62013CC0043
ĢENERĀLADVOKĀTA NĪLO JĒSKINENA [NIILO JÄÄSKINEN]
SECINĀJUMI,
sniegti 2013. gada 12. decembrī (
1
)
Apvienotās lietas C‑43/13 un C‑44/13
Hauptzollamt Köln
pret
Kronos Titan GmbH
un
Hauptzollamt Krefeld
pret
Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service GmbH
(lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Bundesfinanzhof (Vācija))
“Direktīva 2003/96/EK — 2. panta 3. punkts — Tādu energoproduktu aplikšana ar nodokli, kuriem nodokļu līmenis nav precizēts minētajā direktīvā — Ekvivalenta kurināmā vai motordegvielas jēdziens — Ekvivalences vērtējums — Aizstājamība”
I – Ievads
1.
Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (
2
), mērķis ir ieviest vienotu nodokļu, kas skar energoproduktus, sistēmu un noteikt minimālo taksācijas likmi energoproduktiem, kas uzskaitīti minētās direktīvas pielikumos. Norādītie produkti tiek identificēti ar to kombinētās nomenklatūras (turpmāk tekstā – “KN”) kodu (
3
).
2.
Katrā ziņā Direktīva 2003/96 attiecas arī uz energoproduktiem. Saskaņā ar tās 2. panta 3. punkta pirmo daļu, “ja energoprodukti tiek paredzēti izmantošanai, piedāvāti tirdzniecībā vai izmantoti par motordegvielu vai kurināmo, tiem energoproduktiem, kuriem nodokļa līmenis nav noteikts šajā direktīvā, nodokli uzliek atbilstoši to izmantošanai pēc ekvivalenta kurināmā vai motordegvielas likmes”. (
4
)
3.
Ar diviem lūgumiem sniegt prejudiciālu nolēmumu Bundesfinanzhof (Vācija) vēlas tieši šīs tiesību normas interpretāciju, lai varētu noteikt, kāds “citiem gadījumiem” paredzētais taksācijas līmenis, kas minēts Vācijas tiesiskajā regulējumā, ir šādiem produktiem jāpiemēro. Aplūkojamie produkti, pirmkārt, ir tuluols (C‑43/13) un, otrkārt, minerālterpentīns un jēlnafta Exxsol D 60 (lieta C‑44/13).
4.
Iesniedzējtiesa tādējādi lūdz interpretēt attiecīgo tiesību normu, lai noteiktu, kāda ir minētajiem produktiem piemērojamā nodokļa likme, ņemot tostarp vērā to, ka runa ir par energoproduktiem, ko pamatlietā kā kurināmo lieto uzņēmumi prasītāji.
II – Atbilstošās tiesību normas, pamatlietas, prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā
A – Savienības tiesību akti
5.
Direktīvas 2003/96 2. pantā ir paredzēts šādi:
“1.   Šajā direktīvā termins “energoprodukti” attiecas uz produktiem, kuri:
a)
[..]
b)
atbilst KN kodiem 2704 līdz 2715;
c)
atbilst KN kodiem 2901 un 2902;
[..]
3.   Ja energoprodukti tiek paredzēti izmantošanai, piedāvāti tirdzniecībā vai izmantoti par motordegvielu vai kurināmo, tiem energoproduktiem, kuriem nodokļa līmenis nav noteikts šajā direktīvā, nodokli uzliek atbilstoši to izmantošanai pēc ekvivalenta kurināmā vai motordegvielas likmes.
[..]”
6.
No Direktīvas 2003/96 7. panta izriet, ka minimālais nodokļu līmenis motordegvielai tiek noteikts tā, kā norādīts šīs direktīvas I pielikuma A tabulā. Saskaņā ar minētās direktīvas 8. pantu minimālos nodokļu līmeņus, kas piemērojami produktiem, kurus izmanto par motordegvielu, nosaka tā, kā norādīts tās pašas direktīvas I pielikuma B tabulā. Visbeidzot atbilstoši tās 9. pantam kurināmajam piemērojamos minimālos nodokļu līmeņus nosaka tā, kā norādīts minētā I pielikuma C tabulā.
B – Vācijas tiesību akti
7.
Ar Vācijas 2006. gada 15. jūlija Likumu par enerģijas nodokli (
5
) (Energiesteuergesetz, turpmāk tekstā – “EnergieStG”) ir nodrošināta Direktīvas 2003/96 transponēšana. EnergieStG 2. pantā tā 2007. un 2008. gadā spēkā esošajā versijā ir noteikts:
“(1)   Nodokli ietur
1.
par 1000 l degvielas, kas klasificētas [KN] apakšpozīcijās no 2710 11 41 līdz 2710 11 49
a)
[..]
b)
ar sēra saturu līdz 10 mg/kg: [EUR] 654,50
[..]
(3)   Atkāpjoties no 1. un 2. punkta, nodoklis ir [seko saraksts ar piecām energoproduktu pozīcijām – daļēji ar iedalījumu apakšpozīcijās – un uz tām attiecinātām, būtiski zemākām nodokļa likmēm, kurā citstarp minētas gāzeļļas (mazuts) (KN apakšpozīcijas no 2710 19 41 līdz 2710 19 49) un dīzeļdegviela (KN apakšpozīcijas no 2710 19 61 līdz 2710 19 69)],
ja tās tiek izmantotas kā kurināmais vai ja tās tiek piegādātas šādā nolūkā. [..]”
(4)   Energoproduktiem, kas nav minēti 1.–3. punktā, ir piemērojams tāds pats nodoklis kā energoproduktiem, kas tiem visvairāk līdzinās sastāva būtības un izmantošanas nolūka ziņā. [..]”.
C – Pamata tiesvedība un prejudiciālais jautājums
8.
Lieta C‑43/13 ir par Kronos Titan GmbH (turpmāk tekstā saukta – “Kronos Titan”) ražotu titāna dioksīda pulveri (saukts “baltais pigments”), kādēļ minētā sabiedrība ekonomijas un pielietotās ķīmiskās reakcijas dēļ izvēlējās skābekļa plūsmā iesmidzināt un sadedzināt toluolu, t.i., to izmantot kā kurināmo (
6
).
9.
Lieta C‑44/13 ir par Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service GmbH (turpmāk tekstā saukta – “Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service”) ražotiem virsmu apdares materiāliem, kuriem pielietotajā termiskajā procesā tiek izmantots minerālterpentīns un jēlnafta Exxsol D 60, kas ražošanas procesā tiek sadedzināti. Minerālterpentīns un Exxsol D 60 tātad tiek lietoti kā kurināmais.
10.
Kronos Titan un Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service tiek aprēķināts enerģijas nodoklis attiecīgi EUR 1,1 miljons un EUR 134 747,70. Tās savas deklarācijas sagatavoja atbilstoši norādījumiem, ko sniegusi Hauptzollamt Köln (Ķelnes galvenā muitas pārvalde) un Hauptzollamt Krefeld (Krēfeldes galvenā muitas pārvalde, turpmāk tekstā kopā sauktas – “Hauptzollämter”).
11.
Tās piemērojamo nodokļa likmi noteica, pamatodamās uz EnergieStG 2. pantu. Tā kā nedz toluols, nedz minerālterpentīns vai jēlnafta Exxsol D 60 tieši nav minēti EnergieStG, Hauptzollämter pārvaldes uzskatīja, ka būtu jāpiemēro atsauces nodokļa likme benzīnam ar maksimālo sēra saturu 10 mg/kg atbilstoši EnergieStG 2. panta 4. punktu, jo runa esot par produktiem, kas vistuvāk atbilst produktam pēc tā sastāva un lietošanas mērķa, lai arī benzīns ir motordegviela.
12.
Kronos Titan un Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service par savām nodokļu deklarācijām cēla prasību, pieprasot piemērot vienu no nodokļa likmēm, kas ir acīmredzami zemākas un ko saskaņā ar Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punktu piemēro energoproduktiem, kurus izmanto kā kurināmo.
13.
Finanzgericht Düsseldorf [Diseldorfas Finanšu tiesa] minētās prasības apmierināja, pamatojot, ka šie produkti ir tikuši izmantoti kā kurināmais atbilstoši EnergieStG 2. panta interpretācijai, kas ir saderīga ar Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punkta pirmo daļu. Šī pati tiesa norādīja, ka nodokļa likmi nevarot izsecināt no EnergieStG 2. panta 1. punkta, bet tikai no minētā likuma 2. panta 3. punkta, jo tikai šajā tiesību normā esot noteiktas nodokļa likmes kurināmajam.
14.
Hauptzollämter iesniedza sūdzību “Revision” par minētās Bundesfinanzhof taisītajiem spriedumiem Finanzgericht Düsseldorf.
15.
Uzskatīdama, ka risinājums izskatāmajās lietās ir atkarīgs no Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punkta pirmās daļas, Bundesfinanzhof nolēma apturēt tiesvedību un Tiesai divās pamatlietās uzdot vienu un to pašu prejudiciālo jautājumu:
“Vai [Direktīvas 2003/96/EK] 2. panta 3. punktā ir paredzēts, ka, apliekot ar nodokli energoproduktus, kas nav to energoproduktu vidū, attiecībā uz kuriem [minētajā] direktīvā ir noteikta nodokļa summa, tiek piemērota nodokļa likme, kas valsts tiesībās ir noteikta attiecībā uz energoprodukta izmantošanu par kurināmo, ciktāl šāds cits energoprodukts tāpat tiek izmantots kā kurināmais? Vai arī tad, ja šāds cits energoprodukts, to izmantojot kā kurināmo, ir ekvivalents konkrētam energoproduktam, var piemērot dalībvalsts tiesībās attiecībā uz šo energoproduktu noteikto nodokļa likmi, arī ja runa ir par vienotu nodokļa likmi, neņemot vērā to, vai tas tiek izmantots kā degviela vai kā kurināmais?”
D – Tiesvedība Tiesā
16.
2012. gada 14. novembra lēmumi par prejudiciāla jautājuma uzdošanu Tiesas kancelejā ir iesniegti 2013. gada 28. janvārī. Ar Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 7. februāra rīkojumu lietas C‑43/13 un C‑44/13 tika apvienotas. Rakstveida apsvērumus iesniedza Hauptzollämter, Kronos Titan, Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service, kā arī Eiropas Komisija. Portugāles valdība apsvērumus iesniedza tikai lietā C‑43/13. Tiesas sēde netika sasaukta.
III – Juridiskais vērtējums
A – Ievadam
17.
Jāatgādina, ka ar EKL 93. pantu (jaunajā redakcijā – LESD 113. pants) Eiropas Savienībai tika piešķirta kompetence tostarp pieņemt tiesību normas, kas attiecas uz tiesību aktu par akcīzes nodokli saskaņošanu, ciktāl šī saskaņošana ir vajadzīga iekšējā tirgus izveidei un darbībai. Savienības tiesību akti akcīzes jomā kopš 1992. gada attiecas uz tabaku, alkoholu un minerāleļļām. Katram produktam Savienība akcīzes struktūru saskaņoja un veica nodokļu tuvināšanu. Ar Direktīvu 2003/96 tika restrukturēts Eiropas ietvars energoproduktu nodokļiem, nosakot minimālās piemērojamās nodokļa likmes naftai, akmeņoglēm, dabasgāzei un elektrībai, ja šie produkti tiek izmantoti kā kurināmais.
18.
Šajās pamatlietās iesniedzējtiesa būtībā uzdod jautājumu par Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punkta pirmajā daļā atrodamās frāzes “ekvivalents kurināmais vai motordegviela” interpretāciju. Citiem vārdiem, Tiesa ir aicināta noteikt kritēriju, kas ļautu uzskatīt, ka šie divi produkti ir ekvivalenti šīs tiesību normas izpratnē. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai noteiktu Savienības tiesību normas piemērojamību, ir vienlaicīgi jāņem vērā tās teksts, konteksts un mērķis (
7
).
19.
Neviens no lietas dalībniekiem, kas iesniedzis rakstveida apsvērumus, neapstrīd, ka toluolu, kā arī minerālterpentīnu un jēlnaftu Exxsol D 60 absolūti var izmantot gan kā motordegvielu, gan kā kurināmo. Tie arī atzīst, ka minētie produkti pamatlietā ir tikuši izmantoti kā kurināmais. Šie produkti skaidri nav minēti nedz Direktīvā 2003/96, nedz EnergieStG 2. panta 3. punkta pirmajā teikumā. Turklāt Direktīva 2003/96 attiecas uz visiem energoproduktiem, izņemot gadījumus, kad nodokļa atbrīvojumu piemēro noteiktiem lietošanas veidiem. Lietas dalībnieki nav vienisprātis par tāda nosacījuma interpretāciju, kas tiek piemērots produkta aplikšanai ar nodokli atkarībā no tā likmes izmantošanas kurināmajam vai “ekvivalentai” motordegvielai.
20.
Hauptzollämter uzskata, ka Direktīvā 2003/96 lietotās pieejas pamatā ir aplūkojamo energoproduktu būtība, piemērojamo nodokļa likmi vispirms nosakot atkarībā no tā, ar kādu KN kodu energoprodukts ir klasificēts. Un tikai pēc tam ir jāpārbauda, vai ir spēkā kāds cits obligāti nenoteikts minimālais nodokļa līmenis gadījumā, kad produkts tiek izmantots kā kurināmais. Tādējādi tās ir izvēlējušās ekvivalences pēc būtības kritēriju. Portugāles valdība arī uzskata, ka energoprodukts, kuram minētajā direktīvā nekāds nodokļa likmes līmenis nav noteikts, saskaņā ar principu par ekvivalenci pēc būtības ir jāpielīdzina īpašam energoproduktam.
21.
Savukārt Kronos Titan un Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service norāda, ka jautājums par to, kuri Direktīvas 2003/96 I pielikuma A un C tabulā minētie energoprodukti ir “ekvivalenti”“citiem” energoproduktiem minētās direktīvas 2. panta 3. punkta izpratnē, ir jārisina, ņemot vērā noteikumu, ka nodokli nosaka atkarībā no izmantošanas. Tā piemērojamais nodokļa likmes līmenis ir tas, kas tiesību aktos ekvivalentam kurināmajam ir noteikts par izmantošanu kā kurināmajam vai ekvivalentai motoreļļai – par izmantošanu kā ekvivalentai motoreļļai. Citiem vārdiem, ir piemērojams uz izmantošanu balstīts kritērijs.
22.
Komisija piekrīt Kronos Titan un Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service, ciktāl tā uzskata, ka ekvivalenta kurināmā vai motordegvielas jēdzieni nav salīdzināmi, izvēloties tikai ķīmiskus vai fiziskus kritērijus (citiem vārdiem, atzīstot ekvivalenci pēc būtības), bet ka – tieši otrādi – runa ir par to, vai noteikts energoprodukts, kas nav minēts Direktīvas 2003/96 I pielikumā, ir ticis izmantots tiem pašiem īpašiem mērķiem kā produkts, kas tajā ir minēts, ja tas konkurē a šo produktu. Tā tādējādi atbalsta izmantošanas kritēriju, tajā pašā laikā ieviešot papildu niansi, atsaukdamās uz “cita” energoprodukta aizstājamību salīdzinājumā ar tieši Direktīvā 2003/96 minēto energoproduktu.
B – Par kurināmā vai līdzvērtīgas motordegvielas jēdziena interpretāciju
1) Gramatiska interpretācija
23.
Lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu valsts tiesa atzīst, ka frāze “atbilstoši to izmantošanai” ir attiecināma uz nākamo vārdu “ekvivalenta”, kas tikai nozīmē to, ka ir jāņem vērā, ka energoprodukta izmantošana atkarībā no apstākļiem ar atšķirties gadījumos, kad šo produktu izmanto kā kurināmo, un gadījumos, kad to izmanto kā motordegvielu.
24.
Hauptzollämter uzskata, ka Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punkta pirmajā daļā galvenais elements ir ekvivalence salīdzinājumā ar energoproduktu, kuram nodokļu līmenis ir noteikts minētajā direktīvā. Tās norāda, ka formulējums “atbilstoši to izmantošanai” no valodas viedokļa ir aiz galvenās frāzes “nodokli uzliek [..] pēc ekvivalenta kurināmā vai motordegvielas likmes”.
25.
Savukārt Kronos Titan, Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service un Komisija apgalvo, ka no vairākām valodu versijām izriet, ka galvenais kritērijs ir “izmantošana”.
26.
Es piekrītu šādai analīzei vairāku iemeslu dēļ.
27.
Vispirms vairākās valodu versijās piemērojamās nodokļu līmeņa noteikšanai “izmantošana” ir minēts kā pirmais kritērijs, savukārt, “ekvivalenta” produkta kritērijs tiek minēts tikai pēc tam (
8
). Tā produkta klasificēšanu kā “ekvivalentu” nevar vērtēt nošķirti no jautājuma par to, vai produkts tiek izmantots kā motordegviela vai kurināmais.
28.
Tālāk “izmantošanas” kritērijs dažās valodu versijās ir nodalīts ar komatu, tādējādi izceļot, ka tas tiek ņemts vērā vispirms un tikai tad tiek noteikts, kurš no atsauces produktiem ir “ekvivalents” (
9
).
29.
Šo iemeslu dēļ, šķiet, ir skaidrs, ka šīs tiesību normas gramatiskās interpretācijas rezultātā priekšroka tiek dota izmantošanas kritērijam. Šo secinājumu nostiprina Direktīvas 2003/96 mērķis.
2) Sistēmiska interpretācija
30.
Iesniedzējtiesa uzskata, ka ar Direktīvu 2003/96 dalībvalstīm ir rīcības brīvība noteikt nodokļu likmi un ka tādēļ, lai direktīvu ievērotu neatkarīgi no formālas atsauces uz produktu grupu, pietiek ar to, ka “citiem” energoproduktiem tiek piemērota augstāka nodokļa likme nekā šajā direktīvā minētajiem.
31.
Kronos Titan un Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service norāda, ka galvenais princips, kā nošķirt šos divus izmantošanas veidus (kā motordegvielu vai kā kurināmo), ir minēts vairākās vietās Direktīvā 2003/96.
32.
Šo apgalvojumu neapstrīd arī Hauptzollämter, kuru skatījumā, lai arī likumdevējs skaidri un gaiši ir noteicis dažādus nodokļu līmeņus atkarībā no tā, vai energoprodukts tiek izmantots kā motordegviela vai kā kurināmais, Direktīvā 2003/96 nav saistošas norādes par dubultas aplikšanas ar nodokli sistēmas ieviešanu, saskaņā ar kuru būtu mainīgas nodokļu likmes atkarībā no tā, vai produkts tiek izmantots kā motordegviela vai kā kurināmais.
33.
Man tik tiešām šķiet visai apšaubāmi tas, ka likumdevējs ir vēlējies rast skaidru atšķirību starp kurināmo un motordegvielu. Tas izriet arī no Direktīvas 2003/96 preambulas 17. un 18. apsvēruma, kuros norādīts, ka “dažādus Kopienas nodokļu līmeņus nepieciešams noteikt atbilstoši energoproduktu un elektroenerģijas izmantošanai” (
10
) un ka “energoproduktiem, kurus izmanto par motordegvielu noteiktiem rūpnieciskiem un komerciāliem nolūkiem un kurus izmanto par kurināmo, parasti ir zemākas nodokļa likmes nekā tās, kuras piemēro energoproduktiem, kurus izmanto par degvielu”. Šāda izšķiršana ir arī Direktīvas 2003/96 7., 8. un 9. panta pamatā, kuros katrā attiecīgi ir runa par īpašu produktu grupu (
11
).
34.
Šķiet, ka likumdevējs pats ir lietojis izmantošanas kritēriju, jo Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punkta otrajā daļā ir minēts, ka “[..] jebkuram produktam, kas tiek paredzēts lietošanai, piedāvāts tirdzniecībā vai izmantots par motordegvielu [..], uzliek nodokli pēc ekvivalentas motordegvielas likmes”. Citiem vārdiem, produktam, kas izmantots kā motordegviela, ir jāpiemēro vienīgi nodokļa likme, ko piemēro motordegvielai, un valsts likumdevējs nevar izvēlēties tam piemērot kurināmajam piemērojamo nodokļa likmi.
35.
Direktīvas 2003/96 teleoloģiska interpretācija apstiprina gramatisko un sistēmisko interpretāciju, saskaņā ar kuru likumdevējs ir vēlējies atsaukties uz izmantošanas kritēriju.
3) Teleoloģiska interpretācija
36.
Hauptzollämter uzskata, ka ar Direktīvu 2003/96 ir bijis nodoms noteikt minimālo nodokļu līmeni, kā tas tostarp izriet no minētās direktīvas 7. un 9. panta, taču ar to netiek radīta precīza saskaņošana, ieviešot vienotus nodokļu līmeņus. To skatījumā “pareiza iekšējā tirgus darbība” – mērķis, kas minēts Direktīvas 2003/96 preambulas 3. apsvērumā – nav pretrunā tam, ka valsts likumdevējs energoproduktam, kas tiek izmantots kā kurināmais, piemēro nodokļa līmeni, ko parasti piemēro produktiem, kurus galvenokārt izmanto kā kurināmo, ja paredzētie minimālie līmeņi ir pārsniegti.
37.
Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service norāda, ka Direktīvas 2003/96 juridiskais pamats ir nekas cits kā EKL 93. pants (jaunajā redakcijā – LESD 113. pants), kurā ir paredzēta tiesību aktu saskaņošana attiecībā uz akcīzes nodokļiem un citiem netiešajiem nodokļiem, ciktāl tāda saskaņošana ir vajadzīga, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību un novērstu konkurences izkropļojumus. Tā secina, ka šāda saskaņošana ir iespējama tikai tad, ja skaidri un obligāti kritēriji ir ieviesti visām dalībvalstīm. Kronos Titan uzsver, ka ar nodokli aplikt “citus” energoproduktus, kas tiek izmantoti kā kurināmais, piemērojot likmi, ko valsts likumdevējs noteicis gadījumos, kad [energoproduktu] izmanto par motordegvielu, tieši otrādi nozīmē radīt konkurences izkropļojumus.
38.
Jānorāda, ka Direktīvas 2003/96 preambulas 9. apsvērumā ir norādīts, ka “dalībvalstīm būtu jādod pielaide, kas nepieciešama, lai definētu un īstenotu politiku atbilstoši saviem apstākļiem”, un ka tādējādi ir pamatoti, ka Hauptzollämter uzskata, ka Direktīva 2003/96 nav pilnīgas saskaņošanas direktīva. To apstiprina pats direktīvas nosaukums, kurā ir minēta tikai Kopienas noteikumu par nodokļu uzlikšanu pārkārtošana. Citiem vārdiem, dalībvalstis var brīvi noteikt nodokļu līmeņus, ko tās uzskata par vajadzīgiem, bet ar nosacījumu par Direktīvā 2003/96 minētajiem minimālajiem nodokļu līmeņiem, kā arī ievērojot likumdevēja paredzētos atbrīvojumus un nošķiršanu (
12
).
39.
Tas, manuprāt, nozīmē, ka valsts tiesiskajā regulējumā būtu jāņem vērā atšķirība starp motordegvielu un kurināmo. Katrā ziņā nav prasīts, lai dotajam energoproduktam piemērotā nodokļa likme būtu atkarīga no tā izmantošanas. Tā divi aplūkojamā energoprodukta izmantošanas veidi var būt pamats piemērot vienu un to pašu nodokļa likmi, ja dalībvalsts to vērtē kā pieņemamu un ja ir ievērots Direktīvā 2003/96 noteiktais minimālais nodokļu līmenis.
40.
Tomēr Direktīvas 2003/96 mērķis ir “pareiza iekšējā tirgus darbība”, jo būtiskas atšķirības valsts nodokļu līmeņos enerģētikas nozarē, ko piemēro dalībvalstis, var izrādīties kaitīgas iekšējā tirgus pareizai darbībai (
13
). Noteikt dalībvalstīm pienākumu jebkuram produktam, ko izmanto kā kurināmo, nodokļa likmi, kas paredzēta citam kurināmā produktam, ļauj novērst šādas atšķirības, tajā pašā laikā ievērojot dalībvalstīm piešķirto rīcības brīvību.
41.
Komisija arī pamatoti norāda, ka izvairīšanas no konkurences izkropļojumiem ir mērķis, kuru nevar sasniegt, tikai vien nosakot minimālos nodokļu līmeņus, kā tie definēti Direktīvas 2003/96 I pielikumā, un ka ir nepieciešams, lai visas dalībvalstis ievēro vienādu sistēmu noteikt valsts nodokļu līmeņus, proti, kas paredzēta Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punktā. Saskaņā ar šo sistēmu atšķirības noteikt ir iespējams tikai atkarībā no Direktīvas 2003/96 I pielikumā minēto produktu grupām. Divas galvenās produktu grupas ir grupa, ko izmanto kā kurināmo, un grupa, ko izmanto kā motordegvielu. Tādējādi tieši izmantošanas kritērijs ir tas, ar kura palīdzību “citus” energoproduktus var piesaistīt augšminētajām divām grupām.
42.
Vajadzība pēc tā, lai visas dalībvalstis vienādi piemēro nodokļu aplikšanas sistēmu energoproduktiem, zināmā mērā arī izriet no Tiesas judikatūras par tiesību aktiem, kas bija spēkā pirms Direktīvas 2003/96.
43.
Faktiski ir jāatgādina, ka trīs direktīvu, proti, Direktīvas 92/81/EEK (
14
), 92/82/EEK (
15
) un 94/74/EK (
16
) mērķis ir “[..] izvairīties no konkurences traucējumiem, kas var rasties no dažādām akcīzes nodokļa likmēm” (
17
). Tiesa arī uzsvēra, ka, lai arī saskaņošana ir tikai daļēja, likumdevējs Kopienu līmenī un vienādi ir noteicis minerāleļļu izmantošanu, kas var būt pamats akcīzes nodokļa ieturēšanai, un tādējādi ir izslēdzis, ka gadījumi, kuros par minerāleļļām ir jāietur nodoklis, no dalībvalsts dalībvalstī atšķiras atkarībā no to izmantošanas (
18
).
44.
Secinājumos saistībā ar šo lietu uzsvērdams, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tas, ka veiktā saskaņošana ir tikai daļēja, nevar atņemt direktīvas noteikumiem lietderīgo iedarbību, ģenerāladvokāts L. Hēlhuds [L. Geelhoed] pēc tam secināja, ka, “ciktāl direktīvu mērķis ir izvairīties no konkurences izkropļojumiem [..], nodokļu ieturēšanas pamatojums ir jāinterpretē, cik vien iespējams, vienādi” (
19
).
45.
Pēc analoģijas dalībvalstīm manā skatījumā ir jāievēro pienākums ievērot nodokļu ieturēšanas sistēmu, kā to nodefinējis Eiropas likumdevējs, kurš skaidri nodala kurināmo no motordegvielas.
46.
Tāpat kā Kronos Titan un Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service, kā arī Komisija es tādējādi uzskatu, ka ekvivalenta kurināmā vai motordegvielas jēdziens Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punkta pirmās daļas izpratnē iepriekš minēto iemeslu dēļ ir jāvērtē saskaņā ar izmantošanas kritēriju (
20
). Šķiet, ka šo kritēriju katrā ziņā vajadzētu precizēt vai to faktiski vajadzētu saprast funkcionāli vai kā atsauci uz aizstājamību. Šis pēdējais minētais pieņēmums man liekas esam drīzāk piemērots turpinājumā minēto iemeslu dēļ.
C – Par “izmantošanas” kritērija definīciju
47.
Eiropas likumdevēja ieviestās sistēmas mērķis ir izvairīties no tā, lai ļoti lielajam produktu skaitam, ko izmanto lietošanai, valsts mērogā netiek piemērotas dažādas nodokļa likmes. Ievērojot to, lai izvairītos no konkurences kropļojumiem dalībvalstu starpā, ir jāierobežo atšķirības, kas, iespējams, var pastāvēt starp dažādiem valstu nodokļu līmeņiem, ko konkrēti piemēro energoproduktiem, ieskaitot tos, ko izmanto par kurināmo.
48.
Citiem vārdiem, runa ir par to, vai aplūkojamais, Direktīvas 2003/96 I pielikumā neminētais energoprodukts tiek izmantots tādiem pašiem īpašiem mērķiem kā produkts, kas tur ir minēts, un vai tas tādējādi konkurē ar šo produktu. Tāpat kā Komisija es uzskatu, ka produkta ekvivalences jēdziens tādējādi ir jāinterpretē aplūkojamo energoproduktu aizstājamības vai savstarpējas aizstājamības kontekstā. Turklāt šāda pieeja ļautu arī izvairīties no konkurences izkropļojumiem starp konkurējošo produktu ražotājiem, kas izriet, par kurināmo rūpnieciskām vai saimnieciskām vajadzībām izmantojot “citu” energoproduktu, kurš atrodams Direktīvas 2003/96 I pielikuma C tabulā.
49.
Piemērojot šos apsvērumus pamatlietā, tātad ir jāuzdod jautājums, vai aplūkojamie produkti ir tikuši izmantoti kā viens no Direktīvas 2003/96 I pielikuma C tabulā atrodamo produktu aizstājējiem. Ja tas ir tā, vai tādā gadījumā pastāv tieša konkurence starp atsauces produktu un faktiski izmantoto produktu, kur otrais minētais ir “ekvivalents” pirmajam Direktīvas 2003/96 izpratnē. Tādējādi tam ir jāpiemēro atbilstoša nodokļa likme.
50.
Katrā ziņā, tāpat kā Komisija, es uzskatu, ka šādi tas nav pamatlietās strīdīgo produktu īpaši specifisko iezīmju dēļ un to konkrētās izmantošanas rūpniecībā dēļ. Tādējādi no Direktīvas 2003/96 nevar izsecināt, kurš no produktiem, kuru nodokļu līmenis ir jāņem vērā kā atsauces līmenis, konkrēti ir uzskatāms par “ekvivalentu”. Direktīvā 2003/96 drīzāk šādos gadījumos ir tikai noteikts to produktu loks, kuri, iespējams, ir uzskatāmi par “ekvivalentiem”.
51.
Šādos gadījumos ar Direktīvu 2003/96 dalībvalstīm ir piešķirta rīcības brīvība, kas nozīmē, ka tās, ievērojot minēto direktīvu, var noteikt objektīvus kritērijus, kas ļauj izvērtēt, kurš no minētās direktīvas I pielikuma C tabulā uzskaitītajiem produktiem, ko izmanto kā kurināmo, ir uzskatāms par ekvivalentu faktiski izmantotajam produktam katrā konkrētajā gadījumā. Šajā ziņā dalībvalstis var ievērot Direktīvas 2003/96 preambulas 14. apsvērumu, kurā noteikts, ka “nodokļu minimālajam līmenim būtu jāatspoguļo dažādu energoproduktu un elektroenerģijas konkurence. Šajā ziņā būtu vēlams cik vien iespējams šo minimālo līmeņu aprēķināšanu balstīt uz produktu enerģijas saturu. Tomēr šo metodi nevajadzētu piemērot motordegvielai” (izcēlums mans).
52.
Loģikai, kura būtu jāievēro, īsumā būtu jābūt šādai: vispirms ir jānosaka, vai “cits” energoprodukts tiek izmantots kā kurināmais vai kā motordegviela. Ja produkts tiek izmantots kā kurināmais, ir jāizvērtē, vai energoprodukts ir ekvivalents kādam no Direktīvā 2003/96 skaidri minētajiem energoproduktiem vai arī šīs tipiskās iezīmes un konkrētā izmantošana, kas no tā izriet, izslēdz jebkādu aizstājamību. Ja aizstājamību nevar pieņemt, tad dalībvalstij, ievērojot minēto direktīvu, būtu jānosaka objektīvi kritēriji, kas ļautu noteikt, kurš no minētā I pielikuma C tabulā uzskaitītajiem produktiem, ko izmanto par kurināmo, ir uzskatāms par ekvivalentu faktiski izmantotajam produktam.
IV – Secinājumi
53.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Bundesfinanzhof (Vācija) uzdoto prejudiciālo jautājumu lietās C‑43/13 un C‑44/13 atbildēt šādi:
Ja energoprodukts Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvas 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai 2. panta 1. punkta izpratnē, kurš nav atrodams šīs direktīvas I pielikuma C tabulā, tiek izmantots par kurināmo, tam atbilstoši minētās direktīvas 2. panta 3. punkta pirmajai daļai ir jāpiemēro tāda nodokļa likme saskaņā ar valsts tiesībām, ko piemēro kādam no šajā tabulā uzskaitītajiem produktiem, kad to izmanto kā kurināmo. Minētajā tabulā uzskaitīto produktu starpā par ekvivalentu ir uzskatāms tas, kuru faktiski izmantotais produkts aizstāj tā konkrētas izmantošanas mērķu dēļ. Ja aplūkojamā produkta tipisko iezīmju un tā konkrētas izmantošanas dēļ šāda aizstājamība nav iespējama, katrai dalībvalstij, ievērojot Direktīvu 2003/96, ir jānosaka objektīvi kritēriji, kas ļautu noteikt, kurš no minētā I pielikuma C tabulā uzskaitītajiem produktiem ir uzskatāms par ekvivalentu faktiski izmantotajam produktam.
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	OV L 283, 51. lpp.
(
3
)	Skat. Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 256, 1. lpp.) I pielikumu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006 (OV L 301, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Regula (EEK) Nr. 2658/87”).
(
4
)	Izcēlums mans.
(
5
)	BGBl. 2006 I, 1534. lpp.
(
6
)	Kronos Titan savos rakstveida apsvērumos precizē, ka runa ir par tuluolu, kas iekļaujams KN apakšpozīcijā 2902 30 00, nevis par tuluolu, kas klasificējams KN apakšpozīcijā 2707 20, jo otrais minētais ir jaukts produkts. Konkurējošie uzņēmumi lieto tiem pašiem tehniskiem mērķiem, proti, lai izsauktu vēlamo ķīmisko reakciju, kam vajadzīgi 1650 grādi pēc Celsija.
(
7
)	Skat. tostarp 2013. gada 9. aprīļa spriedumu lietā C‑85/11 Komisija/Īrija (35. punkts un minētā judikatūra).
(
8
)	Skat. Direktīvas 2003/96 2. panta 3. punkta pirmo daļu spāņu, vācu, angļu, franču un itāļu valodas versijā.
(
9
)	Turpat.
(
10
)	Direktīvas 2003/96 teksts liecina par to, ka ar preambulas 17. apsvērumu tiek pieļauta energoproduktu izmantošana enerģijai, kā arī diferenciācija atkarībā no izmantošanas veida, kādi direktīvā paredzēti.
(
11
)	Attiecīgi 7. un 8. pantā ir norādīts “minimālais nodokļu līmenis motordegvielai” un “minimāl[ie] nodokļu līmeņ[i], kas piemērojami produktiem, kurus izmanto par motordegvielu”, savukārt 9. pantā ir minēti “kurināmajam piemērojamie minimālie nodokļu līmeņi”.
(
12
)	Skat. šajā ziņā 2007. gada 1. marta spriedumu lietā C-391/05 Jan De Nul (Krājums, I-1793. lpp., 18.–23. punkts).
(
13
)	Skat. Direktīvas 2003/96 preambulas 4. apsvērumu.
(
14
)	Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva par akcīzes nodokļa saskaņošanu attiecībā uz minerāleļļām (OV L 316, 12. lpp.).
(
15
)	Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva par minerāleļļām uzlikto akcīzes nodokļu likmju tuvināšanu (OV L 316, 19. lpp.).
(
16
)	Padomes 1994. gada 22. decembra Direktīva, kas groza Direktīvu 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, transportēšanu un kontroli, groza Direktīvu 92/81 un Direktīvu 92/82 (OV L 365, 46. lpp.).
(
17
)	2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C-240/01 Komisija/Vācija (Recueil, I-4733. lpp., 39. punkts).
(
18
)	Spriedums lietā Komisija/Vācija (minēts iepriekš, 40. un 44. punkts).
(
19
)	Šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta L. Hēlhuda secinājumus iepriekš minētajā lietā Komisija/Vācija.
(
20
)	Šajā ziņā skat. 2009. gada 10. septembra spriedumu lietā C-201/08 Plantanol (Krājums, I-8343. lpp., 39. punkts).