ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)
zo 16. januára 2007
Vec F‑115/05
Philippe Vienne a i.
proti
Európskemu parlamentu
„Úradníci – Povinnosť administratívy poskytnúť pomoc – Zamietnutie – Prevod práv na dôchodok nadobudnutých v Belgicku“
Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou pán Vienne a ďalších 163 úradníkov a dočasných zamestnancov Parlamentu
navrhujú zrušenie rozhodnutia Parlamentu o zamietnutí ich žiadostí o pomoc podaných na základe článku 24 služobného poriadku,
ako aj náhradu škody, ktorá im týmto rozhodnutím vznikla
Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Abstrakt
Úradníci – Dôchodky – Práva na dôchodok nadobudnuté pred nástupom do služieb Spoločenstiev – Prevod do režimu Spoločenstva
(Služobný poriadok úradníkov, článok 24 prvý odsek; príloha VIII, článok 11 ods. 2, a príloha XIII, článok 26 ods. 3; nariadenie
Rady č. 723/2004)
Inštitúcia nemôže zamietnuť žiadosť podanú na základe článku 24 služobného poriadku z dôvodu, že je namierená proti jednému
z jej aktov, ktorou úradník žiada o jej technickú a finančnú pomoc na účely overenia, či má osobný záujem na podaní žiadosti
o nový prevod jeho práv na starobný dôchodok, ktoré nadobudol pred vznikom služobného pomeru v Spoločenstvách v belgickom
dôchodkovom režime za všeobecne výhodnejších podmienok novej právnej úpravy tohto členského štátu, a ďalej prípadne dosiahnuť
tento nový prevod, pokiaľ táto inštitúcia nijakým spôsobom nevyjadrila svoje odmietnutie zrušiť pôvodné rozhodnutie o prevode.
Prevod sa totiž javí ako operácia obsahujúca dve po sebe nasledujúce rozhodnutia prijaté na základe žiadosti dotknutej osoby
organizáciou spravujúcou vnútroštátny dôchodkový režim, ktorá vyčísli nadobudnuté práva, a potom inštitúciou Spoločenstva,
ktorá s ohľadom na tieto práva určí počet odpracovaných rokov, ktoré sa vezmú do úvahy v dôchodkovom režime Spoločenstva na
základe prevedených práv. Skutočnosť, že splnenie cieľa, na účely ktorého bola podaná žiadosť o pomoc, môže zahŕňať zrušenie
aktu inštitúcie, nutne neznamená, najmä v prípade, keď je inštitúcia ochotná uskutočniť také zrušenie, že žiadaná pomoc je
namierená proti aktu inštitúcie, čím by bola vylúčená z pôsobnosti uplatňovania článku 24 služobného poriadku, ktorý stanovuje
ochranu úradníkov proti konaniu tretích osôb, a nie proti samotným aktom inštitúcie. Návrh na zrušenie možno považovať za
návrh namierený proti aktu, ktorého zrušenie sa žiada, iba v prípade, keď inštitúcia v každom prípade odmieta uskutočniť toto
zrušenie.
Inštitúcia nemôže zamietnuť takú žiadosť ani z dôvodu, že nebola zistená nezlučiteľnosť novej belgickej právnej úpravy s právom
Spoločenstva. Povinnosť inštitúcie poskytnúť pomoc totiž nie je podmienená tým, aby protiprávnosť konaní, pre ktoré úradník
žiada o pomoc, bola predtým konštatovaná rozhodnutím súdu. Taká podmienka by bola okrem iného v rozpore so samotným účelom
žiadosti o pomoc v početných prípadoch, keď je podávaná práve na účely dosiahnutia toho, aby prostredníctvom súdnej žaloby
za pomoci inštitúcie boli uvedené konania uznané za protiprávne, pričom výraz „konanie“ označuje okrem iného skutočnosti alebo
akty, u ktorých je podozrenie z protiprávnosti, ale ktorá nebola preukázaná. Povinnosť poskytnúť pomoc existuje iba proti
konaniam, ktoré môžu byť považované za zasahujúce do práv úradníkov, Súd Spoločenstva tak musí overiť skutočný zásah, ktorého
predmetom je údajne úradník žiadajúci ochranu inštitúcie, avšak postačuje, ak predloží neúplný dôkaz o tom, že k takému zásahu
skutočne došlo.
Inštitúcia sa však naopak môže oprávnene domnievať, že nedošlo k zásahu do žalobcových práv, ktorý by odôvodňoval poskytnutie
pomoci. Rozdielnosť v zaobchádzaní medzi úradníkmi, ktorí dosiahli prevod ich práv na dôchodok pred alebo po nadobudnutí účinnosti
novej belgickej právnej úpravy, nie je sama osebe diskriminujúca, lebo potom by nebola možná nijaká zmena zákona. Aj za predpokladu,
že by žalobca bol dotknutý diskrimináciou, neodôvodnená rozdielnosť v zaobchádzaní nie je spôsobená novou právnou úpravou
ako takou, ale kombináciou účinkov tejto právnej úpravy a článku 26 ods. 3 prílohy XIII služobného poriadku zavedeného nariadením
č. 723/2004, ktorým sa mení a dopĺňa Služobný poriadok úradníkov, ako aj Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, ktorý
prechodne poskytol možnosť podať v lehote šiestich mesiacov od nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 723/2004 žiadosť o prevod
alebo novú žiadosť o prevod trom kategóriám úradníkov, ktorí z dôvodu oneskoreného podania ich žiadosti alebo že sa rozhodli
nežiadať o prevod, alebo že nepotvrdili svoju žiadosť, nedosiahli prevod svojich práv na dôchodok, čo však nie je možné považovať
za konanie tretej osoby v zmysle článku 24 služobného poriadku.
V tejto súvislosti sa dotknutá osoba nemôže platne odvolávať na povinnosť starostlivosti, pokiaľ ide o rozhodnutie zamietajúce
jej žiadosť, táto povinnosť nemôže inštitúciu donútiť, aby sa odchýlila od podmienok, ktorými služobný poriadok podriaďuje
poskytnutie pomoci. Nie je dôvodné ani tvrdiť porušenie zásady pacta sunt servanda, keďže nejde o nijakú zmluvu alebo dohodu, ktorú by inštitúcia nedodržala, ani zásady patere legem quam ipse fecisti, keďže služobný poriadok nie je predpisom vypracovaným inštitúciou ako menovacím orgánom, ale zákonodarcom Spoločenstva.
Napokon žalobný dôvod uvádzaný voči zamietnutiu tejto žiadosti, podľa ktorého zmenou belgickej právnej úpravy došlo k diskriminácii
medzi úradníkmi Spoločenstva, ktorí previedli svoje práva na dôchodok nadobudnuté v Belgicku, podľa toho, či o prevod uvedených
práv žiadali pred alebo po nadobudnutí účinnosti novej právnej úpravy, je neúčinný. Žalobný dôvod založený na porušení zásady
rovnosti by mohol byť vcelku účinný, pokiaľ by sa tvrdilo, že inštitúcia poskytla svoju pomoc iným úradníkom a zamestnancom
nachádzajúcim sa v rovnakej situácii ako žalobca.
(pozri body 35, 36, 38 – 41, 43, 44, 51, 52, 54 – 56, 59, 63, 70, 80, 96 a 97)
Odkaz:
Súd prvého stupňa: 10. júla 1997, Apostolidis a i./Komisia, T‑81/96, Zb. VS s. I‑A‑207, II‑607, bod 90 a citovaná judikatúra;
14. decembra 2000, Verheyden/Komisia, T‑213/99, Zb. VS s. I‑A‑297, I‑1355, bod 28; 8. júla 2004, Schochaert/Rada, T‑136/03,
Zb. VS s. I‑A‑215, II‑957, bod 49
Súd pre verejnú službu: 16. januára 2007, Genette/Komisia, F‑92/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke