62022CJ0602_RES
Zadeva C-602/22 P
ABLV Bank AS v likvidaciji
proti
Enotnemu odboru za reševanje
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 11. decembra 2025
„Pritožba – Ekonomska in monetarna politika – Bančna unija – Uredba (EU) št. 806/2014 – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij – Člen 7 – Razdelitev nalog v okviru enotnega mehanizma za reševanje – Člen 18 – Postopki reševanja – Pogoji – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR), da ne bo sprejel sheme za reševanje – Pristojnost EOR“
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij – Sklep, da shema za reševanje ne bo sprejeta – Izključna pristojnost Enotnega odbora za reševanje – Zahteva – Neizpolnitev kumulativnih pogojev za začetek postopka reševanja
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18, od (1) do (6))
(Glej točke od 71 do 84.)
Institucije Evropske unije – Izvajanje pristojnosti – Prenos pooblastil – Pogoji – Prenos pooblastil za odločanje na agencije – Vrste prenosov in učinki – Prenos jasno razmejenih izvedbenih pooblastil – Neobstoj bistvene spremembe podeljenih pooblastil – Prenos diskrecijske pravice s širokim poljem proste presoje glede temeljnih vprašanj z zadevnega področja politike – Morebitni premik odgovornosti
(člen 290 PDEU)
(Glej točke od 87 do 90.)
Institucije Evropske unije – Izvajanje pristojnosti – Prenos pooblastil – Pogoji – Prenos pooblastil za odločanje na Enotni odbor za reševanje (EOR) – Shema za reševanje, ki jo sprejme EOR – Široko polje proste presoje – Pravne določbe za izognitev premiku odgovornosti s Komisije na EOR
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člen 18, od (1) do (7))
(Glej točke 91, 92, 97 in 99.)
Ničnostna tožba – Izpodbojni akti – Pojem – Akti, ki ustvarjajo zavezujoče pravne učinke – Pripravljalni ukrepi – Sklep Enotnega odbora za reševanje (EOR) o sprejetju sheme za reševanje – Začetek veljavnosti – Neobstoj zavezujočih pravnih učinkov – Izključitev – Sklep Komisije oziroma Sveta Evropske unije o odobritvi, s katerim se dokončno določi vsebina te sheme – Vključitev
(člen 263 PDEU; Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, člena 18, od (1) do (8), in 30(1) in (2))
(Glej točki 94 in 96.)
Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Določitev v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah – Sodni nadzor nad odločitvami, ki jih sprejme Enotni odbor za reševanje (EOR) – Nadzor, omejen na preverjanje, ali je bilo pravilno ugotovljeno dejansko stanje in ali je bila storjena očitna napaka pri presoji – Kršitev – Neobstoj
(člen 263 PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)
(Glej točke od 129 do 132.)
Ekonomska in monetarna politika – Ekonomska politika – Enotni mehanizem za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij – Sprejetje sheme za reševanje – Pogoji – Upoštevanje okoliščin, ki so privedle do propada ali verjetnega propada – Izključitev
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 806/2014, uvodna izjava 58 ter člen 18(1) in (4))
(Glej točko 156).
Povzetek
Sodišče (veliki senat), ki je odločalo o pritožbi zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 6. julija 2022, ABLV Bank/EOR (T‑280/18, EU:T:2022:429), ki jo je zavrnilo, se je prvič izreklo o pristojnosti Enotnega odbora za reševanje (v nadaljevanju: EOR) za sprejetje odločitve o nesprejetju sheme za reševanje.
Tožeča stranka, ABLV Bank AS, je kreditna institucija s sedežem v Latviji in matična družba skupine ABLV. Družba ABLV Bank Luxembourg SA je kreditna institucija s sedežem v Luksemburgu in ena od hčerinskih družb skupine ABLV, katere edina delničarka je pritožnica. Ti instituciji sta bili opredeljeni kot „pomemben subjekt“ in sta bili zato pod nadzorom Evropske centralne banke (ECB) v okviru enotnega mehanizma nadzora (EMN). (
1
)
United States Department of the Treasury (ministrstvo za finance Združenih držav Amerike) je 13. februarja 2018 napovedalo osnutek ukrepa, s katerim bi bila pritožnica opredeljena kot institucija, ki predstavlja veliko tveganje na področju pranja denarja. Pritožnica po tej napovedi ni več mogla izvajati plačil v ameriških dolarjih. ECB je Finanšu un kapitāla tirgus komisija (komisija za finančne in kapitalske trge, Latvija) in Commission de surveillance du secteur financier (komisija za nadzor finančnega sektorja, Luksemburg) pozvala, naj začasno ustavita plačila finančnih obveznosti pritožnice in družbe ABLV Bank Luxembourg. ECB je 23. februarja 2018 ugotovila, da pritožnica propada ali bo verjetno propadla. Enotni odbor za reševanje (EOR) je z dvema sklepoma z dne 23. februarja 2018, ki se nanašata na pritožnico in družbo ABLV Bank Luxembourg, pri čemer se je strinjal z ugotovitvijo ECB o obstoju propada ali verjetnega propada, vseeno ugotovil, da ukrep za reševanje v zvezi z njima ni potreben zaradi javnega interesa. (
2
)
Presoja Sodišča
Kar zadeva napačno uporabo prava, ki jo zatrjuje pritožnica v zvezi z razlago člena 18 Uredbe št. 806/2014, ki jo je podalo Splošno sodišče in ki je zavrnilo tožbeni razlog, ki se je nanašal na neobstoj pristojnosti EOR za sprejetje formalne odločitve o nesprejetju sheme za reševanje v smislu te določbe, je Sodišče opozorilo, prvič, da je treba v skladu z njegovo ustaljeno sodno prakso v zvezi z razlago določbe prava Evropske unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je. (
3
)
Najprej, besedilo člena 18 te uredbe določa, (
4
) da EOR sprejme shemo za reševanje zlasti v zvezi z institucijami in finančnimi skupinami, ki se štejejo za pomembne, le če meni, da so pogoji iz navedene uredbe izpolnjeni, (
5
) in sicer, prvič, da zadevni subjekt ali skupina propada ali bo verjetno propadla, drugič, da ni alternativnih ukrepov glede na reševanje, in tretjič, da je to nujno zaradi javnega interesa.
V zvezi s tem je, kar zadeva prvega od teh pogojev, iz Uredbe št. 806/2014 (
6
) razvidno, da ECB oceno propada ali verjetnega propada zadevnega subjekta ali skupine (v nadaljevanju: ocena) opravi po posvetovanju z EOR in da lahko zadnjenavedeni tako oceno opravi le, če ECB po tem, ko jo obvesti o svoji nameri, ne opravi ocene v treh koledarskih dneh od prejema te informacije. Posledica take ocene ECB je uvedba postopka iz člena 18 te uredbe in s tem to, da EOR preuči navedene pogoje, določene v Uredbi. (
7
) Zato ta določba določa, da je EOR pristojen za preučitev teh pogojev v vseh primerih, v katerih se postopek reševanja začne na podlagi ocene ECB ali po potrebi ocene samega EOR, tudi če ni navedeno nič izrecnega o nadaljevanju tega postopka, kadar EOR meni, da ti pogoji niso izpolnjeni. Poleg tega, čeprav določbe Uredbe št. 806/2014 (
8
) začetek veljavnosti sheme za reševanje pogojujejo s tem, da jo odobri Komisija, če ji ta ali Svet ne nasprotujeta, tako sodelovanje zadnjenavedenih ni predvideno, če shema za reševanje ni sprejeta, kar v takem primeru pomeni končno fazo postopka reševanja, določenega s to uredbo.
Dalje, Sodišče je v zvezi s kontekstom na eni strani navedlo, da člen 7(2) Uredbe št. 806/2014 ne more izključiti pristojnosti EOR za sprejetje odločitve o nesprejetju sheme za reševanje. Čeprav med jezikovnimi različicami te določbe obstajajo razlike, je Sodišče opozorilo, da v skladu z ustaljeno sodno prakso povsem dobesedna razlaga ene ali več jezikovnih različic besedila prava Unije, ki bi izključevala druge, ne more prevladati, saj je treba pravne predpise Unije zaradi njihove enotne uporabe razlagati enotno, med drugim ob upoštevanju različic v vseh jezikih. Na drugi strani je v uvodni izjavi 33 Uredbe št. 806/2014 pojasnjeno, da bi moral EOR pripraviti vse„odločitve v zvezi s postopkom reševanja“ in jih sprejeti v čim večjem obsegu, kar pomeni, da je zakonodajalec Unije sprejel široko pojmovanje vrst odločitev, ki jih mora EOR sprejeti v okviru enotna mehanizma reševanja.
Nazadnje, v zvezi s cilji, ki se uresničujejo z Uredbo št. 806/2014, je iz njenih uvodnih izjav (
9
) razvidno, da je njen namen z vzpostavitvijo enotnega in centraliziranega postopka odločanja na področju reševanja vzpostaviti hitrejši in učinkovitejši postopek odločanja za reševanje v bančni uniji, da bi se med drugim zagotovila večja predvidljivost v zvezi z izidom propada banke, ohranila finančna stabilnost, zagotovila kontinuiteta bistvenih finančnih storitev in zaščitili vlagatelji. Posledica ocene ECB, v skladu s katero zadevni subjekt propada ali bo verjetno propadel, (
10
) pa je uvedba postopka iz člena 18 te uredbe in posledično to, da EOR preuči pogoje iz te določbe.
Zato je Sodišče ugotovilo, da z razlago navedenega člena 18 v smislu, da EOR ni pristojen za sprejetje odločitve o nesprejetju sheme za reševanje, če ugotovi, da ti pogoji niso izpolnjeni, ne bi bilo mogoče zagotoviti zadostne preglednosti glede izida postopka reševanja, ki ga je EOR izvedel po ugotovitvi, da subjekt propada ali bo verjetno propadel, in tako zagotoviti določeno predvidljivost glede posledic takega propada, zlasti glede ukrepov, ki bodo sprejeti po taki ugotovitvi. V zvezi s tem je Sodišče opozorilo, da če EOR ugotovi, da navedeni pogoji niso izpolnjeni, taka ugotovitev pomeni končno fazo v postopku reševanja. (
11
) Zaradi preglednosti pa je pomembno, da so pristojni nacionalni organi obveščeni o izidu postopka reševanja, ki ga je izvedel EOR.
Zato je Sodišče presodilo, da Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je treba člen 18 Uredbe št. 806/2014 razlagati tako, da je EOR pristojen za sprejetje odločitve o nesprejetju sheme za reševanje, kadar ugotovi, da pogoji iz odstavka 1 tega člena niso izpolnjeni, ni napačno uporabilo prava.
Drugič, Sodišče je ugotovilo, da te ugotovitve ni mogoče ovreči z njegovo sodno prakso, ki izhaja iz sodb z dne 13. junija 1958, Meroni/Visoka oblast (9/56, EU:C:1958:7), in z dne 18. junija 2024, Komisija/EOR (C‑551/22 P, EU:C:2024:520).
V zvezi s tem je Sodišče opozorilo, da ureditev, ki je bila uvedena z Uredbo št. 806/2014, temelji na ugotovitvi, (
12
) da spada izvajanje pristojnosti za reševanje v politiko Unije na področju reševanja, ki jo lahko opredelijo le institucije Unije, in da pri sprejetju vsake posamezne sheme za reševanje obstaja določena raven diskrecije glede na to, da odločitve o reševanju pomembno vplivajo na finančno stabilnost držav članic in Unije ter na proračunsko neodvisnost držav članic. Poleg tega je zakonodajalec Unije menil, da je treba zagotoviti ustrezno vključenost Sveta in Komisije, ki krepi potrebno operativno neodvisnost EOR, hkrati pa upošteva načelo prenosa pooblastil na agencije, ki je bilo določeno s sodno prakso Sodišča. (
13
)
Natančneje, Sodišče je glede določb člena 18 Uredbe št. 806/2014 razsodilo, da se z njimi lahko prepreči prenos pristojnosti. (
14
) Čeprav je s temi določbami EOR priznano polje proste presoje glede tega, ali so pogoji za sprejem sheme za reševanje v obravnavanem primeru izpolnjeni, in za določitev potrebnih instrumentov v okviru te sheme, pa je z njimi hkrati določeno, da je Komisija – oziroma v nekaterih primerih Svet – tista, ki nosi odgovornost za končno presojo diskrecijskih vidikov te sheme, ki spadajo v politiko Unije na področju reševanja kreditnih institucij. Zadnjenavedeni vidiki vključujejo posebno tehtanje različnih ciljev in interesov, ki so povezani z ohranitvijo finančne stabilnosti Unije in celovitosti notranjega trga, upoštevanjem proračunske suverenosti držav članic ter zaščito interesov delničarjev in upnikov.
Poleg tega je Sodišče navedlo, da čeprav je EOR v zvezi z možnostjo izvedbe postopka reševanja podeljeno široko polje proste presoje, je to omejeno z objektivnimi merili in pogoji, ki omejujejo področje delovanja EOR in se nanašajo tako na pogoje kot na instrumente za reševanje. Poleg tega Uredba št. 806/2014 določa sodelovanje Komisije in Sveta v postopku, v katerem se sprejme shema za reševanje, ki jo mora – da lahko začne veljati – odobriti Komisija oziroma v nekaterih primerih Svet. (
15
)
Tako je Sodišče ugotovilo, da čeprav Uredba št. 806/2014 (
16
) določa, da je EOR odgovoren za pripravo in sprejetje sheme za reševanje, pa mu s to uredbo ni podeljeno pooblastilo za sprejetje akta, ki ima samostojne pravne učinke, in pojasnilo, da je v takem postopku odobritev Komisije nujen element tako za začetek veljavnosti sheme za reševanje kot za določitev njene vsebine. Vendar je Sodišče poudarilo, da iz tega ni mogoče sklepati, da je Sodišče razsodilo, da EOR nikakor ni pristojen za sprejetje akta s samostojnimi pravnimi učinki. Namen preudarkov iz sodbe z dne 18. junija 2024, Komisija/EOR (C‑551/22 P, EU:C:2024:520), je namreč utemeljiti presojo, v skladu s katero shema za reševanje ne more imeti zavezujočih pravnih učinkov neodvisno od sklepa Komisije o odobritvi. Ti preudarki se nanašajo le na primer shem za reševanje.
Poleg tega, čeprav je Sodišče razsodilo, da se pri sprejetju sheme za reševanje zahteva ustrezno sodelovanje Komisije in Sveta, da bi se preprečil premik odgovornosti, se je Sodišče oprlo na sklop elementov, ki so značilni za sprejetje take sheme s strani EOR. V primeru odločitve, da se shema za reševanje ne sprejme, pa taki elementi niso izpolnjeni.
Na eni strani, Sodišče je iz člena 18(6) Uredbe št. 806/2014 sklepalo, da mora EOR za sprejetje sheme za reševanje diskrecijsko presoditi dva ločena vidika zadevnega položaja: prvi se nanaša na pogoje, ki upravičujejo sprejetje take sheme, (
17
) drugi pa na določitev potrebnih instrumentov za reševanje (
18
) in po potrebi uporabo ESR. Za to, da EOR sprejme sklep o nesprejetju sheme za reševanje, pa je potrebno le, da ugotovi, da kumulativni pogoji, ki upravičujejo sprejetje take sheme, niso izpolnjeni, zaradi česar mu ni treba določiti instrumentov, potrebnih za reševanje, katerih uporaba zahteva posebno tehtanje predhodno navedenih različnih ciljev in interesov.
Zato je obseg diskrecijskih presoj, ki jih mora EOR opraviti, da bi se odločil, da ne bo sprejel sheme za reševanje, nujno ožji od obsega presoje, ki se nanaša na sprejetje take sheme. Pristojnost EOR za presojo izpolnjevanja pogojev iz člena 18(1) Uredbe št. 806/2014 je namreč omejena z objektivnimi merili in pogoji, ki opredeljujejo področje delovanja EOR. (
19
)
Na drugi strani, v nasprotju s shemo za reševanje odločitev o nesprejetju sheme za reševanje sama po sebi ne more povzročiti naložitve konkretnih ukrepov ali uporabe sredstev, saj je njen edini učinek končati postopek reševanja, ki ga je izvedel EOR.
Zato je Sodišče glede na vse te preudarke kot neutemeljeno zavrnilo trditev pritožnice, da razlaga člena 18(1) navedene uredbe, ki jo je Splošno sodišče podalo v izpodbijani sodbi, nima nobene podlage niti v besedilu te določbe niti v isti uredbi in da ne upošteva meja pristojnosti EOR, opredeljenih v navedeni določbi, kot izhajajo iz sodne prakse Sodišča, ki izhaja iz sodb z dne 13. junija 1958, Meroni/Visoka oblast (9/56, EU:C:1958:7), in z dne 18. junija 2024, Komisija/EOR (C‑551/22 P, EU:C:2024:520).
Ker je Sodišče poleg tega presodilo, da je treba druge trditve in pritožbene razloge, ki jih je navedla pritožnica, zavrniti, je pritožbo zavrnilo.
(
1
)	Na podlagi Uredbe Sveta (EU) št. 1024/2013 z dne 15. oktobra 2013 o prenosu posebnih nalog, ki se nanašajo na politike bonitetnega nadzora kreditnih institucij, na Evropsko centralno banko (UL 2013, L 287, str. 63).
(
2
)	V smislu člena 18 Uredbe (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1; v nadaljevanju: Uredba EMR).
(
3
)	Glej sodbi z dne 17. novembra 1983, Merck (292/82, EU:C:1983:335, točka 12), in z dne 25. februarja 2025, BSH Hausgeräte (C‑339/22, EU:C:2025:108, točka 27).
(
4
)	Člen 18(1) in (6).
(
5
)	Člen 18(1), od (a) do (c), Uredbe št. 806/2014.
(
6
)	Člen 18(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 806/2014.
(
7
)	V tem smislu sodba z dne 6. maja 2021, ABVL Bank in drugi/ECB (C‑551/19 P in C‑552/19 P, EU:C:2021:369, točka 67).
(
8
)	Člen 18(7) Uredbe št. 806/2014.
(
9
)	Uvodne izjave 2, od 10 do 12, 31, 58 in 122.
(
10
)	V smislu člena 18(1)(a) Uredbe št. 806/2014.
(
11
)	Člen 18(7) Uredbe št. 806/2014.
(
12
)	V bistvu v uvodnih izjavah 24 in 26 Uredbe št. 806/2014.
(
13
)	Sodba z dne 13. junija 1958, Meroni/Visoka oblast (9/56, EU:C:1958:7). Glej v tem smislu tudi sodbi z dne 22. januarja 2014, Združeno kraljestvo/Parlament in Svet (C‑270/12, EU:C:2014:18), in z dne 18. junija 2024, Komisija/EOR (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, točka 69).
(
14
)	V smislu sodne prakse, ki izhaja iz sodbe z dne 13. junija 1958, Meroni/Visoka oblast (9/56, EU:C:1958:7).
(
15
)	Sodba z dne 18. junija 2024, Komisija/EOR (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, točka 77).
(
16
)	Člena 7 in 18.
(
17
)	Člen 18(1) Uredbe št. 806/2014.
(
18
)	Člen 22(2) Uredbe št. 806/2014.
(
19
)	Člen 18(1), (4) in (5) Uredbe št. 806/2014.