62003CJ0082_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C-82/03
Eiropas Kopienu Komisija,
ko pārstāv A. Aresu [ A. Aresu ], pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
pret
Itālijas Republiku,
ko pārstāv I. Bragulja [ I. Braguglia ], pārstāvis, kam palīdz A. Čingolo [ A. Cingolo ] un P. Džentili [ P. Gentili ], avvocati dello Stato, kas norādīja adresi Luksemburgā,
atbildētāja,
par prasību atzīt, ka Itālijas Republika, lojāli nesadarbojoties ar Komisiju lietā par darba ņēmēju veselību un drošību, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 10. pants.
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs K. V. A. Timmermanss [ C. W. A. Timmermans ], tiesneši K. Gulmans [ C. Gulmann ], H. N. Kunja Rodrigess [ J. N. Cunha Rodrigues ], F. Makena [ F. Macken ] un N. Kolnerika [ N. Colneric ] (referente),
ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [ M. Poiares Maduro ],
sekretārs R. Grass [ R. Grass ],
ņemot vērā tiesneses referentes ziņojumu,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus tiesas sēdē 2004. gada 1. aprīlī,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Prasības pieteikumā, kas Tiesas kancelejā iesniegts  2003. gada 15. februārī, Eiropas Kopienu Komisija saskaņā ar EKL 226. pantu ir iesniegusi prasību, lai tiktu atzīts, ka Itālijas Republika, lojāli nesadarbojoties ar Komisiju lietā par darba ņēmēju veselību un drošību, nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 10. pants.
2. Šis pants paredz:
"Dalībvalstis veic gan vispārīgus, gan īpašus attiecīgus pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no šā līguma, vai ko rada Kopienas iestāžu darbība. Tās atvieglina Kopienas uzdevumu veikšanu.
Tās atturas no visiem pasākumiem, kas varētu traucēt šā līguma mērķu sasniegšanu."
Pirmstiesas procedūra
3. 2000. gadā Komisijai kāds uzņēmējs iesniedza sūdzību par Padomes 1989. gada 30. novembra Direktīvas Nr. 89/655/EEK par drošības un veselības aizsardzības minimālajām prasībām, darba ņēmējiem lietojot darba aprīkojumu darbā (otrā atsevišķā direktīva Direktīvas Nr. 89/391/EEK 16. panta 1. daļas nozīmē) (OV L 393, 13. lpp.) piemērošanu Itālijas tiesību sistēmā. Pēc sūdzības iesniedzēja domām, kādā izlietotā ūdens attīrīšanas stacijā netiek ievērotas Direktīvas Nr. 89/655 I pielikuma 2.5., 2.8., 2.14., 2.16. un 2.19. punktā paredzētās drošības prasības.
4. 2000. gada 3. augustā Komisija nosūtīja Itālijas Republikai vēstuli, pieprasot sniegt informāciju par minētajiem faktiem, lai varētu sīkāk iepazīties ar situāciju.
5. Nesaņemot no Itālijas varas iestādēm atbildi uz pirmo vēstuli, Komisija 2001. gada 19. martā nosūtīja šai dalībvalstij otru informācijas pieprasījuma vēstuli, kas arī palika bez atbildes.
6. No minētajām vēstulēm izriet, ka Komisijas saņemtā sūdzība attiecas uz "ūdens attīrīšanas staciju, kas atrodas Lombardijā, Mandello del Lario
komūnā".
7. Uzskatot, ka atbildes nesniegšana no Itālijas varas iestāžu puses ir uzskatāma par šīs valsts valdības lojālas sadarbības trūkumu EKL 10. panta nozīmē, Komisija uzsāka EKL 226. pantā paredzēto procedūru. Pēc brīdinājuma Itālijas Republikai un lūguma sniegt paskaidrojumus Komisija 2002. gada 18. jūlijā izdeva argumentētu atzinumu, aicinot šo dalībvalsti veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstību argumentētajam atzinumam divu mēnešu laikā pēc tā paziņošanas dienas.
8. Tā kā netika saņemta nekāda atbilde no Itālijas varas iestādēm, Komisija iesniedza šo prasību.
Par prasību
Lietas dalībnieku argumenti
9. Komisija apgalvo, ka ir konstatējusi sadarbības trūkumu no Itālijas varas iestāžu puses, kuras, neskatoties uz vairākiem Komisijas lūgumiem, nav sniegušas nekādu informāciju par sūdzības iesniedzēja norādītajiem faktiem. Ar savu ilgstošo klusēšanu Itālijas valdība ir padarījusi veltīgus centienus iegūt ziņas par faktiem, kas nepieciešami sūdzības detalizētai izpētei. Šis sadarbības trūkums neatbilst dalībvalstīm ar EKL 10. pantu uzliktā lojālas sadarbības pienākuma ne burtam, ne garam.
10. Itālijas valdība uzskata, ka prasība ir nepieņemama un jebkurā gadījumā nepamatota.
11. Tā norāda, ka prasības pieteikumā nav izklāstīti minimālie lietas faktiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai varētu īstenot tiesības uz aizstāvību un vēlāk pieņemtu tiesas lēmumu. Ne prasības pieteikumā, ne arī pievienotajos dokumentos nav atrodamas ziņas par sūdzībā minētās ūdens attīrīšanas stacijas nosaukumu un atrašanās vietu.
12. No tā izriet, ka Itālijas varas iestādēm ir objektīva rakstura grūtības identificēt institūcijas, kuru kompetencē ietilpst darba ņēmēju aizsardzības uzraudzība, lai varētu ātri veikt precīzu kontroli. Komisija pati ir vienīgā atbildīgā par šīs lietas virzības trūkumu.
Tiesas vērtējums
13. Prasība ir pieņemama daļā, kur prasības pieteikums atbilst Tiesas Statūtu 21. panta 1. punkta un Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta prasībām, it īpaši attiecībā uz strīda priekšmeta noteikšanu un izvirzīto pamatu kopsavilkumu. Galvenais iebildums ir EKL 10. panta pārkāpums, nesniedzot informāciju par sūdzībā iekļautajiem faktiem, kas pirmo reizi minēti 2000. gada 3. augusta vēstulē. Itālijas Republika bija spējīga pilnībā izmantot tiesības uz aizstāvību sakarā ar šo iebildumu.
14. Prasība turklāt ir pamatota.
15. No EKL 10. panta izriet, ka dalībvalstīm ir labticīgi jāsadarbojas ar Komisiju izmeklēšanā, kas uzsākta saistībā ar EKL 226. pantu, un jāsniedz tai visa informācija, ko tā šajā sakarā pieprasa (skat., jo īpaši, 1985. gada 11. decembra spriedumu lietā 192/84 Komisija/Grieķija, Recueil 1985, 3967. lpp., 19. punkts, un 2003. gada 6. marta spriedumu lietā C-478/01 Komisija/Luksemburga, Recueil 2003, I-2351. lpp., 24. punkts).
16. Pat pēc vairākkārtējiem aicinājumiem Itālijas Republika nesniedza pieprasīto informāciju.
17. Norāde uz vietu, kas ir sūdzības priekšmets, skaidri parādās vēstulēs, ko Komisija nosūtīja pirms pirmstiesas procedūras sākšanas un uz kurām tā atsaucas savā 2001. gada 23. oktobra brīdinājuma vēstulē, kā arī 2002. gada 18. jūlija argumentētajā atzinumā. Tādējādi Itālijas varas iestāžu rīcībā bija elementi, kas ļāva atbildēt uz Komisijas pieprasījumu.
18. Līdz ar to ir jākonstatē, ka, lojāli nesadarbojoties ar Komisiju lietā par darba ņēmēju veselību un drošību ūdens attīrīšanas stacijā Lombardijā, Mandello del Lario
komūnā (Itālijā), Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 10. pants.
Par tiesāšanas izdevumiem
19. Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Itālijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
TIESA (otrā palāta)
nospriež:
1) lojāli nesadarbojoties ar Komisiju lietā par darba ņēmēju veselību un drošību ūdens attīrīšanas stacijā Lombardijā, Mandello del Lario
komūnā (Itālijā), Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek EKL 10. pants;
2) Itālijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.