62024CO0632
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA VIETNIEKA RĪKOJUMS
2025. gada 4. februārī (
*1
)
Apelācija – Pagaidu noregulējums – LESD 278. pants – Pieteikums par Eiropas Savienības Vispārējās tiesas sprieduma izpildes apturēšanu – Piekļuve Eiropas Komisijas dokumentiem – Deklarācijas par interešu konflikta neesamību, kuras iesnieguši Komisijas sarunu grupas par Covid‑19 vakcīnu iegādi dalībnieki – Komisijas lēmums, ar kuru atteikta piekļuve šo personu identitātei un profesionālajam statusam
Lietā C‑632/24 P‑R
par pieteikumu apturēt sprieduma izpildi saskaņā ar LESD 278. pantu, kas iesniegts 2024. gada 27. septembrī,
Eiropas Komisija, ko pārstāv A. Bouchagiar, M. Burón Pérez, G. Gattinara un A. Spina, pārstāvji,
prasītāja,
pārējie lietas dalībnieki –
Fabien Courtois
un pārējie dalībnieki, kuru vārdi norādīti pielikumā (
1
) un kurus pārstāv A. Durand, advokāts,
prasītāji pirmajā instancē,
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA VIETNIEKS,
uzklausījis ģenerāladvokātu M. Špunaru [M. Szpunar],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Pieteikumā par pagaidu noregulējumu Eiropas Komisija lūdz Tiesu saskaņā ar LESD 278. pantu uzdot apturēt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2024. gada 17. jūlija sprieduma lietā Courtois u.c./Komisija (T‑761/21, turpmāk tekstā – pārsūdzētais spriedums, EU:T:2024:477) rezolutīvās daļas 2. punkta izpildi, ciktāl ar to tiek atcelts Komisijas 2022. gada 28. februāra Lēmums C(2022) 1359 final, kurš pieņemts saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV 2001, L 145, 43. lpp.) 4. pantu, ar ko Fabien Courtois un citām fiziskām personām, kuru vārdi ir norādīti pielikumā, piešķirta daļēja piekļuve noteiktiem dokumentiem par šīs iestādes veikto vakcīnu iegādi saistībā ar Covid‑19 pandēmiju (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kā arī šī lēmuma franču valodas versija, kas viņiem tika paziņota 2022. gada 31. martā, attiecībā uz Komisijas atteikumu piešķirt plašāku piekļuvi deklarācijām par interešu konflikta neesamību, ko parakstījuši Covid‑19 vakcīnu iegādes sarunu grupas (turpmāk tekstā – “sarunu grupa”) dalībnieki, pamatojoties uz minētās regulas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
2
Šis lūgums tika iesniegts vienlaikus ar Komisijas 2024. gada 27. septembrī celto apelācijas sūdzību saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantu, lūdzot tādā pašā apmērā atcelt pārsūdzēto spriedumu.
Tiesvedības priekšvēsture
3
Tiesvedības priekšvēsture izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 2.–17. punktā. Šīs tiesvedības vajadzībām to var rezumēt šādi.
4
2020. gada 17. jūnijā saistībā ar krīzi, ko izraisīja Covid‑19 pandēmija, Komisija publicēja paziņojumu “ES stratēģija “Covid‑19 vakcīnas”” (COM(2020) 245 final). Šī stratēģija, kuras mērķis bija paātrināt Covid‑19 vakcīnu izstrādi, ražošanu un izplatīšanu, balstījās uz diviem pīlāriem. Pirmais pīlārs paredzēja nodrošināt vakcīnu ražošanu Eiropas Savienībā pietiekamā daudzumā un tādējādi arī to pietiekamu piegādi dalībvalstīm, izmantojot Ārkārtas atbalsta instrumentu, kas aktivizēts ar Padomes Regulu (ES) 2020/521 (2020. gada 14. aprīlis), ar ko aktivizē ārkārtas atbalstu saskaņā ar Regulu (ES) 2016/369 un groza tās noteikumus, ņemot vērā Covid‑19 uzliesmojumu (OV 2020, L 117, 3. lpp.), un noslēdzot ar vakcīnu ražotājiem pirkuma priekšlīgumus. Otrais paredzēja pielāgot Savienības tiesisko regulējumu tā brīža ārkārtas situācijai un izmantot esošo regulatīvo elastību, lai paātrinātu vakcīnu izstrādi, apstiprināšanu un pieejamību, vienlaikus ievērojot vakcīnu kvalitātes, drošuma un iedarbīguma standartus.
5
Šajā kontekstā Komisija norādīja, ka dalībvalstis piedalīsies minētajā procesā jau no paša sākuma un ka visas iesaistītās dalībvalstis tiks pārstāvētas koordinācijas padomē, kas pirms pirkuma priekšlīgumu parakstīšanas palīdzēs Komisijai visos ar šiem līgumiem saistītajos aspektos. Komisija precizēja, ka sarunu grupa, kuras sastāvā būs Komisija un dalībvalstu eksperti, risinās sarunas par to Covid‑19 vakcīnu pirkuma priekšlīgumu nosacījumiem, kas tiks noslēgti visu iesaistīto dalībvalstu vārdā. Komisija arī precizēja, ka tā būs atbildīga par iepirkuma procesu dalībvalstu vārdā un par noslēgtajiem pirkuma priekšlīgumiem.
6
Ar 2021. gada 24. maija vēstuli, kas adresēta Komisijas priekšsēdētājai, kā arī ar tās pašas dienas elektroniskā pasta vēstuli, kas adresēta Komisijas Ģenerālsekretariātam, divi advokāti “platformas https://dejavu/legal/ pirmo 86000 lūgumraksta iesniedzēju vārdā un interesēs”, tos (viņu vidū bija arī prasītāji pirmajā instancē (turpmāk tekstā – “pieteikuma iesniedzēji”)) pārstāvot, atbilstoši Regulai Nr. 1049/2001 lūdza piekļuvi dokumentiem, kuri attiecās uz vakcīnu iegādi, ko Komisija veikusi dalībvalstu vārdā saistībā ar Covid‑19 pandēmiju.
7
Sākotnējais pieteikums par pirkuma līgumiem, kas parakstīti starp Komisiju un vakcīnu ražotājiem, attiecās uz Savienības pārstāvju, kuri piedalījās sarunās ar šiem ražotājiem, identitāti un profesionālo vai institucionālo statusu, kā arī uz interešu deklarācijām starp šiem pārstāvjiem un minētajiem ražotājiem.
8
2021. gada 30. jūlijā Komisijas Veselības un pārtikas nekaitīguma ģenerāldirektorāta (ĢD) ģenerāldirektore atbildēja, ka viņa ir identificējusi 46 dokumentus, kas atbilst šim pieteikumam, tostarp 22 deklarācijas par interešu konflikta neesamību, ko parakstījis katrs sarunu grupas dalībnieks (turpmāk tekstā – “deklarācijas par interešu konflikta neesamību”), un ka tiek piešķirta daļēja piekļuve visiem šiem dokumentiem, izņemot 17 dokumentus, kas bija klasificēti kā “saprašanās memoranda projekti”.
9
Attiecībā uz deklarācijām par interešu konflikta neesamību to parakstītāju identitāte tika aizklāta, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto izņēmumu saistībā ar privātās dzīves un personas neaizskaramības aizsardzību. Turklāt pieteikuma iesniedzējiem tika nosūtīts tikai viens eksemplārs, pamatojoties uz to, ka pārējās deklarācijās atšķīrās tikai parakstītāja identitāte, paraksts un parakstīšanas datums.
10
2021. gada 13. augustā pieteikuma iesniedzēji atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 7. panta 2. punktam iesniedza atkārtotu pieteikumu, lūdzot Komisiju pārskatīt savu nostāju attiecībā uz visiem tiem dokumentiem, kuriem piekļuve tika atteikta daļēji vai pilnīgi.
11
Tā kā atbilde uz šo pieteikumu netika sniegta, 2021. gada 24. septembrī, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 8. panta 3. punktu, tika pieņemts netiešs lēmums par noraidīšanu.
12
Pēc apspriešanās ar attiecīgajiem farmācijas uzņēmumiem atbilstoši Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 4. punktam Komisija 2022. gada 28. februārī pieņēma apstrīdēto lēmumu, kas pieteikuma iesniedzējiem tika paziņots angļu valodā 2022. gada 1. martā. Komisija ar šo lēmumu jo īpaši veica izmaiņas to dokumentu sarakstā, kas atbilst piekļuves dokumentiem pieteikumam, taču saglabāja savu nostāju attiecībā uz daļēju piekļuvi deklarācijām par interešu konflikta neesamību.
13
2022. gada 31. martā pieteikuma iesniedzējiem tika nosūtīta apstrīdētā lēmuma franču valodas versija.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
14
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 6. decembrī, pieteicēji cēla prasību, lūdzot atcelt netiešo lēmumu par noraidīšanu. Pēc tam viņi pielāgoja savus prasījumus, lai ietvertu arī apstrīdēto lēmumu un tā franču valodas redakciju.
15
Pārsūdzētā sprieduma 57. punktā Vispārējā tiesa atgādināja, ka no Tiesas judikatūras izriet – personas datus trešām personām, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001, var nodot vienīgi tad, ja šī nodošana atbilst Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1725 (2018. gada 23. oktobris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās un par šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Lēmumu Nr. 1247/2002/EK (OV 2018, L 295, 39. lpp.) 9. panta 1. punkta a) vai b) apakšpunkta nosacījumiem un tā ir likumīga apstrāde atbilstoši šīs pašas regulas 5. panta prasībām.
16
Attiecībā uz Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta nosacījumu, saskaņā ar kuru personai, kas lūdz piekļuvi personas datiem, jāpierāda, ka to izpaušana ir vajadzīga konkrētam mērķim sabiedrības interesēs, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 68., 69., 79. un 85. punktā atzina, ka šajā gadījumā minētais nosacījums ir izpildīts, jo pieteikuma iesniedzēji ir pierādījuši vajadzību piekļūt to sarunu grupas dalībnieku identitātei, kuri bija parakstījuši deklarācijas par interešu konflikta neesamību, lai varētu pārbaudīt viņu objektivitāti. Savukārt minētā sprieduma 86. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka šā mērķa sasniegšanai nav nepieciešama attiecīgo deklarāciju parakstīšanas datuma un šīs grupas dalībnieku ar roku rakstīto parakstu izpaušana.
17
Pārsūdzētā sprieduma 79. punktā attiecībā uz Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto interešu līdzsvarošanu Vispārējā tiesa uzskatīja, ka, tā kā pieteikuma iesniedzēji bija pierādījuši vajadzību nodot viņiem pieprasītos personas datus un Komisija bija pamatoti atzinusi, ka pastāv risks nodarīt kaitējumu attiecīgo sarunu grupas dalībnieku privātajai dzīvei, tās pienākums bija veikt minēto līdzsvarošanu.
18
Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 80. punktā Vispārējā tiesa konstatēja – kā izriet no apstrīdētā lēmuma, Komisija ņēma vērā sarunu grupas dalībnieku tehnisko lomu iepirkumu procedūrās, no vienas puses, un apstākli, ka pieteikuma iesniedzējiem bija piekļuve informācijai, jo viņiem daļēji tika izpausts līguma dokumentos apspriestais jautājums un tika izpausta deklarāciju par interešu konflikta neesamību un konfidencialitātes ievērošanu anonimizētā versija, no otras puses.
19
Pārsūdzētā sprieduma 81. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka līdz ar to Komisija nebija pietiekami izskaidrojusi, kāpēc apstāklis, ka sarunu grupas dalībnieku lomai bija tikai tehnisks raksturs, būtu jāvērtē augstāk par mērķi pārbaudīt interešu konflikta neesamību. Sprieduma 82. punktā tā piebilda, ka no apstrīdētā lēmuma nevar skaidri saprast papildu apsvērumus, kuri tai iesniegti saistībā ar šo prasību attiecībā uz dažādu konkurējošo interešu līdzsvarošanu un jo īpaši to interešu līdzsvarošanu, kas attiecas uz sarunu grupas dalībnieku iespējamo vietu hierarhijā.
20
Pārsūdzētā sprieduma 83. un 84. punktā Vispārējā tiesa atzina – lai gan pieteikuma iesniedzēji zināja tostarp to deklarāciju par interešu konflikta neesamību saturu, ko bija parakstījis katrs sarunu grupas dalībnieks, pieteikuma iesniedzēju norādītais konkrētais sabiedrības interešu mērķis bija dot iespēju Savienības iedzīvotājiem pārliecināties, ka starp sarunu grupas dalībniekiem un vakcīnu ražotājiem nav pastāvējis nekāds interešu konflikts, un to nevar sasniegt, neizpaužot minēto personu identitāti, jo tas vien, ka viņi bija parakstījuši šādu deklarāciju, neļauj iedzīvotājiem pašiem pārliecināties, ka šīs personas ir veikušas savus pienākumus pilnīgi neatkarīgi.
21
Tādēļ pārsūdzētā sprieduma 85. punktā Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija nav pietiekami ņēmusi vērā šī gadījuma dažādos apstākļus, lai pareizi izvērtētu iesaistītās intereses.
22
Līdz ar to, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punkta, Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu un tā redakciju franču valodā, jo īpaši, ciktāl Komisija bija atteikusi pieteikuma iesniedzējiem plašāku piekļuvi deklarācijām par interešu konflikta neesamību, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
Lietas dalībnieku prasījumi
23
Komisija lūdz Tiesu:
–
uzdot apturēt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punkta izpildi, ciktāl ar to tiek atcelts apstrīdētais lēmums un tā versija franču valodā attiecībā uz Komisijas atteikumu piešķirt plašāku piekļuvi deklarācijām par interešu konflikta neesamību, līdz tā sprieduma pasludināšanai, ar kuru tiks izbeigta par šo spriedumu ierosinātā apelācijas procedūra, un
–
piespriest pieteikuma iesniedzējiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
24
Pieteikuma iesniedzēji lūdz Tiesu:
–
noraidīt pieteikumu par pagaidu noregulējumu;
–
pakārtoti – noraidīt šo pieteikumu tikai attiecībā uz F. Courtois iesniegto piekļuves pieteikumu;
–
noraidīt visus pārējos Komisijas prasījumus un
–
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus vai, pakārtoti, lēmuma pieņemšanu par tiem atlikt.
Par pieteikumu par pagaidu noregulējumu
25
Jāatgādina, ka, lai gan saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 60. pantu apelācijas sūdzībai par Vispārējās tiesas spriedumu principā nav apturoša spēka, Tiesa saskaņā ar LESD 278. pantu, ja tā uzskata, ka apstākļi to prasa, var izdot rīkojumu apturēt tāda sprieduma izpildi, par kuru ir iesniegta apelācijas sūdzība (Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2024. gada 19. augusta rīkojums, Puigdemont i Casamajó un Comín i Oliveres/Parlaments, C‑600/22 P‑R, EU:C:2024:673, 52. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
26
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 160. panta 3. punktu pieteikumos par iestādes izdota akta izpildes apturēšanu saskaņā ar LESD 278. pantu norāda strīda priekšmetu, apstākļus, kas nosaka steidzamību, kā arī faktiskos un tiesību pamatus, kuri pirmšķietami pamato prasītos pagaidu pasākumus.
27
Tādējādi pagaidu noregulējuma tiesnesis var noteikt pagaidu pasākumu tikai tad, ja tiek konstatēts, ka pastāv faktiskie un tiesību apstākļi, kas pirmšķietami pamato tā noteikšanu (fumus boni juris), un ka tas ir steidzams tādā nozīmē, ka, lai nepieļautu būtisku un neatgriezenisku kaitējumu pieteikuma iesniedzēja interesēm, tas ir jānosaka un tā sekām jāiestājas, pirms tiek pieņemts nolēmums par lietas būtību. Pagaidu noregulējuma tiesnesis attiecīgā gadījumā arī izsver iesaistītās intereses. Šie nosacījumi ir kumulatīvi, un tādēļ lūgums noteikt pagaidu pasākumus ir jānoraida tad, ja nav izpildīts kāds no šiem nosacījumiem (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2024. gada 11. aprīlis, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
Par “fumus boni juris”
Argumenti
–
Komisijas argumenti
28
Komisija apgalvo, ka nosacījums attiecībā uz fumus boni juris ir izpildīts.
29
Tā uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa nav pareizi interpretējusi un piemērojusi Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos nosacījumus.
30
Attiecībā uz minētajā tiesību normā paredzēto nosacījumu, saskaņā ar kuru personai, kas lūdz piekļuvi dokumentiem, jāpierāda personas datu nodošanas vajadzība konkrētās sabiedrības interesēs, Komisija vispirms norāda, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi sākotnējo piekļuves pieteikumu un atkārtoto piekļuves pieteikumu, pārsūdzētā sprieduma 68. punktā uzskatot, ka no šiem pieteikumiem var secināt, ka pieteikuma iesniedzējiem ir mērķis pārbaudīt sarunu grupas dalībnieku objektivitāti.
31
Pēc tam tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa katrā ziņā ir kļūdaini atzinusi, ka šis mērķis ir konkrēts sabiedrības interešu mērķis Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē.
32
Visbeidzot, tā apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 73. punktā Vispārējā tiesa ir kļūdaini norādījusi, ka pieteikuma iesniedzēji ir pierādījuši attiecīgo datu, proti, sarunu grupas dalībnieku vārdu, uzvārdu un profesionālā vai institucionālā statusa, nodošanas nepieciešamību, lai sasniegtu izvirzīto mērķi.
33
Šajā ziņā Komisija norāda, ka no Tiesas judikatūras, jo īpaši no 2024. gada 21. marta sprieduma Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251) izriet, ka personai, kas lūdz piekļuvi personas datiem, jāpierāda, ka to nodošana ir vispiemērotākais pasākums starp citiem iespējamiem pasākumiem, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, un to Vispārējā tiesa atgādina arī pārsūdzētā sprieduma 60. punktā.
34
Tomēr pārsūdzētā sprieduma 84. punktā Vispārējā tiesa tikai konstatē, ka sarunu grupas dalībnieku vārdu un uzvārdu izpaušana pieteikuma iesniedzējiem ir nepieciešama, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, bet neprecizē, ka tas ir vienīgais iespējamais pasākums.
35
Komisija piebilst, ka katrā ziņā deklarāciju par interešu konflikta neesamību nosūtīšana pieteikuma iesniedzējiem anonimizētā veidā jau ir ļāvusi sasniegt vēlamo mērķi, pat ja šo dokumentu parakstītāju identitāte ir palikusi aizklāta. Būtībā, izmantojot šīs nosūtītās deklarācijas, pieteikuma iesniedzēji esot varējuši pārbaudīt, vai sarunu grupas dalībnieki, kas ir valsts amatpersonas, ir ievērojuši pārredzamības prasības, kas piemērojamas jebkurā procedūrā, kura attiecas uz Savienības publisko iepirkumu. Apgalvojot pretējo, tiktu apšaubīta pati minēto deklarāciju spēkā esamība.
36
Attiecībā uz nosacījumu, kas paredzēts arī Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā, ka pieteikuma saņēmējai iestādei ir jāpārbauda, vai ir pamats uzskatīt, ka personas datu nosūtīšana var apdraudēt datu subjekta likumīgās intereses, un šādā gadījumā tai pārbaudāmā veidā ir jālīdzsvaro dažādās konkurējošās intereses, lai varētu novērtēt pieprasīto datu nodošanas samērību, Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 85. punktā norādot, ka Komisija nav pareizi veikusi nepieciešamo līdzsvarošanu.
37
Tā apgalvo, ka šī analīze, kā Tiesa ir to atzinusi attiecībā uz ierobežojumiem, kas var tikt uzlikti saistībā ar tiesībām, kas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 7. un 8. panta, ietver ar personas datu izpaušanu saistītās iejaukšanās nopietnības novērtēšanu, no vienas puses, un vēlamo konkrēto sabiedrības interešu nozīmīgumu, no otras puses. Komisija jo īpaši atsaucas uz 2022. gada 22. novembra spriedumu Luxembourg Business Registers (C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912).
38
Tomēr tā uzskata, ka sarunu grupas dalībnieku identitātes izpaušana izraisītu īpaši nopietnu iejaukšanos viņu privātajā dzīvē, jo īpaši pakļaujot viņus nevēlamiem ārējiem kontaktiem Covid‑19 vakcīnu ražošanas tematikas sensitīvā rakstura dēļ, un Vispārējā tiesa to esot atzinusi arī pārsūdzētā sprieduma 77. punktā. Šīs personas esot pakļautas arī riskam, ka liela daļa sabiedrības nākotnē tām sistemātiski piedēvēs atbildību par jebkādu iespējamu problēmu rašanos saistībā ar Covid‑19 vakcīnām. Turklāt šādi uzbrukumi strauji īstenotos, izplatot informāciju par šo personu identitāti internetā.
39
Komisija piebilst, ka tāda situācija nopietni kaitētu tās un dalībvalstu iespējām arī turpmāk piesaistīt savus darbiniekus šādu līgumu apspriešanai un noslēgšanai.
40
Turpretī, tā kā šīs grupas dalībnieki iestādes hierarhijā neieņēma augstu stāvokli un sarunu procedūrā viņiem bija tikai tīri tehniski pienākumi, izvirzītais mērķis pārbaudīt viņu objektivitāti ir mazāk svarīgs nekā gadījumā, ja tas attiektos uz personām, kurām šajā procedūrā bija reālas lēmumu pieņemšanas tiesības.
41
Turklāt šis mērķis nevarot pamatot tik nopietnu iejaukšanos minēto personu privātajā dzīvē, kāda rastos viņu identitātes izpaušanas rezultātā.
42
Visbeidzot, minētais mērķis jau lielā mērā esot sasniegts, atklājot anonimizētās deklarācijas par interešu konflikta neesamību.
43
Atsaucoties uz principiem, ko Tiesa noteikusi 2022. gada 22. novembra spriedumā Luxembourg Business Registers (C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 65. un 83. punkts), Komisija piebilst, ka Vispārējai tiesai bija jāņem vērā apstāklis, ka kontrolei pār to, lai amatpersonām, pildot viņu pienākumus, nebūtu interešu konflikta, dalībvalstīs ir jābūt tikai to kompetento iestāžu pārziņā, uz kurām attiecas īpaši pienākumi šajā jomā. Turklāt, lai izpildītu samērīguma prasību, attiecīgajām personām esot vajadzīgas pietiekamas garantijas, lai varētu efektīvi aizsargāt savus personas datus pret ļaunprātīgas izmantošanas riskiem, un šādu garantiju nepieciešamība ir vēl jo svarīgāka gadījumos, kad personas dati ir pieejami plašai sabiedrībai un, iespējams, neierobežotam personu skaitam.
44
Līdz ar to sarunu grupas dalībnieku identitātes izpaušana būtu nesamērīgs viņu privātās dzīves neaizskaramības pārkāpums.
45
Tādēļ Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 85. punktā esot kļūdaini atzinusi, ka Komisija nav pareizi līdzsvarojusi attiecīgās intereses.
–
Pieteikuma iesniedzēju argumenti
46
Pieteikuma iesniedzēji apgalvo, ka nosacījums par fumus boni juris nav izpildīts, jo Komisija saistībā ar pārsūdzētā sprieduma apstrīdēšanu nemin nevienu nopietnu iemeslu.
47
Attiecībā uz Komisijas apgalvoto pierādījumu sagrozīšanu prasītāji, atsaucoties uz 2023. gada 16. februāra spriedumu Komisija/Itālija un Spānija (C‑635/20 P, EU:C:2023:98, 127. punkts) atgādina, ka pierādījumi būtu sagrozīti gadījumā, ja Vispārējā tiesa būtu nepārprotami pārsniegusi saprātīga pierādījumu novērtējuma robežas, un ka nepietiek tikai ar pierādījumu, ka kādu dokumentu var interpretēt citādāk nekā to izdarījusi Vispārējā tiesa. Pēc viņu domām, Komisija nekādā veidā nav pierādījusi, ka šie nosacījumi ir izpildīti, un patiesībā tā vēlas apšaubīt Vispārējās tiesas veikto faktu novērtējumu.
48
Attiecībā uz tiesību kļūdām, ko Vispārējā tiesa it kā pieļāvusi, interpretējot Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu, viņi, pirmkārt, apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pareizi secinājusi, ka izvirzītais mērķis pārbaudīt sarunu grupas dalībnieku objektivitāti ir konkrēts sabiedrības interešu mērķis šīs tiesību normas nozīmē.
49
Šajā ziņā viņi norāda, ka Komisija nevar vienlaikus apgalvot, ka attiecīgais mērķis nav “sabiedrības interesēs”, no vienas puses, un atzīt, ka dalībnieku objektivitātes pārbaude ir “sabiedrības interesēs”, no otras puses. Tāpat Komisijas argumenti esot pretrunīgi, ciktāl tā atsaucas gan uz nepieciešamību neizpaust šo personu vārdus, gan uz to, ka tām sarunās bija tikai tīri tehniska loma. Katrā ziņā sarunu vedēja uzdevums būtībā ir ietekmēt galīgā lēmuma saturu.
50
Pēc tam viņi norāda, ka, pretēji Komisijas apgalvojumiem, to sarunu grupas dalībnieku identitātes izpaušana, kuri parakstīja deklarācijas par interešu konflikta neesamību, ir nepieciešama, lai varētu pārbaudīt viņu objektivitāti, un piebilst, ka daudzu to personu vārdi, kuri “tajā pašā lietā” iejaucās privāti vai publiski, jau ir sabiedrībai zināmi.
51
Visbeidzot, viņi apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi acīmredzamu tiesību kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 85. punktā norādot, ka Komisija nav pareizi veikusi Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto interešu līdzsvarošanu.
52
Šajā ziņā viņi apstrīd Komisijas veikto analīzi, saskaņā ar kuru kaitējums, ko radītu attiecīgo personu identitātes izpaušana, būtu nopietns. Tikai pati iespēja, ka sarunu grupas dalībnieki varētu tikt pakļauti nevēlamiem ārējiem kontaktiem, neapdraudētu viņu fizisko un psiholoģisko integritāti, kā to apgalvo Komisija. Viņi norāda, ka demokrātiskā sabiedrībā ar jebkuru personu, tostarp pildot profesionālos pienākumus, var sazināties bez kāda ierobežojuma.
53
Prasītāji uzskata, ka mērķis pārbaudīt šo personu objektivitāti ir svarīgs, jo sarunu vedēji ietekmē lēmumu pieņemšanas procesu. Viņi vēlreiz uzsver sava pieteikuma ierobežoto raksturu, jo tas skar tikai attiecīgo personu identitāti un profesionālo statusu, un norāda, kā Vispārējā tiesa ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 84. punktā, – saņemot tādu deklarāciju par interešu konflikta neesamību, kurā parakstītāja identitāte ir aizklāta, nav iespējams pārbaudīt parakstītāja objektivitāti.
Vērtējums
54
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru nosacījums par fumus boni juris ir izpildīts, ja vismaz kāds no pamatiem, kurus lietas dalībnieks, kas lūdz noteikt pagaidu pasākumus, ir izvirzījis prasības pēc būtības pamatojumam, pirmšķietami nav acīmredzami nepamatots. Tas tā ir it īpaši gadījumā, ja viens no šiem pamatiem liecina par sarežģītu juridisku jautājumu esamību, kuru risinājums sākotnēji nav skaidrs un attiecībā uz kuriem tātad būtu jāveic padziļināta pārbaude, ko pagaidu noregulējuma tiesnesis nevar veikt, bet kas veicama tiesvedībā, kurā lieta tiek izskatīta pēc būtības, vai ja strīdā starp lietas dalībniekiem atklājas, ka pastāv nozīmīgas juridiskas pretrunas, kuru risinājums nav acīmredzams (Tiesas priekšsēdētāja vietnieces rīkojums, 2019. gada 20. decembris, Puigdemont i Casamajó un Comín i Oliveres/Parlaments, C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149, 52. punkts, kā arī 2020. gada 8. aprīļa rīkojums, Komisija/Polija, C‑791/19 R, EU:C:2020:277, 52. punkts).
55
Otrais Komisijas izvirzītais apelācijas pamats ir balstīts uz Vispārējās tiesas pieļautajām tiesību kļūdām, interpretējot un piemērojot Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kas lika tai izdarīt kļūdainu secinājumu, ka Komisija nevarēja pamatot savu atteikumu piešķirt plašāku piekļuvi deklarācijām par interešu konflikta neesamību, pamatojoties uz Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
56
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Regulas Nr. 1049/2001 mērķis, kā norādīts tās 4. apsvērumā un 1. pantā, ir pēc iespējas pilnīgāk nodrošināt sabiedrības tiesības iepazīties ar iestāžu dokumentiem (spriedumi, 2012. gada 28. jūnijs, Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 111. punkts; 2012. gada 28. jūnijs, Komisija/Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 53. punkts; kā arī 2013. gada 14. novembris, LPN un Somija/Komisija, C‑514/11 P un C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 40. punkts).
57
Princips par pēc iespējas plašāku sabiedrības piekļuvi dokumentiem tomēr ir pakļauts zināmiem ierobežojumiem, pamatojoties uz publiskajām vai privātajām interesēm. Proti, Regulā Nr. 1049/2001, konkrēti – tās 11. apsvērumā un 4. pantā, ir paredzēta izņēmumu sistēma, saskaņā ar kuru iestādes vai struktūras nedrīkst izsniegt dokumentus gadījumos, kad šī izsniegšana aizskar kādas no minētajām interesēm (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 28. jūnijs, Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, 111. punkts; 2012. gada 28. jūnijs, Komisija/Agrofert Holding, C‑477/10 P, EU:C:2012:394, 53. punkts; kā arī 2013. gada 14. novembris, LPN un Somija/Komisija, C‑514/11 P un C‑605/11 P, EU:C:2013:738, 40. punkts).
58
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1049/2001 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu Savienības iestādes var atteikt piekļuvi dokumentam, ja iepazīšanās ar to var kaitēt personu privātās dzīves un neaizskaramības aizsardzībai, jo īpaši saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par personas datu aizsardzību.
59
Tādējādi, ja pieteikums ir vērsts uz piekļuvi personas datiem Regulas 2018/1725 3. panta 1. punkta nozīmē, šīs regulas noteikumi kļūst pilnībā piemērojami (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2015. gada 16. jūlijs, ClientEarth un PAN Europe/EFSA, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, 44. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
60
Šajā gadījumā netiek apstrīdēts, ka pieprasītā informācija, proti, sarunu grupas dalībnieku vārdi un uzvārdi, kas ļautu identificēt personas, kuras piedalījās sarunās par Covid‑19 vakcīnu pirkuma priekšlīgumiem, ir personas dati Regulas 2018/1725 3. panta 1. punkta nozīmē, proti, jebkura informācija, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisku personu.
61
Tādējādi šādus datus trešām personām, pamatojoties uz Regulu Nr. 1049/2001, var nodot vienīgi tad, ja šī nodošana atbilst Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta a) vai b) apakšpunkta nosacījumiem un ir likumīga apstrāde atbilstoši šīs pašas regulas 5. panta prasībām (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2014. gada 2. oktobris, Strack/Komisija, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, 104. punkts).
62
Apelācijas sūdzībā Komisija jo īpaši norāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir pieļāvusi kļūdu, interpretējot un piemērojot nosacījumu, kas paredzēts Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā, ka personas datu pieteikuma saņēmējai iestādei ir jāpārbauda, vai to nodošana ir pamatota ar konkrētu sabiedrības interešu mērķi un vai ir pamats uzskatīt, ka šāda nodošana var apdraudēt attiecīgā datu subjekta likumīgās intereses, un šādā gadījumā atbildīgajam par šo datu apstrādi pārbaudāmā veidā ir jālīdzsvaro dažādās konkurējošās intereses, lai varētu novērtēt pieprasīto datu nodošanas samērību. Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa sava sprieduma 85. punktā ir kļūdaini secinājusi, ka Komisija nav pietiekami ņēmusi vērā šī gadījuma dažādos apstākļus, lai pareizi izvērtētu iesaistītās intereses.
63
Šajā ziņā šķiet, ka šajā lietā skartās intereses ir sarunu grupas dalībnieku intereses, lai viņu identitāte netiktu izpausta, tādējādi aizsargājot viņu privātumu, no vienas puses, un, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 66., 70., 71. un 84. punkta, pieteikuma iesniedzēju ieinteresētība, lai sarunu process par Covid‑19 vakcīnu pirkuma priekšlīgumiem, ko Komisija rīkoja dalībvalstu vārdā, būtu pārredzams un lai Savienības iedzīvotāji varētu pārbaudīt šīs grupas dalībnieku objektivitāti un jo īpaši pārliecināties, ka starp šīm personām un vakcīnu ražotājiem nav bijis nekāds interešu konflikts, no otras puses.
64
Saistībā ar šo dažādo interešu salīdzinošo nozīmību un attiecībā uz sarunu grupas dalībnieku ieinteresētību, lai viņu identitāte netiktu izpausta, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru personas datu nodošana trešām personām ir Hartas 7. un 8. pantā noteikto pamattiesību pārkāpums, neatkarīgi no šīs nodotās informācijas turpmākās izmantošanas (spriedums, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 39. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
65
Lai novērtētu šā pārkāpuma nopietnību, jāņem vērā attiecīgo personas datu raksturs, jo īpaši šo datu iespējamais jutīgums, kā arī datu apstrādes veids un konkrētā kārtība, it īpaši to personu skaits, kurām ir piekļuve šiem datiem, un kārtība, kā tiek organizēta piekļuve tiem. Attiecīgā gadījumā jāņem vērā arī tādu pasākumu esamība, kuru mērķis ir novērst šo datu ļaunprātīgas apstrādes risku (spriedums, 2024. gada 21. marts, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, 106. punkts).
66
Šajā gadījumā personas dati, kuru izpaušana tiek pieprasīta, attiecas uz to Komisijas un dalībvalstu pārstāvju identitāti un profesionālo darbību, kuri piedalījās sarunās par Covid‑19 vakcīnu pirkuma priekšlīgumiem, ko Komisija rīkoja dalībvalstu vārdā.
67
Turklāt, kā arī Vispārējā tiesa norāda pārsūdzētā sprieduma 77. punktā, netiek apstrīdēts tas, ka piekļuves šai informācijai pieteikums ir iesniegts situācijā, ko raksturo Savienības iedzīvotāju daļas izteikta neuzticība Komisijas atbalstītajai vakcinācijas stratēģijai. Šajā 77. punktā Vispārējā tiesa piebilst, ka šādos apstākļos risks, ka pēc sarunu grupas dalībnieku identitātes izpaušanas viņi tiks pakļauti nevēlamiem ārējiem kontaktiem, nav vienīgi hipotētisks. Minētā sprieduma 78. punktā Vispārējā tiesa precizē, ka šo secinājumu neliek apšaubīt apstāklis, ka pieteikuma iesniedzēji nevēlējās iegūt šīs grupas dalībnieku adreses vai informāciju, kas ietilpst Regulas 2018/1725 10. panta piemērošanas jomā attiecībā uz īpašām personas datu kategorijām, jo personas identitātes izpaušana paver iespēju veikt meklējumus par to un tādējādi iegūt šādu informāciju.
68
Turklāt šā temata jutīgumu saistībā ar Covid‑19 vakcinācijas stratēģiju, šķiet, apstiprina arī ļoti lielais šajā tiesvedībā iesaistīto indivīdu skaits, kuri pieder arī pie tās 86000 lūgumraksta iesniedzēju grupas, kuras vārdā un interesēs Komisijai tika iesniegts sākotnējais pieteikums.
69
Līdz ar to šie apstākļi ļauj ar pietiekamu varbūtību uzskatīt, ka to sarunu grupas dalībnieku identitāte, kuri parakstīja deklarācijas par interešu konflikta neesamību, pēc izpaušanas var strauji izplatīties internetā un jo īpaši sociālajos tīklos.
70
Tādā gadījumā šie dati būtu pieejami potenciāli neierobežotam cilvēku skaitam, tāpēc personas, kas vēlas iegūt šo informāciju tādu iemeslu dēļ, kuri nav saistīti ar tiem, kas pamato šādu izpaušanu, varēs tai brīvi piekļūt (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 42. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
71
Turklāt varbūtējo ietekmi uz attiecīgajiem datu subjektiem, kas rastos tādēļ, ka viņu personas datus varēs izmantot ļaunprātīgi, saasina tas apstāklis, ka, tiklīdz šie dati būs darīti pieejami ikvienam sabiedrības loceklim, tos varēs ne tikai brīvi iegūt, bet arī saglabāt un izplatīt, un ka šādas turpmākās apstrādes gadījumā minētajiem datu subjektiem kļūs grūtāk vai pat neiespējami efektīvi aizstāvēt sevi pret ļaunprātīgām darbībām (šajā ziņā skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 43. punkts).
72
Šāds risks ir vēl jo lielāks tādēļ, ka šajā gadījumā aplūkotie dati skar tikai ļoti ierobežotu fizisko personu skaitu.
73
Līdz ar to šķiet, ka prima facie nav izslēgts, ka Tiesa saistībā ar tai iesniegto apelācijas sūdzību var atzīt minēto personu identitātes izpaušanu par nopietnu Hartas 7. un 8. pantā noteikto tiesību pārkāpumu.
74
Attiecībā uz to, cik nozīmīgs ir pieteikuma iesniedzēju izvirzītais mērķis nodrošināt Komisijas vadītā sarunu procesa pārredzamību, lai Savienības iedzīvotāji varētu pārliecināties par sarunu grupas dalībnieku objektivitāti attiecībā pret vakcīnu ražotājiem, jāatgādina, ka pārredzamība demokrātiskā sabiedrībā ļauj nostiprināt Savienības iestāžu leģitimitāti, efektivitāti un atbildību pret Savienības iedzīvotājiem (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 22. janvāris, PTC Therapeutics International/EMA, C‑175/18 P, EU:C:2020:30, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
75
Tāpēc, kā Vispārējā tiesa precizējusi pārsūdzētā sprieduma 71. punktā, procesa pārredzamība, ko Komisija ievēro sarunās ar Covid‑19 vakcīnu ražotājiem un slēdzot vakcīnu pirkuma priekšlīgumus, var veicināt Savienības iedzīvotāju uzticēšanos šīs iestādes atbalstītajai vakcinācijas stratēģijai un līdz ar to jo īpaši vēršanos pret nepatiesas informācijas izplatīšanu attiecībā uz nosacījumiem, kas saistīti ar sarunām un minēto līgumu noslēgšanu.
76
Tomēr nav apstrīdams, kā to atzīmē arī Komisija, ka par sarunu grupā iesaistīto Komisijas un dalībvalstu amatpersonu atbilstību ētikas prasībām galvenokārt ir atbildīgas kompetentās publiskās iestādes (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2022. gada 22. novembris, Luxembourg Business Registers, C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912, 83. punkts).
77
Turklāt un galvenokārt, no Tiesas judikatūras izriet, ka līdzsvarošanai, kas iestādei jāveic pirms informācijas par fizisku personu izpaušanas, starp Savienības interesēm nodrošināt savu darbību pārskatāmību un Hartas 7. un 8. pantā noteikto tiesību pārkāpšanu, nevar tikt piešķirta automātiska prioritāte pār pārredzamības mērķi attiecībā uz tiesībām uz personas datu aizsardzību (šajā ziņā skat. spriedumu, 2010. gada 9. novembris, Volker und Markus Schecke un Eifert, C‑92/09 un C‑93/09, EU:C:2010:662, 85. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
78
Ņemot vērā iepriekš minēto, prima facie nevar izslēgt, ka Tiesa, analizējot tai iesniegto apelācijas sūdzību, var atzīt, ka, veicot izvērtējumu par iesaistītajām konkurējošajām interesēm saskaņā ar Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu, sarunu grupas dalībnieku interese neizpaust viņu identitāti ir prioritāra pār pieteikuma iesniedzēju izvirzīto mērķi nodrošināt šo dalībnieku objektivitātes pārbaudi.
79
Līdz ar to, lai gan šīs tiesvedības ietvaros nav nepieciešams lemt par Komisijas apelācijas sūdzības otro pamatu saistībā ar to, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi piemērojusi Regulas 2018/1725 9. panta 1. punkta b) apakšpunktu, kas ietilpst vienīgi lietas izskatīšanas tiesas kompetencē, jākonstatē, ka pirmšķietami tas nav acīmredzami nepamatots.
80
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, jāsecina, ka nosacījums par fumus boni juris šajā lietā ir izpildīts.
Par steidzamību
Argumenti
81
Komisija apgalvo, ka steidzamības nosacījums ir izpildīts, ņemot vērā būtisko un neatgriezenisko kaitējumu, kas rastos sarunu grupas dalībniekiem, ja viņu identitāte tiktu izpausta pirms Tiesas nolēmuma, izskatot lietu pēc būtības.
82
Tā atgādina, atsaucoties uz Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2024. gada 11. aprīļa rīkojuma Vivendi/Komisija (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318) 81. punktu, ka Hartas 7. un 8. pantā nostiprināto pamattiesību pārkāpums ir jāvērtē visu attiecīgo apstākļu kontekstā, lai noteiktu, vai ar šo pārkāpumu nodarītā kaitējuma apmērs un raksturs pamato tā atzīšanu par būtisku un neatgriezenisku.
83
Komisija apgalvo, ka šajā lietā, ja tās prasība apturēt pārsūdzētā sprieduma izpildi netiks apmierināta, tai, izpildot šo spriedumu, būs jāizpauž to sarunu grupas dalībnieku identitāte, kuri parakstīja deklarācijas par interešu konflikta neesamību.
84
Attiecībā uz reālo kaitējumu, kas var rasties šīm personām, Komisija apgalvo, ka viņi, visticamāk, saskarsies ar nevēlamiem ārējiem kontaktiem, tostarp attiecīgā gadījumā ar uzbrukumiem viņu fiziskajai integritātei, kā arī ar vajāšanas darbībām. Ņemot vērā šī temata ārkārtējo sensitīvumu saistībā ar Covid‑19 vakcīnām un spēcīgo pretreakciju, ko šīs vakcīnas ir spējušas izraisīt daudzu cilvēku vidū, sarunu grupas locekļu identitātes izpaušana var “pakļaut viņus reāliem agresijas draudiem”, reaģējot uz jebkuru lēmumu, ko par šo tematu pieņem Eiropas vai valsts iestādes, kā arī iespējamo Covid‑19 vakcīnu blakņu gadījumā.
85
Komisija piebilst, ka šādam kaitējumam, visticamāk, būs tieša ietekme uz pašu Komisiju, jo tā ir atbildīga par sarunu procedūras vadīšanu un Covid‑19 vakcīnu pirkuma priekšlīgumu noslēgšanu, tāpēc tai ir pienākums nepieļaut, ka sarunu grupas dalībniekiem tiek nodarīts kaitējums dienesta pienākumu izpildes rezultātā.
86
Turklāt Komisija uzskata, ka šāds kaitējums ir jāuzskata par būtisku ne tikai tāpēc, ka tas attiecas uz iespējamu uzbrukumu attiecīgo personu fiziskajai integritātei un garīgajai veselībai, bet arī, ņemot vērā principus, kas izriet no 2022. gada 22. novembra sprieduma Luxembourg Business Registers (C‑37/20 un C‑601/20, EU:C:2022:912), jo personas datu pieejamība plašai sabiedrībai nozīmē, ka tiem varēs piekļūt potenciāli neierobežots cilvēku skaits, un ir iespējams, ka viņi tos izmantos nolūkiem, kas nav saistīti ar to publiskošanas mērķi.
87
Turklāt Komisija, atsaucoties uz Tiesas priekšsēdētāja vietnieka 2024. gada 11. aprīļa rīkojumu Vivendi/Komisija (C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318), apgalvo, ka šis kaitējums būs neatgriezenisks.
88
Visbeidzot, minētais kaitējums, visticamāk, radīsies vēl ātrāk, jo izpaustā informācija būs strauji jāizplata internetā un sociālajos tīklos.
89
Savukārt pieteikuma iesniedzēji apgalvo, ka nosacījums par steidzamību nav izpildīts.
90
Viņi atsaucas uz Eiropas Parlamenta 2023. gada 12. jūlija rezolūciju “Covid‑19 pandēmija: gūtās atziņas un ieteikumi nākotnei”, kurā ieteikts publiskot Covid‑19 vakcīnu iegādes līgumu sarunu dalībnieku deklarācijas par interešu konflikta neesamību.
91
Viņi norāda, ka dalībai tiesas sēdē, izskatot lietu, kurā tika pieņemts pārsūdzētais spriedums, Komisija izraudzījās vairākus pārstāvjus, kuru identitāte tādējādi varēja kļūt zināma.
92
Pakārtoti tie secina, ka pieteikums par pagaidu noregulējumu ir jānoraida tikai attiecībā uz piekļuves pieteikumu, ko iesniedzis F. Courtois, kurš apņemas garantēt no Komisijas saņemtās informācijas konfidencialitāti.
Vērtējums
93
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pagaidu noregulējuma tiesvedības mērķis ir nodrošināt topošā galīgā nolēmuma pilnīgu iedarbību, lai izvairītos no nepilnībām Tiesas nodrošinātajā tiesību aizsardzībā. Tieši lai sasniegtu šo mērķi, steidzamība ir jāizvērtē attiecībā pret nepieciešamību pieņemt pagaidu nolēmumu, lai izvairītos no tā, ka lietas dalībniekam, kurš lūdz pagaidu noregulējumu, tiek nodarīts būtisks un neatgriezenisks kaitējums. Šim lietas dalībniekam ir pienākums sniegt pierādījumus, ka tas nevarēs sagaidīt tās tiesvedības iznākumu, kurā lieta tiek skatīta pēc būtības, neciešot šādu kaitējumu. Lai pierādītu, ka šāds būtisks un neatgriezenisks kaitējums pastāv, nav jāpieprasa, lai kaitējuma rašanās būtu konstatēta ar absolūtu pārliecību. Ir pietiekami, ja tā ir paredzama ar pietiekamu iespējamību (rīkojums, 2018. gada 17. decembris, Komisija/Polija, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
94
Turklāt pagaidu noregulējuma tiesnesim – vienīgi izvērtējot steidzamības esamību un neieņemot nekādu nostāju par to iebildumu pamatotību, kurus pagaidu noregulējuma pieteicējs ir izvirzījis pēc būtības, – ir jāpieļauj, ka šie iebildumi varētu tikt pieņemti. Proti, būtisks un neatgriezenisks kaitējums, kura iespējamā rašanās ir jāpierāda, ir tāds, kas attiecīgā gadījumā rastos, ja lūgto pagaidu pasākumu noteikšanas atteikuma gadījumā prasība pēc būtības vēlāk tiktu apmierināta (rīkojums, 2018. gada 17. decembris, Komisija/Polija, C‑619/18 R, EU:C:2018:1021, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
95
Šajā gadījumā vispirms jānorāda, ka kaitējums, uz kuru Komisija norāda saistībā ar tiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību, izrietēs tieši no tās darbības, kuru, kā apgalvo Komisija, tā būs spiesta veikt attiecībā uz sarunu grupas dalībniekiem, lai izpildītu pārsūdzēto spriedumu (pēc analoģijas skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2024. gada 11. aprīlis, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 74. punkts).
96
No minētā izriet, ka ar savu pieteikumu par pagaidu noregulējumu Komisija vēlas rīkoties nevis to trešo personu vietā, kuras patstāvīgi skartu apstrīdētā lēmuma sekas, bet gan pati par sevi, lai aizsargātu pati savas intereses, izvairoties pašai radīt būtisku un neatgriezenisku kaitējumu šīm personām, par ko to turklāt varētu saukt pie atbildības, ja šis kaitējums minētajām personām tiktu nodarīts to saiknes ar Komisiju dēļ, bet minētās personas pašas nevarētu saņemt pagaidu aizsardzību pret šā kaitējuma rašanos (pēc analoģijas skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2024. gada 11. aprīlis, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 75. punkts).
97
Šādos apstākļos Komisija var atsaukties uz minēto kaitējumu, lai pierādītu, ka ir izpildīts nosacījums par steidzamību (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2024. gada 11. aprīlis, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 76. punkts).
98
Attiecībā uz jautājumu par to, vai pārsūdzētā sprieduma tūlītēja izpilde var radīt būtisku un neatgriezenisku kaitējumu šā rīkojuma 93. un 94. punktā minētās judikatūras nozīmē, vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar LESD 266. pantu Komisijai ir jāveic nepieciešamie pasākumi, lai izpildītu pārsūdzēto spriedumu. Šajā gadījumā šķiet, ka minētajai iestādei ir pienākums, ko tā arī norāda, izpaust pieteikuma iesniedzējiem to personu identitāti, kuras parakstījušas deklarācijas par interešu konflikta neesamību un ir bijušas sarunu grupas dalībnieki.
99
Pēc tam, attiecībā uz kaitējumu, ko var radīt šāda izpaušana, no Tiesas judikatūras izriet, ka noteiktu pamattiesību, piemēram, Hartas 7. pantā paredzēto tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību, pārkāpums jāvērtē, ņemot vērā visus attiecīgos apstākļus, lai noteiktu, vai pārkāpuma radītā kaitējuma apmērs un raksturs ļauj atzīt minēto pārkāpumu par būtisku un neatgriezenisku (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2024. gada 11. aprīlis, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 81. punkts un tajā minētā judikatūra).
100
Šajā ziņā, kā konstatēts šā rīkojuma 73. punktā, to sarunu grupas dalībnieku identitātes izpaušana, kuri parakstīja deklarācijas par interešu konflikta neesamību, ar zināmu varbūtību, kas ir pietiekama pagaidu noregulējuma nolūkos, var būtiski pārkāpt attiecīgo personu tiesības, kas noteiktas Hartas 7. un 8. pantā.
101
Jāpiebilst, ka konkrētu un precīzu garantiju trūkuma dēļ nevar uzskatīt, ka no minētā kaitējuma var droši izvairīties, nododot šos datus tikai vienai personai, kā to savā atbildes rakstā pakārtoti ir lūguši pieteikuma iesniedzēji.
102
Turklāt morālo kaitējumu, kas izriet no šāda tiesību uz privāto dzīvi aizskāruma, nevar pilnībā dzēst ar finansiālu kompensāciju vai likvidēt a posteriori, atceļot pārsūdzēto spriedumu, tāpēc tas ir jāuzskata par neatgriezenisku (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojumu, 2024. gada 11. aprīlis, Vivendi/Komisija, C‑90/24 P(R), EU:C:2024:318, 91. punkts).
103
Visbeidzot, šāds kaitējums jau a priori būtu neatgriezenisks, jo, ņemot vērā ar Covid‑19 vakcīnām saistīto jautājumu jutīgumu, attiecīgie dati pēc to izpaušanas varētu tikt strauji izplatīti internetā, tāpēc, pat ja pārsūdzētais spriedums tiktu atcelts, to izdzēšana pēc tam būs praktiski neiespējama.
104
Katrā ziņā, ja šis prasījums par pagaidu noregulējumu netiks apmierināts, Tiesā iesniegtā apelācijas sūdzība zaudēs lielāko daļu nozīmības attiecībā uz jautājumu par to, vai Vispārējā tiesa ar pārsūdzēto spriedumu ir nepamatoti atcēlusi Komisijas atteikumu izpaust sarunu grupas dalībnieku identitāti. Pat ja Tiesa nolems, ka tā ir, šie dati jau būs neatgriezeniski izpausti.
105
No tā izriet, ka steidzamības nosacījums šajā lietā ir izpildīts.
Par interešu izsvēršanu
Argumenti
106
Komisija apgalvo, ka, līdzsvarojot intereses, priekšroka jādod apstrīdētā lēmuma seku īslaicīgai saglabāšanai attiecībā uz Komisijas atteikumu izpaust to sarunu grupas dalībnieku identitāti, kuri ir apliecinājuši interešu konflikta neesamību.
107
Tā norāda, ka pieteikuma iesniedzēji nav apšaubījuši šo deklarāciju spēkā esamību un ka vienas šādas deklarācijas nodošana anonimizētā veidā jau ir ļāvusi pārbaudīt parakstītāju objektivitāti.
108
Komisija piebilst, ka minēto deklarāciju parakstītāju objektivitāti ir apstiprinājusi Eiropas Revīzijas palāta savā īpašajā ziņojumā 29/2022 “[Eiropas Savienība] un Covid‑19 vakcīnu iepirkums”. Visbeidzot, arī Parlamenta īpašā komisija Covid‑19 pandēmijas jautājumos esot nonākusi pie tādiem pašiem secinājumiem.
109
Savukārt pieteikuma iesniedzēji apgalvo, ka interešu līdzsvarošanā priekšroka jādod pārsūdzētā sprieduma tūlītējai izpildei, proti, ir jāatceļ Komisijas atteikums izpaust to sarunu grupas dalībnieku identitāti, kuri apliecināja interešu konflikta neesamību.
110
Viņi uzskata, ka viņiem nosūtītais anonimizētais apliecinājums ir tikai vienkāršs dokumenta veidlapas paraugs, kas neļauj pārbaudīt parakstītāja objektivitāti.
111
Viņi piebilst, ka Komisija nav iesniegusi Revīzijas palātas ziņojumu, uz kuru tā atsaucas, un pat ne izvilkumus no šī dokumenta. Turklāt viņi apgalvo, ka 2023. gada 12. jūlija rezolūcijā par Covid‑19 pandēmiju “Gūtās atziņas un ieteikumi nākotnei” [2022/2076(INI)] Parlaments pauž nožēlu par “pārredzamības trūkumu”, piešķirot tiesības slēgt Covid‑19 vakcīnu pirkuma priekšlīgumus, un uzstāj, ka ir jāļauj pārbaudīt sarunu vedēju objektivitāti saistībā ar šiem līgumiem.
Vērtējums
112
Ņemot vērā, ka lielākajā daļā pagaidu noregulējuma tiesvedību gan lūguma par izpildes apturēšanu apmierināšana, gan atteikums noteikt šādu apturēšanu zināmā mērā var radīt noteiktas galīgas sekas, pagaidu noregulējuma tiesnesim, kuram ir iesniegts pieteikums par apturēšanu, jāizsver ar katru no iespējamajiem risinājumiem saistītie riski. Konkrēti, šis uzdevums jo īpaši ietver pārbaudi par to, vai tā lietas dalībnieka intereses, kurš lūdz noteikt pagaidu pasākumus, lai panāktu apstrīdētā akta izpildes apturēšanu, ir svarīgākas par interesēm šo aktu nekavējoties piemērot. Šajā pārbaudē ir lietderīgi noteikt, vai lietas izskatīšanas tiesneša iespējamā šī akta atcelšana ļautu mainīt situāciju, ko radītu tā tūlītēja izpilde, un otrādi – cik lielā mērā šāda apturēšana varētu aizkavēt apstrīdētā akta mērķu sasniegšanu gadījumā, ja apelācija pēc būtības tiktu noraidīta (Tiesas priekšsēdētāja vietnieka rīkojums, 2024. gada 6. septembris, Aylo Freesites/Komisija, C‑511/24 P(R), EU:C:2024:719, 18. punkts).
113
Šajā gadījumā, kā konstatēts šā rīkojuma 103. punktā, atteikums apturēt pārsūdzētā sprieduma izpildi, ko pieprasa Komisija, neļautu mainīt situāciju attiecībā uz personām, kuru identitāti Komisija tādējādi izpaustu gadījumā, ja Tiesa šo spriedumu atceltu, izskatot lietu pēc būtības. Pēc datu nodošanas nebūtu nekādu garantiju, ka tie netiks izplatīti internetā. Šādos apstākļos izrietošā iejaukšanās attiecīgo personu privātajā dzīvē būtu neatgriezeniska.
114
Turklāt nav pierādīts un pat netiek apgalvots, ka pārsūdzētā sprieduma izpildes apturēšana, ko pieprasa Komisija, ļautu pilnībā novērst minētā sprieduma sekas gadījumā, ja Tiesa noraidītu pret to iesniegto apelācijas sūdzību.
115
Līdz ar to šajā lietā interešu līdzsvarošana sliecas par labu Komisijas pieprasītajai pārsūdzētā sprieduma izpildes apturēšanai.
116
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, Komisijas lūgums apturēt pārsūdzētā sprieduma rezolutīvās daļas 2. punkta izpildi attiecībā uz atteikuma piešķirt paplašinātu piekļuvi deklarācijām par interešu konflikta neesamību atcelšanu jāapmierina, līdz tiek pasludināts spriedums, ar kuru tiek izbeigta apelācijas tiesvedība lietā C‑632/24 P.
Par tiesāšanās izdevumiem
117
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 137. pantu, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz tā 184. panta 1. punktu, lēmumu par tiesāšanās izdevumiem ietver spriedumā vai rīkojumā par tiesvedības izbeigšanu.
Ar šādu pamatojumu Tiesas priekšsēdētāja vietnieks izdod rīkojumu:
1)
Apturēt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2024. gada 17. jūlija sprieduma Courtois u.c./Komisija (T‑761/21, EU:T:2024:477) rezolutīvās daļas 2. punkta izpildi, ciktāl ar to tiek atcelts Komisijas 2022. gada 28. februāra Lēmums C(2022) 1359 final, kas pieņemts saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (2001. gada 30. maijs) par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem 4. pantu, ar ko Fabien Courtois un citām fiziskām personām, kuru vārdi ir norādīti pielikumā, tiek piešķirta daļēja piekļuve noteiktiem dokumentiem par šīs iestādes veikto vakcīnu iegādi saistībā ar Covid‑19 pandēmiju, kā arī šī lēmuma franču valodas versijai, kas viņiem tika paziņota 2022. gada 31. martā, attiecībā uz Eiropas Komisijas atteikumu piešķirt plašāku piekļuvi deklarācijām par interešu konflikta neesamību, ko parakstījuši Covid‑19 vakcīnu iegādes sarunu grupas dalībnieki, pamatojoties uz minētās regulas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu, līdz tiek pasludināts spriedums, ar kuru tiek izbeigta apelācijas tiesvedība lietā C‑632/24 P.
2)
Lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu atlikt.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.
(
1
)	Pārējo dalībnieku saraksts ir pievienots vienīgi lietas dalībniekiem paziņotajā redakcijā.