62004CC0353_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šīs prejudiciālā nolēmuma tiesvedības pamatā ir strīds par eksporta kompensācijām sakarā ar divu saldētu cāļu partiju nosūtīšanu. No šiem eksporta sūtījumiem attiecīgās dalībvalsts muitas iestādes paņēma paraugu un rezerves paraugu, kuru pārbaudē tika konstatēti lauzti, izspiedušies kauli.
2. Bundesfinanzhof
[Federālā Finanšu tiesa] (Vācija) jautā Tiesai, vai standarti attiecībā uz šāda veida produktu tirdzniecību Kopienā ir jāpiemēro, lai noteiktu, vai strīdīgajai cāļu gaļai bija pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte un līdz ar to vai attiecībā uz to varēja piešķirt tiesības uz eksporta kompensāciju.
3. Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, iesniedzējtiesa arī vēlas zināt, kādas sekas ir tam, ka divos ņemtajos paraugos vai tikai vienā no tiem ir konstatēti neatbilstoši produkti, kaut arī šo paraugu skaits neļauj pārbaudīt, vai ir pārsniegtas pielaides robežas, kas piemērojamas attiecībā uz šo produktu tirdzniecību Kopienā.
I – Atbilstošās tiesību normas
A – Noteikumi attiecībā uz eksporta kompensāciju piešķiršanu
4. Eksporta kompensāciju mērķis ir segt starpību starp attiecīgā produkta pasaules tirgus cenu un šī produkta augstāku cenu Kopienā. Tās tiek finansētas no Kopienas budžeta, precīzāk – no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF).
5. Eksporta kompensāciju sistēma pamata prāvas faktu rašanās laikā bija definēta Komisijas Regulā (EEK) Nr. 3665/87 (2) . Šīs regulas II sadaļas “Eksports uz trešām valstīm” I nodaļā “Tiesības uz kompensāciju” ir ietverti noteikumi, kas pamato tiesības uz kompensāciju. Šīs regulas 13. pantā, kas ietilpst minētajā I nodaļā, ir noteikts:
“Kompensāciju nepiešķir tad, ja produktiem nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, un tad, ja šie produkti paredzēti lietošanai pārtikā, taču to izmantošana šim nolūkam ir izslēgta vai ievērojami samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.”
6. Pēc tam, kad bija notikuši pamata lietas fakti, Regulu Nr. 3665/87 atcēla un aizstāja ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 800/1999 (3) . Pēdējās regulas 21. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Kompensāciju nepiešķir produktiem, kam nav pienācīgi laba[s] tirdzniecības kvalitāte[s] tajā datumā, kad pieņem eksporta deklarāciju.
Produktus uzskata par atbilstošiem pirmajā daļā noteiktajām prasībām, ja tos var tirgot Kopienas teritorijā parastos apstākļos ar aprakstu, kas norādīts kompensācijas pieteikumā, kā arī, ja šādi produkti ir paredzēti lietošanai pārtikā un to izmantošanas iespēja tādam nolūkam nav izslēgta vai ievērojami samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.
Produktu atbilstību prasībām, kas noteiktas pirmajā daļā, pārbauda saskaņā ar standartiem vai praksi, kas ir spēkā Kopienā.
[..]”
7. Savā 2005. gada 26. maija spriedumā lietā SEPA (4) Tiesa atzina, ka minētais 21. pants, ciktāl tas paredz, ka produkti atbilst pienācīgi labai tirdzniecības kvalitātei tad, “ja tos var tirgot Kopienas teritorijā parastos apstākļos”, negroza Regulas Nr. 3665/87 13. panta radīto juridisko situāciju, bet apstiprina to (5) .
B – Mājputnu gaļas tirdzniecībā Kopienā piemērojamie standarti
8. Padomes Regula (EEK) Nr. 1906/90 (6) paredz vispārīgos noteikumus, kas piemērojami mājputnu gaļas tirdzniecībā Kopienā. Ar jēdzienu “mājputnu gaļa” šīs regulas izpratnē ir jāsaprot mājputnu gaļa, kas derīga cilvēku patēriņam (7) .
9. Minētā regula cita starpā paredz, ka mājputnu gaļu klasificē A šķirā [kategorijā] vai B šķirā [kategorijā] atbilstoši liemeņu vai izcirtņu uzbūvei un izskatam.
10. Tāpat minētās regulas 1. panta 3. punkta pirmajā ievilkumā ir noteikts, ka tā neattiecas uz mājputnu gaļu, kas tiek eksportēta no Kopienas.
11. Regulas Nr. 1906/90 sīki izstrādātie piemērošanas noteikumi ir paredzēti Komisijas Regulā (EEK) Nr. 1538/91 (8) .
12. Saskaņā ar minētās regulas 6. pantu putnu liemeņiem un izcirtņiem, lai tie ietilptu A vai B kategorijā, ir jāatbilst vairākām minimālajām kvalitātes prasībām. Tas nozīmē, ka tiem ir jābūt: nebojātiem, ņemot vērā veidu, kādā tos piedāvā; tīriem, bez redzamiem svešķermeņiem, netīrumiem vai asinīm; bez neraksturīgas smakas, bez redzamiem asins traipiem, izņemot nelielus un neuzkrītošus, kā arī bez lieliem sasitumiem. Tāpat tiem ir jābūt arī bez lauztiem kauliem, kas izspiedušies (9) .
13. Tomēr, ja mājputnu gaļa tiek pārdota partijā, tas ir, kopā ar tāda paša veida un sugas mājputnu gaļu, kas nāk no vienas un tās pašas kautuves vai izciršanas uzņēmuma (10), uz 6. pantā izklāstītajiem nosacījumiem attiecas pielaides robežas. Pēdējās ir izklāstītas Regulas Nr. 1538/91 7. pantā, kurā ir noteikts:
“1. Lēmumus par neatbilstību 1., 2. un 6. pantam var pieņemt tikai attiecībā uz visu partiju, kas pārbaudīta saskaņā ar šī panta noteikumiem.
[..]
3. Kautuvēs, izciršanas uzņēmumos, vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības noliktavās vai, attiecībā uz importu no trešajām valstīm, muitošanas laikā no katras pārbaudāmās partijas izlases veidā paņem paraugu, kurā ir šāds 1. pantā definēto atsevišķo produktu skaits:
[..].”
14. Tabulā, kas ietverta šī paša panta 3. punktā, ir norādīts, kādam atkarībā no partijas lieluma ir jābūt parauga lielumam. Tā, gadījumos, kad partijas lielums ir no 100 līdz 500 vienībām, kā paraugs ir jāpaņem 30 vienības, ja partijas lielums ir no 501 līdz 3200 vienībām, parauga lielums ir 50 un ja partijā ir vairāk par 3200 vienībām, parauga lielums ir 80.
15. Šī tabula arī paredz neatbilstošo vienību pieļaujamo skaitu, ņemot vērā parauga lielumu. Ja partijas lielums ir no 100 līdz 500 vienībām, tad attiecībā uz 30 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, kopējais pieļaujamais neatbilstošo vienību skaits ir 5, tostarp 2 tādas vienības, kas neatbilst Regulas Nr. 1538/91 6. panta 1. punktā izklāstītajām prasībām. Ja partijas lielums ir no 501 līdz 3200 vienībām, tad attiecībā uz 50 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, kopējais pieļaujamais neatbilstošo vienību skaits ir 7, tostarp 3 tādas vienības, kas neatbilst minētā 6. panta prasībām. Ja partijas lielums ir vairāk par 3200 vienībām, tad attiecībā uz 80 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, kopējais pieļaujamais neatbilstošo vienību skaits ir 10, tostarp 4 tādas vienības, kas neatbilst minētā 6. panta prasībām.
16. Saskaņā ar šīs pašas regulas 7. panta 5. punktu minētās pielaides robežas tiek divkāršotas, ja gaļas partija ietilpst B kategorijā.
17. Minētās regulas 7. panta 6. punktā ir noteikts, ka, ja pārbaudīto partiju uzskata par neatbilstošu prasībām, uzraudzības aģentūra aizliedz tās pārdošanu vai, ja partija ir no trešās valsts, tās importu, kamēr nav pierādījuma, ka tā ir sagatavota atbilstoši 1. un 6. pantam.
C – Pārbaudes noteikumi
18. Iesniedzējtiesa atsaucas uz Padomes Regulu (EEK) Nr. 2913/92 (11), kas reglamentē visu tirdzniecību starp Kopienas dalībvalstīm, no vienas puses, un trešām valstīm, no otras puses. Muitas kodekss tādējādi ir piemērojams eksportam no Kopienas uz trešām valstīm.
19. Muitas kodeksa 70. un 71. pants paredz juridisku pieņēmumu, saskaņā ar kuru tādas pārbaudes rezultātus, kas veikta tikai attiecībā uz daļu no precēm, attiecina uz visām precēm. Šie panti ir formulēti šādi:
“70. pants
1. Ja pārbauda tikai daļu no deklarācijā iekļautajām precēm, tad daļējās pārbaudes rezultātus attiecina uz visām deklarācijā iekļautajām precēm.
Deklarētājs tomēr var pieprasīt preču tālāku pārbaudi, ja uzskata, ka daļējās pārbaudes rezultāti neattiecas uz pārējo deklarēto preču daļu.
2. Ja aizpildītā deklarācijas veidlapa aptver divu vai vairāku veidu preces, tad 1. punkta vajadzībām dati par katru preci uzskatāmi par atsevišķu deklarāciju.
71. pants
1. Deklarācijas pārbaudes rezultātus izmanto, piemērojot tās muitas procedūras noteikumus, kurā preces ir nodotas.
2. Ja deklarāciju nepārbauda, tad 1. punktā minētos noteikumus piemēro, pamatojoties uz deklarācijā sniegtajiem datiem.”
20. Kopienu tiesības paredz īpašus noteikumus arī attiecībā uz uzraudzību, ko eksporta laikā veic lauksaimniecības produktiem, par kuriem tiek piešķirtas eksporta kompensācijas. Šādi vispārīgie noteikumi ir paredzēti Padomes Regulā (EEK) Nr. 386/90 (12) . Šī regula nosaka, ka dalībvalstis veic preču fiziskas pārbaudes laikā, kad ir pabeigtas izvedmuitas formalitātes un pirms ir dota atļauja attiecīgās preces eksportēt, pamatojoties uz dokumentiem, kas iesniegti kopā ar eksporta deklarāciju (13) . Šīm fiziskajām pārbaudēm ir jānotiek kā bieži un bez iepriekšēja brīdinājuma veiktām pārbaudēm uz vietas (14) .
21. Šo fizisko pārbaužu, kas tiek veiktas produktiem, par kuriem var piešķirt eksporta kompensācijas, piemērošanas noteikumi ir paredzēti Komisijas Regulā (EK) Nr. 2221/95 (15) .
22. Šīs regulas 5. pantā ir noteikts:
“1. Regulas (EEK) Nr. 386/90 2. panta a) apakšpunktā “fiziskā pārbaude” nozīmē pārbaudi par to, ka eksporta deklarācija, tostarp dokumenti, kuri iesniegti tās pamatojumam, atbilst precēm attiecībā uz daudzumu, veidu un īpašībām.
Pielikumā aprakstītās situācijas gadījumā ir jāpiemēro tajā norādītās metodes.
Izvešanas muitas iestāde nodrošina Regulas (EEK) Nr. 3665/87 13. panta ievērošanu.
[..]”
II – Pamata lietas fakti
23. Nowaco Germany
(turpmāk tekstā – “ Nowaco ”) iesniedza deklarāciju attiecībā uz diviem saldēto cāļu eksporta sūtījumiem, kas veikti 1997. decembrī un 1998. gada februārī un ko veidoja attiecīgi 2647 un 2750 kastes. No šiem abiem sūtījumiem Vācijas kompetentā kontroles iestāde paņēma paraugu un rezerves paraugu. Divu paraugu, kas tika ņemti no 1997. gada decembra sūtījuma, pārbaudē tika konstatēti lauzti, izspiedušies kauli. Attiecībā uz 1998. gada februāra sūtījumu tikai pirmajā paraugā tika konstatēti lauzti kreisā spārngala kauli, kas izspiedušies, bet otrajā paraugā trūkumi netika konstatēti.
24. Hauptzollamt
[Galvenā muitas pārvalde] uzskatīja, ka eksporta kompensācija nepienākas ne par vienu no diviem sūtījumiem.
25. Finanzgericht
[Finanšu tiesa] attiecībā uz Nowaco
iesniegto prasību par minēto lēmumu atzina, ka prasītājai par 1998. gada februāra sūtījumu bija tiesības saņemt pusi no eksporta kompensācijas summas, bet pārējo prasības daļu noraidīja.
26. Minētā tiesa tādējādi uzskatīja, ka precēm nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, ja tās neatbilst Regulā Nr. 1538/91 noteiktajiem standartiem attiecībā uz mājputnu tirdzniecību Kopienā. Taču tā nolēma, ka Nowaco
bija tiesības saņemt pusi no eksporta kompensācijas summas par 1998. gada februāra sūtījumu, jo saskaņā ar Muitas kodeksa 70. pantā izklāstīto pieņēmumu ir jāuzskata, ka 50 % no šī sūtījuma ir pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes produkti.
27. Nowaco
un Hauptzollamt
par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību. Nowaco
uzskata, ka tai ir tiesības uz eksporta kompensāciju pilnā apmērā gan attiecībā uz 1997. gada decembra saldēto cāļu eksporta sūtījumu, gan uz 1998. gada februāra sūtījumu. Hauptzollamt
apgalvo, ka tiesības uz eksporta kompensāciju var piešķirt tikai par 48,1 % no 1998. gada februāra sūtījuma daudzuma, ņemot vērā pirmā parauga, kurā tika konstatēti lauzti, izspiedušies kauli, un otrā parauga, kurā trūkumi netika konstatēti, svara attiecību.
III – Prejudiciālie jautājumi
28. Bundesfinanzhof
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus jautājumus:
“1) Vai Komisijas 1991. gada 5. jūnija Regula (EEK) Nr. 1538/91, ar ko ievieš sīki izstrādātus noteikumus [Padomes] Regulas (EEK) Nr. 1906/90 par dažiem mājputnu [gaļas] tirdzniecības standartiem īstenošanai, var būt piemērojama preces, attiecībā uz kuru ir pieprasīta eksporta kompensācija, pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes noteikšanai?
2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša:
a) vai Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 70. pants ir piemērojams saistībā ar preces, attiecībā uz kuru ir pieprasīta eksporta kompensācija, pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes noteikšanu,
b) vai Regulas (EEK) Nr. 2913/92 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais vienādas kvalitātes pieņēmums ir piemērojams arī tad, kad ir pārbaudīts tikai viens preces paraugs, ja attiecīgās Kopienu tiesību normas tomēr pieļauj preču trūkumus, kas nepārsniedz noteiktas pielaides robežas, un ja tās tādējādi prasa un pat skaidri paredz pienākumu veikt noteikta minimāla paraugu skaita pārbaudi, lai noteiktu, vai šīs pielaides robežas ir ievērotas?
3) Ja atbildes uz otrā jautājuma a) un b) apakšpunktu arī ir apstiprinošas:
kāda ir iepriekš minētā vienādas kvalitātes pieņēmuma iedarbība, ja no eksporta sūtījuma, par kuru ir iesniegta viena deklarācija, ir ņemti vairāki paraugi un ja, pārbaudot vienu paraugu daļu, ir konstatēta tās pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, bet citas paraugu daļas pārbaudē tā nav konstatēta?”
IV – Analīze
A – Par pirmo prejudiciālo jautājumu
29. Ar savu pirmo prejudiciālo jautājumu Bundesfinanzhof būtībā jautā, vai Regulas Nr. 3665/87 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka mājputnu gaļai, lai atzītu tās pienācīgi labo tirdzniecības kvalitāti šī noteikuma izpratnē un lai attiecībā uz to rastos tiesības uz eksporta kompensāciju, ir jāatbilst Regulas Nr. 1538/91 6. un 7. pantā paredzētajiem kvalitātes standartiem, nepārsniedzot attiecīgās pielaides robežas.
30. Bundesfinanzhof savā lēmumā par prejudiciālu jautājumu uzdošanu norāda, ka uzdod šo jautājumu tāpēc, ka, pirmkārt, Regula Nr. 1538/91 nosaka Regulas Nr. 1906/90 piemērošanas noteikumus un pēdējā ir skaidri noteikts, ka tā neattiecas uz mājputnu gaļu, kas tiek eksportēta no Kopienas. Otrkārt, Regulas Nr. 1538/91 versijā, kas ir piemērojama šajā gadījumā, pielaides robežas attiecībā uz šīs regulas 6. pantā izklāstīto prasību ievērošanu ir noteiktas tikai attiecībā uz “fasējumiem” un nav noteiktas attiecībā uz nefasētu saldētu cāļu gaļu.
31. Ņemot vērā Tiesas nostāju iepriekš minētajā spriedumā lietā SEPA, es uzskatu, ka uz iesniedzējtiesas uzdoto pirmo prejudiciālo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši.
32. Šajā spriedumā Tiesa uzskatīja, ka Regulas Nr. 3665/87 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai produktu, kuru eksportē no Kopienas uz trešām valstīm, uzskatītu par “pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes” produktu un lai tātad attiecībā uz to rastos tiesības uz eksporta kompensāciju, tam jābūt tādam, ko var tirgot Kopienas teritorijā parastos apstākļos (16) . Minētajā spriedumā Tiesa atzina, ka liellopu gaļa, kuras tirdzniecība Kopienā lietošanai pārtikā ir pakļauta vairākiem ierobežojumiem, tai skaitā ierobežojumam, saskaņā ar kuru to var pārdot tikai vietējā tirgū, nevar tikt uzskatīta par tādu, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte minētā 13. panta izpratnē (17) .
33. Tādējādi no iepriekš minētā sprieduma lietā SEPA
izriet, ka, lai to uzskatītu par pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes produktu Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē, produktam ir jāatbilst kvalitātes standartiem, kas attiecas uz tā tirgošanu Kopienā lietošanai pārtikā.
34. Tiktāl, ciktāl mājputnu gaļas tirdzniecība Kopienā lietošanai pārtikā pamata prāvas faktu rašanās laikā bija pakļauta Regulā Nr. 1538/91 paredzētajām kvalitātes prasībām, šīs prasības ir svarīgas, lai noteiktu, vai mājputnu gaļas partijas eksports uz trešām valstīm dod tiesības saņemt kompensāciju.
35. Ņemot vērā iepriekš minētajā spriedumā lietā SEPA
izklāstīto interpretāciju, manuprāt, nebūtu jāuzskata, ka Regulas Nr. 1906/90 1. panta 3. punkts, saskaņā ar kuru šī regula neattiecas uz eksportu no Kopienas, ir šķērslis šādai analīzei. Minētais noteikums ir jāsaprot tā, ka uz mājputnu gaļas eksportu no Kopienas neattiecas Regulā Nr. 1906/90 paredzētais vispārīgo noteikumu par šī produkta tirdzniecību Kopienā kopums, kas paredz šī produkta klasifikāciju divās kategorijās un īpašas prasības attiecībā uz marķēšanu.
36. Minētā noteikuma, kas skar tikai Regulu Nr. 1906/90, iedarbība nevar tikt paplašināta attiecībā uz Regulā Nr. 1538/91 paredzētajām kvalitātes prasībām. Pēdējās tātad ir piemērojamas, lai novērtētu, vai mājputnu gaļai, attiecībā uz kuru tiek prasīta eksporta kompensācija, ir pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē.
37. Saskaņā ar Regulas Nr. 1538/91 6. pantu, lai mājputnu liemeņi un izcirtņi ietilptu A vai B kategorijā un lai tādējādi tos būtu atļauts tirgot Kopienā lietošanai pārtikā, tiem ir jāatbilst vairākām kvalitātes prasībām un cita starpā tiem ir jābūt bez lauztiem kauliem, kas izspiedušies. Tomēr šādu lūzumu esamība nav uzskatāma par slēptu defektu, kas būtu pamats kategoriskam aizliegumam šādu liemeņu vai izcirtņu tirdzniecībai Kopienā.
38. Kopienas likumdevējs šīs pašas regulas 7. pantā ir paredzējis, ka, ja mājputnu gaļas partijā ir produkti ar lauztiem kauliem, kas izspiedušies, tas nav šķērslis šīs partijas tirdzniecībai, ja neatbilstošo vienību skaits nepārsniedz atkarībā no partijas lieluma un kategorijas, kurā tā ietilpst, noteikto robežvērtību. Tā, gadījumos, kad partijas lielums ir no 100 līdz 500 vienībām, pieļaujamais vienību skaits, kurās ir lauzti kauli, kas izspiedušies, attiecībā uz 30 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, nedrīkst pārsniegt 2 vienības A kategorijas partijai un 4 vienības B kategorijas partijai. Ja partijas lielums ir no 501 līdz 3200 vienībām, tad pieļaujamais vienību skaits, kurās ir šādi lūzumi, attiecībā uz 50 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, nedrīkst pārsniegt 3 vienības A kategorijas partijai un 6 vienības B kategorijas partijai. Ja partijas lielums ir vairāk par 3200 vienībām, tad to vienību skaits, kas neatbilst Regulas Nr. 1538/91 6. panta 1. punktā noteiktajām prasībām, attiecībā uz 80 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, nedrīkst pārsniegt 4 vienības A kategorijas partijai un 8 vienības B kategorijas partijai.
39. Turklāt Regulas Nr. 1538/91 7. panta 1. punktā ir noteikts, ka lēmumus par neatbilstību šīs regulas 6. pantā izklāstītajām kvalitātes prasībām var pieņemt tikai attiecībā uz visu partiju, kas pārbaudīta saskaņā ar minētā 7. panta noteikumiem. Tādējādi mājputnu gaļas partijas tirdzniecību Kopienā var aizliegt tikai tad, ja paņemtajā paraugā, kura lielums atbilda saskaņā ar 7. pantu noteiktajam vienību skaitam, tika konstatēts, ka šajā paraugā neatbilstošo vienību skaits pārsniedz minētajā pantā noteiktās pielaides robežas.
40. No iepriekš minētā izriet, ka mājputnu gaļas partiju, kurā ir produkti ar lauztiem kauliem, kas izspiedušies, ja to skaits saskaņā ar Regulu Nr. 1538/91 paņemtajā paraugā nepārsniedz šajā pašā regulā noteiktās pielaides robežas, var tirgot Kopienā bez ierobežojumiem.
41. Saskaņā ar Tiesas nostāju iepriekš minētajā spriedumā lietā SEPA
šādas partijas, kuras var tirgot Kopienā parastos apstākļos, ir jāuzskata par tādām, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē un attiecībā uz kurām ir tiesības saņemt eksporta kompensācijas. Citiem vārdiem, lai novērtētu, vai mājputnu gaļas partijai piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte minētā noteikuma izpratnē, eksportētājas dalībvalsts iestādēm ir jāpiemēro Regulas Nr. 1538/91 6. pantā izklāstītās kvalitātes prasības un šīs pašas regulas 7. pantā paredzētās pielaides robežas.
42. Es noteikumos par eksporta kompensāciju piešķiršanu neredzu iemeslu nepiemērot pielaides robežas un šā Kopienas atbalsta piešķiršanu pakļaut stingrākiem nosacījumiem nekā tiem, kas ir paredzēti attiecībā uz attiecīgo produktu tirdzniecību visā Kopienā.
43. Turklāt, tā kā eksporta kompensāciju summa A un B kategorijas mājputnu gaļai, kā norāda Komisija savos rakstveida apsvērumos, bija vienāda, es uzskatu, ka, piešķirot eksporta kompensācijas, šīs atšķirīgās kategorijas nav jāņem vērā. Manuprāt, lai par mājputnu gaļas partijas eksportu būtu tiesības saņemt eksporta kompensāciju, tātad pietiek ar to, ka netiek pārsniegtas B kategorijas produktiem paredzētās pielaides robežas. Faktiski šādus produktus, kuri atbilst minētajām minimālajām prasībām, var tirgot Kopienas teritorijā parastos apstākļos.
44. Iesniedzējtiesa arī jautā par Regulas Nr. 1538/91 7. pantā paredzēto pielaides robežu piemērošanu, jo tās bija paredzētas attiecībā uz fasējumiem, taču izskatāmajā lietā mājputnu gaļa nebija fasēta, t.i., nebija paredzēta gala patērētājam.
45. Arī tad, ja tiktu pieņemta iesniedzējtiesas interpretācija, saskaņā ar kuru Regulā Nr. 1538/91 noteiktās pielaides robežas ir paredzētas attiecībā uz fasējumiem, es piekristu iesniedzējtiesas analīzei, kura uzskata, ka šīs pielaides robežas pēc analoģijas ir jāpiemēro arī nefasētiem produktiem.
46. No Regulas Nr. 1906/90 2. panta 4. punktā minētās definīcijas izriet, ka fasēta mājputnu gaļa nozīmē mājputnu gaļu, ko piedāvā saskaņā ar Padomes Direktīvas 79/112/EEK 1. panta 3. punkta b) apakšpunkta noteikumiem (18) . Saskaņā ar šo noteikumu fasēts pārtikas produkts ir definēts kā jebkura galapatērētājam un ēdināšanas iestādei [bez turpmākās apstrādes] piegādājama vienība. Līdz ar to, ja šīs pielaides robežas attiecas uz gadījumiem, kad produkts ir paredzēts patērētājiem, t.i., pircējiem, kas jāaizsargā vislielākajā mērā, būtu loģiski tās piemērot arī tad, kad tādu pašu produktu pārdod starpniekiem.
47. Ņemot vērā visus minētos apsvērumus, es iesaku uz pirmo prejudiciālo jautājumu atbildēt, ka Regulas Nr. 3665/87 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka mājputnu gaļai, lai to uzskatītu par pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes produktu saskaņā ar šo noteikumu un lai attiecībā uz to rastos tiesības uz eksporta kompensāciju, ir jāatbilst Regulas Nr. 1538/91 6. un 7. pantā paredzētajiem kvalitātes standartiem, nepārsniedzot attiecīgās pielaides robežas.
B – Par otrā prejudiciālā jautājuma a) apakšpunktu
48. Otra prejudiciālā jautājuma a) apakšpunktā Bundesfinanzhof
jautā, vai Muitas kodeksa 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais vienādas kvalitātes pieņēmums ir piemērojams saistībā ar preces, attiecībā uz kuru ir pieprasīta eksporta kompensācija, pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes noteikšanu?
49. Šis noteikums, kā jau mēs iepriekš redzējām, paredz, ka, ja ir pārbaudīta tikai daļa no deklarācijā iekļautajām precēm, tad šīs daļējās pārbaudes rezultātus attiecina uz visām deklarācijā iekļautajām precēm.
50. Es uzskatu, ka arī uz šo jautājumu ir jāatbild apstiprinoši. Muitas kodekss saskaņā ar tā 1. pantu ir piemērojams tirdzniecībā starp Kopienu un trešām valstīm, un, kā to apstiprina preambulas astotais apsvērums Regulā Nr. 2221/95, kas paredz lauksaimniecības produktu, par kuriem piešķir eksporta kompensācijas, fizisko pārbaužu īstenošanas praktiskās metodes, šis kodekss it īpaši attiecas uz tādu produktu eksportu, par kuriem tiek piešķirtas tiesības uz eksporta kompensāciju.
51. Apstāklim, kas, kā norāda iesniedzējtiesa, lika tai uzdot šo prejudiciālo jautājumu, proti, ka eksportētājam nav pienākuma eksporta deklarācijā, uz kuras pamata tiek veikta produktu fiziskā pārbaude, norādīt informāciju, kas apliecina šo produktu pienācīgi labo tirdzniecības kvalitāti, nevajadzētu būt iemeslam noliedzošai atbildei.
52. Kā Tiesa nesen norādīja 2005. gada 1. decembra spriedumā lietā Fleisch‑Winter (19), eksportējamā produkta pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte ir nosacījums eksporta kompensācijas piešķiršanai, un eksportētājs, kas šī Kopienas atbalsta iegūšanas procedūras ietvaros deklarē preci, netieši apliecina, ka šī prece atbilst minētajam nosacījumam (20) .
53. Tādējādi eksportējamo produktu fiziskās pārbaudes mērķis nav tikai pārbaudīt produktu atbilstību aprakstam eksporta deklarācijā. Tās mērķis, kā to skaidri apstiprina Regula Nr. 2221/95, kas tās 5. panta 1. punkta trešajā daļā paredz, ka izvešanas muitas iestāde nodrošina Regulas Nr. 3665/87 13. panta ievērošanu, ir pārbaudīt arī to, ka šiem produktiem ir pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte.
54. Muitas kodeksa 70. pantā izklāstītais pieņēmums ir paredzēts piemērošanai gadījumos, kad ir jānovērtē, vai attiecīgajai precei piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte. Šāda novērtēšana atbilst diviem Kopienas muitas noteikumu mērķiem, proti, pirmkārt, nodrošināt eksporta atbalsta piešķiršanu tikai produktiem, kas atbilst Kopienu tiesiskajā regulējumā paredzētajām kvalitātes prasībām, un, otrkārt, nodrošināt ātru un efektīvu muitas procedūru īstenošanu. Šā otrā mērķa sasniegšana būtu apdraudēta, ja eksportētājas dalībvalsts muitas iestāde, lai novērtētu, vai attiecīgajām precēm piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, veiktu visas vienā un tajā pašā deklarācijā iekļautās partijas pārbaudi.
55. Tādējādi uz otrā prejudiciālā jautājuma a) apakšpunktu es ierosinu atbildēt, ka Muitas kodeksa 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais vienādas kvalitātes pieņēmums ir paredzēts piemērošanai gadījumos, kad ir jānosaka, vai precei, attiecībā uz kuru ir pieprasīta eksporta kompensācija, piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē.
C – Par otrā prejudiciālā jautājuma b) apakšpunktu
56. Ar sava otrā prejudiciālā jautājuma b) apakšpunktu Bundesfinanzhof
būtībā jautā, vai Regulas Nr. 2913/92 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais vienādas kvalitātes pieņēmums ir piemērojams gadījumā, kad spēkā esošie Kopienu noteikumi paredz pielaides robežas attiecībā uz neatbilstošu produktu skaitu un ja vienību skaits, kas paņemtas kā paraugs eksportējamo produktu fiziskās pārbaudes laikā, ir mazāks nekā šajos noteikumos paredzētais minimālais vienību skaits, lai noteiktu šo pielaides robežu ievērošanu.
57. Bunbesfinanzhof
norāda, ka tā uzdod šo jautājumu tāpēc, ka vienību skaits, ko muitas iestāde paņēma kā paraugu no abiem strīdīgajiem sūtījumiem, nebija pietiekams, lai noteiktu, vai ir pārsniegtas Regulas Nr. 1538/91 7. pantā paredzētās pielaides robežas attiecībā uz to produktu skaitu, kuros tika konstatēti lauzti kauli, kas izspiedušies.
58. Es uzskatu, ka šādā gadījumā nevar piemērot Muitas kodeksa 70. panta 1. punkta pirmajā daļā izklāstīto pieņēmumu.
59. Kā mēs redzējām, tad, lai novērtētu, vai mājputnu gaļai, attiecībā uz kuru tiek prasīta eksporta kompensācija, piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē, eksportētājas dalībvalsts iestādēm vienlaikus ir jāpiemēro gan Regulas Nr. 1538/91 6. pantā izklāstītās kvalitātes prasības, gan šīs pašas regulas 7. pantā paredzētās pielaides robežas. Šīs pielaides robežas ir noteiktas attiecībā pret partijas lielumu un parauga lielumu.
60. Atbildot uz pirmo prejudiciālo jautājumu, es no tā secināju, ka, lai mājputnu gaļu varētu uzskatīt par pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes produktu un lai attiecībā uz to rastos tiesības uz eksporta kompensāciju, liemeņu vai izcirtņu, kuriem konstatēti lauzti kauli, kas izspiedušies, pieļaujamais skaits, nedrīkst pārsniegt 4 vienības attiecībā uz 30 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, ja partijas lielums ir no 100 līdz 500 vienībām; ja partijas lielums ir no 501 līdz 3200 vienībām – 6 vienības attiecībā uz 50 vienībām, kas paņemtas kā paraugs, un, ja partijas lielums ir vairāk par 3200 vienībām – 8 vienības attiecībā uz 80 vienībām, kas paņemtas kā paraugs.
61. Līdz ar to pārbaude attiecībā uz šo pielaides robežu ievērošanu nozīmē, ka eksportējamo preču fiziskās pārbaudes laikā eksportētājas valsts muitas iestādēm kā paraugs ir jāpaņem Regulas Nr. 1538/91 7. panta prasībām atbilstošs vienību skaits. Tādējādi Muitas kodeksa 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētā vienādas kvalitātes pieņēmuma piemērošana, lai noteiktu, vai uz trešām valstīm eksportējamai mājputnu gaļai piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, nozīmē, ka fiziskās pārbaudes laikā paņemtajam paraugam ir jāatbilst Regulas Nr. 1538/91 7. panta prasībām, tas ir, tajā ir jābūt 30, 50 vai 80 vienībām, ja pārbaudāmās partijas lielums attiecīgi ir no 100 līdz 500 vienībām, no 501 līdz 3200 vienībām un vairāk par 3200 vienībām.
62. Tādējādi es ierosinu uz otrā prejudiciālā jautājuma b) apakšpunktu atbildēt, ka Regulas Nr. 2913/92 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais vienādas kvalitātes pieņēmums nav piemērojams tad, ja piemērojamie Kopienu noteikumi paredz pielaides robežas attiecībā uz neatbilstošo produktu skaitu un ja vienību skaits, kas paņemtas kā paraugs eksportējamo produktu fiziskās pārbaudes laikā, ir mazāks nekā šajos noteikumos paredzētais minimālais vienību skaits, lai noteiktu, vai ir ievērotas šīs pielaides robežas.
D – Par trešo prejudiciālo jautājumu
63. Ja atbildes uz otrā jautājuma a) un b) apakšpunktu arī ir apstiprinošas, tad Bundesfinanzhof, atcerēsimies, jautā: kāda ir iepriekš minētā vienādas kvalitātes pieņēmuma iedarbība, ja no eksporta sūtījuma, par kuru ir iesniegta viena deklarācija, ir ņemti vairāki paraugi un ja, pārbaudot vienu paraugu daļu, ir konstatēta tās pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, bet citas paraugu daļas pārbaudē tā nav konstatēta?
64. Kaut arī iesniedzējtiesa uzdeva šo jautājumu ar nosacījumu, ja atbildes uz otrā jautājuma a) un b) apakšpunktu ir apstiprinošas, tam ir nozīme lēmuma pieņemšanā pamata prāvā pat tad, ja Tiesa, kā es tai ierosināju, uz otrā jautājuma b) apakšpunktu nolemtu atbildēt noliedzoši. Tāpēc es lūdzu Tiesu atbildēt uz trešo prejudiciālo jautājumu.
65. Tāpat, ņemot vērā apstākļus pamata prāvā, es ierosinu Tiesai neierobežot minētā jautājuma izskatīšanu ar gadījumu, kurā paņemto paraugu fiziskā pārbaude noveda pie pretrunīgiem rezultātiem, kā tas bija attiecībā uz 1998. gada februāra sūtījumu. Es ierosinu saprast šo pēdējo jautājumu kā jautājumu par to, kādi secinājumi ir jāizdara eksportētājas valsts muitas iestādēm, ja vienību, kas paņemtas kā paraugs eksportējamo produktu fiziskās pārbaudes laikā, skaits ir mazāks nekā skaits, kas noteikts Kopienu tiesību aktos, kurus piemēro, lai noteiktu, vai ir ievērotas tajos paredzētās pielaides robežas, un ja šo vienību pārbaudē tika konstatēta to pilnīga vai daļēja neatbilstība šajos tiesību aktos paredzētajām prasībām.
66. Šajā gadījumā Finanzgericht, ņemot vērā no 1997. gada decembra un 1998. gada februāra saldēto cāļu sūtījumiem paņemto paraugu pārbaudes rezultātus, nolēma, ka nekāda kompensācija nepienākas par 1997. gada decembra sūtījumu, jo divos paņemtajos paraugos tika konstatēti lauzti kauli, kas izspiedušies, bet par 1998. gada februāra sūtījumu pienākas puse no eksporta kompensācijas summas, jo tikai vienā no paņemtajiem paraugiem tika konstatēti neatbilstoši produkti.
67. Hauptzollamt
lūdza Bundesfinanzhof
apstiprināt minēto lēmumu attiecībā uz 1997. gada decembra sūtījumu, bet attiecībā uz 1998. gada februāra sūtījumu nolemt, ka eksporta kompensāciju var piešķirt par 48,1 % no attiecīgā daudzuma, t.i., proporcionāli parauga, kurā netika konstatēti trūkumi, un parauga, kurā tika konstatēti lauzti kauli, kas izspiedušies, svara attiecībai.
68. Es tāpat kā iesniedzējtiesa uzskatu, ka šādi risinājumi, kas pieņemti, pamatojoties tikai uz paņemto paraugu pārbaudes rezultātiem, nav pieņemami nedz attiecībā uz 1997. gada decembra sūtījumu, nedz uz 1998. gada februāra sūtījumu.
69. Tā kā paņemto paraugu skaits neatbilda saskaņā ar Regulas Nr. 1538/91 7. pantu noteiktajām vienību skaitam, tad, kā mēs jau iepriekš redzējām, nevar piemērot Muitas kodeksa 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzēto vienādas kvalitātes pieņēmumu. Tādējādi šajā gadījumā paņemto paraugu pārbaudes rezultātus nevar attiecināt uz visiem katra šī sūtījuma deklarācijā iekļautajiem produktiem.
70. Lai noteiktu, kādi šajā gadījumā ir jāizdara secinājumi no šo paraugu pārbaudes rezultātiem, manuprāt, ir jāatsaucas uz Regulas Nr. 3665/87 13. pantu, saskaņā ar kuru kompensāciju nepiešķir tad, ja produktiem nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte.
71. Ņemot vērā šo prasību, ar to vien, ka paraugi šajā gadījumā tika paņemti, neievērojot Regulas Nr. 1538/91 7. panta prasības, manuprāt, nepietiek, lai eksportētājam piešķirtu tiesības uz attiecīgo kompensāciju. Tas, ka šo paraugu pārbaudē tika konstatēti neatbilstoši produkti, ir pamats apšaubīt eksportējamo produktu atbilstību Regulas Nr. 3665/87 13. pantā izklāstītajām prasībām.
72. Tiktāl, ciktāl šo gadījumu neregulē kopīgi noteikumi un ciktāl saskaņā ar EKL 10. pantu dalībvalstīm ir jānodrošina to teritorijās Kopienu tiesiskā regulējuma, tostarp kopējā lauksaimniecības politikā, izpilde (21), valsts iestādēm, tai skaitā tiesām, ir pienākums saskaņā ar valsts tiesībās paredzētiem noteikumiem pārbaudīt, vai attiecīgajā sūtījumā neatbilstošo produktu skaits nepārsniedz piemērojamās tiesībās paredzētās pielaides robežas. Tādējādi eksportētājas valsts muitas iestādēm ir jādod tiesības pierādīt, ka ir pārsniegtas piemērojamās Kopienu tiesībās paredzētās pielaides robežas, ar citiem līdzekļiem, nevis ar paraugiem, kas paņemti, neievērojot Kopienu tiesībās paredzētās prasības.
73. Ja šādus pierādījumus tomēr nevar sniegt, es uzskatu, ka eksportētājam gala rezultātā nevar liegt eksporta kompensāciju, pamatojoties uz paraugiem, kas neļauj pārbaudīt, vai ir pārkāptas piemērojamajās Kopienu tiesībās paredzētās pielaides robežas. Tāpēc tādu risinājumu, kāds tika pieņemts spriedumā lietā Derudder (22), šajā gadījumā, manuprāt, nevar piemērot.
74. Minētajā spriedumā Tiesai bija jāizskata situācija, kurā preču deklarētājs apstrīdēja lēmumu par naudas piedziņu, ko sakarā ar rīsu importu Kopienā attiecībā uz viņu pieņēma dalībvalsts muitas iestādes, pamatojoties cita starpā uz to, ka preču paraugi, ko šīs iestādes paņēma, nebija raksturotspējīgi (23) . Jautājums šajā gadījumā bija par to, vai Kopienu tiesiskais regulējums ir jāinterpretē tādējādi, ka preču deklarētājs vai viņa pārstāvis, kurš bija klāt, kad muitas iestādes ņēma paraugu no importētajām precēm, neapstrīdot šī parauga raksturotspēju, ir tiesīgs šo raksturotspēju apstrīdēt tad, kad šīs muitas iestādes minētā parauga analīzes rezultātā lūdz viņu samaksāt papildu ievedmuitu.
75. Tiesa atzina, ka preču deklarētājam vai viņa pārstāvim šādā gadījumā ir tiesības apstrīdēt parauga raksturotspēju. Tomēr Tiesa šo tiesību izmantošanu ierobežoja. Tā noteica, ka šīs tiesības var izmantot tikai ar nosacījumu, ka attiecīgās preces vēl nav izlaistas vai, izlaišanas gadījumā, ka tās nekādā veidā nav tikušas mainītas, kas ir jāpierāda minētajam preču deklarētājam (24) .
76. No iepriekš minētā izriet, ka, ja nav izpildīts neviens no šiem nosacījumiem, tad preču deklarētājam ir jārēķinās ar sekām, kādas ir gadījumā, ja paņemtā parauga analīzē atklājas, ka par šo paraugu paņemtā prece neatbilst deklarācijā iekļautajai precei.
77. Šādu risinājumu, manuprāt, nevar attiecināt uz gadījumu, kad piemērojamais Kopienu tiesiskais regulējums skaidri paredz pielaides robežas attiecībā uz neatbilstošo produktu skaitu un skaidri nosaka, cik lielam ir jābūt paraugam, kas paņemts attiecīgās preces fiziskās pārbaudes laikā, lai pārbaudītu, vai nav pārsniegtas šīs pielaides robežas. Šādā gadījumā man šķiet taisnīgi pamatoties uz pieņēmumu, ka attiecīgajām muitas iestādēm ir jāzina, kādas Kopienu tiesības piemērot, un ir jānodrošina to īstenošana. Šādu analīzi zināmā mērā apstiprina Regulas Nr. 2221/95 5. panta 1. punkta trešā daļa, kas paredz, kā mēs redzējām, ka eksportētājas dalībvalsts muitas iestāde nodrošina Regulas Nr. 3665/87 13. panta noteikumu ievērošanu.
78. Līdz ar to, lai pārbaudītu, vai ir ievērotas šīs pielaides robežas, muitas iestādēm ir jāpaņem paraugs saskaņā ar prasībām, kādas paredzētas piemērojamos Kopienu noteikumos attiecībā uz mājputnu gaļas tirdzniecību, t.i., 30, 50 vai 80 vienības atbilstoši vienību skaitam eksportējamā partijā. Ļaujot šīm iestādēm kā paraugu ņemt mazāku vienību skaitu nekā ir noteikts, tiktu ievērojami samazināta eksportējamo preču fiziskās pārbaudes efektivitāte, jo iespēja atrast neatbilstošus produktus palielinās atkarībā no vienību, kas tiek ņemtas par paraugu, skaita. Šādas fiziskās pārbaudes, kurā ir pieļaujams pārbaudīt mazāku vienību skaitu nekā ir noteikts, rezultātā varētu rasties situācija, ka kompensācija tiek piešķirta par partiju, kura neatbilst izvirzītajām kvalitātes prasībām.
79. Tāpat arī šajā gadījumā, pieļaujot, ka 1997. gada decembra sūtījums un 1998. gada februāra sūtījums netiek atzīti par tādiem, kam piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte, tikai pamatojoties uz paraugiem, kas paņemti, pārkāpjot Regulas Nr. 1538/91 7. pantā paredzētās prasības, valsts iestādēm tiktu dota iespēja neņemt vērā šo tiesisko regulējumu un liegt uzņēmējiem tiesības, ko tiem bija paredzējis piešķirt Kopienu likumdevējs.
80. Šāda analīze, manuprāt, nav pretrunā iepriekš minētajā lietā spriedumā Fleisch‑Winter
nesen pieņemtajam risinājumam. Minētajā spriedumā pamata prāva bija par kompensācijām, kas tika prasītas, eksportējot uz trešām valstīm liellopu un teļa gaļas partijas, attiecībā uz kurām eksportētājas valsts muitas dienesta veiktā izmeklēšana parādīja, ka attiecīgās gaļas izcelsme var būt no Apvienotās Karalistes un tādējādi uz to var attiekties eksporta aizliegums no šīs dalībvalsts, kas noteikts, lai cīnītos pret govju sūkļveida encefalopātiju.
81. Minētajā spriedumā jautājums bija par to, vai Regulas Nr. 3665/87 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka kompensāciju piešķiršanas nolūkā tas prasa, lai eksportētājs pierāda, ka eksportētais produkts nav iegūts dalībvalstī, no kuras eksports ir aizliegts, gadījumā, ja valsts iestādei ir ziņas par to, ka uz attiecīgo produktu attiecas eksporta aizliegums. Tiesa atzina, ka gadījumā, ja valsts iestādei ir šādas ziņas, eksportētājam ir pienākums pierādīt, ka no attiecīgā produkta izcelsmes dalībvalsts eksports nav aizliegts (25) .
82. Tādējādi gadījumā, ja ir šaubas par preces izcelsmi, eksportētājam ir jāpierāda, ka eksportētais produkts nav iegūts dalībvalstī, no kuras eksports uz citu valsti ir aizliegts. Tomēr jāatzīmē, ka, lai nonāktu pie šāda risinājuma, Tiesa norādīja, ka attiecīgā produkta izcelsme ir uzskatāma par juridisku iezīmi, ko neļauj konstatēt fiziska pārbaude, kas jāveic muitas iestādēm saskaņā ar Regulu Nr. 386/90 un Regulas Nr. 2221/95 5. pantu (26) .
83. Šī atšķirība, ko Tiesa noteica starp produkta izcelsmi un citām tā iezīmēm, kuras ļauj konstatēt šī produkta fiziska pārbaude, liek domāt, ka risinājumu attiecībā uz izcelsmi nevar attiecināt uz citām iezīmēm. No tā izriet, ka iepriekš minētajā spriedumā lietā Fleisch‑Winter
pieņemto risinājumu nevar attiecināt uz gadījumu, kad pastāv šaubas par Regulas Nr. 1538/91 6. pantā izklāstīto kvalitātes prasību ievērošanu, tai skaitā attiecībā uz prasību, ka mājputnu liemeņiem un izcirtņiem ir jābūt bez lauztiem kauliem, kas izspiedušies.
84. Ņemot vērā iepriekš minēto, es ierosinu Tiesai uz trešo prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi: ja, pārbaudot paraugus, kas paņemti no vienā deklarācijā iekļautiem produktiem to fiziskās pārbaudes laikā, tiek konstatēti produkti, kas neatbilst piemērojamiem Kopienu tiesību aktiem, bet vienību, kas paņemtas kā paraugs, skaits ir mazāks nekā paredzētais vienību skaits, lai noteiktu, vai ir ievērotas šajos tiesību aktos paredzētās pielaides robežas, valsts iestādēm saskaņā ar valsts tiesībās paredzētiem noteikumiem ir jāpārbauda, vai neatbilstošo produktu skaits attiecīgajā sūtījumā nepārsniedz šīs pielaides robežas. Tomēr, ja šo pielaides robežu pārsniegšana netiek pierādīta, eksportētājam nevar liegt eksporta kompensāciju.
V – Secinājumi
85. Ņemot vērā šos apsvērumus, es ierosinu uz Bundesfinanzhof uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1) Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, 13. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka mājputnu gaļai, lai to uzskatītu par pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes produktu saskaņā ar šo noteikumu un lai attiecībā uz to rastos tiesības uz eksporta kompensāciju, ir jāatbilst Komisijas 1991. gada 5. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1538/91, ar ko ievieš sīki izstrādātus noteikumus [Padomes] Regulas (EEK) Nr. 1906/90 par dažiem mājputnu tirdzniecības standartiem īstenošanai un kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 1996. gada 4. jūnija Regulu (EK) Nr. 1000/96, 6. un 7. pantā paredzētajiem kvalitātes standartiem, nepārsniedzot attiecīgās pielaides robežas;
2) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi 70. panta 1. punkta pirmajā daļā paredzētais vienādas kvalitātes pieņēmums ir paredzēts piemērošanai gadījumos, kad ir jānosaka, vai precei, attiecībā uz kuru ir pieprasīta eksporta kompensācija, piemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte Regulas Nr. 3665/87 13. panta izpratnē;
3) šis pieņēmums nav piemērojams tad, ja piemērojamie Kopienu noteikumi paredz pielaides robežas attiecībā uz neatbilstošo produktu skaitu un ja vienību, kas paņemtas kā paraugs eksportējamo produktu fiziskās pārbaudes laikā, skaits ir mazāks nekā šajos noteikumos paredzētais minimālais vienību skaits, lai noteiktu, vai ir ievērotas šīs pielaides robežas;
4) ja, pārbaudot paraugus, kas paņemti no vienā deklarācijā iekļautiem produktiem to fiziskās pārbaudes laikā, tiek konstatēti produkti, kas neatbilst piemērojamiem Kopienu tiesību aktiem, bet vienību, kas paņemtas kā paraugs, skaits ir mazāks nekā paredzētais vienību skaits, lai noteiktu, vai ir ievērotas šajos tiesību aktos paredzētās pielaides robežas, valsts iestādēm saskaņā ar valsts tiesībās paredzētiem noteikumiem ir jāpārbauda, vai neatbilstošo produktu skaits attiecīgajā sūtījumā nepārsniedz šīs pielaides robežas. Tomēr, ja šo pielaides robežu pārsniegšana netiek pierādīta, eksportētājam nevar liegt eksporta kompensāciju.
(1) .
(2)  –	1987. gada 27. novembra Regula, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 351, 1. lpp.).
(3)  –	1999. gada 15. aprīļa Regula, ar kuru nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (OV L 102, 11. lpp.).
(4)  –								C‑409/03 (Krājums, I‑4321. lpp.).
(5)  –	Turpat, 27. punkts.
(6)  –	1990. gada 26. jūnija Regula par dažiem standartiem tirdzniecībā ar mājputnu gaļu (OV L 173, 1. lpp.).
(7)  –	Regulas Nr. 1906/90 2. panta 1. punkts. Veterinārās kontroles pasākumu, lai nodrošinātu, ka svaiga mājputnu gaļa ir derīga cilvēku patēriņam, saskaņošana tika veikta ar Padomes 1971. gada 15. februāra Direktīvu 71/118/EEK par dzīvnieku veselības problēmām, kas ietekmē svaigas mājputnu gaļas ražošanu un laišanu tirgū (OV L 55, 23. lpp.).
(8)  –	1991. gada 5. jūnija Regula, ar ko ievieš sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 1906/90 īstenošanai (OV L 143, 11. lpp.) un kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 1996. gada 4. jūnija Regulu (EK) Nr. 1000/96 (OV L 134, 9. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1538/91”).
(9)  –	Regulas Nr. 1538/91 6. panta 1. punkta piektais ievilkums.
(10)  –	Jēdziens “partija” ir definēts Regulas Nr. 1538/91 1.a pantā.
(11)  –	1992. gada 12. oktobra Regula par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (OV L 302, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”).
(12)  –	1990. gada 12. februāra Regula par uzraudzību, ko eksporta laikā veic lauksaimniecības produktiem, kas saņem kompensācijas vai citas summas (OV L 42, 6. lpp.).
(13)  –	Regulas Nr. 386/90 2. panta a) apakšpunkts.
(14)  –	Regulas Nr. 386/90 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts.
(15)  –	1995. gada 20. septembra Regula, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Regulas Nr. 386/90 piemērošanai attiecībā uz fiziskām pārbaudēm, ko eksporta laikā veic lauksaimniecības produktiem, par kuriem tiek piešķirtas kompensācijas (OV L 224., 13. lpp.), un kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 1997. gada 26. jūnija Regulu (EK) Nr. 1167/97 (OV L 169, 12. lpp., turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2221/95”).
(16)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā SEPA, 22.–32. punkts.
(17)  –	Turpat, 32. punkts.
(18)  –	1978. gada 18. decembra Direktīva par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu pārdošanai gala patērētājam (OV 1979, L 33, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1989. gada 14. jūnija Direktīvu 89/395/EEK (OV L 186, 17. lpp.).
(19)  –								C‑309/04								(Krājums, I‑10349. lpp.).
(20)  –	28. un 32. punkts.
(21)  –	1983. gada 21. septembra spriedums apvienotajās lietās no 205/82 līdz 215/82 Deutsche Milchkontor u.c. ( Recueil, 2633. lpp., 17. punkts).
(22)  –	2004. gada 4. marta spriedums lietā C‑290/01 ( Recueil, I‑2041. lpp.).
(23)  –	Strīda pamatā ir rīsu partijas, kas deklarēta kā “šķeltie rīsi”, imports Kopienā. Muitas iestāde paņēma dažus šīs preces paraugus, kuru analīzē konstatēja, ka šī prece nesatur vismaz 90 % šķelto rīsu, tādējādi bija jāpiemēro augstāka ievedmuita.
(24)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā Derudder, 47. punkts.
(25)  –	Iepriekš minētais spriedums lietā Fleisch‑Winter, 37. punkts.
(26)  –	Turpat, 34. punkts.