Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEJ ADVOKÁTKY
JULIANE KOKOTT
prednesené 19. júna 2025(1)
Vec C-738/22 P
Google LLC,
Alphabet Inc.
proti
Európskej komisii
„ Odvolanie – Hospodárska súťaž – Zneužitie dominantného postavenia – Inteligentné mobilné zariadenia – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 102 ZFEÚ a článku 54 Dohody o EHP – Operačný systém Google Android – Zmluvné obmedzenia – Viazanie aplikácií na vyhľadávanie a prehliadanie Google Search a Chrome s obchodom s aplikáciami Play Store – Antifragmentačné záväzky – Platby za exkluzivitu – Účinky vylúčenia – Hypoteticky rovnako efektívny konkurent – Objektívne odôvodnenie – Jediné a trvajúce porušovanie – Prepočítanie pokuty “
Obsah
I.
Úvod
II.
Okolnosti predchádzajúce sporu
A.
Skutkové okolnosti
B.
Sporné rozhodnutie
C.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
1.
Konanie na Všeobecnom súde
2.
Napadnutý rozsudok
III.
Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
IV.
Posúdenie
A.
Konštatovanie porušenia (prvý až piaty odvolací dôvod)
1.
Posúdenie DDMA (prvý a druhý odvolací dôvod)
a)
Príčinná súvislosť medzi DDMA a ich účinkami vylúčenia (prvá, tretia a štvrtá časť prvého odvolacieho dôvodu)
1)
Zohľadnenie DPP pri analýze DDMA (prvá časť prvého odvolacieho dôvodu)
2)
Rozdiel medzi predvoleným nastavením a predinštaláciou (tretia časť prvého odvolacieho dôvodu)
i)
Žiadne nové posúdenie skutkových okolností v odvolacom konaní
ii)
Žiadne posúdenie účinkov praktiky oddelene od jej kontextu
3)
Údajná zložka DDMA prospešná pre hospodársku súťaž a požiadavka kontrafaktuálneho posúdenia (štvrtá časť prvého odvolacieho dôvodu)
b)
Spôsobilosť DDMA vylúčiť rovnako efektívnych konkurentov (druhá časť prvého odvolacieho dôvodu a druhý odvolací dôvod)
1)
Posúdenie účinkov vylúčenia DDMA vo vzťahu k „rovnako efektívnym konkurentom“ a dôvodov správania používateľov
i)
Východisko judikatúry týkajúcej sa viazania
ii)
Konštatovania Všeobecného súdu v súvislosti s účinkami vylúčenia DDMA
–
Vytvorenie „efektu statusu quo“ prostredníctvom predinštalácie
–
Možnosť OEM predinštalovať konkurenčné služby vyhľadávania a nastaviť ich ako predvolené
–
Prostriedky na získavanie používateľov iné než predinštalácia
–
Súvislosť medzi podielmi na používaní a predinštaláciou
–
Zohľadnenie kontextu
iii)
Posúdenie
2)
Viazanie aplikácie Google Search a obchodu Play Store
3)
Viazanie prehliadača Chrome s obchodom Play Store a aplikáciou Google Search
c)
Záver týkajúci sa posúdenia DDMA
2.
Posúdenie DAF (tretí a štvrtý odvolací dôvod)
a)
Rozsah zneužívania v súvislosti s DAF a jeho účinky (tretí odvolací dôvod)
1)
Určenie napadnutého správania v súvislosti s DAF (prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu)
2)
Pripísanie údajných účinkov vylúčenia (druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu)
b)
Odôvodnenie DAF (štvrtý odvolací dôvod)
c)
Záver týkajúci sa posúdenia DAF
3.
Jediné a trvajúce porušovanie (piaty odvolací dôvod)
4.
Záver týkajúci sa konštatovania porušenia
B.
Pokuta (šiesty odvolací dôvod)
C.
Záver týkajúci sa posúdenia odvolania
V.
Trovy konania
VI.
Návrh
I.      Úvod
1.        Ako Všeobecný súd poznamenal vo svojom rozsudku Google a Alphabet/Komisia (Google Android)(2), sloveso „to google“ označuje činnosť, ktorej predmetom je „používať vyhľadávač spoločnosti Google na získanie informácií o niekom alebo o niečom na World Wide Web“. Ako správne podotýka tento súd, máloktorá spoločnosť sa môže pochváliť tým, že je tak všeobecne známa, že z jej názvu vzniklo sloveso. Už len táto skutočnosť svedčí o význame, ktorý Google získala v každodennom živote.
2.        Je všadeprítomnosť vyhľadávača spoločnosti Google v každodennom živote väčšiny svetovej populácie, obzvlášť v kontexte používania inteligentných mobilných zariadení s jej operačným systémom (ďalej len „OS“) Android, z právneho hľadiska spôsobená (aj) zneužívaním dominantného postavenia?
3.        Toto je v podstate otázka, na ktorej je založené prejednávané odvolanie.
4.        Táto otázka vyvstáva v skutkovom kontexte podmienok, ktoré museli splniť okrem iného výrobcovia inteligentných mobilných zariadení, aby získali licencie na najdôležitejšie aplikácie spoločnosti Google – Play Store, Google Search a Chrome.
5.        Európska komisia v rozhodnutí C(2018) 4761 final(3), ktoré Všeobecný súd do značnej miery potvrdil, konštatovala, že tieto podmienky zahŕňajú viacero porušení zákazu zneužívania dominantného postavenia na trhu podľa článku 102 ZFEÚ.
6.        Vzhľadom na sporné konštatovania Všeobecného súdu bude Súdny dvor vyzvaný, aby sa zaoberal okrem iného otázkou, či si preukázanie takéhoto zneužívania vyžaduje kontrafaktuálnu analýzu stavu hospodárskej súťaže bez napadnutého správania, ako aj analýzu spôsobilosti tohto správania vyvolať účinky vylúčenia vo vzťahu k podnikom považovaným za rovnako efektívne ako dominantný podnik.
7.        Nedávna judikatúra Súdneho dvora, obzvlášť rozsudky Servizio Elettrico Nazionale a i.(4), Unilever Italia Mkt. Operations(5), European Superleague Company(6), Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping)(7) a Komisia/Intel Corporation(8), už na účely zodpovedania týchto otázok poskytuje značné usmernenie.
II.    Okolnosti predchádzajúce sporu
8.        Všeobecný súd opísal okolnosti predchádzajúce sporu v bodoch 2 až 72 napadnutého rozsudku, ktoré na účely tohto odvolacieho konania možno zhrnúť takto.
A.      Skutkové okolnosti
9.        Google LLC je spoločnosť so sídlom v Mountain View v Kalifornii (Spojené štáty), ktorá pôsobí okrem iného v rámci Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) a špecializuje sa na produkty a služby súvisiace s internetom. Google je dcérskou spoločnosťou spoločnosti Alphabet Inc. (ďalej spoločne len „Google“ alebo „odvolateľky“).
10.      Väčšina príjmov spoločnosti Google pochádza z jej hlavného produktu: vyhľadávača Google Search. Obchodný model spoločnosti Google je založený na interakcii medzi produktmi a službami súvisiacimi s internetom, ktoré ponúka používateľom väčšinou bezplatne, na jednej strane a službami online reklamy, z ktorých získava veľkú väčšinu svojich príjmov, na druhej strane. Tieto príjmy vytvára zväčša vyhľadávač Google Search. Obchodný model spoločnosti Google je teda založený predovšetkým na zvyšovaní počtu používateľov jej služieb internetového vyhľadávania, aby mohla predávať svoje služby online reklamy. Počas interakcie používateľov s jej produktmi a službami navyše Google zhromažďuje údaje, ktoré jej umožňujú posilniť jej schopnosť zobrazovať relevantné odpovede na vyhľadávanie a relevantné reklamy.
11.      Obchodný model spoločnosti Google bol pôvodne vyvinutý v prostredí osobných počítačov (PC), v prípade ktorých bol internetový prehliadač hlavným vstupným bodom na internet. Google však následne chcela zohľadniť vývoj mobilného internetu a pravdepodobnú zmenu správania používateľov, ku ktorej povedie v súvislosti so všeobecným internetovým vyhľadávaním, najmä vzhľadom na možnosti, ktoré ponúkala geolokalizácia. Google v tomto kontexte vypracovala stratégiu na zaistenie toho, aby používatelia aj v mobilných zariadeniach uskutočňovali vyhľadávanie prostredníctvom vyhľadávača Google Search.
12.      Google v tejto súvislosti v roku 2005 kúpila podnik, ktorý pôvodne vyvinul OS Android pre inteligentné mobilné zariadenia. Podľa Komisie v júli 2018 približne 80 % inteligentných mobilných zariadení používaných v Európe a vo svete využívalo OS Android.
13.      Keď Google vyvinie novú verziu OS Android, zdrojový kód bezplatne uverejňuje na internete na základe otvorenej licencie (licencia Android Open Source Project; ďalej len „licencia AOSP“). Vďaka tomu si tretie osoby môžu tento kód stiahnuť a upraviť, čím vznikajú upravené verzie OS Android známe ako „odnože“ (odnož, tzv. fork, je nový softvér vytvorený zo zdrojového kódu existujúceho softvéru).
14.      OS Android je súčasťou „ekosystému“ obsahujúceho ďalšie prvky, ako sú všetky služby Google Mobile (GMS bundle alebo Google Mobile Services; ďalej len „balík GMS“), ktoré zahŕňajú okrem iného obchod s aplikáciami Play Store, aplikáciu Google Search a prehliadač Chrome.
15.      Voľne dostupný zdrojový kód OS Android zahŕňa základné prvky OS, ale nie aplikácie a služby pre OS Android, ktorých vlastníkom je Google. Výrobcovia pôvodného zariadenia (ďalej len „OEM“), ktorí chcú získať aplikácie a služby spoločnosti Google, musia teda s touto spoločnosťou uzatvoriť zmluvy. Google uzatvára takéto zmluvy aj s prevádzkovateľmi mobilných sietí (ďalej len „PMS“), ktorí chcú mať možnosť inštalovať proprietárne aplikácie a služby spoločnosti Google do zariadení predávaných koncovým používateľom.
16.      Niektoré z týchto zmlúv sú predmetom prejednávanej veci.
B.      Sporné rozhodnutie
17.      Komisia 18. júla 2018 prijala sporné rozhodnutie, ktorým spoločnosti Google LLC a čiastočne aj spoločnosti Alphabet Inc. uložila pokutu za porušenie článku 102 ZFEÚ a článku 54 Dohody o EHP.
18.      Komisia v prvom rade identifikovala štyri druhy relevantných trhov, a to (i) celosvetový trh (s výnimkou Číny) s licencovateľnými OS pre inteligentné mobilné zariadenia; (ii) celosvetový trh (s výnimkou Číny) s obchodmi s aplikáciami pre OS Android; (iii) rôzne vnútroštátne trhy poskytovania služieb všeobecného vyhľadávania v rámci EHP a (iv) celosvetový trh s internetovými prehliadačmi určenými na mobilné použitie bez špecificky určeného OS.(9) Podľa Komisie mala Google v relevantnom období dominantné postavenie na prvých troch uvedených trhoch.(10) Tieto konštatovania sa už v tomto odvolacom konaní nespochybňujú.
19.      Komisia v spornom rozhodnutí konštatovala, že Google zneužila svoje dominantné postavenie na týchto trhoch tým, že uložila OEM a PMS protisúťažné zmluvné obmedzenia (ďalej len „sporné obmedzenia“). Komisia identifikovala štyri samostatné porušenia, ktorým zodpovedajú tri súbory zmluvných obmedzení.
20.      Prvé obmedzenia boli obsiahnuté v dohodách o distribúcii mobilných aplikácií (ďalej len „DDMA“) a podľa Komisie predstavovali dva prípady viazania (prvé a druhé porušenie):(11)
–        na jednej strane išlo o povinnosť OEM predinštalovať aplikáciu Google Search, aby mohli získať licenciu na používanie obchodu s aplikáciami Play Store (prvý balík); Google prostredníctvom stanovenia tejto povinnosti zneužívala svoje dominantné postavenie na celosvetovom trhu (s výnimkou Číny) s obchodmi s aplikáciami pre OS Android od 1. januára 2011 do dátumu prijatia sporného rozhodnutia,
–        na druhej strane išlo o povinnosť OEM predinštalovať prehliadač Chrome, aby mohli získať licenciu na používanie obchodu Play Store a aplikácie Google Search (druhý balík); Google prostredníctvom stanovenia tejto povinnosti zneužívala svoje dominantné postavenie na celosvetovom trhu (s výnimkou Číny) s obchodmi s aplikáciami pre OS Android od 1. augusta 2012 do dátumu prijatia sporného rozhodnutia.
21.      Ako vysvetlil Všeobecný súd, tieto dva produktové balíky sa dopĺňajú. Balík Chrome-Play Store a Google Search sa teda prekrýval s balíkom Google Search-Play Store s cieľom zohľadniť zmeny v DDMA, ktorá pôvodne nezahrnula prehliadač Chrome medzi aplikácie zahrnuté v balíku GMS. Podľa Komisie bolo účelom oboch balíkov umožniť spoločnosti Google dostať sa k používateľom, aby uskutočňovali všeobecné vyhľadávania prostredníctvom Google Search, a to buď ako aplikácie na všeobecné vyhľadávanie, alebo ako vyhľadávača v prehliadači Chrome.(12)
22.      Po druhé museli OEM na to, aby získali licenciu na obchod Play Store a aplikáciu Google Search, uzavrieť dohodu o antifragmentácii (ďalej len „DAF“), ktorá im zakazovala predávať zariadenia s verziami OS Android, ktoré Google neschválila (tretie porušenie). Uzavretie DDMA teda bolo možné až po uzavretí DAF. Google prostredníctvom tohto zákazu zneužívala svoje dominantné postavenie na trhoch s obchodmi s aplikáciami pre OS Android a so službami všeobecného vyhľadávania od 1. januára 2011 do dátumu prijatia sporného rozhodnutia.(13)
23.      Po tretie dohody o podiele na príjmoch (ďalej len „DPP“) obsahovali obmedzenia, na základe ktorých Google poskytovala OEM a PMS určité percento zo svojich príjmov z reklamy, pokiaľ títo výrobcovia alebo prevádzkovatelia súhlasili s tým, že do nijakého zariadenia v dohodnutom portfóliu nepredinštalujú konkurenčnú službu všeobecného vyhľadávania (ďalej len „DPP na základe portfólia“) (štvrté porušenie). Google prostredníctvom tejto požiadavky zneužívala svoje dominantné postavenie na vnútroštátnych trhoch so službami všeobecného vyhľadávania od 1. januára 2011 do 31. marca 2014.(14) Neskôr Google uzatvárala DPP na základe zariadení, podľa ktorých bolo vyplatenie podielu na príjmoch zo strany spoločnosti Google podmienené tým, že OEM a PMS nepredinštalujú žiadne konkurenčné služby všeobecného vyhľadávania do daného zariadenia, v súvislosti s ktorým sa vyplácali podiely na príjmoch. Tieto DPP na základe zariadení Komisia za protiprávne nepovažovala.
24.      Podľa Komisie bolo cieľom sporných obmedzení chrániť a upevniť dominantné postavenie spoločnosti Google na vnútroštátnych trhoch so službami všeobecného vyhľadávania v rámci EHP a tým aj príjmy, ktoré tento podnik získava prostredníctvom reklám pri vyhľadávaní. Spoločný cieľ a vzájomná závislosť sporných obmedzení viedli Komisiu k tomu, že ich kvalifikovala ako jediné a trvajúce porušovanie článku 102 ZFEÚ a článku 54 Dohody o EHP.
25.      Komisia na účely sankcionovania týchto praktík, ktoré považovala za zneužívajúce, uložila spoločnosti Google LLC pokutu vo výške 4 342 865 000 eur, z čoho 1 921 666 000 eur spoločne a nerozdielne so spoločnosťou Alphabet Inc. Komisia navyše uložila spoločnosti Google povinnosť ukončiť napadnuté správanie v lehote 90 dní odo dňa oznámenia sporného rozhodnutia.
C.      Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
1.      Konanie na Všeobecnom súde
26.      Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 9. októbra 2018 podala Google proti spornému rozhodnutiu žalobu. Návrhy spoločnosti Google na Všeobecnom súde podporovali Application Developers Alliance (ďalej len „ADA“), Computer & Communications Industry Association (ďalej len „CCIA“), Gigaset Communications GmbH (ďalej len „Gigaset“), HMD global Oy (ďalej len „HMD“) a Opera Norway AS, predtým Opera Software AS (ďalej len „Opera“).
27.      Návrhy Komisie podporovali BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV (ďalej len „BDZV“), Bureau européen des unions de consommateurs BEUC (ďalej len „BEUC“), FairSearch AISBL, Qwant, Seznam.cz, a.s. (ďalej len „Seznam“), a Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV (ďalej len „VDZ“).
28.      Všeobecný súd vec preskúmal na základe spoločnej nedôvernej verzie spisu. Niektoré dôverné údaje známe hlavným účastníkom konania boli v napadnutom rozsudku nahradené rozsahmi použitými vo verejnej verzii sporného rozhodnutia dostupnej na webovom sídle Komisie.(15)
2.      Napadnutý rozsudok
29.      Všeobecný súd svojím rozsudkom zo 14. septembra 2022 zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týkalo DPP na základe portfólia, t. j. štvrtého prvku jediného a trvajúceho porušovania.
30.      Tento súd okrem toho určil výšku pokuty uloženej spoločnosti Google LLC na 4 125 000 000 eur, pričom Alphabet Inc. je spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie sumy 1 520 605 895 eur.
31.      Všeobecný súd v zostávajúcej časti žalobu zamietol a uložil každému účastníkovi konania povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania.
III. Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
32.      Návrhom z 30. novembra 2022 Google podala proti napadnutému rozsudku
odvolanie.
33.      V odvolacom konaní spoločnosť Google rovnako ako na Všeobecnom súde podporujú ADA, CCIA, Gigaset, HMD a Opera.
34.      Komisiu v odvolacom konaní – takisto rovnako ako na Všeobecnom súde – podporujú BDZV, BEUC, FairSearch, Qwant, Seznam a VDZ.
35.      Predseda Súdneho dvora uzneseniami z 19. januára(16) a 18. apríla 2023(17) na návrh odvolateliek rozhodol, že so sporným rozhodnutím, ako aj s niektorými informáciami obsiahnutými v poznámke pod čiarou 98 vo vyjadrení Komisie k odvolaniu sa vo vzťahu k vedľajším účastníkom konania má zaobchádzať ako s dôvernými. S dotknutými prvkami sa vo vzťahu k rovnakým účastníkom konania ako s dôvernými zaobchádzalo už predtým v prvostupňovom konaní.
36.      Google navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnutý rozsudok,
–        zrušil sporné rozhodnutie,
–        subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu,
–        ďalej subsidiárne zrušil bod 2 výroku napadnutého rozsudku a stanovil výrazne nižšiu sumu pokuty uloženej v článku 2 sporného rozhodnutia a
–        uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti Google v tomto konaní, ako aj v konaní na Všeobecnom súde.
37.      ADA, CCIA, Gigaset, HMD a Opera navrhujú, aby Súdny dvor vyhovel návrhom spoločnosti Google a uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
38.      Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
–        odvolanie zamietol a
–        uložil spoločnosti Google povinnosť nahradiť trovy konania.
39.      BEUC, FairSearch a Seznam takisto navrhujú, aby Súdny dvor odvolanie zamietol a uložil spoločnosti Google povinnosť nahradiť trovy konania.
40.      Účastníci konania predniesli svoje ústne pripomienky a odpovedali na otázky položené Súdnym dvorom na pojednávaní, ktoré sa konalo 28. januára 2025.
IV.    Posúdenie
41.      Google sa na podporu svojho odvolania opiera o šesť odvolacích dôvodov, pričom prvých päť sa týka konštatovania porušenia (časť A), zatiaľ čo šiesty kritizuje spôsob, akým Všeobecný súd uplatnil svoju neobmedzenú právomoc na zmenu výšky pokuty (časť B).
A.      Konštatovanie porušenia (prvý až piaty odvolací dôvod)
42.      Ako sa uvádza v bodoch 19 až 23 vyššie, jediné a trvajúce porušovanie konštatované Komisiou v spornom rozhodnutí zahŕňalo štyri samostatné porušenia, ktorým zodpovedajú tri súbory zmluvných obmedzení:
–        podmienky predinštalácie stanovené v DDMA, podľa ktorých bolo možné získať licenciu na obchod Play Store iba v prípade, že bola predinštalovaná aplikácia Google Search (prvý balík), a licenciu na obchod Play Store a aplikáciu Google Search iba v prípade, že bol predinštalovaný prehliadač Chrome (druhý balík),
–        DAF, podľa ktorých bolo možné získať licenciu na obchod Play Store a aplikáciu Google Search iba v prípade, že OEM nepredávali zariadenia s verziami OS Android, ktoré Google neschválila,
–        a napokon DPP na základe portfólia, podľa ktorých bolo možné získať určité percento z príjmov spoločnosti Google z reklamy, ak neboli predinštalované žiadne konkurenčné služby vyhľadávania.
43.      Konštatovanie, že DPP na základe portfólia obmedzovali hospodársku súťaž, bolo Všeobecným súdom v napadnutom rozsudku zrušené a Komisia to v tomto odvolacom konaní nespochybňuje. Konštatovania Všeobecného súdu v tejto súvislosti sú teda konečné.
44.      Google v rámci svojho prvého a druhého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd sa pri posudzovaní DDMA dopustil nesprávneho právneho posúdenia (časť 1). Tretí a štvrtý odvolací dôvod sa týka kvalifikácie DAF (časť 2). V rámci svojho piateho odvolacieho dôvodu napokon Google kritizuje konštatovanie jediného a trvajúceho porušovania (časť 3).
1.      Posúdenie DDMA (prvý a druhý odvolací dôvod)
45.      Google v rámci svojho prvého odvolacieho dôvodu napáda posúdenie príčinnej súvislosti medzi podmienkami predinštalácie stanovenými v DDMA a ich údajnými účinkami vylúčenia (časť a). V kontexte svojho druhého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil pochybenia, keď potvrdil sporné rozhodnutie napriek tomu, že Komisia nepreukázala spôsobilosť DDMA vyvolať účinok vylúčenia vo vzťahu k podnikom, ktoré sa považujú za rovnako efektívne ako samotná Google (časť b).
a)      Príčinná súvislosť medzi DDMA a ich účinkami vylúčenia (prvá, tretia a štvrtá časť prvého odvolacieho dôvodu)
46.      Podľa prvého odvolacieho dôvodu spoločnosti Google sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho posúdenia príčinnej súvislosti medzi podmienkami predinštalácie stanovenými v DDMA a ich spôsobilosťou vylúčiť hospodársku súťaž.
47.      Google v kontexte tohto odvolacieho dôvodu uvádza štyri tvrdenia, pričom druhé z nich sa do značnej miery prekrýva s argumentáciou, ktorú Google uvádza vo svojom druhom odvolacom dôvode. Druhým tvrdením sa teda budem zaoberať v bode 99 a nasl. nižšie v kontexte druhého odvolacieho dôvodu.
48.      Google v rámci ostatných troch tvrdení v prvom odvolacom dôvode uvádza po prvé to, že keď Všeobecný súd zohľadnil DPP ako kontextový prvok, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia (časť 1). Po druhé sa nesprávneho právneho posúdenia dopustil tým, že tvrdil, že nie je potrebné rozlišovať účinky predvoleného nastavenia a účinky predinštalácie (časť 2). Napokon nezohľadnil hospodársku súťaž (alebo jej absenciu), ktorá by existovala bez podmienok predinštalácie stanovených v DDMA (časť 3).
49.      Podľa Komisie je prvý odvolací dôvod neúčinný, pretože je založený na chybnom predpoklade, že kontrafaktuálna analýza predstavuje jediný spôsob, ako určiť, či je správanie spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž. Takéto tvrdenie však nemá v judikatúre Súdneho dvora žiadnu oporu. Kontrafaktuálna analýza je len jedným, ale nie jediným spôsobom, ako určiť, či je správanie spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž.
50.      Je pravda, že podľa ustálenej judikatúry možno skutočné alebo potenciálne účinky praktík, ktoré sa skúmajú, určiť na základe celého radu dôkazov bez toho, aby bola Komisia povinná systematicky používať jediný nástroj na preukázanie existencie takejto príčinnej súvislosti.(18)
51.      Tvrdenia uvedené spoločnosťou Google v kontexte jej prvého odvolacieho dôvodu sa však netýkajú len posúdenia povinnosti Všeobecného súdu vykonať kontrafaktuálnu analýzu, ale aj určitých aspektov, ktoré tento súd zohľadnil pri posudzovaní zneužívajúcej povahy DDMA. Z toho vyplýva, že tieto tvrdenia môžu spochybniť posúdenia Všeobecného súdu, na ktorých je založený výrok napadnutého rozsudku, a viesť k zrušeniu tohto rozsudku, pokiaľ nie sú nedôvodné.(19)
52.      Tvrdenie Komisie týkajúce sa neúčinnosti sa preto musí zamietnuť.
1)      Zohľadnenie DPP pri analýze DDMA (prvá časť prvého odvolacieho dôvodu)
53.      Google v rámci prvej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď pri posúdení účinkov DDMA zohľadnil účinky DPP na základe zariadení, proti ktorým Komisia nenamietala, ako aj účinky DPP na základe portfólia, ktorých zneužívajúca povaha sa podľa Všeobecného súdu nepreukázala. Všeobecný súd teda nepreukázal, že údajné účinky vylúčenia sú spôsobené podmienkami predinštalácie stanovenými v DDMA.
54.      Táto argumentácia v podstate nastoľuje otázku, či praktiku, ktorej zneužívajúcu povahu konštatovala Komisia, ale nie Všeobecný súd, možno napriek tomu zohľadniť ako kontextový prvok pri analýze účinkov iných zložiek jediného a trvajúceho porušovania, pri ktorých sa konštatovalo, že sú zneužívajúce.
55.      Ako sa uvádza v bodoch 23 a 42 vyššie, jediné a trvajúce porušovanie spoločnosti Google podľa Komisie DPP na základe portfólia zahŕňalo. Na základe týchto dohôd sa OEM a PMS poskytovalo určité percento z príjmov spoločnosti Google z reklamy, pokiaľ títo výrobcovia alebo prevádzkovatelia súhlasili s tým, že do nijakého zariadenia v dohodnutom portfóliu nepredinštalujú konkurenčnú službu všeobecného vyhľadávania. Ak teda dotknutý OEM alebo PMS predinštaloval konkurenčnú službu všeobecného vyhľadávania do zariadenia patriaceho do vopred vymedzeného a dohodnutého portfólia, musel sa vzdať podielu na príjmoch z celého portfólia.(20)
56.      Podľa sporného rozhodnutia sa prostredníctvom týchto DPP na základe portfólia realizovali platby za exkluzivitu, pričom ich cieľom bolo zabezpečiť spoločnosti Google exkluzívne práva na predinštaláciu aplikácií služby všeobecného vyhľadávania v mobilných zariadeniach.(21) Komisia k tomuto záveru dospela okrem iného na základe analýzy spôsobilosti napadnutej praktiky vylúčiť rovnako efektívnych konkurentov, čo je test známy ako „test rovnako efektívneho konkurenta“ (as-efficient competitor test, ďalej len „test AEC“).(22)
57.      Všeobecný súd však dospel k záveru, že konštatovanie zneužívajúcej povahy DPP na základe portfólia nie je z právneho hľadiska dostatočne preukázané z dôvodu pochybení, ktorých sa dopustila Komisia pri posudzovaní ich pokrytia trhu a vykonávaní testu AEC.(23) Ako sa už uvádza v bodoch 29 a 43 vyššie, Všeobecný súd preto sporné rozhodnutie zrušil v rozsahu, v akom sa týkalo zneužívajúcej povahy DPP na základe portfólia. Komisia dané konštatovanie v tomto odvolacom konaní nenapadla. Záver, že zneužívajúcu povahu DPP na základe portfólia nepreukázala, je teda právne záväzný.
58.      Google od roku 2013 DPP na základe portfólia postupne nahrádzala DPP na základe zariadení. Podľa DPP na základe zariadení podiel OEM alebo PMS na príjmoch spoločnosti Google závisel od počtu predaných zariadení, ktoré spĺňali povinnosť spočívajúcu v nepredinštalovaní konkurenčných služieb všeobecného vyhľadávania. DPP na základe zariadení tak umožňovali OEM alebo PMS ponúkať v rámci toho istého typu zariadenia niektoré, ktoré propagovali výhradne službu všeobecného vyhľadávania spoločnosti Google, a iné, ktoré ponúkali aj konkurenčné služby všeobecného vyhľadávania. Tieto DPP na základe zariadení Komisia za zneužívajúce nepovažovala.(24)
59.      Hoci podľa konštatovaní Komisie a Všeobecného súdu platí, že keď sa DPP na základe zariadení a DPP na základe portfólia posudzovali samostatne, zneužívajúce neboli, Všeobecný súd ich zohľadnil pri posudzovaní DDMA.(25) Podľa Všeobecného súdu to bolo odôvodnené, pretože DPP na základe zariadení a DPP na základe portfólia boli v spornom rozhodnutí správne zohľadnené ako aspekty skutkového kontextu na účely posúdenia účinkov vylúčenia vyvolaných inými aspektmi jediného a trvajúceho porušovania, a teda aj DDMA. Všeobecný súd predovšetkým pripomenul, že bez ohľadu na kvalifikáciu DPP z hľadiska práva hospodárskej súťaže kombinované účinky praktík zavedených spoločnosťou Google jej umožnili zabezpečiť si, pokiaľ ide o aplikáciu Google Search, výhradnú predinštaláciu, ktorá sa prinajmenšom do roku 2016 vzťahovala na viac ako polovicu v EHP predávaných zariadení s OS založeným na OS Android.(26)
60.      Skôr než preskúmam, či je tento prístup dôvodný, treba poznamenať, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa konštatovanie, že praktika predstavuje zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku 102 ZFEÚ, vždy musí posudzovať so zreteľom na všetky relevantné skutkové okolnosti danej veci.(27) Orgán pre hospodársku súťaž sa na druhej strane nemôže opierať o účinky, ktoré praktika mohla vyvolať, ak by nastali určité osobitné okolnosti, ktoré v čase jej uplatnenia na trhu neprevládali.(28)
61.      V tomto kontexte v súlade s objasnením Súdneho dvora napríklad v rozsudku AstraZeneca/Komisia zohľadnenie skutkovej okolnosti nezávisí od toho, či táto okolnosť predstavuje správanie, ktoré je samo osebe kvalifikované ako zneužívajúce.(29) Súdny dvor rovnako v rozsudku Sony Optiarc a Sony Optiarc America/Komisia vysvetlil, že keď je súbor praktík kvalifikovaný ako jediné a trvajúce porušovanie, nemožno z toho vyvodiť, že každé z týchto správaní treba samo osebe a samostatne nevyhnutne kvalifikovať ako samostatné porušenie.(30) V rozsudku Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) Súdny dvor konštatoval, že dve praktiky, ktoré boli dovolené, keď sa analyzovali samy osebe a brali sa samostatne, sa považovali za zneužívajúce, pretože v kombinácii sa odchyľovali od hospodárskej súťaže na základe kvality a mali (potenciálne) protisúťažné účinky.(31)
62.      Všeobecný súd v prejednávanej veci dospel k záveru, že kombinované účinky DDMA a DPP sa musia zohľadniť z dôvodu vzájomného dopĺňania sa jednotlivých praktík spoločnosti Google. Zmluvná povinnosť spojená s DPP, ktorá spočívala v neinštalovaní iného riešenia na uskutočňovanie všeobecných vyhľadávaní ako aplikácie Google Search, mala za následok, že teoretická možnosť predinštalácie služby konkurujúcej aplikáciám spoločnosti Google, ktorú DDMA v zásade povoľovali, bola v rokoch 2011 až 2016 v skutočnosti vylúčená v prípade najmenej polovice zariadení Google Android predávaných v EHP. Inak povedané, DPP spoločnosti Google zaručovali, že do dotknutých zariadení sa inštalovala iba jej vlastná služba vyhľadávania, čo je potrebné zohľadniť pri posudzovaní protisúťažných účinkov DDMA (obzvlášť otázky, či konkurenčné služby vyhľadávania mohli kompenzovať výhodu spoločnosti Google predinštaláciou popri jej vlastnej službe).(32)
63.      DPP boli v tomto kontexte iba jedným z prvkov, ktoré Všeobecný súd zohľadnil s cieľom posúdiť, či konkurenčné služby vyhľadávania mohli kompenzovať výhodu, ktorú spoločnosti Google poskytovali DDMA.(33) V rozpore s tvrdením spoločnosti Google teda Všeobecný súd nemožno kritizovať za to, že pri zohľadnení DPP na účely posúdenia DDMA nevzal do úvahy, že DPP sa nevzťahovali na všetky zariadenia, na ktoré sa vzťahovali DDMA.
64.      Google a Gigaset napriek tomu tvrdia, že protisúťažné účinky DDMA nie sú preukázané, pretože v kontrafaktuálnom scenári bez týchto dohôd by DPP mali rovnaké účinky vylúčenia na úkor konkurenčných služieb vyhľadávania.
65.      Ignorovať DDMA a analyzovať účinky DPP samostatne však jednoducho nie je možné. Je to tak preto, že dotknutí OEM vďaka DDMA predinštalovali službu vyhľadávania Google Search, ktorá bola predmetom DPP, do veľkého počtu(34) zariadení s cieľom získať prístup k obchodu Play Store, ktorý bol pre nich nevyhnutný a v prípade ktorého mala Google dominantné postavenie.
66.      Ostatní poskytovali služieb všeobecného vyhľadávania vzhľadom na túto interakciu medzi DDMA a DPP nemali v súvislosti s uzavretím DPP rovnakú východiskovú pozíciu ako Google. Je to tak preto, že služba vyhľadávania Google Search spoločnosti Google už bola od začiatku predinštalovaná vo veľkom počte inteligentných mobilných zariadení, zatiaľ čo ostatní poskytovatelia najprv museli vyvinúť úsilie, aby dosiahli predinštaláciu svojej služby popri službe spoločnosti Google. V dôsledku DDMA na druhej strane žiadny iný poskytovateľ služieb vyhľadávania nemohol v dotknutých zariadeniach získať exkluzivitu.
67.      V rozpore s tým, čo na pojednávaní tvrdili Google a Gigaset, sú v tejto veci relevantné aj konštatovania Súdneho dvora v jeho rozsudku Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) týkajúce sa kombinovaných účinkov takýchto vzájomne prepojených praktík, a to aj napriek rozdielom medzi týmito dvoma vecami. Je pravda, že v danej veci Komisia nenapádala dve sporné praktiky samostatne, ale iba v kombinácii, zatiaľ čo v prejednávanej veci konštatovala, že zneužívajúce sú DDMA aj DPP na základe portfólia. To však neznamená, že v prejednávanej veci sa účinky oboch praktík musia analyzovať samostatne, hoci sa v skutočnosti objavili spoločne.
68.      Umelé oddelenie dvoch praktík, ktoré sú tak nerozlučne spojené, s cieľom analyzovať ich účinky by nebolo realistické a navyše by nezohľadňovalo ich kombinované účinky.(35) Ako podotkol Všeobecný súd, v tejto súvislosti treba rozlišovať medzi teoretickými hypotézami o existencii hospodárskej súťaže a realitou v praxi.(36) Uvedené platí o to viac, že – ako Komisia vysvetlila na pojednávaní – na trhoch ako tie v prejednávanej veci, pre ktoré sú charakteristické dynamické sieťové účinky, môže byť prakticky nemožné analyzovať, akým spôsobom jednotlivé kontextové prvky samy osebe a samostatne špecificky prispeli k účinkom vylúčenia.
69.      Z toho vyplýva, že keď Všeobecný súd konštatoval, že nezávisle od toho, či sú DPP kvalifikované ako zneužívajúce alebo nie, ich v analýze účinkov DDMA zohľadniť možno, nesprávneho právneho posúdenia sa nedopustil. Prvú časť prvého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť.
2)      Rozdiel medzi predvoleným nastavením a predinštaláciou (tretia časť prvého odvolacieho dôvodu)
70.      Google v kontexte tretej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že dôkazy týkajúce sa predvoleného nastavenia sú relevantné pre analýzu podmienok predinštalácie stanovených v DDMA. V spornom rozhodnutí sa však zneužívajúca povaha konštatovala iba v prípade podmienok predinštalácie (a nie DDMA ako celku vrátane pravidiel týkajúcich sa predvoleného nastavenia(37)). Všeobecný súd tak potvrdil analýzu DDMA Komisie bez toho, aby od nej požadoval preukázanie príčinnej súvislosti medzi podmienkami predinštalácie a ich údajnými účinkami vylúčenia.
71.      Predvolené nastavenie označuje nastavenie služby ako predvolenej v danej aplikácii. Predinštalácia znamená, že aplikácie sú do zariadení nahraté vopred vo fáze konfigurácie pred ich uvedením na trh.(38)
72.      Všeobecný súd posúdil argumenty spoločnosti Google týkajúce sa rozdielu medzi predinštaláciou a predvoleným nastavením v bodoch 320 až 418 napadnutého rozsudku. V týchto bodoch analyzoval kritiku spoločnosti Google, podľa ktorej Komisia v spornom rozhodnutí nepreukázala, že podmienky predinštalácie vedú k „efektu statusu quo“. Ako sa uvádza napríklad bodoch 321 a 331 napadnutého rozsudku, tento pojem znamená, že používatelia majú tendenciu používať to, čo je už predinštalované v ich zariadení a čo je im ponúknuté.
73.      Všeobecný súd v tomto kontexte najprv v bodoch 327 až 335 napadnutého rozsudku konštatoval, že rozlišovanie medzi predvoleným nastavením a predinštaláciou navrhované spoločnosťou Google nemá praktický význam. Takéto rozlišovanie nebolo jednoduché, pretože Google aj iné subjekty používali pojem „predvolené“ v širokom zmysle a pojmy „predvolené nastavenie“ a „predinštalácia“ zamieňali. Okrem toho nebolo spochybnené, že predinštalácia aplikácie ako taká poskytuje výhodu oproti konkurenčným aplikáciám. Napokon podmienky predinštalácie stanovené v DDMA takisto zahŕňali ustanovenia týkajúce sa prémiového umiestňovania alebo predvoleného nastavenia.
74.      Všeobecný súd v tomto kontexte konštatoval, že dôkazy kritizované spoločnosťou Google by sa mohli použiť na preukázanie existencie všeobecnej tendencie zmraziť situáciu, či už sa týkajú striktne povedané predvoleného nastavenia alebo predinštalácie, alebo tiež prémiového umiestňovania. Preto na účely preukázania existencie „efektu statusu quo“ nebolo hneď potrebné presne odlišovať, ako si to želala Google, účinky predvoleného nastavenia od účinkov predinštalácie.
75.      Na základe tohto predpokladu Všeobecný súd v bodoch 340 až 394 napadnutého rozsudku posudzoval dôkazy uvedené v spornom rozhodnutí a pochádzajúce od samotnej spoločnosti Google, spoločností HP, Nokia, Amazon a Mozilla, analýzu spoločnosti Yandex, ako aj dohodu o predinštalácii medzi spoločnosťami Microsoft a Verizon; v bodoch 395 až 408 niektoré porovnania vykonané v spornom rozhodnutí na základe štúdie FairSearch, údajov poskytnutých spoločnosťou Microsoft a údajov NetMarketShare, ako aj porovnania príjmov spoločnosti Google zo zariadení s operačným systémom Android a s operačným systémom iOS, a v bodoch 409 až 418 niektoré skutočnosti týkajúce sa prehliadača Chrome na základe porovnania príjmov spoločnosti Google dosiahnutých prostredníctvom prehliadačov Safari a Chrome a prieskumu spoločnosti Opera.
76.      V bode 418 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že jednotlivé tvrdenia, ktoré Google uvádza s cieľom vyvrátiť výhodu vyplývajúcu z predinštalácie aplikácií Google Search a Chrome v zariadeniach Google Android, nemôžu spochybniť závery, ktoré Komisia vyvodila z rôznych skutočností uvedených v tejto súvislosti v spornom rozhodnutí.
77.      Google tieto konštatovania kritizuje a vo svojom odvolaní tvrdí, že keď Všeobecný súd v bode 349 napadnutého rozsudku konštatoval, že posudzované tvrdenia sú platné v kontexte oboch sporných pojmov, prekročil rámec konštatovaní v spornom rozhodnutí. Podľa názoru spoločnosti Google však dôvody Všeobecného súdu uvedené v bodoch 329 až 334 napadnutého rozsudku (ktoré sa rekapitulujú v bodoch 73 a 74 vyššie), pre ktoré nie je potrebné presne rozlišovať medzi týmito dvoma pojmami, nie sú presvedčivé. Posúdenie Všeobecného súdu opísané v bode 75 vyššie je v tomto kontexte nesprávne.
78.      Tvrdenie spoločnosti Google je čiastočne neprípustné, pretože jeho cieľom je dosiahnutie nového posúdenia skutkových okolností Súdnym dvorom (časť i). Na druhej strane toto tvrdenie nemôže uspieť, pretože je v rozpore so zásadami uvedenými vyššie, podľa ktorých sa musia protisúťažné účinky praktiky posudzovať v kontexte (časť ii).
i)      Žiadne nové posúdenie skutkových okolností v odvolacom konaní
79.      Na jednej strane sú tvrdenia spoločnosti Google neprípustné v rozsahu, v akom sa táto spoločnosť v skutočnosti snaží dosiahnuť nové posúdenie dôkazov predložených Všeobecnému súdu. Tento súd má však na posúdenie dôkazov výlučnú právomoc(39) s výnimkou prípadu skreslenia dôkazov, ktoré mu boli predložené. Odvolateľ musí takéto skreslenie preukázať, pričom musí byť zjavné z dokumentov v spise bez toho, aby bolo nevyhnutné znovu posudzovať skutkové okolnosti a dôkazy.(40)
80.      Google však v rámci svojej kritiky zrekapitulovanej v bode 77 vyššie netvrdí, že Všeobecný súd skreslil dôkazy, ktoré posudzoval, a takéto skreslenie nie je zjavné ani zo spisu. Otázka, či sú skutkové okolnosti a dôkazy týkajúce sa predvoleného nastavenia relevantné aj pre predinštaláciu a ako jednotlivé subjekty tieto pojmy zamieňali, naopak patrí do rámca posúdenia skutkových okolností a dôkazov. Takéto posúdenie sa líši od preskúmania skreslenia, ktorého cieľom je posúdiť, či Všeobecný súd nesprávne vykladal dôkazy spôsobom, ktorý je v zjavnom rozpore s ich znením.(41) Google v tejto súvislosti takisto nepoukázala na žiadne porušenie pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena a vykonávania dôkazov, ktoré by patrilo do právomoci Súdneho dvora v odvolacom konaní.
ii)    Žiadne posúdenie účinkov praktiky oddelene od jej kontextu
81.      Tvrdenia spoločnosti Google sa na druhej strane týkajú otázky, či Komisia mala povinnosť posúdiť podmienky predinštalácie stanovené v DDMA oddelene od ich kontextu, najmä od povinností v oblasti predvoleného nastavenia a prémiového umiestňovania. Táto otázka sa týka právnej kvalifikácie týchto skutkových okolností Všeobecným súdom a právnych záverov, ktoré z nich vyvodil, vo vzťahu ku ktorým Súdny dvor má v odvolacom konaní právomoc.(42)
82.      Ako sa však už uvádza v bodoch 60, 61, 67 a 68 vyššie v kontexte prvej časti tohto odvolacieho dôvodu, predpoklad spoločnosti Google, že v záujme preukázania protisúťažných účinkov určitej praktiky sa táto praktika musí analyzovať oddelene od jej kontextu, je nesprávny. Ako som vysvetlila v daných bodoch, kvalifikácia praktiky ako zneužitia dominantného postavenia v zmysle článku 102 ZFEÚ sa musí vždy posudzovať so zreteľom na všetky relevantné skutkové okolnosti konkrétnej veci. Zohľadnenie skutkovej okolnosti pritom nezávisí od toho, či vyplýva z praktiky, ktorá je sama osebe kvalifikovaná ako zneužívajúca. Platí to obzvlášť vtedy, keď sú rôzne praktiky – či už zneužívajúce, alebo zákonné – prepojené tak tesne, že ich účinky vznikajú v kombinácii a nemožno ich analyzovať oddelene.
83.      Vzhľadom na uvedené, ako aj na samostatné posúdenie dôkazov Všeobecným súdom, ktoré Google platne nespochybnila, tento súd postupoval správne, keď od Komisie nevyžadoval, aby pri posudzovaní dôkazov s cieľom analyzovať, či podmienky predinštalácie stanovené v DDMA vytvorili „efekt statusu quo“, presne rozlišovala medzi predinštaláciou a predvoleným nastavením.
84.      Z toho vyplýva, že tretia časť prvého odvolacieho dôvodu sa takisto musí zamietnuť.
3)      Údajná zložka DDMA prospešná pre hospodársku súťaž a požiadavka kontrafaktuálneho posúdenia (štvrtá časť prvého odvolacieho dôvodu)
85.      V rámci štvrtej časti prvého odvolacieho dôvodu Google kritizuje skutočnosť, že Všeobecný súd od Komisie nevyžadoval vykonanie kontrafaktuálnej analýzy s cieľom posúdiť, či by bol model otvorenej licencie, ako je model OS Android, ktorého zložku prospešnú pre hospodársku súťaž uznala, možný bez napadnutých pravidiel stanovených v DDMA.
86.      Google tvrdí, že v priebehu správneho vyšetrovania, ako aj na Všeobecnom súde vysvetľovala, že podmienky predinštalácie stanovené v DDMA predstavujú nepeňažnú odmenu, ktorú prijíma od OEM výmenou za bezplatné poskytnutie OS Android, obchodu Play Store, balíka GMS a ďalších súvisiacich služieb. Táto nepeňažná výmena umožnila viac distribučných príležitostí pre konkurentov a intenzívnejšiu hospodársku súťaž než akákoľvek iná realistická licenčná dohoda.
87.      Google kritizuje skutočnosť, že Komisia túto nepeňažnú výmenu umožnenú podmienkami predinštalácie stanovenými v DDMA zakázala bez toho, aby preskúmala, či by akékoľvek realistické alternatívy viedli k rovnakým alebo väčším distribučným príležitostiam pre konkurentov.
88.      Google tvrdí, že keď Všeobecný súd potvrdil tento prístup, dopustil sa nesprávneho posúdenia otázky, či majú podmienky predinštalácie stanovené v DDMA protisúťažné účinky. To by si totiž vyžadovalo analýzu toho, ako by hospodárska súťaž fungovala bez napadnutého správania. V tomto prípade by to znamenalo preskúmanie otázky, či by bol systém otvorenej a bezplatnej licencie so všetkými svojimi výhodami realistický bez nepeňažnej výmeny vyplývajúcej z podmienok predinštalácie stanovených v DDMA.
89.      Všeobecný súd v bodoch 590 až 594 napadnutého rozsudku, ktoré Google v tomto kontexte spochybňuje, skúmal kritiku tejto spoločnosti, podľa ktorej Komisia nezohľadnila všetky okolnosti relevantné pre posúdenie údajných účinkov sporného správania.
90.      Google naopak nespochybňuje body 599 až 619 napadnutého rozsudku, ktoré sa zaoberajú jej argumentmi týkajúcimi sa objektívneho odôvodnenia DDMA.
91.      Všeobecný súd v bodoch 590 až 594 napadnutého rozsudku vysvetlil, že Komisia sa argumentmi spoločnosti Google v spornom rozhodnutí zaoberala, ale zamietla ich, pretože správanie považované za zneužívajúce sa netýka vývoja a udržiavania platformy Android ani skutočnosti, že je otvorená a bezplatná. Išlo naopak iba o jeden aspekt DDMA, ktorého účinky obmedzovali hospodársku súťaž, t. j. o podmienky predinštalácie. Tieto podmienky poskytovali spoločnosti Google konkurenčnú výhodu v dôsledku „efektu statusu quo“, ktorý vytvárali, ktorý konkurenti nemohli kompenzovať a ktorý obmedzoval hospodársku súťaž na základe kvality na úkor spotrebiteľov.
92.      Keď Všeobecný súd so zreteľom na tieto zistenia od Komisie nevyžadoval, aby v kontexte kontrafaktuálnej analýzy preskúmala, ako hospodárska súťaž na relevantných trhoch mohla fungovať bez sporných podmienok, v rozpore s tvrdeniami spoločnosti Google v odvolacom konaní sa pochybenia nedopustil.
93.      Je pravda, že Komisia musí preukázať príčinnú súvislosť medzi napadnutým zneužívajúcim správaním a jeho protisúťažnými účinkami. V tomto kontexte sa však môže opierať o celý rad dôkazov. Na preukázanie existencie takejto príčinnej súvislosti nie je povinná systematicky používať jediný nástroj, obzvlášť kontrafaktuálnu analýzu.(43) Uvedené osobitne platí v prípade, že takáto analýza za okolností danej veci na preukázanie (najmä potenciálnych) účinkov sporného správania nie je potrebná.
94.      Na konštatovanie zneužitia dominantného postavenia postačuje preukázať, že sporné správanie je spôsobilé vyvolať účinky vylúčenia. Nevyžaduje sa však preukázanie jeho skutočných účinkov. Okolnosť, že iba dominantný podnik – na rozdiel od svojich konkurentov – mohol diskriminačným spôsobom ovplyvňovať správanie zákazníkov alebo používateľov na úkor týchto konkurentov, teda môže postačovať na preukázanie toho, že sporné správanie bolo spôsobilé narušiť účinnú a nenarušenú hospodársku súťaž.(44)
95.      Ako sa uvádza v bode 91 vyššie, Všeobecný súd konštatoval, že podmienky predinštalácie stanovené v DDMA poskytujú spoločnosti Google konkurenčnú výhodu, ktorá pramení z „efektu statusu quo“ vyplývajúceho z týchto podmienok a ktorú konkurenti nemôžu kompenzovať.
96.      S výhradou preskúmania druhej časti prvého odvolacieho dôvodu a druhého odvolacieho dôvodu v bode 99 a nasl. nižšie teda Všeobecný súd preukázal, že rozhodnutie používateľov používať namiesto konkurenčných aplikácií aplikácie Google Search a Chrome bolo diskriminačným spôsobom ovplyvnené „efektom statusu quo“, ktorý konkurenti nemohli kompenzovať. Za týchto okolností bolo správne nevyžadovať ďalšiu kontrafaktuálnu analýzu.
97.      V rozpore s tým, čo tvrdí Google, navyše od Komisie nemožno vyžadovať, aby v kontexte takejto analýzy uvažovala, ako sa dominantný podnik mohol správať, keby sa nedopustil napadnutého zneužívajúceho správania. Hoci je kontrafaktuálny scenár hypotetický, musí byť realistický a hodnoverný.(45) Na jednej strane sú v prípade, ako je tento, pre fungovanie relevantných trhov charakteristické premenné, ako sú inovácie, prístup k údajom, mnohostrannosť, správanie používateľov a sieťové účinky.(46) Na druhej strane je už toto fungovanie, najmä správanie používateľov, podstatne ovplyvnené stratégiami spoločnosti Google. Preto sa nezdá možné urobiť realistickú alebo vierohodnú prognózu možností, ktoré si Google mohla zvoliť namiesto DDMA, alebo toho, ako by tieto možnosti ovplyvnili relevantné trhy.
98.      Z toho vyplýva, že štvrtá časť prvého odvolacieho dôvodu sa takisto musí zamietnuť.
b)      Spôsobilosť DDMA vylúčiť rovnako efektívnych konkurentov (druhá časť prvého odvolacieho dôvodu a druhý odvolací dôvod)
99.      V kontexte druhej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu Google tvrdí, že keď Všeobecný súd potvrdil posúdenie Komisie, podľa ktorého konštatovanie, že používatelia si konkurenčné aplikácie na vyhľadávanie a prehliadanie nesťahovali často, postačuje na preukázanie protisúťažných účinkov podmienok predinštalácie stanovených v DDMA, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia. Komisia aj Všeobecný súd však uznali, že sťahovanie konkurenčných služieb používateľmi nebolo nijako technicky ani finančne obmedzené. Preto mali preskúmať, či rozhodnutie používateľov nesťahovať konkurenčné aplikácie častejšie nebolo namiesto „efektu statusu quo“ údajne vytvoreného predinštaláciou spôsobené preferenciami a vyššou kvalitou aplikácií spoločnosti Google.
100. Google v rámci svojho druhého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne potvrdil sporné rozhodnutie napriek tomu, že sa v ňom nepreukázala spôsobilosť DDMA vylúčiť rovnako efektívnych konkurentov.
101. Keďže sa tvrdenia spoločnosti Google v rámci týchto dvoch častí jej odvolania čiastočne prekrývajú, budem sa nimi zaoberať spoločne.
102. Po prvé treba preskúmať, či so zreteľom na okolnosti prejednávanej veci Všeobecný súd mal od Komisie vyžadovať, aby preukázala nielen spôsobilosť DDMA obmedziť hospodársku súťaž, ale aj ich špecifickú spôsobilosť vylúčiť konkurentov rovnako efektívnych ako Google. V tomto kontexte najprv posúdim tvrdenie spoločnosti Google, ktorým kritizuje Všeobecný súd za to, že nepreskúmal, či rozhodnutie používateľov nesťahovať konkurenčné aplikácie na vyhľadávanie a prehliadanie častejšie nebolo namiesto podmienok predinštalácie stanovených v DDMA spôsobené ich preferenciami (časť 1). Potom preskúmam konkrétne argumenty spoločnosti Google uvedené v kontexte jej druhého odvolacieho dôvodu v súvislosti s viazaním aplikácie Google Search s obchodom Play Store (časť 2) a viazaním prehliadača Chrome s obchodom Play Store a aplikáciou Google Search (časť 3).
1)      Posúdenie účinkov vylúčenia DDMA vo vzťahu k „rovnako efektívnym konkurentom“ a dôvodov správania používateľov
103. Argumenty spoločnosti Google podľa názoru Komisie nemôžu uspieť, pretože sú založené na predpoklade, že konštatovanie obmedzenia hospodárskej súťaže si vo všetkých prípadoch vyžaduje analýzu efektívnosti (hypotetických alebo skutočných) konkurentov. V prípadoch viazania ako tie v prejednávanej veci, ktoré nepatria do rámca hospodárskej súťaže na základe kvality, nie je potrebné posudzovať, či sú spôsobilé vyvolať účinky vylúčenia vo vzťahu k rovnako efektívnym konkurentom, ale len to, či sú spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž.
104. Je nesporné, že cieľom článku 102 ZFEÚ nie je chrániť menej efektívnych konkurentov.(47) Znamená to a contrario, že vo veci, ako je táto, si konštatovanie zneužívania dominantného postavenia vždy vyžaduje preskúmanie toho, či je sporná praktika spôsobilá vyvolať účinky vylúčenia vo vzťahu k rovnako efektívnym konkurentom? A ak áno, ako by sa malo takéto posúdenie vykonať?
105. V záujme zodpovedania týchto otázok je užitočné najprv pripomenúť východisko judikatúry týkajúcej sa viazania (časť i). Po druhé je nevyhnutné zrekapitulovať odpovede Všeobecného súdu na kritiku spoločnosti Google, podľa ktorej Komisia nepreukázala, že podmienky predinštalácie stanovené v DDMA obmedzili hospodársku súťaž (časť ii). Napokon treba v tomto kontexte posúdiť kritiku spoločnosti Google týkajúcu sa postupu Všeobecného súdu (časť iii).
i)      Východisko judikatúry týkajúcej sa viazania
106. Východiskom judikatúry týkajúcej sa prípadov viazania zo strany dominantného podniku je skutočnosť, že sa v zásade majú kvalifikovať ako zneužívajúce.(48) Praktika spočívajúca v podmienení kúpy viažuceho produktu pochádzajúceho z trhu s dominantným postavením kúpou viazaného produktu pochádzajúceho zo susedného, horného alebo dolného trhu, skutočne patrí mimo rámca hospodárskej súťaže na základe kvality. Je to tak preto, že zákazníci si vo všeobecnosti viazaný produkt nevyberajú na základe jeho vnútornej hodnoty alebo slobodného rozhodnutia, ale kupujú si ho iba nato, aby získali viažuci produkt, ktorý je pre nich dôležitý. Z hľadiska týchto zákazníkov totiž vzhľadom na dominantné postavenie poskytovateľa, ako aj na hospodársku súťaž na relevantnom trhu, ktorá je už oslabená, často neexistujú žiadne prijateľné alternatívne produkty. Z toho vyplýva, že takéto správanie podniku s dominantným postavením na trhu s viažucim produktom narúša hospodársku súťaž na trhu s viazaným produktom. Bez ohľadu na to, akí sú (skutoční alebo potenciálni) konkurenti dominantného podniku na druhom uvedenom trhu efektívni, sotva môžu kompenzovať pákový efekt vyplývajúci z viazania viažuceho produktu z iného trhu. V takomto prípade teda možno predpokladať aspoň potenciálne protisúťažné účinky sporného správania.(49)
107. Všeobecný súd však vo svojom (konečnom) rozsudku Microsoft/Komisia v podobnej veci, ako je táto, rozhodol, že Komisia postupovala správne, keď sa so zreteľom na osobitné okolnosti danej veci neobmedzila na konštatovanie, že sporné správanie je prípadom viazania, ale ďalej preskúmala, či bolo spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž. Hoci totiž Microsoft podmienila kúpu svojho OS Windows súčasnou kúpou integrovanej aplikácie Media Player, používatelia teoreticky mohli získať multimediálne prehrávače tretích strán prostredníctvom následného sťahovania. Všeobecný súd napriek tomu potvrdil konštatovanie Komisie, že obzvlášť z dôvodu zotrvačnosti používateľov uvedené zostáva do značnej miery teoretickou možnosťou a že konkurenčné multimediálne prehrávače bez ohľadu na svoju kvalitu nemôžu kompenzovať konkurenčnú výhodu, ktorú získala Microsoft vďaka predinštalácii.(50)
108. Práve tento prístup Komisia uplatnila v prejednávanej veci.
ii)    Konštatovania Všeobecného súdu v súvislosti s účinkami vylúčenia DDMA
109. Ako Všeobecný súd podotkol v bode 292 napadnutého rozsudku, účastníci konania v prejednávanej veci nediskutovali o možnosti používateľov podľa DDMA zaobstarať si aplikácie na všeobecné vyhľadávanie a prehliadanie konkurujúce aplikáciám, ktoré sú predmetom viazania. Teoretickú existenciu tejto možnosti, ktorú pravidlá stanovené v DDMA nezakazovali, totiž všetci uznali. Predmetom ich diskusie však bola motivácia, ktorá by k tomu používateľov mohla viesť.
110. Všeobecný súd za týchto okolností v bode 295 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia správne tvrdila, že predtým, ako možno dospieť k záveru, že sporné viazanie má nepriaznivý účinok na hospodársku súťaž, je potrebné preskúmať účinky prípadov tohto viazania.
111. Ako Všeobecný súd zrekapituloval v bodoch 304 až 312 napadnutého rozsudku, Komisia dospela k záveru, že konkurenčné aplikácie na vyhľadávanie a prehliadanie nemôžu kompenzovať výhodu, ktorú spoločnosti Google poskytuje viazanie aplikácie Google Search a obchodu Play Store, ako aj prehliadača Chrome, obchodu Play Store a aplikácie Google Search.
112. V bodoch 317 až 596 napadnutého rozsudku Všeobecný súd v kontexte posúdenia druhého žalobného dôvodu zamietol tvrdenie spoločnosti Google, podľa ktorého Komisia nepreukázala, že podmienky predinštalácie stanovené v DDMA obmedzujú hospodársku súťaž. Všeobecný súd pritom preskúmal kritiku spoločnosti Google v súvislosti s piatimi bodmi, t. j. s vytvorením „efektu statusu quo“ predinštaláciou (body 320 až 418), s možnosťou OEM predinštalovať a nastaviť ako predvolené konkurenčné služby všeobecného vyhľadávania (body 419 až 538), s inými prostriedkami konkurentov na získavanie používateľov (body 539 až 567), s príčinnou súvislosťou medzi podielmi spoločnosti Google na používaní a predinštaláciou (body 568 až 584) a napokon so zohľadnením celého kontextu (body 585 až 596).
113. Všeobecný súd sa v tomto kontexte viackrát zaoberal argumentmi poukazujúcimi na údajne vyššiu kvalitu služieb spoločnosti Google ako na dôvod správania používateľov a trhových podielov tejto spoločnosti. So zreteľom na tieto úvahy Všeobecného súdu je zrejmé, prečo podľa jeho názoru nebolo potrebné žiadne ďalšie skúmanie účinkov DDMA, obzvlášť vzhľadom na možné účinky vylúčenia vo vzťahu k rovnako efektívnym konkurentom spoločnosti Google. Na účely ďalšieho preskúmania je užitočné stručne zrekapitulovať relevantné konštatovania v napadnutom rozsudku.
–       Vytvorenie „efektu statusu quo“ prostredníctvom predinštalácie
114. Všeobecný súd v bode 331 napadnutého rozsudku poukázal na to, že Google uznáva, že predinštalácia aplikácie ako taká poskytuje výhodu oproti konkurenčným aplikáciám, pretože aplikácia je v zariadení k dispozícii od prvého použitia a pred použitím sa nemusí inštalovať. Tým sa zvyšuje pravdepodobnosť, že používatelia takéto predinštalované aplikácie vyskúšajú.
115. V bode 418 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že jednotlivé tvrdenia, ktoré Google uvádza s cieľom vyvrátiť výhodu vyplývajúcu z predinštalácie aplikácií Google Search a Chrome v zariadeniach Google Android, nemôžu spochybniť závery, ktoré Komisia vyvodila vo vzťahu k vytvoreniu „efektu statusu quo“ z rôznych skutočností uvedených v tejto súvislosti v spornom rozhodnutí.
–       Možnosť OEM predinštalovať konkurenčné služby vyhľadávania a nastaviť ich ako predvolené
116. Všeobecný súd v bodoch 426 až 428 napadnutého rozsudku v súvislosti s možnosťou predinštalácie iných aplikácií na vyhľadávanie podotkol, že vzhľadom na účinky DDMA v spojení s účinkami DPP a so zreteľom na trhové podiely aplikácie Google Search a prehliadača Chrome (v ktorom musela byť aplikácia Search nastavená ako predvolená aplikácia na vyhľadávanie(51)) a ich vývoj zostáva diskusia o možnostiach konkurentov kompenzovať konkurenčnú výhodu vyplývajúcu z podmienok predinštalácie stanovených v DDMA prevažne v teoretickej rovine. Poskytovatelia konkurenčných aplikácií v praxi nemohli kompenzovať prostredníctvom dohôd o predinštalácii konkurenčnú výhodu, ktorú si Google zabezpečila vďaka predinštalácii aplikácie Google Search a prehliadača Chrome v prakticky všetkých zariadeniach Google Android predávaných v EHP.
117. Po preskúmaní výhrad spoločnosti Google v tomto kontexte Všeobecný súd v bode 537 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Komisia mohla konštatovať, že poskytovatelia konkurenčných služieb všeobecného vyhľadávania mohli poskytovať OEM a PMS rovnakú predinštaláciu, aká sa poskytovala v prípade aplikácie Google Search a prehliadača Chrome v zariadeniach Google Android predávaných v EHP. Počas väčšiny obdobia porušovania sa tak však nestávalo, pričom vysvetlenie neexistencie takýchto predinštalácií možno aspoň sčasti nájsť v kombinovaných účinkoch DDMA, DPP a DAF.
118. Všeobecný súd v tomto kontexte v bode 514 (s odkazom na bod 294 a bod 483 štvrtú zarážku) napadnutého rozsudku zamietol tvrdenie spoločnosti Google, podľa ktorého konštatovanie Komisie, že OEM by nemali záujem na predinštalovaní konkurenčných aplikácií, lebo väčšina používania spojeného s vyhľadávaním by smerovala na spoločnosť Google, znamená, že tieto aplikácie sú menej atraktívne. Podľa Všeobecného súdu sporné rozhodnutie uviedlo dôvody, prečo v prejednávanej veci nemožno takýto predpoklad uplatniť vzhľadom na význam rôznych technických riešení ponúkaných konkurentmi spoločnosti Google pre používateľov či inovácie (obzvlášť pokiaľ ide o špecializované služby vyhľadávania v určitom jazyku alebo zamerané na konkrétnu skupinu používateľov).
–       Prostriedky na získavanie používateľov iné než predinštalácia
119. Záver Všeobecného súdu týkajúci sa možnosti získať používateľov obzvlášť prostredníctvom sťahovania konkurenčných aplikácií a prístupu ku konkurenčným službám vyhľadávania prostredníctvom prehliadača, ako aj kritiky, podľa ktorej si Komisia zamenila konkurenčnú výhodu a protisúťažné vylúčenie, možno nájsť v bode 567 napadnutého rozsudku. Komisia sa potom oprávnene domnievala, že aj keď používatelia stále mohli sťahovať aplikácie konkurujúce aplikácii Google Search a prehliadaču Chrome alebo meniť predvolené nastavenia alebo vývojári mobilných internetových prehliadačov mohli ponúkať svoje aplikácie OEM, počas podstatnej časti obdobia porušovania sa tak nestávalo v dostatočnom rozsahu z dôvodu podmienok predinštalácie stanovených v DDMA.
–       Súvislosť medzi podielmi na používaní a predinštaláciou
120. Pokiaľ ide o konštatovanie súvislosti medzi podielmi na používaní a predinštaláciou, Všeobecný súd v bode 575 napadnutého rozsudku uviedol, že v prípade, o aký ide v prejednávanej veci, Komisia nemusí presne určiť, či tieto podiely spoločnosti Google na používaní možno pripísať nielen predinštalácii – ako usudzuje –, ale aj, alebo skôr, kvalitatívnej prevahe uvádzanej spoločnosťou Google. Predinštalácia bola totiž nesporná, takže všetky zariadenia Google Android mali aplikáciu Google Search a prehliadač Chrome, zatiaľ čo vplyv kvality na neexistenciu predinštalácie alebo sťahovania konkurenčnej aplikácie bol len tvrdením spoločnosti Google, pričom dôkazy predložené v tejto súvislosti neboli postačujúce ani osobitne relevantné.
121. Ako navyše Všeobecný súd objasnil v bodoch 577 a 578 napadnutého rozsudku, aj keby aplikácia Google Search a prehliadač Chrome mali kvalitatívnu prevahu nad službami ponúkanými konkurentmi, táto prevaha by nebola rozhodujúca, keďže sa netvrdilo, že rôzne služby ponúkané konkurentmi nie sú technicky schopné uspokojiť potreby spotrebiteľov. Ako okrem toho vyplývalo
z písomností v spise, potreby spotrebiteľov nemuselo nutne uspokojovať to najlepšie kvalitatívne riešenie. Aj keby sa predpokladalo, že Google by mohla tvrdiť, že jej služby predstavujú takéto riešenie, úlohu zohrávali aj iné premenné než technická kvalita, napríklad ochrana súkromia alebo zohľadnenie jazykových osobitostí vyhľadávacích dopytov.
122. V bode 582 napadnutého rozsudku napokon Všeobecný súd so zreteľom na hodnotenie aplikácií spoločnosti Google a jej konkurentov v obchode Play Store, z ktorého vychádzala Komisia, konštatoval, že kvalitatívne hodnotenie rôznych konkurenčných služieb je podobné. Podľa Všeobecného súdu sa to teda mohlo zohľadniť v rámci jeho konštatovania, že kvalita jednotlivých konkurenčných služieb vyhľadávania a prehliadania nie je rozhodujúcim kritériom ich používania, keďže všetky ponúkajú službu, ktorá dokáže uspokojiť dopyt.
123. Ako teda Všeobecný súd konštatoval v bode 583 napadnutého rozsudku, vzhľadom na tendenciu zmraziť situáciu súvisiacu s podmienkami predinštalácie stanovenými v DDMA a na nepreukázanie presného vplyvu kvalitatívnej prevahy uvádzanej spoločnosťou Google v súvislosti s jej aplikáciami na všeobecné vyhľadávanie a prehliadanie sa Komisia správne domnievala, že podiely spoločnosti Google na používaní potvrdzujú „efekt statusu quo“ spojený s predinštaláciou.
–       Zohľadnenie kontextu
124. V neposlednom rade v bode 596 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že Google nepreukázala, že Komisia pri posudzovaní napadnutého správania nezohľadnila všetky relevantné okolnosti.
iii) Posúdenie
125. V rozpore s tým, čo tvrdí Google, Komisia vzhľadom na tieto konštatovania, ktoré Google platne nespochybňuje, nebola okrem preskúmania spôsobilosti napadnutých podmienok predinštalácie obmedziť hospodársku súťaž povinná preskúmať aj ich spôsobilosť vyvolať účinky vylúčenia, obzvlášť vo vzťahu ku konkurentom rovnako efektívnym ako Google.
126. Bez toho, aby bola dotknutá otázka, či si prípady viazania takého druhu, aký sa opisuje v bode 106 vyššie, vo všeobecnosti vyžadujú dôkaz existencie (potenciálnych) protisúťažných účinkov, je na preukázanie zneužívajúcej povahy vylučujúcej praktiky v zásade potrebné po prvé to, aby táto praktika spočívala vo využití iných prostriedkov než sú tie, ktoré patria do rámca hospodárskej súťaže na základe kvality, a po druhé to, aby táto praktika bola spôsobilá vyvolať účinky vylúčenia.(52)
127. Hoci oba tieto aspekty predstavujú podmienky, ktoré patria do rámca posúdenia toho, či je praktika zneužívajúca,(53) za istých okolností môže na preukázanie existencie zneužitia postačovať, že podnik v dominantnom postavení používa zdroje iné než tie, ktorými sa riadi hospodárska súťaž na základe kvality.(54)
128. Analýza schopnosti hypotetického(55) rovnako efektívneho, ale nie dominantného konkurenta replikovať sporné správanie bola vytvorená na účely vecí, v ktorých má takáto analýza zmysel v záujme preskúmania, či sa má toto správanie považovať za správanie založené na použití prostriedkov patriacich do rámca bežnej hospodárskej súťaže a/alebo či je spôsobilé vyvolať protisúťažné účinky.(56) Táto analýza, ktorá bola pôvodne vytvorená v podobe testu AEC pre cenové praktiky,(57) podľa Súdneho dvora môže byť relevantná v prípade cenových aj necenových praktík v závislosti od konkrétnych okolností.(58)
129. Podľa judikatúry platí, že ak podnik v priebehu správneho konania poskytne orgánu pre hospodársku súťaž dôkazy v tejto súvislosti, tento orgán je povinný dané dôkazy posúdiť a prípadne uviesť dôvody, prečo ich nepovažuje za relevantné.(59) V rovnakom duchu platí, že keď Komisia uplatnila test AEC, Všeobecný súd musí posúdiť tvrdenia, ktoré v tejto súvislosti uviedol daný podnik.(60) V prejednávanej veci sa však nezdá, že by Google v priebehu správneho konania predložila takéto dôkazy v súvislosti s DDMA a že by ich Komisia riadne neposúdila ani že by samotná Komisia uplatnila test AEC, ktorý Všeobecný súd riadne nezohľadnil.
130. V judikatúre sa už navyše uznalo, že analýza praktiky so zreteľom na jej účinky vo vzťahu k rovnako efektívnym konkurentom je len jednou z viacerých metód umožňujúcich posúdiť, či určitá praktika môže vyvolať účinky vylúčenia. Orgány pre hospodársku súťaž teda nemôžu mať právnu povinnosť použiť túto metódu v každej veci.(61)
131. Z judikatúry okrem toho jasne vyplýva, že môžu existovať veci, v ktorých skrátka nemá zmysel zakladať analýzu toho, či je praktika protisúťažná, na otázke, či by hypotetický konkurent mohol toto správanie replikovať. Uvedené platí obzvlášť v prípade, keď takáto analýza nie je vhodná, pretože štruktúra trhu spôsobuje, že vstup alebo pokračujúca prítomnosť rovnako efektívneho konkurenta alebo replikovanie sporného správania daným konkurentom sú prakticky nemožné.
132. Inými slovami, ak hypotetický konkurent, ktorý by bol rovnako efektívny ako dominantný podnik, nemôže existovať alebo ak by konkurent bez ohľadu na svoju efektívnosť od začiatku nebol konkurencieschopný, analýza škodlivosti správania dominantného podniku na základe efektívnosti jeho (hypotetických) konkurentov nemá zmysel. Takáto situácia môže existovať napríklad v prípade trhu, na ktorom má dominantný podnik veľmi veľký trhový podiel, má podstatné štrukturálne výhody alebo na ktorom existujú veľké prekážky vstupu.(62)
133. Ako podotkol Všeobecný súd, relevantné trhy v prejednávanej veci patria do rámca digitálnej ekonomiky, kde zohrávajú dôležitú úlohu premenné, ako sú inovácie, prístup k údajom, mnohostrannosť, správanie používateľov alebo sieťové účinky. V takomto digitálnom „ekosystéme“, ktorý spája viaceré kategórie dodávateľov, zákazníkov a spotrebiteľov a umožňuje ich interakciu v rámci platformy, sa produkty alebo služby, ktoré sú súčasťou relevantných trhov tvoriacich tento ekosystém, môžu prekrývať alebo byť navzájom prepojené vzhľadom na ich horizontálnu alebo vertikálnu komplementaritu.(63) Pre tieto trhy sú charakteristické veľké prekážky vstupu a zložité interakcie, ktoré sa navzájom ovplyvňujú a určujú.(64)
134. Z toho vyplýva, že v prejednávanej veci nie je realistické porovnávať situáciu spoločnosti Google so situáciou hypotetického rovnako efektívneho konkurenta. Google mala totiž dominantné postavenie na viacerých trhoch v ekosystéme OS Android(65) a mohla teda využívať sieťové účinky, ktoré jej umožňovali zabezpečiť, aby používatelia používali aplikáciu Google Search. V dôsledku toho získala prístup k údajom, ktoré jej zasa umožnili zlepšovať svoju službu. Žiadny hypotetický rovnako efektívny konkurent sa v takejto situácii ocitnúť nemohol.
135. Ak by sa za týchto okolností vyžadovalo porovnanie spoločnosti Google s hypotetickým rovnako efektívnym konkurentom, oslabovalo by to zákaz zneužitia dominantného postavenia podľa článku 102 ZFEÚ. Ako totiž konštatoval Súdny dvor, toto ustanovenie takisto zakazuje praktiky, ktorých skutočným alebo potenciálnym účinkom či cieľom je zabrániť v predbežnom štádiu potenciálne konkurenčným podnikom v samotnom prístupe na trh a tým zabrániť rozvoju hospodárskej súťaže na tomto trhu. Takáto praktika môže spočívať najmä v zavedení prekážok vstupu alebo použití iných opatrení na uzavretie trhu alebo ďalších prostriedkov iných, ako sú tie, ktorými sa riadi hospodárska súťaž na základe kvality.(66)
136. To platí aj v prípade konkurentov, ktorí sú už na trhu aktívni, ale (zatiaľ) nie sú rovnako efektívni. Najmä na trhoch s veľkými prekážkami vstupu, kde je už hospodárska súťaž oslabená z dôvodu prítomnosti dominantného podniku, totiž môžu zohrávať dôležitú úlohu pri plnení cieľa zachovávania hospodárskej súťaže.(67)
137. Napokon Súdny dvor už objasnil, že môžu existovať prípady, v ktorých nie je možné analyzovať, či správanie zákazníkov alebo používateľov možno pripísať kvalitatívnym charakteristikám služieb alebo produktov dominantného podniku. Platí to, keď je už rozhodnutie používateľov v prospech dominantného podniku ovplyvnené správaním tohto podniku, ktoré nepatrí do rámca hospodárskej súťaže na základe kvality a je teda skreslené.
138. Súdny dvor v súlade s uvedeným v rozsudku Servizio Elettrico Nazionale a i. vysvetlil, že ak sa z právneho hľadiska dostatočne preukáže, že spôsob, akým sa zákazníci alebo používatelia rozhodli, bol skreslený tak, aby zvýhodnil dominantný podnik na úkor jeho konkurentov, existencia takéhoto skreslenia vylučuje možnosť domnievať sa, že toto rozhodnutie možno pripísať lepšej výkonnosti dominantného podniku. Samotná existencia tohto skreslenia by totiž z povahy veci znemožňovala určiť existenciu objektívnych príčin rozdielov. V prípade, v ktorom skreslenie možno pripísať správaniu dominantného podniku, sa teda rozdiel v počte zákazníkov alebo používateľov musí pripísať tomuto podniku.(68)
139. Z toho vyplýva, že vo veci, v ktorej sa preukáže, že správanie zákazníkov je ovplyvnené diskriminačným spôsobom, uvedené postačuje na konštatovanie, že sporné správanie je spôsobilé vyvolať účinky vylúčenia.(69) To sa musí a fortiori uplatniť v prípade stratégie viazania, ako je tá v prejednávanej veci.
140. V takom prípade teda na preukázanie protisúťažnej povahy sporného správania nie je potrebné, možné ani účelné analyzovať, či takýmto spôsobom mohol konať aj hypotetický rovnako efektívny konkurent.
141. Ako na pojednávaní presvedčivo podotkla najmä BEUC, v prejednávanej veci by teda žiadny hypotetický konkurent nemohol byť v súvislosti so službami všeobecného vyhľadávania rovnako „efektívny“ ako Google, pretože nikto nemohol kompenzovať výhodu predinštalácie. Rovnako platí, že sotva existoval konkurent, ktorý si mohol zabezpečiť predinštaláciu, pretože nikto nemal na trhu s obchodmi s aplikáciami, ako je Play Store, postavenie porovnateľné s postavením spoločnosti Google.
142. Súdny dvor v súlade s uvedeným objasnil, že praktika sa má považovať za praktiku, ktorá nepatrí do rámca hospodárskej súťaže na základe kvality, ak spočíva na využívaní zdrojov vlastných držiteľovi dominantného postavenia. Žiadny hypotetický konkurent by totiž takúto praktiku nemohol uplatňovať, aj keby bol rovnako efektívny, pretože nemá dominantné postavenie na relevantnom trhu.(70)
143. Z konštatovaní zrekapitulovaných v bodoch 109 až 124 vyššie vyplýva, že Google nespochybňuje – tak, že by boli jej tvrdenia podložené –, že spôsob, akým sa používatelia rozhodujú používať jej služby namiesto konkurenčných služieb, je skreslený z dôvodu výhody, ktorú tejto spoločnosti poskytuje predinštalácia a ktorú jej konkurenti nemohli kompenzovať. OEM zasa zaviedli predinštaláciu aplikácií spoločnosti Google preto, že to bolo potrebné na získanie licencie na nevyhnutný obchod Play Store, v prípade ktorého mala Google dominantné postavenie.
144. Preto je z právneho hľadiska dostatočne preukázané, že rozhodnutie používateľov bolo skreslené v dôsledku podmienok predinštalácie, ktoré Google dosiahla pomocou prostriedkov nepatriacich do rámca hospodárskej súťaže na základe kvality. To postačuje na jednej strane na konštatovanie, že sporné podmienky boli spôsobilé vyvolať zneužívajúce účinky vylúčenia, a na druhej strane na znemožnenie zistenia, či bolo rozhodnutie používateľov (takisto) spôsobené údajnou vyššou kvalitou aplikácií spoločnosti Google.
145. Tvrdenie spoločnosti Google, že Všeobecný súd sa dopustil pochybenia, pretože nepožadoval dôkaz o tom, že účinky vylúčenia DDMA neboli spôsobené vyššou kvalitou spoločnosti Google a že boli spôsobilé vylúčiť rovnako efektívnych konkurentov (druhá časť prvého odvolacieho dôvodu a druhý odvolací dôvod), sa preto musí zamietnuť.
2)      Viazanie aplikácie Google Search a obchodu Play Store
146. Vzhľadom na práve uvedené úvahy nemajú konkrétne tvrdenia spoločnosti Google týkajúce sa údajného pochybenia Všeobecného súdu spočívajúceho v tom, že neanalyzoval, či bol balík Google Search-Play Store spôsobilý vylúčiť rovnako efektívne konkurenčné služby všeobecného vyhľadávania, žiadnu šancu na úspech. Týmito tvrdeniami sa budem preto subsidiárne zaoberať len stručne.
147. Po prvé Google tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezohľadnil pokrytie trhu spornou praktikou. Analýza pokrytia trhu sa vyžaduje v každom prípade vylučovacieho zneužívania. Všeobecný súd to uznal v súvislosti s DPP. Nelogicky tak konštatoval, že pokrytie trhu v prípade DDMA je významné, zatiaľ čo v prípade DPP považoval podobné pokrytie trhu za nedostatočné.
148. Táto argumentácia však pochybnosti o správnosti prístupu Všeobecného súdu vyvolať nemôže. Keďže totiž sporné prípady viazania nepochybne nepatrili do rámca hospodárskej súťaže na základe kvality z dôvodu ich charakteristík uvedených Všeobecným súdom, analýza ich pokrytia trhu, ktorá v každom prípade bola vytvorená pre cenové praktiky, sa na konštatovanie zneužívajúcej povahy týchto praktík v prejednávanej veci nevyžadovala.(71)
149. Po druhé Google znovu uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď obzvlášť v súvislosti s aplikáciou Google Search potvrdil prístup Komisie, v súlade s ktorým nebolo potrebné preukázať účinok vylúčenia podmienok predinštalácie vo vzťahu k rovnako efektívnym konkurentom.
150. Toto tvrdenie sa musí zamietnuť z dôvodov uvedených v bodoch 125 až 145 vyššie. Google navyše vo svojom odvolaní v každom prípade nespochybňuje skutkové zistenia Všeobecného súdu zrekapitulované v bodoch 118, 121 a 122 vyššie, podľa ktorých u používateľov nehrala úlohu iba kvalita a hodnotenie kvality rôznych konkurenčných služieb bolo okrem toho podobné. To isté platí v prípade skutkových zistení uvedených v bodoch 115 až 117 vyššie, podľa ktorých konkurenčné služby vyhľadávania „efekt statusu quo“ nemohli kompenzovať.
151. Všeobecný súd napokon podľa názoru spoločnosti Google pochybil, keď neanalyzoval, či rôzne dostupné príležitosti na získavanie používateľov (predinštalácia popri aplikácii spoločnosti Google, ako aj sťahovanie a prístup prostredníctvom prehliadača) – nielen samostatne, ale aj v kombinácii – mohli rovnako efektívnym konkurentom umožniť zachovať si konkurencieschopnosť.
152. Toto tvrdenie však takisto predstavuje pokus o dosiahnutie nového posúdenia skutkových zistení Všeobecného súdu, ktoré Google ako také nespochybňuje. Google navyše nevysvetľuje, v čom konkrétne by spočívala pridaná hodnota analýzy ostatných príležitostí „v kombinácii“ v porovnaní s analýzou týchto príležitostí, ktorú vykonal Všeobecný súd.
3)      Viazanie prehliadača Chrome s obchodom Play Store a aplikáciou Google Search
153. Konkrétne argumenty, ktoré predložila spoločnosť Google v súvislosti s príležitosťami rovnako efektívnych konkurentov na kompenzovanie výhody poskytnutej viazaním prehliadača Chrome s obchodom Play Store a aplikáciou Google Search, vyššie uvedené konštatovania takisto spochybniť nemôžu.
154. Po prvé podľa spoločnosti Google Všeobecný súd analyzoval zákonnosť viazania prehliadača Chrome vo vzťahu ku geografickému trhu inému než ten, ktorý sa vymedzuje v spornom rozhodnutí. Neanalyzoval tak pokrytie trhu spornou praktikou, výhodu, ktorú spoločnosti Google poskytla predinštalácia, ani otázku, či ostatné príležitosti dostupné konkurentom bránia konštatovaniu vylúčenia.
155. Toto tvrdenie nemá žiadnu šancu na úspech, pretože vychádza z predpokladu, že na konštatovanie zneužívajúcej povahy balíka Chrome-Play Store a Google Search by sa muselo určiť pokrytie trhu touto praktikou. Ako sa však uvádza v bode 148 vyššie, v prejednávanej veci to nebolo potrebné.
156. Po druhé Google tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil pochybenia, keď závery týkajúce sa viazania s aplikáciou Google Search analogicky preniesol na viazanie s prehliadačom Chrome.
157. Argumenty uvedené spoločnosťou Google na podporu tejto kritiky sú však neprípustné, pretože ich cieľom je dosiahnutie nového posúdenia skutkových rozdielov medzi dôsledkami a účinkami predinštalácie aplikácie Google Search a prehliadača Chrome Súdnym dvorom. Google navyše nepreukázala skreslenie ani právne pochybenie v rámci posúdenia Všeobecného súdu uvedeného v bodoch 439 až 465 napadnutého rozsudku, podľa ktorého konkurenčné služby prehliadania nemohli kompenzovať výhodu poskytnutú predinštaláciou prehliadača Chrome, hoci v súvislosti s prehliadačmi bola hospodárska súťaž intenzívnejšia než v súvislosti so službami všeobecného vyhľadávania.
c)      Záver týkajúci sa posúdenia DDMA
158. Z uvedeného vyplýva, že Google pri vytýkaní nesprávneho právneho posúdenia tvrdení, ktoré uviedla v prvostupňovom konaní v súvislosti s podmienkami predinštalácie stanovenými v DDMA, Všeobecnému súdu neuspela. Prvé dva odvolacie dôvody sa preto musia zamietnuť.
2.      Posúdenie DAF (tretí a štvrtý odvolací dôvod)
159. Google v kontexte svojho tretieho odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd preformuloval dôvody sporného rozhodnutia v súvislosti s DAF a dopustil sa nesprávneho posúdenia súvislosti medzi týmito dohodami a ich údajnými účinkami (časť a). Podľa štvrtého odvolacieho dôvodu Všeobecný súd nesprávne potvrdil rozhodnutie Komisie neprijať odôvodnenie spoločnosti Google týkajúce sa záväzkov obsiahnutých v DAF, v prípade ktorých sa konštatovalo, že sú zneužívajúce (časť b).
a)      Rozsah zneužívania v súvislosti s DAF a jeho účinky (tretí odvolací dôvod)
160. V rámci svojho tretieho odvolacieho dôvodu Google kritizuje Všeobecný súd za to, že reinterpretoval zneužívajúce správanie konštatované Komisiou v súvislosti s DAF (pozri bod 22 vyššie) (časť 1), a za to, že údajné účinky vylúčenia pripísal správaniu, ktoré Komisia za zneužívajúce nepovažovala (časť 2).
1)      Určenie napadnutého správania v súvislosti s DAF (prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu)
161. Google v kontexte prvej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd rozšíril konštatovanie zneužívania v súvislosti s DAF a dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia tým, že do rámca správania považovaného za zneužívajúce zahrnul legitímnu praktiku.
162. Ako sa uvádza v bode 22 vyššie, OEM museli v záujme získania licencie na obchod Play Store a aplikáciu Google Search uzavrieť DAF. V jej rámci sa zaväzovali, že nebudú predávať zariadenia s verziami OS Android, ktoré Google neschválila. Uzavretie DDMA bolo teda možné až po uzavretí DAF.
163. Všeobecný súd v bodoch 806 až 808 napadnutého rozsudku vysvetlil, že DAF stanovujú záväzok dodržiavať minimálny štandard kompatibility pre implementáciu zdrojového kódu OS Android.
164. Tento záväzok sa vzťahoval na všetky zariadenia predávané OEM, ktorý uzatvoril DAF, ak tieto zariadenia využívali OS Android alebo jeho odnož.(72) Na preukázanie ich súladu so stanovenými štandardmi museli zariadenia úspešne prejsť testami. Odnože OS Android, ktoré úspešne prešli týmito testami, Všeobecný súd označil ako „kompatibilné odnože OS Android“, zatiaľ čo odnože OS Android, ktoré neboli podrobené týmto testom alebo v týchto testoch neuspeli, sa označovali ako „nekompatibilné odnože OS Android“.(73)
165. Ako Všeobecný súd objasnil v bodoch 810, 811 a 828 napadnutého rozsudku, DAF sa v spornom rozhodnutí považovali za zneužívajúce len v rozsahu, v akom ukladali OEM povinnosť zaručiť súlad s predpísanými štandardmi v prípade všetkých zariadení, ktoré predávali a ktorých OS bol Android alebo odnož OS Android, vrátane tých, v ktorých aplikácie spoločnosti Google neboli predinštalované. Inak povedané, DAF sa považovali za zneužívajúce len v rozsahu, v akom zakazovali uvádzať na trh inteligentné mobilné zariadenia s nekompatibilnými odnožami OS Android, aj keď v týchto zariadeniach neboli aplikácie spoločnosti Google predinštalované.
166. Podľa Všeobecného súdu to vyplývalo zo skutočnosti, že Komisia považovala záväzky v oblasti kompatibility za odôvodnené v prípade inteligentných mobilných zariadení s predinštalovanými aplikáciami spoločnosti Google.
167. Google teraz Všeobecný súd kritizuje za to, že tieto konštatovania Komisie preformuloval a rozšíril ich na praktiku, ktorú Komisia vôbec nepovažovala za zneužívajúcu.
168. Google totiž tvrdí, že Komisia v spornom rozhodnutí kvalifikovala ako zneužívajúcu iba povinnosť OEM dodržiavať záväzky v oblasti kompatibility stanovené v DAF s cieľom získať licenciu na obchod Play Store a aplikáciu Google Search. Všeobecný súd naopak zneužívajúcu praktiku napríklad v bodoch 828 a 864 napadnutého rozsudku označil ako praktiku, „ktorá bráni vývoju zariadení využívajúcich nekompatibilnú odnož OS Android a ich prítomnosti na trhu“.
169. Všeobecný súd týmto rozšírením napadnutého zneužívania do jeho rámca neprípustne zahrnul legitímnu praktiku spoločnosti Google spočívajúcu v udeľovaní licencií na jej proprietárne aplikačné programovacie rozhrania (ďalej len „API“)(74) iba v prípade, keď sa používali v kompatibilných zariadeniach s OS Android. Dopustil sa tak nesprávneho právneho posúdenia príčinnej súvislosti medzi údajným zneužívaním a jeho údajnými účinkami.
170. Ako však namieta Komisia, táto kritika je založená na nesprávnej rekapitulácii napadnutého rozsudku.
171. V bodoch 812, 815 a 816 napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd pripomenul, najmä s odkazom na odôvodnenie 1036 sporného rozhodnutia, že Komisia v kontexte rozsudku Microsoft/Komisia(75) a podmienok, za akých možno preukázať zneužívajúcu povahu balíka produktov alebo záväzkov,(76) v podstate vytýkala spoločnosti Google, že uplatňovala protisúťažnú praktiku, ktorej cieľom bolo pripraviť nekompatibilné odnože OS Android o obchodné odbytiská. Dôvodom bolo najmä to, že podľa sporného rozhodnutia nekompatibilné odnože OS Android predstavujú pre spoločnosť Google reálnu konkurenčnú hrozbu, antifragmentačné záväzky bránia vyvíjaniu nekompatibilných odnoží OS Android a kompatibilné odnože OS Android nepredstavujú pre spoločnosť Google reálnu konkurenčnú hrozbu. Schopnosť sporných záväzkov obmedziť hospodársku súťaž bola navyše posilnená nedostupnosťou proprietárnych API spoločnosti Google pre vývojárov nekompatibilných odnoží OS Android, čo znižovalo záujem vývojárov navrhovať aplikácie, ktoré mali využívať takéto OS.
172. Všeobecný súd ďalej v bode 828 napadnutého rozsudku podotkol, že Komisia teda vytýka spoločnosti Google, že podmieňuje udeľovanie licencií na obchod Play Store a aplikáciu Google Search súborom záväzkov obmedzujúcich slobodnú možnosť OEM, ktorí chcú získať tieto licencie, a to tým, že im zakazujú uvádzať na trh akékoľvek iné zariadenie využívajúce nekompatibilnú odnož OS Android. Komisia nespochybňovala právo spoločnosti Google stanoviť požiadavky na kompatibilitu vzťahujúce sa na zariadenia, v ktorých sú nainštalované jej aplikácie. Za zneužívajúcu však považovala praktiku spoločnosti Google, ktorá bráni vývoju zariadení využívajúcich nekompatibilnú odnož OS Android a ich prítomnosti na trhu. Bolo teda potrebné preskúmať, či sa Komisii podarilo preukázať, že – ako konštatovala v spornom rozhodnutí – Google uplatňovala praktiku zameranú na vylúčenie nekompatibilných odnoží OS Android z trhu, a či je možné túto praktiku kvalifikovať ako protisúťažnú v zmysle článku 102 ZFEÚ.
173. V rozpore s tvrdeniami spoločnosti Google tieto úvahy neodhaľujú žiadnu úpravu tvrdení zo sporného rozhodnutia.
174. Google v rámci kritiky týchto častí napadnutého rozsudku Všeobecnému súdu v podstate vytýka, že označil vylúčenie nekompatibilných odnoží OS Android za cieľ záväzkov v oblasti kompatibility obsiahnutých v DAF, v prípade ktorých Komisia konštatovala, že sú zneužívajúce. Všeobecný súd sa tým však nedopustil neprípustného nahradenia odôvodnenia sporného rozhodnutia, ale iba zhrnul podstatnú kritiku z tohto rozhodnutia v súvislosti so zneužívajúcou povahou DAF.(77)
175. Z rekapitulácie odôvodnenia 1036 sporného rozhodnutia vykonanej Všeobecným súdom, ktorá sa uvádza v bode 171 vyššie a ktorej správnosť Google nespochybňuje, vyplýva, že Komisia tam (a v nasledujúcich častiach sporného rozhodnutia uvedených v odôvodnení 1036) skutočne konštatovala, že sporné záväzky obsiahnuté v DAF sú spôsobilé obmedziť hospodársku súťaž, pretože bránia vývoju nekompatibilných odnoží OS Android. Komisia tam vysvetlila, že hrozbu pre spoločnosť Google predstavujú iba tieto posledné uvedené odnože a že ich vývoj je obmedzený, pretože OEM ich už viac na trh neuvádzajú, lebo by už nemali licenciu na aplikácie spoločnosti Google.
176. Z toho čisto logicky vyplýva, že Komisia spoločnosti Google vytýkala uplatňovanie praktiky, ktorej cieľom bolo vylúčiť nekompatibilné odnože OS Android, pretože pre ňu predstavovali hrozbu. Keď Všeobecný súd analyzoval, či Komisia túto skutočnosť preukázala dostatočne, sporné rozhodnutie teda nepreformuloval.
177. Pri bližšom preskúmaní sa navyše zdá, že podstata kritiky spoločnosti Google je v skutočnosti zameraná na posúdenie Všeobecného súdu v bodoch 853 až 856 a 863 napadnutého rozsudku. Všeobecný súd tam praktiku spoločnosti Google spočívajúcu vo vyhradení svojich proprietárnych API pre kompatibilné odnože OS Android zahrnul do svojho posúdenia DAF ako kontextový prvok.
178. Skutočnosť, že OEM uvádzali na trh iba kompatibilné zariadenia s OS Android, podľa spoločnosti Google nie je dôsledkom sporných záväzkov obsiahnutých v DAF na účely získania licencie na obchod Play Store a aplikáciu Google Search, ale želania OEM mať prístup k API spoločnosti Google. Praktiku spoločnosti Google spočívajúcu vo vyhradzovaní týchto API pre kompatibilné zariadenia však nekritizovala Komisia ani Všeobecný súd.
179. Ako som však uviedla v bodoch 60, 61, 67 a 68 vyššie, praktiku kritizovanú ako zneužívajúcu je správne posudzovať so zreteľom na jej celkový kontext. Keby sa totiž praktika analyzovala oddelene od svojho špecifického právneho a skutkového kontextu, bolo by to umelé a nerealistické. Zahrnutie kontextového prvku do tohto posúdenia pritom nezávisí od toho, či sa v prípade samotného prvku konštatovalo, že je zneužívajúci. Ako na pojednávaní presvedčivo vysvetlila FairSearch, obzvlášť v kontexte prítomnosti dominantného podniku, ako je Google, by nebolo náležité ignorovať trhové podmienky, ktoré vytvoril samotný podnik.
180. Z toho vyplýva, že prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu je nedôvodná.
2)      Pripísanie údajných účinkov vylúčenia (druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu)
181. Google v kontexte druhej časti svojho tretieho odvolacieho dôvodu založenej na argumentoch, ktoré boli práve posúdené, tvrdí, že keď Všeobecný súd pripísal údajné účinky vylúčenia napadnutým záväzkom v oblasti kompatibility obsiahnutým v DAF, dopustil sa pochybenia. Okolnosť, že OEM nemali motiváciu uvádzať na trh nekompatibilné odnože OS Android, bolo naopak možné pripísať skutočnosti, že nemali prístup k proprietárnym API spoločnosti Google so strategickým významom.
182. Keby Všeobecný súd vykonal kontrafaktuálnu analýzu, zistil by, že bez záväzkov obsiahnutých v DAF by boli nekompatibilné odnože OS Android v presne rovnakej situácii: v dôsledku (legitímnej) praktiky spoločnosti Google týkajúcej sa jej API by rovnako čelili problému spočívajúcemu v tom, že OEM by ich nechceli uvádzať na trh.
183. Všeobecný súd navyše túto skutočnosť uznal vo svojom vysvetlení v súvislosti s dominantným postavením spoločnosti Google v bodoch 226 až 233 napadnutého rozsudku. V bode 229 teda konštatoval, že alternatívna verzia OS Android by spočiatku nemusela byť reálnym konkurentom, a to najmä preto, že replikovanie proprietárnych aplikácií spoločnosti Google (ktoré pre takúto verziu nie sú dostupné) by si vyžadovalo čas a značné investície.
184. Keď teda Všeobecný súd v bode 893 napadnutého rozsudku usúdil, že kontrafaktuálna analýza nebola potrebná, pretože Komisia dostatočne preukázala protisúťažné účinky DAF, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia.
185. Toto tvrdenie nemá šancu na úspech.
186. Ako sa uvádza v bodoch 93, 94 a 97 vyššie, Komisia pri posudzovaní potenciálnych alebo skutočných protisúťažných účinkov určitej praktiky nie je povinná vykonať kontrafaktuálnu analýzu v každom prípade. Nevyžaduje sa najmä vtedy, keď sa tieto účinky dostatočne preukážu iným spôsobom. Obzvlášť v tomto kontexte veľmi zložitých digitálnych trhov sa navyše môže ukázať ako nevhodné špekulovať o hypotetických možných krokoch, ktoré účastníci trhu mohli prijať bez napadnutého správania dominantného podniku. V neposlednom rade platí – ako tvrdí samotná Komisia a ako Všeobecný súd uviedol napríklad v bode 850 napadnutého rozsudku –, že Komisia nemusí preukázať, že toto správanie bolo jediným dôvodom účinku vylúčenia; stačí, ak sa dostatočne preukáže, že k tomuto účinku prispelo.
187. Konštatovanie Všeobecného súdu v súvislosti s dominantným postavením spoločnosti Google, podľa ktorého existovalo riziko, že alternatívne verzie OS Android by spočiatku nemuseli byť reálnymi konkurentmi, takže možná existencia týchto verzií nespochybňovala konštatovania týkajúce sa dominantného postavenia na trhu, navyše neznamená, že tieto verzie na spoločnosť Google nevyvíjali žiadny konkurenčný tlak. Všeobecný súd naopak v bodoch 844 až 847 konštatoval, že nekompatibilné odnože OS Android predstavujú pre spoločnosť Google konkurenčnú hrozbu, pričom Google dôkazy uvedené v daných bodoch nespochybnila.
188. Z toho vyplýva, že sa musí zamietnuť aj druhá časť tretieho odvolacieho dôvodu, a teda tiež tretí odvolací dôvod v celom rozsahu.
b)      Odôvodnenie DAF (štvrtý odvolací dôvod)
189. V rámci svojho štvrtého odvolacieho dôvodu Google tvrdí, že keď Všeobecný súd neuznal objektívne odôvodnenie DAF, dopustil sa pochybenia.
190. Ako Všeobecný súd uviedol v bode 876 napadnutého rozsudku, správanie nie je zneužívajúce, ak je odôvodnené výhodami prospešnými pre hospodársku súťaž alebo slúži legitímnym záujmom, pričom preukázanie, že je to naozaj tak, prináleží dominantnému podniku.(78)
191. Argumenty uvedené spoločnosťou Google na preukázanie pochybení Všeobecného súdu pri posudzovaní tejto otázky sú však zväčša neprípustné, pretože ich cieľom je dosiahnutie nového posúdenia skutkových okolností Súdnym dvorom bez toho, že by sa uvádzalo skreslenie týchto skutkových okolností.(79) Z posúdenia týchto argumentov, ako aj konštatovaní Všeobecného súdu, ktoré sa nimi napádajú, naopak vyplýva, že Google skrátka nedokázala preukázať, že napadnuté protisúťažné časti DAF sú objektívne nevyhnutné a odôvodnené.
192. Po prvé sa podľa spoločnosti Google Všeobecný súd v bode 880 napadnutého rozsudku nesprávne opieral o skutočný rast OS Android v čase, keď platili DAF, na vyvrátenie tvrdenia, že záväzky vyplývajúce z DAF boli nevyhnutné na prežitie tohto OS na trhu. Všeobecný súd mal namiesto toho preskúmať, ako sa mohol OS Android vyvíjať bez sporných záväzkov.
193. Ako som však už viackrát uviedla, Komisii a Všeobecnému súdu neprináleží posudzovať, ako sa trh mohol vyvíjať bez napadnutého správania.(80) Vzhľadom na neexistenciu udržateľných argumentov spoločnosti Google v súvislosti s konkrétnou potrebou sporných záväzkov Všeobecný súd postupoval správne, keď pri konštatovaní, že príklady iných OS fungujúcich ako „open source“ predložené spoločnosťou Google nedodávajú údajnej hrozbe pre prežitie OS Android dôveryhodnosť, vychádzal z dominantného postavenia spoločnosti Google a rastu OS Android.
194. Po druhé sa podľa spoločnosti Google Všeobecný súd dopustil pochybenia, keď neposúdil legitímny záujem tejto spoločnosti nielen na ochrane verzií OS Android kompatibilných s jej aplikáciami pred nekompatibilitou a fragmentáciou, ale na ochrane celého ekosystému Android, t. j. aj verzií bez jej aplikácií. Všeobecný súd tak nezvážil súvisiace argumenty spoločnosti Google.
195. Táto kritika je nedôvodná, pretože Všeobecný súd posudzoval argumenty spoločnosti Google v tejto súvislosti najmä v bodoch 882 až 884, 886 a 889 až 891 napadnutého rozsudku. Všeobecný súd pritom najmä v bode 891 konštatoval, že Google nepreukázala nevyhnutnosť vylúčenia nekompatibilných odnoží OS Android pre prežitie „ekosystému Android“.
196. Po tretie Google tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne posúdil skutočnosť, že záväzky obsiahnuté v DAF boli conditio sine qua non na účely bezplatného ponúkania OS s otvoreným zdrojovým kódom na základe licencie. Dominantné podniky tak do budúcnosti pripravil o možnosť uviesť takýto „riadený otvorený model“; tieto podniky by si ďalej mohli vybrať iba medzi uzavretým a plne otvoreným modelom.
197. Ako však správne uvádza Komisia, táto kritika je takisto nedôvodná. Z konštatovaní Všeobecného súdu najmä v bodoch 878, 882 a 890 napadnutého rozsudku totiž vyplýva, že dominantný podnik naďalej bez problémov môže uplatňovať „riadený otvorený model“ s primeranými a odôvodnenými obmedzeniami. V tejto súvislosti sú príkladom záväzky v oblasti kompatibility obsiahnuté v DAF týkajúce sa zariadení s aplikáciami spoločnosti Google, ktoré Komisia nenapadla. Ako však Všeobecný súd podotkol v bode 886 daného rozsudku, právo podniku využívať ekonomické výhody spojené so službami, ktoré vyvíja, nemôže mať taký rozsah, aby mu priznávalo právo brániť prípadným konkurentom v existencii na trhu.
198. Napokon po štvrté sa Všeobecný súd podľa spoločnosti Google dopustil nesprávneho výkladu jej argumentov, podľa ktorých by stratégia ochranných známok vyhradzujúca ochranné známky „Google“ a „Android“ pre kompatibilné zariadenia, ktorú navrhovala Komisia ako menej obmedzujúcu možnosť, nebola realizovateľnou alternatívou.
199. Toto tvrdenie je neprípustné, pretože Google kritizuje skutkové zistenia Všeobecného súdu týkajúce sa stratégie ochranných známok a opakuje argumenty uvedené v tejto súvislosti v prvostupňovom konaní bez toho, aby preukázala skreslenie dôkazov alebo pochybenie Všeobecného súdu pri právnej kvalifikácii dôkazov v bode 883 napadnutého rozsudku.
200. V konečnom dôsledku z vyššie uvedeného vyplýva, že štvrtý odvolací dôvod sa takisto musí zamietnuť.
c)      Záver týkajúci sa posúdenia DAF
201. Treba konštatovať, že Google pri preukazovaní nesprávneho právneho posúdenia Všeobecného súdu v rámci posudzovania jej tvrdení v prvostupňovom konaní týkajúcich sa zneužívajúcej povahy záväzkov v oblasti kompatibility obsiahnutých v DAF nebola úspešná. Tretí a štvrtý odvolací dôvod sa preto musí zamietnuť.
3.      Jediné a trvajúce porušovanie (piaty odvolací dôvod)
202. V rámci svojho piateho odvolacieho dôvodu Google tvrdí, že Všeobecný súd mal sporné rozhodnutie zrušiť v celom rozsahu v nadväznosti na konštatovanie, že Komisia nepreukázala zneužívajúcu povahu DPP na základe portfólia. Toto rozhodnutie bolo totiž založené na konštatovaní jediného a trvajúceho porušovania tvoreného štyrmi samostatnými porušeniami (balík DDMA-Google Search, balík DDMA-Chrome, DAF a DPP na základe portfólia). Po odstránení DPP na základe portfólia, ktoré boli podstatnou a neoddeliteľnou súčasťou tohto jediného a trvajúceho porušovania, už nebolo možné zachovať ani zvyšok sporného rozhodnutia.
203. Podľa Komisie je tento odvolací dôvod neprípustný, pretože Google v prvostupňovom konaní existenciu jediného a trvajúceho porušovania nespochybnila ani netvrdila, že sporné rozhodnutie by sa v prípade zrušenia niektorej z jeho zložiek malo zrušiť v celom rozsahu.
204. Túto námietku treba zamietnuť. Je pravda, že odvolateľ nemôže v odvolacom konaní uvádzať nové dôvody a argumenty, ktoré neboli predmetom diskusie v prvostupňovom konaní. Je však prípustné podať odvolanie na Súdny dvor a opierať sa o odvolacie dôvody, ktoré vznikli zo samotného napadnutého rozsudku a ktoré kritizujú jeho dôvodnosť z právneho hľadiska.(81)
205. Piaty odvolací dôvod spoločnosti Google však nemôže uspieť z hľadiska dôvodnosti.
206. Ak skupina aktov alebo pokračujúce správanie spadajú do „spoločného zámeru“ z dôvodu ich zhodného cieľa, ktorým je narušiť hospodársku súťaž, môžu spoločne predstavovať jediné a trvajúce porušovanie.(82) Aj keď sa tento pojem zatiaľ používal najmä na preukázanie jednotnosti a kontinuity porušení článku 101 ZFEÚ, ktorých sa dopustili viaceré podniky, môže byť relevantný aj v kontexte uplatnenia článku 102 ZFEÚ.(83)
207. Ako Všeobecný súd uviedol v bodoch 18, 64 až 72 a 1018 až 1029 napadnutého rozsudku, Komisia v prejednávanej veci opísala sporné obmedzenia z dôvodu ich spoločného cieľa a kombinovaných účinkov nielen ako štyri samostatné porušenia, ale aj ako jediné a trvajúce porušovanie. Bolo to tak predovšetkým preto, že tieto obmedzenia boli súčasťou celkovej stratégie spoločnosti Google zameranej na upevnenie jej dominantného postavenia na trhu všeobecného internetového vyhľadávania v čase, keď význam mobilného internetu výrazne rástol. Spoločným cieľom tejto stratégie bolo zabezpečiť spoločnosti Google čo najlepší prístup k všeobecným vyhľadávaniam uskutočňovaným spotrebiteľmi v inteligentných mobilných zariadeniach.
208. Ako správne uvádza Google, čiastočné zrušenie právneho aktu Únie je možné len vtedy, ak časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, sú oddeliteľné od ostatných častí aktu. Táto požiadavka nie je splnená, ak by čiastočné zrušenie aktu spôsobilo zmenu jeho podstaty.(84)
209. V prejednávanej veci však čiastočné zrušenie sporného rozhodnutia, pokiaľ ide o štvrté porušenie v podobe DPP na základe portfólia, nespôsobuje – ako tvrdí Google – zmenu podstaty tohto opatrenia v súvislosti s ostatnými tromi porušeniami ani s jediným a trvajúcim porušovaním, ktoré predstavujú.
210. Na jednej strane – ako som vysvetlila najmä v bodoch 60 až 69 a 179 vyššie – zrušenie konštatovaní týkajúcich sa DPP na základe portfólia nemá vplyv na konštatovania v spornom rozhodnutí týkajúce sa ostatných troch porušení. Samotná skutočnosť, že tieto ďalšie časti ďalej existujú, bráni zrušeniu tohto rozhodnutia v celom rozsahu.(85)
211. Na druhej strane konštatovania Komisie v súvislosti s existenciou jediného a trvajúceho porušovania potvrdené Všeobecným súdom sú takisto naďalej platné aj napriek odstráneniu DPP na základe portfólia ako samostatného porušenia.
212. Ako Všeobecný súd uviedol najmä v bodoch 1021 až 1023 a 1025 napadnutého rozsudku, zo skutkových okolností konštatovaných porušení vyplýva, že prvé a druhé sporné obmedzenie, teda balík DDMA-Google Search a balík DDMA-Chrome a DAF, ktoré boli kvalifikované ako tri samostatné porušenia, boli súčasťou celkovej stratégie. Táto stratégia spočívala v spojení používania OS Android na jednej strane a určitých aplikácií a služieb na druhej strane s osobitnými podmienkami. Bola zameraná na predvídanie rozvoja mobilného internetu pri súčasnom zachovaní vlastného obchodného modelu spoločnosti Google, ktorý je založený na príjmoch, ktoré táto spoločnosť dosahuje najmä z používania jej služby všeobecného vyhľadávania. V rámci tejto celkovej stratégie realizovanej spoločnosťou Google malo teda udržanie dominantného postavenia, ktoré mala počas celého obdobia porušovania na vnútroštátnych trhoch so službami všeobecného vyhľadávania, rozhodujúci význam, pričom k nemu prispelo prvé a druhé sporné obmedzenie.
213. Tieto konštatovania, ktorých skutkový základ Google nespochybňuje, neodhaľujú nesprávne právne posúdenie v súvislosti so záverom, že DDMA a DAF aj po odstránení DPP na základe portfólia ako samostatného porušenia naďalej predstavovali prepojený systém, ktorý slúžil na realizáciu zneužívajúcej celkovej stratégie na dosiahnutie zhodného cieľa.
214. Z tvrdení v bodoch 60 až 69 a 179 vyššie navyše vyplýva, že relevantné okolnosti DPP na základe portfólia aj napriek tomu, že neboli kvalifikované ako samostatné porušenie, predstavovali neoddeliteľnú súčasť celkovej stratégie spoločnosti Google. Keď teda Všeobecný súd tieto prvky zohľadnil na účely posúdenia porušenia, nesprávneho právneho posúdenia sa nedopustil. V rozpore s tvrdením spoločnosti Google to platí v kontexte konštatovania samostatných porušení, ako aj v kontexte konštatovania jediného a trvajúceho porušovania.(86)
215. Z vyššie uvedeného vyplýva, že piaty odvolací dôvod sa takisto musí zamietnuť.
4.      Záver týkajúci sa konštatovania porušenia
216. Keďže žiadny z prvých piatich odvolacích dôvodov nie je dôvodný, konštatovania Všeobecného súdu v súvislosti s existenciou a charakteristikami porušenia sa musia potvrdiť.
B.      Pokuta (šiesty odvolací dôvod)
217. Google v rámci svojho šiesteho a posledného odvolacieho dôvodu tvrdí, že Všeobecný súd sa pri výkone svojej neobmedzenej právomoci vo vzťahu k pokute dopustil nesprávneho právneho posúdenia v štyroch prípadoch. Keďže pri prepočítaní výšky pokuty z jeho strany nedošlo k správnemu zohľadneniu odstránenia DPP na základe portfólia ako samostatného porušenia, fakticky zvýšil pokutu za ostatné časti porušenia.
218. Ako Všeobecný súd uviedol v bode 19 napadnutého rozsudku, Komisia v spornom rozhodnutí uložila spoločnosti Google LLC pokutu vo výške 4 342 865 000 eur, z čoho 1 921 666 000 eur spoločne a nerozdielne so spoločnosťou Alphabet Inc. Komisia pri stanovení tejto sumy zohľadnila hodnotu relevantných predajov v rámci EHP, ktoré Google dosiahla v súvislosti s jediným a trvajúcim porušovaním počas posledného roka účasti na porušení (2017), a na túto hodnotu uplatnila koeficient závažnosti (11 %). Komisia potom vynásobila získanú sumu počtom rokov účasti na porušení (približne 7,52) a pripočítala dodatočnú sumu (rovnajúcu sa 11 % hodnoty predaja za rok 2017) s cieľom odradiť podobné podniky od uplatňovania rovnakých praktík. Komisia sa tiež domnievala, že nie je potrebné uplatniť poľahčujúce alebo priťažujúce okolnosti ani osobitne zohľadniť významnú finančnú kapacitu spoločnosti Google s cieľom znížiť alebo zvýšiť výšku pokuty.
219. Všeobecný súd v bodoch 1016 a 1029 napadnutého rozsudku vysvetlil, že zrušenie sporného rozhodnutia v súvislosti so zneužívajúcou povahou DPP na základe portfólia sa spája aj s potrebou zmeniť toto rozhodnutie v rozsahu, v akom konštatuje účasť spoločnosti Google na jedinom a trvajúcom porušovaní článku 102 ZFEÚ predstavujúcu štvrté porušenie. Takisto však bolo potrebné zohľadniť skutočnosť, že konštatovanie jediného a trvajúceho porušovania ako súčasti celkovej stratégie podporenej prvým a druhým aspektom tohto porušovania, teda DDMA a DAF, nie je nezákonné.
220. Všeobecný súd potom v bodoch 1036 až 1112 napadnutého rozsudku uviedol aspekty, ktoré zohľadnil pri prepočítaní výšky pokuty. Pritom vysvetlil, že zohľadnil rovnakú hodnotu predaja ako Komisia (bod 1072), ale že uplatnenie Komisiou stanoveného pevného koeficientu závažnosti vo výške 11 % hodnoty predaja v dostatočnej miere neodráža uskutočnenie a intenzitu porušenia počas relevantného obdobia (bod 1081). V súvislosti s intenzitou porušenia Všeobecný súd rozlišoval tri obdobia, teda obdobie od 1. januára 2011 do 1. augusta 2012, od 1. augusta 2012 do 31. marca 2014 a od 31. marca 2014 do prijatia sporného rozhodnutia 18. júla 2018. Intenzita porušenia bola podľa názoru Všeobecného súdu obzvlášť veľká počas druhého obdobia (body 1082 až 1094).
221. Na základe týchto úvah Všeobecný súd stanovil pokutu vo výške 4 125 000 000 eur namiesto 4 342 865 000 eur, z čoho 1 520 605 895 eur spoločne a nerozdielne so spoločnosťou Alphabet Inc. (body 1099 a 1100).
222. Predtým ako sa budem zaoberať kritikou spoločnosti Google v tejto súvislosti, treba pripomenúť, že neobmedzená právomoc, ktorá bola priznaná súdom Únie článkom 31 nariadenia (ES) č. 1/2003(87) v súlade s článkom 261 ZFEÚ, oprávňuje príslušný súd, aby nad rámec jednoduchého preskúmavania zákonnosti sankcie nahradil posúdenie Komisie svojím posúdením a v dôsledku toho zrušil, znížil alebo zvýšil uloženú pokutu alebo penále.(88)
223. Je pravda, že výkon tejto právomoci neznamená preskúmanie ex offo.(89) Na splnenie požiadaviek neobmedzenej právomoci pri preskúmaní v zmysle článku 47 Charty základných práv Európskej únie, pokiaľ ide o pokutu, je však súd Únie povinný pri výkone právomocí stanovených v článkoch 261 a 263 ZFEÚ preskúmať každú výhradu právnej alebo skutkovej povahy, ktorá má preukázať, že výška pokuty nie je primeraná závažnosti alebo obdobiu trvania porušenia.(90)
224. Napokon iba Všeobecný súd má právomoc preskúmať spôsob, akým Komisia v každom konkrétnom prípade posúdila závažnosť protiprávnych konaní. Cieľom posúdenia Súdneho dvora v rámci odvolania je na jednej strane preskúmať, do akej miery Všeobecný súd z právneho hľadiska správne zohľadnil všetky prvky podstatné pre posúdenie závažnosti konania vzhľadom na článok 102 ZFEÚ a článok 23 nariadenia č. 1/2003, a na strane druhej overiť, či Všeobecný súd z právneho hľadiska dostatočne odpovedal na všetky tvrdenia uvedené na podporu návrhu na zrušenie pokuty alebo na zníženie jej výšky.(91)
225. Google v rámci svojej prvej výhrady v tejto súvislosti tvrdí, že Všeobecný súd porušil jej právo na obhajobu, pretože nemala príležitosť predložiť pripomienky k prvkom zohľadneným pri prepočítaní, obzvlášť k údajne väčšej intenzite porušenia počas druhého obdobia. Všeobecný súd navyše skreslil dôkazy, keď konštatoval, že obdobie od roku 2012 do roku 2014 bolo rozhodujúce pre rozvoj konkurentov spoločnosti Google.
226. Pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa skreslenia dôkazov, toto tvrdenie nie je dostatočne podložené. Google totiž neuvádza žiadne údajne skreslené prvky, ale len tvrdí, že Komisia v spornom rozhodnutí konštatovala, že prechod na mobilný internet prebiehal od roku 2007; nič teda nenaznačovalo tomu, že obdobie od roku 2012 do roku 2014 bolo pre konkurentov spoločnosti Google obzvlášť dôležité, ako konštatoval Všeobecný súd. Na základe tohto všeobecného tvrdenia však skreslenie dôkazov konštatovať nemožno.
227. Rovnako nedôvodné je aj tvrdenie, že Všeobecný súd porušil právo spoločnosti Google na obhajobu.
228. Od chvíle, keď žalobca požiada Všeobecný súd, aby uplatnil svoju neobmedzenú právomoc vo vzťahu k sankcii, si musí byť vedomý, že Všeobecný súd môže túto sankciu posudzovať so zreteľom na všetky okolnosti danej veci a zohľadniť tieto okolnosti pri jej prepočítaní. Rešpektovanie práva na obhajobu si v tomto kontexte vyžaduje, aby sa účastníci konania mohli vyjadriť ku všetkým relevantným okolnostiam, ale nie to, aby ich Všeobecný súd požiadal o pripomienky k skutočne zvažovanému prepočítaniu.(92) V prejednávanej veci Google v prvostupňovom konaní špecificky požiadala Všeobecný súd, aby zohľadnil intenzitu porušenia, a netvrdí, že nemohla predložiť pripomienky v súvislosti so skutkovými okolnosťami, ktoré Všeobecný súd zohľadňoval na účely tohto posúdenia.
229. Google potom v rámci svojej druhej výhrady tvrdí, že Všeobecný súd porušil prezumpciu neviny, pretože sa pri posudzovaní intenzity a trvania porušenia opieral o kontextové prvky, ako sú DPP, politika spoločnosti Google týkajúca sa jej API alebo dohoda tejto spoločnosti so spoločnosťou Apple, ktoré samy osebe ako zneužívajúce kvalifikované neboli.
230. V bodoch 60 až 69 a 179 vyššie som však už vysvetlila, že kontextové prvky zneužívajúceho správania, obzvlášť keď vyplývajú z iného správania samotného dominantného podniku, pri posudzovaní účinkov porušenia zohľadniť možno.
231. V kontexte svojej tretej výhrady Google uvádza, že Všeobecný súd porušil zásadu ne ultra petita, pretože koeficient závažnosti uplatňoval spôsobom, ktorý nepožadoval žiadny z účastníkov konania.
232. Túto výhradu takisto treba zamietnuť.
233. Ako som už uviedla na inom mieste, neobmedzená právomoc súdu v zásade takisto umožňuje zvýšenie pokuty.(93) Zákaz reformatio in peius neplatí v prvostupňovom ani v odvolacom konaní. Súdy Únie nie sú vzhľadom na výšku pokuty viazané ani návrhmi účastníkov konania, pokiaľ sa držia v medziach predmetu sporu určeného v žalobe o neplatnosť a v odvolaní.(94) Je nesporné, že v prejednávanej veci to tak
je.
234. Napokon v rámci svojej štvrtej výhrady Google tvrdí, že pokuta stanovená Všeobecným súdom je neprimeraná a nie je riadne odôvodnená.
235. Toto tvrdenie sa takisto musí zamietnuť.
236. Podľa judikatúry Súdneho dvora si Komisia splní povinnosť odôvodnenia, keď uvedie skutočnosti, ktoré jej umožnili vymedziť závažnosť a dĺžku trvania porušenia. Napriek tomu, že nie je povinná uviesť číselné údaje týkajúce sa každého jednotlivého stupňa spôsobu výpočtu pokuty, je povinná vysvetliť, ako posúdila a zhodnotila skutočnosti, ktoré vzala do úvahy. Jej povinnosť dostatočne odôvodniť relevanciu a zváženie skutočností, ktoré zohľadnila pri stanovení metódy, ktorú uprednostnila, neznamená, že je povinná poskytnúť číselné údaje týkajúce sa spôsobu výpočtu pokuty alebo podrobne vysvetliť vnútorné výpočty, ktoré vykonala.(95)
237. To isté musí platiť aj pre Všeobecný súd.
238. So zreteľom na rozsiahly opis zohľadnených otázok si teda určite možno klásť otázku, prečo Všeobecný súd v prejednávanej veci skrátka vo svojom odôvodnení neuviedol výpočet, ktorý vykonal s cieľom získať číselnú hodnotu pokuty. Rovnako možno vyjadriť poľutovanie nad týmto prístupom a zastávať názor, že Všeobecný súd by uvedením týchto výpočtov objasnil svoje uvažovanie a uľahčil by prácu Súdneho dvora. To však neznamená, že prístup Všeobecného súdu musí viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku.
239. Podľa ustálenej judikatúry pri rozhodovaní o právnych otázkach v rámci odvolania neprináleží Súdnemu dvoru nahrádzať z dôvodov spravodlivosti svojím posúdením posúdenie Všeobecného súdu, ktorý v rámci svojej neobmedzenej právomoci rozhoduje o výške pokút uložených podnikom za to, že porušili právo Únie. Len v prípade, že by sa Súdny dvor domnieval, že úroveň sankcie je nielen neprimeraná, ale aj nadmerne vysoká do takej miery, že je disproporčná, treba konštatovať, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia z dôvodu neprimeranej výšky pokuty.(96)
240. Všeobecný súd v prejednávanej veci po prvé obšírne – približne v 80 bodoch – uviedol aspekty, ktoré zohľadnil na účely prepočítania pokuty, najmä pokiaľ ide o závažnosť a trvanie napadnutého porušenia. Po druhé nová pokuta, ktorá bola v porovnaní s pôvodnou pokutou znížená o niečo vyše 200 000 000 eur (z pôvodných 4 342 865 000 eur na súčasné 4 125 000 000 eur), sa dokonca ani vzhľadom na odstránenie DPP na základe portfólia ako samostatného zneužitia nezdá nadmerne vysoká do takej miery, že by bola disproporčná. Ako totiž Všeobecný súd podotkol najmä v bodoch 1015 až 1029 napadnutého rozsudku, ostatné aspekty porušenia, ako aj jediná a trvajúca celková stratégia, ktorá zosilnila jeho vplyv, pretrvávajú aj napriek tomuto odstráneniu.
241. Z toho vyplýva, že šiesty odvolací dôvod spoločnosti Google takisto uspieť nemôže.
C.      Záver týkajúci sa posúdenia odvolania
242. Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že sa musí zamietnuť všetkých šesť odvolacích dôvodov, a teda aj odvolanie v celom rozsahu.
V.      Trovy konania
243. Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora platí, že ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania.
244. Po prvé podľa článku 138 ods. 1 a 2 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na odvolacie konanie na základe jeho článku 184 ods. 1 sa účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, uloží povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté; ak je viac účastníkov konania, ktorí vo veci nemali úspech, Súdny dvor medzi nich rozdelí náhradu trov konania. Keďže Komisia podala príslušný návrh a odvolateľky nemali úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť im povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii. Keďže podali odvolanie spoločne, musia tieto trovy konania znášať spoločne a nerozdielne.
245. Ďalej podľa článku 184 ods. 4 svojho rokovacieho poriadku môže Súdny dvor rozhodnúť, že vedľajší účastník prvostupňového konania, ktorý sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania na Súdnom dvore, znáša svoje vlastné trovy konania. Keďže sa ADA, CCIA, Gigaset, HMD a Opera na jednej strane a BDZV, BEUC, FairSearch, Qwant, Seznam a VDZ na druhej strane zúčastnili na písomnej a/alebo ústnej časti tohto odvolacieho konania, mala by sa im uložiť povinnosť znášať vlastné trovy konania.
VI.    Návrh
246. Na základe vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
–        odvolanie sa zamieta,
–        Google LLC a Alphabet Inc. znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii,
–        Application Developers Alliance, BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV, Bureau européen des unions des consommateurs (BEUC), Computer & Communications Industry Association, FairSearch AISBL, Gigaset Communications GmbH, HMD global Oy, Opera Norway AS, Qwant, Seznam.cz, a.s., a Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV znášajú svoje vlastné trovy konania.
1      Jazyk prednesu: angličtina.
2      Rozsudok zo 14. septembra 2022 (T-604/18, EU:T:2022:541, bod 54; ďalej len „napadnutý rozsudok“).
3      Rozhodnutie Komisie z 18. júla 2018 týkajúce sa konania podľa článku 102 [ZFEÚ] a článku 54 Dohody o EHP (Vec AT.40099 – Google Android) (zhrnutie možno nájsť v Ú. v. EÚ C 402, 2019, s. 19) (ďalej len „sporné rozhodnutie“).
4      Rozsudok z 12. mája 2022 (C-377/20, EU:C:2022:379).
5      Rozsudok z 19. januára 2023 (C-680/20, EU:C:2023:33).
6      Rozsudok z 21. decembra 2023 (C-333/21, EU:C:2023:1011).
7      Rozsudok z 10. septembra 2024 (C-48/22 P, EU:C:2024:726).
8      Rozsudok z 24. októbra 2024 (C-240/22 P, EU:C:2024:915).
9      Bod 120 napadnutého rozsudku a odôvodnenia 217 a 402 sporného rozhodnutia.
10      Bod 121 napadnutého rozsudku a odôvodnenie 439 sporného rozhodnutia.
11      Body 274 a 300 napadnutého rozsudku a odôvodnenia 752, 753, 1009 a 1010 sporného rozhodnutia.
12      Body 274, 300 a 314 až 316 napadnutého rozsudku.
13      Body 803 a 805 napadnutého rozsudku a odôvodnenia 1015 a 1016 sporného rozhodnutia.
14      Body 621 a 622 napadnutého rozsudku a odôvodnenie 1192 sporného rozhodnutia.
15      Bod 38 napadnutého rozsudku.
16      Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 19. januára 2023, Google a Alphabet/Komisia (C-738/22 P, EU:C:2023:44).
17      Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 18. apríla 2023, Google a Alphabet/Komisia (C-738/22 P, EU:C:2023:326).
18      Pozri rozsudok z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, body 223 až 230).
19      Pozri v súvislosti s týmto kritériom rozsudok z 24. októbra 2024, Komisia/Intel Corporation (C-240/22 P, EU:C:2024:915, bod 90).
20      Pozri body 623 a 631 napadnutého rozsudku.
21      Odôvodnenie 1195 a nasl. sporného rozhodnutia a bod 637 napadnutého rozsudku.
22      Pozri odôvodnenia 1225 až 1271 sporného rozhodnutia a body 700 až 711, 733 a 734 napadnutého rozsudku.
23      Pozri body 679 až 698 a 733 až 802 napadnutého rozsudku.
24      Pozri najmä odôvodnenia 197 a 1292 sporného rozhodnutia a body 452, 632, 633 a 1090 napadnutého rozsudku.
25      Pozri body 419 až 538 napadnutého rozsudku, najmä body 426, 428, 434, 443, 446 až 452, 457, 480, 481, 494, 495 a 537.
26      Body 451, 452, 1018 a 1019 napadnutého rozsudku s odkazom na odôvodnenie 822 a poznámku pod čiarou 908 sporného rozhodnutia.
27      Rozsudky z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 72); z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, body 40, 44, 52 a 62); z 21. decembra 2023, European Superleague Company (C-333/21, EU:C:2023:1011, bod 130); z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, body 166 a 168), a z 24. októbra 2024, Komisia/Intel Corporation (C-240/22 P, EU:C:2024:915, body 179 a 331).
28      Rozsudky z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 70), a z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, bod 43).
29      Rozsudok zo 6. decembra 2012 (C-457/10 P, EU:C:2012:770, bod 140).
30      Rozsudok zo 16. júna 2022 (C-698/19 P, EU:C:2022:480, body 64 a 80).
31      Rozsudok z 10. septembra 2024 (C-48/22 P, EU:C:2024:726, body 170 až 172 a 240 až 247).
32      Body 451 a 452 napadnutého rozsudku; pozri tiež body 495 a 537 tohto rozsudku.
33      Pozri body 112 až 124 nižšie.
34      Pozri body 336 až 338 a 565 napadnutého rozsudku.
35      Pozri rozsudok z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, body 240 až 247), ako aj moje návrhy vo veci Google a Alphabet/Komisia (C-48/22 P, EU:C:2024:14, body 177 až 182).
36      Bod 428 napadnutého rozsudku.
37      Pozri v tomto kontexte body 332 a 333 napadnutého rozsudku.
38      Pozri bod 330 napadnutého rozsudku.
39      Rozsudok z 9. novembra 2023, Global Silicones Council a i./ECHA (C-559/21 P, EU:C:2023:842, bod 50 a citovaná judikatúra).
40      Rozsudok z 19. decembra 2013, Siemens a i./Komisia (C-239/11 P, C-489/11 P a C-498/11 P, EU:C:2013:866, body 38 až 46 a citovaná judikatúra).
41      Pozri v tomto zmysle tamže.
42      Pozri uznesenie z 29. septembra 2010, EREF/Komisia (C-74/10 P a C-75/10 P, EU:C:2010:557, bod 41 a citovaná judikatúra).
43      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, body 223 až 229).
44      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, body 98 až 102).
45      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. júna 2024, Komisia/Servier a i. (C-176/19 P, EU:C:2024:549, bod 353).
46      Pozri v tejto súvislosti body 115 a 116 napadnutého rozsudku.
47      Pozri napríklad rozsudok z 24. októbra 2024, Komisia/Intel Corporation (C-240/22 P, EU:C:2024:915, bod 26).
48      Pozri rozsudky zo 14. novembra 1996, Tetra Pak/Komisia (C-333/94 P, EU:C:1996:436, bod 37); z 12. decembra 1991, Hilti/Komisia (T-30/89, EU:T:1991:70, body 100 a 101), a zo 6. októbra 1994, Tetra Pak/Komisia (T-83/91, EU:T:1994:246, body 136 a 137).
49      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, body 78 a 91 a nasl.).
50      Rozsudok zo 17. septembra 2007 (T-201/04, EU:T:2007:289, body 857, 867 až 869, 977 a 1034 až 1058).
51      Body 336 a 493 napadnutého rozsudku.
52      Rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 61), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Rantos vo veci Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2021:998, body 42 až 46).
53      Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Rantos vo veci Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2021:998, body 47 až 50).
54      Rozsudky z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 78), a z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, body 39 a 57). Pozri tiež rozsudky z 12. januára 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisia (C-42/21 P, EU:C:2023:12, bod 91), a z 21. decembra 2023, European Superleague Company (C-333/21, EU:C:2023:1011, body 134 až 138, 147, 148 a 152). Pozri ďalej rozsudok (ktorý Súdny dvor následne zrušil) z 12. júna 2014, Intel/Komisia (T-286/09, EU:T:2014:547, body 198 až 210); daná otázka teraz znovu vzniká v prejednávanej veci T-1129/23.
55      Analýza sa týka hypotetických rovnako efektívnych konkurentov a nie skutočných konkurentov dominantného podniku; pozri rozsudky z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, body 78, 79, 82, 91 a 101); z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, body 56 a 59), a z 24. októbra 2024, Komisia/Intel Corporation (C-240/22 P, EU:C:2024:915, body 311 a 343).
56      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 82), a z 24. októbra 2024, Komisia/Intel Corporation (C-240/22 P, EU:C:2024:915, bod 181).
57      Pozri rozsudky zo 17. februára 2011, TeliaSonera Sverige (C-52/09, EU:C:2011:83, body 40 až 43); z 27. marca 2012, Post Danmark (C-209/10, EU:C:2012:172, bod 38); zo 6. októbra 2015, Post Danmark (C-23/14, EU:C:2015:651, bod 57 a nasl.); z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, body 56 a 57), a z 24. októbra 2024, Komisia/Intel Corporation (C-240/22 P, EU:C:2024:915, bod 181). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Rantos vo veci Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2021:998, bod 70).
58      Pozri rozsudky z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, body 79 až 83), a z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, bod 59); pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Rantos vo veci Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2021:998, body 68 až 71). Pozri však moje návrhy vo veci Google a Alphabet/Komisia (C-48/22 P, EU:C:2024:14, bod 192 a nasl.).
59      Rozsudky zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C-413/14 P, EU:C:2017:632, body 138 a 139), a z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, body 52 až 62).
60      Pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C-413/14 P, EU:C:2017:632, body 141 až 144), a z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, bod 265).
61      Pozri rozsudky zo 6. októbra 2015, Post Danmark (C-23/14, EU:C:2015:651, body 57 a 58); z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 81); z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, body 57 a 58), a z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, bod 264).
62      Pozri rozsudky zo 6. októbra 2015, Post Danmark (C-23/14, EU:C:2015:651, body 57 až 61); z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 82) („ak je [tento test] realizovateľný“); z 19. januára 2023, Unilever Italia Mkt. Operations (C-680/20, EU:C:2023:33, bod 57), a z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, body 266 až 269). Pozri tiež moje návrhy vo veci Post Danmark (C-23/14, EU:C:2015:343, body 71 až 74) a vo veci Google a Alphabet/Komisia (C-48/22 P, EU:C:2024:14, bod 192 a nasl.).
63      Pozri body 115 a 116 napadnutého rozsudku.
64      Pozri napríklad bod 294 napadnutého rozsudku.
65      Pozri bod 18 vyššie.
66      Rozsudky z 21. decembra 2023, European Superleague Company (C-333/21, EU:C:2023:1011, body 129 a 131), a z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, bod 167).
67      Pozri v tejto súvislosti moje návrhy vo veci Google a Alphabet/Komisia (C-48/22 P, EU:C:2024:14, body 191 až 198). Pozri tiež bod 73 návrhu usmernení týkajúcich sa uplatňovania článku 102 [ZFEÚ] na prípady zneužívania dominantného postavenia podnikov na vylúčenie konkurentov z trhu z roku 2024 vypracovaného Komisiou a sprievodný politický dokument útvarov Komisie z marca 2023 s názvom A dynamic and workable effects-based approach to abuse of dominance, s. 5 a nasl., ktoré sú oba k dispozícii na stránke Application of Article 102 TFEU – European Commission.
68      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 99); pozri tiež rozsudok zo 17. septembra 2007, Microsoft/Komisia (T-201/04, EU:T:2007:289, bod 1069).
69      Rozsudok z 12. mája 2022, Servizio Elettrico Nazionale a i. (C-377/20, EU:C:2022:379, bod 102).
70      Tamže (body 78, 91 a 101).
71      Pozri v tomto zmysle judikatúru uvedenú v bode 106 vyššie. Pozri v tomto zmysle, obzvlášť pokiaľ ide o digitálne trhy, tiež rozsudok z 10. septembra 2024, Google a Alphabet/Komisia (Google Shopping) (C-48/22 P, EU:C:2024:726, bod 265), v ktorom Súdny dvor iba čiastočne odkazuje na rozsudok zo 6. septembra 2017, Intel/Komisia (C-413/14 P, EU:C.2017:632, body 138 a 139), bez toho, aby sa osobitne zmienil o kritériu pokrytia trhu, ktoré v danej veci nebolo potrebné z dôvodu dominantného postavenia spoločnosti Google na trhu.
72      Ako sa uvádza v bode 13 vyššie, odnož je nový softvér vytvorený zo zdrojového kódu existujúceho softvéru.
73      Bod 808 napadnutého rozsudku.
74      API predstavuje osobitný súbor pravidiel a špecifikácií, ktorými sa riadi softvérový program s cieľom získať prístup k službám a zdrojom poskytovaným iným softvérovým programom alebo hardvérom, ktorý takisto implementuje dané API, a využívať ich. API v podstate softvérovým programom a hardvéru alebo iným softvérovým programom umožňujú navzájom komunikovať (odôvodnenia 89 a 90 sporného rozhodnutia). Podľa spoločnosti Google API vývojárom aplikácií pre OS Android umožňujú predovšetkým využívať proprietárne služby spoločnosti Google ako Google Maps.
75      Rozsudok zo 17. septembra 2007 (T-201/04, EU:T:2007:289).
76      Pozri v tejto súvislosti bod 107 vyššie.
77      Pozri v tejto súvislosti rozsudok zo 6. októbra 2021, World Duty Free Group a Španielsko/Komisia (C-51/19 P a C-64/19 P, EU:C:2021:793, body 70 až 73).
78      Rozsudky zo 14. februára 1978, United Brands a United Brands Continentaal/Komisia (27/76, EU:C:1978:22, bod 184); z 27. marca 2012, Post Danmark (C-209/10, EU:C:2012:172, body 40 až 42), a z 30. januára 2020, Generics (UK) a i. (C-307/18, EU:C:2020:52, body 165 až 167).
79      Pozri v tejto súvislosti body 79 a 80 vyššie a citovanú judikatúru.
80      Pozri body 97 a 186 vyššie.
81      Rozsudok z 10. apríla 2014, Komisia/Siemens Österreich a i. a Siemens Transmission & Distribution a i./Komisia (C-231/11 P až C-233/11 P, EU:C:2014:256, bod 102).
82      Rozsudky z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni (C-49/92 P, EU:C:1999:356, bod 81); zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, EU:C:2004:6, bod 258), a zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens (C-441/11 P, EU:C:2012:778, bod 41).
83      Pozri rozsudky z 18. apríla 2024, Heureka Group (Online porovnávače cien) (C-605/21, EU:C:2024:324, body 62 a 79), a z 1. júla 2010, AstraZeneca/Komisia (T-321/05, EU:T:2010:266, body 891 až 895); pozri tiež moje návrhy vo veci Heureka Group (Online porovnávače cien) (C-605/21, EU:C:2023:695, body 90 a 91).
84      Rozsudok zo 6. decembra 2012, Komisia/Verhuizingen Coppens (C-441/11 P, EU:C:2012:778, body 35 až 39).
85      Pozri v tomto zmysle tamže (body 51 a 52).
86      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 2022, Sony Optiarc a Sony Optiarc America/Komisia (C-698/19 P, EU:C:2022:480, body 64 a 80).
87      Nariadenie Rady zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).
88      Rozsudky z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia (C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P až C-252/99 P a C-254/99 P, EU:C:2002:582, bod 692); z 8. decembra 2011, Chalkor/Komisia (C-386/10 P, EU:C:2011:815, bod 63), a z 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisia (C-99/17 P, EU:C:2018:773, bod 193).
89      Rozsudky z 8. decembra 2011, Chalkor/Komisia (C-386/10 P, EU:C:2011:815, bod 64); z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia (C-295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 213), a z 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisia (C-99/17 P, EU:C:2018:773, bod 194).
90      Rozsudky z 10. júla 2014, Telefónica a Telefónica de España/Komisia (C-295/12 P, EU:C:2014:2062, bod 200); z 26. januára 2017, Villeroy & Boch Austria/Komisia (C-626/13 P, EU:C:2017:54, bod 82), a z 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisia (C-99/17 P, EU:C:2018:773, bod 195).
91      Rozsudky zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia (C-185/95 P, EU:C:1998:608, bod 128); z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia (C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, EU:C:2005:408, bod 244), a z 26. septembra 2018, Infineon Technologies/Komisia (C-99/17 P, EU:C:2018:773, bod 192).
92      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. septembra 2009, Erste Group Bank a i./Komisia (C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P a C-137/07 P, EU:C:2009:576, body 158, 159 a 180 až 183).
93      Rozsudok z 8. februára 2007, Groupe Danone/Komisia (C-3/06 P, EU:C:2007:88, bod 61).
94      Pozri moje návrhy v spojených veciach Fresh Del Monte Produce/Komisia a Komisia/Fresh Del Monte Produce (C-293/13 P a C-294/13 P, EU:C:2014:2439, bod 273).
95      Rozsudok z 10. júla 2019, Komisia/Icap a i. (C‑39/18 P, EU:C:2019:584, body 31 a 38 a citovaná judikatúra).
96      Pozri rozsudok z 25. marca 2021, Lundbeck/Komisia (C-591/16 P, EU:C:2021:243, body 197 a 198 a citovaná judikatúra).