62022TJ0766_RES
Vec T‑766/22
Maria Canel Ferreiro
proti
Rade Európskej únie
Rozsudok Všeobecného súdu (desiata rozšírená komora) z 29. mája 2024
„Verejná služba – Úradníci – Disciplinárne konanie – Disciplinárny postih – Pokarhanie – Konanie, ktoré je v rozpore s dôstojnosťou služby – Články 12 a 21 služobného poriadku – Právomoc autora aktu – Povinnosť odôvodnenia – Zásada riadnej správy vecí verejných – Nestrannosť – Článok 41 Charty základných práv“
Žaloby úradníkov – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem – Prípravný akt – Správa z administratívneho vyšetrovania – Vylúčenie
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
(pozri body 22 – 24)
Žaloby úradníkov – Žalobné dôvody – Žalobný dôvod založený na protiprávnostiach konania o sťažnosti – Prípustnosť – Dôvodnosť žalobného dôvodu – Dôsledky
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
(pozri body 30 – 32)
Žaloby úradníkov – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Rozhodnutie administratívy – Dodržanie zásady riadnej správy vecí verejných – Požiadavka nestrannosti – Rozsah – Prijatie rozhodnutia orgánom, ktorý prijal napadnutý akt – Prípustnosť
(Charta základných práv Európskej únie, článok 41 ods. 1; Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
(pozri body 54 – 59)
Úradníci – Rozhodnutie spôsobujúce ujmu – Disciplinárny postih – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah – Nedostatočná špecifikácia vytýkaných skutkov – Neprípustnosť
(Článok 296 ZFEÚ; Služobný poriadok úradníkov, článok 25 a príloha IX, článok 9)
(pozri body 63 – 83)
Zhrnutie
Všeobecný súd, na ktorý podala žalobu úradníčka Rady Európskej únie, v rozšírenej komore zrušil rozhodnutie tejto inštitúcie, ktorým bol žalobkyni uložený disciplinárny postih vo forme pokarhania.
Pri tejto príležitosti Všeobecný súd rozhodol o predtým nezodpovedanej otázke, či rozhodnutie o disciplinárnom postihu a rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti proti tomuto postihu môže prijať jedna a tá istá osoba. Okrem toho má jeho rozsudok ukončiť rozdielnosť v judikatúre týkajúcu sa poradia, v akom sa Všeobecný súd zaoberá žalobnými dôvodmi, ktoré samostatne smerujú proti rozhodnutiu prijatému na základe sťažnosti.
V tomto prípade menovací orgán (MO) po administratívnom vyšetrovaní týkajúcom sa žalobkyne konštatoval, že žalobkyňa použila urážlivé a agresívne slová voči svojej nadriadenej, keď ju obvinila z obťažovania, a uložil jej sporný disciplinárny postih. Žalobkyňa podala proti tomuto rozhodnutiu sťažnosť, ktorú však MO zamietol. Žalobkyňa v dôsledku toho podala na Všeobecný súd návrh okrem iného na zrušenie rozhodnutia, ktorým jej bolo uložené pokarhanie, a rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti.
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd na úvod pripomenul, že žalobca musí byť schopný súdu Únie predložiť na preskúmanie zákonnosť rozhodnutia o zamietnutí jeho sťažnosti v prípade, keď uvádza žalobný dôvod týkajúci sa konkrétne konania o sťažnosti. Ak by bol totiž žalobca oprávnený napadnúť iba pôvodné rozhodnutie, bola by vylúčená akákoľvek možnosť napadnúť konanie pred podaním žaloby. Žalobca by tak stratil možnosť využiť konanie, ktorého cieľom je umožniť a uprednostniť zmierlivé urovnanie sporu, ktorý vznikol medzi zamestnancom a administratívou, a požadovať od orgánu, ku ktorému tento zamestnanec patrí, aby pri dodržaní predpisov opätovne preskúmal svoje rozhodnutie s prihliadnutím na prípadné námietky tohto zamestnanca. Za týchto okolností sa Všeobecný súd domnieval, že pred rozhodnutím o žalobných dôvodoch smerujúcich proti rozhodnutiu, ktoré je predmetom sťažnosti, treba najprv preskúmať žalobný dôvod založený na protiprávnosti, ku ktorej došlo pri prijatí rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti. Ak totiž Všeobecný súd zruší rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti, je na administratíve, aby opätovne preskúmala sťažnosť a pritom dbala na riadny priebeh konania pred podaním žaloby. V takomto prípade by návrhy smerujúce proti pôvodnému rozhodnutiu museli byť zamietnuté ako neprípustné, pretože sú predčasné, keďže toto rozhodnutie možno predložiť na preskúmanie súdu iba vtedy, ak bolo predtým predmetom opätovného preskúmania v riadnom konaní pred podaním žaloby.
Pokiaľ ide o osobu, ktorá má právomoc na prijatie rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti, Všeobecný súd poznamenal, že článok 90 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) nijako nevyžaduje, aby iný orgán než MO, ktorý prijal akt spôsobujúci ujmu, rozhodoval o sťažnosti podanej proti tomuto aktu. Všeobecný súd spresnil, že naproti tomu z neho vyplýva, že normotvorca Únie počítal so situáciou, v ktorej ten istý orgán prijme rozhodnutie spôsobujúce úradníkovi ujmu a potom rozhodne o sťažnosti, ktorá bola proti nemu podaná.
Okrem toho, pokiaľ ide o samotnú povahu konania o sťažnosti, toto konanie nie je odvolacím konaním, ale jeho cieľom je uložiť orgánu, ku ktorému úradník patrí, aby opätovne zvážil svoje rozhodnutie s prihliadnutím na prípadné námietky tohto úradníka.
Vzhľadom na povahu konania o sťažnosti tak Všeobecný súd spresnil, že nemožno dospieť k záveru o porušení článku 41 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie, ktorý zaručuje právo každého, aby inštitúcie Únie vybavovali jeho záležitosti nestranne, iba preto, že rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti prijala v súlade s pravidlami vnútornej organizácie Rady tá istá osoba, ktorá prijala rozhodnutie, ktoré bolo predmetom tejto sťažnosti.
Pokiaľ ide o rozsah povinnosti odôvodenia rozhodnutia spôsobujúceho ujmu, Všeobecný súd spresnil, že toto odôvodnenie má jednak poskytnúť dotknutej osobe údaje dostatočné na to, aby posúdila dôvodnosť aktu, ktorý jej spôsobuje ujmu a vhodnosť podania žaloby na súd Únie, a jednak umožniť súdu Únie, aby preskúmal zákonnosť aktu. Dostatočnosť odôvodnenia treba posúdiť nielen vzhľadom na jeho znenie, ale aj na skutkový a právny kontext, v ktorom došlo k prijatiu napadnutého aktu.
V tejto súvislosti Všeobecný súd konštatoval, že v tomto prípade bol opis skutkov, z ktorých MO obviňoval žalobkyňu, iba čiastočným prevzatím jedného bodu zo záverov vyšetrovacej správy, ktorý je iba stručným zhrnutím úvah vyšetrovateľov obsiahnutých v predchádzajúcich častiach uvedenej správy. Tento úryvok, vytrhnutý z kontextu, nemôže presne odhaľovať skutky, z ktorých je žalobkyňa obvinená.
MO neposkytol žalobkyni vysvetlenia týkajúce sa skutkov, z ktorých je obvinená, ani v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti, napriek tvrdeniam žalobkyne založeným na porušení povinnosti odôvodnenia, ktoré uviedla na podloženie svojej sťažnosti. Toto rozhodnutie sa tiež obmedzuje na to, že čiastočne opakuje ten istý bod záverov vyšetrovacej správy.
Bez ohľadu na rôzne vyjadrenia týkajúce sa nevhodnej komunikácie žalobkyne v priebehu jej spolupráce s jej nadriadenou však Všeobecný súd spresnil, že z vyšetrovacej správy jasne a objektívne nevyplýva, na ktorých skutočnostiach sa zakladali závery vyšetrovateľov o porušení služobného poriadku. Hoci preto napadnuté rozhodnutie nebolo prijaté za okolností, ktoré by boli žalobkyni úplne neznáme, žalobkyňa oprávnene tvrdí, že napadnuté rozhodnutie, vykladané spolu s uvedenou vyšetrovacou správou, neobsahuje dostatočné odôvodnenie. Neexistencia podrobností týkajúcich sa skutkov vytýkaných žalobkyni bráni Všeobecnému súdu, aby preskúmal dôvodnosť napadnutého rozhodnutia, čo odôvodňuje jeho zrušenie.