62024CJ0466
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
23. oktoober 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Põllumajandus – Ühine põllumajanduspoliitika – Määrus (EL) 2021/2115 – Strateegiakavade toetamine – Määrus (EL) nr 1307/2013 – Põllumajandustootjatele makstavad otsetoetused – Põllumajandustootjate kasutuses olevad maa-alad – Nende maa-alade kasutamise õiguslik alus – Selle õigusliku aluse registreerimise kord – Toetuskavade alusel deklareeritud maa-alad, mis on suuremad nendest aladest, mille kasutamise õiguslik alus on registreeritud – Halduskaristused üledeklareerimise korral – Määruse (EL) nr 640/2014 artiklis 19a sätestatud karistused – Artikkel 19a – Karistused – Selle artikli kohaldatavus pärast määruse nr 640/2014 kehtetuks tunnistamist
Kohtuasjas C‑466/24 [Venshova] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Administrativen sad – Varna (Varna halduskohus, Bulgaaria) 18. juuni 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 2. juulil 2024, menetluses
LQ
versus
Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie“,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president M. Condinanzi (ettekandja), kohtunikud N. Jääskinen ja R. Frendo,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitas:
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. C. Becker, G. Koleva ja M. Salyková,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada:
–
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2. detsembri 2021. aasta määruse (EL) 2021/2115, millega kehtestatakse liikmesriikide koostatavate Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondist (EAGF) ja Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) rahastatavate ühise põllumajanduspoliitika strateegiakavade (ÜPP strateegiakavad) toetamise reeglid ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EL) nr 1305/2013 ja (EL) nr 1307/2013 (ELT 2021, L 435, lk 1), artikli 4 lõiget 4;
–
komisjoni 6. augusti 2014. aasta rakendusmääruse (EL) nr 908/2014, milles sätestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1306/2013 rakenduseeskirjad seoses makse- ja muude asutustega, finantsjuhtimisega, raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega, kontrollieeskirjadega, tagatistega ja läbipaistvusega (ELT 2014, L 255, lk 59) artiklit 28;
–
komisjoni 11. märtsi 2014. aasta delegeeritud määruse (EL) nr 640/2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1306/2013 ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi osas, otsetoetuste, maaelu arengu toetuse ja nõuetele vastavuse süsteemiga seoses kohaldatavatest maksetest keeldumise ja nende tühistamise tingimuste osas ning kõnealuste toetuste ja süsteemiga seotud halduskaristuste osas (ELT 2014, L 181, lk 48), muudetud komisjoni 4. mai 2016. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2016/1393 (ELT 2016, L 225, lk 41) (edaspidi „delegeeritud määrus nr 640/2014“), artikleid 18, 19 ja 19a,
–
ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 49 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud füüsilise isiku LQ ning Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie“ (riikliku põllumajandusfondi tegevdirektori asetäitja, Bulgaaria) (edaspidi „DFZ“) vahelises kohtuvaidluses seoses viimase otsusega vähendada LQ-le turustusaasta 2021 eest mitme pindalapõhise otsetoetuste kava ja meetmete alusel tema taotlusel makstavat rahalist toetust ja määrata talle pindalade üledeklareerimise eest karistused.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus (EL) nr 1306/2013
3
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549; parandus ELT 2016, L 130, lk 5), tunnistati alates 1. jaanuarist 2023 kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2. detsembri 2021. aasta määrusega (EL) 2021/2116, mis käsitleb ühise põllumajanduspoliitika rahastamist, haldamist ja seiret ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) nr 1306/2013 (ELT 2021, L 435, lk 187). Siiski on määruse 2021/2116 artiklis 104 sätestatud, et määruse nr 1306/2013 artikleid 59, 63, 64, 67, 68, 74 ja 77 kohaldatakse jätkuvalt seoses kuludega, mis on tekkinud, ja maksetega, mis on tehtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1307/2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT 2013, L 347, lk 608) kohaste toetuskavade puhul seoses 2022. kalendriaasta ja varasemate aastatega. Kuna põhikohtuasjas kõne all olev toetusetaotlus puudutab turustusaastat 2021, on määrus nr 1306/2013 käesoleval juhul kohaldatav.
4
Määruse nr 1306/2013 artikli 59 „Kontrolli üldpõhimõtted“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui ei ole sätestatud teisiti, hõlmab […] liikmesriikide loodav süsteem kõigi toetuse- ja maksetaotluste süstemaatilisi halduskontrolle. Kõnealust süsteemi täiendavad kohapealsed kontrollid.“
5
Määruse artikli 63 „Alusetud maksed ja halduskaristused“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Kui leitakse, et toetusesaaja ei vasta rahastamiskõlblikkuse tingimustele, ei täida põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktidega ettenähtud toetuse andmise tingimustega seotud kohustusi või muid kohustusi, toetust ei maksta või selle maksmine lõpetatakse täielikult või osaliselt ja vajaduse korral vastavaid määruse (EL) nr 1307/2013 artiklis 21 osutatud toetusõigusi ei määrata või nende määramine tunnistatakse kehtetuks.
[…]
2.   Lisaks, kui põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktidega on see ette nähtud, kohaldavad liikmesriigid ka halduskaristusi kooskõlas artiklites 64 ja 77 sätestatud eeskirjadega. […]“.
6
Määruse nr 1306/2013 artikli 64 „Halduskaristuste kohaldamine“ lõikes 4 on sätestatud:
„Halduskaristused võivad esineda ühes järgmistest vormidest:
a)
seoses toetuse- või maksetaotlusega, mida mittevastavus mõjutab, või seoses täiendavate taotlustega makstava toetussumma vähendamine; maaelu arengu toetuse puhul ei piira see toetuse peatamise võimaluse kohaldamist, kui võib eeldada, et toetusesaaja mittevastavuse mõistliku aja jooksul kõrvaldab;
b)
mittevastavusega seotud koguse ja/või aja alusel arvutatud summa maksmine;
c)
heakskiidu, tunnustuse või loa peatamine või kehtetuks tunnistamine;
d)
asjaomases toetuskavas või toetusmeetmes või muus meetmes osalemise õigusest ilma jätmine.“
7
Määruse V jaotise II peatükki „Ühtne haldus- ja kontrollisüsteem“ kuuluva artikli 67 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Iga liikmesriik loob ühtse haldus- ja kontrollsüsteemi („ühtne süsteem“) ning kasutab seda.
2.   Ühtset süsteemi kohaldatakse määruse (EL) nr 1307/2013 I lisas loetletud toetuskavade […] suhtes. […]“.
8
Määruse nr 1306/2013 artikli 68 lõikes 1 on sätestatud:
„Ühtne süsteem koosneb järgmistest osadest:
a)
elektrooniline andmebaas;
b)
põldude identifitseerimise süsteem;
c)
toetusõiguste identifitseerimise ja registreerimise süsteem;
d)
toetuse- ja maksetaotlused;
e)
ühtne kontrollisüsteem;
f)
ühtne süsteem, et registreerida artikli 67 lõikes 2 osutatud toetuse saaja, kes esitab toetuse- või maksetaotluse, isikuandmed.“
9
Määruse artikli 72 lõikes 1 on sätestatud:
„Igal aastal esitab artikli 67 lõikes 2 osutatud toetuse saaja otsetoetuste taotluse või maksetaotluse seoses asjaomaste pindalapõhiste või loomadega seotud maaelu arengu meetmetega, märkides kohaldatavuse korral järgmist:
a)
kõik põllumajandusliku majapidamise põllud, sealhulgas mittepõllumajanduslik ala, millele taotletakse artikli 67 lõikes 2 osutatud toetust;
b)
aktiveerimisega seoses deklareeritud toetusõigused;
c)
muu teave, mis on sätestatud käesolevas määruses või nõutud asjaomase põllumajandusalase sektoripõhise õigusakti rakendamiseks või asjaomase liikmesriigi poolt.
[…]“.
10
Määruse artikli 74 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid viivad vastavalt artiklile 59 makseasutuste või nende poolt volitatud asutuste kaudu läbi toetusetaotluste halduskontrolle rahastamiskõlblikkuse tingimuste täitmise kontrollimiseks. Kõnealuseid kontrolle täiendavad kohapealsed kontrollid.“
11
Määruse artikkel 77 „Halduskaristuste kohaldamine“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Seoses artikli 63 lõikes 2 osutatud halduskaristustega kohaldatakse käesolevat artiklit artikli 67 lõikes 2 osutatud toetust käsitlevate eeskirjade kohaldamisest tulenevate rahastamiskõlblikkuse kriteeriumide, kulukohustuste või muude kohustustega seotud mittevastavuse korral.
[…]
4.   Halduskaristused võivad esineda järgmistes vormides:
a)
seoses toetuse- või maksetaotlustega, mida mittevastavus mõjutab ja/või seoses eelmiste või järgnevate aastate toetuse- või maksetaotlustega makstava toetusesumma vähendamine;
b)
mittevastavusega seotud koguse ja/või aja alusel arvutatud summa maksmine;
c)
asjaomases toetuskavas või toetusmeetmes osalemise õigusest ilma jätmine.
[…]“.
Määrus nr 1307/2013
12
Määrus nr 1307/2013 tunnistati määrusega 2021/2115 alates 1. jaanuarist 2023 kehtetuks. Määruse 2021/2115 artikli 154 lõike 2 kohaselt kohaldatakse määrust nr 1307/2013 siiski jätkuvalt toetusetaotluste suhtes, mis esitatakse taotlusaastate kohta, mis algavad enne 1. jaanuari 2023. Kuna põhikohtuasjas kõne all olev toetusetaotlus puudutab turustusaastat 2021, on määrus nr 1307/2013 käesoleval juhul kohaldatav.
13
Määruse nr 1307/2013 põhjenduses 2 on märgitud:
Üks [ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP)] reformi peamisi eesmärke ja põhinõudeid on halduskoormuse vähendamine. […]“.
14
Määruse artiklis 5 on sätestatud:
„Käesolevas määruses sätestatud toetuskavade suhtes kohaldatakse määrust (EL) nr 1306/2013 ning kõnealuse määruse kohaselt vastu võetud õigusnorme.“
15
Määruse nr 1307/2013 artikkel 32 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Põhitoetuskava raames antakse toetust põllumajandustootjatele artikli 33 lõike 1 kohase deklaratsiooni abil toetusõiguse aktiveerimisel toetuskõlbliku hektari kohta liikmesriigis, kus toetusõigused jaotati. […]
2.   Käesoleva jaotise kohaldamisel tähendab mõiste „toetuskõlblik hektar“:
a)
põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaad, sealhulgas maad, mille põllumajanduslik seisund ei olnud 30. juunil 2003. aastal hea ning mis asusid 1. mail 2004 liiduga ühinenud liikmesriikides, kes ühinemisel valisid ühtse pindalatoetuse kava kohaldamise, ning mida kasutatakse põllumajanduslikuks tegevuseks või, kui maad kasutatakse ka mittepõllumajanduslikuks tegevuseks, siis peamiselt põllumajanduslikuks tegevuseks, või
[…]
4.   Maa-alasid käsitatakse toetuskõlblike hektaritena üksnes siis, kui nad vastavad kogu kalendriaasta jooksul toetuskõlbliku hektari määratlusele, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.
[…]“.
16
Määruse artikli 33 „Toetuskõlblike hektarite deklareerimine“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Artikli 32 lõikes 1 sätestatud toetusõiguste aktiveerimise korral deklareerib põllumajandustootja maa-alad, mis vastavad toetusõigusega seotud toetuskõlblikele hektaritele. Deklareeritavad maa-alad peavad olema põllumajandustootja kasutuses liikmesriigi määratud kuupäeval, mis ei ole hilisem kui kõnealuses liikmesriigis toetusetaotluse muutmiseks määratud kuupäev, nagu on osutatud määruse (EL) nr 1306/2013 artikli 72 lõikes 1, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.“
17
Määruse nr 1307/2013 artikli 36 – mis reguleerib konkreetselt ühtset pindalatoetuse kava – lõigetes 2 ja 5 on sätestatud:
„2.   Ühtset pindalatoetust antakse igal aastal iga toetuskõlbliku hektari eest, mille põllumajandustootja on deklareerinud vastavalt määruse (EL) nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 esimese lõigu punktile a. […]
[…]
5.   Lõikes 2 osutatud hektarid peavad olema põllumajandustootja kasutuses liikmesriigi määratud kuupäeval, mis ei ole hilisem, kui kõnealuses liikmesriigis toetusetaotluse muutmiseks määratud kuupäev, nagu on osutatud määruse (EL) nr 1306/2013 artikli 72 lõikes 1, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.“
18
Määruse nr 1307/2013 – millega kehtestatakse looduslikust eripärast tingitud piirangutega alade üldeeskirjad – artiklis 48 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid võivad anda toetust põllumajandustootjatele, kellel on õigus saada toetust 1. peatükis osutatud põhitoetuskava või ühtse pindalatoetuse kava alusel ning kelle põllumajanduslik majapidamine asub täielikult või osaliselt […] liikmesriikide määratud looduslikust eripärast tingitud piirangutega aladel […].
[…]
3.   […] käesoleva artikli looduslikust eripärast tingitud piirangutega alade toetust [antakse] igal aastal toetuskõlbliku hektari kohta aladel, mille puhul on liikmesriik otsustanud anda käesoleva artikli lõike 2 kohast toetust. Seda makstakse pärast toetusõiguste aktiveerimist, mis on asjaomasele põllumajandustootjale antud tema kõnealuste hektarite eest või käesoleva määruse artiklit 36 kohaldavate liikmesriikide puhul pärast asjaomase põllumajandustootja poolt kõnealuste toetuskõlblike hektarite deklareerimist.
[…]“.
Delegeeritud määrus nr 640/2014
19
Delegeeritud määrus nr 640/2014 tunnistati alates 1. jaanuarist 2023 kehtetuks komisjoni 4. mai 2022. aasta delegeeritud määrusega (EL) 2022/1172, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2021/2116 ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi osas ühises põllumajanduspoliitikas ning tingimuslikkusega seotud halduskaristuste kohaldamise ja arvutamise osas (ELT 2022, L 183, lk 12). Delegeeritud määruse 2022/1172 artikli 13 kohaselt jätkatakse delegeeritud määruse nr 640/2014 kohaldamist siiski enne 1. jaanuari 2023 esitatud otsetoetuste taotluste suhtes. Seega, võttes arvesse põhikohtuasja asjaolude asetleidmise kuupäeva, on delegeeritud määrus nr 640/2014 käesoleval juhul kohaldatav.
20
Delegeeritud määruse nr 640/2014 põhjendustes 2 ja 19 on märgitud:
„(2)
Eelkõige tuleks kehtestada eeskirjad, millega täiendatakse määruse (EL) nr 1306/2013 teatavaid vähem olulisi osi, mis on seotud ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi (edaspidi „ühtne süsteem“) toimimisega, toetuse- ja maksetaotluste esitamise tähtaegadega, alusetult makstud toetuse osalise või täieliku tühistamise või alusetult makstud toetuse andmisest osaliselt või täielikult keeldumise tingimustega ning halduskaristuste määramisega juhul, kui ei täideta Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1307/2013 […] kehtestatud kavade kohase toetuse saamise tingimusi […]
[…]
(19)
Halduskaristuste kehtestamisel tuleks võtta arvesse hoiatavuse ja proportsionaalsuse põhimõtet ning vääramatu jõu esinemisega seotud eriprobleeme ja erandlikke asjaolusid. Halduskaristused peaksid sõltuma nõuete rikkumise raskusastmest ja ulatuma ühe või mitme pindalatoetuskava või -meetme raames toetuse saajate hulgast teatavaks ajaks täieliku väljaarvamiseni. Arvesse tuleks võtta eri toetuskavade või -meetmete eripära seoses toetuskõlblikkuse kriteeriumide, kohustuste või võimalusega, et toetusesaaja ei pruugi deklareerida kogu pindala, et kunstlikult tekitada olukord, et ta vabastatakse keskkonnasäästlikumaks muutmise kohustusest. Käesoleva määruse alusel kohaldatavad halduskaristused peaksid olema piisavalt hoitavad, et vältida tahtlikku nõuete rikkumist.“
21
Delegeeritud määruse nr 640/2014 artiklis 19a „Halduskaristused üledeklareerimisjuhtude korral, mis hõlmavad põhitoetuskava, ühtse pindalatoetuse kava, ümberjaotavat toetust, noorte põllumajandustootjate toetuskava, looduslikust eripärast tingitud piirangutega alasid, väikepõllumajandustootjate kava, Natura 2000 ja vee raamdirektiivi kohaseid toetusi ning looduslikust või muust eripärast tingitud piirangutega alade puhul makstavaid toetusi“ on sätestatud:
„1.   Kui määruse (EL) nr 1307/2013 III jaotise 1., 2., 4. ja 5. peatükiga ning V jaotisega ette nähtud pindalatoetuskavade ning [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005 (ELT 2013, L 347, lk 487)] artiklitega 30 ja 31 ette nähtud pindalapõhiste toetusmeetmete alusel toetuse saamiseks deklareeritud pindala ületab artikli 17 lõikes 1 osutatud põllumajanduskultuuri rühma puhul käesoleva määruse artikli 18 kohaselt deklareeritud pindala, arvutatakse toetus kindlaksmääratud pindala alusel, millest lahutatakse 1_5kordne leitud erinevus, kui see erinevus moodustab kindlaksmääratud pindalast üle 3% või on rohkem kui 2 hektarit.
Halduskaristus ei tohi olla suurem kui 100% summadest, mis on arvutatud deklareeritud pindala alusel.
2.   Kui toetusesaajale ei ole veel määratud halduskaristust lõikes 1 osutatud pindala üledeklareerimise eest asjaomase toetuskava või ‑meetme puhul, vähendatakse kõnealuses lõikes osutatud halduskaristust 50% võrra, kui erinevus deklareeritud pindala ja kindlaksmääratud pindala vahel ei ole suurem kui 10% kindlaksmääratud pindalast.
3.   Kui toetusesaaja halduskaristust vähendatakse vastavalt lõikele 2 ja tema puhul tuleb seoses asjaomase toetuskava või -meetmega määrata järgmisel taotlusaastal muu halduskaristus, millele on osutatud käesolevas artiklis ja artiklis 21, peab toetusesaaja maksma järgmise taotlusaasta eest halduskaristuse kogu summa ning summa, millega vastavalt lõikele 2 on lõike 1 kohaselt arvutatud halduskaristust vähendatud.
4.   Kui lõigete 1, 2 ja 3 kohaselt arvutatud summat ei ole võimalik täielikult tasaarvestada kooskõlas komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 908/2014 artikliga 28 rikkumise avastamisele järgneva kolme kalendriaasta jooksul, siis tasumata jääk kustutatakse.“
Määrus 2021/2115
22
Määruse 2021/2115 artikli 4 lõike 4 punktis a on sätestatud:
„Otsetoetuste vormis sekkumisviiside puhul määratletakse „toetusõiguslik hektar“ nii, et see hõlmab maa-alasid, mis on põllumajandustootja kasutuses ja koosnevad:
a)
põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaast, mida aasta jooksul, mille jaoks toetust taotletakse, kasutatakse põllumajanduslikuks tegevuseks või, kui maad kasutatakse ka mittepõllumajanduslikuks tegevuseks, siis kasutatakse peamiselt põllumajanduslikuks tegevuseks[…]“.
Bulgaaria õigus
ZPZP
23
Põllumajandustootjate toetamise seaduse (Zakon za podpomagane na zemedelskite proizvoditeli; DV nr 58, 22.5.1998) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „ZPZP“) on artiklis 41 sätestatud:
„1.   Artikli 7 kohaselt registreeritud põllumajandustootjad võivad taotleda toetust artikli 38a lõikes 1 osutatud kavade alusel, esitades asjaomase kalendriaasta kohta artikli 32 lõikes 1 sätestatud toetusetaotluse.
[…]
3.   Vastavalt määruse (EL) nr 1307/2013 artikli 36 lõikele 5 peab toetusetaotluses osutatud põllumajandusmaa olema põllumajandustootja kasutuses asjaomase kalendriaasta 31. mai seisuga, mida tõendab [põllumajandusmaa omandit ja kasutamist käsitleva seaduse (Zakon za sobstvenostta i polzvaneto na zemedelskite zemi)] kohaselt registreeritud õiguslik alus.
4.   Põllumajandusmaa kasutamise õiguslik alus registreeritakse kinnisvara asukoha munitsipaalteenistuses, kasutades selleks põllumajandus-, toidu- ja metsandusministeeriumi hallatavat spetsiaalset tarkvara. Registreerimine toimub kuni artikli 32 lõikes 5 toetusetaotluse esitamiseks ja selle muutmiseks ette nähtud tähtaja möödumiseni.
5.   Põllumajandus-, toidu- ja metsandusministeerium fikseerib, võtab kokku ja edastab makseasutusele kas korraga või etapiviisiliselt andmed põllumajandusmaa kasutamiseks registreeritud õigusliku aluse kohta. […]
6.   Ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kaudu toetusetaotluse esitamisel kontrollib makseasutus taotluse andmeid, mida võrreldakse lõikes 5 osutatud andmetega. Kui põllumajandustootja on oma taotluses lisanud põllumajandusmaad väljaspool alasid, mille jaoks on olemas õiguslik alus, või ulatuses, mis ületab registreeritud kasutamise õiguslikku alust, väljastab süsteem veateate. Veateade esitatakse põllumajandustootjale allkirjastamiseks.
7.   Pärast artikli 32 lõikes 5 osutatud määruses sätestatud toetusetaotluste esitamise ja muutmise tähtaegade möödumist viib makseasutus läbi halduskontrolli kõigi esitatud toetusetaotluste suhtes, mille kohta on süsteem väljastanud veateate. Kontrollimisel võrreldakse toetusetaotlustes sisalduvat teavet lõigetes 3 ja 4 sätestatud tingimuste täitmise kohta lõikes 5 osutatud andmetega.
8.   Kui lõikes 7 osutatud kontrolli käigus selgub, et taotluse esemeks oleva põllumajandusmaa kasutamisel puudub õiguslik alus, määrab makseasutus maa-ala pindala ja asukoha geograafiliselt kindlaks. Sel juhul esitab põllumajandus-, toidu- ja metsandusministeerium makseasutusele lisateavet.
9.   Kui lõigete 7 ja 8 kohaselt läbiviidud kontrollimisel ei ilmne ühtegi registreeritud õiguslikku alust lõike 4 tähenduses, kohaldab makseasutus artikli 43 lõike 3 sätteid.“
24
ZPZP artiklis 43 on sätestatud:
„(1)   Makseasutus maksab otsetoetusi seoses esitatud taotlustega, kui ta leiab, et:
1. taotleja kasutab taotluses deklareeritud põllumajandusmaad ja tegeleb seal põllumajandusliku tegevusega;
[…]
4. toetusetaotluses deklareeritud pindala loetakse artikli 37 lõigetes 3 ja 4 osutatud kontrollide käigus toetuskõlblikuks.
[…]
(3)   Makseasutus vähendab makse summat või keeldub makse tegemisest otsetoetuskavade alusel, kui:
[…]
4. taotleja on deklareerinud pindala, mida ta ei kasuta, või on deklareerinud pindala, mis ei vasta artiklis 40 osutatud määruses kindlaks määratud toetuskõlblikkuse kriteeriumidele;
5. ühe ja sama ala kohta on esitatud kaks või enam taotlust ja alade kattumine ei ole kõrvaldatud;
[…]
7. toetuse taotleja ei ole deklareeritud põllumajandusmaa kasutaja;
[…]
10. toetusena deklareeritud maa-alad loetakse artikli 37 lõigete 3 ja 4 kohaste kontrollide läbiviimise käigus toetuskõlbmatuks.
(4)   Makseasutus vähendab makse summat või keeldub kooskõlas Euroopa Liidu õigusaktides sätestatud kriteeriumidega lõikes 3 osutatud makset tegemast.“
27. veebruari 2009. aasta määrus nr 5
25
27. veebruari 2009. aasta määruse nr 5 otsetoetuskavade ja ‑meetmete alusel taotluste esitamise tingimuste ja korra kohta (naredba no 5 za usloviyata i reda za podavane na zayavlenia po shemi i merki za direktni plashtania; DV nr 22, 2009) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artiklis 2 ette nähtud:
„1.   Artiklis 1 osutatud kavade ja meetmete raames saavad toetust põllumajandustootjad, kes kasutavad põllumajandusmaad ja/või kasvatavad kariloomi ning vastavad [ZPZP] artiklis 41 sätestatud nõuetele.
2.   Lõikes 1 osutatud isikud esitavad artiklis 1 ette nähtud kavade ja meetmete alusel toetusetaotluse sellisel vormil, mille [DFZ] – makseasutus (Razplashtatelna agentsia – RA) on iga aasta kohta heaks kiitnud. Esimese toetusetaotluse esitamisel peavad lõikes 1 osutatud isikud täitma ka registreerimistaotluse.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
26
LQ esitas turustusaasta 2021 kohta taotluse rahalise toetuse saamiseks mitme toetuskava ja pindalatoetuse meetme raames, mida rahastatakse Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondist (EAGF), Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) ja Bulgaaria Vabariigi riigieelarvest.
27
DFZ teavitas 13. jaanuari 2023. aasta kirjas LQd, et tema taotletud toetusele anti luba ja toetus turustusaastaks 2021 makstakse välja deklareeritud pindala alusel. Kirjas märgiti, et toetussummasid, mida LQ oli taotlenud seoses looduslikust eripärast tingitud piirangutega alade toetuskavaga, ühtse pindalatoetuse kavaga ning kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavade toetusega, on vähendatud ning et pindala üledeklareerimise eest on talle määratud karistus.
28
LQ esitas selle kirja peale Administrativen sad – Varnale (Varna halduskohus, Bulgaaria) kaebuse väitega, et see on põhjendamata, mistõttu ei ole võimalik nimetatud otsuse faktilisi aluseid mõista, ning et pädev asutus on rikkunud õigusnormi.
29
Eelotsusetaotluse esitanud otsusest nähtub, et LQ taotletud toetussummade vähendamine otsustati nende tulemuste alusel, mis johtusid pindalade abikõlblikkuse halduskontrollist, mis viidi läbi vastavalt määruse nr 1306/2013 artiklile 74, komisjoni 17. juuli 2014. aasta rakendusmääruse (EL) nr 809/2014, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse nr 1306/2013 rakenduseeskirjad seoses ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, maaelu arengu meetmete ja nõuetele vastavusega (ELT 2014, L 227, lk 69), artiklitele 28 ja 29, ning ZPZP artikli 37 lõikele 2, võrreldes ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi registrites kättesaadavaid andmeid Bulgaaria põllumajandus-, toidu- ja metsandusministeeriumi andmebaasis sisalduvate andmetega.
30
Kontrolli käigus tuvastati, et LQ poolt turustusaasta 2021 kohta esitatud toetusetaotluses deklareeritud maa-alad olid suuremad kui maa-alad, mille kasutamise õiguslik alus oli riigisisese õiguse kohaselt registreeritud.
31
LQ toetusetaotluses märgitud alade eest, mida käsitleti toetuskõlbmatute või üledeklareeritud maa-aladena, määrati talle delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 19a alusel karistus.
32
LQ väidab, et käesoleva kohtuotsuse punktis 27 mainitud 13. jaanuari 2023. aasta kirjas ei ole ühtegi viidet sellele, et tema toetusetaotluses esitatud andmed ei vasta DFZi läbi viidud kontrolli käigus kasutatud andmetele. Täpsemini ei ole selles kirjas esitatud mingit teavet selle kohta, et halduskontroll on läbi viidud, ega ka selle kohta, milliseid nõuete rikkumisi on toetusetaotluses tuvastatud.
33
DFZ väidab, et ZPZP artikli 41 lõike 3 kohaselt peab toetusetaotluses deklareeritud põllumajandusmaa olema asjaomase kalendriaasta 31. mai seisuga põllumajandustootja kasutuses, mis võimaldab kindlaks teha, kas vastava maa-ala kasutamise õiguslik alus on registreeritud.
34
Käesoleval juhul väidab DFZ, et ta otsustas vähendada LQ-le antud toetussummat ja määrata kooskõlas selle sättega karistus, kuna LQ oli oma toetusetaotluses deklareerinud halduskontrollide põhjal tuvastatud pindalast suurema pindala. Siinkohal märkis DFZ, et 8. juuni 2023. aasta kirjaga teatas ta kõigepealt LQ-le, et puuduvad andmed numbriga 78519‑1127‑22‑1 tähistatud maatüki kasutamise õigusliku aluse kohta, millele LQ oli viidanud seoses looduslikust eripärast tingitud piirangutega alade toetuskavaga esitatud toetusetaotluses. DFZ väidab ühtse pindalatoetuse kava alusel LQ esitatud toetusetaotlust puudutavas osas, et maatükil numbriga 001182‑8‑1‑1 ei ole vastava toetuse saamiseks asjakohaseid omadusi. Lõpuks teatas DFZ 30. oktoobri 2023. aasta kirjas LQ-le, et halduskaristuse määramine on otsustatud just seetõttu, et deklareeritud pindala ja kontrollimisel tuvastatud pindala vahel esineb erinevus.
35
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas liidu õigus lubab sellise riigisisese õigusnormi nagu ZPZP artikli 41 lõigete 3 ja 4 või pädeva riigisisese haldusasutuse praktika alusel jätta põllumajandustootja ilma õigusest toetusele niisuguse pindala eest, mille kasutamise õiguslikku alust ei ole registreeritud selleks ette nähtud andmebaasis ning liikmesriigi õiguses ette nähtud tähtaja jooksul.
36
Seoses delegeeritud määruse nr 640/2014 artikliga 19a, mille alusel määras DFZ LQ-le karistuse, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nimetatud delegeeritud määrust – isegi kui see tunnistati alates 1. jaanuarist 2023 kehtetuks – kohaldatakse jätkuvalt enne seda kuupäeva esitatud otsetoetuste taotluste suhtes, nagu on kõne all põhikohtuasjas. Kohus tõdeb siiski, et delegeeritud määruse konsolideeritud versioon ei sisalda enam artiklit 19a. Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas seda artiklit tuleb LQ-le karistuse määramise kuupäeva ehk 13. jaanuari 2023. aasta seisuga pidada kehtivaks.
37
Neil asjaoludel otsustas Administrativen sad – Varna (Varna halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse 2021/2115] artikli 4 lõikega 4, [rakendusmääruse nr 908/2014] artikliga 28 ning [delegeeritud määruse nr 640/2014] artiklitega 18 ja 19 on kooskõlas riigisisesed õigusnormid ja Bulgaaria Vabariigi makseasutuse praktika nende riigisiseste õigusnormide – nimelt [ZPZP] artikli 41 lõigete 3 ja 4 – kohaldamisel, mille alusel jäetakse põllumajandustootja ilma õigusest toetusele maa-ala eest, mille kohta on põllumajandustootja sõlminud samaks aastaks kasutuslepingu, kandmata seda vastava kasutamise õigusliku aluse seaduses ette nähtud tähtaja jooksul põllumajandusministeeriumi süsteemi sisse?
2.
Kas [harta] artikli 49 lõike 1 kolmandat lauset arvestades tuleb põllumajandustootjale määrata karistus delegeeritud määruse (EL) nr 640/2014 (mis tunnistati kehtetuks delegeeritud määrusega (EL) 2022/1172 […]) artikli 19a alusel – võttes arvesse määruse (EL) 2022/1172 põhjendust 16, milles on märgitud, et „[s]elguse ja õiguskindluse huvides tuleks delegeeritud määrus (EL) nr 640/2014 kehtetuks tunnistada. Samas tuleks seda [delegeeritud] määrust jätkuvalt kohaldada enne 1. jaanuari 2023 esitatud otsetoetuste taotluste suhtes, määruse (EL) nr 1305/2013 alusel rakendatud toetusmeetmete raames esitatud maksetaotluste suhtes ning kontrollisüsteemi ja halduskaristuste suhtes seoses nõuetele vastavust käsitlevate õigusnormidega“ – mis oli turustusaastal 2021 kehtiv, samas kui karistuse määramist käsitleva kirja kuupäeva, s.o 13. jaanuari 2023. aasta seisuga ei sisaldanud alates 1. jaanuarist 2023 kohaldamisele kuulunud [delegeeritud] määruse (EL) nr 640/2014 versioon [kõnealust] artiklit 19a?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Vastuvõetavus
38
Euroopa Komisjon kahtleb, kas esimene küsimus on vastuvõetav, kuna Euroopa Kohtule esitatud küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud eelotsusetaotlusest üheselt ei nähtu. Nimelt ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus selgesti välja toonud seda, millised faktilised asjaolud ning asjakohane riigisisene õiguslik raamistik – eelkõige riigisisesed õigusnormid – näevad ette kohustuse registreerida põllumajandusmaa kasutamise õiguslikku alust. Samuti ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustanud põhjusi, miks ta leiab, et määruse 2021/2115 artikli 4 lõike 4, rakendusmääruse nr 908/2014 artikli 28 ning määruse nr 640/2014 artiklite 18 ja 19 tõlgendamine on vajalik.
39
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille kaudu annab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgenduse, mida need kohtud vajavad nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Castorama Polska ja Knor, C‑628/21, EU:C:2023:342, punkt 25 ning seal viidatud kohtupraktika).
40
Tuleb meelde tuletada, et selles menetluses on üksnes põhikohtuasja menetleval ja selles tehtava lahendi eest vastutaval liikmesriigi kohtul õigus konkreetse kohtuasja eripärasid arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Kui küsimused on esitatud liidu õiguse tõlgendamise kohta, on Euroopa Kohus seega üldjuhul kohustatud otsuse tegema. Sellest järeldub, et eeldatakse, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja tegelike asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (29. juuli 2024. aasta kohtuotsus LivaNova, C‑713/22, EU:C:2024:642, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
41
Käesoleval juhul – nagu nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest – on põhikohtuasjas esitatud kaebus suunatud DFZi 13. jaanuari 2023. aasta kirja vastu, millega viimane teavitas LQ-d mitme pindalatoetuse kava ja meetme alusel turustusaastaks 2021 taotletud rahalise toetuse summade vähendamisest ning karistuse määramisest tuvastatud pindala üledeklareerimise eest.
42
DFZ vähendas LQ taotletud rahalise toetuse summat põhjusel, et pärast pindala toetuskõlblikkuse kontrolli, mis viidi läbi LQ toetusetaotluses esitatud andmete võrdlemisel põllumajandus-, toidu- ja metsandusministeeriumi süsteemis sisalduvate andmetega, tuvastati, et LQ ei olnud ZPZP artikli 41 lõigete 3 ja 4 nõuete kohaselt registreerinud kõigi toetusetaotluses nimetatud põldude kasutamise õiguslikku alust.
43
Seega on esimene küsimus selgesti seotud olukorraga, kus põllumajandus-, toidu- ja metsandusministeeriumi elektrooniline andmebaas ei sisalda teavet sellise maatüki kasutamise õigusliku aluse kohta, mille LQ esitas turustusaastaga 2021 seotud rahalise toetuse taotluses.
44
Järelikult, vastupidi sellele, mida väidab komisjon, sisaldab eelotsusetaotlus ülevaadet põhikohtuasja esemest ja asjakohastest faktilistest asjaoludest ning asjaomaste riigisiseste õigusnormide, sealhulgas ZPZP artikli 41 lõigete 3 ja 4 sisust.
45
Lisaks on eelotsusetaotluses ära toodud põhjused, miks eelotsusetaotluse esitanud kohus palus liidu õigusnorme tõlgendada. Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest, et olemasolev Euroopa Kohtu praktika puudutab teistsuguseid faktilisi asjaolusid kui need, mis on kõne all põhikohtuasjas, ning muid riigisiseseid õigusnorme kui need, mida on käsitletud nimetatud kohtuasjas.
46
Seega on esimene küsimus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
47
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöös Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel tema menetluses oleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul talle esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada. Samamoodi võib Euroopa Kohus arvesse võtta neid liidu õigusnorme, millele liikmesriigi kohus ei ole oma küsimuses viidanud (vt selle kohta 7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Groenland Poultry, C‑169/22, EU:C:2023:638, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Käesoleval juhul puudutab esimene küsimus määruse 2021/2115 artikli 4 lõiget 4, milles on seoses otsetoetuste vormis sekkumisviisidega määratletud mõiste „toetuskõlblik hektar“.
49
Nagu aga eelotsusetaotlusest nähtub, esitas LQ turustusaastaks 2021 rahalise toetuse taotluse mitme toetuskava ja otsetoetuste pindalatoetuse meetme raames, mida rahastatakse EAGFi, EAFRD ja Bulgaaria Vabariigi riigieelarvest.
50
Sellest järeldub, et põhikohtuasjas on ratione materiae kohaldatavad üksnes määruse nr 1307/2013 sätted. Nimelt kohaldatakse vastavalt määruse 2021/2115 artikli 1 lõikele 2 ja artiklile 154 seda määrust esiteks EAGFist ja EAFRDst rahastatava liidu toetuse suhtes, mida antakse liikmesriikide koostatud ja komisjoni heakskiidetud ühise põllumajanduspoliitika strateegiakavades kindlaks määratud sekkumisteks 1. jaanuarist 2023 kuni 31. detsembrini 2027, ning teiseks kohaldatakse määrust nr 1307/2013 jätkuvalt toetusetaotluste suhtes, mis esitatakse enne 1. jaanuari 2023 algavate taotlusaastate kohta.
51
Kuna eelotsusetaotluses esitatud teabe kohaselt puudutab LQ ühe maatüki kasutamise õigusliku aluse väidetav registreerimata jätmine looduslikust eripärast tingitud piirangutega alade toetuskava alusel esitatud toetusetaotlust, on esimese küsimuse raames asjakohased määruse nr 1307/2013 artikli 48 sätted, milles on nähtud ette selliste alade toetuskava reguleerivad üldeeskirjad.
52
Nimetatud artikli 48 lõigetes 1 ja 3 on looduslikust eripärast tingitud piirangutega alade toetuse kohaldamisalasse kuuluvate alade kindlakstegemiseks ja toetuse maksmise korra kindlaksmääramiseks viidatud põhitoetuskava ja ühtse pindalatoetuse kavaga seoses kohaldatavatele sätetele.
53
Käesoleval juhul puudutab esimene küsimus peamiselt põllumajandustootjate tõendamiskoormist selle tõendamisel, et toetusetaotluses deklareeritud põllumajanduslikud maatükid olid taotluse esitamise kuupäeval tegelikult nende kasutuses. Lisaks nähtub eelotsusetaotluses esitatud teabest, et LQ esitas toetusetaotluse üksnes ühtse pindalatoetuse kava alusel, ilma et ta oleks taotlenud toetust põhitoetuskava alusel. Seega tuleb asuda seisukohale, et esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendada määruse nr 1307/2013 artikli 32 lõike 2 punkti a ning artikli 36 lõikeid 2 ja 5, milles on vastavalt määratletud „toetuskõlblik hektar“ ja kehtestatud tingimus, et toetusetaotluses deklareeritud hektarid peavad olema „põllumajandustootja kasutuses liikmesriigi määratud kuupäeval“.
54
Järelikult tuleb asuda seisukohale, et esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1307/2013 artikli 32 lõike 2 punkti a ning artikli 36 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt võib põllumajandustootja jätta ilma õigusest toetusele niisuguse pindala eest, mille kasutamiseks on põllumajandustootja sõlminud asjaomaseks aastaks lepingu, kui see leping kui vastava pindala kasutamise õiguslik alus ei ole riigisiseses õiguses registreeritud selleks ette nähtud elektroonilises andmebaasis ning seda liikmesriigi õiguses ette nähtud tähtaja jooksul.
55
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätete tõlgendamisel arvestada nii sätte sõnastust kui ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (vt selle kohta 19. septembri 2024. aasta kohtuotsus Agrarmarkt Austria, C‑350/23, EU:C:2024:771, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
56
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et määruse nr 1307/2013 artikli 32 lõike 2 punktis a on mõiste „toetuskõlblik hektar“ määratletud kui „põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaa[d, …] mida kasutatakse põllumajanduslikuks tegevuseks või, kui maad kasutatakse ka mittepõllumajanduslikuks tegevuseks, siis peamiselt põllumajanduslikuks tegevuseks“.
57
Nimetatud määruse artikli 36 lõigete 2 ja 5 sõnastuse kohaselt antakse ühtset pindalatoetust igal aastal iga toetuskõlbliku hektari eest, mille põllumajandustootja on deklareerinud vastavalt määruse nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 esimese lõigu punktile a, ning need hektarid peavad olema põllumajandustootja kasutuses liikmesriigi määratud kuupäeval, mis ei ole hilisem, kui kõnealuses liikmesriigis toetusetaotluse muutmiseks määratud kuupäev, nagu on osutatud asjaomase määruse artikli 72 lõikes 1, välja arvatud vääramatu jõu või erandlike asjaolude korral.
58
Nende sätete koostoimes peab põllumajandustootja taotletud toetuse saamiseks toetusetaotluses deklareeritud maa-ala tegelikult kasutama ja omama.
59
Teiseks, mis puudutab nende sätete konteksti, siis tuleb märkida, et määrusega nr 1307/2013 on kehtestatud sätted, mida kohaldatakse toetuskavadele, eelkõige põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste suhtes kohaldatavad sätted, sealhulgas sätted, mis käsitlevad nende toetuste saamise tingimusi.
60
Sellega seoses tuleb tõdeda, et määruse nr 1307/2013 artikli 32 lõike 2 punkt a ning artikli 36 lõiked 2 ja 5 kuuluvad asjaomase määruse nendesse osadesse, mis käsitlevad põhitoetuskava ja ühtse pindalatoetuse kava rakendamist. Kuna vastavate kavade alusel antakse toetust pärast toetusõiguse aktiveerimist abikõlbliku hektari kohta, on põllumajandustootja kasutuses olevate toetuskõlblike hektarite kindlaksmääramine nende kavade nõuetekohaseks rakendamiseks oluline, sest see võimaldab kontrollida, kas toetuse andmise tingimused on täidetud, ning toetuskõlblike hektarite arv on toetusetaotluse esitanud põllumajandustootjale makstava toetuse summa arvutamise alus.
61
Mõiste „toetuskõlblik hektar“ nimetatud määruse artikli 32 lõike 2 punktis a ette nähtud määratlus, mis on küll lisatud määruse sellesse osasse, mis käsitleb põhitoetuskava rakendamist, on – nagu on täpsustatud selles sättes endas – asjakohane „käesoleva jaotise kohaldamisel“, mis hõlmab ka sama määruse artiklit 36.
62
Kolmandaks, mis puudutab määrusega nr 1307/2013 taotletavaid eesmärke, siis need tuleb kindlaks määrata, arvestades liidu vahendite liikmesriikidega koostöös toimuva haldamise ülesandeid seoses ühise põllumajanduspoliitikaga.
63
Siinkohal tuleb ühelt poolt märkida, et määrusega nr 1307/2013 rakendatud ühise põllumajanduspoliitika reformi üks põhinõudeid, nagu märgitud osutatud määruse põhjenduses 2, on halduskoormuse vähendamine.
64
Samas nähtub liidu finantshuvide kaitset, ühise põllumajanduspoliitika rahastamist ja ühtset haldus- ja kontrollisüsteemi käsitlevatest liidu õigusnormidest selgesti, et liikmesriikidel on kohustus võtta asjakohased meetmed, et tagada ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi nõuetekohane rakendamine, ning et nad on eelkõige kohustatud võtma vajalikud meetmed, et tagada liidu rahastatavate tehingute tegelik toimumine ja nõuetekohane teostamine ning ennetada ja menetleda eeskirjade eiramist (vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt, C‑375/08, EU:C:2010:365, punkt 75).
65
Selleks kehtestavad liikmesriigid ühelt poolt vastavalt määruse nr 1306/2013 artiklitele 63, 64 ja 77 – kusjuures see määrus on määrusega nr 1307/2013 tihedalt seotud, nagu on märgitud viimati nimetatud määruse artiklis 5 – halduskaristused, mis peavad olema proportsionaalsed ja astmelised vastavalt tuvastatud rikkumise tõsidusele, ulatusele, kestusele ja korduvusele ning mis võivad väljenduda toetussumma vähendamises või sellise summa maksmises, mis arvutatakse vastavalt nõuete rikkumisega seotud kogusele ja/või ajavahemikule, ka loa, tunnustuse või heakskiidu peatamises või tühistamises või õigusest ilmajätmises osaleda asjaomases toetuskavas, toetusmeetmes või muus meetmes või saada sellest kasu.
66
Teiselt poolt loovad liikmesriigid määruse nr 1306/2013 artiklite 67–73 kohaselt ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, mida kohaldatakse määruse nr 1307/2013 I lisas loetletud toetuskavade suhtes ja mis hõlmab muu hulgas põldude identifitseerimise ning toetuse- ja maksetaotluste registreerimise süsteemi, ning haldavad seda. Selle peamine eesmärk on kontrollida ühise põllumajanduspoliitika raames liidu eelarvest rahastatava tegevuse usaldusväärsust ja selle vastavust toetuskõlblikkuse kriteeriumidele ning parandada liidu antava toetuse tõhusust ja järelevalvet, hõlbustades ennekõike ennetada eeskirjade eiramist ja pettusi ning kohaldada asjakohaseid karistusi.
67
Seega ei ole delegeeritud määruses nr 640/2014 midagi, mis viitaks sellele, et liikmesriigid ei võiks selle delegeeritud määruse nõuetekohase rakendamise tagamiseks võtta vastu riigisiseseid õigusnorme, milles on nõutud, et põllumajandustootja märgib selleks ettenähtud elektroonilise andmebaasi kaudu toetusetaotlust esitades selle taotluse põhjendamiseks õiguslikud alused niisuguste põllumajanduslike maatükkide kasutamiseks, mille puhul on kindlaks tehtud, et need on taotletud toetusmeetme toetuskõlblikkuse ja toetuse summa arvutamiseks toetuskõlblikud hektarid.
68
Olgu märgitud, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et liikmesriikidel on kaalutlusõigus seoses tõendavate dokumentide ja tõenditega, mida tuleb toetuse taotlejalt tema taotluse esemeks oleva pindala kohta nõuda (17. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Land Berlin (ühise põllumajanduspoliitikaga seotud toetusõigused), C‑216/19, EU:C:2020:1046, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellisest kaalutlusõigusest lähtudes võivad liikmesriigid teha toetusetaotluse põhjendamiseks esitatavate tõendite osas täpsustusi, toetudes eeskätt nende territooriumil põllumajanduse valdkonna tavapärasele praktikale, mis puudutab söödamaa valdamist ja kasutamist ning õiguslikku alust, millele saab sellise maakasutamise puhul tugineda (24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt, C‑375/08, EU:C:2010:365, punkt 82).
69
Liikmesriigid peavad oma kaalutlusõiguse teostamisel siiski järgima asjaomaste liidu õigusnormidega taotletavaid eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid nagu proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõte (vt selle kohta 27. juuni 2019. aasta kohtuotsus Azienda Agricola Barausse Antonio e Gabriele, C‑348/18, EU:C:2019:545, punkt 57, ja 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Avio Lucos, C‑116/20, EU:C:2022:273, punkt 63).
70
Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on igal konkreetsel juhul kontrollida, kas neid põhimõtteid on järgitud (vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt, C‑375/08, EU:C:2010:365, punktid 89), on Euroopa Kohus väljakujunenud kohtupraktika kohaselt pädev andma eelotsusetaotluse esitanud kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mis võivad tal võimaldada hinnata sellist vastavust tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks (11. juuni 2020. aasta kohtuotsus Subdelegación del Gobierno en Guadalajara, C‑448/19, EU:C:2020:467, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Õiguskindluse põhimõte, mida Euroopa Kohus võtab arvesse põllumajandustootjatele antava toetuse valdkonnas, eelkõige seoses halduskaristusi käsitlevate sätetega (vt selle kohta 18. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Kaszamás, C‑79/23, EU:C:2024:329, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika), ei nõua mitte ainult seda, et liidu õigusnormid võimaldaksid asjasse puutuvatel isikutel täpselt teada oma kohustuste ulatust, mida need õigusnormid neile ette näevad, vaid neil isikutel peab olema võimalik oma õigusi ja kohustusi selgesti teada ning toimida neile vastavalt (vt selle kohta 25. juuli 2018. aasta kohtuotsus Teglgaard ja Fløjstrupgård, C‑239/17, EU:C:2018:597, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
72
Proportsionaalsuse põhimõtet aga, mis Euroopa Kohtu sõnul nõuab, et sättega rakendatavad meetmed oleksid taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on eesmärgi saavutamiseks vajalik, peavad järgima nii liidu seadusandja kui ka liikmesriigi seadusandja ja kohtud, kes kohaldavad liidu õigust (vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta kohtuotsus Pontini jt, C‑375/08, EU:C:2010:365, punkt 87).
73
Nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 65–67, nõuavad ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, liidu finantshuvide kaitset ja ühise põllumajanduspoliitika rahastamist käsitlevad liidu eeskirjad riigisiseste meetmete võtmist, et tagada ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi nõuetekohane rakendamine ning veenduda liidu rahastatavate abikavade tegelikus toimumises ja nõuetekohases teostamises. Sellega seoses ja kuivõrd see on põhikohtuasjas asjakohane, tuleb märkida, et määruse nr 1306/2013 artikli 72 lõike 1 punktis c on loetletud asjaolud, mis tuleb toetuse- või maksetaotluses märkida. Selles on täpsustatud, et lisaks teabele, mis tuleb kõnealustes taotlustes selle määruse kohaselt esitada, võib pädev liikmesriik nõuda täiendavat teavet, mis aitab tagada, et järgitaks õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtet.
74
Käesoleval juhul, nagu komisjon märgib, taotlevad esiteks sellised riigisisesed õigusnormid nagu see, mida kohaldatakse põhikohtuasjas, nimelt ZPZP artikli 41 lõiked 3 ja 4, kõnealust eesmärki, sest nende eesmärk on eelkõige takistada põllumajandustootjatel teise isiku maad kuritarvituslikult ära kasutada, et hoida kõrvale toetuskavasid käsitlevatest liidu õigusnormidest. Teiseks, nõudes toetusetaotluses deklareeritud põllumaa kasutamise õigusliku aluse registreerimist nende maatükkide asukoha järgses pädevas talituses, ei näi selline riigisisene säte panevat toetust taotlevatele põllumajandustootjatele kohustust, mida oleks raske täita.
75
Sellest järeldub – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et kõnealustes riigisisestes õigusnormides ette nähtud tingimus osutada toetuse maksmise saavutamiseks kehtivale õiguslikule alusele, vastab õiguskindluse põhimõttest tulenevatele nõuetele, ilma et see läheks proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt kaugemale sellest, mis on nende õigusnormidega taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik.
76
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1307/2013 artikli 32 lõike 2 punkti a ning artikli 36 lõikeid 2 ja 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt võib põllumajandustootja jätta ilma õigusest toetusele niisuguse pindala eest, mille kasutamiseks on põllumajandustootja sõlminud asjaomaseks aastaks lepingu, kui see leping kui vastava pindala kasutamise õiguslik alus ei ole riigisiseses õiguses registreeritud selleks ette nähtud elektroonilises andmebaasis ning seda liikmesriigi õiguses ette nähtud tähtaja jooksul, tingimusel et järgitakse asjaomaste liidu õigusnormidega taotletavaid eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtet.
Teine küsimus
77
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas harta artikli 49 lõike 1 kolmas lause on kohaldatav niisugusele karistusele nagu see, mis määrati põllumajandustootjale delegeeritud määruse nr 640/2014 artikli 19a alusel olukorras, kus see säte kehtis toetusetaotluse esitamise kuupäeval ja selle karistuse määramise kuupäeval, kuid mis sama karistuse peale esitatud kaebuse läbivaatamise hetke seisuga oli välja jäetud selle delegeeritud määruse konsolideeritud versioonist, mis küll tunnistati alates 1. jaanuarist 2023 kehtetuks, kuid mida jätkuvalt kohaldatakse delegeeritud määruse 2022/1172 artikli 13 kohaselt enne seda kuupäeva esitatud taotluste suhtes.
78
Siinkohal olgu märgitud, et ELTL artiklis 267 ette nähtud Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahelise koostöö raames on üksnes asja menetleva ja selle lahendamise eest vastutava liikmesriigi kohtu ülesanne kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega, kui esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud otsuse tegema (17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, punkt 33).
79
Järelikult eeldatakse, et liidu õigust käsitlevad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õigusnormi tõlgendamine ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada faktilised ja õiguslikud asjaolud, mis on vajalikud, et anda talle esitatud küsimustele tarvilik vastus (17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus FA.RO. di YK & C., C‑16/23, EU:C:2024:886, punkt 34).
80
Kõigepealt tuleb märkida, et käesoleval juhul tunnistati delegeeritud määrus nr 640/2014 delegeeritud määrusega 2022/1172 kehtetuks ning viimati nimetatud delegeeritud määruse artiklist 13 nähtub, et delegeeritud määrust nr 640/2014 kohaldatakse jätkuvalt enne 1. jaanuari 2023 esitatud otsetoetuste taotluste suhtes. Sellest järeldub, et kuna põhikohtuasjas kõne all olev toetusetaotlus esitati 2021. aastal, on delegeeritud määruse nr 640/2014 artikkel 19a põhikohtuasjas jätkuvalt ratione temporis kohaldatav, olgugi et viimati nimetatud delegeeritud määrus tunnistati alates 1. jaanuarist 2023 kehtetuks. Asjaolul, et karistus määrati pärast delegeeritud määruse nr 640/2014 kehtetuks tunnistamist, ei ole tähtsust.
81
Seejärel tuleb tõdeda, et vastupidi eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukohale on artikkel 19a endiselt osa nii delegeeritud määruse nr 640/2014 põhikohtuasjas ratione temporis kohaldatavast versioonist kui ka vastava delegeeritud määruse viimasest konsolideeritud versioonist enne selle delegeeritud määruse kehtetuks tunnistamist.
82
Neil asjaoludel tuleb märkida, et kuna teine küsimus põhineb vääral eeldusel, on selles küsimuses käesoleva kohtuotsuse punktis 79 viidatud kohtupraktika tähenduses tõstatatud hüpoteetiline probleem, mistõttu tuleb osutatud küsimus tunnistada vastuvõetamatuks (vt analoogia alusel 16. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Stangalov, C‑644/23, EU:C:2025:16, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kohtukulud
83
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1307/2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009, artikli 32 lõike 2 punkti a ning artikli 36 lõikeid 2 ja 5
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt võib põllumajandustootja jätta ilma õigusest toetusele niisuguse pindala eest, mille kasutamiseks on põllumajandustootja sõlminud asjaomaseks aastaks lepingu, kui see leping kui vastava pindala kasutamise õiguslik alus ei ole riigisiseses õiguses registreeritud selleks ette nähtud elektroonilises andmebaasis ning seda liikmesriigi õiguses ette nähtud tähtaja jooksul, tingimusel et järgitakse asjaomaste liidu õigusnormidega taotletavaid eesmärke ja liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtet.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.
(
i
)	Käesoleval kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.