62018CC0177
ĢENERĀLADVOKĀTA MACEJA ŠPUNARA [MACIEJ SZPUNAR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2019. gada 17. oktobrī (
1
)
Lieta C‑177/18
Almudena Baldonedo Martín
pret
Ayuntamiento de Madrid
(Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madrides Administratīvā tiesa Nr. 14, Spānija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Direktīva 1999/70/EK – UNICE, CEEP un EAK noslēgtais pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku – 4. klauzulas 1. punkts – Nediskriminācijas princips – Pamatojums – Pabalsts līgumdarbinieka uz nenoteiktu laiku noslēgta darba līguma izbeigšanas objektīva iemesla dēļ gadījumā – Pabalsta neesamība, beidzoties pagaidu darbinieka uz noteiktu laiku noslēgtam darba līgumam
I. Ievads
1.
Šajā lietā Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madrides Administratīvā tiesa Nr. 14, Spānija) uzdod Tiesai prejudiciālu jautājumu it īpaši par 1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku (turpmāk tekstā – “pamatnolīgums”), kas pievienots Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku (
2
) pielikumā, 4. un 5. klauzulas interpretāciju.
2.
Jautājumi ir uzdoti saistībā ar tiesvedību starp Almudena Baldonedo Martín un Ayuntamiento de Madrid (Madrides pašvaldība, Spānija) par pabalsta izmaksu sakarā ar darba attiecību izbeigšanu starp pusēm.
II. Atbilstošās tiesību normas
A.
Savienības tiesības
3.
Direktīvas 1999/70 14. apsvērumā ir noteikts:
“Parakstītājas puses vēlējās noslēgt pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku, izvirzot vispārējos principus un obligātās prasības uz noteiktu laiku slēgtiem darba līgumiem un darba attiecībām; tās izrādījušas vēlmi uzlabot terminētās nodarbinātības kvalitāti, nodrošinot to, ka tiek ievērots diskriminācijas aizlieguma princips, un iedibināt kārtību, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, izmantojot tiesiski pārma[n]tojamus uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus un darba attiecības.”
4.
Saskaņā ar Direktīvas 1999/70 1. pantu tās mērķis ir “ieviest [..] Pamatnolīgumu [..], ko [..] savā starpā noslēdza vispārējās starpprofesionālās organizācijas (UNICE, CEEP un EAK)”.
5.
Šīs direktīvas 2. panta pirmajā daļā ir noteikts:
“Dalībvalstis pieņem normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi šīs direktīvas izpildei [..], [un] dalībvalstu pienākums ir veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai tās vienmēr varētu garantēt iznākumus, ko paredz šī direktīva. [..]”
6.
Pamatnolīguma preambulas otrajā daļā ir paredzēts:
“Šā nolīguma puses atzīst, ka uz nenoteiktu laiku slēgti līgumi ir un joprojām būs vispārpieņemta darba attiecību forma starp darba devējiem un darba ņēmējiem. Tās arī atzīst, ka uz noteiktu laiku slēgti darba līgumi attiecīgos apstākļos atbilst gan darba devēju, gan darba ņēmēju vajadzībām.”
7.
Šīs preambulas trešajā daļā ir precizēts:
“[Pamatnolīgums] nosaka vispārīgos principus un obligātās prasības darbam uz noteiktu laiku, atzīstot, ka pilnīgai to piemērošanai ir jāņem vērā īpaši nacionāli, sektoru un sezonas apstākļi. Tas ataino darba devēju un darba ņēmēju vēlmi radīt vispārēju kārtību, kas nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi noteikta laika darba ņēmējiem, aizsargājot viņus pret diskrimināciju, un to, ka darba līgumus, kas slēgti uz noteiktu laiku, izmanto, pamatojoties uz noteikumiem, kas būtu pieņemami darba devējiem un darba ņēmējiem.”
8.
Saskaņā ar pamatnolīguma 1. klauzulu tā mērķis ir, pirmkārt, uzlabot noteikta darba laika darba kvalitāti, nodrošinot diskriminācijas aizlieguma principa ievērošanu, un, otrkārt, radīt kārtību, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, piemērojot uz noteiktu laiku slēgtu darba līgumu vai attiecību tiesisko pārmantojamību.
9.
Pamatnolīguma 3. klauzulā “Definīcijas” ir paredzēts:
“1.
Šajā nolīgumā jēdziens “noteikt[a] laika darba ņēmējs” ir persona, kurai ir darba līgums vai darba attiecības, ko savā starpā tieši noslēdzis darba devējs un darba ņēmējs, kur darba līguma vai darba attiecību izbeigšanu nosaka tādi objektīvi apstākļi kā noteikta termiņa iestāšanās, konkrēta uzdevuma izpilde vai konkrēta gadījuma iestāšanās.
2.
Šajā nolīgumā jēdziens “salīdzināmais pastāvīgais darba ņēmējs” ir darba ņēmējs, kam tajā pašā uzņēmumā ir darba attiecības vai darba līgums uz nenoteiktu laiku un kas nodarbināts tajā pašā vai līdzīgā profesijā, pienācīgi ņemot vērā kvalifikācijas/iemaņas.”
10.
Pamatnolīguma 4. klauzulas “Diskriminācijas aizlieguma princips” 1. punktā ir noteikts:
“Darba nosacījumi, ko piemēro noteikta laika darba ņēmējiem, neskatoties uz to, ka ar viņiem slēgts līgums vai darba attiecības uz noteiktu termiņu, nav mazāk izdevīgi par tiem, ko piemēro salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem, ja vien atšķirīgiem nosacījumiem nav objektīva pamata.”
11.
Pamatnolīguma 5. klauzulā “Pasākumi, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu” ir noteikts:
“1.
Lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas rodas, pielietojot secīgus uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba attiecības, dalībvalstis pēc apspriešanās ar darba devējiem un darba ņēmējiem atbilstīgi valsts tiesību aktiem, kolektīvajiem līgumiem vai praksei un/vai darba devēji un darba ņēmēji, ja nav attiecīgu tiesisku pasākumu, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, tā, lai ņemtu vērā konkrētu sektoru un/vai darba ņēmēju vajadzības, ievieš vienu vai vairākus no šādiem pasākumiem:
a)
objektīvus iemeslus, kas attaisno šādu līgumu vai darba attiecību atjaunošanu;
b)
secīgu uz noteiktu laiku slēgtu darba līgumu vai darba attiecību kopējo maksimālo ilgumu;
c)
šādu līgumu vai darba attiecību atjaunojumu skaitu.
2.
Dalībvalstis pēc apspriešanās ar darba devējiem un darba ņēmējiem un/vai darba devēji un darba ņēmēji, vajadzības gadījumā, nosaka, kādos apstākļos uz noteiktu laiku slēgtus darba līgumus vai darba attiecības:
a)
uzskata par “secīgām”;
b)
uzskata par uz nenoteiktu laiku slēgtiem darba līgumiem vai darba attiecībām.”
B.
Spānijas tiesības
12.
1991. gada 7. jūnijaReal Decreto 896/1991 por el que se establecen las reglas básicas y los programas mínimos a que debe ajustarse el procedimiento de selección de los funcionarios de Administración Local (Karaļa dekrēts Nr. 896/1991, ar ko nosaka pamatnoteikumus un minimālās programmas, kas ir jāievēro vietējo pašvaldību ierēdņu atlases procedūrās) (
3
) pirmajā papildnoteikumā ir noteikts:
“Pēc paziņojuma par konkursu un katrā ziņā ievērojot nopelnu un atbilstības principus, pilsētas vai provinces pašvaldības vadītājs var iecelt pagaidu darbiniekus vakantajās darbavietās, ja šīs darbavietas, ņemot vērā apstākļu radīto steidzamību, nevar aizpildīt ierēdņi. Šīs darbavietas saņem budžeta dotācijas un ir iekļautas publiskos darba piedāvājumos, izņemot, ja tās kļuvušas vakantas pēc šī piedāvājuma apstiprināšanas.
[..]
Šādu darbavietu piedāvājums obligāti jāiekļauj pirmajā paziņojumā par konkursu, kura mērķis ir aizpildīt darbavietas, vai pirmajā apstiprinātajā publiskajā darba piedāvājumā.
Pagaidu darbinieka funkcijas tiek izbeigtas, ja šajā amatā tiek iecelts ierēdnis vai ja pilsētas vai provinces padome uzskata, ka steidzamības iemesli, kas pamatojuši pagaidu darbinieka iecelšanu šajā amatā, vairs nepastāv.”
13.
2015. gada 30. oktobraLey del Estatuto Básico del Empleado Público cuyo texto refundido fue aprobado por el
Real Decreto Legislativo 5/2015 (Karaļa leģislatīvais dekrēts Nr. 5/2015, ar ko apstiprina Likuma par civildienesta pamatnoteikumiem pārstrādāto redakciju) (turpmāk tekstā – “EBEP”) (
4
) 8. pantā ir paredzēts:
“1.   Publiskā sektora darba ņēmēji ir personas, kuras strādā algotu darbu valsts vai pašvaldību iestādēs vispārējo interešu labā.
2.   Publiskā sektora darba ņēmēju iedalījums ir šāds:
a)
ierēdņi;
b)
pagaidu darbinieki;
c)
līgumdarbinieki – gan pastāvīgie darbinieki, gan uz nenoteiktu un noteiktu laiku nodarbinātie;
d)
palīgpersonāls.”
14.
EBEP 10. pantā ir noteikts:
“1.   Pagaidu darbinieki ir personas, kas skaidri pamatotas vajadzības un steidzamības dēļ tiek ieceltas šajā statusā, lai veiktu pastāvīgo ierēdņu funkcijas vienā no šādiem gadījumiem:
a)
tādu vakantu amatu esamība, ko nevar ieņemt ierēdņi;
b)
šajos amatos nodarbināto aizvietošana uz laiku;
c)
īslaicīgu programmu realizācija, kuras nevar būt ilgākas par trim gadiem un ir pagarināmas par divpadsmit mēnešiem saskaņā ar likumiem civildienesta jomā, kas pieņemti, lai īstenotu šo likumu;
d)
pārmērīgs vai palielināts darba apjoms vismaz sešu mēnešu laikā divpadsmit mēnešu periodā.
[..]
3.   Pagaidu darbinieku funkcijas beidzas – izņemot gadījumos, kas minēti 63. pantā –, ja viņu iecelšanas cēlonis vairs nepastāv.
4.   Gadījumā, kas minēts šī panta 1. punkta a) apakšpunktā, vakantās darbavietas, ko aizpilda pagaidu darbinieki, tiek iekļautas darba piedāvājumā, kas atbilst finanšu gadam, kurā notiek viņu iecelšana, vai, ja tas nav iespējams, nākamajā finanšu gadā, ja vien netiek nolemts likvidēt attiecīgo amatu.
5.   Pagaidu darbiniekiem piemēro attiecībā uz ierēdņiem noteikto vispārējo regulējumu, ciktāl tas atbilst šo darbinieki situācijas raksturam [..].”
15.
EBEP 63. pants ir formulēts šādi:
“Ierēdņa statusa zaudēšanas iemesli ir šādi:
a)
Atkāpšanās no amata;
b)
Pilsonības zaudēšana;
c)
Ierēdņa pilnīga pensionēšanās;
d)
Galīgs atbrīvošanas no amata disciplinārsods;
e)
Galīga pamatsoda vai papildsoda ar absolūtu vai īpašu aizliegumu ieņemt valsts amatu piespriešana.”
16.
EBEP 70. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Cilvēkresursu, kas saņem budžeta dotāciju, nepieciešamība, kura jāaizpilda, pieņemot darbā jaunu personālu, ir publiska darba piedāvājuma objekts vai tiek aizpildīta ar cita līdzīga instrumenta palīdzību, lai apmierinātu nepieciešamību pēc personāla, un tas paredz organizēt atbilstošu atlases procedūru paredzētajiem amatiem līdz papildu desmit procentu apmēram un noteikt maksimālos termiņus paziņojuma publicēšanai. Katrā ziņā publiska darba piedāvājuma vai līdzīga instrumenta īstenošanai jānotiek trīs gadu termiņā, kas nav pagarināms.”
17.
Saskaņā ar EBEP ceturtā pārejas noteikuma 1. punktu valsts pārvaldes iestādes var publicēt paziņojumus par konkursu, lai uzlabotu nodarbinātību strukturālos amatos, kuri atbilst dažāda veida personālam vai kategorijām, – amatiem, kuri tiek dotēti no budžeta līdzekļiem un kurus līdz 2005. gada 1. janvārim ieņem pagaidu darbinieki vai īslaicīgais personāls.
18.
1995. gada 24. martaLey del Estatuto de los Trabajadores cuyo texto refundido fue aprobado por el Real Decreto Legislativo 1/1995 (Karaļa leģislatīvais dekrēts Nr. 1/1995, ar kuru apstiprināts Likuma par darba ņēmēju statusu pārstrādātais teksts) (
5
), redakcijā, kas bija piemērojama pamatlietas faktisko apstākļu rašanās laikā (turpmāk tekstā – “Darba likums”), 49. pantā ir noteikts:
“1.   Darba līgums izbeidzas:
[..]
b)
līgumā likumīgi norādītu iemeslu dēļ, ja vien tie neliecina, ka darba devējs acīmredzami ļaunprātīgi izmanto tiesības;
c)
izbeidzoties tā termiņam vai kad ir izpildīts līgumā paredzētais uzdevums vai pakalpojums. Darba līguma beigās – ja vien tas nav interinidad [pienākumu pagaidu izpildes] vai arodmācību līgums – darbinieks ir tiesīgs saņemt pabalstu, kura apmērs atbilst proporcionālai daļai no divpadsmit dienu izpeļņas par katru nostrādāto gadu, vai pabalstu, kas, iespējams, ir paredzēts šajā ziņā piemērojamā speciālā tiesiskajā regulējumā;
[..]
l)
likumiski pieļaujamu objektīvu iemeslu dēļ;
[..].”
19.
Saskaņā ar Darba likuma 52. pantu “objektīvi iemesli”, kas var būt pamats darba līguma uzteikumam, ir darba ņēmēja darbam vajadzīgo spēju neesamība, par ko kļuvis zināms vai kas ir iestājusies pēc darba faktiskās uzsākšanas uzņēmumā; darba ņēmēja nespēja pielāgoties saprātīgām tehniskām pārmaiņām viņa darbavietā; saimnieciski, tehniski, organizatoriski vai ražošanas iemesli, ja likvidēto amata vietu skaits ir mazāks par to, kāds vajadzīgs, lai darba līgumu uzteikumu kvalificētu kā “kolektīvo atlaišanu”, kā arī – zināmos apstākļos – atkārtota prombūtne, pat ja tā var būt attaisnota.
20.
Saskaņā ar Darba likuma 53. panta 1. punkta b) apakšpunktu gadījumā, ja darba līgums tiek uzteikts kāda no šī likuma 52. pantā izklāstītajiem iemesliem dēļ, vienlaicīgi ar rakstveida paziņojumu darba ņēmējam ir jāizmaksā pabalsts, kurš atbilst 20 dienu izpeļņai par katru nostrādāto gadu un kuru attiecībā uz laikposmiem, kas ir īsāki par vienu gadu, aprēķina proporcionāli nostrādāto mēnešu skaitam, nepārsniedzot 12 mēnešalgas.
21.
Darba likuma 56. panta 1. punktā ir paredzēts, ka, ja atlaišana no darba tiek atzīta par prettiesisku, darba devējs 5 dienu laikā no sprieduma pasludināšanas vai nu atjauno darbinieku darbā uzņēmumā, vai arī samaksā pabalstu, kas atbilst 33 dienu algai par katru nostrādāto gadu; pabalstu par laikposmiem, kas īsāki par vienu gadu, aprēķina proporcionāli nostrādātajiem mēnešiem, un pabalsta summa nedrīkst pārsniegt 24 mēnešalgas. Ja tiek izdarīta izvēle samaksāt atlaišanas pabalstu, darba līgums beidzas dienā, kad darbs tiek faktiski izbeigts.
III. Pamatlietas rašanās fakti, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
22.
2005. gada 24. novembrī Madrides pašvaldība iecēla A. Baldonedo Martín par pagaidu darbinieci zaļo zonu uzturēšanai pilsētas domes dienestā, kas atbild par vides un mobilitātes jautājumiem.
23.
Aktā par iecelšanu amatā bija precizēts, ka A. Baldonedo Martín tikusi pieņemta darbā, lai aizpildītu vakanto darbavietu līdz brīdim, kad amatā tiks iecelts ierēdnis, un ka šī amata vieta tiks likvidēta, ja beigsies aizvietotā ierēdņa tiesības uz viņa amata vietas saglabāšanu vai ja administrācija uzskatīs, ka vairs nepastāv steidzami iemesli, kuri pamatoja pagaidu darbinieka iecelšanu amatā.
24.
2013. gada 15. aprīlīA. Baldonedo Martín tika informēta, ka viņas darbavietā tajā pašā dienā ir ticis iecelts ierēdnis un ka līdz ar to viņas funkciju pildīšana ir beigusies.
25.
2017. gada 20. februārī A. Baldonedo Martín lūdza Madrides pašvaldību samaksāt viņai atlaišanas pabalstu, kas atbilst divdesmit dienu izpeļņai par katru nostrādāto gadu. Viņas lūgums bija balstīts uz pamatnolīguma 4. un 5. klauzulu, uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 20. pantu un 21. panta 1. punktu, kā arī uz LES 4. panta 3. punktu.
26.
Ar 2017. gada 25. aprīļa lēmumu Madrides pašvaldības dienestu koordinācijas cilvēkresursu pārvaldes ģenerāldirektors noraidīja šo lūgumu, pamatojoties uz to, ka A. Baldonedo Martín ieņemtais amats bija vakants un tas bija steidzami un obligāti jāaizpilda, norādot, ka viņš ir atbrīvojis viņu no amata, jo viņas amatā ticis iecelts ierēdnis, un ka nebija nekādas diskriminācijas salīdzinājumā ar pastāvīgajiem ierēdņiem, jo saskaņā ar tiem piemērojamo tiesisko režīmu viņi nesaņem pabalstu saistībā ar darba attiecību izbeigšanu.
27.
A. Baldonedo Martín pārsūdzēja šo lēmumu Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madrides Administratīvā tiesa Nr. 14).
28.
Iesniedzējtiesa norāda, ka laika periodā, kad A. Baldonedo Martín bija nodarbināta Madrides pašvaldībā, viņa ieņēma vienu un to pašu amatu ilgstošu un nepārtrauktu laikposmu un veica pienākumus, kas ir identiski tiem, ko veic zaļo zonu uzturēšanas darbinieki, kuriem ir ierēdņa statuss. Šī tiesa precizē, ka Madrides pašvaldība nav sniegusi pierādījumus, ka minētajā laika periodā būtu ticis organizēts konkurss vai ka būtu ticis apstiprināts publisks darba piedāvājums. Tai neesot zināms, vai amats, kurā strādāja ieinteresētā persona, tika aizpildīts iekšējā paaugstināšanā amatā, konkursā, kas balstīts uz kvalifikāciju vai pārbaudījumiem, vai citā atlases procedūrā. Turklāt Madrides pašvaldība neesot pierādījusi obligāto nepieciešamību iecelt šajā amatā A. Baldonedo Martín. Tāpat neesot zināms, kāda iemesla dēļ šis amats ir bijis vakants.
29.
Attiecībā uz Savienības tiesību interpretāciju, kas jāsniedz Tiesai, iesniedzējtiesa norāda, pirmkārt, ka Spānijas tiesībās ierēdņiem, kad viņu darba attiecības tiek pārtrauktas, nav paredzētas tiesības saņemt tādu pabalstu, kādu prasa A. Baldonedo Martín. No tā izrietot, ka pamatlietā aplūkotā situācija nerada diskrimināciju, kas aizliegta pamatnolīguma 4. klauzulā, un līdz ar to uz to neattiecoties šī klauzula. Tāpat iesniedzējtiesa uzskata, ka no sprieduma Pérez López (
6
) 63.–67. punkta izriet, ka uz salīdzinājumu starp pagaidu darbiniekiem uz noteiktu laiku, no vienas puses, un līgumdarbiniekiem uz noteiktu laiku, kuru darba attiecības ar administrāciju regulē darba likums, no otras puses, arī neattiecoties minētā klauzula, jo runa esot par divām pagaidu darbinieku kategorijām.
30.
Tomēr iesniedzējtiesa norāda, otrkārt, ka pamatnolīguma mērķis ir piemērot nediskriminācijas principu noteikta laika darba ņēmējiem, ka dārznieka amatu Spānijas valsts administrācijā var ieņemt gan ierēdnis, gan līgumdarbinieks, ka pieņemšanas darbā režīma izvēle – atbilstoši administratīvajām vai darba tiesībām – uz šo amatu ir atkarīga vienīgi no darba devēja gribas, ka šī amata pagaidu raksturs pats par sevi neizslēdz tiesības uz aplūkoto pabalstu, ka Madrides pašvaldība nav izvirzījusi nevienu objektīvu iemeslu, kas varētu pamatot atšķirīgu attieksmi, un ka no sprieduma DI (
7
) cita starpā izriet, ka nediskriminācijas princips kā Savienības tiesību pamatprincips ir jāpiemēro tieši vertikāli. Šī tiesa vēlas zināt, vai šādos apstākļos būtu iespējams atzīt A. Baldonedo Martín tiesības saņemt prasīto pabalstu, salīdzinot ar līgumdarbiniekiem, kas nodarbināti uz noteiktu laiku, vai tieši vertikāli piemērojot primārās Savienības tiesības.
31.
Iesniedzējtiesa, treškārt, norāda, ka A. Baldonedo Martín veica pienākumus kā pagaidu darbiniece vairāk nekā septiņus gadus. Tādējādi Madrides pašvaldība esot sagrozījusi pagaidu darbinieka statusu, izmantojot šādus darbiniekus, lai nosegtu nevis pagaidu vai pārejošas, bet gan pastāvīgas vajadzības. Tādējādi tā esot atņēmusi ieinteresētajai personai tiesības, kas pienākas ierēdņiem, it īpaši piemaksu par darba stāžu reizi trijos gados un profesionālās attīstības piemaksas, vai arī tās, kas pienākas līgumdarbiniekiem, proti, tiesības uz pabalstu. Madrides pašvaldība arīdzan neesot ņēmusi vērā EBEP 10. un 70. pantā minētās garantijas, kuru nolūks ir izvairīties no pagaidu darba attiecību paildzināšanas un no šādu attiecību ļaunprātīgas izmantošanas, kā arī Karaļa dekrēta Nr. 896/1991 pirmajā papildnoteikumā ietverto prasību, lai darbavietas, kuras aizņem pagaidu darbinieki, obligāti būtu iekļautas pirmajā paziņojumā par konkursu.
32.
Turklāt iesniedzējtiesa norāda, ka pamatlietā aplūkotais Spānijas tiesiskais regulējums neļauj iepriekš paredzēt pagaidu darbinieka darba attiecību beigas, jo tās var beigties tādēļ, ka amatu aizpilda ierēdnis, amats tiek likvidēts, beidzas aizvietotā ierēdņa tiesības uz viņa darbavietas saglabāšanu, vai tādēļ, ka administrācija uzskata, ka steidzamības iemesli, kas pamatojuši pagaidu darbinieka iecelšanu, vairs nepastāv.
33.
Šis regulējums izslēdzot jebkādu iespēju valsts darba devējam piemērot garantijas, kas jāsniedz privātam darba devējam un kas paredzētas Darba likumā, kā arī šo ierobežojumu neievērošanas sekas. Minētais regulējums neļaujot iegūt ierēdņa kvalifikāciju citādi kā vien atlases procedūrā.
34.
Šis pats regulējums neļaujot sasniegt mērķus, kas minēti pamatnolīguma 5. klauzulā. Tāpat iespēja krāpšanās gadījumā pārveidot noteikta laika līgumdarbiniekus par nepastāvīgiem darbiniekiem uz nenoteiktu laiku, ko ir atzinusi Tribunal Supremo (Augstākā tiesa, Spānija), neļautu novērst un sodīt pieņemšanu pagaidu darbā. Pagaidu saiknes tiktu aizvietotas ar tādām pašām pagaidu saiknēm. Faktiski būtu joprojām iespējams likvidēt amatu, ko ieņem attiecīgais darbinieks, vai atlaist viņu, ja šis amats ir aizpildāms ar ierēdņa iecelšanu, un tā tiktu izbeigtas šī darbinieka darba attiecības, ietekmējot viņa nodarbinātības stabilitāti.
35.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka sods, kas mudina pārveidot darba attiecības uz noteiktu laiku par stabilām darba attiecībām, ir vienīgais pasākums, kas ļautu ievērot Direktīvā 1999/70 izvirzītos mērķus. Tomēr šī direktīva neesot transponēta Spānijas tiesībās attiecībā uz valsts sektoru. Tas liekot uzdot jautājumu, vai, pamatojoties uz pamatnolīguma 5. klauzulu, kā sodu var likt izmaksāt pabalstu.
36.
Šādos apstākļos Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madrides Administratīvā tiesa Nr. 14) ar 2018. gada 16. februāra nolēmumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2018. gada 7. martā, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [pamatnolīguma] 4. klauzula var tikt interpretēta tādējādi, ka tāda situācija kā pamatlietā aplūkotā, kur pagaidu ierēdnis (kuram nav tiesību uz atlaišanas pabalstu, jo viņam piemērojamajā tiesiskajā režīmā šādas tiesības nav paredzētas) veic tādu pašu darbu kā pastāvīgais ierēdnis, nav uzskatāma par situāciju, kas aprakstīta [šajā 4. klauzulā]?
2)
Vai ar pamatnolīgumu – lai tādējādi sasniegtu tādus tajā noteiktos mērķus nodrošināt tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi un ievērot diskriminācijas aizliegumu (Hartas 20. un 21. pants [un] Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 23. pants), kas ir direktīvā konkretizēts vispārējs Savienības [tiesību] princips, kuri ir uzskatāmi par sociālajām pamattiesībām [(LESD 151. un 153. pants)], – ir saderīga tāda interpretācija, saskaņā ar kuru pagaidu ierēdnim var tikt piešķirtas tiesības uz [atlaišanas] pabalstu, vai nu pamatojoties uz viņa salīdzinājumu ar līgumdarbinieku uz noteiktu laiku, jo viņa statuss ([viņam piemērojamās] administratīvās tiesības vai darba tiesības) ir pilnībā atkarīgs no publiskā darba devēja, vai arī tieši vertikāli piemērojot [Savienības] primārās tiesības?
3)
Gadījumā, ja nodarbināšana uz noteiktu laiku tiek ļaunprātīgi izmantota pastāvīgu vajadzību apmierināšanai, nepastāvot objektīvam iemeslam, un ja tā neatbilst steidzamai un neatliekamai nepieciešamībai, kas to pamatotu, un, tā kā Spānijas valsts tiesībās nav paredzētas sankcijas vai efektīvi ierobežojumi, vai ar Direktīvas 1999/70 mērķiem ir saderīgs tāds ļaunprātīgas izmantošanas un Savienības tiesību pārkāpuma radīto seku novēršanai paredzēts pasākums kā pabalsts, kas būtu atbilstīgs samērīgai, efektīvai un preventīvai kompensācijai par nelikumīgu atlaišanu, ja darba devējs nenodrošina pastāvīgu amatu darba ņēmējam?”
37.
Rakstveida apsvērumus iesniedza A. Baldonedo Martín, Spānijas valdība un Eiropas Komisija. Šie paši lietas dalībnieki piedalījās 2019. gada 22. februāra tiesas sēdē.
IV. Vērtējums
A.
Par trešā prejudiciālā jautājuma pieņemamību
38.
Uzdodot trešo prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa vēlas, lai Tiesa precizētu, vai pamatnolīguma 5. klauzula ir jāinterpretē tādējādi, ka tādā situācijā kā pamatlietā pabalsta, kas būtu atbilstīgs samērīgai, efektīvai un preventīvai sankcijai, kāds ir pabalsts, kas tiek izmaksāts nelikumīgas atlaišanas gadījumā, izmaksa ir pasākums, kura nolūks ir novērst un, iespējams, sodīt ļaunprātīgu pagaidu nodarbināšanu.
39.
Spānijas valdība apšauba šī jautājuma pieņemamību, jo uz pamatlietā aplūkoto līgumu uz noteiktu laiku neattiecoties pamatnolīguma 5. klauzula.
40.
Saskaņā ar Tiesas iedibināto judikatūru uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa uzdevusi pašas noteiktajos tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu ietvaros un kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Tiesa var atteikties lemt par valsts tiesas iesniegtu lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu vienīgi tad, ja problēma cita starpā ir hipotētiska (
8
).
41.
Šajā lietā es uzskatu, ka šis jautājums attiecas uz hipotētisku problēmu. Tādēļ ir jānoraida atbilstības pieņēmums. Faktiski no Tiesas judikatūras izriet, ka ne uz vienu pirmo vai vienīgo darba līgumu uz noteiktu laiku neattiecas pamatnolīguma 5. klauzulas 1. punkts, kurš attiecas vienīgi uz secīgu darba līgumu vai darba attiecību uz noteiktu laiku ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu (
9
).
42.
No pamatnolīguma 5. klauzulas 2. punkta a) apakšpunkta, protams, izriet, ka dalībvalstu ziņā ir noteikt, kādos apstākļos ir runa par “secīgu” uz noteiktu laiku slēgtu darba līgumu vai darba attiecību noformēšanu (
10
). Taču iesniedzējtiesas nolēmumā nekas neliecina, ka Madrides pašvaldība būtu nodarbinājusi A. Baldonedo Martín ar vairāku secīgu darba līgumu uz noteiktu laiku palīdzību, nedz arī, ka pamatlietā aplūkotais darba līgums Spānijas tiesībās būtu raksturots kā “secīgi darba līgumi uz noteiktu laiku”.
43.
Turpretim jānorāda, ka no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka A. Baldonedo Martín Madrides pašvaldībā bija nodarbināta kā pagaidu darbiniece vairāk nekā septiņus gadus, proti, periodā no 2005. gada 24. novembra līdz 2013. gada 15. aprīlim, un ka darba attiecību laikā viņa “pastāvīgi un ilgstoši ieņēma vienu amatu”. Turklāt tiesas sēdē tika apliecināts, ka prasītāja pamatlietā ar darba devēju bija noslēgusi tikai vienu vienīgu līgumu.
44.
Tādēļ es uzskatu, ka trešais prejudiciālais jautājums nav pieņemams.
B.
Par lietas būtību
1. Par pirmo prejudiciālo jautājumu
a) Par Tiesai uzdotā jautājuma tvērumu
45.
Uzdodot pirmo prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka darbinieku nesalīdzināmības dēļ tā piemērošanas joma neattiecas uz tādu situāciju, kurā pagaidu darbinieks veic to pašu darbu, ko ierēdnis, un nevienam no abiem nav tiesību uz pabalstu, pirmajam minētajam ‑ darba līguma laušanas gadījumā un otrajam ‑ darba attiecību pārtraukšanas gadījumā.
46.
Turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ es uzskatu, ka, lai ļautu Tiesai sniegt uz to lietderīgu atbildi, prejudiciālais jautājums ir jāpārformulē.
47.
Pirmkārt, lai gan iesniedzējtiesa, šķiet, uzdod Tiesai jautājumu par to, vai pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktu ir iespējams piemērot tādai situācijai kā pamatlietā, tomēr no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka patiesībā šī tiesa vēlas uzzināt, vai šāda situācija ir diskriminācija, kas minētajā klauzulā ir aizliegta.
48.
Principā šo jautājumu varētu saprast kā tādu, kura nolūks ir noteikt, vai pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta nekāda pabalsta izmaksa saistībā ar darba attiecību pārtraukšanu nedz darbiniekiem uz noteiktu laiku, kas nodarbināti kā pagaidu darbinieki, nedz ierēdņiem, kas nodarbināti darba attiecībās uz nenoteiktu laiku.
49.
Tomēr no iesniedzējtiesas nolēmuma un no Tiesai pieejamajiem lietas materiāliem izriet, ka šāda pārformulēšana nav atbilstoša. Iesniedzējtiesa ir norādījusi, no vienas puses, ka “šajā lietā aplūkoto dārznieka amatu Spānijas valsts administrācijā parasti var ieņemt gan ierēdnis, gan līgumdarbinieks” (
11
), precizējot, ka “administratīvā vai darba tiesību režīma izvēle ir atkarīga vienīgi no valsts darba devēja gribas”. No otras puses, šī tiesa norāda, ka “nodarbinātības formu izvēlas valsts darba devējs; šajā gadījumā veicamais darbs var tikt veikts, pieņemot darbinieku kā uz darba tiesību pamata, tā arī uz administratīvo tiesību pamata”. Šajā sakarā tā ir precizējusi, ka, “pieņemot darbā pagaidu darbiniekus, [publiskā sektora darba devējs] atņem saviem darbiniekiem tiesības, kas pienākas ierēdņiem, [proti, it īpaši] piemaksu par darba stāžu reizi trijos gados [vai] attīstības piemaksu, un, šādi pieņemot darbā, atsaka tiem tiesības, kas pienākas līgumdarbiniekiem un kuras regulē darba tiesības, [proti], tiesības uz pabalstu” (
12
).
50.
No šiem faktiem, kā savos rakstveida apsvērumos norādījusi Komisija, izriet, ka iesniedzējtiesa apstiprina, ka eksistē darbinieki, kuri tiek nodarbināti kā līgumdarbinieki, kas veic zaļo zonu uzturēšanas darbinieka pienākumus pilsētas padomes par vidi un mobilitāti atbildīgajā servisā, tomēr neprecizējot, vai tie tikuši pieņemti darbā uz noteiktu vai uz nenoteiktu laiku. Turklāt A. Baldonedo Martín savos rakstveida apsvērumos ir norādījusi, ka “Madrides pašvaldībā eksistē attiecībā uz funkcijām un kategoriju salīdzināms pastāvīgs darbinieks” (
13
).
51.
Šādā kontekstā saskaņā ar tās Reglamenta 62. panta 2. punktu Tiesa, lai noteiktu, vai Madrides pašvaldībā eksistē salīdzināms darbinieks uz nenoteiktu laiku pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta nozīmē, uzdeva pusēm jautājumu atbildes sniegšanai tiesas sēdē.
52.
Atbildot uz Tiesas uzdoto jautājumu, A. Baldonedo Martín un Madrides pašvaldība tiesas sēdē norādīja, ka Madrides pašvaldībā patiešām eksistē uz nenoteiktu laiku nodarbināts līgumdarbinieks, kurš ietilpst tajā pašā kategorijā un veic zaļo zonu uzturēšanas darbinieka funkcijas pilsētas padomes par vidi un mobilitāti atbildīgajā servisā, un ka šis amats ir ekvivalents pagaidu darbinieka amatam, ko ieņem A. Baldonedo Martín. No viņu mutiskajām atbildēm skaidri izriet, ka darba nosacījumi un funkcijas, ko veic A. Baldonedo Martín kā pagaidu darbiniece uz noteiktu laiku, un darba nosacījumi un funkcijas, ko veic persona, kas ieņem ekvivalentu amatu kā līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku, ir identiski. Turklāt A. Baldonedo Martín un Madrides pašvaldība arī norādīja, ka līgumdarbinieka uz nenoteiktu laiku amatu Madrides pašvaldībā kopš 1991. gada 12. novembra ieņem viena un tā pati persona. Šajā ziņā tiesas sēdē arīdzan tika apliecināts, ka saskaņā ar Spānijas tiesībām minētais līgumdarbinieka uz nenoteiktu laiku amats nav ierēdņa amats.
53.
Līdz ar to šajā lietā ir skaidrs, ka eksistē tāds darbinieks, kurš tiek nodarbināts kā salīdzināms
līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku.
54.
Tādēļ, lai ļautu Tiesai sniegt lietderīgu atbildi, es uzskatu, ka iesniedzējtiesas uzdotais pirmais jautājums ir jāpārformulē tā, ka šajā jautājumā šī tiesa būtībā jautā Tiesai, vai pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta nekāda pabalsta izmaksa darbiniekiem, kas nodarbināti uz tādu darba līgumu uz noteiktu laiku pamata, kuri noslēgti, lai aizpildītu vakantu darbavietu, līdz tā tiek aizpildīta, ieceļot ierēdni, piemēram, tāds kā pamatlietā aplūkotais pagaidu darbinieka līgums, beidzoties termiņam, uz kādu šie līgumi tikuši noslēgti, lai gan pabalsts tiem darbiniekiem uz nenoteiktu laiku, kas tiek nodarbināti kā līgumdarbinieki, izbeidzot viņu darba līgumu objektīva iemesla dēļ, tiek izmaksāts.
55.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, manuprāt, ir atbilstoši vispirms īsumā izskatīt jautājumu par Direktīvas 1999/70 un pamatnolīguma piemērojamību A. Baldonedo Martín situācijai; pēc tam pārbaudīt, vai uz viņas apgalvoto atšķirīgo attieksmi attiecas pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā minētais “darba nosacījumu” jēdziens, un, visbeidzot, izvērtēt, vai attieksme pret A. Baldonedo Martín ir mazāk labvēlīga nekā pret salīdzināmu darbinieku uz nenoteiktu laiku. Gadījumā, ja pastāvēs nevienlīdzīga attieksme salīdzināmās situācijās, es izvērtēšu, vai pastāv objektīvi iemesli, kas ļautu pamatot šādu nevienlīdzīgu attieksmi.
b) Par pamatnolīguma piemērojamību
56.
Ir lietderīgi sākt ar atgādinājumu, ka pamatnolīguma piemērošanas joma ir skaidri definēta tā 2. klauzulas 1. punktā, saskaņā ar kuru šo pamatnolīgumu “piemēro noteikta laika darba ņēmējiem, kuriem ir darba līgums vai darba attiecības saskaņā ar likumiem, kolektīvajiem līgumiem vai praksi katrā dalībvalstī”. Šajā ziņā no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka Direktīva 1999/70 un pamatnolīgums ir piemērojami “visiem darbiniekiem, kas sniedz pakalpojumus pret atlīdzību, pamatojoties uz noteikta laika darba tiesiskajām attiecībām, kas tos saista ar viņu darba devēju” (
14
).
57.
Turklāt Tiesa ir atgādinājusi, ka “noteikta laika darba ņēmēju” jēdziena definīcija pamatnolīguma 3. klauzulas 1. punkta nozīmē aptver visus darba ņēmējus, “nenošķirot viņus atkarībā no tā, vai viņu darba devējs ir publisko vai privāto tiesību subjekts” (
15
).
58.
Šajā gadījumā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka, ieceļot A. Baldonedo Martín par pagaidu darbinieku, Madrides pašvaldība paredzēja, ka viņa ieņems šo amatu, “līdz tajā tiks iecelts ierēdnis”. Tādēļ tāda darbiniece kā prasītāja pamatlietā, kuru Madrides pašvaldība nodarbināja uz noteiktu laiku kā pagaidu darbinieku, lai aizpildītu darbavietu uz laiku, līdz šo amatu ieņems ierēdnis, ir jāuzskata par “noteikta laika darba ņēmēju” pamatnolīguma 3. klauzulas 1. punkta nozīmē, un līdz ar to uz viņu attiecas šī pamatnolīguma piemērošanas joma (
16
).
59.
Šādos apstākļos vēl ir jānosaka, vai tāds darba devēja piešķirts pabalsts saistībā ar darba līguma izbeigšanu, kas atbilst divdesmit dienu izpeļņai par katru nostrādāto gadu, kādu lūdz prasītāja pamatlietā, ietilpst “darba nosacījumu” jēdzienā pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta nozīmē.
c) Par “darba nosacījumu” jēdzienu pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta nozīmē
60.
Saskaņā ar pamatnolīguma 1. klauzulas a) punktu viens no šā pamatnolīguma mērķiem ir “uzlabot darba uz noteiktu laiku darba kvalitāti, nodrošinot nediskriminācijas principa ievērošanu”. Tāpat arī pamatnolīguma preambulas trešajā daļā ir precizēts, ka tas “ataino darba devēju un darba ņēmēju vēlmi radīt vispārēju kārtību, kas nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi noteikta laika darba ņēmējiem, aizsargājot viņus pret diskrimināciju”. Direktīvas 1999/70 14. apsvērumā šajā sakarā ir norādīts, ka pamatnolīguma mērķis ir uzlabot nodarbinātības uz noteiktu laiku kvalitāti, izvirzot obligātās prasības, lai nodrošinātu, ka tiek ievērots diskriminācijas aizlieguma princips (
17
). Tieši šo principu pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā ir paredzēts piemērot noteikta laika darba ņēmējiem, lai novērstu, ka šāda rakstura darba attiecības darba devējs izmanto, lai atņemtu saviem darbiniekiem tiesības, kas pienākas darbiniekiem uz nenoteiktu laiku (
18
). Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ņemot vērā pamatnolīguma mērķus, tā 4. klauzula ir jāsaprot kā tāda, kurā ir izteikts Savienības sociālo tiesību princips, kuru nedrīkst interpretēt ierobežoti (
19
).
61.
Šajā ziņā man šķiet svarīgi atgādināt, ka attiecībā uz atšķirībām attieksmē pret darbiniekiem uz noteiktu laiku un darbiniekiem uz nenoteiktu laiku pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir Savienības tiesību nediskriminācijas pamatprincipa, kas prasa, lai salīdzināmas situācijas netiktu aplūkotas atšķirīgi un atšķirīgas situācijas netiktu aplūkotas vienādi, ja vien šādai pieejai nav objektīva pamatojuma, īpaša izpausme (
20
).
62.
Pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā ir noteikts aizliegums paredzēt mazāk labvēlīgus darba nosacījumus noteikta laika darba ņēmējiem nekā salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem tikai tādēļ, ka tie strādā noteiktu laiku, ja vien mazāk labvēlīgā attieksme nav objektīvi pamatota. Šajā sakarā atgādināšu, ka Tiesa jau ir lēmusi, ka “šī norma vispārīgi un viennozīmīgi aizliedz jebkādas atšķirības attieksmē, kas nav objektīvi pamatotas, attiecībā uz noteikta laika darba ņēmējiem tiktāl, ciktāl tas skar darba nosacījumus” (
21
).
63.
Pamatnolīgumā gan nav definēts “darba nosacījumu” jēdziens, kas minēts šajā klauzulā. Tomēr Tiesa ir daudzkārt lēmusi, ka, lai noteiktu, vai valsts pasākums ietilpst “darba nosacījumu” jēdzienā pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta nozīmē, izšķirošais kritērijs ir tieši nodarbinātības kritērijs, proti, darba attiecības starp darba ņēmēju un viņa darba devēju (
22
). Šajā nolūkā izteikums “darba nosacījumi” apzīmē tiesības un pienākumus, kas nosaka konkrētās darba attiecības, iekļaujot gan nosacījumus, saskaņā ar kuriem persona veic savu darbu, gan nosacījumus, kas saistīti ar šo darba attiecību izbeigšanu (
23
).
64.
Tiesas ieskatā pabalsts, kas darba devējam ir jāizmaksā darbiniekam saistībā ar to, ka viņa darba līgumā prettiesiski ir ticis noteikts termiņš (
24
), vai tādēļ, ka viņa darba līgumi uz noteiktu laiku ir tikuši izbeigti, ietilpst “darba nosacījumu” jēdzienā (
25
). Šajā sakarā Tiesa jau ir precizējusi, ka ar tādu pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta interpretāciju, ar kuru no darba nosacījumu jēdziena definīcijas šīs tiesību normas izpratnē tiktu izslēgti uz noteiktu laiku noslēgta darba līguma izbeigšanas nosacījumi, tiktu ierobežota darba ņēmējiem uz noteiktu laiku piešķirtās aizsardzības pret diskrimināciju piemērošanas joma, tādējādi pārkāpjot šīs tiesību normas mērķi (
26
).
65.
Tādēļ pēc analoģijas, ciktāl tāds pabalsts, kas darba devējam jāizmaksā darba ņēmējam sakarā ar viņa darba līguma izbeigšanu, kādu prasa A. Baldonedo Martín, attiecas uz nosacījumiem, ar kādiem tiek pārtrauktas darba attiecības, kas viņu saista ar darba devēju, proti, šādu darba attiecību izbeigšanas juridiskajām sekām, šis pabalsts viennozīmīgi ietilpst “darba nosacījumu” jēdzienā pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta nozīmē.
66.
Ņemot to vērā, vēl jāizskata jautājums, kas ir šīs lietas centrā, – vai attieksme pret A. Baldonedo Martín ir bijusi mazāk labvēlīga nekā pret salīdzināmu darbinieku uz nenoteiktu laiku.
d) Par noteikta laika darba ņēmēju un nenoteikta laika darba ņēmēju darba nosacījumu salīdzināmību pamatlietā
67.
Spānijas valdība uzskata, ka, lai noteiktu, vai pastāv vai nepastāv diskriminācija, kas izriet no tā, ka A. Baldonedo Martín nav ticis piešķirts pabalsts saistībā ar viņas darba līguma izbeigšanu, ir jāsalīdzina viņas situācija ar ierēdņa situāciju. Spānijas valdība tādējādi apgalvo, ka, tā kā Spānijas tiesībās ierēdņiem neesot atzītas tiesības saņemt pabalstu – kādu prasa A. Baldonedo Martín –, kad tiek pārtrauktas viņu darba attiecības, šāds pabalsts nevar veidot diskrimināciju pamatnolīguma 4. klauzulas nozīmē.
68.
Nenoliedzot, ka šajā lietā, no vienas puses, Madrides pašvaldībā eksistē uz nenoteiktu laiku nodarbināts līgumdarbinieks, kurš veic zaļo zonu uzturēšanas darbinieka funkcijas pilsētas padomes par vidi un mobilitāti atbildīgajā servisā (
27
), un ka, no otras puses, šis amats ir ekvivalents noteikta laika pagaidu darbinieka amatam, ko ieņem A. Baldonedo Martín, Madrides pašvaldība apgalvo, ka darba nosacījumu salīdzināmības vērtējums ir jāveic starp darba ņēmējiem, kuriem ir vienāds tiesiskais statuss, jo uz pagaidu darbinieka uz noteiktu laiku līgumu, kas tiek aplūkots pamatlietā, attiecoties administratīvās tiesības, turpretim uz līgumdarbinieka uz nenoteiktu laiku līgumu attiecoties darba tiesības. Arī tiesas sēdē Spānijas valdība saglabāja šo nostāju.
69.
Šiem argumentiem nevar piekrist.
70.
Faktiski šajā lietā – bet par to iesniedzējtiesai būs jāveic tālākas pārbaudes – no šo secinājumu 50.–54. punkta izriet, ka tiesas sēdē ir ticis apstiprināts, ka Madrides pašvaldībā patiešām eksistē uz nenoteiktu laiku nodarbināts līgumdarbinieks.
71.
Šajā sakarā, manuprāt, ir lietderīgi uzreiz atgādināt, ka Savienības tiesību nediskriminācijas pamatprincips “pamatnolīgumā ir īstenots un konkretizēts vienīgi attiecībā uz atšķirīgu attieksmi pret tiem vai nu uz nenoteiktu, vai uz noteiktu laiku nodarbinātajiem darba ņēmējiem, kuri ir salīdzināmā situācijā” (
28
). Turpretim iespējamā atšķirīgā attieksme pret dažu kategoriju noteikta laika darba ņēmējiem, piemēram, tāda, kas attiecas uz pagaidu darbiniekiem uz noteiktu laiku un līgumdarbiniekiem uz noteiktu laiku, neietilpst pamatnolīgumā iekļautajā nediskriminācijas principā (
29
).
72.
Tādējādi, ja kāda situācija ietilpst pamatnolīguma piemērošanas jomā, ir jāpārbauda, vai, ņemot vērā nediskriminācijas principu, kā tas
īstenots un konkretizēts šī pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā, noteikta laika darba ņēmēju darba nosacījumi nav mazāk labvēlīgi par salīdzināmiem darbinieku uz nenoteiktu laiku darba nosacījumiem. Šajā klauzulā ir paredzēts, ka ir aizliegta vienīgi atšķirīga attieksme pret noteikta laika darba ņēmējiem, salīdzinot ar salīdzināmiem darba ņēmējiem uz nenoteiktu laiku, tikai tādēļ vien, ka pirmie strādā noteiktu laiku, un vienīgi attiecībā uz darba nosacījumiem, ja vien atšķirīga attieksme nav objektīvi pamatota (
30
).
73.
Precīzāk, runājot par noteikta laika pagaidu darbinieku un nenoteikta laika līgumdarbinieku darba nosacījumu salīdzināmību pamatlietā, ir jāsāk ar “salīdzināmā pastāvīgā darba ņēmēja” jēdziena definīciju, kas minēta pamatnolīguma 3. klauzulas 2. punktā: “darba ņēmējs, kam tajā pašā uzņēmumā ir darba attiecības vai darba līgums uz nenoteiktu laiku un kas nodarbināts tajā pašā vai līdzīgā profesijā, pienācīgi ņemot vērā kvalifikācijas/iemaņas”. Tieši šīs definīcijas gaismā ir jāizvērtē, vai A. Baldonedo Martín un līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku ir salīdzināmā situācijā.
74.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, lai izvērtētu, vai attiecīgās personas veic identisku vai līdzīgu darbu šī pamatnolīguma izpratnē, saskaņā ar tā 3. klauzulas 2. punktu un 4. klauzulas 1. punktu ir jāizpēta, vai, ņemot vērā visus faktorus, piemēram, darba būtību, prasības attiecībā uz izglītību un darba nosacījumus, var uzskatīt, ka šīs personas ir salīdzināmā situācijā (
31
).
75.
Šajā gadījumā iesniedzējtiesai, kura vienīgā ir kompetenta izvērtēt lietas apstākļus, ir jānosaka, vai A. Baldonedo Martín laika periodā, kad Madrides pašvaldība viņu nodarbināja, pamatojoties uz līgumu uz noteiktu laiku, bija situācijā, kas ir salīdzināma ar līgumdarbinieku, kurus šī pašvaldība pieņēmusi darbā uz nenoteiktu laiku šajā pašā laika periodā, situāciju.
76.
Ņemot to vērā, no A. Baldonedo Martín un Madrides pašvaldības sniegtajām atbildēm uz jautājumu, ko Tiesa tām adresēja tiesas sēdē, skaidri izriet, ka A. Baldonedo Martín darba nosacījumi periodā no 2005. gada 24. novembra līdz 2013. gada 15. aprīlim, kad viņa bija pagaidu darbiniece uz noteiktu laiku, un personas, kas no 1991. gada 12. novembra ieņēma ekvivalentu amatu kā līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku, darba nosacījumi bija identiski. Faktiski saskaņā ar Madrides pašvaldības sacīto A. Baldonedo Martín un līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku veica vienu un to pašu darbību, proti, zaļo zonu uzturēšanas darbus pašvaldības par vides un mobilitātes jautājumiem atbildīgajā padomē (
32
). Līdz ar to šķiet, ka vienīgais elements, kas varētu radīt atšķirību starp tāda dārznieka situāciju, kas nodarbināts kā pagaidu darbinieks uz noteiktu laiku, un tāda dārznieka situāciju, kuram ir līgumdarbinieka uz nenoteiktu laiku līgums, ir darba attiecību, kas saista pirmo minēto darba ņēmēju ar viņa darba devēju, pagaidu raksturs (
33
), bet tam, ka šo divu veidu līgumiem ir piemērojami atšķirīgi juridiskie režīmi, stingri raugoties, nav nekādas ietekmes uz to, kā ir interpretējams pamatnolīguma 3. klauzulas 2. punkts, kurā vienīgie kritēriji, kas jāņem vērā, ir saistīti ar darba nosacījumiem, proti, prasīto kvalifikāciju un pienākumu, kuri jāuzņemas darbiniekiem, raksturu (
34
).
77.
Līdz ar to, neskarot iesniedzējtiesas galīgo vērtējumu, ņemot vērā visus atbilstošos elementus, es uzskatu, ka tādas darbinieces kā A. Baldonedo Martín situācija ir salīdzināma ar tā darbinieka situāciju, kuru Madrides pašvaldība nodarbina kā līgumdarbinieku uz nenoteiktu laiku to pašu dārznieka funkciju pildīšanai.
78.
Šādos apstākļos ir jāsecina, ka pastāv atšķirīga attieksme pret salīdzināmām situācijām, ja valsts pārvaldes darbiniekiem, kas nodarbināti kā pagaidu darbinieki uz noteiktu laiku, tiek atteikta pabalsta izmaksa saistībā ar viņu darba līguma izbeigšanu, savukārt uz nenoteiktu laiku nodarbināti līgumdarbinieki saņem šādu pabalstu.
79.
Tomēr vēl ir jāpārbauda, vai pastāv objektīvi iemesli, kas varētu pamatot šādu atšķirīgu attieksmi.
e) Par atšķirīgas attieksmes pamatojuma iespējamajiem iemesliem
80.
No pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta izriet, ka atšķirīgu attieksmi pret salīdzināmiem noteikta laika darba ņēmējiem un nenoteikta laika darba ņēmējiem var pamatot objektīvi iemesli. Tiesa ir atzinusi divus šādus iemeslus, – pirmais ir saistīts ar to uzdevumu īpašo raksturu, kuru izpildei ir noslēgti šādi līgumi uz noteiktu laiku, un ar tiem raksturīgajām iezīmēm, bet otrais ir saistīts ar dalībvalsts sociālās politikas likumīga mērķa sasniegšanu. Tiesas ieskatā šiem objektīvajiem iemesliem ir jābalstās uz precīziem un konkrētiem apstākļiem, kas raksturo attiecīgo darba nosacījumu īpašā kontekstā, kurā šis nosacījums iekļaujas, un jābūt pamatotiem ar objektīviem un pārskatāmiem kritērijiem, lai pārbaudītu, vai šī atšķirīgā attieksme patiesi ir vajadzīga, piemērota un nepieciešama īstenojamā mērķa sasniegšanai (
35
).
81.
Šajā sakarā jāatgādina, ka “objektīvu iemeslu” jēdziens pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta nozīmē ir jāsaprot kā tāds, kas atšķirīgu attieksmi pret darba ņēmējiem uz noteiktu laiku un darba ņēmējiem uz nenoteiktu laiku neļauj pamatot ar faktu, ka šāda atšķirība ir paredzēta valsts tiesiskajā regulējumā (
36
).
82.
Turklāt pagaidu darbinieka līguma pagaidu rakstura izmantošana viena pati nevar būt objektīvs iemesls pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkta nozīmē (
37
). Tiesas ieskatā, ja tiktu pieņemts, ka ar darba attiecību pagaidu raksturu vienu pašu varētu būt pietiekami, lai pamatotu atšķirīgu attieksmi pret darba ņēmējiem uz noteiktu laiku un darba ņēmējiem uz nenoteiktu laiku, tad Direktīvas 1999/70 un pamatnolīguma mērķiem tiktu atņemta to būtība un tā vietā, lai uzlabotu noteikta laika darba kvalitāti un veicinātu vienlīdzīgu attieksmi, kas ir cerētais gan Direktīvas 1999/70, gan pamatnolīguma mērķis, šāda kritērija izmantošana veicinātu tādas situācijas saglabāšanos, kas nav labvēlīga darba ņēmējiem uz noteiktu laiku (
38
).
83.
Šajā gadījumā kā no Spānijas valdības, tā Madrides pašvaldības mutvārdu apsvērumiem izriet, ka atšķirīga attieksme saistībā ar pamatlietā aplūkotā pabalsta piešķiršanu ir pamatota ar objektīviem iemesliem, proti, pagaidu darbiniekiem viņu statusa dēļ esot sagaidāms, ka viņu darba attiecības tiks izbeigtas, jo tas atbilstoši Spānijas tiesībām esot paredzēts gadījumā, ja izzūd amatā iecelšanas iemesls (
39
). Šī situācija atbilstot situācijai pamatlietā, kurā pagaidu darbinieka līgums ir beidzies tādēļ, ka vakantais amats, kuru uz laiku ieņēma A. Baldonedo Martín, tika piešķirts ierēdnim (
40
). Tiesas sēdē Spānijas valdība atsaucās arī uz budžeta ierobežojumiem, ko rada ekonomiskā krīze, lai pamatotu “elastību un pieskaņošanos”, ar kādu valsts pārvalde izmanto līgumus uz noteiktu laiku.
84.
Attiecībā uz apsvērumiem par budžetu, ko izvirza Spānijas valdība, ir jāatgādina, ka, ja arī šādi apsvērumi var būt kādas dalībvalsts sociālās politikas izvēļu pamatā un ietekmēt pasākumu, ko tā vēlas noteikt, raksturu vai apjomu, tomēr tie paši par sevi nav šīs politikas mērķis un līdz ar to nevar pamatot diskrimināciju (
41
).
85.
Attiecībā uz apsvērumiem par A. Baldonedo Martín līguma izbeigšanas paredzamību ir jāatgādina, ka no nesenajiem spriedumiem Montero Mateos (
42
), Grupo Norte Facility (
43
) un Diego Porras (
44
) izriet, ka Darba likuma 53. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā atlaišanas pabalsta specifiskais mērķis, kā arī īpašais konteksts, kurā iekļaujas minētā pabalsta izmaksa, veido objektīvu iemeslu, kas attaisno konkrēto atšķirīgo attieksmi (
45
).
86.
Šajos spriedumos Tiesa ir lēmusi, ka no pamatnolīguma 3. klauzulas 1. punktā ietvertās jēdziena “noteikta laika darba līgums” definīcijas izriet, ka šāda veida līgums beidz radīt sekas attiecībā uz nākotni, iestājoties tam piesaistītajam nobeiguma apstāklim, un šo nobeiguma apstākli var veidot “noteikta termiņa iestāšanās, konkrēta uzdevuma izpilde vai konkrēta gadījuma iestāšanās”. “Noteikta laika darba līguma puses jau no tā noslēgšanas brīža apzinās datumu vai notikumu, kas nosaka tā beigas. Šis nobeiguma apstāklis ierobežo darba attiecību ilgumu, nepastāvot nepieciešamībai līguma pusēm paust šajā ziņā savu gribu pēc minētā līguma noslēgšanas” (
46
). Turpretim uz nenoteiktu laiku noslēgta darba līguma uzteikšana kāda no Darba likuma 52. pantā minētajiem iemesliem dēļ pēc darba devēja iniciatīvas “izriet no tādu apstākļu iestāšanās, kas nebija paredzēti līguma noslēgšanas datumā un kas izjauc darba attiecību normālo norisi”. Balstoties uz Spānijas valdības apsvērumiem šajās trīs lietās, Tiesa uzskatīja, ka “Darba likuma 53. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir prasīts izmaksāt atlaistajam darba ņēmējam pabalstu, kas atbilst 20 dienu izpeļņai par katru nostrādāto gadu, tieši tālab, lai kompensētu šo darba attiecību izbeigšanās, kas notiek šāda iemesla dēļ, neparedzamību un tātad kompensētu darba ņēmēja pieviltās cerības, kas viņam varēja būt šajā datumā attiecībā uz minēto darba attiecību stabilitāti” (
47
).
87.
Tāpat Tiesa ir precizējusi, ka šajā pēdējā minētajā gadījumā “Spānijas tiesībās nav paredzēta nekāda atšķirība attieksmē pret darbiniekiem, kas nodarbināti uz noteiktu laiku, un tiem salīdzināmajiem darbiniekiem, kas nodarbināti uz nenoteiktu laiku, jo Darba likuma 53. panta 1. punkta b) apakšpunktā darbiniekam ir paredzēts likumisks atlīdzinājums 20 dienu izpeļņas apmērā par katru uzņēmumā nostrādāto gadu neatkarīgi no tā, vai viņa darba līgums ir noslēgts uz noteiktu vai uz nenoteiktu laiku” (
48
).
88.
Šajā gadījumā analoģiski, tā kā A. Baldonedo Martín pagaidu darbinieka amats tika aizpildīts, ieceļot tajā ierēdni, viņas līgums izbeidzās tādēļ, ka zuda iemesls, kas bija šī līguma noslēgšanas pamatā. Tādējādi man šķiet, ka, ņemot vērā iepriekš 85.–87. punktā atgādināto judikatūru, ir iespējams pamatot atšķirīgu attieksmi pret tādiem pagaidu darbiniekiem kā A. Baldonedo Martín un līgumdarbiniekiem uz nenoteiktu laiku.
89.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es uzskatu, ka pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta nekāda pabalsta izmaksa darbiniekiem, kas nodarbināti, pamatojoties uz līgumiem uz noteiktu laiku, kuri noslēgti, lai aizpildītu vakantu darbavietu, līdz tajā tiks iecelts ierēdnis, brīdī, kad beidzas termiņš, uz kuru noslēgti šie līgumi – kāds ir arī pagaidu darbinieka līgums, kas aplūkots pamatlietā –, lai gan pabalsts tiek izmaksāts nenoteikta laika darba ņēmējiem, kas nodarbināti kā līgumdarbinieki, saistībā ar viņu darba līguma izbeigšanu objektīva iemesla dēļ.
2. Par otro prejudiciālo jautājumu
90.
Iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, pirmkārt, vai pamatnolīgums ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā attiecībā uz pabalstu, kas tiek izmaksāts saistībā ar darba attiecību izbeigšanu, ir prasīts nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret pagaidu darbinieku uz noteiktu laiku, kāda ir prasītāja pamatlietā, un salīdzināmu līgumdarbinieku uz nenoteiktu laiku. Otrkārt, iesniedzējtiesa jautā, vai A. Baldonedo Martín var tikt atzītas tiesības uz šādu pabalstu, pamatojoties uz Savienības primāro tiesību, it īpaši Hartas 20. un 21. panta un LESD 151. un 153. panta, “tiešu vertikālu piemērošanu”.
91.
Šis jautājums ir uzdots gadījumā, ja tiktu uzskatīts, ka uz A. Baldonedo Martín situāciju neattiecas pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punkts. Taču, ņemot vērā, ka Madrides pašvaldībā eksistē salīdzināms līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku, kurš – pretēji ierēdņiem – saņem pabalstu saistībā ar viņa darba līguma izbeigšanu objektīva iemesla dēļ, ir skaidrs, ka uz A. Baldonedo Martín attiecas minētā klauzula. Līdz ar to, ciktāl Hartas 20. un 21. pantā minētās tiesības ir īstenotas un konkretizētas Direktīvā 1999/70 un pamatnolīgumā, situācija pamatlietā ir jāizvērtē no to viedokļa.
92.
Līdz ar to, ņemot vērā atbildi, kādu es ierosinu sniegt uz pirmo prejudiciālo jautājumu, uz otro jautājumu nav jāatbild.
V. Secinājumi
93.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 14 de Madrid (Madrides Administratīvā tiesa Nr. 14, Spānija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1999. gada 18. martā noslēgtā Pamatnolīguma par darbu uz noteiktu laiku, kas pievienots Padomes Direktīvas 1999/70/EK (1999. gada 28. jūnijs) par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu par darbu uz noteiktu laiku, pielikumā, 4. klauzulas 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā nav paredzēta nekāda pabalsta izmaksa darbiniekiem, kas nodarbināti, pamatojoties uz līgumiem uz noteiktu laiku, kuri noslēgti, lai aizpildītu vakantu darbavietu, līdz tajā tiks iecelts ierēdnis, brīdī, kad beidzas termiņš, uz kuru noslēgti šie līgumi – kāds ir arī pagaidu darbinieka līgums, kas aplūkots pamatlietā –, lai gan pabalsts tiek izmaksāts darba ņēmējiem uz nenoteiktu laiku, kas nodarbināti kā līgumdarbinieki, saistībā ar viņu darba līguma izbeigšanu objektīva iemesla dēļ.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV 1999, L 175, 43. lpp.
(
3
)	1991. gada 14. jūnijaBOE Nr. 142, 19669. lpp.
(
4
)	2015. gada 31. oktobraBOE Nr. 261, 103105. lpp.
(
5
)	1995. gada 29. martaBOE Nr.°75, 9654. lpp.
(
6
)	Spriedums, 2016. gada 14. septembris (C‑16/15, EU:C:2016:679).
(
7
)	Spriedums, 2016. gada 19. aprīlis (C‑441/14, EU:C:2016:278).
(
8
)	Skat. neseno spriedumu, 2018. gada 21. novembris, de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
9
)	Spriedumi, 2005. gada 22. novembris, Mangold (C‑144/04, EU:C:2005:709, 41.–43. punkts), un 2009. gada 23. aprīlis, Angelidaki u.c. (no C‑378/07 līdz C‑380/07, EU:C:2009:250, 90. punkts).
(
10
)	Spriedums, 2018. gada 21. novembris, de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, 79. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
11
)	Mans izcēlums.
(
12
)	Mans izcēlums.
(
13
)	Mans izcēlums.
(
14
)	Spriedumi, 2007. gada 13. septembris, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, 28. punkts); 2011. gada 8. septembris, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, 40. punkts); 2015. gada 9. jūlijs, Regojo Dans (C‑177/14, EU:C:2015:450, 33. punkts), kā arī rīkojumi, 2017. gada 9. februāris, Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, 26. punkts), un 2019. gada 19. marts, CCOO (C‑293/18, nav publicēts, EU:C:2019:224, 28. punkts).
(
15
)	Spriedumi, 2006. gada 4. jūlijs, Adeneler u.c. (C‑212/04, EU:C:2006:443, 56. punkts); 2014. gada 13. marts, Márquez Samohano (C‑190/13, EU:C:2014:146, 38. punkts); 2016. gada 14. septembris, Pérez López (C‑16/15, EU:C:2016:679, 24. punkts), kā arī 2018. gada 25. oktobris, Sciotto (C‑331/17, EU:C:2018:859, 43. punkts).
(
16
)	Spriedums, 2014. gada 26. novembris, Mascolo u.c. (C‑22/13, no C‑61/13 līdz C‑63/13 un C‑418/13, EU:C:2014:2401, 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
(
17
)	Šajā ziņā skat. spriedumus, 2018. gada 5. jūnijs, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, 36. punkts), un 2018. gada 5. jūnijs, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, 39. punkts).
(
18
)	Spriedumi, 2007. gada 13. septembris, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, 37. punkts); 2010. gada 22. decembris, Gavieiro Gavieiro un Iglesias Torres (C‑444/09 un C‑456/09, EU:C:2010:819, 48. punkts); 2017. gada 20. decembris, Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:1014, 28. punkts), kā arī 2018. gada 21. novembris, de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, 55. punkts).
(
19
)	Spriedumi, 2010. gada 22. decembris, Gavieiro Gavieiro un Iglesias Torres (C‑444/09 un C‑456/09, EU:C:2010:819, 49. punkts); 2014. gada 13. marts, Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, 24. punkts); 2018. gada 5. jūnijs, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, 38. punkts), kā arī 2018. gada 5. jūnijs, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, 41. punkts). Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 13. septembris, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, 27. punkts), un 2008. gada 15. aprīlis, Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, 114. punkts).
(
20
)	Spriedums, 2011. gada 8. septembris, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, 65. punkts).
(
21
)	Spriedums, 2008. gada 15. aprīlis, Impact (C‑268/06, EU:C:2008:223, 60. punkts). Mans izcēlums.
(
22
)	Spriedumi, 2014. gada 13. marts, Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, 25. punkts); 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, 28. punkts); 2018. gada 5. jūnijs, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, 41. punkts), un 2018. gada 5. jūnijs, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, 44. punkts). Skat. arī rīkojumus, 2016. gada 21. septembris, Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, 34. punkts), un 2017. gada 9. februāris, Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, 32. punkts). Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 12. decembris, Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, 35. punkts).
(
23
)	Spriedums, 2017. gada 20. decembris, Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:1014, 34. punkts). Skat. arī ģenerāladvokātes E. Šarpstones [E. Sharpston] secinājumus lietā Vega González (C‑158/16, EU:C:2017:647, 22. punkts). Turklāt, kā atgādinājusi ģenerāladvokāte J. Kokote [J. Kokott], “Savienības darba tiesību saskaņotība ir saistīta ar prasību, lai darba apstākļu vai nosacījumu jēdziens netiktu interpretēts šķirti no tā nozīmes radniecīgās Savienības tiesību normās. Šajā saistībā it īpaši jānorāda uz Diskriminācijas novēršanas direktīvām 2000/78/EK (Padomes Direktīva (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 203, 16. lpp.)) un 2006/54/EK (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2006. gada 5. jūlijs) par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (OV 2006, L 204, 23. lpp.)), kurās vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips attiecībā uz nodarbinātību un profesiju ir konkretizēts tādu dažādu diskriminācijas pazīmju kā dzimums, vecums un seksuālā orientācija aspektā. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tās attiecas arī uz atlaišanas nosacījumiem”. Mans izcēlums. Ģenerāladvokātes J. Kokotes secinājumi lietā Vernaza Ayovi (C‑96/17, EU:C:2018:43, 56. punkts).
(
24
)	Spriedums, 2013. gada 12. decembris, Carratù (C‑361/12, EU:C:2013:830, 37. punkts).
(
25
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, 31. punkts). Savā judikatūrā Tiesa ir lēmusi, ka šajā jēdzienā ietilpst arī, cita starpā, piemaksa par darba stāžu reizi trijos gados (spriedumi, 2007. gada 13. septembris, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, 47. punkts; 2010. gada 22. decembris, Gavieiro Gavieiro un Iglesias Torres (C‑444/09 un C‑456/09, EU:C:2010:819, 50.–58. punkts, kā arī 2015. gada 9. jūlijs, Regojo Dans, C‑177/14, EU:C:2015:450, 43. punkts), piemaksa par periodiskām mācībām reizi sešos gados (rīkojums, 2012. gada 9. februāris, Lorenzo Martínez, C‑556/11, nav publicēts, EU:C:2012:67, 38. punkts), noteikumi par dienesta laikposmiem, kas jānostrādā, lai varētu tikt kvalificēts augstākā atalgojuma kategorijā, vai par dienesta laikposmu, kas nepieciešami, lai saņemtu ikgadējo novērtējuma ziņojumu, aprēķināšanu (spriedums, 2011. gada 8. septembris, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, 46. punkts un tajā minētā judikatūra), tiesības piedalīties izglītības novērtēšanas plānā un ar to saistītais materiālais stimuls (rīkojums, 2016. gada 21. septembris, Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, 36. punkts), darba laika samazināšana uz pusi un ar to saistītais algas samazinājums (rīkojums, 2017. gada 9. februāris, Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, 33. punkts) un noteikumi par uzteikuma termiņa, kas piemērojams darba līgumu uz noteiktu laiku izbeigšanas gadījumā, noteikšanu (spriedums, 2014. gada 13. marts, Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, 27. un 29. punkts).
(
26
)	Skat. spriedumus, 2014. gada 13. marts, Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, 27. un 29. punkts), un 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, 30. punkts).
(
27
)	Skat. šo secinājumu 53. punktu.
(
28
)	Spriedumi, 2016. gada 14. septembris, Pérez López (C‑16/15, EU:C:2016:679, 43. punkts); 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, 37. punkts); 2018. gada 5. jūnijs, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, 47. punkts); 2018. gada 5. jūnijs, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, 50. punkts), kā arī rīkojumi, 2010. gada 11. novembris, Vino (C‑20/10, nav publicēts, EU:C:2010:677, 56. punkts), un 2013. gada 7. marts, Rivas Montes (C‑178/12, nav publicēts, EU:C:2013:150, 43. punkts).
(
29
)	Šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2011. gada 22. jūnijs, Vino (C‑161/11, nav publicēts, EU:C:2011:420, 57. punkts).
(
30
)	Aplūkoto situāciju salīdzināmības vērtējuma stadijā citu faktoru, nevis to, kas saistīti ar “darba nosacījumiem”, vērā ņemšana būtu pretrunā ne tikai pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktam, bet arī Tiesas pastāvīgajai judikatūrai. Skat. šo secinājumu 63. un 64. punktu.
(
31
)	Spriedumi, 2011. gada 8. septembris, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, 66. punkts); 2012. gada 18. oktobris, Valenza u.c. (no C‑302/11 līdz C‑305/11, EU:C:2012:646, 42. punkts); 2014. gada 13. marts, Nierodzik (C‑38/13, EU:C:2014:152, 31. punkts), kā arī 2018. gada 5. jūnijs, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, 51. punkts). Skat. arī rīkojumus, 2016. gada 21. septembris, Álvarez Santirso (C‑631/15, EU:C:2016:725, 43. punkts), un 2017. gada 9. februāris, Rodrigo Sanz (C‑443/16, EU:C:2017:109, 38. punkts).
(
32
)	No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka A. Baldonedo Martín amats ietilpa “Oficial de Jardinería” (zaļo zonu uzturēšanas darbinieks) kategorijā, C2 grupā. Tiesas sēdē tika apstiprināts, ka salīdzināma līgumdarbinieka uz nenoteiktu laiku amats arī ietilpst “Oficial de Jardinería” (zaļo zonu uzturēšanas darbinieks) kategorijā, C2 grupā.
(
33
)	Skat. arī šo secinājumu 86. punktu.
(
34
)	Skat. arī ģenerāladvokātes J. Kokotes secinājumus lietā Viejobueno Ibáñez un de la Vara González (C‑245/17, EU:C:2018:365, 57. punkts): “[..] tā ir cirkulāra pieeja, šajā gadījumā noraidīt abu grupu salīdzināmību, atsaucoties uz pastāvīgo ierēdņu nodarbinātības pastāvīgo raksturu, ja tiek apšaubīta tieši noteikta laika skolotāju darba attiecību pirmstermiņa izbeigšanas likumība. Pretējā gadījumā jautājumā par atbrīvošanu no amata vispār nebūtu iespējama noteikta laika darbinieku un pastāvīgo ierēdņu salīdzināmība un pamatnolīgums nebūtu piemērojams. Tomēr tas būtu pretrunā Tiesas judikatūrai, kurā pamatnolīguma 4. klauzulas 1. punktā paredzētais diskriminācijas aizliegums skaidri tiek piemērots atbrīvošanas no amata nosacījumiem.”
(
35
)	Skat. spriedumus, 2007. gada 13. septembris, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, 53. un 58. punkts); 2010. gada 22. decembris, Gavieiro Gavieiro un Iglesias Torres (C‑444/09 un C‑456/09, EU:C:2010:819, 55. punkts); 2011. gada 8. septembris, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, 73. punkts), kā arī 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, 45. punkts).
(
36
)	Spriedums, 2007. gada 13. septembris, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, 57. punkts); 2010. gada 22. decembris, Gavieiro Gavieiro un Iglesias Torres (C‑444/09 un C‑456/09, EU:C:2010:819, 54. punkts); 2011. gada 8. septembris, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, 72. punkts); 2012. gada 18. oktobris, Valenza u.c. (no C‑302/11 līdz C‑305/11, EU:C:2012:646, 50. punkts), kā arī 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, 46. punkts).
(
37
)	Skat. spriedumu, 2010. gada 22. decembris, Gavieiro Gavieiro un Iglesias Torres (C‑444/09 un C‑456/09, EU:C:2010:819, 56. un 57. punkts).
(
38
)	Skat. spriedumus, 2011. gada 8. septembris, Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557, 74. punkts); 2012. gada 18. oktobris, Valenza u.c. (no C‑302/11 līdz C‑305/11, EU:C:2012:646, 52. punkts), kā arī 2016. gada 14. septembris, de Diego Porras (C‑596/14, EU:C:2016:683, 47. punkts).
(
39
)	Madrides pašvaldība, pilnībā piekrītot, ka eksistē līgumdarbinieks uz nenoteiktu laiku, tiesas sēdē norādīja, ka šāda veida amati nākotnē izzudīšot. Šim argumentam nav nekādas nozīmes galvenokārt tādēļ, ka šajā lietā aplūkotā līgumdarbinieka gaidāmajai aiziešanai pensijā nav ietekmes nedz uz darba ņēmēju salīdzināmā rakstura vērtējumu, nedz uz atšķirīgas attieksmes pret prasītāju pamatlietā pamatojuma vērtējumu.
(
40
)	No Madrides pašvaldības mutvārdu apsvērumiem izriet, ka tika organizēts konkurss, kura rezultāti tika publicēti 2013. gada 8. aprīļaBoletín Oficial del Ayuntamiento de Madrid, un tajā piedalījās 22 pagaidu darbinieki, tajā skaitā A. Baldonedo Martín, –10 pagaidu darbinieki izturēja konkursu, un tika izbeigti 12 pagaidu darbinieku, kuri neizturēja konkursu, darba līgumi. Taču no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka laika periodā, kad A. Baldonedo Martín bija nodarbināta Madrides pašvaldībā, nebija publicēts neviens paziņojums par konkursu uz darba vietām un netika apstiprināts neviens publisks darba piedāvājums.
(
41
)	Pēc analoģijas skat. spriedumus, 2003. gada 20. marts, Kutz-Bauer (C‑187/00, EU:C:2003:168, 59. punkts), un 2014. gada 26. novembris, Mascolo u.c. (C‑22/13, no C‑61/13 līdz C‑63/13 un C‑418/13, EU:C:2014:2401, 110. punkts).
(
42
)	Spriedums, 2018. gada 5. jūnijs (C‑677/16, EU:C:2018:393, 63. punkts).
(
43
)	Spriedums, 2018. gada 5. jūnijs (C‑574/16, EU:C:2018:390, 60. punkts).
(
44
)	Spriedums, 2018. gada 21. novembris (C‑619/17, EU:C:2018:936, 74. punkts).
(
45
)	Lietas Montero Mateos un de Diego Porras attiecās uz pabalsta neesamību, beidzoties interinidad darba līgumam uz noteiktu laiku, savukārt lieta Grupo Norte Facility attiecās uz mazāku pabalstu, kas izmaksāts, beidzoties uz noteiktu laiku noslēgtam “relève” [aizvietošanas] līgumam. Pabalsts, kas tika aplūkots šajās trijās lietās, bija tāds pats kā A. Baldonedo Martín prasītais.
(
46
)	Spriedumi, 2018. gada 5. jūnijs, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, 57. punkts); 2018. gada 5. jūnijs, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, 60. punkts), un 2018. gada 21. novembris, de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, 71. punkts).
(
47
)	Spriedumi, 2018. gada 5. jūnijs, Grupo Norte Facility (C‑574/16, EU:C:2018:390, 58. punkts); 2018. gada 5. jūnijs, Montero Mateos (C‑677/16, EU:C:2018:393, 61. punkts), un 2018. gada 21. novembris, de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, 72. punkts).
(
48
)	Spriedums, 2018. gada 21. novembris, de Diego Porras (C‑619/17, EU:C:2018:936, 73. punkts).