62017CC0266
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
представено на 13 септември 2018 година (
1
)
Съединени дела C‑266/17 и C‑267/17
Rhein-Sieg-Kreis
срещу
Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH
BVR Busverkehr Rheinland GmbH (C‑266/17),
в присъствието на:
Regionalverkehr Köln GmbH
и
Rhenus Veniro GmbH & Co. KG
срещу
Kreis Heinsberg (C‑267/17),
в присъствието на:
WestVerkehr GmbH
(Преюдициално запитване, отправено от Oberlandesgericht Düsseldorf (Върховен областен съд Дюселдорф, Германия)
„Преюдициално запитване — Транспорт — Обществени услуги за пътнически превоз с автомобилен транспорт — Пряко възлагане на обществени поръчки за обществени услуги: вътрешен оператор — Условия за прилагане на Регламент (ЕО) № 1370/2007 — Сходен контрол — Последващо пряко възлагане от вътрешния оператор — Момент, към който следва да са изпълнени условията за пряко възлагане“
1.
Двете преюдициални запитвания са отправени във връзка с обществени поръчки за обществени услуги за пътнически автобусен превоз, пряко възложени (или в процедура по възлагане) от германски местни органи на съответните им „вътрешни оператори“. Запитващата юрисдикция подчертава, че правната форма на нито една от тези поръчки не е концесия за превозни услуги.
2.
Широкото разпространение на този механизъм на пряко възлагане, при който не се прилагат правилата на свободната конкуренция и който облагодетелства общинските транспортни предприятия, буди безпокойство у останалите предприятия от частния сектор, чийто пазарен дял намалява, докато публичните предприятия запазват или увеличават своя дял.
3.
Запитващата юрисдикция иска да се установи, на първо място и преди всичко, дали прякото възлагане на тези обществени поръчки на вътрешни оператори се урежда от lex specialis, който в този случай би бил член 5 от Регламент № 1370/2007 (
2
), от общите директиви в областта на обществените поръчки или от правилата, определени в ДФЕС. Освен това основно съмнение, въпросите ѝ засягат и други обстоятелства, свързани с правоотношението между местните органи и техните вътрешни оператори.
I. Правна уредба на Съюза. Регламент № 1370/2007
4.
Член 2 гласи:
„За целите на настоящия регламент:
[…]
б)
„компетентен орган“ означава който и да е обществен орган или група от обществени органи на държава членка или държави членки, които имат право да участват в обществен пътнически превоз в определен географски район, или който и да е орган, на който е предоставено такова право;
в)
„компетентен местен орган“ означава който и да е компетентен орган, чийто географски район на компетентност няма национален обхват;
[…]
з)
„пряко възлагане“ означава възлагане на обществена поръчка за услуги на определен оператор на обществени услуги без каквато и да е предварителна конкурентна тръжна процедура;
и)
„обществена поръчка за услуги“ означава един или повече правно задължителни акта, потвърждаващи споразумението между компетентния орган и оператор на обществени услуги за възлагане на последния на управлението и предоставянето на обществени услуги за пътнически превоз при спазване на задълженията за извършване на обществена услуга; […]
й)
„вътрешен оператор“ означава юридически обособено образувание, над което компетентният местен орган, или при наличие на група от обществени органи — поне един компетентен местен орган, упражнява контрол, сходен с този, който упражнява върху собствените си подразделения;
[…]“.
5.
Съгласно член 4:
„[…]
7.   […] Ако се осъществява подизпълнение, операторът, на когото е възложено управлението и изпълнението на обществени услуги за пътнически превоз в съответствие с настоящия регламент, е длъжен да извърши самостоятелно голяма част от обществените услуги за пътнически превоз. […]“.
6.
Член 5 гласи:
„1.   Обществени поръчки за услуги се възлагат в съответствие с правилата, определени в настоящия регламент. При все това договори за извършване на услуги или обществени поръчки за услуги по смисъла на Директива 2004/17/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги (ОВ L 134, 2004 г., стр. 1)] и 2004/18/ЕО [на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (ОВ L 134, 2004 г., стр. 114)] [съвместно наричани по-нататък „директиви за обществените поръчки“], за обществени превозни услуги с трамваен или автобусен транспорт, се възлагат в съответствие с предвидените в тези директиви процедури тогава, когато не са под формата на договори за концесии за услуги по смисъла на тези директиви. Когато договорите се възлагат в съответствие с Директива [2004/17] или [2004/18], разпоредбите на параграфи 2—6 от настоящия член не се прилагат.
2.   Освен ако националното право не забранява това, всеки компетентен местен орган, независимо дали е индивидуален орган или представлява група от органи, предоставящ интегрирани обществени услуги за пътнически превоз, може да реши сам да извършва такива услуги или пряко да възложи обществени поръчки за услуги на правно обособено образувание, върху което компетентният местен орган или при наличие на група от органи — поне един компетентен местен орган, упражнява контрол, сходен с този, който упражнява върху собствените си подразделения. Когато компетентен местен орган вземе такова решение, се прилага следното:
а)
за да се определи дали компетентният местен орган упражнява контрол, се вземат предвид фактори като нивото на представителство в административните, управителните или надзорните органи, уточненията по този въпрос в устава, собствеността, ефективното влияние и контролът върху стратегически решения и индивидуални управленски решения. В съответствие с правото на Общността 100 % собственост от страна на компетентния обществен орган, по-специално в случаите на публично-частно партньорство, не е задължително условие за установяване на контрол по смисъла на настоящия параграф, при условие че има доминиращо публично влияние и че контролът може да се установи въз основа на други критерии;
б)
условието за прилагане на настоящия параграф е вътрешният оператор или всяко образувание, върху което този оператор упражнява дори минимално влияние, да осъществяват дейността си за обществен пътнически превоз в рамките на територията на компетентния местен орган, независимо от изходящи линии или други второстепенни елементи на тази дейност, навлизащи в територията на съседни компетентни местни органи, и да не участват в конкурентни тръжни процедури за предоставяне на обществени услуги за пътнически превоз, организирани извън територията на компетентния местен орган;
в)
независимо от буква б) вътрешен оператор може да участва в справедливи конкурентни тръжни процедури, считано от две години преди изтичане на пряко възложената му обществена поръчка за услуги, при условие че е било взето окончателно решение обществените услуги за пътнически превоз, предмет на договора с вътрешния оператор, да бъдат подложени на конкурентна тръжна процедура и вътрешният оператор да не е сключил друга пряко възложена обществена поръчка за услуги;
[…]
e)
при подизпълнение съгласно член 4, параграф 7 вътрешният оператор е длъжен да извърши самостоятелно по-голямата част от обществената услуга за пътнически превоз.
3.   Всеки компетентен орган, който прибягва до трето лице, различно от вътрешен оператор, възлага обществени поръчки за услуги въз основа на конкурентна тръжна процедура, с изключение на случаите, посочени в параграфи 4, 5 и 6. Избраната за конкурентна тръжна процедура е открита за всички оператори, справедлива и спазва принципите на прозрачност и недопускане на дискриминация. След подаването на тръжни оферти и евентуален предварителен подбор процедурата може да включва провеждане на преговори, в съответствие с тези принципи, с цел определяне на най-подходящия начин за удовлетворяване на специфични или сложни изисквания.
[…]“.
7.
Член 7 предвижда:
„[…]
2.   Всеки компетентен орган предприема необходимите мерки, за да гарантира, че поне една година преди отправяне на поканата за участие в търг или една година преди прякото възлагане на поръчката в Официален вестник на Европейския съюз се публикува най-малко следната информация:
а)
наименованието и адресът на компетентния орган;
б)
предвиждания вид на възлагане на поръчката;
в)
услугите и районите, които евентуално ще бъдат обхванати от поръчката.
[…]“.
8.
Член 8 предвижда:
„[…]
2.   Без да се засягат разпоредбите в параграф 3, обществени поръчки за услуги в областта на железопътния и автомобилния транспорт се възлагат съгласно разпоредбите на член 5, считано от 3 декември 2019 г. През този преходен период държавите членки предприемат мерки за постепенното си привеждане в съответствие с член 5, с цел да се избегнат сериозни структурни проблеми, свързани по-специално с транспортния капацитет.
До шест месеца след изтичане на първата половина от преходния период държавите членки предоставят на Комисията доклад за осъществения напредък, като подчертават постепенното възлагане на обществени поръчки за услуги в съответствие с член 5. Въз основа на докладите за осъществения напредък на държавите членки Комисията може да предложи подходящи мерки, адресирани към държавите членки.
3.   За прилагането на параграф 2 не се вземат предвид обществени поръчки за услуги, възложени според общностното и националното право:
a)
преди 26 юли 2000 г. въз основа на справедлива конкурентна тръжна процедура;
б)
преди 26 юли 2000 г. въз основа на процедура, различна от справедлива конкурентна тръжна процедура;
в)
след 26 юли 2000 г. и преди 3 декември 2009 г. въз основа на справедлива конкурентна тръжна процедура;
г)
след 26 юли 2000 г. и преди 3 декември 2009 г. въз основа на процедура, различна от справедлива конкурентна тръжна процедура.
Договорите, посочени в буква а), могат да останат в сила до изтичане на срока им. Договорите, посочени в букви б) и в), могат да останат в сила до изтичане на срока им, но за срок не по-дълъг от 30 години. Договорите, посочени в буква г), могат да останат в сила до изтичане на срока им, при условие че имат ограничен срок, сравним с посочените в член 4 срокове.
Обществени поръчки за услуги могат да останат в сила до изтичане на срока им в случаите, когато прекратяването им би довело до прекомерни правни или икономически последици, и при условие че Комисията е дала одобрението си.
[…]“.
II. Фактите по спора и преюдициалните въпроси
А.
По дело C‑266/17
9.
Rhein-Sieg-Kreis (район Rhein-Sieg) е орган на местната власт в рамките на провинция Северен Рейн-Вестфалия, който съгласно националното право има статут на компетентен орган в своя географски район по смисъла на Регламента.
10.
Район Rhein-Sieg-Kreis разполага с вътрешен оператор (Regionalverkehr Köln GmbH, наричан по-нататък „RV Köln“), който има отделна правосубектност (
3
). Съгласно акта за преюдициално запитване район Rhein-Sieg-Kreis упражнява върху RV Köln контрол, „сходен с този, който упражнява върху собствените си подразделения, под формата на съвместен контрол заедно с другите съдружници“ (
4
).
11.
Освен това, заедно с други органи на местната власт район Rhein-Sieg-Kreis е учредил общинско обединение за извършване на обществен транспорт (Verkehrsverbund Rhein-Sieg), което се занимава по-специално с определяне на цените и не упражнява превозна дейност.
12.
На основание член 5, параграф 2 от Регламента район Rhein-Sieg-Kreis (
5
) обявява процедура за пряко възлагане на обществена поръчка за услуги за пътнически превоз „на територията на неговия район с изходящи линии в съседни територии“ (
6
).
13.
RV Köln предоставя обществените услуги за пътнически превоз, възложени по компетентност на район Rhein-Sieg-Kreis, независимо от изходящите линии или други второстепенни елементи на дейността, навлизащи в територията на съседни компетентни местни органи (
7
).
14.
Обявлението за възлагане на обществена поръчка е обжалвано от Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH и BVR Busverkehr Rheinland GmbH пред Vergabekammer Rheinland (Комисия по обществените поръчки в Рейнланд, Германия), която забранява прякото възлагане на обществената поръчка на вътрешния оператор, тъй като не са изпълнени условията по член 5, параграф 2 от Регламента: не се упражнява контрол от страна на териториалния орган върху оператора и обществените услуги за пътнически превоз се предоставят на територии извън района на компетентност на възложителя.
15.
Решението на Комисията по обществените поръчки в Рейнланд е обжалвано пред запитващата юрисдикция. Запитващата юрисдикция изтъква наличието на различни правни становища в Германия по отношение на обществените поръчки за пътнически превоз с автомобилен транспорт, които не са под формата на концесии за услуги:
–
според някои юрисдикции прилагането на Регламента е оправдано само в случаи на концесии. При липса на концесия се прилагат общите правила, определени в директивите за обществените поръчки,
–
според други член 5, параграф 2 от Регламента установява специално правило, което има предимство пред общите правила. Препращането, което член 5, параграф 1 прави към директивите за обществените поръчки, е несъстоятелно в случаи като настоящия, тъй като вътрешното възлагане на обществени поръчки не попада в техния обхват.
16.
В този контекст Oberlandesgericht Düsseldorf (Върховен областен съд Дюселдорф) отправя до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Приложим ли е член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 към обществени поръчки, които по смисъла на член 5, параграф 1, първо изречение от Регламент (ЕО) № 1370/2007 не са под формата на договори за концесии за услуги съгласно директиви 2004/17/ЕО или 2004/18/ЕО?
При утвърдителен отговор на първия преюдициален въпрос:
2)
В случай че индивидуален компетентен орган съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 възлага обществена поръчка за услуга пряко на вътрешен оператор, налице ли е противоречие с изискването за съвместен контрол от страна на този орган и другите съдружници на вътрешния оператор, ако правомощието да се участва в обществения пътнически превоз в определен географски район [член 2, букви б) и в) от Регламент (ЕО) № 1370/2007] е поделено между индивидуалния компетентен орган и група от органи, която предлага интегрирани обществени услуги за пътнически превоз, например по начин, че правомощието за възлагане на вътрешен оператор на обществени поръчки за услуги остава при индивидуалния компетентен орган, а правомощието за определяне на цените се прехвърля върху общинско обединение за извършване на обществен транспорт, към което заедно с индивидуалния орган участват и други компетентни органи в техните географски райони?
3)
В случай че индивидуален компетентен орган съгласно член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 възлага обществена поръчка за обществена услуга пряко на вътрешен оператор, налице ли е противоречие с изискването за съвместен контрол от страна на този орган и другите съдружници на вътрешния оператор, ако съгласно дружествения му договор при решения относно сключването, изменението или прекратяването на договор за обществена поръчка за услуги по член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 право на глас има единствено този съдружник, който самостоятелно или чийто пряк или косвен собственик възлага обществена поръчка за услуга на вътрешния оператор по член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007?
4)
Допуска ли член 5, параграф 2, второ изречение, буква б) от Регламент (ЕО) № 1370/2007 вътрешният оператор да предоставя обществени услуги за пътнически превоз и за други местни компетентни органи в рамките на района им на компетентност (включително изходящи линии или други второстепенни елементи на тази дейност, навлизащи в територията на съседни компетентни местни органи), ако те не са възложени в организирани конкурентни тръжни процедури?
5)
Допуска ли член 5, параграф 2, второ изречение, буква б) от Регламент (ЕО) № 1370/2007 вътрешният оператор да предоставя обществени услуги за пътнически превоз за други компетентни органи, извън района на компетентност на възлагащия орган, на основание на обществени поръчки за предоставяне на услуги, които попадат в преходното правило на член 8, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1370/2007?
6)
Към кой момент следва да са изпълнени условията на член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007?“.
Б.
По дело C‑267/17
17.
Kreis Heinsberg (район Heinsberg) е орган на местната власт в рамките на провинция Северен Рейн-Вестфалия. Заедно с град Аахен, района на Аахен и район Дюрен, той е част от публичноправното общинско обединение Aachener Verkehrsverbund, създадено с цел да развива и насърчава обществения крайградски пътнически превоз (
8
).
18.
На основание член 5, параграф 2 от Регламента на 15 март 2016 г. Kreis Heinsberg обявява (
9
) процедура за пряко възлагане, без покана за участие в конкурентна тръжна процедура, на обществена поръчка за услуги за пътнически превоз с автобусен транспорт и други превозни средства.
19.
Вътрешният оператор (
10
), на когото е щяла да бъде възложена услугата, считано от 1 януари 2018 г. за срок от 120 месеца, е WestVerkehr GmbH — дружество, извършващо дейността си основно чрез дъщерната си фирма, в която има 100 % участие, Kreisverkehrsgesellschaft Heinsberg GmbH, което възнамерява да продължи да осъществява тази дейност след прякото възлагане на поръчката.
20.
Rhenus Veniro GmbH обжалва възлагането на обществената поръчка пред Комисията по обществените поръчки в Рейнланд, която отхвърля жалбата на 11 ноември 2016 г., поради което дружеството сезира Oberlandesgericht Düsseldorf (Върховен областен съд Дюселдорф), като твърди, че: а) член 5, параграф 2 от Регламента не е приложим, и б) при условията на евентуалност, Kreis Heinsberg като член на Aachener Verkehrsverbund няма правомощие да възлага пряко обществената поръчка, тъй като такова правомощие има индивидуален орган или група от органи, но не и орган в качеството му на член на група.
21.
В този контекст Oberlandesgericht Düsseldorf (Върховен областен съд Дюселдорф) отправя до Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Приложим ли е член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 към възлагана пряко обществена поръчка за услуги по смисъла на член 2, буква и) от Регламента, които по смисъла на член 5, параграф 1, второ изречение от Регламента не са под формата на договори за концесии за услуги съгласно директиви 2004/17/ЕО или 2004/18/ЕО?
2)
Предвиждат ли член 2, буква б) и член 5, параграф 2 от Регламент № 1370/2007, поради използването на съюза „или“, изключителна компетентност или на индивидуален орган, или на група от органи, или съгласно тази разпоредба индивидуален орган може да бъде и член на група от органи и да прехвърли на тази група правомощия, но същевременно да запази правото на участие по член 2, буква б) и да бъде компетентен местен орган по смисъла на член 5, параграф 2 от Регламента?
3)
С изискването да се извършва самостоятелно по-голямата част от обществената услуга за пътнически превоз изключва ли член 5, параграф 2, второ изречение, буква д) от Регламент № 1370/2007 възможността вътрешният оператор да предоставя тази по-голяма част от услугата чрез изцяло притежавано от него дъщерно дружество?
4)
Към кой момент следва да са изпълнени условията за пряко възлагане по член 5, параграф 2 от Регламент № 1370/2007 — още при публикуването на планираното пряко възлагане съгласно член 7 от Регламент № 1370/2007 или към момента на самото пряко възлагане?“.
III. Производството пред Съда
22.
Актовете за преюдициално запитване са постъпили в Секретариата на Съда на 17 май 2017 г., като е постановено съединяване на двете дела.
23.
Писмени становища са представили Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, Rhenus Veniro GmbH, районите Rhein-Sieg и Heinsberg, австрийското правителство и Европейската комисия.
24.
В съдебното заседание, проведено на 31 май 2018 г., се явяват Verkehrsbetrieb Hüttebräucker GmbH, Rhenus Veniro GmbH, BVR Busverkher Rheinland Gmbh, районите Rhein-Sieg-Kreis и Heinsberg, както и Европейската комисия.
IV. Анализ
А.
Прилагане на Регламента (първи преюдициален въпрос по дела C‑266/17 и C‑267/17)
25.
Отправната точка, от която следва да се тръгне, е че по тези два спора според запитващата юрисдикция правоотношението между възлагащия орган и оператора, на когото се възлага предоставянето на обществени услуги за пътнически превоз с автомобилен транспорт, не представлява концесия за услуги, а обществена поръчка за услуги.
26.
Ако положението е такова, се прилага член 5, параграф 1 от Регламента, в резултат на което по принцип обществената поръчка за услуги трябва да се възложи в съответствие с директиви 2004/17 и 2004/18 (
11
).
27.
Проблемът е, че тези две директиви, за разлика от следващите директиви от 2014 г. (
12
), не предвиждат пряко възлагане на такива поръчки на вътрешни оператори (наричани още оператори in house). При това положение алтернативните възможности са:
–
да се прибегне към съдебната практика, (
13
) която при нормативната уредба, предхождаща директивите за обществените поръчки от 2014 г., уточнява условията за директен избор на изпълнител, когато става въпрос за обикновена вътрешна изпълнителна структура на възлагащ орган, който упражнява контрол върху нея. Постановеното по дело Teckal, изведено именно като изключение от прилагането на директиви 2004/17 и 2004/18, установява определени правила, основани на съдебната практика, с цел да се даде възможност за възлагане на такъв вид обществени поръчки от публични органи на техни изпълнителни структури,
–
да се приложат специфичните правила, които Регламентът предвижда за този вид възлагане на обществени поръчки на вътрешни оператори.
28.
Съществуването на различни становища на германските юрисдикции, посочено в актовете за преюдициално запитване, показва, че решението на проблема не е очевидно и различията в правните режими, произтичащи от една или друга теза, са значителни. Положението би било различно, ако по отношение на настоящите спорове, във връзка с които са отправени преюдициалните запитвания, можеше да се приложат директивите от 2014 г., доколкото по същество в тях надлежно е отразена, с известни нюанси, съдебната практика Teckal (
14
).
29.
В тази хипотеза не би било трудно да се приеме, че препращането в член 5, параграф 1 от Регламента към директивите от 2004 г. би следвало да се разбира като отнасящо се към директивите от 2014 г. след влизането им в сила (
15
). И тъй като те вече изрично определят правилата за възлагане на обществени поръчки на вътрешни оператори, би трябвало да се изясни дали тези правила имат предимство пред правилата по член 5, параграф 2 от Регламента (
16
). Директивите от 2014 г. обаче са неприложими ratione temporis в разглежданите случаи (
17
).
30.
Съдът постановява, че „поначало приложима е директивата, която е в сила към момента, в който възлагащият орган избира вида на процедурата, която ще следва, и решава окончателно въпроса дали съществува задължение за предварително обявяване на процедура за конкурентно възлагане на обществена поръчка“ (решение от 11 юли 2013 г., Комисия/Нидерландия, C‑576/10, ЕU:C:2013:510, т. 52 и цитираната съдебна практика). За сметка на това, неприложими са разпоредбите на директива, срокът за транспониране на която е изтекъл след този момент (вж. в този смисъл решение от 5 октомври 2000 г., Комисия/Франция, C‑337/98, ЕU: C:2000:543, т. 41 и 42) (
18
).
31.
От двата акта за преюдициално запитване е видно, че обявленията за пряко възлагане са направени преди да изтече крайният срок за транспониране на директивите от 2014 г. (
19
). Освен това не са налице никакви обективни елементи, от които да следва, че възлагащият орган е променил избора си в сравнение с посочения в обявленията.
32.
Ето защо вниманието следва да се насочи отново към алтернативните възможности, които изложих по-горе, без да може да се използват правилата на директивите от 2014 г. относно прякото възлагане на вътрешни оператори.
33.
Процедурите, предвидени в директиви 2004/17 и 2004/18, са неприложими към възлаганията in house. Както съм посочвал в други заключения, „от функционална гледна точка при режима in house възлагащият орган не сключва договор с друга организация, а на практика — със самия себе си, с оглед на връзката му с формално отделната организация. Всъщност в случая не става дума за възлагане на договор, а за обикновена поръчка или задача, която не може да бъде отказана от другата „страна“ независимо от формата, под която същата се представя […] Липсата на истинско отношение между два различни субекта е основание съответният възлагащ орган да се освободи от задължението за провеждане на процедури за възлагане на обществени поръчки в случаите, когато използва собствени средства за изпълнение на възложените му задачи“ (
20
).
34.
Следователно възлагането на обществени поръчки на вътрешни оператори трябва да се урежда или от съдебната практика Teckal, или от специалните правила, установени в член 5, параграф 2 от Регламента (когато става въпрос за услуги за сухопътен превоз).
35.
Макар да признавам тежестта на аргументите в обратен смисъл, склонен съм да приема предимството на член 5, параграф 2 от Регламента. Според мен има няколко аргумента в подкрепа на тази позиция.
36.
Първият е свързан с буквалното тълкуване на член 5, параграф 1, трето изречение а sensu contrario. Ако разпоредбите на параграфи 2—5 от цитирания член не се прилагат, по изключение и в ограничени случаи (
21
), само когато договорите за услуги „се възлагат в съответствие с директиви 2004/17/ЕО или 2004/18/ЕО“, те действат в пълна сила, ако тези директиви не предвиждат пряко възлагане на поръчки на вътрешни оператори, както е в настоящия случай. Вече подчертах, че според Съда поръчките in house не попадат в обхвата на тези две директиви.
37.
Това буквално тълкуване се подкрепя от текста на член 5, параграф 1: обществени поръчки за обществени превозни услуги с автобусен транспорт „се възлагат в съответствие с предвидените в тези директиви [2004/17 и 2004/18] процедури“, когато не са под формата на договори за концесии за услуги. Ако тези директиви, както е в случая, не предвиждат никакви процедури за възлагане на поръчки на вътрешни оператори, които са по-скоро механизми за предоставяне на услуги от самите органи, препращането е безпредметно.
38.
Положението би било различно, ако става въпрос за конкурентно възлагане (т.е. не на вътрешни оператори), за което препращането действа в пълна сила. Когато публичен орган възнамерява да възложи на трети лица такъв вид поръчка, която не е под формата на договор за концесия, трябва да го направи чрез конкурентните процедури, предвидени в директиви 2004/17 и 2004/18.
39.
Вторият аргумент е свързан с извършването на систематична преценка на приложимите разпоредби във връзка със специалното правило. Считам, че след като законодателят на Съюза е установил през 2007 г. (т.е. след приемането на директивите от 2004 г.) специални правила за възлагането in house на обществени поръчки за сухопътни превозни услуги, в случай на съмнение тези правила, така както са изложени в член 5, параграф 2 от Регламента, следва да се разбират в смисъл, че имат предимство пред (общите), които произтичат от съдебната практика Teckal.
40.
Третият и последен аргумент отчита целта, която се преследва с член 5, параграф 2 от Регламента. С оглед на особеностите на пътническия превоз с автомобилен транспорт законодателят на Съюза е поискал „всеки местен орган [да] може да реши сам да осигурява обществените услуги за пътнически превоз в областта под негово управление или да ги възлага на вътрешен оператор без конкурентна тръжна процедура“. Условията за прибягване до този механизъм са доста точни и отразяват баланса между посочената по-горе цел и целта „да се гарантира конкурентна равнопоставеност“ (
22
).
41.
По-съобразно с тази цел е да се отдаде приоритет на установените в Регламента особени правила, съобразени с особеностите на пътническия автобусен превоз, отколкото да се придържаме към критериите, произтичащи от съдебната практика Teckal, валидни за всеки друг сектор на услугите. Сред тези правила се откроява правилото, което допуска (и в известна степен благоприятства) възможността местни органи да се обединяват в групи за възлагането на такива обществени поръчки на вътрешен оператор, върху когото да упражняват контрол, сходен с този, който упражняват върху собствените си подразделения.
42.
В заключение, местен орган, който възнамерява да възложи пряко на вътрешен оператор поръчка за обществени услуги за пътнически автобусен превоз, трябва да спазва условията, установени в член 5, параграф 2 от Регламента.
Б.
Участие на местния орган във възлагането на обществена поръчка и в контрола върху вътрешния оператор (втори преюдициален въпрос по дела C‑266/17 и C‑267/17 и трети преюдициален въпрос по дело C‑266/17)
43.
Органите на местната власт (райони), които в настоящите два случая са възложили (или са имали намерение да възложат) обществените поръчки на своите вътрешни оператори, са образували с други сходни органи общински обединения за извършване на обществен транспорт (Verkehrsverbund) с по-голям териториален обхват. Сред правомощията, възложени на тези обединения, е правомощието да определят общите цени за услугите за пътнически превоз за съответните им територии. (
23
)
44.
Запитващата юрисдикция иска да се установи дали това обстоятелство възпрепятства възможността всеки един от двата местни органа (райони), които участват в обединенията, да възлагат съответните им обществени поръчки.
45.
Както вече посочих, член 5, параграф 2, първа алинея от Регламента допуска възможността местните органи самостоятелно или в група с други органи да възлагат пряко обществени поръчки на вътрешни оператори, „при условие че упражнява[т] контрол, сходен с този, който упражнява[т] върху собствените си подразделения“.
46.
Не виждам in abstracto защо прехвърлянето на правомощието за определяне на цените върху общинското обединение за извършване на обществен транспорт би подкопало „сходния контрол“, упражняван от индивидуалните органи върху техния вътрешен оператор. Ето защо споделям становището на запитващата юрисдикция по този въпрос. Определянето на обща цена с решение на обединението спомага ползвателите да получават интегрирана транспортна услуга чрез закупуването на един-единствен билет, независимо кой е вътрешният оператор, изпълняващ услугата, и с кой местен орган е свързан.
47.
Релевантно в случая е дали се упражнява „сходен контрол“ върху вътрешния оператор от страна на всеки местен орган (или, когато е приложимо, съвместен контрол от страна на групата). В зависимост от начина, по който е оформено, възлагането на правомощия на обединението за извършване на обществен транспорт би могло да отнеме компетентността на местния орган до степен, при която той вече не би упражнявал върху вътрешния оператор контрол, сходен с този, който упражнява върху своите подразделения.
48.
Тъй като преюдициалният въпрос е сведен до прехвърлянето на правомощието за определяне на цените върху общинското обединение, не считам, че това обстоятелство непременно предполага абдикиране от контрол върху вътрешния оператор. Освен това, всеки район като местен орган, който е част от обединението за извършване на обществен транспорт, участва във вземането на ценови решения от обединението, което показва, че си запазва контрола — макар и споделен — включително върху този аспект на услугата.
49.
Естествено, крайната преценка дали в конкретните обстоятелства по двата спора се упражнява контрол върху вътрешния оператор от страна на местните органи, индивидуално или в група, следва да бъде направена от националната юрисдикция, която единствено разполага с подходящите за това доказателства (
24
). Наистина актовете за преюдициално запитване не дават достатъчно подробности, за да се получи вярна и пълна картина на правоотношенията между местните органи и вътрешния оператор.
50.
В същия контекст третият преюдициален въпрос по дело C‑266/17 насочва към изменение на дружествения договор на RV Köln, прието на 21 август 2015 г. на общото събрание на съдружниците, което би ограничило правото на глас до съдружниците, които възлагат обществена поръчка по член 5, параграф 2 от Регламента. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали това изменение на дружествения договор би могло да се отрази върху контрола, упражняван от възлагащия местен орган.
51.
Формулировката на акта за преюдициално запитване в тази част е трудна за разчитане. Във всеки случай в параграф 21 се посочва, че „към момента не може да се предвиди дали дружественият договор на встъпилата страна ще продължи да съществува в досегашната си редакция или в новата редакция от 21 август 2015 г.“. Преди това (параграф 6) се обяснява, че решението за изменение от 21 август 2015 г. е обжалвано и „според влязло в сила решение […] е с временно преустановено действие“.
52.
При това положение (
25
) въпросът би могъл да бъде квалифициран като хипотетичен, тъй като би се отнасял до фактическо обстоятелство (изменение на дружествен договор), което самата запитваща юрисдикция не счита за релевантно за своето решение, тъй като не е в сила.
53.
Във всеки случай новата редакция на дружествения договор на RV Köln само би потвърдила в настоящия случай, че именно защото е възложил обществената поръчка на посочения оператор, местният орган се ползва от правото на глас на общото събрание на съдружниците, т.е. може да упражнява съответния контрол върху изпълнителната структура. Както основателно отбелязва запитващата юрисдикция, изменението на член 17, параграф 1, трето изречение от дружествения договор „води до засилване на влиянието на този съдружник, който възлага обществената поръчка за обществени услуги и в чийто район на компетентност трябва да се изпълняват услугите за пътнически превоз“.
В.
Относно територията, на която вътрешният оператор може да предоставя превозни услуги (четвърти и пети преюдициален въпрос по дело C‑266/17)
54.
С четвъртия си въпрос по дело C‑266/17 запитващата юрисдикция иска да се установи дали вътрешен оператор, на когото е възложена обществена поръчка чрез пряко възлагане, може да предоставя услуги за сухопътен пътнически превоз не само на територията на местния възлагащ орган, но и на територията на другите местни органи в групата.
55.
Актът за преюдициално запитване отново не е много ясен в това отношение. От формулировката му би могло да се изведе още веднъж заключението, че въпросът е хипотетичен, тъй като:
–
в обявлението за възлагане на обществена поръчка местният орган посочва, че услугата ще се предоставя „на територията на неговия район с изходящи линии в съседни територии“ (точка 10 от акта за преюдициално запитване),
–
самата запитваща юрисдикция потвърждава това обстоятелство, като заявява, че „тези услуги за пътнически превоз се осъществяват в района на компетентност на възлагащия орган, независимо от изходящите линии или други второстепенни елементи на дейността, навлизащи в територията на съседни компетентни местни органи“ (точка 22 от акта за преюдициално запитване).
56.
Не може обаче да се изключи, че смисълът на въпроса е да се изясни дали, въпреки че възлагането на обществената поръчка на RV Köln се е придържало към това правило, е налице пречка дружеството да предоставя услуги на други местни органи, т.е. да осъществява дейността си на тяхна територия.
57.
Съгласно член 5, параграф 2, буква б) от Регламента вътрешният оператор може да осъществява дейността си за обществен пътнически превоз само на територията на компетентния местен орган. Такъв орган обаче може да бъде както индивидуален местен орган, така и група от местни органи (
26
). Следователно нищо не пречи някое или някои от местните органи в групата да възложат услугата на един-единствен, общ за всички оператор, върху когото да упражняват контрол, сходен с този, който упражняват върху собствените си подразделения. В тази хипотеза вътрешният оператор може да осъществява своята дейност на всяка една от териториите на тези органи (в групата), които са му възложили въпросната услуга.
58.
Впрочем тази възможност не е новост, която да е предвидена само в Регламента. При извеждането на съдебната практика Teckal Съдът е приел възможността публични органи да изпълняват функциите си за предоставяне на обществена услуга в сътрудничество с други органи, като за целта използват обща изпълнителна структура, върху която упражняват съвместен контрол, сходен (не идентичен) с този, който упражняват върху собствените си подразделения (
27
).
59.
Решение Coditel Brabant (
28
) се отнася до случай с местен орган, който „изразява намерение да се присъедини към обединение, съставено от други публични органи, като междуобщинско кооперативно дружество“ за изпълнението на своите задачи. Съдът допуска съвместния контрол, упражняван от местните органи, който не трябва непременно да е индивидуален (
29
).
60.
В заключение, ако вътрешният оператор е изпълнителна структура, обща за няколко местни органа, които упражняват върху него (съвместен) контрол, сходен с този, който упражняват върху собствените си подразделения, трябва да се разбира, че територията, посочена в член 5, параграф 2, буква б) от Регламента, е територията на всеки един от тези органи.
61.
Петият преюдициален въпрос на запитващата юрисдикция вече се отнася не до територията на обединените в група местни органи, а до територията на други „възлагащи органи“, които хипотетично са сключили с RV Köln договори за превозни услуги преди 3 декември 2003 г., т.е. които попадат в преходното правило на член 8 от Регламента.
62.
Този член предвижда редица мерки с оглед на постепенното въвеждане на правилата за възлагане на обществени поръчки, съдържащи се в самия регламент. Без да се налага по-задълбочено разглеждане на неговото съдържание сега, достатъчно е да се каже, че обществените поръчки за услуги, възложени според общностното и националното право въз основа на процедурите и в периодите, посочени в член 8, параграф 3, могат да останат в сила до изтичането на срока им с известни ограничения.
63.
Тъй като актът за преюдициално запитване не дава по-големи подробности, считам, че възложените преди посочената дата поръчки, посочени в него, са в сила съгласно цитираното във въпроса преходно правило по член 8. Следователно, тъй като Регламентът изрично допуска оставането в сила на тези обществени поръчки, следва да се тълкува, че те не попадат в обхвата на териториалното ограничение по член 5, параграф 2, буква б) от Регламента.
Г.
Момент, към който следва да са изпълнени условията на член 5, параграф 2 от Регламента (шести преюдициален въпрос по дело C‑266/17 и четвърти преюдициален въпрос по дело C‑267/17)
64.
Запитващата юрисдикция изразява съмнения дали изискванията по член 5, параграф 2 от Регламента трябва да са изпълнени: a) към момента на прякото възлагане на поръчката или б) към момента, в който съгласно член 7, параграф 2 от Регламента компетентният орган трябва да публикува в Официален вестник на Европейския съюз информация за планираното пряко възлагане.
65.
Като уточнява информацията, която компетентният орган трябва да включи в обявлението за възлагане на поръчка (поне една година преди прякото възлагане), член 7, параграф 2 от Регламента не изисква да се уточни самоличността на бъдещия изпълнител. Нищо не пречи в периода между обявяването и възлагането на поръчката местният орган да организира изпълнителните си структури по един или друг начин: релевантно е окончателно избраният вътрешен оператор да отговаря на правните условия (по-специално, да е подложен на контрол от страна на органа, който му възлага услугата).
66.
Тълкуването на член 5, параграф 2 във връзка с член 7, параграф 2 от Регламента ми дава основание да твърдя, че моментът, към който следва да са изпълнени изискванията по първата от двете разпоредби, е именно прякото възлагане. Едва тогава ще стане известна самоличността на избрания изпълнител — основната информация, въз основа на която може да се определи дали поради свързаните с него обстоятелства компетентният орган упражнява върху него контрол, сходен с този, който упражнява върху собствените си подразделения, и дали по отношение на този оператор са налице обстоятелствата по член 5, параграф 2, букви б) и в) от Регламента.
Д.
Предоставяне на услугата от вътрешния оператор чрез дъщерно дружество (трети преюдициален въпрос по дело C‑267/17)
67.
Вътрешният оператор WestVerkehr GmbH осъществява материално обществената услуга за превоз чрез изцяло притежавано от него дъщерно дружество. Предвид този факт и разпоредбата на член 5, параграф 2, буква д) от Регламента („при подизпълнение […] вътрешният оператор е длъжен да извърши самостоятелно по-голямата част от обществената услуга“) запитващата юрисдикция иска да се установи дали цитираната разпоредба допуска изпълнението на обществената поръчка да бъде възложено на дъщерното предприятие.
68.
Регламентът предвижда възлагането на подизпълнители като механизъм за отваряне към предприятия, различни от избрания изпълнител, свързани с него чрез договорно отношение. Подизпълнителите обаче могат да извършват само ограничен процент от услугата, тъй като:
–
ако избраният изпълнител е самостоятелно предприятие, т.е. не е вътрешен оператор, „е длъжен да извърши самостоятелно голяма част от обществените услуги за пътнически превоз“ (член 4, параграф 7) (
30
),
–
обратно, ако избраният изпълнител е вътрешен оператор, „е длъжен да извърши самостоятелно по-голямата част от обществената услуга за пътнически превоз“ (член 5, параграф 2, буква д).
69.
Не мисля обаче, че в случай като разглеждания може да се говори, строго погледнато, за възлагане на подизпълнител. Споделям тезата на Kreis Heinsberg, изложена в писменото му становище, според която правоотношението между вътрешен оператор и изцяло притежавано и контролирано от него дружество не е присъщото на подизпълнението правоотношение. За да е налице подизпълнение се изискват два независими субекта (
31
), които „при условия на равнопоставеност, а не на зависимост и йерархична подчиненост“ (
32
), се договарят помежду си за условията на договорното правоотношение.
70.
Възлагане на подизпълнител съгласно цитираните по-горе членове от Регламента ще е налице, когато вътрешният оператор реши да използва за предоставянето на услугата трето лице извън неговата корпоративна структура (
33
). Но ако за същата цел използва стопроцентово дъщерно дружество, което контролира изцяло до степен, при която му налага своите бизнес решения, в действителност от функционална гледна точка услугата се предоставя от една и съща икономическа и оперативна структура. Следователно не е налице истинско трето лице, с което да се сключва договор за подизпълнение.
71.
При тези условия връзката in house между Kreis Heinsberg и неговия вътрешен оператор (WestVerkehr GmbH) се разпростира върху стопроцентовото дъщерно дружество на вътрешния оператор, върху което местният орган също упражнява контрол (от втора степен), равностоен на този, който упражнява върху (останалите) свои подразделения.
72.
Следователно член 5, параграф 2, второ изречение, буква д) от Регламента не изключва възможността вътрешен оператор да възлага на стопроцентово и изцяло контролирано от него дъщерно дружество извършването на по-голямата част от възложените услуги.
V. Заключение
73.
Въз основа на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Oberlandesgericht Düsseldorf (Върховен областен съд Дюселдорф, Германия), по следния начин:
„1)
Член 5, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета:
–
е приложим към прякото възлагане на обществени поръчки от компетентните местни органи на вътрешен оператор, върху когото упражняват контрол, сходен с този, който упражняват върху собствените си подразделения, когато става въпрос за обществени поръчки за обществени услуги за пътнически превоз, които не са под формата на договори за концесия за услуги по смисъла на директивите на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година — 2004/17/ЕО относно координиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги, или 2004/18/ЕО относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги;
–
не е пречка местните органи да възлагат на обединение от местни органи, в което те участват, правомощието за определяне на общите цени на услугите, при условие че възлагането не лишава тези органи от упражняването върху вътрешния оператор на контрол, сходен с този, който упражняват върху собствените си подразделения, което следва да бъде изяснено от запитващата юрисдикция;
–
не изключва възможността вътрешен оператор, на когото компетентен местен орган е възложил предоставянето на услуга, да извършва услугата чрез стопроцентово и изцяло контролирано от него дъщерно дружество, на което може да налага своите решения;
–
допуска възможността вътрешен оператор, доколкото е изпълнителна структура на всички местни органи в групата, да предоставя обществени услуги за пътнически превоз на всяка една от териториите на тези органи;
–
допуска също така вътрешен оператор да предоставя услугите си извън района на компетентност на местния възлагащ орган, при условие че ги осъществява на основание на обществени поръчки, които попадат в обхвата на преходното правило на член 8, параграф 3 от Регламент № 1370/2007.
2)
Изискванията за пряко възлагане на обществена поръчка на вътрешен оператор по член 5, параграф 2 от Регламент № 1370/2007 следва да са изпълнени към момента на самото пряко възлагане“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: испански.
(
2
)	Регламент (ЕО) на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2007 година относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт и за отмяна на Регламенти (ЕИО) № 1191/69 и (ЕИО) № 1107/70 на Съвета (ОВ L 315, 2007 г., стр. 1) (наричан по-нататък „Регламентът“).
(
3
)	Става дума за дружество с ограничена отговорност, в чийто капитал участват различни обществени образувания заедно с район Rhein-Sieg-Kreis (който участва косвено чрез стопроцентово дъщерно дружество).
(
4
)	Параграф 20 от акта за преюдициално запитване.
(
5
)	Обявление, публикувано в приложението към Официален вестник на Европейския съюз от 30 септември 2015 г.
(
6
)	Параграф 10 от акта за преюдициално запитване.
(
7
)	Пак там, параграф 22.
(
8
)	Член 10 от устава на обединението, озаглавен „Създаване на група от органи“, гласи, че „членовете на обединението създават група от органи по смисъла на член 5, параграф 2, първо изречение от [Регламента]. Членовете ѝ имат право да възлагат пряко обществени поръчки за обществени услуги на вътрешни оператори. Вътрешните оператори могат да предоставят обществени услуги за пътнически превоз на територията на всички членове на обединението независимо от изходящите линии. За целта във всеки един случай е необходимо съгласието на члена на обединението, който не участва във вътрешния оператор, по отношение на обществените услуги за автомобилен пътнически превоз, предвидени за неговата територия. За целите на настоящия устав директните възлагания се считат за извършени от всички членове на обединението“. Добавя, че „процедурите за възлагане на обществени поръчки се провеждат по принцип от члена, който контролира вътрешния оператор за целите на посочената разпоредба, в качеството му на възлагащ орган съгласно член 5, параграф 2 от [Регламента]“.
(
9
)	Обявление, публикувано в приложението към Официален вестник на Европейския съюз от 15 март 2016 г.
(
10
)	В съдебното заседание една от страните изразява резерви относно това дали избраният изпълнител може да бъде определен като вътрешен оператор. За запитващата юрисдикция обаче това качество не е предмет на обсъждане.
(
11
)	Съгласно цитираната разпоредба „договори за извършване на услуги или обществени поръчки за услуги по смисъла на директиви 2004/17/ЕО и 2004/18/ЕО за обществени превозни услуги с трамваен или автобусен транспорт се възлагат в съответствие с предвидените в тези директиви процедури тогава когато не са под формата на договори за концесии
за услуги по смисъла на тези директиви. Когато договорите се възлагат в съответствие с директиви 2004/17/ЕО и 2004/18/ЕО, разпоредбите на параграфи 2—6 от настоящия член не се прилагат“. Добавен курсив.
(
12
)	Директива 2014/24/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година за обществените поръчки и за отмяна на Директива 2004/18/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 65) и Директива 2014/25/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 година относно възлагането на поръчки от възложители, извършващи дейност в секторите на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги и за отмяна на Директива 2004/17/ЕО (ОВ L 94, 2014 г., стр. 243) (наричани по-нататък „директивите от 2014 г.“).
(
13
)	Решение от 18 ноември 1999 г., Teckal (C‑107/98, ЕU:C:1999:562, наричано по-нататък „съдебна практика Teckal“).
(
14
)	Така член 12 от Директива 2014/24 урежда „обществени поръчки между субекти в публичния сектор“. Член 28 от Директива 2014/25 урежда „поръчки между възлагащи органи“.
(
15
)	В съобщението на Комисията относно тълкувателни насоки по отношение на Регламент (ЕО) № 1370/2007 относно обществените услуги за пътнически превоз с железопътен и автомобилен транспорт (ОВ C 92, 2014 г., стр. 1) се заявява, че „тъй като директивите, посочени в Регламент (ЕО) № 1370/2007 (директиви 2004/17/ЕО и 2004/18/ЕО) бяха отменени и заменени с посочените по-горе директиви [2014/24 и 2014/25], позоваванията в Регламент (ЕО) № 1370/2007 следва да се разбират като отнасящи се към новите директиви“ (параграф 2.1.1).
(
16
)	В съдебното заседание се е разисквало дали могат да бъдат прилагани едновременно или успоредно едни или други правила. Считам обаче, че не е моментът за вземане на отношение по това разискване, за разлика от случая, когато става въпрос за възлагане на обществени поръчки на вътрешни оператори след 18 април 2016 г.
(
17
)	Според Комисията член 5, параграф 2 от Регламента не действа в тези случаи, тъй като се ограничава до концесиите. Тезата ѝ в действителност означава да се приложат правилата in house, установени в директивите от 2014 г., по отношение на обстоятелства, попадащи в обхвата на директивите от 2004 г. Парадоксално при подробния анализ на втория и следващите преюдициални въпроси по дело C‑267/17 Комисията прибягва към съдържанието на посочената разпоредба, за да обоснове аргументите си.
(
18
)	Решение от 10 юли 2014 г., Impresa Pizzarotti (C‑213/13, ЕU:C:2014:2067, т. 31). Вж. също решение от 27 октомври 2016 г. (Hörmann Reisen (C‑292/15, ЕU:C:2016:817, т. 32), с цитат на решение от 7 април 2016 г., Partner Apelski Dariusz (C‑324/14, EU:C:2016:214, т. 83).
(
19
)	Крайният срок за транспонирането на тези директиви е 18 април 2016 г., а обявленията за възлагане на обществена поръчка по основните производства са направени на 30 септември 2015 г. и на 16 март 2016 г.
(
20
)	Заключение по дело LitSpecMet (C‑567/15, EU:C:2017:319, т. 70 и 71.
(
21
)	Вж. решение от 27 октомври 2016 г., Hörmann Reisen (C‑292/15, EU:C:2016:817, т. 39).
(
22
)	Съображение 18 от Регламента.
(
23
)	Обхватът на тези правомощия не е описан подробно в актовете за преюдициално запитване. Запитващата юрисдикция само посочва определянето на цените.
(
24
)	Факторите, които трябва да се преценят, „за да се определи дали компетентният местен орган упражнява контрол“, са посочени в член 5, параграф 2, буква а) от Регламента.
(
25
)	В писменото си становище по дело C‑266/17 район Rhein-Sieg-Kreis твърди, че „противно на това, което посочва запитващата юрисдикция, новата редакция на дружествения договор от 21 август 2015 г. […] трябва да бъде приложена изцяло“ (т. 29).
(
26
)	Изрично предвидено в параграф 2, първа алинея от същия член.
(
27
)	Решение от 29 април 2007 г., Asemfo (C‑295/05, ЕU:C:2007:227), т. 62): „от съдебната практика следва, че в случай, когато няколко органа притежават едно предприятие, посоченото условие [да извършва съществената част от дейността си с публичния орган или органи, към които принадлежи] може да бъде изпълнено, ако това предприятие изпълнява съществената част от дейността си не непременно с един или друг от тези органи, а с всички тях, взети заедно (решение от 11 май 2006 г., Carbotermo и Consorzio Alisei, C‑340/04, ЕU:C:2006:308, т. 70)“.
(
28
)	Решение от 13 ноември 2008 г. (C‑324/07, EU:C:2008:621).
(
29
)	Пак там, точка 54 и диспозитивът: „[в] случай че публичен орган стане член на междуобщинско кооперативно дружество, всички членове на което са публични органи, за да му прехвърли управлението на обществена услуга, контролът, който членуващите в това дружество органи упражняват върху него — за да бъде квалифициран като аналогичен на този, който упражняват върху своите собствени служби — може да се упражнява съвместно от тези органи, като при необходимост решенията се вземат с мнозинство“.
(
30
)	Решение от 27 октомври 2016 г., Hörmann Reisen (C‑292/15, EU:C:2016:817), се отнася до прилагането на този член към тръжна процедура по Директива 2004/18 и съгласно това решение член 7, параграф 4 от Регламента допуска 70 % от услугата да бъде изпълнена от оператора.
(
31
)	Във връзка с възлагането на подизпълнители съображение 19 от Регламента посочва участието на „предприятия, освен оператора на обществена услуга“. Курсивът е мой.
(
32
)	Позовавам се на моето заключение по дело LitSpecMet (C‑567/15, EU:C:2017:319, т. 71 и сл.).
(
33
)	В моето заключение по дело LitSpec Met (C‑567/15, EU:C:2017:319, т. 79), твърдя, че „възлагащият орган може да използва изпълнителни структури в описаните по-горе граници, на които да възлага определени задачи, които по принцип би трябвало да са предмет на процедура за възлагане на обществена поръчка, но биват освободени от нея. […]. Когато обаче изпълнителните структури от своя страна не разполагат с необходимите средства, с които сами да изпълнят поръчките на възлагащия орган, и са принудени да се обърнат към трети лица, за да се снабдят с тях, правните основания за прилагането на изключението in house престават да съществуват и на практика се стига до едно прикрито (под)възлагане на обществена поръчка, при което възлагащият орган придобива чрез посредник (изпълнителната организация) стоки и услуги от трети лица, без да се подчинява на директивите, от които би следвало да се ръководи това възлагане“.