Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 6. novembrī iesniedza Rechtbank Amsterdam (Nīderlande) – Openbaar Ministerie/Daniel Adam Popławski
(lieta C-579/15)
Tiesvedības valoda – holandiešu
Iesniedzējtiesa
Rechtbank Amsterdam
Pamatlietas puses
Prasītāja: Openbaar Ministerie
Atbildētājs: Daniel Adam Popławski
Prejudiciālie jautājumi
Vai dalībvalsts drīkst transponēt Pamatlēmuma 2002/584/TI 1 4. panta 6. punktu savā tiesību sistēmā tādējādi, ka:
tās izpildes tiesu iestādei neapšaubāmi ir pienākums atteikt izdot sprieduma izpildei izpildes dalībvalsts pilsoni vai personu, kurai tur ir dzīvesvieta,
šis atteikums ipso iure pamato gatavību uzņemties šim pilsonim vai šim iedzīvotājam piespriestā brīvības atņemšanas soda izpildi,
bet lēmums par soda izpildes uzņemšanos tiek pieņemts tikai pēc atteikuma izdot personu sprieduma izpildei, un pozitīvs lēmums ir atkarīgs no 1) pamatojuma spēkā esošā konvencijā starp izsniegšanas dalībvalsti un izpildes dalībvalsti, 2) nosacījumiem, kas noteikti šajā konvencijā, un 3) izsniegšanas dalībvalsts līdzdalības, piemēram, attiecīga lūguma iesniegšanas,
kā rezultātā rodas risks, ka izpildes dalībvalsts pēc atteikuma izdot personu sprieduma izpildei nevar uzņemties soda izpildi, turklāt šis risks neietekmē pienākumu atteikt izdošanu sprieduma izpildei?
Ja uz pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde,
a)    vai valsts tiesa var tieši piemērot Pamatlēmuma 2002/584/TI normas, kaut arī saskaņā ar 36. protokola par pārejas noteikumiem 9. pantu šis Pamatlēmums pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā paliek spēkā tikmēr, kamēr tas netiek atcelts, anulēts vai grozīts?
b)    Ja tas tiek apstiprināts, vai Pamatlēmuma 2002/584/TI 4. panta 6. punkts ir pietiekami precīzs un obligāts, lai to varētu piemērot valsts tiesa?
Ja uz pirmo jautājumu un uz otrā jautājuma b) apakšjautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai dalībvalsts, kuras valsts tiesību aktos, lai varētu uzņemties ārvalstī piespriesta brīvības atņemšanas soda izpildi, tiek prasīts pamatojums atbilstīgā konvencijā, drīkst transponēt savā tiesību sistēmā Pamatlēmuma 2002/584/TI 4. panta 6. punktu tādējādi, ka jau Pamatlēmuma 2002/584/TI 4. panta 6. punktā tiek sniegts prasītais konvencijā esošais pamatojums, lai novērstu nesodāmības risku, kas saistīts ar valsts prasību pēc konvencijā esošā pamatojuma (skat. pirmo jautājumu)?
Ja uz pirmo jautājumu un uz otrā jautājuma b) apakšjautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, vai Pamatlēmuma 2002/584/TI 4. panta 6. punktu dalībvalsts drīkst transponēt savā tiesību sistēmā tādējādi, ka, lai varētu atteikt izdot sprieduma izpildei personu ar dzīvesvietu izpildes dalībvalstī un citas dalībvalsts pilsonību, tā paredz nosacījumu, ka izpildes dalībvalstij ir jurisdikcija pār Eiropas apcietinājuma orderī minētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem un ka izpildes dalībvalstī nav reālu šķēršļu tās iedzīvotāja (iespējamai) kriminālvajāšanai par šiem noziedzīgajiem nodarījumiem (piemēram, nav izsniegšanas dalībvalsts atteikuma nodot krimināllietas materiālus izpildes dalībvalstij), bet šādu nosacījumu tā neparedz atteikumam izdot sprieduma izpildei izpildes dalībvalsts pilsoni?
____________
1      Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 1. lpp.)