62021CJ0245_RES
Spojené veci C‑245/21 a C‑248/21
Bundesrepublik Deutschland
proti
MAaPBaLE
(návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Bundesverwaltungsgericht)
Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 22. septembra 2022
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (EÚ) č. 604/2013 – Určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu – Články 27 a 29 – Odovzdanie dotknutej osoby do členského štátu zodpovedného za posúdenie jej žiadosti – Odklad odovzdania z dôvodu pandémie COVID‑19 – Nemožnosť vykonať odovzdanie – Súdna ochrana – Dôsledky pre lehotu na odovzdanie“
Hraničné kontroly, azyl a prisťahovalectvo – Azylová politika – Kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu – Nariadenie č. 604/2013 – Postupy pri prevzatí a prijatí späť – Lehota stanovená na vykonanie odovzdania žiadateľa o medzinárodnú ochranu – Prijatie zrušiteľného rozhodnutia o odklade výkonu rozhodnutia o odovzdaní príslušnými orgánmi členského štátu – Rozhodnutie odôvodnené faktickou nemožnosťou vykonať odovzdanie z dôvodu pandémie COVID‑19 – Prerušenie lehoty na odovzdanie – Neprípustnosť
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 604/2013, článok 27 ods. 4 a článok 29 ods. 1)
(pozri body 47 – 50, 57, 59 – 62, 68 – 71 a výrok)
Zhrnutie
Odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní žiadateľa o azyl do zodpovedného členského štátu z dôvodu pandémie COVID‑19 nemá za následok prerušenie šesťmesačnej lehoty na odovzdanie
Po uplynutí tejto lehoty je za posúdenie žiadosti o azyl zodpovedný žiadajúci členský štát
V priebehu roka 2019 LE, MA a PB podali žiadosti o azyl v Nemecku. LE však predtým podal žiadosť o medzinárodnú ochranu v Taliansku a MA a PB vstúpili nelegálne na územie tohto posledného uvedeného členského štátu, kde boli zaregistrovaní ako žiadatelia o medzinárodnú ochranu. V dôsledku toho nemecký orgán požiadal talianske orgány, aby prijali späť LE a prevzali MA a PB na základe nariadenia Dublin III (
1
). Tento orgán preto vyhlásil žiadosti dotknutých osôb o azyl za neprípustné a nariadil ich vyhostenie do Talianska.
Vo februári 2020 talianske orgány informovali nemecké orgány o tom, že z dôvodu pandémie COVID‑19 viac nedochádza k odovzdávaniu osôb do a z Talianska podľa nariadenia Dublin III. Rozhodnutiami prijatými v marci 2020 a apríli 2020 príslušný nemecký orgán odložil na neurčito výkon príkazov na vyhostenie dotknutých osôb najmä na základe uvedeného nariadenia (
2
) z dôvodu, že vzhľadom na vývoj pandémie COVID‑19 nebolo možné vykonať tieto odovzdania.
Rozsudkami vyhlásenými v júni 2020 a auguste 2020 Verwaltungsgericht (správny súd, Nemecko) zrušil rozhodnutia, ktorými orgán vyhlásil žiadosti dotknutých osôb o azyl za neprípustné a nariadil ich vyhostenie. Tento súd konštatoval, že aj v prípade, ak by bola Talianska republika zodpovedná za posúdenie žiadostí dotknutých osôb o azyl, táto zodpovednosť bola prenesená na Spolkovú republiku Nemecko z dôvodu uplynutia lehoty na odovzdanie upravenej v nariadení Dublin III (
3
), keďže plynutie tejto lehoty nebolo prerušené vyššie uvedenými rozhodnutiami o odklade.
Vnútroštátny súd, na ktorý bol podaný opravný prostriedok „Revision“ proti týmto rozsudkom, má pochybnosti o tom, či rozhodnutia o odklade výkonu príkazov na vyhostenie prijaté voči dotknutým osobám môžu mať za následok prerušenie plynutia lehoty na odovzdanie.
Súdny dvor rozhodol, že lehota na odovzdanie stanovená v nariadení Dublin III (
4
) sa nepreruší, ak príslušné orgány členského štátu prijmú na základe tohto nariadenia (
5
) zrušiteľné rozhodnutie o odklade výkonu rozhodnutia o odovzdaní z dôvodu, že tento výkon je v dôsledku pandémie COVID‑19 fakticky nemožný.
Posúdenie Súdnym dvorom
V tejto súvislosti Súdny dvor najprv spresňuje, že ak odkladný účinok odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní bol priznaný rozhodnutím, ktoré prijali príslušné orgány za podmienok stanovených v nariadení Dublin III (
6
), lehota na odovzdanie plynie od konečného rozhodnutia o tomto odvolaní, takže k vykonaniu rozhodnutia o odovzdaní musí dôjsť najneskôr v lehote šiestich mesiacov od konečného rozhodnutia o uvedenom odvolaní. Takéto riešenie však predpokladá, že tieto orgány prijali rozhodnutie o odklade výkonu rozhodnutia o odovzdaní v medziach pôsobnosti ustanovenia upravujúceho takýto odkladný účinok. (
7
)
Pokiaľ ide o túto pôsobnosť, Súdny dvor na jednej strane zdôrazňuje, že uplatnenie tohto ustanovenia úzko súvisí s podaním odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní zo strany dotknutej osoby, pretože odklad, o ktorom rozhodli tieto orgány, sa musí uskutočniť „do prijatia rozhodnutia o odvolaní“.
Na druhej strane, pokiaľ ide o kontext, do ktorého patrí toto ustanovenie, toto ustanovenie je súčasťou oddielu nazvaného „Procesné záruky“ (
8
). Okrem toho uvedené ustanovenie sa nachádza v článku s názvom „Opravné prostriedky“ a nadväzuje na odsek, ktorý sa venuje odkladnému účinku odvolania proti rozhodnutiu o odovzdaní, pričom ho dopĺňa tým, že členské štáty oprávňuje, aby príslušným orgánom umožnili odložiť výkon rozhodnutia o odovzdaní v prípadoch, keď by jeho odklad v nadväznosti na podanie odvolania nevyplýval zo zákona alebo súdneho rozhodnutia.
Napokon, pokiaľ ide o ciele sledované nariadením Dublin III, cieľom šesťmesačnej lehoty na odovzdanie stanovenej týmto nariadením je zabezpečiť, aby dotknutá osoba bola skutočne odovzdaná čo možno najskôr do členského štátu zodpovedného za posúdenie jej žiadosti o medzinárodnú ochranu. Vzhľadom na prerušujúci účinok, ktorý má odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní na lehotu na odovzdanie, by výklad predmetného ustanovenia v tom zmysle, že oprávňuje členské štáty na to, aby umožnili príslušným orgánom odložiť výkon rozhodnutí o odovzdaní z dôvodu, ktorý nemá priamu súvislosť so súdnou ochranou dotknutej osoby, mohol zbaviť lehotu na odovzdanie akejkoľvek účinnosti, zmeniť rozdelenie zodpovednosti medzi členskými štátmi vyplývajúce z nariadenia Dublin III a dlhodobo predĺžiť vybavovanie žiadostí o medzinárodnú ochranu.
Preto Súdny dvor usudzuje, že odklad výkonu rozhodnutia o odovzdaní môžu nariadiť príslušné orgány v rámci vymedzenom nariadením Dublin III len vtedy, ak z okolností súvisiacich s týmto výkonom vyplýva, že uvedená osoba musí mať na to, aby bola zabezpečená jej účinná súdna ochrana, možnosť zostať na území členského štátu, ktorý uvedené rozhodnutie prijal, a to až do prijatia konečného rozhodnutia o tomto odvolaní. Preto zrušiteľné rozhodnutie o odklade výkonu rozhodnutia o odovzdaní z dôvodu, že toto vykonanie je fakticky nemožné, nemožno považovať za súčasť tohto rámca. Okolnosť, že faktická nemožnosť vykonať rozhodnutie o odovzdaní môže podľa vnútroštátneho práva dotknutého členského štátu znamenať nezákonnosť tohto rozhodnutia, nemôže spochybniť tento záver. Na jednej strane totiž možnosť zrušiť rozhodnutie o odklade výkonu rozhodnutia o odovzdaní vylučuje záver, že by tento odklad bol nariadený až do rozhodnutia o odvolaní proti rozhodnutiu o odovzdaní a s cieľom zabezpečiť súdnu ochranu dotknutej osoby, pretože nemožno vylúčiť, že k zrušeniu uvedeného odkladu dôjde pred rozhodnutím o tomto odvolaní. Na druhej strane z rôznych ustanovení nariadenia Dublin III vyplýva, že normotvorca Únie sa nedomnieval, že by faktickú nemožnosť vykonať rozhodnutie o odovzdaní bolo potrebné považovať za takú, ktorá by odôvodňovala prerušenie alebo pozastavenie lehoty na odovzdanie.
(
1
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 604/2013 z 26. júna 2013, ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 31, ďalej len „nariadenie Dublin III“).
(
2
)	Tieto rozhodnutia boli prijaté na základe článku 27 ods. 4 nariadenia Dublin III, v ktorom sa uvádza, že členské štáty môžu stanoviť, že príslušné orgány môžu bez návrhu rozhodnúť, že výkon rozhodnutia o odovzdaní sa odloží do prijatia rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní.
(
3
)	Pozri článok 29 ods. 1 nariadenia Dublin III, podľa ktorého sa odovzdanie žiadateľa zo žiadajúceho členského štátu do zodpovedného členského štátu uskutoční v súlade s vnútroštátnym právom žiadajúceho členského štátu, po porade medzi dotknutými členskými štátmi, hneď, ako to je prakticky možné a najneskôr do šiestich mesiacov od akceptovania dožiadania iným členským štátom o prevzatie alebo prijatie späť dotknutej osoby alebo konečného rozhodnutia o odvolaní alebo preskúmaní, ak majú v súlade s článkom 27 ods. 3 odkladný účinok.
(
4
)	Pozri článok 29 ods. 1 nariadenia Dublin III.
(
5
)	Rozhodnutie je teda založené na článku 27 ods. 4 nariadenia Dublin III.
(
6
)	V súlade s článkom 27 ods. 4 nariadenia Dublin III.
(
7
)	Ide o článok 27 ods. 4 nariadenia Dublin III.
(
8
)	Kapitola VI oddiel IV nariadenia Dublin III.