 24
tohto
rozsudku
spresnil,
že
žaloba
žalobcu
vo
veci
samej
bola
podaná
21. januára
2023,
teda
pred
12. júnom
2023,
čo
je
dátum
nadobudnutia
účinnosti
tohto
ustanovenia,
ktoré
nemá
retroaktívny
účinok, a v dôsledku
toho
nemôže
mať
vplyv
na
spor
vo
veci
samej.
60      V druhom
rade,
pokiaľ
ide o judikatúru,
na
ktorú
sa
odvoláva
talianska a maltská
vláda, a najmä
judikatúru
vyplývajúcu z rozsudkov z 11. marca 1980,
Foglia (104/79,
EU:C:1980:73),
zo
16. decembra
1981,
Foglia (244/80,
EU:C:1981:302), a z 21. januára
2003,
Bacardi‑Martini a Cellier des
Dauphins (C‑318/00,
EU:C:2003:41),
stačí
konštatovať,
podobne
ako
to
urobila
Komisia,
ako
aj
generálny
advokát v bodoch 38 a 86
až
89
svojich
návrhov,
že v prejednávanej
veci
sa
nezdá,
že
by
problém,
ktorému
čelí
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
bol
hypotetický a že
by
odpoveď
na
položené
otázky
nemusela
byť z tohto
dôvodu
nevyhnutná
na
vyriešenie
sporu
vo
veci
samej,
ani
že
by
bol
tento
spor
fiktívny.
61      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
považovať
za
prípustný.
O prvej, druhej a štvrtej otázke
62      Svojou
prvou,
druhou a štvrtou
otázkou,
ktoré
treba
preskúmať
spoločne,
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje
zákaz
organizovania
online
kasínových
hier,
najmä
hier
na
hracích
automatoch,
ako
aj
stávkových
hier,
akými
sú
napríklad
sekundárne
lotérie,
pokiaľ
jej
cieľom
je
nasmerovať
prirodzený
hráčsky
inštinkt
obyvateľstva
do
riadených a kontrolovaných
kanálov,
ako
aj
potláčať
rozvoj a šírenie
nepovolených
hazardných
hier
na
paralelných
trhoch, a to
po
prvé,
ak
existuje
značný
dopyt
hráčov
po online
hracích
automatoch,
po
druhé,
ak
dotknutý
členský
štát
okrem
toho
povolí
podobné
hry
vrátane
lotérií v kamenných
prevádzkach,
po
tretie,
ak
tento
členský
štát
umožňuje
ponuku
online
športových a dostihových
stávok
prostredníctvom
prevádzkovateľov s licenciou,
ako
aj
sprostredkovanie
zo
strany
súkromných
prevádzkovateľov
pri
predaji
produktov
štátnych
lotérií a iných
licencovaných
lotérií, a po
štvrté,
ak
právna
úprava
členského
štátu,
ktorého
prevádzkovateľ,
ktorý
chce
ponúkať
najmä
služby
sekundárnych
lotérií,
je
držiteľom
licencie,
sleduje
rovnaké
ciele
ako
právna
úprava
členského
štátu
stanovujúca
všeobecný
zákaz
ponuky
takýchto
služieb.
63      Podľa
ustálenej
judikatúry
činnosti
spočívajúce v umožnení
užívateľom
zúčastniť
sa
za
odplatu
na
peňažnej
hre
predstavujú
činnosti v oblasti
služieb v zmysle
článku 56 ZFEÚ.
Konkrétne
takéto
služby
patria
do
pôsobnosti
tohto
článku,
ak
je
poskytovateľ
usadený v inom
členskom
štáte,
než
je
ten, v ktorom
sa
služba
ponúka,
najmä
prostredníctvom
internetu
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
body 40 a 41,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
64      Opakovane
bolo
rozhodnuté,
že
každý
členský
štát,
na
ktorého
území
by
dochádzalo k ponuke
takýchto
služieb
prostredníctvom
internetu
zo
strany
takéhoto
prevádzkovateľa,
si
zachováva
možnosť
uložiť
mu,
aby
dodržiaval
obmedzenia
stanovené
jeho
právnou
úpravou v tejto
oblasti,
pokiaľ
tieto
obmedzenia
spĺňajú
požiadavky
vyplývajúce z práva
Únie,
najmä
čo
sa
týka
ich
nediskriminačnej
povahy a ich
proporcionality
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
bod 44 a citovaná
judikatúra).
65      V tomto
ohľade,
pokiaľ
ide o odôvodnenia,
ktoré
by
mohli
byť
uznané
pri
vnútroštátnych
opatreniach
obmedzujúcich
slobodné
poskytovanie
služieb
alebo
slobodu
usadiť
sa,
Súdny
dvor
opakovane
konštatoval,
že
ciele
sledované
vnútroštátnymi
právnymi
úpravami
prijatými v oblasti
hier a stávok
skúmané
ako
celok
sa
najčastejšie
viažu
na
ochranu
adresátov
dotknutých
služieb a všeobecnejšie
spotrebiteľov,
ako
aj
na
ochranu
verejného
poriadku.
Tiež
zdôraznil,
že
takéto
ciele
patria
medzi
naliehavé
dôvody
všeobecného
záujmu,
ktoré
môžu
odôvodňovať
zásahy
do
slobodného
poskytovania
služieb
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
bod 45 a citovaná
judikatúra).
66      Z judikatúry
Súdneho
dvora
teda
vyplýva,
že
každému
členskému
štátu
prináleží,
aby
posúdil,
či
je v kontexte
legitímnych
cieľov,
ktoré
sleduje,
nevyhnutné
úplne
alebo
čiastočne
zakázať
činnosti
takejto
povahy,
alebo
ich
stačí
len
obmedziť a stanoviť
na
tento
účel
prísnejšie
či
menej
prísne
spôsoby
kontroly,
pričom
nevyhnutnosť a proporcionalita
takto
prijatých
opatrení
sa
musia
posudzovať
len
vzhľadom
na
sledované
ciele a úroveň
ochrany,
ktorú
chcú
dotknuté
vnútroštátne
orgány
zaručiť
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
bod 46 a citovaná
judikatúra).
67      Vnútroštátnym
súdom
teda
prislúcha,
aby
overili,
či
je
obmedzenie
stanovené
členským
štátom
vhodné
na
zabezpečenie
dosiahnutia
cieľa
alebo
viacerých
cieľov
uvádzaných
týmto
členským
štátom
na
takej
úrovni
ochrany,
akú
uvedený
členský
štát
sleduje, a či
nejde
nad
rámec
toho,
čo
je
potrebné
na
ich
dosiahnutie
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Stoß a i., C‑316/07, C‑358/07
až C‑360/07, C‑409/07 a C‑410/07,
EU:C:2010:504,
bod 78,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
68      V rámci
tohto
posúdenia
musia
vnútroštátne
súdy
zohľadniť,
že
právna
úprava
hazardných
hier
patrí
medzi
oblasti, v ktorých
existujú
medzi
členskými
štátmi
značné
rozdiely,
pokiaľ
ide o morálny,
náboženský a kultúrny
charakter, a že v prípade
neexistencie
harmonizácie v tejto
oblasti
na
úrovni
Európskej
únie
prináleží
každému
členskému
štátu,
aby v týchto
oblastiach
určil
podľa
svojej
vlastnej
stupnice
hodnôt
požiadavky,
ktoré
si
vyžaduje
ochrana
predmetných
záujmov
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 24. januára
2013,
Stanleybet a i., C‑186/11 a C‑209/11,
EU:C:2013:33,
bod 24,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
69      Na
tento
účel
musia
vnútroštátne
súdy,
najmä
ak
majú,
ako
je
to
vo
veci
samej,
uplatňovať
právnu
úpravu
iného
členského
štátu,
použiť
akýkoľvek
procesný
nástroj,
ktorý
majú k dispozícii, a prípadne
konanie
podľa
článku 267 ZFEÚ.
70      Konkrétne
podľa
judikatúry
vzhľadom
na
voľnú
úvahu,
ktorou
disponujú
členské
štáty,
aby
rozhodli o úrovni
ochrany
spotrebiteľov a verejného
poriadku v oblasti
hazardných
hier,
sa
nevyžaduje,
aby
vzhľadom
na
kritérium
proporcionality
obmedzujúce
opatrenie
stanovené
orgánmi
členského
štátu
zodpovedalo
koncepcii
prijatej
všetkými
členskými
štátmi,
čo
sa
týka
spôsobov
ochrany
dotknutého
legitímneho
záujmu
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
bod 104 a citovaná
judikatúra).
71      V tejto
súvislosti
treba
však
pripomenúť,
že
vnútroštátna
právna
úprava
je
spôsobilá
zaručiť
dosiahnutie
uvedených
cieľov
len
vtedy,
ak
skutočne
zodpovedá
úsiliu
dosiahnuť
ich
koherentne a systematicky
(rozsudok z 22. septembra
2022,
Admiral Gaming Network a i., C‑475/20
až C‑482/20,
EU:C:2022:714,
bod 57,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
72      V prejednávanej
veci
treba
vzhľadom
na
judikatúru
citovanú v bode 65
tohto
rozsudku
najprv
konštatovať,
že
cieľom
spočívajúcim v nasmerovaní
prirodzeného
hráčskeho
inštinktu
obyvateľstva
do
riadených a kontrolovaných
kanálov,
ako
aj v potláčaní
rozvoja a šírenia
nepovolených
hazardných
hier
na
paralelných
trhoch
je
chrániť
na
jednej
strane
adresátov
dotknutých
služieb,
teda
spotrebiteľov, a na
druhej
strane
verejný
poriadok v oblasti
hazardných
hier. V dôsledku
toho
môže
odôvodniť
zásahy
do
slobodného
poskytovania
služieb.
73      Okrem
toho
treba
poznamenať,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
neuvádza
žiadnu
skutočnosť,
ktorá
by
mohla
preukázať,
že
vnútroštátna
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
obsahuje
diskriminačné
pravidlá
voči
prevádzkovateľom
usadeným v iných
členských
štátoch.
74      Vzhľadom
na
tieto
konštatovania
treba
ďalej
na
jednej
strane
preskúmať,
či
právna
úprava,
ktorá
má
vlastnosti
uvedené
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
je
vhodná
na
zabezpečenie
dosiahnutia
cieľa
uvedeného v bode 72
tohto
rozsudku, a to
na
úrovni
ochrany
sledovanej
dotknutým
členským
štátom,
ako
aj
koherentným a systematickým
spôsobom, a na
druhej
strane,
či
nejde
nad
rámec
toho,
čo
je
nevyhnutné
na
dosiahnutie
tohto
cieľa.
75      V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
podľa
judikatúry v prípade
otázok,
ktoré
majú
vnútroštátnemu
súdu
umožniť
posúdiť
súlad
vnútroštátnych
ustanovení s právom
Únie,
môže
Súdny
dvor
poskytnúť
prvky
výkladu
práva
Únie,
ktoré
tomuto
súdu
umožnia
vyriešiť
právny
problém,
ktorý
mu
bol
predložený.
To
isté
platí,
pokiaľ
ide o posúdenie
zlučiteľnosti
ustanovení
iného
členského
štátu,
než
je
členský
štát
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu, s právom
Únie
(pozri
rozsudok z 23. novembra
1989,
Eau de
Cologne & Parfümerie‑Fabrik 4711, C‑150/88,
EU:C:1989:594,
bod 12;
pozri
tiež v tomto
zmysle a analogicky
rozsudok z 8. decembra
2022,
Luxury Trust
Automobil, C‑247/21,
EU:C:2022:966,
bod 67 a citovanú
judikatúru).
76      Po
prvé,
pokiaľ
ide o skutočnosť,
že
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
povoľuje
ponuku
podobných
hier,
vrátane
lotérií, v kamenných
prevádzkach, z ustálenej
judikatúry
vyplýva,
že
samotné
vlastnosti
ponuky
hazardných
hier
prostredníctvom
internetu
sa v porovnaní s bežným
trhom s takýmito
hrami
môžu
javiť
ako
zdroj
rôznych
väčších
rizík v oblasti
ochrany
spotrebiteľov a predovšetkým
mládeže a osôb s osobitnou
náklonnosťou k hre
alebo
schopných
vypestovať
si
takúto
náklonnosť.
Okrem neexistencie
priameho
kontaktu
medzi
spotrebiteľom a poskytovateľom
osobitná
jednoduchosť a nepretržitosť
prístupu k hrám
ponúkaným
na
internete,
ako
aj
objem a možná
vysoká
frekvencia
takejto
ponuky
medzinárodnej
povahy, a to v prostredí,
pre
ktoré
je
charakteristická
izolácia
hráča,
anonymita a neexistencia
spoločenskej
kontroly,
predstavujú
toľko
faktorov,
ktoré
by
mohli
dopomôcť k rozvoju
závislosti
od
hry a k neprimeraným
výdavkom s tým
súvisiacim, a následne
aj k zvýšeniu
takých
súvisiacich
negatívnych
dôsledkov
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
bod 103; z 30. júna
2011,
Zeturf, C‑212/08,
EU:C:2011:437,
bod 80,
ako
aj z 28. februára
2018,
Sporting Odds, C‑3/17,
EU:C:2018:130,
bod 41 a citovanú
judikatúru).
77      Vzhľadom
na
voľnú
úvahu,
ktorou
disponujú
členské
štáty,
pokiaľ
ide o určenie
úrovne
ochrany
spotrebiteľov a verejného
poriadku v oblasti
hazardných
hier,
tak
opatrenie
zákazu
týkajúce
sa
akejkoľvek
ponuky
hazardných
hier
prostredníctvom
internetu
môže
byť v zásade
považované
za
vhodné
na
dosiahnutie
legitímnych
cieľov,
ako
je
cieľ
uvedený v bode 72
tohto
rozsudku,
hoci
ponuka
takýchto
hier
prostredníctvom
tradičných
kanálov
je
naďalej
povolená
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
body 104 a 105,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
78      Po
druhé
okolnosť
uvedená
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
podľa
ktorej
napriek
tomuto
zákazu v prejednávanej
veci
existuje
v Nemecku značný
dopyt
hráčov
po online
hracích
automatoch,
nemôže
spochybniť
tento
záver.
Existencia
značného
dopytu
po
takýchto
online
službách
totiž
vôbec
neznamená,
že
neexistuje
taký
veľký
počet
hráčov,
ktorí
sú z dôvodu
reštriktívnej
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
odklonení
od
služieb
ponúkaných
online a nasmerovaní k tomu,
aby
využívali
služby
ponúkané v kamenných
prevádzkach. V dôsledku
toho
nemôže
takáto
okolnosť
preukázať,
že
právna
úprava, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
nie
je
vhodná
na
zabezpečenie
dosiahnutia
cieľa
uvedeného v bode 82
tohto
rozsudku.
79      Po
tretie,
pokiaľ
ide o okolnosť,
že
na
niektoré
druhy
online
hazardných
hier, a to
športové a dostihové
stávky,
ako
aj
na
sprostredkovanie
predaja
produktov
štátnych
lotérií a iných
licencovaných
lotérií,
sa
nevzťahuje
zákaz, o ktorý
ide
vo
veci
samej,
Súdny
dvor
rozhodol,
že
rôzne
druhy
hazardných
hier
môžu
vykazovať
značné
rozdiely,
najmä
pokiaľ
ide o ich
konkrétne
spôsoby
organizácie,
objem
stávok a výhier,
ktoré
ich
charakterizujú,
počet
potenciálnych
hráčov,
ktorí
sa
ich
môžu
zúčastniť,
ich
prezentáciu,
frekvenciu,
krátkosť
alebo
opakujúcu
sa
povahu a o reakcie,
ktoré
vyvolávajú u hráčov
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
bod 62,
ako
aj z 8. septembra
2010,
Stoß a i., C‑316/07, C‑358/07
až C‑360/07, C‑409/07 a C‑410/07,
EU:C:2010:504,
bod 95).
80      Okolnosť,
že
rôzne
druhy
hazardných
hier
podliehajú
napríklad
zákazu,
prípadne
verejnému
monopolu
alebo
režimu
povolení
vydávaných
súkromným
prevádzkovateľom,
nemôže
vzhľadom
na
sledované
legitímne
ciele
sama
osebe
viesť k znemožneniu
odôvodnenia
opatrení,
ktoré
sa
na
prvý
pohľad
javia
ako
najreštriktívnejšie a najúčinnejšie.
Takáto
rôznosť
právnych
režimov
totiž
sama
osebe
nie
je
spôsobilá
ovplyvniť
vhodnosť
takýchto
opatrení
na
dosiahnutie
cieľa
spočívajúceho v prevencii
podnecovania
občanov
na
neprimerané
výdavky
súvisiace s hrou a v boji
proti
závislosti
od
hry
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
bod 63).
81      V prejednávanej
veci
sa
športové
stávky
podstatne
odlišujú
od
iných
online
hazardných
hier,
ako
sú
kasínové
hry,
keďže
jednak
svojím
predmetom
sú
určené
menšiemu
okruhu
hráčov a jednak
ich
frekvencia
závisí
od
frekvencie
športových
podujatí,
ktorých
sa
týkajú.
Tieto
konštatovania
platia o to
viac
pre
online
dostihové
stávky,
ktoré
podľa
vyhlásení
nemeckej
vlády
na
pojednávaní
predstavovali v roku
2020
len
veľmi
malý
podiel
na
dotknutom
trhu.
82      Naproti
tomu
kasínové
hry
na
internete
môžu
prilákať
akúkoľvek
kategóriu
verejnosti a najmä
veľmi
mladú
časť
verejnosti, a to
aj z dôvodu
ich
grafickej
prezentácie a všeobecne
jednoduchých
pravidiel,
ktorými
sa
riadia.
Okrem
toho
frekvencia
potenciálneho
prístupu k tomuto
typu
hier v zásade
nie
je
obmedzená.
83      Úvahy uvedené v bode 81 týkajúce sa športových stávok platia aj v prípade sprostredkovania
predaja
produktov
lotérií
súkromnými
prevádzkovateľmi,
najmä
pokiaľ
ide o frekvenciu
potenciálneho
prístupu,
ako
aj
konkrétne
spôsoby
organizácie
takýchto
lotérií,
ktorá
je v Nemecku
vyhradená
verejným
prevádzkovateľom.
84      Napokon z hľadiska
záruk
poskytovaných
hráčom v prípade
výhry
belgická
vláda a v podstate
aj
nemecká
vláda
na
pojednávaní
tvrdili,
že
sekundárne
lotérie
nemožno
porovnávať s „primárnymi“
lotériami,
keďže
riziko
nezaplatenia v prípade
veľkých
výhier v rámci
týchto
lotérií
takmer
neexistuje,
pričom
sumy
zodpovedajúce
potenciálnym
výhram
sú v zásade k dispozícii
pred
žrebovaním.
85      V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že
predkladajúci
vnútroštátny
súd
tiež
uvádza
otázky,
ktoré
vyplývajú z toho,
že
sa
zdá,
že
dotknutý
členský
štát
nepreukázal,
že
by
pred
prijatím
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
disponoval
vedeckými
dôkazmi o tom,
že
nepovolené
hry
predstavujú
osobitné
nebezpečenstvo.
86      Súdny
dvor v tejto
súvislosti
rozhodol,
že
ak
sa
členský
štát
chce
dovolávať
osobitného
cieľa
na
účely
odôvodnenia
prekážky
slobody
poskytovania
služieb
vyplývajúcej z vnútroštátneho
obmedzujúceho
opatrenia,
prináleží
mu,
aby
poskytol
súdu,
ktorým
má
rozhodnúť o tejto
otázke,
všetky
informácie,
ktoré
mu
umožnia
uistiť
sa,
že
toto
opatrenie
vyhovuje
požiadavkám
vyplývajúcim
zo
zásady
proporcionality
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Stoß a i., C‑316/07, C‑358/07
až C‑360/07, C‑409/07 a C‑410/07,
EU:C:2010:504,
bod 71,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
87      Súdny
dvor
však
takisto
rozhodol,
že z tejto
judikatúry
nemožno
vyvodiť,
že
členskému
štátu
sa
odoberá
možnosť
preukázať,
že
obmedzujúce
vnútroštátne
opatrenie
spĺňa
takéto
požiadavky,
výlučne z dôvodu,
že
tento
členský
štát
nie
je
schopný
predložiť
štúdie,
ktoré
slúžili
ako
základ
na
prijatie
predmetnej
právnej
úpravy
(rozsudok z 8. septembra
2010,
Stoß a i., C‑316/07, C‑358/07
až C‑360/07, C‑409/07 a C‑410/07,
EU:C:2010:504,
bod 72).
88      Okolnosť
uvedená v bode 85
tohto
rozsudku
preto
nemôže
sama
osebe
spochybniť
proporcionalitu a najmä
vhodnosť
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej.
89      Navyše
treba
poznamenať,
že
informácie
poskytnuté
Súdnemu
dvoru,
ako
vyplývajú
najmä z písomných
pripomienok
nemeckej
vlády
založených
na
oficiálnych
komentároch
ku
GlüStV z roku
2012,
majú
preukázať
existenciu
skutočností,
ktoré
môžu
preukázať
proporcionalitu a najmä
vhodnosť
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej.
90      Po
štvrté
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd
pýta,
či
taký
zákaz,
akým
je
zákaz
sekundárnych
lotérií,
možno
považovať
za
odôvodnený,
ak
právna
úprava
členského
štátu,
ktorý
dotknutému
prevádzkovateľovi
udelil
licenciu,
sleduje
rovnaké
ciele
ako
právna
úprava
členského
štátu
určenia.
91      V tejto
súvislosti
stačí
pripomenúť,
že
vzhľadom
na
neexistenciu
harmonizácie právnej
úpravy v oblasti
hazardných
hier
ponúkaných
online
na
úrovni
Únie,
ako
aj
na
významné
rozdiely
medzi
sledovanými
cieľmi a úrovňami
ochrany,
ktoré
sledujú
právne
úpravy
rôznych
členských
štátov,
samotnú
skutočnosť,
že
prevádzkovateľ
legálne
ponúka
služby v členskom
štáte,
kde
je
usadený a v zásade
už
podlieha
zákonným
podmienkam a kontrolám
zo
strany
príslušných
orgánov
tohto
posledného
uvedeného
členského
štátu,
nemožno
považovať
za
dostatočnú
záruku
ochrany
domácich
spotrebiteľov
pred
nebezpečenstvom
podvodu a trestnej
činnosti
vzhľadom
na
ťažkosti, s ktorými
sa
môžu v takomto
kontexte
stretnúť
orgány
členského
štátu
usadenia
pri
hodnotení
odborných
vlastností a bezúhonnosti
dotknutých
prevádzkovateľov
(rozsudok z 15. septembra
2011,
Dickinger a Ömer, C‑347/09,
EU:C:2011:582,
bod 96,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
92      Z toho
vyplýva,
že
aj
za
predpokladu,
že
dva
členské
štáty
sledujú v rámci
svojich
príslušných
právnych
úprav v oblasti
hazardných
hier
podobné
alebo
dokonca
rovnaké
ciele,
nielen
úroveň
ochrany
sledovaná
každým z nich a prostriedky
na
jej
dosiahnutie
sa
môžu
líšiť,
ale
ani
potenciálne
ťažkosti
uvedené v predchádzajúcom
bode
tohto
rozsudku
nemožno
nevyhnutne
považovať
za
vylúčené.
93      Skutočnosti
uvádzané
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom
preto
nemôžu
spochybniť
ani
proporcionalitu,
ani
koherenciu,
ani
systematickú
povahu
takej
právnej
úpravy, o akú
ide
vo
veci
samej.
94      Tento
záver
nemožno
spochybniť
tvrdením
žalovaných
vo
veci
samej,
podľa
ktorého
zákaz, o ktorý
ide
vo
veci
samej,
existuje
súbežne s režimom
predchádzajúceho
povolenia
vo
forme
koncesií,
ktorý
je
stanovený
pre
online
hracie
automaty v spolkovej
krajine
Šlezvicko‑Holštajnsko.
Nemecká
vláda
na
pojednávaní
pripustila,
že
spolková
krajina
Šlezvicko‑Holštajnsko
pristúpila
ku
GlüStV z roku
2012
až
9. februára
2013.
Na
jednej
strane
však
takisto
uviedla,
že
liberálnejšia
právna
úprava
prijatá
touto
spolkovou
krajinou
sa
uplatňovala
len
počas
krátkeho
obdobia, a na
druhej
strane,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdila
maltská
vláda
na
pojednávaní,
niekoľko
koncesií,
ktoré
pretrvávali
aj
po
roku
2013,
bolo
na
území
dotknutej
spolkovej
krajiny
obmedzených.
95      Ako
však
Súdny
dvor
rozhodol,
aj
keby
právna
úprava
spolkovej
krajiny,
ktorá
je
liberálnejšia
ako
právna
úprava
platná v iných
spolkových
krajinách,
mohla
prípadne
narušiť
celkovú
koherenciu
dotknutej
právnej
úpravy,
odchylná
právna
situácia
spolkovej
krajiny
obmedzená
ratione
temporis a ratione
loci nemôže
za
okolností
vo
veci
samej
vážne
spochybniť
spôsobilosť
obmedzení
uplatniteľných
vo
všetkých
ostatných
spolkových
krajinách
na
dosiahnutie
legitímnych
cieľov
všeobecného
záujmu,
ktoré
sledujú
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 12. júna
2014,
Digibet a Albers, C‑156/13,
EU:C:2014:1756,
bod 36).
96      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
na
prvú,
druhú a štvrtú
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 56 ZFEÚ
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
stanovuje
zákaz
organizovania
online
kasínových
hier,
najmä
hier
na
hracích
automatoch,
ako
aj
stávkových
hier,
akými
sú
napríklad
sekundárne
lotérie,
pokiaľ
jej
cieľom
je
nasmerovať
prirodzený
hráčsky
inštinkt
obyvateľstva
do
riadených a kontrolovaných
kanálov,
ako
aj
potláčať
rozvoj a šírenie
nepovolených
hazardných
hier
na
paralelných
trhoch, a to
aj
vtedy,
ak:
–        existuje
značný
dopyt
hráčov
po online
hracích
automatoch,
–        dotknutý
členský
štát
okrem
toho
povolí
podobné
hry
vrátane
lotérií v kamenných
prevádzkach,
–        tento
členský
štát
umožňuje
ponuku
online
športových a dostihových
stávok
prostredníctvom
prevádzkovateľov s licenciou,
ako
aj
sprostredkovanie
zo
strany
súkromných
prevádzkovateľov
pri
predaji
produktov
štátnych
lotérií a iných
licencovaných
lotérií
a
–        právna
úprava
členského
štátu,
ktorého
prevádzkovateľ,
ktorý
chce
ponúkať
najmä
služby
sekundárnych
lotérií,
je
držiteľom
licencie,
sleduje
rovnaké
ciele
ako
právna
úprava
členského
štátu
stanovujúca
všeobecný
zákaz
ponuky
takýchto
služieb.
O tretej otázke
97      Svojou
treťou
otázkou
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
tomu,
aby
sa v rámci
daného
sporu
uznali
právne
dôsledky
zákazu
online
kasínových
hier,
ak
po
tom,
čo
nastali
skutočnosti,
ktoré
môžu
viesť k týmto
dôsledkom,
bolo
prijaté
rozhodnutie
nahradiť
tento
zákaz
systémom
predchádzajúceho
povolenia a bolo
zavedené
prechodné
obdobie,
počas
ktorého
by
ponuky
hier,
ktoré
by
mohli
byť v súlade s budúcou
právnou
úpravou,
boli
uznané
pod
podmienkou
dodržania
určitých
požiadaviek.
98      Treba
pripomenúť,
že
pri
preskúmaní
proporcionality,
ktoré
má
vykonať
vnútroštátny
súd,
musí
tento
súd
vykonať
celkové
posúdenie
okolností
súvisiacich s prijatím a uplatňovaním
dotknutej
obmedzujúcej
právnej
úpravy
podľa
nie
statického,
ale
dynamického
prístupu v tom
zmysle,
že
musí
zohľadniť
vývoj
okolností
po
prijatí
tejto
právnej
úpravy
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
14. júna
2017,
Online
Games a i., C‑685/15,
EU:C:2017:452,
body 52 a 53,
ako
aj
citovanú
judikatúru, a uznesenie z 18. mája
2021,
Fluctus a i., C‑920/19,
EU:C:2021:395,
bod 46).
99      Podľa
judikatúry
však
samotná
okolnosť
zmeny
regulačného
rámca
uplatniteľného v členskom
štáte
nemôže
spochybniť
proporcionalitu a koherentnosť
tohto
rámca,
ako
platil
pred
touto
zmenou.
Ako
Súdny
dvor
opakovane
rozhodol,
taká
politika
kontrolovaného
rozširovania
činností v oblasti
hazardných
hier,
akou
je
nahradenie
režimu
zákazu
režimom
predchádzajúceho
povolenia,
môže
byť v súlade
tak s cieľom
spočívajúcim v predchádzaní
prevádzkovaniu
činností v oblasti
hazardných
hier
na
kriminálne
alebo
podvodné
účely,
ako
aj s cieľom
predchádzať
podnecovaniu
na
vynakladanie
neprimeraných
výdavkov
súvisiacich s hrami a s cieľom
bojovať
proti
závislosti
od
týchto
hier
tým,
že
spotrebiteľov
nasmeruje k ponuke
pochádzajúcej
od
povolených
prevádzkovateľov,
teda
ponuke,
ktorá
by
mala
byť
chránená
pred
kriminálnymi
faktormi a vytvorená
tak,
aby
lepšie
chránila
spotrebiteľov
pred
neprimeranými
výdavkami a hráčskou
závislosťou
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 28. februára
2018,
Sporting Odds, C‑3/17,
EU:C:2018:130,
bod 29).
100    Na
účely
dosiahnutia
tohto
cieľa
spočívajúceho v usmernení
do
kontrolovanej
oblasti
musia
oprávnení
prevádzkovatelia
predstavovať
spoľahlivú,
ale
zároveň
aj
atraktívnu
alternatívu k zakázaným
činnostiam,
čo
môže
zahŕňať
najmä
využitie
nových
techník
distribúcie
(rozsudok z 28. februára
2018,
Sporting Odds, C‑3/17,
EU:C:2018:130,
bod 29). Z judikatúry
však
vyplýva,
že
ak
členský
štát
vykoná
reformu,
ktorou
sa
zavádza
režim
predchádzajúceho
administratívneho
povolenia,
pokiaľ
ide o ponuku
niektorých
druhov
hazardných
hier,
táto
reforma
musí
byť
založená
na
objektívnych,
nediskriminačných a vopred
známych
kritériách,
čím
sa
vymedzí
výkon
voľnej
úvahy
vnútroštátnych
orgánov,
aby
nemohla
byť
využívaná
svojvoľne
(pozri
rozsudok
zo
4. februára
2016,
Ince, C‑336/14,
EU:C:2016:72,
bod 55 a citovanú
judikatúru).
101    Politiku
kontrolovaného
rozširovania
činností
hazardných
hier
však
možno
považovať
za
koherentnú
len
pod
podmienkou,
že
jednak
kriminálne a podvodné
činnosti
spojené s hrami a jednak
hráčska
závislosť
mohli v čase
skutkových
okolností, o ktoré
ide
vo
veci
samej,
predstavovať
pre
dotknutý
členský
štát
problém a že
rozšírenie
povolených a regulovaných
činností
mohlo
takýto
problém
napraviť
(pozri
rozsudky z 28. februára
2018,
Sporting Odds, C‑3/17,
EU:C:2018:130,
bod 31,
ako
aj z 11. júna
2015,
Berlington Hungary a i., C‑98/14,
EU:C:2015:386,
bod 71 a citovanú
judikatúru).
102    Ako
uviedla
nemecká
vláda
tak
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
ako
aj
na
pojednávaní, v prejednávanej
veci
práve
takéto
okolnosti a najmä
značný
dopyt
po online
hracích automatoch,
na
ktorý
sa
odvoláva
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
ako
aj
existencia
„paralelného
trhu“ s dotknutými
službami
odôvodnili
reformy
zavedené v Nemecku,
ktorých
sa
týka
tretia
otázka.
103    Za
týchto
podmienok
skutočnosť,
že
počas
prechodného
obdobia
sa
spolkové
krajiny
na
základe
obežníka
uvedeného v bode 31
tohto
rozsudku
rozhodli
uplatňovať
existujúci
právny
rámec
len
voči
poskytovateľom
hier,
ktorí
nemôžu
spĺňať
požiadavky
budúcej
právnej
úpravy,
nemôže
mať
vplyv
na
právne
dôsledky,
ktoré
by
prípadne
bolo
potrebné
priznať
zákazu, o ktorý
ide
vo
veci
samej.
104    Na
jednej
strane
sa
totiž
zdá,
že
cieľom
takéhoto
prechodného
výnimočného
režimu
je
zabezpečiť,
aby
sa
prechod z režimu, o ktorý
ide
vo
veci
samej,
na
liberálnejší
režim
uskutočnil
za
čo
najlepších
podmienok
právnej
istoty.
Na
druhej
strane
uplatniteľnosť
takéhoto
prechodného
režimu v prípade
takých
poskytovateľov
hier,
akými
sú
žalované
vo
veci
samej,
môže
byť v rámci
takého
sporu,
akým
je
spor
vo
veci
samej,
len
hypotetická.
Okrem
toho
aj
za
predpokladu,
že
by
sa
tento
prechodný
režim
mohol
uplatniť v určitých
prípadoch,
takáto
okolnosť
nemôže
sama
osebe
spochybniť
koherenciu a primeranosť
právneho
režimu, o ktorý
ide
vo
veci
samej, a nezdá
sa,
že
by
mohla
viesť k výsledku,
ktorý
by
bol v rozpore
so
sledovaným
cieľom
(pozri v tomto
zmysle a analogicky
rozsudok z 8. septembra
2010,
Carmen
Media Group, C‑46/08,
EU:C:2010:505,
body 106 a 110).
105    Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
na
tretiu
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 56 ZFEÚ
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
tomu,
aby
sa v rámci
daného
sporu
uznali
právne
dôsledky
zákazu
online
kasínových
hier,
ak
po
tom,
čo
nastali
skutočnosti,
ktoré
môžu
viesť k týmto
dôsledkom,
bolo
prijaté
rozhodnutie
nahradiť
tento
zákaz
systémom
predchádzajúceho
povolenia a bolo
zavedené
prechodné
obdobie,
počas
ktorého
by
ponuky
hier,
ktoré
by
mohli
byť v súlade s budúcou
právnou
úpravou,
boli
uznané
pod
podmienkou
dodržania
určitých
požiadaviek.
O piatej a šiestej otázke
106    Svojou
piatou a šiestou
otázkou,
ktoré
treba
preskúmať
spoločne,
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 56 ZFEÚ
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
uznaniu
neplatnosti
zmluvy
uzavretej
medzi
spotrebiteľom s bydliskom v jednom
členskom
štáte a prevádzkovateľom,
ktorý
ponúka
online
služby
sekundárnych
lotérií z iného
členského
štátu,
ak
podľa
právnej
úpravy
prvého
členského
štátu
je
udelenie
licencie
na
organizovanie
takýchto
stávok
vylúčené v prípade
súkromných
prevádzkovateľov.
107    Ako
je
uvedené v bode 22
tohto
rozsudku, z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania
vyplýva,
že
podľa
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
ako
ju
vykladajú
nemecké
súdy,
sa
sekundárne
lotérie
považujú
za
jednoduché
stávky
na
internete,
na
ktoré
sa
tak
vzťahuje
zákaz
online
hazardných
hier
uplatniteľný
vo
veci
samej.
108    Preto
okolnosť,
že
podľa
právnej
úpravy, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
je
organizovanie
lotérií
vyhradené
verejným
prevádzkovateľom,
nemôže
mať
nijaký
vplyv
na
vyriešenie
sporu
vo
veci
samej.
Na
jednej
strane
sa
totiž
podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
tento
spor
týka
len
stávok
prehratých v rámci
účasti
pôvodného hráča
na
sekundárnych
lotériách a na
druhej
strane
podľa
vysvetlení,
ktoré
poskytla
nemecká
vláda
tak
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
ako
aj
na
pojednávaní,
organizovanie a sprostredkovanie
takýchto
lotérií
bolo
podľa
tejto
právnej
úpravy
zakázané
každému
prevádzkovateľovi a nie
výlučne
prevádzkovateľom,
ktorí
nie
sú
pod
kontrolou
štátu.
109    Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
na
piatu a šiestu
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 56 ZFEÚ
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
uznaniu
neplatnosti
zmluvy
uzavretej
medzi
spotrebiteľom s bydliskom v jednom
členskom
štáte a prevádzkovateľom,
ktorý
ponúka
online
služby
sekundárnych
lotérií z iného
členského
štátu,
ak
podľa
právnej
úpravy
prvého
členského
štátu
je
udelenie
licencie
na
organizovanie
takýchto
stávok
vylúčené v prípade
súkromných
prevádzkovateľov.
O siedmej otázke
110    Svojou
siedmou
otázkou
sa
predkladajúci vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
článok 56 ZFEÚ a zásada
zákazu
zneužitia
práva
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
tomu,
aby
spotrebiteľ,
ktorý
sa z členského
štátu
svojho
obvyklého
pobytu
zúčastnil
na
hazardných
hrách,
ktoré
na
internete
ponúka
prevádzkovateľ,
ktorý
nemá
licenciu
vydanú
týmto
členským
štátom,
ale
iným
členským
štátom,
podal
proti
tomuto
prevádzkovateľovi
občianskoprávnu
žalobu o vrátenie
svojich
stávok z dôvodu
neplatnosti
dotknutej
zmluvy o hazardných
hrách v súlade s uplatniteľným
zmluvným
právom.
111    V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
ako
uviedol
generálny
advokát v bode 30
svojich
návrhov,
že
otázka,
či
je
daná
zmluva
neplatná,
ak
je
jej
predmet
protiprávny, a či
táto
neplatnosť
vedie v prípade
každej
zmluvnej
strany k vzniku
nároku
na
vrátenie
výhod,
ktoré
získala
na
základe
tejto
zmluvy,
patrí
do
pôsobnosti
práva
upravujúceho
uvedenú
zmluvu
podľa
článku 10
ods. 1 a článku 12
ods. 1 písm. e)
nariadenia
Rím
I. V prejednávanej
veci,
ako
vyplýva z bodov 53
až
58
tohto
rozsudku,
je
právom,
ktorým
sa
spravuje
zmluva
uzavretá
medzi
pôvodným
hráčom a žalovanými
vo
veci
samej,
nemecké
právo.
112    Okrem
toho,
ako
uviedol
generálny
advokát v bode 93
svojich
návrhov,
keďže,
ako
vyplýva z úvah
formulovaných v súvislosti s prvou
až
šiestou
otázkou,
článok 56 ZFEÚ
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
nebráni
takej
právnej
úprave,
aká
je
opísaná
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom,
neplatnosť
takej
zmluvy,
akou
je
zmluva
uzavretá
medzi
pôvodným
hráčom a žalovanými
vo
veci
samej,
ktorej
predmet
je
podľa
tejto
právnej
úpravy
protiprávny,
nemôže
predstavovať
samostatné
obmedzenie
slobodného
poskytovania
služieb,
ktoré
si
vyžaduje
samostatné
posúdenie
jeho
zákonnosti,
ale
nevyhnutný
dôsledok
nezákonnosti
tejto
zmluvy.
113    Je
pravda,
že
podľa
judikatúry,
na
ktorú
sa
odvoláva
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
sa
osoby
podliehajúce
súdnej
právomoci
nemôžu
podvodne
alebo
zneužívajúcim
spôsobom
dovolávať
noriem
Únie
(rozsudok z 28. júla
2016,
Kratzer, C‑423/15,
EU:C:2016:604,
bod 37).
Ako
však
uviedol
generálny
advokát v bode 94
svojich
návrhov, v tomto prípade
žaloba o vrátenie
plnenia
podaná
vo
veci
samej
nie
je
založená
na
práve
Únie,
ale v celom
rozsahu
na
nemeckom
práve.
114    Napokon,
hoci
nemožno
vylúčiť,
že v takom
prípade, o aký
ide
vo
veci
samej,
hráč
mohol
využiť
služby
ponúkané
takými
podnikmi,
akými
sú
žalované
vo
veci
samej,
pričom
si
bol
plne
vedomý
zákazu,
akým
je
zákaz
uplatniteľný
na
tento
spor, a jeho
prípadných
dôsledkov,
takúto
otázku
možno
vyriešiť
len
na
základe
uplatniteľného
vnútroštátneho
práva.
115    Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
treba
na
siedmu
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 56 ZFEÚ a zásada
zákazu
zneužitia
práva
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
nebránia
tomu,
aby
spotrebiteľ,
ktorý
sa z členského
štátu
svojho
obvyklého
pobytu
zúčastnil
na
hazardných
hrách,
ktoré
na
internete
ponúka
prevádzkovateľ,
ktorý
nemá
licenciu
vydanú
týmto
členským
štátom,
ale
iným
členským
štátom,
podal
proti
tomuto
prevádzkovateľovi
občianskoprávnu
žalobu o vrátenie
svojich
stávok z dôvodu
neplatnosti
dotknutej
zmluvy o hazardných
hrách v súlade s uplatniteľným
zmluvným
právom.
O trovách
116    Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný
charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(piata
komora)
rozhodol
takto:
1.      Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje zákaz organizovania online kasínových hier, najmä hier na hracích automatoch, ako aj stávkových hier, akými sú napríklad online stávky na výsledky žrebovania lotérií, pokiaľ jej cieľom je nasmerovať prirodzený hráčsky inštinkt obyvateľstva do riadených a kontrolovaných kanálov, ako aj potláčať rozvoj a šírenie nepovolených hazardných hier na paralelných trhoch, a to aj vtedy, ak:
–        existuje značný dopyt hráčov po online hracích automatoch,
–        dotknutý členský štát okrem toho povolí podobné hry vrátane lotérií v kamenných prevádzkach,
–        tento členský štát umožňuje ponuku online športových a dostihových stávok prostredníctvom prevádzkovateľov s licenciou, ako aj sprostredkovanie zo strany súkromných prevádzkovateľov pri predaji produktov štátnych lotérií a iných licencovaných lotérií a
–        právna úprava členského štátu, ktorého prevádzkovateľ, ktorý chce ponúkať najmä služby online stávok na výsledky žrebovania lotérií, je držiteľom licencie, sleduje rovnaké ciele ako právna úprava členského štátu stanovujúca všeobecný zákaz ponuky takýchto služieb.
2.      Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby sa v rámci daného sporu uznali právne dôsledky zákazu online kasínových hier, ak po tom, čo nastali skutočnosti, ktoré môžu viesť k týmto dôsledkom, bolo prijaté rozhodnutie nahradiť tento zákaz systémom predchádzajúceho povolenia a bolo zavedené prechodné obdobie, počas ktorého by ponuky hier, ktoré by mohli byť v súlade s budúcou právnou úpravou, boli uznané pod podmienkou dodržania určitých požiadaviek.
3.      Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni uznaniu neplatnosti zmluvy uzavretej medzi spotrebiteľom s bydliskom v jednom členskom štáte a prevádzkovateľom, ktorý ponúka služby online stávok na výsledky žrebovania lotérií z iného členského štátu, ak podľa právnej úpravy prvého členského štátu je udelenie licencie na organizovanie takýchto stávok vylúčené v prípade súkromných prevádzkovateľov.
4.      Článok 56 ZFEÚ a zásada zákazu zneužitia práva sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby spotrebiteľ, ktorý sa z členského štátu svojho obvyklého pobytu zúčastnil na hazardných hrách, ktoré na internete ponúka prevádzkovateľ, ktorý nemá licenciu vydanú týmto členským štátom, ale iným členským štátom, podal proti tomuto prevádzkovateľovi občianskoprávnu žalobu o vrátenie svojich stávok z dôvodu neplatnosti dotknutej zmluvy o hazardných hrách v súlade s uplatniteľným zmluvným právom.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
angličtina