Pagaidu versija
TIESAS SPRIEDUMS (sestā palāta)
2026. gada 23. aprīlī (*)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālais nodrošinājums – Migrējoši darba ņēmēji – Regula (EK) Nr. 883/2004 – Bezdarbnieka pabalsts – Aprēķināšana – 62. panta 1. un
2. punkts – Pēdējā veiktā darbība nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem – 62. panta 3. punkts – Bezdarbnieka pabalsta saņēmēja dzīvesvieta dalībvalstī, kura nav “kompetentā dalībvalsts” – Aprēķināšanas noteikums, kurā netiek ņemta vērā “tikai” tā alga vai ienākumi no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi saistībā ar tās pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā – Valsts tiesiskais regulējums, kas paredz atšķirīgu aprēķināšanas noteikumu personām, kuru pēdējā nodarbinātība bijusi citā dalībvalstī
Lietā C‑116/25
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Administrativen sad – Blagoevgrad (Blagojevgradas Administratīvā tiesa, Bulgārija) iesniegusi ar 2025. gada 3.februāra lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2025. gada 4. februārī, tiesvedībā
Ts. E. S.
pret
Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad,
TIESA (sestā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja I. Ziemele, pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen] (referents), kas pilda sestās palātas tiesneša pienākumus, un tiesnesis A. Kumins [A. Kumin],
ģenerāladvokāte: T. Čapeta [T. Ćapeta],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–        Ts. E. S. vārdā – D. Grozdanova un K. Spiriev, advokati,
–        Bulgārijas valdības vārdā – T. Mitova un T. Tsingileva, pārstāves,
–        Eiropas Komisijas vārdā – B.‑R. Killmann un G. Koleva, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1        Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV 2004, L 166, 1. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulu (EK) Nr. 988/2009 (OV 2009, L 284, 43. lpp.) (turpmāk tekstā – “Regula Nr. 883/2004”), 62. panta 1. un
2. punktu.
2        Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Bulgārijas pilsoni Ts. E. S. un Direktor na Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (Valsts sociālā nodrošinājuma institūta Blagojevgradas teritoriālās nodaļas direktors, Bulgārija) par to bezdarbnieka pabalsta summu, ko pēdējais minētais viņai piešķīris, piemērojot Bulgārijas tiesībās ieviestu jaunu noteikumu tādu bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanai, kuri iegūti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3        Regulas Nr. 883/2004 1., 4. un 45. apsvērums formulēts šādi:
“(1)      Valstu sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijas noteikumi ietilpst personu brīvās pārvietošanās regulējumā, un tiem jāsekmē dzīves kvalitātes un nodarbinātības nosacījumu uzlabošana.
[..]
(4)      Jāievēro valstu sociālās nodrošināšanas tiesību aktu īpatnības un jāizstrādā vienīgi koordinācijas sistēma.
[..]
(45)      Tādēļ, ka dalībvalstis nevar pienācīgi īstenot iecerētās darbības mērķi, proti, koordinēt pasākumus, lai garantētu personu brīvas pārvietošanās tiesību pilnvērtīgu izmantošanu, un minētās rīcības mērogu un seku dēļ šo mērķi labāk var sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var noteikt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas noteikts Līguma 5. pantā. [..]”
4        Šīs regulas 1. pantā “Definīcijas” paredzēts:
“[..]
j)      “dzīvesvieta” ir vieta, kurā persona pastāvīgi dzīvo;
[..].”
5        Minētās regulas 62. pantā “Pabalstu aprēķināšana” noteikts:
“1.      Tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kuras tiesību akti paredz pabalstu aprēķinu, pamatojoties uz iepriekšējo algu vai ienākumiem no profesionālās darbības, ņem vērā tikai to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi saistībā ar viņas [pēdējo] darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā saskaņā ar šiem tiesību aktiem.
2.      Šā panta 1. punktu piemēro arī tad, ja kompetentās iestādes pārziņā esošie tiesību akti paredz īpašu atskaites periodu tās algas noteikšanai, ko izmanto par pamatu pabalstu aprēķināšanai, un ja visā šajā periodā vai kādā tā posmā attiecīgā persona ir bijusi pakļauta citas dalībvalsts tiesību aktiem.
3.      Atkāpjoties no 1. un
2. punkta, ciktāl 65. panta 5. punkta a) apakšpunkts attiecas uz bezdarbnieki[em], dzīvesvietas iestāde saskaņā ar īstenošanas regulu ņem vērā to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi dalībvalstī, kuras tiesību aktiem viņa bijusi pakļauta savas pēdējās darbības laikā nodarbinātas vai pašnodarbinātās personas statusā.”
6        Tās pašas regulas 65. pantā “Bezdarbnieki, kas dzīvo dalībvalstī, kura nav kompetentā valsts” paredzēts:
“[..]
2.      Pilnīgs bezdarbnieks, kas savas pēdējās darbības laikā nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā dzīvojis dalībvalstī, kura nav kompetentā dalībvalsts, un turpina dzīvot šajā dalībvalstī vai atgriežas šajā dalībvalstī, nodod sevi dzīvesvietas dalībvalsts nodarbinātības dienestu rīcībā. Neskarot 64. pantu, pilnīgs bezdarbnieks papildus var nodot sevi tās dalībvalsts nodarbinātības dienestu rīcībā, kurā viņš ir veicis savu pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā.
Bezdarbnieks, kas nav pierobežas darbinieks un kas neatgriežas savā dzīvesvietas dalībvalstī, nodod sevi nodarbinātības dienestu rīcībā dalībvalstī, kuras tiesību aktiem viņš ir bijis pakļauts pēdējiem.
3.      Bezdarbnieks, kas minēts 2. punkta pirmajā teikumā, reģistrējas kā darba meklētājs tās dalībvalsts nodarbinātības dienestos, kurā viņš dzīvo, tiek pakļauts tur organizētajai kontroles procedūrai un ievēro nosacījumus, ko paredz šās dalībvalsts tiesību akti.
Ja šī persona izvēlas arī reģistrēties kā persona, kura meklē darbu, dalībvalstī, kurā viņa ir veikusi pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, viņa ievēro saistības, ko piemēro šajā valstī.
4.      Šā panta 2. punkta otrā teikuma un 3. punkta otrā teikuma īstenošanu, kā arī pasākumus informācijas apmaiņai, sadarbībai un savstarpējai palīdzībai starp dzīvesvietas dalībvalsts un tās dalībvalsts iestādēm un dienestiem, kurā bijusi personas pēdējā nodarbošanās, nosaka īstenošanas regulā.
5.      a)      Bezdarbnieks, kas minēts 2. punkta pirmajā un otrajā teikumā, saņem pabalstus saskaņā ar dzīvesvietas dalībvalsts tiesību aktiem tā, kā tas būtu noticis, ja viņš būtu pakļauts šiem tiesību aktiem savas pēdējās darbības laikā nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā. Šos pabalstus nodrošina dzīvesvietas iestāde.
[..]”
Bulgārijas tiesības
7        Kodeks za sotsialno osiguryavane (Sociālās apdrošināšanas kodekss (1999. gada 17. decembra DV Nr. 110), redakcijā ar grozījumiem (2024. gada 9. augusta DV Nr. 67), kas ir spēkā no 2024. gada 13. augusta (turpmāk tekstā – “KSO”), 54.a pantā “Tiesības uz bezdarbnieka pabalstu” noteikts:
“Tiesības uz bezdarbnieka pabalstu ir ikvienam, par ko obligātās apdrošināšanas iemaksas Bezdarba fondā iemaksātas vai bija jāiemaksā vismaz 12 no pēdējiem 18 mēnešiem pirms apdrošināšanas beigām un kas:
1.      kā bezdarbnieks reģistrējies Nodarbinātības aģentūrā;
2.      nav ieguvis tiesības uz pensiju vai vecuma pensiju Bulgārijā vai tiesības uz vecuma pensiju citā valstī vai nesaņem vecuma pensiju samazinātā apmērā atbilstoši 68.a pantam vai arodpensiju atbilstoši 168. pantam;
3.      neveic profesionālo darbību, kuras veikšanai tas pakļauts obligātajai apdrošināšanai saskaņā ar šo kodeksu vai citas valsts tiesību aktiem, izņemot personas, kas minētas Kodeks na truda [(Darba kodekss; 1986. gada 1. aprīļa DV
Nr. 26 un 1986. gada 4. aprīļa DV
Nr. 27)] 114.a panta 1. punktā.”
8        KSO 54.b panta “Bezdarbnieka pabalsta summa” 1., 5. un
8. punktā paredzēts:
“(1)      Bezdarbnieka dienas pabalsta apmērs ir 60 % no vidējās dienas algas vai no vidējiem dienas ienākumiem, par ko jāveic iemaksas un par ko iemaksas jāiemaksā vai ir iemaksātas Bezdarbnieku fondā par pēdējiem 24 kalendārajiem mēnešiem pirms mēneša, kad apdrošināšana beigusies, un šis pabalsts nedrīkst būt mazāks par bezdarbnieka dienas pabalsta minimālo summu vai lielāks par šī dienas pabalsta maksimālo summu.
[..]
(5)      Bezdarbnieka mēneša pabalsta summu nosaka, summu, kas saņemta saskaņā ar 1. punktu, reizinot ar tā mēneša darba dienu skaitu, uz kuru tas attiecas.
[..]
(8)      Ja 1. punktā minētais periods, uz ko balstoties nosaka vidējo dienas algu vai vidējos dienas ienākumus, par kuriem jāveic iemaksas, vai mēnesis, kad apdrošināšana beigusies, ietver apdrošināšanas periodus, kas iegūti saskaņā ar tādas valsts tiesību aktiem, kura piemēro Eiropas regulas par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, nosakot bezdarbnieka pabalsta summu, ņem vērā:
1.      ienākumus, ko persona guvusi savas pēdējās nodarbinātības laikā;
2.      visus Bulgārijā gūtos ienākumus, [..] kā arī ienākumus, kas gūti citās valstīs, uz kurām attiecas Eiropas regulas par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, pēdējo 24 kalendāro mēnešu laikā pirms mēneša, kad apdrošināšana beigusies.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
9        Prasītāja pamatlietā Ts. E. S. ir Bulgārijas pilsone, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir Bulgārijā, kur atrodas viņas interešu centrs.
10      Līdz 2024. gada maija beigām viņa
veica darbību nodarbinātas personas statusā Bulgārijā. 2024. gada jūnijā viņa uz laiku pārcēlās uz Spāniju, kur laikposmā no 2024. gada 7. jūnija līdz 13. jūlijam, proti, kopumā 28 dienas, bija nodarbināta kā sezonas darbiniece pie Spānijas darba devēja un par to saņēma algu 2590,80 EUR.
11      No 2024. gada 14. jūlija prasītāja pamatlietā bija pilnīga bezdarbniece un atgriezās Bulgārijā, kur 2024. gada 2. augustā kompetentajām Bulgārijas iestādēm iesniedza pieteikumu par bezdarbnieka pabalsta piešķiršanu.
12      Ar 2024. gada 13. septembra lēmumu Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (Valsts sociālā nodrošinājuma institūta Blagojevgradas teritoriālā nodaļa, Bulgārija) šo pieteikumu apmierināja un piešķīra prasītājai pamatlietā tiesības uz bezdarbnieka pabalstu 29,71 Bulgārijas levu (BGN) (aptuveni 15 EUR) dienā par laikposmu no 2024. gada 25. jūlija līdz 2025. gada 22. jūlijam.
13      Šī summa tika noteikta, balstoties uz visiem ienākumiem, par kuriem jāveic iemaksas un kurus prasītāja pamatlietā guvusi pēdējos 24 kalendārajos mēnešos pirms mēneša, kad beigta iemaksu veikšana, proti, laikposmā no 2022. gada 1. jūlija līdz 2024. gada 13. jūlijam, un kuru kopsumma ir 25 154,03 BGN (aptuveni 12 860 EUR), ieskaitot gan algas, kas saņemtas nodarbinātības un iemaksu periodā saistībā ar viņas pēdējo nodarbinātību Spānijā, gan visus citus ienākumus, par kuriem jāveic iemaksas un kuri saistīti ar agrākajiem nodarbinātības un iemaksu periodiem, kuri izpildīti Bulgārijā šajā 24 mēnešu laikposmā.
14      Ņemot vērā, ka pēdējo 24 kalendāro mēnešu laikā pirms mēneša, kad beigta iemaksu veikšana, prasītāja pamatlietā nodarbinātības un iemaksu periodus izpildījusi gan saskaņā ar Bulgārijas tiesību aktiem, gan saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, Teritorialno podelenie na Natsionalnia osiguritelen institut – Blagoevgrad (Valsts sociālā nodrošinājuma institūta Blagojevgradas teritoriālā nodaļa) piemēroja KSO 54.b panta 8. punktu. Šī tiesību norma, kura stājusies spēkā 2024. gada 13. augustā, ir atkāpe no KSO 54.b panta 1. punktā paredzētās bezdarbnieka pabalsta aprēķināšanas metodes, kas piemērojama personām, kuras minētajā 24 mēnešu laikposmā veikušas darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā tikai Bulgārijā.
15      Pēc tam, kad Valsts sociālā nodrošinājuma institūta Blagojevgradas teritoriālās nodaļas direktors ar 2024. gada 16. oktobra lēmumu bija noraidījis viņas administratīvo sūdzību par šī sprieduma 12. punktā minēto lēmumu, prasītāja pamatlietā vērsās iesniedzējtiesā Administrativen sad – Blagoevgrad (Blagojevgradas Administratīvā tiesa, Bulgārija) ar prasību, ko pamatojot viņa apgalvo, ka viņai nav piemērojams Regulas Nr. 883/2004 62. panta 3. punkts, kurā paredzēta tās algas “ņemšana vērā”, ko attiecīgā persona saņēmusi dalībvalstī, kuras tiesību aktiem tā bijusi pakļauta savas pēdējās darbības laikā nodarbinātas personas statusā. Tā uzsver, ka uz viņas situāciju turpretim attiecas šīs regulas 62. panta 1. un
2. punkts, kuros noteikts, ka, aprēķinot bezdarbnieka pabalstu, “ņem vērā tikai” to algu, kas saņemta saistībā ar attiecīgās personas pēdējo nodarbinātību.
16      Iesniedzējtiesa norāda, ka līdz brīdim, kad stājās spēkā KSO 54.b panta 8. punktā formulētais jaunais noteikums par to bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanu, kuri
iegūti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, Regulas Nr. 883/2004 62. panta 1. un
2. punkts valsts judikatūrā pastāvīgi interpretēts tādējādi, ka bezdarbnieka pabalsta aprēķinam jābūt balstītam tikai uz to algu vai ienākumiem, kas saņemti saistībā ar pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā. Tomēr kopš šī jaunā noteikuma pieņemšanas atsevišķas valsts tiesas esot atkāpušās no agrākās judikatūras un paudušas uzskatu – tā kā Regulas Nr. 883/2004 mērķis ir tikai sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšana, neieviešot vispārēju sociālā nodrošinājuma sistēmu, paredzēt nosacījumus tiesību uz sociālā nodrošinājuma pabalstu iegūšanai joprojām ir dalībvalstu kompetencē. Šīs tiesas tāpēc šobrīd uzskatot, ka šīs regulas 62. panta 1. un
2. punktā nav prasīts, lai dalībvalstis bezdarbnieka pabalsta summu noteiktu, ņemot vērā tikai to algu vai ienākumus, kas saņemti saistībā ar pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, neatkarīgi no tās dalībvalsts tiesību aktiem, saskaņā ar kuriem šī darbība veikta.
17      Iesniedzējtiesai ir šaubas par KSO 54.b panta 8. punkta atbilstību Regulas Nr. 883/2004 62. panta 1. un
2. punktam.
18      Pirmkārt, Tiesa 2020. gada 23. janvāra sprieduma Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36) 32.–37. punktā esot atzinusi, ka šajā Regulas Nr. 883/2004 tiesību normā, to lasot darba ņēmēju tiesību uz brīvu pārvietošanos gaismā, noteikts, ka, aprēķinot bezdarbnieka pabalstus, jāņem vērā tikai tā alga, ko darba ņēmējs, uz kuru attiecas vairāk nekā vienas dalībvalsts tiesību akti, saņēmis saistībā ar pēdējo darbību nodarbinātas personas statusā.
19      Otrkārt, tā kā ir ieviests bezdarbnieka pabalsta aprēķināšanas noteikums, kas ietver atkāpi no KSO 54.b panta 1. punktā paredzētā noteikuma, ja viss atskaites periods vai kāds tā posms izpildīts saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, KSO 54.b panta 8. punkts varētu būt nesaderīgs ar Regulas Nr. 883/2004 62. panta 1. un
2. punktu.
20      Šādos apstākļos Administrativen sad –
Blagoevgrad (Blagojevgradas Administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Regulas Nr. 883/2004] 62. panta 1. un 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tas, ka pabalstu bezdarba gadījumā apmēra aprēķins nav balstīts tikai uz pēdējā nodarbinātības periodā gūto atalgojumu, ja dalībvalsts tiesības, kuras piemēro kompetentā iestāde, paredz konkrētu nepieciešamo periodu pabalstu aprēķina bāzes noteikšanai un pēdējais nodarbinātības periods ir īsāks par šo periodu, bet visi nodarbinātības periodi vai daļa no tiem ir uzkrāti atbilstoši citas dalībvalsts tiesību aktiem?
2)      Vai [Regulas Nr. 883/2004] 62. panta 1. un 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj dalībvalsts tiesību normas, kas paredz atšķirīgus pabalstu bezdarba gadījumā apmēra aprēķināšanas noteikumus atkarībā no tā, vai attiecīgajos tiesību aktos noteiktie nodarbinātības periodi ir pilnībā uzkrāti saskaņā ar šiem tiesību aktiem vai arī nepieciešamie nodarbinātības periodi ir pilnībā vai daļēji uzkrāti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ievada apsvērumi
21      Uzdodot šos divus jautājumus, iesniedzējtiesa Tiesai vaicā par to, kā interpretēt Regulas Nr. 883/2004 62. panta 1. un
2. punktu.
22      Šajā ziņā jānorāda, ka no paša šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka tajā paredzēts bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanas noteikums, kas piemērojams tādas personas situācijai, kura pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā veikusi saskaņā ar dalībvalsts kompetentās institūcijas tiesību aktiem.
23      Attiecībā uz bezdarbnieka pabalstu, kuru šai personai ir tiesības saņemt no minētās dalībvalsts kompetentās iestādes, Regulas Nr. 883/2004 62. panta 1. un
2. punktā noteikts, ka tās dalībvalsts kompetentā iestāde, kuras tiesību akti paredz pabalstu aprēķināšanu, pamatojoties uz iepriekšējo algu vai ienākumiem no profesionālās darbības, ņem vērā “tikai to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi saistībā ar tās [pēdējo] darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā”, un šis aprēķināšanas noteikums piemērojams arī gadījumā, kad tiesību aktos, kuri tiek piemēroti, paredzēts atskaites periods.
24      Savukārt attiecībā uz personām – kas ir pilnīga bezdarba situācijā un kas savas pēdējās darbības laikā nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā dzīvojušas dalībvalstī, kura nav kompetentā dalībvalsts, un turpina dzīvot vai atgriežas šajā dalībvalstī, Regulas Nr. 883/2004 65. panta 2. punkta pirmā un otrā teikuma izpratnē, uz ko norādīts tās 65. panta 5. punkta a) apakšpunktā – tādējādi jāprecizē, ka minētās regulas 62. panta 3. punktā paredzēta atkāpe no tās 62. panta 1. un
2. punktā paredzētajiem aprēķināšanas noteikumiem.
25      Šajā gadījumā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, pirmkārt, ka prasītāja pamatlietā pēdējo darbību nodarbinātas personas statusā veikusi saskaņā ar citiem tiesību aktiem, nevis tiem, saskaņā ar kuriem tā saņem bezdarbnieka pabalstu. Pēdējo darbību nodarbinātas personas statusā viņa veikusi Spānijā saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem, bet tiesības uz bezdarbnieka pabalstu tai atzītas Bulgārijā atbilstoši pēdējās minētās dalībvalsts tiesību aktiem.
26      Otrkārt, iesniedzējtiesa precizē, ka prasītājas pamatlietā pastāvīgā dzīvesvieta ir Bulgārijā, kur atrodas viņas interešu centrs. Neviens no Tiesai iesniegtajos lietas materiālos ietvertajiem elementiem neļauj uzskatīt, ka laikposmā, kas atbilst viņas pēdējās darbības veikšanai nodarbinātas personas statusā, vai pēc tās beigām prasītāja pamatlietā būtu pārcēlusi savu dzīvesvietu no Bulgārijas uz Spāniju.
27      Šādos apstākļos, neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, var secināt, ka prasītājas pamatlietā dzīvesvieta laikā, kad tā veica savu pēdējo darbību nodarbinātas personas statusā Spānijā, bija Bulgārijā un ka pēc šīs pēdējās darbības nodarbinātas personas statusā beigām viņa turpināja dzīvot šīs dalībvalsts – proti citas, nevis tās dalībvalsts, kura ir viņas pēdējās nodarbinātības dalībvalsts, – teritorijā, tā ka viņas situācijā varētu būt piemērojams Regulas Nr. 883/2004 62. panta 3. punktā paredzētais aprēķināšanas noteikums.
28      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ar LESD 267. pantu iedibinātajā valstu tiesu un Tiesas sadarbības procedūrā Tiesai ir jāsniedz valsts tiesai noderīga atbilde, kas tai ļautu izspriest tās izskatīšanā esošo lietu. Tādēļ Tiesai var būt nepieciešams ņemt vērā tādas Savienības tiesību normas, uz kurām valsts tiesa sava jautājuma izklāstā nav atsaukusies (spriedumi, 1986. gada 20. marts, Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, 9. punkts, un 2025. gada 11. decembris, Staatssecretaris Jeugd, Preventie en Sport (Elektroniskās cigaretes), C‑665/24, EU:C:2025:960, 37. punkts).
29      Līdz ar to jāuzskata, ka, uzdodot abus jautājumus, iesniedzējtiesa lūdz Tiesu interpretēt Regulas Nr. 883/2004 62. panta 3. punktu.
Par pirmo jautājumu
30      Uzdodot pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 883/2004 62. panta 3. punkts kopsakarā ar šīs regulas 65. panta 2. punkta pirmo un otro teikumu un 5. punkta a) apakšpunktu jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds dalībvalsts kā dzīvesvietas dalībvalsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram bezdarbnieka pabalsta summa – kas pienākas personai, kura izpildījusi visu šīs dalībvalsts tiesību aktos paredzēto atskaites periodu vai kādu tā posmu –, aprēķinot tādu bezdarbnieka pabalstu, kas iegūts saskaņā ar citas, proti, pēdējās nodarbinātības dalībvalsts tiesību aktiem, netiek noteikta, ņemot vērā “tikai” to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, kurus šī persona saņēmusi saistībā ar tās pēdējo veikto darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā saskaņā ar šīs citas dalībvalsts tiesību aktiem.
31      Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (spriedumi, 1982. gada 6. oktobris, Cilfit, 283/81, EU:C:1982:335, 20. punkts, un 2025. gada 11. decembris, GKV‑Spitzenverband, C‑743/23, EU:C:2025:954, 41. punkts).
32      Pirmām kārtām, Regulas Nr. 883/2004 62. panta 3. punktā noteikts, ka, aprēķinot bezdarbnieka pabalstu, dzīvesvietas iestāde “ņem vērā to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi dalībvalstī, kuras tiesību aktiem viņa bijusi pakļauta savas pēdējās darbības laikā nodarbinātas vai pašnodarbinātās personas statusā”.
33      Otrām kārtām, šīs regulas 62. panta 1. un
2. punktā, kā atgādināts šī sprieduma 23. punktā, paredzēts, ka, veicot šo aprēķināšanu, pēdējās nodarbinātības dalībvalsts kompetentā iestāde ņem vērā “tikai to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi saistībā ar tās [pēdējo] darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā”, un šis aprēķināšanas noteikums piemērojams arī gadījumā, kad tiesību aktos, kurus piemēro kompetentā iestāde, paredzēts atskaites periods.
34      Tāpēc, lai gan minētās regulas 62. panta 1. punktā noteikts, ka pēdējās nodarbinātības dalībvalsts kompetentajai iestādei jāņem vērā tikai tā alga vai ienākumi no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi saistībā ar pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, šāda precizējuma neesība 62. panta 3. punktā nozīmē, ka dzīvesvietas iestādei jāņem vērā tā alga vai ienākumi no profesionālās darbības, kurus šīs pašas regulas 65. panta 5. punkta a) apakšpunktā minētais bezdarbnieks saņēmis saistībā ar savu pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, bet tai nav pienākuma ņemt vērā “tikai” tos.
35      Trešām kārtām, kā izriet no Regulas Nr. 883/2004 4. apsvēruma, tajā ir ievērotas valstu sociālā nodrošinājuma tiesību aktu īpatnības un tās mērķis ir izstrādāt vienīgi koordinācijas sistēmu. Šis mērķis neprasa šīs regulas 62. panta 3. punktu interpretēt tādējādi, ka tajā noteikts – dzīvesvietas dalībvalstij, aprēķinot pabalstus, jāņem vērā tikai tā alga vai ienākumi no profesionālās darbības, ko attiecīgā persona saņēmusi saistībā ar pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā, turklāt tas jādara, neievērojot šīs tiesību normas formulējumu un kontekstu, kas izklāstīts šī sprieduma 32.–34. punktā.
36      Katrā ziņā Regulas Nr. 883/2004 65. panta 5. punkta a) apakšpunktā minētais bezdarbnieks savas dzīvesvietas valsts iestādēs nevar atsaukties uz šīs regulas 62. panta 1. un
2. punkta interpretāciju, kādu Tiesa sniegusi 2020. gada 23. janvāra spriedumā Bundesagentur für Arbeit (C‑29/19, EU:C:2020:36), ko lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu min iesniedzējtiesa. Lieta, kura bija pamatā šim spriedumam, skāra darba ņēmēju, uz ko attiecās šīs regulas piemērošanas joma un kas dzīvoja dalībvalstī, kurā viņš bija veicis savu pēdējo profesionālo darbību un saskaņā ar kuras tiesību aktiem saņēma bezdarbnieka pabalstu. Šādai situācijai bija piemērojams minētās regulas 62. panta 1. un
2. punktā formulētais aprēķināšanas noteikums un tāpēc tā atšķiras no situācijas, kādā ir prasītāja pamatlietā.
37      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 883/2004 62. panta 3. punkts kopsakarā ar šīs regulas 65. panta 2. punkta pirmo un otro teikumu un 5. punkta a) apakšpunktu jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds dalībvalsts kā dzīvesvietas dalībvalsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram bezdarbnieka pabalsta summa – kas pienākas personai, kura izpildījusi visu šīs dalībvalsts tiesību aktos paredzēto atskaites periodu vai kādu tā posmu –, aprēķinot tādu bezdarbnieka pabalstu, kas iegūts saskaņā ar citas, proti, pēdējās nodarbinātības dalībvalsts tiesību aktiem, netiek noteikta, ņemot vērā “tikai” to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, kurus šī persona saņēmusi saistībā ar tās pēdējo veikto darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā saskaņā ar šīs citas dalībvalsts tiesību aktiem.
Par otro jautājumu
38      Uzdodot otro jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 883/2004 62. pants jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanai paredzēti atšķirīgi noteikumi atkarībā no tā, vai bezdarba situācijā esošās personas atskaites periodu pilnībā izpildījušas saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai arī kādu atskaites perioda posmu vai visu šo periodu izpildījušas saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.
39      Šajā ziņā no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet – KSO 54.b panta 8. punktā paredzēts, pirmkārt, ka atskaites periodā ietilpst gan nodarbinātības un iemaksu periodi, kas uzkrāti saskaņā ar valsts tiesību aktiem, gan tie, kuri uzkrāti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, un, otrkārt, ka tad, ja šis atskaites periods ietver nodarbinātības un iemaksu periodus, kas uzkrāti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, nosakot bezdarbnieka pabalstu summu, ņem vērā ienākumus, kuri gūti saistībā ar pēdējo nodarbinātību, un ienākumus, kas gūti saskaņā ar Bulgārijas tiesību aktiem un jebkuras citas dalībvalsts tiesību aktiem pēdējo 24 kalendāro mēnešu laikā pirms mēneša, kad apdrošināšana beigusies.
40      Īpašajos noteikumos, kas tādā valsts tiesību normā kā pamatlietā aplūkotā paredzēti attiecībā uz personām, kuras izmantojušas savas tiesības uz brīvu pārvietošanos un uz kuru situāciju attiecas Regulas Nr. 883/2004 62. panta 3. punktā formulētais aprēķināšanas noteikums, tiek ņemti vērā gan tie nodarbinātības periodi, kas izpildīti saskaņā ar valsts tiesību aktiem, gan tie, kuri izpildīti saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem, ievērojot no šīs regulas 1. un 45. apsvēruma izrietošo mērķi nodrošināt personu brīvas pārvietošanās tiesību pilnvērtīgu īstenošanu. Turklāt atbilstoši 62. panta 3. punktam tie nodrošina, ka tiek ņemta vērā tā alga vai ienākumi no profesionālās darbības, kas saņemti saistībā ar pēdējo darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.
41      Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 883/2004 62. pants jāinterpretē tādējādi, ka tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanai paredzēti atšķirīgi noteikumi atkarībā no tā, vai bezdarba situācijā esošās personas atskaites periodu pilnībā izpildījušas saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai arī kādu atskaites perioda posmu vai visu šo periodu izpildījušas saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.
Par tiesāšanās izdevumiem
42      Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (sestā palāta) nospriež:
1)      Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Regulu (EK) Nr. 988/2009, 62. panta 3. punkts kopsakarā ar Regulas (EK) Nr. 883/2004, redakcijā ar grozījumiem, 65. panta 2. punkta pirmo un otro teikumu un 5. punkta a) apakšpunktu
jāinterpretē tādējādi, ka
tam nav pretrunā tāds dalībvalsts kā dzīvesvietas dalībvalsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram bezdarbnieka pabalsta summa – kas pienākas personai, kura izpildījusi visu šīs dalībvalsts tiesību aktos paredzēto atskaites periodu vai kādu tā posmu –, aprēķinot tādu bezdarbnieka pabalstu, kas iegūts saskaņā ar citas, proti, pēdējās nodarbinātības dalībvalsts tiesību aktiem, netiek noteikta, ņemot vērā “tikai” to algu vai ienākumus no profesionālās darbības, kurus šī persona saņēmusi saistībā ar tās pēdējo veikto darbību nodarbinātas vai pašnodarbinātas personas statusā saskaņā ar šīs citas dalībvalsts tiesību aktiem.
2)      Regulas Nr. 883/2004, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu Nr. 988/2009, 62. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tam nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanai paredzēti atšķirīgi noteikumi atkarībā no tā, vai bezdarba situācijā esošās personas atskaites periodu pilnībā izpildījušas saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai arī kādu atskaites perioda posmu vai visu šo periodu izpildījušas saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.
[Paraksti]
*      Tiesvedības valoda – bulgāru.