Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 3 декември 2020 година(1)
Дело С‑559/19
Европейска комисия
срещу
Кралство Испания
(Влошаване на състоянието на природната зона Доняна)
„Околна среда — Директива 2000/60/ЕО — Рамка за действията на Съюза в областта на политиката за водите — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Влошаване на състоянието на подземните водни обекти в природната зона Доняна — Липса на по-нататъшно характеризиране на онези подземни водни обекти или групи от подземни водни обекти в природната зона Доняна, за които се счита, че са рискови по отношение достигането на целите — Подходящи основни и спомагателни мерки съгласно плана за управление на района на речния басейн на Гуадалкивир — Влошаване на състоянието на различни естествени местообитания“
Съдържание
I.
Въведение
II.
Правна уредба
А.
Рамковата директива за водите
Б.
Директивата за местообитанията
III.
Фактите и досъдебната процедура
IV.
Искания на страните
V.
Правен анализ
А.
По исканията на Испания
Б.
Забраната за влошаване на състоянието по член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията
1.
Предмет и допустимост на посоченото основание на иска
2.
Критерият по член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията
3.
Прилагане
а)
Засягане на защитени местообитания
б)
Приложимост ratione temporis на забраната за влошаване на състоянието
в)
Липса на опровергаване от страна на Испания
4.
Междинно заключение
В.
Задължението за по-нататъшно характеризиране на подземни водни обекти по член 5 от Рамковата директива за водите във връзка с точка 2.2 от приложение II към тази директива
1.
Характеризиране в плановете за управление
2.
Неправилна оценка на риска в първия план за управление за периода 2009—2015 г.
3.
Вторият план за управление
а)
Признаване на нарушението от стана на Испания
б)
По географското деление на подземните водни обекти
в)
По броя на пунктовете за измерване
г)
Празноти в оценката на водочерпенето
4.
Междинно заключение
Г.
Забраната за влошаване на състоянието по член 4, параграф 1, буква б), подточка i) от Рамковата директива за водите
1.
Предмет на основанието на иска
2.
По влошаването
а)
Преминаване от добро в лошо състояние
б)
Влошаване на лошо състояние
i)
Понятие за влошаване
ii)
Доводи относно баланса на водочерпене
iii)
Доводи относно повърхностните води и земните екосистеми
в)
По въпроса за обосноваване на влошаването
3.
Междинно заключение
Д.
Програмите от мерки съгласно член 11 от Рамковата директива за водите
1.
Отделни мерки за прилагане на задължението за подобряване и на забраната за влошаване по Рамковата директива за водите
а)
Узаконяване
б)
Разпределяне на средства
в)
Привнасяне на повърхностни води за целите на напояването
2.
Предотвратяване на отрицателното въздействие върху защитена територия — водочерпене в района на Маталасканяс
3.
Междинно заключение
VI.
Съдебни разноски
VII.
Заключение
I.      Въведение
1.        В югозападната част на Испания се намира природната зона Доняна, в която са определени важни защитени територии съгласно Директивата за местообитанията(2) и Директивата за птиците(3). В тази част обаче, най-вече извън тези защитени територии, се намират и най-важните европейски райони на отглеждане на „червени плодове“, по-специално ягоди, за чието поливане се черпят подземни води в значителен обем. Това водочерпене надвишава, поне в някои райони, новосбора на подземни води, така че там от много години нивото на подземните води се понижава.
2.        Според Комисията това обстоятелство съставлява нарушение на забраните за влошаване на състоянието по Рамковата директива за водите(4) и по Директивата за местообитанията и поради това тя води настоящото дело срещу Испания.
3.        Що се отнася до Рамковата директива за водите, става въпрос за влошаването на количественото състояние на подземните води в целия район Доняна. Как обаче следва да се разбира понятието за влошаване в този контекст? С него има ли се предвид намаляването на запасите от подземни води?
Или непромененото използване на подземните води, например за напояване на земеделски площи, се счита само за продължаване на съществуващото състояние, без по-нататъшно влошаване? Това е основният въпрос в настоящото производство.
4.        Наред с това следва да се изясни как трябва да се извършва оценка на първоначалното състояние на подземните води съгласно Рамковата директива за водите и какви мерки за подобряване на лошото в количествено отношение състояние на подземните води трябва да определи дадена държава членка.
5.        За разлика от това твърдяното нарушение на Директивата за местообитанията не се отнася до подземните води, които не са непосредствен обект на закрила на тази директива, а до промяната в защитените местообитания в посочените защитени територии. В това отношение се спори по-специално по въпроса дали понижаването на нивото на подземните води води до изсъхването на тези местообитания.
II.    Правна уредба
1.      Рамковата директива за водите
6.        Член 1 от Рамковата директива за водите определя нейната цел:
„Целта на настоящата директива е да установи рамка за опазването на вътрешнотериториалните повърхностни води, преходните води, крайбрежните води и подземните води, която:
а)      предпазва от по-нататъшно влошаване и опазва и подобрява състоянието на водните екосистеми и, съобразно нуждите им, земните екосистеми и влажните зони, зависими директно от водните екосистеми;
[…]
и поради това допринася за:
–      осигуряването на достатъчно количество повърхностни и подземни води с добро качество, необходими за устойчивото, балансирано и равномерно използване на водите,
–      […]“.
7.        Член 2 от Рамковата директива за водите съдържа по-конкретно следните определения:
„[…]
11.      „Водоносен хоризонт“ означава подповърхностен слой или слоеве от скали или други геоложки пластове с достатъчна порьозност и пропускливост, така че да позволява достатъчен поток на подземните води или водочерпене на достатъчни количества подземни води.
12.      „Подземен воден обект“ означава отделно ниво на подземните води във водоносния хоризонт или хоризонти.
[…]
26.      „Количествено състояние“ е израз на степента, в която подземен воден обект е засегнат от директно или индиректно черпене.
27.      „Налични ресурси на подземните води“ означава дългосрочната средна годишна степен на цялостното възстановяване на подземния воден обект, от която се вади дългосрочната годишна степен на изискуемия поток за постигане на екологичните качествени стандарти за свързаните повърхностни води, определени в член 4, за да се избегне всяко значително влошаване на екологичното състояние на тези води, както и за да се избегне всяка значителна вреда на свързаните с тях земни екосистеми.
28.      „Добро количествено състояние“ е състоянието, определено в таблица 2.1.2 от приложение V.
[…]“.
8.        Точка 2.1.2. от приложение V към Рамковата директива за водите описва доброто количествено състояние на подземните води, както следва:
„Нивото на подземните води в подземния воден обект е такова, че наличните ресурси на подземните води не се надвишават от дългосрочната средна годишна стойност на водочерпенето.
Съответно, нивото на подземните води не е обект на антропогенни изменения, които биха довели до:
–      невъзможност да се достигнат екологичните цели по член 4 за свързаните повърхностни води
–      всякакво значимо влошаване в състоянието на тези води
–      всякакви значими увреди за земните екосистеми, зависими директно от подземния воден обект[,]
и изменения в посоката на потока, произтичащи от промени в нивото, които могат да възникнат временно или постоянно в пространствено ограничена област, но не предизвикват солени води или други интрузии и не са показателни за устойчива и ясно определена антропогенно предизвикана тенденция за посоката на потока, която да доведе до такива интрузии“.
9.        В член 4, параграф 1, буква б) от Рамковата директива за водите са закрепени забраната за влошаване на състоянието и задължението за подобряване на състоянието на подземните води:
„i)      държавите членки изпълняват необходимите мерки за опазване или ограничаване на замърсителите в подземните води, както и по отношение опазване състоянието на всички подземни водни обекти по параграфи 6 и 7 от влошаване, без да се засяга параграф 8 от настоящия член и съобразно прилагането на член 11, параграф 3, буква й);
ii)      държавите членки опазват, разширяват и възстановяват всички подземни водни обекти, като осигурят баланс между водочерпене и водосбор на подземни води, с цел постигане доброто им състояние най-късно до 15 години от датата на влизане в сила на настоящата директива, в съответствие с разпоредбите на приложение V, при спазване на yдължaванията, определени в съответствие c параграф 4, и при прилагане на параграфи и 5, 6 и 7, без да се засяга параграф 8 от настоящия член, и съобразно прилагането на член 11, параграф 3, буква й);
iii)      […]“.
10.      Член 4, параграф 1, буква в) от Рамковата директива за водите включва защитените територии в целите за качество, преследвани с Рамковата директива за водите:
„[Д]ържавите членки ще постигнат съответствие с всички стандарти и цели най-късно до 15 години от датата на влизане в сила на настоящата директива, освен ако друго не е установено в законодателство на Общността, установяващо защитените територии“.
11.      Съгласно член 6 от Рамковата директива за водите и приложение IV към нея тази разпоредба обхваща, inter alia, защитените територии по смисъла на Директивата за местообитанията и на Директивата за птиците.
12.      Член 4, параграф 4 от Рамковата директива за водите допуска да бъде отложена датата, предвидена за постигане на добро състояние на водите:
„Сроковете, установени в параграф 1, могат да бъдат удължавани с оглед на поетапното постигане на целите за водни обекти, за които е доказано, че липсва по-нататъшно влошаване на състоянието, при условие че са спазени всички изброени по-долу условия:
[…]“.
13.      Член 4, параграф 7 от Рамковата директива за водите допуска при определени условия изключение по отношение на екологичните цели независимо от сроковете за изпълнение на задължението за подобряване на състоянието.
14.      Член 5 от Рамковата директива за водите съдържа правила относно определянето на състоянието на водите:
„1.      За всеки район на речен басейн или част от международен такъв, попадащ на нейна територия, всяка държава членка трябва да осигури:
–      анализ на характеристиките му,
–      преглед на въздействието на човешките дейности върху състоянието на повърхностните и подземни води, и
–      икономически анализ на водоползването
които да се извършат в съответствие с техническите спецификации, установени с приложения II и III и най-късно до 4 години от датата на влизане в сила на настоящата директива.
2.      Посочените по-горе анализи и прегледи трябва да бъдат преразгледани и при необходимост актуализирани най-късно 13 години след влизането в сила на настоящата директива и на всеки 6 години след това“.
15.      Точка 2.1 от приложение II към Рамковата директива за водите съдържа правила относно първоначалното характеризиране на състоянието на подземни водни обекти, което включва по-специално
оценката „до каква степен съществува риск да не постигнат целите за всеки подземен воден обект по член 4“. Точка 2.2 предвижда провеждането на по-нататъшно характеризиране в определени случаи:
„След първоначалната характеризация, държавите членки трябва да проведат последваща такава за тези подземни водни обекти или групи от обекти, за които се счита че са рискови по отношение достигането на целите, с цел установяване на по-прецизна оценка на значимостта на този риск, както и за определяне на мерките, изискуеми по член 11. За да постигне горните цели, това характеризиране трябва да включва съответната информация за влиянието на човешката дейност и, където е възможно за:
–      инвентаризация на свързаните повърхностни системи, включително земни екосистеми и повърхностни водни обекти, с които подземния воден обект е динамично свързан,
–      изчисления на посоките и степента на обмен на води между подземния воден обект и свързаните повърхностни системи, и
–      достатъчно данни за изчисляване на дългосрочната годишна средна степен на пълно презареждане.
–      […]“.
16.      Член 11, параграф 1 от Рамковата директива за водите уточнява мерките, които държавите членки приемат с цел постигане на целите на Директивата:
„1.      За всеки район на речен басейн или част от международен такъв на нейна територия, всяка държава членка разработва и установява програма от мерки, като взема предвид резултатите от анализите, изискуеми по член 5, с цел постигане на целите, установени в член 4.
[…]
2.      Всяка програма от мерки включва „основни“ мерки, определени в параграф 3 и, където е необходимо, „допълнителни“ мерки.
3.      „Основните мерки“ са минималните изисквания за съответствие и се състоят от:
а)      мерките изискуеми за прилагане на законодателството на Общността в областта на опазване на водите, включително мерките, изискуеми по законодателството съгласно член 10 и част A на приложение VI;
[…]
в)      мерките осигуряващи ефективно и устойчиво използване на водите, с цел избягване противоречието с постигането на целите, определени в член 4;
[…]
д)      контролът върху водочерпенето на пресни повърхностни и подземни води и събирането в резервоари на пресни повърхностни води, включващ и регистър или регистри на водочерпенето, както и изискването за предварително разрешение за водочерпене или събиране. Този контролен режим трябва периодично да се преразглежда и, ако е необходимо, обновява. От него държавите членки могат да изключат водочерпене и събиране с незначително въздействие върху състоянието на водите;
[…]
4.      „Спомагателните“ мерки са предназначените и приложени в допълнение към основните, с цел постигане целите, установени от член 4. Част Б на приложение VI съдържа [неизчерпателен] списък на такива мерки.
[…]“.
2.      Директивата за местообитанията
17.      Член 1, буква д) от Директивата за местообитанията съдържа следното определение на доброто състояние на запазване на местообитанията:
„Състоянието на запазване на едно естествено местообитание се счита за „благоприятно“, ако:
–      неговият естествен район на разпространение в рамките на територията, която тази област заема, е постоянен или се разширява, и
–      са налице необходимите структура и функции за дългосрочното му поддържане и предпоставките за по-нататъшното му съществуване в обозримо бъдеще, и
–
състоянието на запазване на характерните за него видове по смисъла на буква и) е благоприятно“.
18.      Член 6, параграфи 2, 3 и 4 от Директивата за местообитанията са основните разпоредби относно защитата на териториите:
„2.      Държавите членки вземат подходящи мерки за предотвратяване в специалните защитени територии на влошаването на състоянието на естествените местообитания на видовете, както и обезпокояване на видовете, за които са определени териториите, доколкото това обезпокояване може да има значително въздействие с оглед на целите на настоящата директива.
3.      Планове или проекти, които не са непосредствено свързани с управлението на територията или не са необходими за него, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние, се подлагат на проверка, за да се оцени въздействието им върху територията от гледна точка на целите на съхраняването на тази територия. При съблюдаване на резултатите от [оценката на]въздействието върху територията и при спазване на разпоредбите на параграф 4 компетентните национални органи одобряват плана или проекта само след като установят, че той няма да има отрицателно влияние върху съответната територията и ако е подходящо, след като са получили мнението на обществеността.
4.      Ако даден план или проект трябва да бъде осъществен въпреки негативната оценка на въздействието върху територията поради наложителни причини от по-важен обществен интерес, включително и такива от социален или икономически характер, и поради липсата на алтернативно решение, държавата членка предприема всички необходими компенсаторни мерки, за да осигури цялостната кохерентност на „Натура 2000“. Държавата членка информира Комисията за приетите от нея компенсаторни мерки.
[…]“.
III. Фактите и досъдебната процедура
19.      Природната зона Доняна се намира в югозападната част на Иберийския полуостров, а именно в испанската автономна област Андалусия. Зоната обхваща по-специално Националния парк „Доняна“ (създаден през 1969 г.) и природния парк „Доняна“ (наричан също Parque Natural del Entorno de Doñana o preparque (Природен парк в областта около Доняна или предшестваща парка буферна зона), създаден през 1989 г. и разширен през 1997 г.). През 2006 г. Комисията включва три важни защитени територии, а именно ZEPA/LIC ES0000024 Doñana(5), ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste(6) и ZEPA ES6150012 Dehesa de Estero и Montes de Moguer(7), в първоначалния списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район(8). От 1987 г. първата територия е специална защитена зона по смисъла на Директивата за птиците(9).
20.      Съгласно стандартизираните формуляри с данни в териториите се срещат приоритетният тип местообитаниe 3170*, Средиземноморски временни водни площи, както и местообитанията 92A0, Галерийни гори със Salix alba и Populus alba, и 92D0, Южносредиземноморски крайречни галерийни съобщества и гъсталаци (Nerio-Tamaricetea и Securinegion tinctoriae). За разлика от това местообитанията 91B0, Термофилни гори Fraxinus angustifolia, и 9330, Гори от Quercus suber, се срещат само в две територии, но липсват в територията ZEPA ES6150012 „Dehesa del Estero y Montes de Moguer“.
21.      Тези защитени територии обхващат само части от природната зона Доняна, която е предмет на настоящото производство. За целите на прилагането на Рамковата директива за водите в първия план за управление, изготвен съгласно член 13, а именно в Plan Hidrológico del Guadalquivir 2009 – 2015 (Хидроложки план за Гуадалкивир 2009—2015 г.)(10), тази природна зона почти изцяло е определена като формираща един-единствен подземен воден обект с наименованието Алмонте-Марисмас(11). Това административно деление до голяма степен съответства на геоложкия водоносен хоризонт със същото наименование, който обаче според Испания включва и още един съседен подземен воден обект. Подземният воден обект Алмонте-Марисмас не е посочен в член 41 от този план като един от подземните водни обекти, по отношение на който е счетено, че е застрашена целта за достигане на добро количествено състояние. Напротив, предвидено е целта за добро състояние да бъде постигната като цяло през 2015 г.(12).
22.      Във втория план за управление, а именно в Plan Hidrológico del Guadalquivir 2016 – 2021 (Хидроложки план за Гуадалкивир 2016—2021 г.)(13), подземният воден обект Алмонте-Марисмас е разделен на части. Три от петте нови подземни водни обекта, а именно Almonte (ES050MSBT000055101), Marismas (ES050MSBT000055102) и La Rocina (ES050MSBT000055105),
са в лошо количествено състояние(14). Във всичките три обекта нивото на подземните води е ниско(15), като освен това от двата последни обекта се черпят подземни води в количества, по-големи от количествата на водосбор на подземни води в тях(16).
23.      В отговор на различни жалби и въпрос, отправен в Европейския парламент, Комисията започва разследване, въз основа на което на 17 октомври 2014 г. в съответствие с член 258 ДФЕС тя отправя покана до Испания да изрази становище по евентуалните нарушения на Рамковата директива за водите и на Директивата за местообитанията по отношение на подземните води в района Доняна. След като Испания отговаря, на 29 април 2016 г. Комисията изпраща на тази държава членка мотивирано становище поради същите твърдения за нарушения, като я задължава да отстрани твърдените нарушения до 29 юни 2016 г. Въпреки последващите отговори на Испания, в крайна сметка на 22 юли 2019 г. Комисията предявява настоящия иск.
IV.    Искания на страните
24.      Европейската комисия иска от Съда:
да установи, че като не е приело необходимите мерки за предотвратяване на влошаването на състоянието на подземните водни обекти в област Доняна, като не е пристъпило към по-нататъшно характеризиране на тези от тях, по отношение на които има риск, не е определило необходимите мерки и не е включило подходящи основни и спомагателни мерки в програмата от мерки по плана за управление на района на речния басейн на Гуадалкивир, Кралство Испания не е изпълнило задълженията си съгласно член 4, параграф 1, буква б) във връзка с член 1, буква а) и точка 2.1.2 от приложение V; съгласно член 5 във връзка с точка 2.2 от приложение II; и съгласно член 11, параграф 1, параграф 3, букви а), в) и д) и параграф 4 от Рамковата директива за водите,
да установи, че като не е приело подходящи мерки, за да избегне влошаването на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, за които са определени разглежданите тук територии (ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste и ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer), Кралство Испания не е изпълнило задълженията си съгласно член 6, параграф 2 във връзка с член 7 от Директивата за местообитанията,
да осъди Кралство Испания да заплати съдебните разноски.
25.      В края на писмената си защита Кралство Испания прави
извод в смисъл, че неспазването на
Рамковата директива за водите и на Директивата за местообитанията, което Комисията критикува в настоящото производство, по никакъв начин не било доказано. Обратно, Испания доказала под формата на планове и мерки за управление постоянните усилия, предприети през последните години с цел отстраняване на отрицателните последици, възникнали в защитената природна зона Доняна в резултат от дейностите, насърчавани в продължение на десетилетия преди приемането на законодателните инструменти на Съюза.
26.      Едва в дупликата си Испания иска изрично от Съда:
да обяви иска за недопустим или поне да го отхвърли, както и
да осъди предявилата иска институция да заплати съдебните разноски.
27.      Страните са изложили становищата си писмено, а в съдебното заседание от 17 септември 2020 г. — и устно.
V.      Правен анализ
28.      Според Комисията Испания е нарушила установената в Рамковата директива за водите забрана за влошаване на състоянието по отношение на подземните води в района Доняна и съответно и установената в Директивата за местообитанията забрана за влошаване на състоянието, що се отнася до различни местообитания в защитените територии в Доняна. Освен това Испания не е изпълнила задълженията си за проучване по Рамковата директива за водите и не е приела необходимите съгласно тази директива мерки за достигане на целта за добро състояние на подземните води.
29.      Макар че в това отношение Комисията се фокусира преди всичко върху Рамковата директива за водите, най-напред ще анализирам Директивата за местообитанията (по този въпрос вж. раздел Б по-долу), тъй като в тази област вече съществува постоянна съдебна практика относно забраната за влошаване на състоянието. Наистина тази съдебна практика не може да се приложи пряко към тълкуването на забраната за влошаване на състоянието, установена в Рамковата директива за водите (по този въпрос вж. раздел Г по-долу), но тя поне позволява да се извърши сравнение. Преди обаче да разгледам тази втора забрана за влошаване на състоянието, ще анализирам твърдението за нарушение, отнасящо се до задълженията на Испания за извършване на оценка съгласно законодателството в областта на водите (по този въпрос вж. раздел В по-долу), тъй като тази оценка е основата за последващото транспониране на Рамковата директива за водите, включително и на забраната за влошаване на състоянието. Накрая ще разгледам оспорването на предвидените от Испания мерки в природната зона Доняна (по този въпрос вж. раздел Д по-долу). Преди това обаче следва да се разгледа въпросът дали Испания изобщо е направила валидни искания (по този въпрос вж. раздел А по-долу).
1.      По исканията на Испания
30.      В писмената си защита Испания не прави формални искания, въпреки че член 124, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник изисква писмената защита да съдържа искания на ответника. Обстоятелството, че Испания прави формални искания в дупликата, не може да санира евентуално нарушение на член 124, параграф 1, буква в), тъй като съгласно член 126, параграф 1 дупликата може само да допълва писмената защита. Съответно член 127, параграф 1 допуска в хода на производството да се въвеждат нови
основания само ако те почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в производството. Това трябва да важи a fortiori за искания.
31.      Следва обаче да се признае, че
Процедурният правилник не изисква определена форма на исканията. Следователно искания могат да бъдат направени не само изрично, но и конклудентно. Това означава, че изводът в края на писмената защита също може да се тълкува като конклудентно искане. Доколкото в тази част от писмената защита Испания заключава, че твърдените от Комисията нарушения на Рамковата директива за водите и на Директивата за местообитанията не са доказани, тази държава членка иска имплицитно искът да бъде отхвърлен като неоснователен.
32.      За разлика от това за направеното в дупликата искане за присъждане на съдебните разноски няма основание в писмената защита. Ето защо това искане е просрочено и следователно недопустимо.
2.      Забраната за влошаване на състоянието по член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията
33.      Според Комисията, като не е взела подходящи мерки, за да предотврати влошаването на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, за които са определени териториите ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste и ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer, Испания не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 2 във връзка с член 7 от Директивата за местообитанията.
34.      В това отношение следва да се уточнят най-напред предметът на посоченото основание на иска и след това — изискванията към доказването, че е налице нарушение на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията, преди да е възможно да се анализират доводите на страните в тази светлина.
1.      Предмет и допустимост на посоченото основание на иска
35.      В това основание на иска Комисията поддържа, че в резултат на понижаването на нивото на подземните води се е влошило състоянието на определени местообитания в трите защитени територии, класифицирани съгласно Директивата за местообитанията. На 19 юли 2006 г. Комисията включва тези територии в списъка на местообитанията със значение за Общността и поради това съгласно член 4, параграф 5 от Директивата за местообитанията член 6, параграф 2 от тази директива трябва да се прилага спрямо тях, считано от тази дата.
36.      Действително, една от тези защитени територии е класифицирана съгласно Директивата за птиците още през 1987 г. и поради това за нея първоначално се е прилагал член 4 от тази директива, а съгласно член 7 от Директивата за местообитанията, считано от 1994 г. — защитата по член 6, параграф 2. Комисията обаче не твърди, че е налице пряко или косвено отрицателно въздействие върху защитени видове птици, така че тази защита е без значение за настоящото дело.
37.      Испания счита това основание на иска за недопустимо в частта относно територията ES6150012 „Dehesa del Estero y Montes de Moguer“, тъй като то представлява разширяване на предмета на производство. Тази територия не се намирала в района на предишния подземен воден обект Алмонте-Марисмас, а била причислена към съседен подземен воден обект. В мотивираното становище Комисията обаче ограничила предмета на производството до първия подземен воден обект.
38.      Тези доводи следва да се отхвърлят. Всъщност от самото начало Комисията изрично е включила тази територия в предмета на досъдебната процедура(17). Освен това за преценката дали е налице нарушение на Директивата за местообитанията, е без значение дали дадена защитена територия трябва да се причисли към подземен воден обект, който е бил определен в рамките на изпълнението на Рамковата директива за водите. Ето защо защитената територия е била и е предмет на производството.
39.      Впрочем в дупликата си Испания признава, че и съседният подземен воден обект е част от същото геоложко образувание, а именно от водоносния хоризонт Алмонте-Марисмас. Този обект се водел отделно от административното деление на подземния воден обект Алмонте-Марисмас само за целите на прилагането на Рамковата директива за водите. Следователно, ако от това причисляване произтичат недоразумения относно обхвата на основанието на иска, те биха се дължали на самата Испания. В действителност обаче нищо не сочи за наличието на недоразумения от страна на Испания.
2.      Критерият по член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията
40.      Комисията упреква Испания за това, че като е допуснала водочерпенето на подземни води в природната зона Доняна, е нарушила член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията. Съгласно тази разпоредба държавите членки вземат подходящи мерки за предотвратяване в специалните защитени територии на влошаването на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете, както и обезпокояване на видовете, за които са определени териториите, доколкото това обезпокояване може да има значително въздействие с оглед на целите на тази директива.
41.      За да докаже наличието на нарушение на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията, не е нужно Комисията да представи доказателства, че има причинно-следствена връзка между дейността и влошаването на състоянието на тези защитени територии.
42.      Напротив, при тълкуването на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията трябва да се има предвид, че целта на тази разпоредба, както и на член 6, параграф 3, е да се гарантира едно и също равнище на защита(18). Следователно критерият за проверка при двете разпоредби трябва да е еднакъв(19).
43.      От член 6, параграф 3 следва, че план или проект е допустим само ако е изключено всякакво основателно съмнение от научна гледна точка, че
целите, свързани със съхраняването на съответната територия, няма да бъдат засегнати(20). За да се гарантира това, член 6, параграф 3, първо изречение изисква в рамките на първата фаза да се извършва предварителна оценка на въздействието на планове или проекти върху защитена територия веднага щом има вероятност даден план или проект да окаже значително влияние върху съответната територия(21). В тази хипотеза може да бъде издадено разрешение само ако оценката изключва всякакво основателно съмнение от научна гледна точка, че като такава съответната територия няма да бъде засегната(22).
44.      Ето защо, когато не е налице оценка на въздействието с такъв резултат, за да се установи наличието на нарушение на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията, е достатъчно да се докаже, че има вероятност дадена дейност да окаже такова отрицателно въздействие(23).
45.      Улесненото доказване на наличието на нарушение на член 6, параграф 2 има за последица, че от установяването на нарушение не произтича непременно окончателната несъвместимост на въпросната дейност с член 6. Напротив, държавата членка може да разсее всяко основателно съмнение от научна гледна точка относно съществуването на отрицателно въздействие на дейността върху защитените територии, като извърши подходяща оценка, която да отговаря на изискванията на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията. Алтернативно тя може да обоснове
дейността в съответствие с член 6, параграф 4 от Директивата за местообитанията(24).
46.      Наистина, това тълкуване на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията поражда задължения за извършване на оценка на дейностите, за които е възможно в крайна сметка да се установи, че нямат отрицателно въздействие върху защитени територии. Това обаче е необходима последица от равнището на защита, което член 6, параграф 2 и член 6, параграф 3 гарантират в еднаква степен. При прилагането на член 6, параграф 3 също е възможно в крайна сметка проучваната мярка да не засяга целите за опазване на територията.
47.      Това равнище на защита обаче е оправдано като израз на принципа на предпазните мерки, тъй като само по този начин е възможно да се установят и предотвратят плановете, проектите и другите дейности, които имат отрицателно въздействие върху териториите(25).
3.      Прилагане
48.      Следователно разглежданото основание на иска ще е основателно, ако Комисията докаже, че има вероятност водочерпенето на подземни води да оказва значително влияние върху защитени местообитания или видове в трите посочени защитени територии.
49.      Ето защо по-нататък ще разгледам засягането на защитени местообитания (по този въпрос вж. буква а) по-долу), приложимостта ratione temporis на забраната за влошаване на състоянието, считано от 19 юли 2006 г. (по този въпрос вж. буква б) по-долу), и опита на Испания да опровергае доводите на Комисията (по този въпрос вж. буква в) по-долу).
1)      Засягане на защитени местообитания
50.      Доколкото подземните води като такива не са защитени с Директивата за местообитанията, водочерпенето на подземни води не нарушава пряко член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията.
51.      Комисията упреква Испания по-скоро за това, че водочерпенето води до понижаване на нивото на подземните води, което по-специално влошава състоянието на ареала на приоритетния тип местообитание 3170*, Средиземноморски временни водни площи, но и на други типове местообитания, свързани с повърхностни води. В това отношение става въпрос за типовете местообитания 92A0, Галерийни гори със Salix alba и Populus alba, 92D0, Южносредиземноморски крайречни галерийни съобщества и гъсталаци (Nerio-Tamaricetea и Securinegion tinctoriae), както и 91B0, Термофилни гори Fraxinus angustifolia. Освен това Комисията визира типа местообитание 9330, гори от Quercus suber. С изключение на последните два типа местообитания, които липсват в територията ES6150012 „Dehesa del Estero y Montes de Moguer“, тези типове местообитания се срещат във всички спорни територии(26).
52.      На това Испания възразява, че много водни площи в района на дюните не отговарят на изискванията на местообитанието от типа на временните водни площи. Поради това фактически било изключено да е налице влошаване на състоянието на този тип местообитание. Този довод обаче се свежда само до твърдения, които са несъвместими с представените от Комисията научни произведения и с данните, посочени от Испания в стандартизираните формуляри с данни за защитените територии, но не са подкрепени със собствени доказателства. Ето защо следва да се изхожда от наличието на този тип местообитание.
53.      В две от представените от Комисията изследвания(27) и в други посочени от нея изследвания(28) се застъпва хипотезата, че поради понижаването на нивото на подземните води в резултат от прекомерното водочерпене водните площи все по-рядко събират води и понастоящем те зависят преди всичко от валежите. Поради тази причина периодите на суша ги засягали в по-голяма степен. Тази констатация се потвърждава в съобщение на испанския Consejo Superior de Investigaciones Científicas (Върховен съвет за научни изследвания) до омбудсмана на Андалусия(29). В представено от Испания изследване също се счита, че е възможно загубата на постоянни водни площи и на временни водни площи в близост до туристическия обект Matalascañas да се дължи на извършваното там водочерпене на подземни води(30).
54.      Освен това Комисията твърди, че водочерпенето на подземни води ще оказва отрицателно въздействие върху посочените други местообитания в защитените територии, които зависят от повърхностните води. В това отношение тя се позовава на различни изследвания, от които е видно, че тези местообитания претърпяват неблагоприятни промени вследствие на понижаването на нивата на подземните води в резултат от прекомерното водочерпене, например поради изместване на растителността, чието развитие зависи от степента на влага(31).
55.      На последно място, Комисията се позовава на данни, сочещи за наличието на отрицателно въздействие върху типа местообитание 9330, Гори от Quercus suber(32).
56.      Следователно Комисията е представила научно обосновани данни за това, че водочерпенето на подземните води е намалило нивото на подземните води и че въз основа на този факт се налага изводът за наличието на вероятност от отрицателно въздействие върху ареалите на посочените типове местообитания в защитените територии.
57.      Испания възразява, че подземните води не са от голямо значение за опазването, по-специално на временните водни площи, тъй като те се подхранвали преди всичко от дъждовна вода. Дори този довод да е верен, от него обаче не следва, че нивото на подземните води е без значение. През периодите на оскъдни валежи това значение е по-голямо, тъй като тогава само подземните води могат да запълнят нивото на тези води.
58.      Следователно Испания не е опровергала доводите на Комисията за наличие на вероятност практикуваното в природната зона Доняна водочерпене на подземни води да оказва отрицателно въздействие върху посочените защитени местообитания в защитените територии.
2)      Приложимост ratione  temporis на забраната за влошаване на състоянието
59.      Испания обаче изтъква срещу Комисията и довода, че проблемите с подземните води в природната зона Доняна са настъпили през периода от време преди член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията да стане приложим.
60.      С този довод се повдига много важно възражение, а именно че в обхвата на забраната за влошаване на състоянието по член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията могат да попадат само отрицателни въздействия, които са настъпили, след като тази разпоредба е станала приложима, тоест в настоящия случай — след 19 юли 2006 г. Най-напред обаче следва да се посочи, че
за целите на тази разпоредба е без значение дали преди това са били разрушени или засегнати местообитания в защитените територии. Това се отнася по-специално до понижаването на нивото на подземните води вследствие на водочерпенето на подземни води преди влизането в сила на забраната за влошаване на състоянието, което понижаване в настоящия случай безспорно е настъпило.
61.      При това забраната за влошаване на състоянието не налага автоматично задължение за намаляване или прекратяване на практикуваното преди това водочерпене на подземни води. Вярно е, че нивото на подземните води се покачва в резултат на такава мярка и следователно би подобрило положението. Забраната за влошаване на състоянието обаче не е задължение за подобряване на състоянието. Ето защо тя не налага задължение за подобряване на състоянието на защитени местообитания.
62.      Следователно доводът на Комисията следва да бъде отхвърлен в частта му, в която тя изисква да са били приети мерки за възстановяване или подобряване на състоянието на местообитания, които, както Испания многократно посочва, са били засегнати много време преди влизането в сила на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията.
63.      Ако обаче продължаваща дейност като водочерпенето на подземни води допринася още повече за влошаването на състоянието на защитени ареали на местообитания или видове, то член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията намира приложение. Наистина в известна степен тази дейност вече е засегнала защитената територия, но това засягане се изчерпва с отрицателните въздействия, възникнали преди определянето на защитената територия. За разлика от това новите отрицателни въздействия на защитените територии са в разрез със забраната за влошаване на състоянието.
64.      Съображения, свързани с правната сигурност и с правните очаквания за продължаване на определена дейност, не променят с нищо този извод. Те могат при определени обстоятелства да обосноват дерогация от член 6, параграф 2 от Директивата в съответствие с член 6, параграф 4(33), но не и да изменят тълкуването на понятието за влошаване на състоянието(34).
65.      По-голямата част от представените или посочени от Комисията изследвания или се отнасят за периода от време преди 19 юли 2006 г., тоест преди влизането в сила на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията, или не съдържат точни данни за момента, в който са настъпили съответните отрицателни въздействия. Следователно те не доказват, че установените в тях отрицателни въздействия трябва да се считат за нарушение на тази разпоредба.
66.      Следва обаче да се посочи, че в статия от 2016 г., съгласно която водочерпенето на подземни води в продължение на повече от две десетилетия е довело до прогресивно понижаване на нивото на подземните води, действително са посочени данни, свидетелстващи за влошаване на състоянието след 19 юли 2006 г.(35).
В същия ред на мисли е съобщението до омбудсмана на Андалусия, според което в периода между 1994 г. и 2015 г. при водоносния хоризонт в Доняна и околната му среда се наблюдава отрицателна тенденция на ежегоден значителен спад от 1,13 %, който е много по-голям от спада, които би могъл да се дължи на промени на регистрираните в района валежи(36). Поне през последните девет години от това развитие член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията е бил приложим спрямо трите защитени територии.
67.      Освен това в изготвения от испанските органи план за управление на защитената територия Doñana Norte y Oeste, който Комисията анализира в дупликата, състоянието на запазване на крайбрежни местообитания е определено като „неблагоприятно-лошо“ поради понижаването на нивото на подземните води(37). По смисъла на определението за благоприятно запазване на състоянието в член 1, буква д) това означава, че намаляват площите, които тези местообитания заемат в рамките на територията, и че дългосрочното им поддържане е съмнително. Следователно самите испански органи считат, че състоянието на тези местообитания ще продължава да се влошава поради развитието, което претърпяват подземните води.
68.      Следователно Комисията е доказала в достатъчна степен, че има вероятност практикуваното понастоящем в природната зона Доняна водочерпене
на подземни води да причинява влошаване на състоянието на защитени местообитания в трите защитени територии, считано от 19 юли 2006 г.
3)      Липса на опровергаване от страна на Испания
69.      При това положение по принцип в тежест на Испания е да опровергае индикациите за наличие на тази вероятност. При това, след като член 6, параграф 2 и член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията гарантират едно и също равнище на защита, трябва да се прилага критерият за оценка на въздействието, установен в член 6, параграф 3(38). Съгласно този критерий дадена дейност е допустима само ако компетентните органи са се уверили, че планът или проектът няма трайни вредоносни последици за целостта на съответната територия. Такъв е случаят, когато от научна гледна точка не съществува никакво основателно съмнение относно липсата на такива последици(39).
70.      Това означава, че Испания трябва да изключи съществуването на всяко основателно съмнение от научна гледна точка относно безвредния характер на поддържането на настоящата практика на водочерпене на подземни води за защитени местообитания в защитените територии.
71.      За тази цел Испания се позовава по-специално на две други изследвания, от които обаче е представила само едно на Съда. Освен това изследването потвърждава именно факта, че много водни площи са свързани с подземните води и че понижаването на нивото на подземните води оказва отрицателно въздействие върху тях(40).
72.      За съжаление, другото произведение(41) не е на разположение, но според информацията, представена от Испания в досъдебната процедура, то само документира, че от няколкостотин години в дългосрочен план протича естествен процес на изсъхване и изчезване на лагуните в района на дюните на Доняна. Такова развитие обаче не изключва възможността водочерпенето на подземни води, което продължава да се практикува, допълнително да засяга посочените местообитания.
73.      Ето защо Испания не е опровергала доводите на Комисията. Напротив, трябвало е да се извърши цялостна научна оценка, при която да се установи къде са се намирали посочените от Комисията типове местообитания в трите защитени територии, считано от 19 юли 2006 г., и да се изключи възможността — противно на представените от Комисията индикации — тези местообитания да са засегнати от водочерпенето на подземни води(42).
74.      Накрая Испания се позовава на социално-икономическите интереси от продължаване на водочерпенето на подземни води. Според критериите, установени в член 6, параграф 4 от Директивата за местообитанията, такива интереси действително могат да обосноват отрицателното въздействие върху защитени територии(43). Такова обосноваване обаче изисква най-напред да е извършена подходяща оценка на въздействието на водочерпенето на подземни води върху засегнатите защитени територии и да са изпълнени останалите условия по тази разпоредба(44). Към настоящия момент не е извършена именно подходящата оценка, поради което и този довод на Испания не може да бъде приет. Освен това при наличието на отрицателно въздействие върху приоритетния вид местообитание 3170*, Средиземноморски временни водни площи, съгласно член 6, параграф 4, втора алинея от Директивата за местообитанията Испания е трябвало също да поиска становище от Комисията.
4.      Междинно заключение
75.      При това положение следва да се приеме, че Испания е нарушила член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията, тъй като Комисията е доказала, че има вероятност от значително отрицателно въздействие върху защитени типове местообитания в защитените територии ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste и ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer поради водочерпенето на подземни води, считано от 19 юли 2016 г.
3.      Задължението за по-нататъшно характеризиране на подземни водни обекти по член 5 от Рамковата директива за водите във връзка с точка 2.2 от приложение II към тази директива
76.      Във второто основание на иска Комисията упреква Испания, че не е приложила правилно член 5, параграф 1 от Рамковата директива за водите във връзка с точка 2.2. от приложение II към тази директива, тъй като не е направила по-нататъшно характеризиране на подземните водни обекти в областта Доняна, при които има опасност да не бъдат постигнати качествените цели по член 4.
77.      Съгласно член 5, параграф 1 от Рамковата директива за водите за всеки район на речен басейн всяка държава членка трябва по-специално да осигури преглед на въздействието на човешките дейности върху състоянието на подземните води, който да се извърши в съответствие с техническите спецификации, установени с приложения II и III и най-късно до 4 години от датата на влизане в сила на настоящата директива, тоест към 22 декември 2004 г. Член 5, параграф 2 предвижда, че посочените в параграф 1 анализи и прегледи трябва да бъдат преразгледани и при необходимост актуализирани най-късно 13 години след влизането в сила на Директивата, тоест към 22 декември 2013 г., и на всеки 6 години след това.
78.      Точка 2.1. от приложение II към Рамковата директива за водите съдържа подробни правила относно това първоначално характеризиране. Съгласно точка 2.2. след първоначалното характеризиране държавите членки трябва да проведат по-нататъшно такова за тези подземни водни обекти, за които се счита, че са рискови по отношение на достигането на целите. По този начин се цели те да направят по-прецизна оценка на обхвата на този риск, както и да определят мерките, изискуеми по член 11.
1.      Характеризиране в плановете за управление
79.      В подкрепа на това основание на иска Комисията най-напред изтъква, че във връзка с плана за управление за периода 2009—2015 г. Испания неправилно е оценила риска от нарушение на член 4 от Рамковата директива за водите, тъй като в този документ е посочила като благоприятно състоянието на подземния воден обект Алмонте-Марисмас. Тези пропуски не били отстранени с планa за периода 2016—2021 г. Комисията признава, че разделянето на пет подземни водни обекта, три от които са в лошо количествено състояние, позволява по-добра преценка на положението. При все това продължавали да съществуват
пропуски.
80.      Изненадващо е, че Комисията основава критиката си по отношение на характеризирането на подземните водни обекти на съдържанието на плановете за управление. Всъщност характеризирането и планът за управление са различни документи, които са уредени в различни разпоредби, а именно в членове 5 и 13 от Рамковата директива за водите, и за тях се прилагат различни изисквания. По-специално характеризирането трябва да е изготвено няколко години преди плана за управление, след което служи за база на съдържанието му. Затова и планът за управление за периода 2009—2015 г. препраща към предходни документи, в които се съдържала, както се твърди, извършена за първи път диагностика на състоянието на водите(45), като в дупликата си Испания се позовава на изготвен за първи път доклад в съответствие с член 5 от Рамковата директива за водите, който бил публикуван през 2004 г. и 2005 г.
81.      Испания обаче не твърди, че Комисията критикува погрешните документи, а
посочва, че е спазила член 5 от Рамковата директива за водите в двата критикувани от Комисията плана за управление.
82.      Този подход едва ли би бил съвместим с член 5 от Рамковата директива за водите, тъй като всяко едно характеризиране трябва да се извършва няколко години преди публикуването на плановете за управление. От своя страна обаче Комисията не критикува това нарушение на срока.
83.      При това положение се налага да се разгледат подробно възраженията на Комисията и евентуално да се провери дали плановете за управление ги опровергават.
2.      Неправилна оценка на риска в първия план за управление за периода 2009—2015 г.
84.      Видно от безспорните факти, в рамките на плана за управление за периода 2009—2015 г. Испания неправилно е oценила риска от непостигане на целите по член 4 от Рамковата директива за водите.
85.      Всъщност според втория план за управление състоянието на три подземни водни подобекта е лошо в количествено отношение, макар че според първия план за управление през 2015 г. целият подземен воден обект Алмонте-Марисмас е трябвало да
бъде в добро състояние.
86.      Рискът, свързан с този резултат, е бил и известен на Испания, тъй като още през 2004 г. в Plan de Ordenación del Territorio del ámbito de Doñana (Устройствен план на област Доняна) се съдържа препоръка да сe установи, че е налице прекомерно водочерпене на подземни води от водоносния хоризонт.
За тази цел в репликата си Комисията се позовава на два други испански доклада от 2008 г. и 2009 г.(46). Самата Испания също посочва, че рискът целите да не бъдат постигнати, бил споменат в първия доклад от 2004 г. и 2005 г., който се изисква в член 5 от Рамковата директива за водите(47). В крайна сметка този риск е в съответствие с последователно поддържаната от Испания теза, че това състояние се дължи на водочерпенето на подземни води, отдавна практикувано в района Доняна.
87.      Испания твърди, че при изготвянето на първия план за управление въз основа на общи критерии и сравнение с положението в други области на Испания се стигнало до извода, че не съществува риск. С оглед на направените преди това изявления, които не са оспорени, това твърдение обаче не е достатъчно, за да се докаже, че при разработването на първия план за управление Испания е могла с основание да изключи риска целите да не бъдат постигнати. По-специално за тази цел не е достатъчен изводът, че като цяло подземният воден обект Алмонте-Марисмас е в добро количествено състояние. Напротив, както Комисията правилно подчертава в репликата, по-нататъшното характеризиране е необходимо именно когато съществува риск състоянието да е лошо. Такъв риск обаче вече е съществувал предвид данните за отделните участъци от подземния воден обект, за които впоследствие е удостоверено, че са в лошо състояние.
88.      Ето защо се налага изводът, че с първия план за управление Испания е нарушила член 5 от Рамковата директива за водите, тъй като тази държава членка не е констатирала риска целите да не бъдат постигнати съгласно точка 2.1 от приложение II към Директивата и не е представила последващо характеризиране съгласно точкa 2.2 от приложение II.
3.      Вторият план за управление
89.      Към момента на изтичането на определения в мотивираното становище срок, а именно на 29 юни 2016 г., обаче вече се е прилагал планът за управление от 8 януари 2016 г. за периода 2016—2021 г.
90.      Съгласно член 258, втора алинея ДФЕС иск за установяване на неизпълнение на задължения може
да се предяви само тогава, когато съответната държава членка не се е съобразила с мотивираното становище на Комисията в определения в него срок(48). Освен това наличието на неизпълнение на задължения трябва да се преценява с оглед на положението на държавата членка към момента на изтичането на срока, определен в мотивираното становище(49).
91.      Може и да е възможно по изключение да се предявяват твърдения за вече преустановени нарушения с тежки последици(50). В настоящия случай нарушението на член 5 от Рамковата директива за водите като такова обаче продължава да поражда последици
само до момента, в който Испания е предприела необходимите мерки.
92.      Ето защо Съдът може да приеме, че е налице нарушение на член 5 от Рамковата директива за водите само и ако вторият план за управление е несъвместим с тази разпоредба.
93.      В това отношение Комисията твърди, че Испания била признала наличието на недостатъци на втория план за управление, че при географското деление на подземните води били допуснати недостатъци, че имало твърде малко пунктове за измерване и че оценката на водочерпенето на подземни води била непълна. От тези критики обаче само последната е основателна.
1)      Признаване на нарушението от стана на Испания
94.      В репликата си Комисията застъпва становището, че Испания е признала нарушението. При това тя се позовава на факта, че Confederación Hidrográfica del Guadalquivir (Хидрографска конфедерация на Гуадалкивир) е започнала процедура, за да се обяви, че по отношение на трите спорни подземни водни обекта, които се намират в лошо количествено състояние, е налице „риск да не се достигне добро количествено състояние“. Не е ясно обаче дали това предвидено в националното право обявяване съответства на по-нататъшното характеризиране по точка 2.2 от приложение II към Рамковата директива за водите или дали такова характеризиране не би било налице без обявяването.
2)      По географското деление на подземните водни обекти
95.      Комисията критикува по същество, на първо място, географското деление на подземните водни обекти. Комисията обаче не обяснява защо според нея това деление съставлява нарушение на Рамковата директива за водите и защо то
представлява пречка за извършването на подходяща оценка на състоянието на подземните води. Поради това този довод е неубедителен.
3)      По броя на пунктовете за измерване
96.      На следващо място, Комисията счита, че характеризирането на подземните водни обекти се базира на научна информация, която не е достатъчна, а именно на твърде малко на брой пунктове за измерване.
97.      Комисията обаче пропуска да посочи на кои изисквания на член 5 от Рамковата директива за водите и на приложение II към нея не отговарят предприетите от Испания мерки за мониторинг. Специалните разпоредби относно мониторинга на състоянието на водите, а именно член 8 и точка 2.2 от приложение V, изобщо не са споменати.
98.      Освен това посочените доказателства за наличието на твърдяното нарушение също не са убедителни.
99.      Комисията се позовава на констатации, за които тя твърди, че се съдържат във втория план за управление, и на изследване за периода 2012—2013 г. Според Комисията от тях произтичало, че по отношение на подземните водни обекти La Rocina и Marismas de Doñana не съществувал нито един-единствен пункт за измерване на нивото на подземните води, а по отношение на всичките пет подземни водни обекта, взети заедно — само приблизително 20 пункта за измерване. Само четири от тях били от времето преди 2015 г.
100. Противно на предвиденото в член 57, параграф 4 от Процедурния правилник, Комисията обаче не представя тези документи и също не уточнява къде в тях са били направени тези констатации. Освен това тя се позовава абстрактно на интернет портала на испанското правителство, позволяващ достъп до географска информация, без да обясни по какъв начин се стига до въпросната географска информация в този портал.
101. Следователно Комисията не е изпълнила изискванията относно тежестта за доказване, която тя носи в рамките на производство по иск, предявен на основание член 258 ДФЕС(51).
102. Впрочем това твърдение противоречи и на посоченото от Комисията изследване, което Испания представя с писмената защита. В изследването се посочва, че в съществуващия по онова време общ подземен воден обект Алмонте-Марисмас се провежда мониторинг в 174 пункта. Това били значително повече на брой пунктове за измерване, отколкото в други области на Испания(52).
103. Впрочем Испания оспорва това твърдение за нарушение, като посочва, че в целия район Доняна дори се използват 290 пункта за измерване на нивото на подземните води, тоест много повече на брой, отколкото в цялата останала част от района на речния басейн на Гуадалкивир.
От тези пунктове за измерване 170 предоставяли данните в динамични редове още от 1994 г.
104. Комисията не дава отговор по този довод.
105. Ето защо критиките на Комисията относно пунктовете за измерване трябва да се отхвърлят изцяло.
4)      Празноти в оценката на водочерпенето
106. Накрая Комисията твърди, че данните за водочерпенето на подземни води се базирали на оценки, направени в изследване от 2008 г., в което се игнорирало незаконното водочерпене и черпенето на вода за питейни нужди, по-специално за туристически цели по крайбрежието.
107. От своя страна Испания подчертава качеството на това изследване, като в дупликата си твърди, че обемът на черпенето на вода за питейни нужди в размер на 5 кубични хектометри на година е малък в сравнение с обема на водочерпенето за селскостопански цели в размер на 107 кубични хектометри на година. Испания обаче не дава отговор на критиките на Комисията, отнасящи се до оценката на незаконното водочерпене, а се ограничава до това във връзка с третото161 основание на иска да представи на Съда оценка на размера на незаконно напояваните площи (1100 хектара) и на тази база — броя на незаконните кладенци (500).
108. Този довод на Испания не е достатъчен, за да се обори твърдението за нарушение на Комисията. Характеризирането на даден подземен воден обект, оценката на риска количественото му състояние да бъде лошо и разработването на необходимите мерки за постигане на добро състояние изискват пълна и точна оценка на водочерпенето на подземни води. Ето защо трябва да се вземе предвид и водочерпенето на питейна вода, чийто обем все пак възлиза на 4 до 5 % от законното водочерпене за селскостопански цели. И преди всичко трябва най-малкото да се извърши оценка на незаконното водочерпене и то да бъде взето предвид по подходящ начин. Без тези фактори не може нито да се оцени правилно състоянието на подземния воден обект, нито да се предвиди дали мерките за постигане на добро количествено състояние на подземните води, и по-специално за борба с незаконното водочерпене, са достатъчни.
4.      Междинно заключение
109. Следователно Испания е нарушила член 5, параграф 1 от Рамковата директива за водите във връзка с точка 2.2 от приложение II към нея, тъй като при оценката на водочерпенето на подземни води не е взела предвид водочерпенето на питейна вода и незаконното водочерпене.
4.      Забраната за влошаване на състоянието по член 4, параграф 1, буква б), подточка i) от Рамковата директива за водите
110. В първото основание на иска Комисията упреква Испания, че не е предприела необходимите мерки за опазване на състоянието на подземните водни обекти от влошаване в природната зона Доняна.
1.      Предмет на основанието на иска
111. Що се отнася до подземните води, съгласно член 4, параграф 1, буква б), подточка i) от Рамковата директива за водите държавите членки изпълняват необходимите мерки за опазване състоянието на всички подземни водни обекти от влошаване (забрана за влошаване на състоянието). Освен това съгласно член 4, параграф 1, буква б), подточка ii) държавите членки опазват, разширяват и възстановяват всички подземни водни обекти с цел да се постигне „доброто
им състояние“ най-късно до края на 2015 г. (задължение за подобряване на състоянието).
112. Настоящото основание на иска се отнася единствено до забраната за влошаване на състоянието. Тя има обвързващо действие във всеки етап от предписаната в Рамковата директива за водите процедура(53), но противно на поддържаното от Комисията, не се е прилагала още от датата на изтичане на срока за транспониране на Рамковата директива за водите, тоест от 22 декември 2003 г. Напротив, тя има обвързващо действие за държавите членки едва от 22 декември 2009 г. — момента, от който държавите членки са били длъжни да разработват и прилагат плановете за управление съгласно Директивата(54).
113. По-нататък следва да се уточни, че изтъкнатото от Комисията твърдение за нарушение се отнася единствено до влошаването на количественото състояние на засегнатите водни обекти, което според Комисията се дължи на водочерпенето на подземни води. Наистина, съгласно представените по настоящото дело документи съществуват и проблеми във връзка с химичното състояние на подземните води, по-специално поради замърсяването с нитрати, но Комисията не повдига възражения по този въпрос.
114. Накрая следва да се отбележи, че констатираните пропуски в характеризирането на състоянието на подземните води в природната зона Доняна пораждат съмнения дали Испания е предприела необходимите мерки за предпазване от влошаване. В това отношение явно са от значение както погрешната като цяло оценка в първия план за управление, така и неотчитането на незаконно водочерпене на подземни води. По-специално този последен пропуск освен това затруднява цялостната оценка на развитието в състоянието на подземните води.
Комисията обаче пропуска да установи наличието на тази връзка в контекста на твърдението за влошаване, така че тя не е предмет на настоящото производство.
2.      По влошаването
115. С цел да докаже наличието на влошаване, от една страна, Комисията се позовава на промени на оценката на количественото състояние на подземните води в двата плана за управление и от друга страна, излага доводи, свързани с водочерпенето на подземни води.
1)      Преминаване от добро в лошо състояние
116. Първият довод на Комисията се свежда до твърдението, че приемайки плана за управление за периода 2016—2021 г., Испания е признала, че е налице количествено влошаване на три подземни водни обекта в сравнение с плана за предходните 2009—2015 г. Това било така, тъй като планът за първия период документирал добро количествено състояние на подземните води в района Доняна, но планът за втория период — лошо състояние на трите съответни подземни водни обекта в този район.
117. Във връзка с този довод следва да се признае, че преминаването от добро състояние в лошо състояние представлява влошаване.
118. Настоящото развитие обаче все още не е доказателство, че е налице влошаване на подземния воден обект. Всъщност различната оценка на количественото състояние се дължи на факта, че за първия период е извършена оценка на целия подземен воден обект Алмонте-Марисмас, но за втория период този обект е бил разделен на пет подземни водни подобекта, три от които са в лошо състояние.
119. Няма данни, които да сочат, че състоянието на тези подземни водни обекти е било по-добро преди разделянето. Напротив, изложените от двете страни фактически твърдения са в подкрепа на тезата, че това лошо състояние е съществувало още през първия период от време и преди това, но то е било прикрито, тоест „разводнено“ от групирането им заедно с два други подземни водни обекти в един-единствен голям подземен воден обект(55).
120. Така в репликата Комисията твърди, че още преди приемането на първия план за управление е обмисляно състоянието на целия подземен воден обект Алмонте-Марисмас да бъде класифицирано като лошо. С това твърдение съвпада твърдението на Испания, че състоянието на тези подземни водни обекти се дължи на използването на земята, което е било извършвано още преди Рамковата директива за водите да започне да се прилага.
121. Следователно това твърдение на Комисията не може да бъде доказателство, че е налице влошаване на подземния воден обект.
2)      Влошаване на лошо състояние
122. Следователно трябва да се провери дали Комисията е доказала, че лошото състояние на трите подземни водни обекта се е влошило още веднъж.
i)      Понятие за влошаване
123. За тази цел следва най-напред да се изясни при какви условия е налице влошаване на лошото количествено състояние на подземен воден обект по смисъла на член 4, параграф 1, буква б), подточка i) от Рамковата директива за водите.
124. До момента Съдът само е приел, че е възможно по-нататъшно влошаване на подземни водни обекти в лошо състояние(56) и че прагът, отвъд който се констатира нарушение на задължението за предпазване от влошаване на състоянието на воден обект, трябва да бъде възможно най-нисък(57).
125. На следвaщо място, следва да се припомни, че предметът на защита с тази забрана за влошаване е различен от предмета на защита със забраната за влошаване на състоянието по Директивата за местообитанията. Член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията защитава определени местообитания и видове, а за разлика от това спорната забрана за влошаване по член 4, параграф 1, буква б), подточка i) от Рамковата директива за водите опазва количественото състояние на даден подземен воден обект. Ето защо от вече констатираното нарушение на член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията все още не следва, че е налице нарушение на член 4, параграф 1, буква б), подточка i) от Рамковата директива за водите.
126. Наличието на влошаване на количественото състояние на даден подземен воден обект би могло интуитивно, подобно на Комисията, да се обвърже с развитието на количеството подземни води, тоест с нивото на подземните води в почвата. Това би означавало понижаването на нивото им, тоест намаляването на количеството подземни води, да представлява влошаване на количественото състояние. Така тълкувана, забраната за влошаване би означавала да се забрани черпенето на повече подземни води, отколкото напълно се възстановяват. Според плана за управлeние за периода 2015—2021 г. това става поне в два от засегнатите подземни водни обекти(58).
127. Прекратяването на прекомерното водочерпене на подземни води обаче определено е целта на задължението за подобряване съгласно член 4, параграф 1, буква б), подточка ii) от Рамковата директива за водите, чието нарушение Комисията не твърди. Всъщност съгласно тази разпоредба следва да се осигури баланс между водочерпене и новосбор на подземни води. Впрочем този баланс съответства на определението за добро количествено състояние в точка 2.1.2, първо изречение от приложение V, което трябва да се достигне в съответствие със задължението за подобряване на състоянието.
128. Би възникнало обаче противоречие, ако със забраната за влошаване на състоянието и със задължението за подобряване на състоянието законодателят беше установил две задължения, и двете забраняващи водочерпене на подземни води, което превишава пълното възстановяване на подземните води.
129. Сроковете за изпълнение на тези две задължения обясняват това противоречие. За разлика от забраната за влошаване, която трябва да се спазва още от края на 2009 г., задължението за подобряване на състоянието е трябвало да се изпълни едва през 2015 г. Освен това член 4, параграф 4 допуска при определени условия удължаването на този преходен период до 2027 г., като Испания се възползва и от това удължаване.
130. Следователно забраната за влошаване на състоянието при лошо количествено състояние на подземните води не може да изисква водочерпенето на подземни води да се намали до такава степен, че да се постигне баланс между водочерпене и новосбор на подземни води, тоест да се черпят по-малко води, отколкото напълно се възстановяват. В съответствие с тази забрана може само да се изисква да не се черпят води в по-голямо от досегашното количество, за да не се влошат в още по-голяма степен причините за лошото състояние.
131. За разлика от това обикновеното понижаване на нивото на подземните води, тоест намаляването на запасите от подземни води, все още не следва да се счита за влошаване. Всъщност такова понижаване или намаляване е неминуемата последица, когато водочерпенето е по-голямо от водосбора.
132. По-задълбочената преценка как би изглеждало подобряването на състояние, което продължава да е лошо, потвърждава този извод: такова подобряване не може да се сведе до хипотезата за намаляване на водочерпенето до количеството на новосбора на подземни води, тъй като в такъв случай би било вече достигнато доброто количествено състояние. Напротив, всяко намаляване на водочерпенето трябва да се признае за подобряване, дори и да продължава да се черпи повече вода, отколкото се възстановява напълно. При все това и в тази хипотеза е много вероятно нивото на подземните води да продължи да се понижава. Впрочем Испания твърди, че е имало такива подобрявания в резултат на прекратяването на дейността на голямо земеделско стопанство.
133. Следователно както определението за добро количествено състояние, така и връзката между забраната за влошаване и задължението за подобряване водят до не особено интуитивния извод, че нито понижаването на нивото на подземните води, нито прекомерното водочерпене на подземни води от подземен воден обект, който не се намира в добро количествено състояние, сами по себе си не обосновават влошаването на подземния воден обект.
134. По-нататъшното влошаване в рамките на лошото състояние по-скоро би изисквало да е налице нарастване на текущия дефицит, тоест нарастващо
свръхизползване.
135. Конкретният случай показва, че причината за това ограничително тълкуване на забраната за влошаване най-вероятно са икономическите съображения на законодателя. Както се опасява Испания, всъщност незабавното прекратяване на прекомерното водочерпене през 2009 г. е щяло да доведе до значителни вреди, по-специално в селското стопанство. За разлика от това преходните периоди позволяват да се положат усилия за намирането на решения, които отчитат интересите на селското стопанство, например привнасянето на повърхностни води от други райони или технически мерки за спестяване на вода. В това отношение функцията на забраната за влошаване е да предотврати разширяването на вредни практики, например засиленото водочерпене на подземни води за целите на напояването на допълнителни площи.
136. Допълването на определението за добро количествено състояние в точка 2.1.2, второ изречение от приложение V към Рамковата директива за водите не променя с нищо това ограничително тълкуване на забраната за влошаване. Съгласно тази разпоредба даден подземен воден обект не е обект на антропогенни, тоест настъпили в резултат на човешка дейност изменения, които биха довели (по-специално) до:
–      невъзможност да се достигнат екологичните цели по член 4 за свързаните повърхностни води;
–      всякакво значимо влошаване в състоянието на тези води, или
–      всякакви значими увреди за земните екосистеми, зависими директно от подземния воден обект.
137. Наред с това в тази част от определението става въпрос още и за изменения в посоката на потока на подземните води, но такива изменения не са предмет на обсъждане по настоящото дело.
138. Посочените характеристики са качествени и в този смисъл допълват количествения анализ по точка 2.1.2, първо изречение от приложение V към Рамковата директива за водите. Подземен воден обект, който води до нарушаване на някой от тези критерии, се намира в лошо състояние независимо от количествения анализ.
139. Следва обаче да се има предвид, че случаите на влошаване на повърхностни води и земни екосистеми, посочени във второ и трето тире от точка 2.1.2, второ изречение от приложение V към Рамковата директива за водите, не следва да се приравняват на влошаване на количественото състояние на съответния подземен воден обект. Възможно е те от своя страна да нарушават други забрани за влошаване, установени в правото на Съюза, като например забраната за влошаване на повърхностните води по член 4, параграф 1, буква а), подточка i) от Рамковата директива за водите или забраната за влошаване на състоянието на защитени територии по член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията. Във връзка със състоянието на подземните водни обекти такива случаи на влошаване обаче са само индикация за това, че тези подземни водни обекти се намират в лошо състояние.
140. Подобни индикации могат освен това в определени случаи да са доказателство, че количественото състояние на даден подземен воден обект се влошава, преминавайки от добро в лошо състояние. Не може да се изключи и възможността в определени случаи такива индикации да сочат, че е налице по-нататъшно влошаване на подземния воден обект, който вече се намира в лошо количествено състояние. За да е налице такова влошаване, обикновените случаи на влошаване на повърхностни води и земни екосистеми обаче не са достатъчни, тъй като те могат да се очакват при по-нататъшно понижаване на нивото на подземните води. Това е така, както в случая на непроменено водочерпене, но и още в случая, когато нивото на подземните води се понижава по-бавно,
поради това че водочерпенето вече е намалено. Всъщност случаите на влошаване на повърхностни води и земни екосистеми са показател за влошаване на количественото състояние на подземните води едва когато те напредват толкова бързо, че следва се приеме, че е налице увеличаване на прекомерното водочерпене на подземни води.
ii)    Доводи относно баланса на водочерпене
141. Що се отнася до прекомерното водочерпене на подземни води, има основания да се приеме, че е налице продължаващо свръхизползване, но не е доказано, че свръхизползването нараства. Само такова нарастване обаче би обосновало нарушение на забраната за влошаване(59).
142. Комисията се позовава на различни документи на испански органи, като например на доклад на Confederación Hidrográfica del Guadalquivir (Хидрографска конфедерация на Гуадалкивир)
относно състоянието на водоносните хоризонти в област Доняна за хидроложкия период 2015—2016 г. В заключенията конфедерацията предупреждава, че „запазването на сегашното равнище и на начина на използване на ресурсите от подземни води […] би застрашило доброто състояние на този водоносен хоризонт и на зависимите от него земни екосистеми, както е видно от факта, че три от петте подземни водни обекта, от които се състои системата, не достигат добро количествено състояние“(60). В решение от 10 август 2018 г. Defensor del Pueblo Andaluz (омбудсманът на автономна област Андалусия, Испания) предлага на Конфедерацията и подземните водни обекти на Алмонте, Марисмас и Росина да се обявят за един свръхизползван водоносен хоризонт, а речните басейни, различните инструменти за планиране на водните ресурси, селскостопанската дейност и защитата на природните зони — да се координират в програма за действие, за да се гарантира устойчиво използване на ресурсите(61). Според двете страни в отговор на това предложение конфедерацията започва процедура за определяне на трите споменати подземни водни обекта „като рискови по отношение на невъзможността да достигнат добро количествено състояние“.
143. В писмената защита Испания не оспорва този конкретен довод на Комисията, но обстойно подчертава, че съществуващите проблеми се дължат на обстоятелства, датиращи от времето преди Рамковата директива за водите да започне да се прилага, и че компетентните органи вече са положили значителни усилия за подобряване на положението.
144. Испания обаче посочва поне за подземните водни обекти Росина и Маримас, че водочерпенето надвишава наличните ресурси от подземни води, а именно с 34 % и със 7 %. В репликата Комисията подчертава, че представените от Испания в писмената защита
доклади относно състоянието на водоносния хоризонт през периода 2013—2017 г.
показвали прекомерното му използване. В дупликата Испания признава, че подземните води в трите подземни водни обекта, които са в лошо състояние, ще намаляват в по-голяма степен, отколкото това би могло да се очаква единствено в резултат на по-оскъдни валежи.
145. Това твърдение, подобно на много сведения, посочени с оглед на забраната за влошаване на състоянието по Директивата за местообитанията(62), води до извода, че състоянието на поне три подземни водни обекти е лошо. Също както при забраната за влошаване на състоянието по Директивата за местообитанията, това лошо състояние обаче все още не означава, че състоянието се е влошило през релевантния период(63). Напротив, според Испания в много аспекти вече са налице подобрения.
146. С оглед на гореизложеното се налага изводът, че Комисията не е доказала, че обемът на прекомерното водочерпене на подземни води се увеличава.
iii) Доводи относно повърхностните води и земните екосистеми
147. Освен това Комисията е на мнение, че са налице случаи на влошаване на повърхностните води и на земните екосистеми, които доказвали влошаването на количественото състояние на подземния воден обект.
148. В това отношение тя се позовава по-конкретно на влошаване на състоянието на типове местообитания, което обосновава нарушение на забраната за влошаване на състоянието по член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията(64).
149. По този начин обаче Комисията само посочва, че са налице данни, свидетелстващи, че състоянието на засегнатите подземни водни обекти е лошо, но не и че това състояние е влошено допълнително.
150. Ето защо и тeзи доводи на Комисията следва да се отхвърлят, а поради това и твърдението за влошаване в неговата цялост.
3)      По въпроса за обосноваване на влошаването
151. В случай че Съдът все пак приеме, че е налице влошаване на количественото състояние на спорните подземни водни обекти, следва да се разгледа въпросът за обосноваването.
152. Испания твърди, че в плана за управление за периода 2016—2021 г.
се е възползвала от изключение, предвидено в член 4, параграф 4 от Рамковата директива за водите, и че на това основание е отложила постигането на качествените цели по член 4, параграф 1, буква б) за 2022 г., съответно 2027 г. Това било необходимо, тъй като Директивата за нитратите не била спазена в достатъчна степен и тъй като не било възможно да се намалят обработваемите земеделски площи(65).
153. Както Комисията правилно разяснява в съдебното заседание, тези доводи са без значение за настоящото основание на иска, тъй като член 4, параграф 4 от Рамковата директива за водите не може да обоснове влошаване на състоянието на подземните води. Това произтича от самата забрана за влошаване, установена в член 4, параграф 1, буква б), подточка i). В разпоредбата е предвидено, че тази забрана се прилага при спазване на член 4, параграфи 6 и 7, без да се засяга член 4, параграф 8 и съобразно прилагането на член 11, параграф 3, буква й). В тази разпоредба обаче за разлика от задължението за подобряване по член 4, параграф 1, буква б), подточка ii) не е посочен член 4, параграф 4. Освен това и в член 4, параграф 4 се посочва, че удължаването на преходния период е допустимо само при условие че липсва по-нататъшно влошаване на състоянието на засегнатия воден обект.
154. Ето защо влошаването може да бъде обосновано само въз основа на член 4, параграф 7 от Рамковата директива за водите(66). В съдебното заседание обаче Испания посочва, че изрично не се позовава на тази обосновка. При това положение не е необходима по-нататъшната проверка на свързаните с нея изисквания.
155. Ето защо, в случай че Съдът приеме, че е налице влошаване на състоянието на подземните води, това влошаване не би било обосновано.
3.      Междинно заключение
156. С оглед на съображенията, изложени във връзка с прилагането на забраната за влошаване на състоянието, твърдението за нарушаването ѝ обаче следва да се отхвърли.
5.      Програмите от мерки съгласно член 11 от Рамковата директива за водите
157. На последно място, в рамките на третото основание на иска Комисията счита, че Испания не е включила подходящите основни и спомагателни мерки в плана за управление на района на речния басейн на Гуадалкивир, поради което тя не е изпълнила задълженията си по член 11, параграф 1, параграф 3, букви а), в) и д) и параграф 4 от Рамковата директива за водите.
158. Съгласно член 11, параграф 1 от Рамковата директива за водите за всеки район на речен басейн или част от международен такъв на нейна територия всяка държава членка разработва и установява програма от мерки, като взема предвид резултатите от анализите, изискуеми по член 5, за да се постигнат целите, установени в член 4.
159. В член 11, параграф 3, букви а), в) и д) от
Рамковата директива за водите са посочени някои от основните мерки, които трябва да са включени в тези програми от мерки. Параграф 4 се отнася до спомагателните мерки, които са предназначени и приложени в допълнение към основните мерки.
160. Подобно на критиките, свързани с целите на член 4 от Рамковата директива за водите, обобщените в това основание на иска критики засягат различни групи въпроси.
161. Комисията съсредоточава критиката си върху отделни мерки за постигане на добро количествено състояние на засегнатите подземни водни обекти, тоест върху изпълнението на задължението за подобряване на състоянието по член 4, параграф 1, буква б), подточка ii) от Рамковата директива за водите. Тези възражения обаче не са убедителни (по този въпрос вж. раздел 1 по-долу).
162. Наред с това обаче член 4, параграф 1, буква в) от Рамковата директива за водите обосновава задължения по отношение на засегнатите защитени територии по Директивата за местообитанията, които задължения също трябва да бъдат взети предвид в контекста на член 11 от Рамковата директива за водите. Критиката на Комисията попада в тази категория. Тя е основателна (по този въпрос вж. раздел 2 по-долу).
1.      Отделни мерки за прилагане на задължението за подобряване и на забраната за влошаване по Рамковата директива за водите
163. Страните спорят относно различни предвидени мерки за подобряване на количественото състояние на подземните води, но като цяло тази дискусия не е от полза.
Тази програма от мерки трябва да е подходяща за постигането на добро състояние в рамките на предвидените срокове. Държавата членка разполага със свободата да определи по какъв начин ще постигне този резултат, стига да не е налице неизпълнение от нейна страна на специфични задължения, произтичащи от правото на Съюза.
164. Следователно, когато счита дадена програма като такава за недостатъчна, Комисията е длъжна да докаже, че мерките като цяло не са достатъчни. Така например вече констатираното нарушение на член 5 от Рамковата директива за водите би представлявало отправна точка за такова оспорване, тъй като въз основа на непълната информация за подземния воден обект едва ли е възможно да се разработват подходящи мерки. Критиките на Комисията обаче не визират тази хипотеза.
165. Комисията възразява по-скоро срещу отделни мерки, без да докаже, че посочените недостатъци, взети заедно, правят невъзможно постигането на целите на член 4 от Рамковата директива за водите. По принцип обаче Комисията може да оспорва изолирано отделни мерки само поради нарушение на други разпоредби. Критиките на Комисията обаче не са в този смисъл и освен това тя не се позовава на специфични изисквания, които биха могли да произтичат от член 11, параграф 3, букви а), в) и д), както и от параграф 4 от Рамковата директива за водите.
166. Дори само поради посоченото обстоятелство това основание по иска е неоснователно.
167. Само в случай че Съдът не сподели това становище и все пак разгледа възраженията срещу отделните мерки, които не са обвързани със защитата на територията, по-нататък ще обсъдя тези възражения. Следва обаче да се има предвид, че твърденията, които се отнасят до времето след изтичането на срока, определен в мотивираното становище, а именно 29 юни 2016 г., са неотносими(67).
1)      Узаконяване
168. Комисията възразява срещу обстоятелството, че Испания е издала за първи път разрешение за напояването на площи, когато те вече са били напоявани през 2004 г. Обемът на тогавашното водочерпене бил вече твърде голям и понастоящем не следвало да се определя нормативно.
169. По този начин обаче Комисията смесва въпроса доколко националното право признава наличието на оправдаван интерес от принципното поддържане на напояването с въпроса дали и как напояването като цяло трябва да бъде редуцирано. Когато с посоченото първоначално разрешение Испания узаконява съществуващи практики, това все още не означава, че няма да бъде извършено необходимото редуциране. Така въпреки това Испания може
например да намали водочерпенето, като, както е станало поне в един случай, придобие или остави под угар земеделски площи. За разлика от това не изглежда да е задължително необходимото редуциране да се провежда в тежест точно на селските стопани, които все още не разполагат с официално разрешение, но съгласно националното право могат да се позовават на оправдан интерес от продължаване на напояването.
2)      Разпределяне на средства
170. Комисията критикува и разпределянето на средства. От наличния бюджет 50 % били предназначени за подобряването и консолидирането на плановете за напояване, но само 0,34 % за закриването на незаконни кладенци и 1,12 % за мониторинг. Комисията обаче не посочва въз основа на какви критерии трябва да се проверява наличието на подходящо разпределение на средства, да не говорим за представянето на доказателства, че тези критерии са нарушени.
171. Впрочем от изложените от Испания доводи относно мерките за контрол и за санкциониране, предприети след изтичането на срока, определен в мотивираното становище, става ясно, че са правени проверки в значителен обхват и че са санкционирани нарушения.
3)      Привнасяне на повърхностни води за целите на напояването
172. По-нататък Комисията възразява срещу това, че Испания предвижда привнасянето на повърхностни води от съседни райони с цел да се намали водочерпенето на подземни води. В крайна сметка обаче различните възражения на Комисията срещу тази мярка са неоснователни.
173. Доколкото Комисията счита, че такава мярка води само до преместване на натиска, наистина не е изключена възможността тази критика да е правилна. Комисията обаче пропуска да изтъкне и да докаже наличието на влошаване на въпросните повърхностни води.
174. Комисията твърди също, че тази мярка не води до подобряване на химичното състояние на подземните води.
Не се установява обаче свързано с химичното състояние нарушение да е предмет на настоящото дело. Впрочем това твърдение не би изключило възможността Испания да предприема други подходящи мерки, за да подобри химичното състояние на подземните води.
175. Доводът на Комисията, че състоянието на зависимите от подземните води екосистеми не се подобрява в резултат на прехвърлянето на води, не е особено убедителен. Ако прехвърлянето на повърхностни води намалява потреблението на подземни води и евентуално в резултат на инфилтрирането дори допринася за възстановяването на подземните води, се налага изводът, че това всъщност е от полза за посочените екосистеми.
176. Комисията твърди освен това, че в очакване на такова захранване били черпени още по-големи количества подземни води, като в подкрепа на това твърдение се позовава на временно разрешение за напояването на 504 хектара земеделска земя. Според неоспорените данни, представени от Испания, в този случай става въпрос за вече напоявани до момента площи, които само са били узаконени.
177. Накрая Комисията възразява, че все още не е готова необходимата за прехвърлянето инфраструктура. На всяка програма от мерки обаче е присъща необходимостта да бъде изпълнявана поетапно, за да постигне търсения с нея резултат в определен момент.
2.      Предотвратяване на отрицателното въздействие върху защитена територия — водочерпене в района на Маталасканяс
178. Освен това Комисията счита, че не са предприети мерки за решаването на проблемите, възникнали в резултат на водочерпенето за нуждите на Маталасканяс.
179. Това селище е разположено в непосредствена близост до крайбрежната защитена територия ZEPA/LIC ES0000024 Doñana и има ясно изразен туристически характер. Наистина обемът на водочерпенето в това селище в размер на 2,5 кубични хектометъра на година не е особено голям в сравнение с общия обем на водочерпене, но в различни научни статии се посочва като евентуална причина за влошаване на състоянието на намиращия се в околностите ареал на приоритетния тип местообитание 3170*, Средиземноморски временни водни площи(68).
180. Такова отрицателно въздействие върху типове местообитания, защитени съгласно Директивата за местообитанията,
е от значение за програмата от мерки по член 11 от Рамковата директива за водите, тъй като съгласно член 4, параграф 1, буква в), член 6 и приложение IV от Рамковата директива за водите от държавите членки се изисква, в допълнение към постигането на общите цели за качество на водите, да постигнат и съответствие с всички стандарти и цели на съответните защитени територии до 2015 г. Следователно програмата от мерки трябва да се отнася и до прекратяването на вече установено влошаване на състоянието на защитени типове местообитания като типа временни водни площи(69).
181. Това специфично задължение се различава от задължението на държавите членки да предприемат мерки, за да постигнат
в общ план добро състояние на водите, тъй като то изисква да се защитят определени местообитания в определените защитени територии. Ето защо пропускът на Комисията да посочи причините, поради които мерките не са достатъчни като цяло, за да се постигне доброто количествено състояние на подземните води в природната зона Доняна, не засяга това специфично задължение.
182. Напротив, в това отношение е достатъчно Комисията вече да е доказала, че има вероятност от значително отрицателно въздействие върху защитени местообитания в територии, които са защитени съгласно Директивата за местообитанията. Тази вероятност се отнася по-специално до ареала на приоритетния тип местообитание 3170*, Средиземноморски временни водни площи, намиращ се в близост до Маталасканяс.
183. Испания се противопоставя на тези доводи, като се позовава на изследване, от което било видно, че водочерпенето в района на Маталасканяс не засяга определена водна площ, а именно лагуната Санта Олала. Тази констатация обаче не изключва възможността да са засегнати и други временни водни площи, които са разположени по-близо до мястото или зависят от други потоци от подземни води.
184. Ето защо Испания е трябвало да предвиди подходящи мерки в програмата, за да предотврати влошаването на състоянието
на защитени типове местообитания в резултат на водочерпенето.
185. За разлика от това съмнения относно наличието на влошаване не обосновават пълния отказ от мерки. Напротив, най-малкото оценката дали е оказано отрицателно въздействие върху защитени типове местообитания, за която вече стана дума във връзка с нарушението на забраната за влошаване на състоянието по Директивата за местообитанията(70), щеше да представлява първоначална подходяща мярка. Тя би могла да покаже дали са необходими други мерки.
3.      Междинно заключение
186. Следователно Испания е нарушила член 11 във връзка с член 4, параграф 1, буква в) от Рамковата директива за водите, тъй като
програмата от мерки по плана за управление за периода 2016—2021 г. не предвижда мерки за предотвратяване на отрицателното въздействие на водочерпенето за нуждите на Маталасканяс върху защитени типове местообитания в защитената територия
ZEPA/LIC ES0000024 Doñana.
VI.    Съдебни разноски
187. Искането на Комисията за присъждане на съдебните разноски и липсата на искане за присъждане на съдебните разноски от страна на Испания на практика нямат никакви последици. Това е така, тъй като съгласно член 138, параграф 3 от Процедурния правилник всяка страна понася направените от нея съдебни разноски, ако и двете страни, както в случая, са загубили по едно или няколко от предявените основания.
VII. Заключение
188. Ето защо предлагам на Съда да се произнесе, както следва:
„1)      Кралство Испания е нарушило член 6, параграф 2 от Директива 92/43/ЕИО за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, тъй като Комисията е доказала, че има вероятност от значително отрицателно въздействие върху защитени типове местообитания в защитените територии ZEPA/LIC ES0000024 Doñana, ZEPA/LIC ES6150009 Doñana Norte y Oeste и ZEPA ES6150012 Dehesa del Estero y Montes de Moguer поради водочерпенето на подземни води, считано от 19 юли 2016 г.
2)      Кралство Испания е нарушило член 5, параграф 1 от Директива 2000/60/ЕО за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите във връзка с точка 2.2 от приложение II към тази директива, тъй като при оценката на водочерпенето на подземни води не е взела предвид водочерпенето на питейна вода и незаконното водочерпене.
3)      Кралство Испания е нарушило член 11 във връзка с член 4, параграф 1, буква в) от Директива 2000/60, тъй като
програмата от мерки по Plan Hidrológico del Guadalquivir 2016 – 2021 (Хидроложки план за Гуадалкивир за периода 2016—2021 г.) не предвижда мерки за предотвратяване на отрицателното въздействие на водочерпенето за нуждите на Маталасканяс върху защитени типове местообитания в защитената територия ZEPA/LIC ES0000024 Doñana.
4)      Отхвърля иска в останалата му част.
5)      Европейската комисия и Кралство Испания понасят направените от тях съдебни разноски“.
1      Език на оригиналния текст: немски.
2      Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109), изменена с Директива 2013/17/ЕС на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 193).
3      Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици (ОВ L 20, 2010 г., стр. 7), изменена с Директива 2013/17/ЕС на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 193).
4      Директива 2000/60/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г., стр. 1), изменена с Директива 2014/101/ЕС на Комисията от 30 октомври 2014 г. (ОВ L 311, 2014 г., стр. 32).
5      https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES0000024&release= 10.
6      https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES6150009&release= 10.
7      https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES6150012&release= 10.
8      Решение 2006/613/ЕО на Комисията от 19 юли 2006 година за приемане съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета списък на местообитанията със значение за Общността в средиземноморския биогеографски район (нотифицирано под номер С(2006) 3261) (ОВ L 259, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 21).
9      https://natura2000.eea.europa.eu/Natura2000/SDF.aspx?site=ES0000024&release= 10, Nr. 1.7.
10      Real Decreto 355/2013, de 17 de mayo, por el que se aprueba el Plan Hidrológico de la Demarcación Hidrográfica del Guadalquivir (Boletín Oficial del Estado № 121 от 21 май 2013 г., раздел I, стр. 38229).
11      TABLA T.II.1., № 0551.
12      TABLA T.VI.5.
13      Real Decreto 1/2016, de 8 de enero, por el que se aprueba la revisión de los Planes Hidrológicos de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Occidental, Guadalquivir, Ceuta, Melilla, Segura y Júcar, y de la parte española de las demarcaciones hidrográficas del Cantábrico Oriental, Miño-Sil, Duero, Tajo, Guadiana y Ebro (Boletín Oficial del Estado № 16 от 19 януари 2016 г., раздел I, стр. 2972).
14      Приложение VII към втория план за управление, стр. 68 и допълнение 3.
15      Приложение VII към втория план за управление, стр. 60 (La Rocina липсва в тази таблица, но това е видно и от таблицата на стр. 68 и от допълнение 3).
16      Приложение VII към втория план за управление, стр. 56.
17      Вж. например точки 79 и 83 от поканата за представяне на становище (приложение А.1 (стр. 72 и 73) към исковата молба) и точки 58 и 62 от мотивираното становище (приложение А.3 (стр. 187 и 188) към исковата молба).
18      Решения от 4 март 2010 г., Комисия/Франция (C‑241/08, EU:C:2010:114, т. 30) и от 24 ноември 2011 г., Комисия/Испания (Alto Sil) (С‑404/09, EU:C:2011:768, т. 142).
19      Вж. заключенията ми по дела Комисия/България (Калиакра) (С‑141/14, EU:C:2015:528, т. 86) и Комисия/Гърция (Кипарисия) (С‑504/14, EU:C:2016:105, т. 40).
20      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (С‑127/02, EU:C:2004:482, т. 59), от 8 ноември 2016 г., Lesoochranárske zoskupenie VLK (С‑243/15, EU:C:2016:838, т. 42) и от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (С‑411/17, EU:C:2019:622, т. 120).
21      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (С‑127/02, EU:C:2004:482, т. 43), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (С‑441/17, EU:C:2018:255, т. 111) и от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (С‑411/17, EU:C:2019:622, т. 134).
22      Решения от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 114) и от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C‑411/17, EU:C:2019:622, т. 120).
23      Решения от 24 ноември 2011 г. по дело Комисия/Испания (Alto Sil) (С‑404/09, ECLI:EU:C:2011:768, т. 142), от 14 януари 2016 г., Комисия/България (Калиакра) (С‑141/14, EU:C:2016:8, т. 58) и от 10 ноември 2016 г., Комисия/Гърция (Кипарисия) (С‑504/14, EU:C:2016:847, т. 29). Вж. също решения от 14 януари 2016 г., Grüne Liga Sachsen и др. (С‑399/14, EU:C:2016:10, т. 42) и от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (С‑293/17 и С‑294/17, EU:C:2018:882, т. 85).
24      Вж. заключенията по дела Комисия/България (Калиакра) (С‑141/14, EU:C:2015:528, т. 86) и Комисия/Гърция (Кипарисия) (С‑504/14, EU:C:2016:105, т. 40), както и относно член 6, параграф 4 — решения от 24 ноември 2011 г., Комисия/Испания (Alto Sil) (С‑404/09, EU:C:2011:768, т. 156 и 192) и от 10 ноември 2016 г., Комисия/Гърция (Кипарисия) (С‑504/14, EU:C:2016:847, т. 30).
25      Вж. решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (С‑127/02, EU:C:2004:482, т. 58) и от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (С‑441/17, EU:C:2018:255, т. 118).
26      Вж. точка 20 по-горе.
27      Díaz Paniagua, C. Funcionalidad de los sistemas acuáticos temporales de Doñana en la conservación de flora y fauna. — In: Oficina de Coordinación de la Investigación, Estación Biológica de Doñana, Consejo Superior de Investigaciones Científicas, Resultados de la Investigación en el Espacio Natural De Doñana, 2009, p. 42—48 (приложение А.14 (стр. 528) към исковата молба), както и Manzano, M. et Custodio, E. El acuífero de Doñana y su relación con el medio natural. — In: García-Novo F. et Marín C. (ed.) Doñana, Agua y Biosfera, Confederación hidrográfica del Guadalquivir, Ministerio de Medio Ambiente, Madrid, 2016, p. 133—142 (приложение А.21
(стр. 932) към исковата молба).
28      Díaz-Paniagua, C. et Aragonés D. Permanent and temporary ponds in Doñana National Park (SW Spain) are threatened by desiccation. Limnetica, 34 (2): 407—424 (2015), Bustamante J., Aragonés D. et Afán I. Effect of Protection Level in the Hydroperiod of Water Bodies on Doñana’s Aeolian Sands. Remote Sensing 8, 867 (2016).
29      Приложение А.26 (стр. 1259) към исковата молба.
30      Tragsatec, Seguimiento por teledetección de la superficie inundada de las lagunas de los mantos eólicos de Doñana y de la masa vegetal de su entorno (май 2016 г.),
p. 53, (приложение Б.9 (стр. 1195 {1247}) към писмената защита).
31      Trick, Th. et Custodio, E. Hydrodynamic characteristics of the western Doñana Region (area of El Abalario), Huelva, Spain. — Hydrogeology Journal, 2004, 12: 321—335;
Custodio, E., Manzano, M. et Montes, C. (2008), Perspectiva general del papel y gestión de las aguas subterráneas en el Área de Doñana, Sudoeste de España. — Boletín Geológico y Minero, 119(1): 81—92 (приложение А.22 (стр. 943) към исковата молба), както и
Custodio E., Manzano M. et Montes C. Las aguas subterráneas en Doñana: Aspectos ecológicos y sociales, Agencia Andaluza del Agua, Consejería de Medio Ambiente. (2009) (приложение А.23 (стр. 956) към исковата молба).
32      Custodio
et al. (2009) (посочено в бележка под линия 31, стр. 192 [стр. 1147]).
33      Вж. по-горе т. 45 и моето заключение по дело Комисия/България (Калиакра) (C‑141/14, EU:C:2015:528, т. 134).
34      Вж. решение от 9 юли 2020 г., Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein (С‑297/19, EU:C:2020:533, т. 48) и заключението на генералния адвокат Sharpston по дело Stadt Papenburg (С‑226/08, EU:C:2009:440, т. 59 и сл., по-специално т. 65).
35      Посочена в бележка под линия 27, стр. 142 (стр. 943 от приложенията към исковата молба).
36      Посочено в бележка под линия 29 (стр. 1261 от приложенията към исковата молба).
37      Plan de Gestión de la Zona Especial de Conservación Doñana Norte y Oeste (ES6150009) (Boletín Oficial de la Junta de Andalucía, Número 103 – Viernes, 31 de mayo de 2019, стр. 85 [стр. 219]).
38      Вж. точки 42 и 44 по-горе.
39      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C‑127/02, EU:C:2004:482, т. 59), от 8 ноември 2016 г., Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, т. 42) и от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (С‑441/17, EU:C:2018:255, т. 117).
40      Посочено в бележка под линия 30, стр. 7 и 13.
41      Sousa Martín, A. et García Murillo, P. Historia ecológica y evolución de las lagunas peridunales del Parque Nacional de Doñana. Serie Técnica “Naturaleza y Parques Nacionales”, Editada por el Organismo Autónomo Parques Nacionales, Ministerio de Medio Ambiente.
42      Относно изискванията към такава оценка вж. решение от 7 ноември 2018 г., Holohan и др. (С‑461/17, EU:C:2018:883, т. 37—40).
43      Вж. решения от 24 ноември 2011 г., Комисия/Испания (Alto Sil) (С‑404/09, EU:C:2011:768, т. 156 и 192) и от 10 ноември 2016 г., Комисия/Гърция (Кипарисия) (С‑504/14, EU:C:2016:847, т. 30), както и заключенията ми по дела Комисия/България (Калиакра) (С‑141/14, EU:C:2015:528, т. 134) и Комисия/Гърция (Кипарисия) (С‑504/14, EU:C:2016:105, т. 58).
44      Решения от 20 септември 2007 г., Комисия/Италия (Santa Caterina) (С‑304/05, EU:C:2007:532, т. 83), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (С‑441/17, EU:C:2018:255, т. 191) и от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (С‑411/17, EU:C:2019:622, т. 150).
45      Memoria от май 2013 г., раздел 1.2.4.1 (стр. 3).
46      Instituto Geológico y Minero de España, Evaluación de impactos de las extracciones en el acuífero de Almonte Marismas en la zona del Plan Especial de ordenación de los regadíos de la Corona Forestal de Doñana (2009) (приложение А.5 към исковата молба) и Съобщение на испанския Consejo Superior de Investigaciones Científicas (Висш съвет за научни изследвания) до омбудсмана на Андалусия (приложение А.26).
47      Стр. 70 от дупликата.
48      Решения от 31 март 1992 г., Комисия/Италия (C‑362/90, EU:C:1992:158, т. 9), от 27 октомври 2005 г., Комисия/Италия (C‑525/03, EU:C:2005:648, т. 13) и от 18 май 2006 г., Комисия/Испания (видри) (C‑221/04, EU:C:2006:329, т. 22 и 23).
49      Решения от 16 декември 1997 г., Комисия/Италия (C‑316/96, EU:C:1997:614, т. 14), от 6 декември 2007 г., Комисия/Германия (C‑456/05, EU:C:2007:755) и от 29 юли 2019 г., Комисия/Австрия
(Строителни инженери, представители по индустриална собственост и ветеринарни лекари) (C‑209/18, EU:C:2019:632, т. 48).
50      Решение от 27 март 2019 г., Комисия/Германия (OTIF) (С‑620/16, EU:C:2019:256, т. 43—52).
51      Вж. решение от 10 ноември 2016 г., Комисия/Гърция (Кипарисия) (С‑504/14, EU:C:2016:847, т. 112).
52      Confederación Hidrográfica del Guadalquivir, Informe del estado de la Masa de agua subterránea Almonte-Marismas — Año hidrológico 2012 – 2013, март 2014 г., стр. 5 (приложение Б.2 към писмената защита (стр. 89).
53      Решение от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (С‑535/18, EU:C:2020:391, т. 72 и 73).
54      Решения от 11 септември 2012 г., Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias и др. (C‑43/10, EU:C:2012:560, т. 53 и 56) и от 4 май 2016 г., Комисия/Австрия (Шварце Зулм) (С‑346/14, EU:C:2016:322, т. 49).
55      По този въпрос вж. точки 21 и 22 по-горе.
56      Решения от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, т. 69) и от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (С‑535/18, EU:C:2020:391, т. 97, 98 и 110).
57      Решения от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, т. 67) и от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (С‑535/18, EU:C:2020:391, т. 101).
58      Вж. точка 22 по-горе.
59      Вж. точка 134 по-горе.
60      Confederación Hidrográfica del Guadalquivir, Informe de estado de los acuíferos del entorno de Doñana - Año hidrológico 2015 – 2016, април 2017 г. (приложение А.15 към исковата молба (стр. 674 от приложенията).
61      Sugerencia del Defensor del Pueblo Andaluz: Protección del agua subterránea de Almonte, Marismas y Rocina, en Doñana. Declaración de acuífero sobre explotado y aprobar un programa de actuación que garantice su uso sostenible, queja número 17012981, 10 август 2018 г. (приложение А.16 към исковата молба (стр. 870 от приложенията).
62      Вж. точки 50—57 по-горе.
63      Вж. точки 59—62 по-горе.
64      Вж. точки 50—57 по-горе.
65      Стр. 19 от приложение VIII към втория план за управление.
66      Решения от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C‑461/13, EU:C:2015:433, т. 50), от 4 май 2016 г., Комисия/Австрия (Шварце Зулм) (С‑346/14, EU:C:2016:322, т. 64) и от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (С‑535/18, EU:C:2020:391, т. 75).
67      По този въпрос вж. точка 90 по-горе.
68      Manzano, M. et Custodio, E. El acuífero de Doñana y su relación con el medio natural. — In: García-Novo F. et Marín C. (eds) Doñana, Agua y Biosfera, Confederación hidrográfica del Guadalquivir, Ministerio de Medio Ambiente, Madrid, 2016, S.133 (137) (приложение А.21 (стр. 932) към исковата молба); Съобщение на испанския Consejo Superior de Investigaciones Científicas (Висш съвет за научни изследвания) до омбудсмана на Андалусия (приложение А.26 (стр. 1259 {1262}) към исковата молба); Tragsatec, Seguimiento por teledetección de la superficie inundada de las lagunas de los mantos eólicos de Doñana y de la masa vegetal de su entorno (май 2016 г.), p. 53 (приложение Б.9 (стр. 1195 {1247}) към писмената защита).
69      Вж. точки 48 и сл. по-горе.
70      Вж. точки 73 и 74 по-горе.