62015CC0598
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NILS WAHL
esitatud 29. juunil 2017 (
1
)
Kohtuasi C‑598/15
Banco Santander SA
versus
Cristobalina Sánchez López
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Jerez de la Frontera esimese astme kohus, Hispaania))
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 93/13/EMÜ – Ebaõiglased tingimused tarbijakrediidilepingutes – Siseriikliku kohtu pädevus kontrollida omal algatusel kinnistusraamatusse kantud õiguste tunnustamise lihtsustatud menetluse raames, kas hüpoteeklaenu lepingu tingimus on ebaõiglane
1.
Käesolevas eelotsusetaotluses, mis käsitleb sisuliselt direktiivi 93/13/EMÜ (
2
) artiklite 3, 6 ja 7 tõlgendamist, palutakse Euroopa Kohtul teha teatud täpsustusi pädevuse kohta, mis peab siseriiklikul kohtul olema, et kõnealuse direktiiviga tagatud tarbijakaitse oleks tõhus.
2.
Kõnealune kohtuasi kujutab endast ühte reast erinevatest kohtuasjadest, mis käsitlevad hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlust Hispaanias; (
3
) täpsemalt puudutab see „lihtsustatud“ täitemenetlust, mis toimub pärast niisuguse kohustuse võtmist, mille kohaselt notar viib läbi hüpoteegiga tagatud nõude kohtuvälise täitemenetluse. Käesoleva põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavast Hispaania õigusest nähtub, et kõnealune lihtsustatud menetlus on mõeldud eelkõige kinnistusraamatusse kantud asjaõiguste kaitseks ja täitmisele pööramiseks. Seega tõusetub küsimus, kas direktiivist 93/13 tulenev tarbijate kaitse tõhusus eeldab, et siseriiklik kohus peab suutma kontrollida hüpoteeklaenu lepingus sisalduvate sätete võimalikku ebaõiglast laadi pärast niisuguse vara võõrandamist, mille suhtes pöörati hüpoteegiga tagatud nõue täitmisele.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3.
Direktiivi 93/13 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Lepingutingimus, mille suhtes ei ole eraldi kokku lepitud, loetakse ebaõiglaseks, kui see on vastuolus heausksuse tingimusega ning kutsub esile lepinguosaliste lepingust tulenevate õiguste ja kohustuste olulise tasakaalustamatuse, mis kahjustab tarbijat.“
4.
Direktiivi 93/13 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on […] tarbijaga sõlminud, ei ole [siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel] tarbijale siduvad ning [et leping jääb muus osas pooltele siduvaks, kui see saab kehtida ka ilma ebaõiglaste tingimusteta]“. [Täpsustatud tõlge]
5.
Direktiivi 93/13 artikli 7 lõikes 1 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad“.
Hispaania õigus
6.
7. jaanuari 2000. aasta seaduse 1/2000 tsiviilkohtumenetluse kohta (
4
) (Ley 1/2000, de Enjuiciamento Civil) artikli 250 lõikes 1 on sätestatud järgmist:
„Kohus lahendab lihtsustatud menetluse raames hagihinnast olenemata järgmised nõuded:
[…]
7)
hagid, mille kinnistusraamatusse kantud asjaõiguste omanik esitab nimetatud õiguste tegeliku teostamise võimaldamiseks isikute vastu, kes vaidlustavad neid õigusi või häirivad nende teostamist, ilma et nende vastuväiteid või sellist häirimist põhjendaks kinnistusraamatusse kantud õigus“.
7.
LEC artikli 444 lõike 2 alusel peab kostja hageja nõudmisel tasuma kohtu poolt kindlaksmääratud tagatise LEC artikli 250 lõike 1 punkti 7 raames esitatud nõude suhtes vastuväite esitamiseks. Lisaks on LEC artikli 444 lõikes 2 loetletud ammendavalt vastuväite põhjused, millele tal on õigus tugineda. Nende hulka ei kuulu põhjus, mis puudutab ebaõiglast tingimust kohtuvälise müügi aluseks olevas hüpoteeklaenu lepingus.
8.
LEC artikli 440 lõike 2 alusel tuleb kohtul, juhul, kui kostja kohtusse ei ilmu või ilmub sinna tagatist tasumata, teha pärast kostja ärakuulamist otsus, mis näeb ette kinnisasja valduse üleandmise ja selles elava isiku väljatõstmise.
9.
Hüpoteegiga tagatud õiguse kohtuväline täitmine on reguleeritud eelkõige hüpoteegiseaduse (Ley Hipotecaria, edaspidi „LH“) (
5
) artikliga 41. Kõnealune säte nägi põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis ette järgmist:
„Kinnistusraamatusse kantud õigusel tugineva asjaõigusliku hagi võib esitada [LEC‑s] reguleeritud lihtsustatud menetluse raames isikute vastu, kes kinnistusraamatusse kantud õigust omamata vaidlustavad neid õigusi või häirivad nende teostamist. Nende hagide puhul, mis põhinevad kinnistusraamatu kande õiguspärasusel, mida artiklis 38 on tunnustatud, on alati nõutav, et vastava kande kehtivus oleks ilma ühegi vastuoluta tõendatud kinnistusraamatu pidaja kinnitusega.“
10.
LH artiklis 129 on sätestatud, et „[h]üpoteegiga tagatud nõude võib esitada otse hüpoteegiga koormatud vara vastu; seejuures kohaldatakse [LEC‑s] sätestatut […]. Lisaks sellele võivad pooled hüpoteegi seadmise dokumendis kokku leppida, et hüpoteegiga koormatud asi müüakse kohtuväliselt […], kui tagatud kohustust ei täideta. Kohtuvälise müügi viib läbi notar vastavalt hüpoteegimääruses sätestatule“.
11.
14. veebruari 1947. aasta dekreedis, millega on heaks kiidetud LH (
6
) uus ametlik redaktsioon (Decreto por el que se aprueba el Reglamento Hipotecaria), on kohtuvälise müügikorra kulgu täpsustatud.
12.
RH artiklis 234 on sätestatud:
„1.   [LH] artiklis 129 ette nähtud hüpoteegiga tagatud nõude kohtuvälise täitmise puhul on nõutav, et hüpoteegi seadmise lepingus oleks kokku lepitud, et pooled nõustuvad kohtuvälise täitmisega, ja et selles oleks märgitud alljärgnev teave:
1)
kinnisasjale huvitatud isikute poolt omistatav hinnanguline väärtus, mida kasutatakse enampakkumisel lähtehinnana […];
2)
hüpoteegiga koormatud asja omaniku aadress nõuete ja teadete kättetoimetamiseks […];
3)
isik, kes peab kirjutama hüpoteegiga koormatud asja omaniku esindajana alla kinnisasja müügilepingule. Selliseks esindajaks võib määrata võlausaldaja.
2.   Tingimus, mille alusel laenu võtvad ja hüpoteegiga tagavad pooled nõustuvad alluma hüpoteegiga tagatud nõude kohtuvälisele täitemenetlusele, peab olema sätestatud teistest lepingutingimustest eraldi.“
13.
RH artiklis 236‑l on sätestatud:
„1.   Parima pakkumuse kohta, mis on kontrollitud ja mille puhul on hind vajaduse korral deponeeritud, teeb notar kande tema poolt tõestatud dokumentide aastasesse nimekirja, ning ühelt poolt parima pakkumuse esitaja ja teiselt poolt eluaseme omanik väljendavad notariaalselt tõestatud vormis oma kokkulepet. […]
[…]
3.   Notariaalselt tõestatud lepingust piisab enampakkumisel kõige parema pakkumuse esitaja või ostja kandmiseks (kinnistusraamatusse) […].“
14.
RH artiklis 236‑m on sätestatud:
„Pakkumuse esitaja võib nõuda omandatud asja valduse üleandmist asja asukohajärgses esimese astme kohtus.“
15.
RH artiklis 236‑ñ on sätestatud:
„1.   Notar peatab täitmise ainuüksi siis, kui dokumentaalselt tõendatakse [sellise kriminaalmenetluse olemasolu, mille ese on hüpoteegi seadmise lepingu võimalik võltsimine, või kui kinnistusraamatu pidaja teavitab sellest, et hiljem on esitatud hüpoteegi kustutamise leping] […].
2.   Pärast mõne eelmises punktis ette nähtud asjaolu kontrollimist peatab notar hüpoteegiga tagatud nõude kohtuvälise täitmise seni, kuni vastavalt kas lõpetatakse kriminaalmenetlus või kinnistusraamatusse tehakse kanne. Hüpoteegiga tagatud nõude kohtuvälist täitmist jätkatakse sissenõudja taotlusel, kui lepingu võltsimist ei tuvastatud või kui hüpoteegi kustutamise kohta kannet ei tehta.“
16.
RH artikli 236‑o järgi:
„Mis puudutab võlgniku, kolmandatest isikutest valdajate ja muude huvitatud isikute võimalikke ülejäänud vastuväiteid, tuleb nende puhul lähtuda [LH] artikli 132 viie viimase lõike sätetest, kui kõnealune artikkel on kohaldatav.“
17.
14. mai 2013. aasta seaduse 1/2013 hüpoteeklaenu lepingute võlgnike kaitse tugevdamise, võla restruktureerimise ja sotsiaalmajutuse kohta (Ley 1/2013, de medidas para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de deuda y alquiler social) (
7
) viienda üleminekusättega on mitmes osas muudetud LH artiklit 129. Üleminekusättes on täpsustatud, et tehtud muudatusi kohaldatakse hüpoteegiga koormatud vara kohtuvälise müügi suhtes, mida on alustatud pärast kõnealuse seaduse jõustumist, ja seda olenemata kuupäevast, mil kirjutati alla hüpoteegi seadmise lepingule. Enne seaduse 1/2013 jõustumist alustatud kohtuväliste müükide korral ja müükide korral, mille puhul ei ole hüpoteegiga koormatud vara enampakkumisel müüdud, otsustab notar kohtuvälise müügi peatamise, kui õigust lõpetava ühekuulise tähtaja jooksul, mis hakkab kulgema seaduse 1/2013 jõustumise päevale järgmisel päeval, tõendab üks pooltest, et ta on esitanud pädevale kohtule vastavalt LH artiklis 129 sätestatule hagi sellise hüpoteeklaenu lepingu tingimuse ebaõiglase laadi tuvastamiseks, mis on kohtuvälise müügi aluseks või määrab ära täitmisele pööratava summa suuruse.
Vaidluse aluseks olevad asjaolud, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
18.
Cristobalina Sánchez López ja Banco Español de Crédito SA (nüüd Banco Santander SA, edaspidi „Banco Santander“) sõlmisid 21. detsembril 2004 eluaseme soetamiseks hüpoteegiga tagatud laenulepingu.
19.
Eelkõige on kõnealuse lepingu punktis 11 „Kohtuväline täitmine“ sätestatud, et pooled nõustuvad võimalusega täita hüpoteegiga tagatud nõue kohtuvälises menetluses. Nimetatud punkt annab pangale ka volituse esindada hüpoteeklaenu võlgnikku enampakkumise müügilepingu allkirjastamise kuupäeval.
20.
Banco Santander algatas notari juures hüpoteegiga tagatud nõude kohtuvälise täitemenetluse 24. märtsil 2011. Kõnealune menetlus lõpetati 15. detsembril 2011 hüpoteegiga koormatud eluaseme enampakkumisel müügiga võlausaldajale, ilma et oleks eelnevalt kindlaks määratud alghinda, mistõttu müüdi vara summa eest, mis moodustas 59,7% väärtusest, millele vara oli hüpoteegiga tagatud nõude täitmise eesmärgil hinnatud. Selle tulemusel jäi võlgnikul tasuda võlakohustus summas 13482,97 eurot.
21.
Notar koostas 23. veebruaril 2012 võlausaldaja kasuks eluaseme müügilepingu, ilma et osalenud oleks võlgnik, keda esindas sel eesmärgil võlausaldaja vastavalt hüpoteeklaenu lepingu tingimusele 11. Kõnealune leping kanti kinnistusraamatusse 12. aprillil 2012.
22.
Seejärel esitas Banco Santander 23. septembril 2014 lihtsustatud menetluse algatamist taotledes hagi LEC artikli 250 lõike 1 punkti 7 alusel, et kohus võtaks vastu otsuse, mis näeb ette C. Sánchez Lópezi väljatõstmise ning eluaseme valduse pangale üleandmise.
23.
Lisaks määras Banco Santander 10000 euro suuruse kautsjoni, mille võlgnik pidi tasuma oma vastuväite esitamiseks.
24.
Kõnealuse menetluse raames ei ilmunud C. Sánchez López eelotsusetaotluse esitanud kohtusse, see tähendab Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera’sse (Jerez de la Frontera esimese astme kohus).
25.
Neil asjaoludel otsustas Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Jerez de la Frontera esimese astme kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi [93/13] nimetatud sätete ja eesmärgiga on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette sellise menetluse, nagu on ette nähtud [LEC] artikli 250 lõike 1 punktis 7, mis kohustab liikmesriigi kohut tegema lahendi, millega kohustatakse andma sissenõudjale välja selline eluase, mille suhtes nõue pöörati täitmisele ja mille sissenõudja omandas kohtuväliseks täitmiseks korraldatud enampakkumise raames, arvestades sellega, et hüpoteegiseaduse (7. jaanuari 2000. aasta seadusega 1/2000 muudetud redaktsioonis) artiklis 129 ning [RH] […] artiklites 234–236 o ettenähtu tõttu ei olnud kohtul võimalik omal algatusel kontrollida ebaõiglaste tingimuste esinemist lepingus ega võlgnikul sel alusel tõhusalt vastuväiteid esitada kohtuväliselt ega eraldiseisva kohtumenetluse raames?
2.
Kas direktiivi [93/13] nimetatud sätete ja eesmärgiga on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu seaduse 1/2013 viies üleminekusäte, mis võimaldab notaril peatada seaduse 1/2013 jõustumise ajal algatatud kohtuvälise täitmise hüpoteegiga tagatud nõude suhtes ainult siis, kui tarbija tõendab, et ta on esitanud kohtusse hagi, et tuvastada mingi sellise hüpoteeklaenu lepingu tingimuse ebaõiglane laad, mis on kohtuvälise müügi aluseks või määrab ära täitmisele pööratava summa suuruse, ning seda lisaks tingimusel, et tarbija on vastava eraldiseisva kohtumenetluse algatamist taotlenud seaduse 1/2013 avaldamisest kulgema hakkava ühekuulise tähtaja vältel (arvestades sellega, et tarbijat tähtajast isiklikult ei teavitata), aga enne seda, kui notar kinnisasja enampakkumisel müüb?
3.
Kas direktiivi [93/13] nimetatud sätteid, sellega taotletavat eesmärki ja selle direktiiviga liikmesriigi kohtutele pandud kohustust kontrollida omal algatusel, ilma et tarbija oleks seda taotlenud, ebaõiglaste tingimuste esinemist tarbijalepingutes, tuleb tõlgendada nii, et need võimaldavad liikmesriigi kohtul sellise menetluse raames, nagu on ette nähtud [LEC] artikli 250 lõike 1 punktis 7, või [LH] artiklis 129 reguleeritud „kohtuvälise müügi“ raames jätta liikmesriigi õigusnormid kohaldamata juhul, kui need ei võimalda tal sellist omal algatusel kontrolli teostada, võttes arvesse direktiivi sätete selgust ning [Euroopa Kohtu] väljakujunenud kohtupraktikat liikmesriigi kohtute kohustuse kohta kontrollida omal algatusel ebaõiglaste tingimuste esinemist tarbijalepingutega seonduvate kohtuvaidluste puhul?
4.
Kas direktiivi [93/13] nimetatud sätete ja eesmärgiga on vastuolus selline liikmesriigi õigusnorm nagu [LH] (seadusega 1/2013 muudetud redaktsioonis) artikkel 129, mis näeb direktiiviga tarbijatele antud õiguste ainsa tõhusa kaitsemeetmena ette, et kui tarbija suhtes toimub kohtuväline täitmine seoses hüpoteegiga tagatud nõudega, siis on notaril pelk õigus teavitada ebaõiglaste tingimuste esinemisest ja võlgnikust tarbijal, kelle suhtes toimub kohtuväline täitmine, on võimalus taotleda kohtult eraldiseisva kohtumenetluse algatamist enne seda, kui notar on sissenõude esemeks oleva kinnisasja enampakkumisel müünud?
5.
Kas direktiivi [93/13] nimetatud sätete ja eesmärgiga on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid nagu [LH] (seadusega 1/2013 muudetud redaktsioonis) artikkel 129 ja [RH] artiklid 234–236, mis näevad ette ettevõtjate ja tarbijate vahel sõlmitud hüpoteeklaenu lepingute kohtuvälise täitmise, mille raames ei ole kohtul võimalik omal algatusel kontrollida ebaõiglaste tingimuste esinemist lepingus?“
26.
Kirjalikud seisukohad on esitanud Banco Santander, Hispaania valitsus ja Euroopa Komisjon.
27.
Kohtuistung toimus 25. aprillil 2017, millest võtsid osa Banco Santander, Hispaania valitsus ja komisjon.
Analüüs
Teise, neljanda ja viienda küsimuse ilmselge vastuvõetamatus
28.
Nagu on sisuliselt märkinud huvitatud isikud, kes esitasid kirjalikud seisukohad, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused kahte liiki.
29.
Esimene ja kolmas küsimus käsitlevad põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud LEC redaktsiooni artikli 250 lõikes 1 ette nähtud lihtsustatud menetlusõigusliku korra direktiivile vastavust ning tagajärgi, mida toob kaasa selle korra võimalik vastuolu direktiiviga 93/13, mis eelkõige puudutab siseriikliku kohtu omal algatusel teostatavat kontrolli.
30.
Teine, neljas ja viies küsimus on omakorda seotud sellega, kas LH artikkel 129, seaduse 1/2013 ja selle rakendussätetega muudetud redaktsioonis, on kooskõlas direktiivi 93/13 sätetega.
31.
Viimati nimetatud õiguskorda ei kohaldata aga põhikohtuasja asjaolude suhtes.
32.
Seaduse 1/2013 viies üleminekusäte näeb nimelt ette, et kõnealuse sättega kehtestatud muudatusi kohaldatakse hüpoteegiga koormatud vara kohtuvälise müügi suhtes, mida alustati pärast selle seaduse jõustumist (nimelt 15. mail 2013), ja olenemata hüpoteegi seadmise lepingu sõlmimise kuupäevast. Kuna põhikohtuasjas kõne all olev kohtuväline täitemenetlus lõppes enne kõnealust kuupäeva, see tähendab 23. veebruaril 2012, ei kohaldata kõnealust seadust ratione temporis põhikohtuasjas, nagu minu arvates märgib ka siseriiklik kohus.
33.
Sellest järeldub, et teine, neljas ja viies eelotsuse küsimus on ilmselgelt vastuvõetamatud, kuna need ei käsitle liidu õiguse tõlgendust, mis oleks objektiivselt vajalik siseriikliku kohtu tehtava lahendi seisukohast. (
8
)
Esimese ja kolmanda küsimuse sisuline käsitlus
34.
Esimene ja kolmas eelotsuse küsimus, mis on üksteisega tihedalt seotud, käsitlevad kohtu niisuguse pädevuse ulatust, mis tal on – direktiivi 93/13 tõhususe tagamise huvides – kinnistusraamatusse juba kantud kinnisasjaõiguste rakendamiseks täitemenetluses.
35.
Esmalt pean tunnistama, et minus tekitab hämmeldust esitatud küsimuste sõnastus – ja sellest tulenevalt nende vormilise vastuvõetavuse aspekt – ning järeldused, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus näib olevat teinud kohtupraktikast, mis käsitleb direktiivist 93/13 tuleneva kaitse tõhusust.
36.
Käesoleva kohtuasja ainulaadsus seisneb nimelt tõigas, et ebaõiglaseks peetud tingimus, see tähendab tingimus, mille kohaselt on lubatud kasutada kohtuvälist menetlust sellest tulenevate tagajärgedega, on just see, mis minu arusaamise kohaselt on tegelikult lõpuks võimaldanud pöörduda eelotsusetaotluse esitanud kohtu poole põhikohtuasjas ja seda palju aastaid pärast kõnealuse menetluse lõppemist niisuguse lihtsustatud menetluse raames, mis on sätestatud LH artiklis 41 ja reguleeritud LEC artikli 250 lõike 1 punktis 7.
37.
Mis puudutab veel põhikohtuasja menetluse ja direktiivi 93/13 kohaldamise vahelist seost, siis olgu märgitud, et siseriikliku kohtu poole ei ole kõnealuse lihtsustatud menetluse raames tegelikult pöördutud mitte hüpoteeklaenu lepingu kehtivuse küsimuses, sest hüpoteeklaenu lepingu kõik õiguslikud tagajärjed on lõppenud, vaid nimetatud pöördumine rajaneb üksnes kinnistusraamatusse kantud omandiõigusel. Kirjalikes seisukohtades esitatud märkustest nähtub, et kõnealune leping esitati toimikusse alles peale sellekohast taotlust.
38.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus seab seega oma esimese ja kolmanda küsimusega – täiesti uudsel moel, et mitte öelda rohkemat – kahtluse alla siseriiklikud õigusnormid, mida kohaldatakse niisuguse menetluse suhtes, mis on ette nähtud kinnistusraamatusse õiguspäraselt kantud omandiõiguse teostamiseks.
39.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib nimelt oma esimese eelotsuse küsimusega välja selgitada, kas põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud Hispaania õigusnormid – ja eelkõige LEC artikli 250 lõike 1 punkt 7 ning LH artikkel 129 –, mis kohustavad liikmesriigi kohut tegema lahendi, millega kohustatakse andma finantsasutusele välja selline eluase, mille viimane omandas LH artiklis 129 ette nähtud kohtuvälise täitemenetluse raames, on kooskõlas direktiivi 93/13 artikli 3 lõigetega 1 ja 2, artikli 6 lõikega 1 ning artikli 7 lõikega 1 või mitte. Ta märgib, et hüpoteegiga tagatud nõude suhtes algatatud kohtuvälise täitemenetluse ajal ega hilisema kohtumenetluse ajal, mille eesmärk oli omandajale kinnisasja valdus rahumeelselt üle anda, ei olnud kohtul võimalik kontrollida ebaõiglaste tingimuste esinemist ning tarbijale ei olnud ette nähtud võimalust esitada tõhusalt ja õigel ajal vastuväiteid.
40.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma kolmanda küsimusega, et määrataks kindlaks tagajärjed, mida toob kaasa see, kui tuvastatakse asjakohaste siseriiklike õigusnormide vastuolu. Ta küsib eelkõige, kas kohus võib jätta vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid kohaldamata tarbijalepingutes sisalduvate tingimuste ebaõiglase laadi kontrollimise kohustuse alusel.
41.
Esmajärjekorras meenutan kokkuvõtlikult Euroopa Kohtu praktikast tulenevaid juhiseid, mis puudutavad kohtule antava pädevuse ulatust ja tagatisi, mida tuleb direktiivi 93/13 tõhususe huvides tarbijatele võimaldada hüpoteegiga tagatud nõude suhtes algatatud kohtuvälise täitemenetluse väga erilises kontekstis. Teiseks selgitan, millistel põhjustel ei ole minu arvates kohtu sekkumine, mille on siseriiklik kohus välja pakkunud direktiivi 93/13 tõhususe huvides, käesoleval juhul nõutav ega tingimata asjakohane.
Kohtupraktikast tulenevad juhised, mis puudutavad kohtule antava pädevuse ulatust ja tagatisi, mida tuleb tarbijatele võimaldada hüpoteegiga tagatud nõude suhtes algatatud kohtuvälise täitemenetluse raames
42.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale (
9
) põhineb direktiiviga 93/13 rakendatav kaitsesüsteem eeldusel, et tarbija on suhetes ettevõtjaga nõrgemal läbirääkimispositsioonil ja omab vähem teavet, mis viib selleni, et tarbija nõustub ettevõtja eelnevalt välja töötatud tingimustega, ilma et tal oleks võimalik mõjutada nende sisu.
43.
Esiteks kehtestab direktiivi 93/13 artikli 6 lõige 1 reegli, mille kohaselt ei ole lepingutes sisalduvad ebaõiglased tingimused tarbijale siduvad.
44.
Mis puudutab nõrgemat positsiooni, milles tarbija on, siis nimetatud direktiivi artikli 6 lõiget 1, mis on avalikku korda käsitlev imperatiivne säte (
10
) ja mille mõte on taastada lepingupartnerite võrdsus, on tõlgendatud nii, et see lubab – ja isegi kohustab, kuna see sätestab vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud – siseriiklikku kohut omal algatusel hinnata, kas tarbija ja ettevõtja vahelises lepingus sisalduv tingimus on ebaõiglane. (
11
)
45.
Seoses menetlust reguleerivate sätete direktiivile 93/13 vastavusega ja eelkõige menetlusega, mis käsitleb tagatiste realiseerimist või tarbijatega sõlmitud laenulepinguga kaasnevate tagatiste täitmisele pööramist notarite poolt, (
12
) tuleb meenutada, et liikmesriikide sundtäitmise mehhanismide kord ja notarite sekkumine selle raames on reguleeritud liikmesriikide riigisisese õigusega menetlusautonoomia põhimõtte alusel, tingimusel et järgitakse võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid. (
13
)
46.
Mis puudutab tõhususe põhimõtet, mis ainsana on käesolevas kohtuasjas tegelikult kahtluse alla seatud, (
14
) siis on Euroopa Kohus, kellel on palutud teha eelkõige otsus hüpoteegiga tagatud nõude täitemenetlust reguleerivate sätete kohta, rõhutanud, et kui puudub tõhus kontroll selle üle, kas täitmise aluseks oleva lepingu tingimused võivad olla ebaõiglased, ei saa direktiiviga 93/13 antud õiguste järgimine olla tagatud. (
15
)
47.
Euroopa Kohus on määranud hüpoteegiga tagatud nõude kohtuvälist täitmist käsitlevate siseriiklike sätete puhul kindlaks teatud asjaolud, mis võivad osutuda vajalikuks, et tagada kõnealuse direktiiviga ette nähtud tarbijate kaitse.
48.
Esiteks on seoses Slovaki menetlusnormidega tunnustatud niisuguse siseriikliku kohtu võimalust peatada kinnisasja müük, kelle poole on pöördutud kohtuvälise menetluse käigus. Siiski on direktiivi 93/13 sätteid tõlgendatud nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis annavad võimaluse nõuda võimalikel ebaõiglastel lepingutingimustel põhineva võlanõude sisse, realiseerides kohtuväliselt tarbija kinnisvaratagatise, kui nimetatud õigusnorm ei muuda selle direktiiviga tarbijale ette nähtud õiguste kaitset tegelikult võimatuks või ülemäära keeruliseks. (
16
)
49.
Teiseks on Euroopa Kohus leidnud, et kuna ühelt poolt on notaril pädevus ennetada ebaõiglaste tingimuste sätestamist selles lepingus ning talle on ka otsesõnu pandud kohustus tagada oma nõuannetega kõigis tema pädevusalasse kuuluvates menetlustes võrdne kohtlemine, et juhtida tarbijate tähelepanu tingimuse võimalikule ebaõiglasele laadile, ja kuna teisalt on tarbijal võimalus vaidlustada niisuguse lepingu kehtivus, mille täitmist taotleti, siis on nimetatud direktiiviga ette nähtud kaitse tõhusus põhimõtteliselt tagatud. (
17
)
50.
Väite kohta, mille kohaselt oleks notaril võimalik algatada lepingu sundtäitmine, ilma et ta selgitaks välja lepingutingimuste ebaõiglast laadi, on siiski oluline rõhutada, et ebaõiglaste tingimuste üle omal algatusel teostatavat kontrolli puudutav kohtupraktika käsitleb konkreetselt kohtu ülesannete täitmist, ning arvestades kohtu ja notari ülesannete põhimõttelisi erinevusi, ei ole see kohtupraktika viimati nimetatule ülekantav. (
18
)
51.
Lisaks ei saa tõhususe põhimõte viia selle nõudmiseni, et siseriiklik kohus peab mitte üksnes tasa tegema oma õigusi mitteteadva tarbija poolt menetlustoimingu tegemata jätmise, vaid korvama ka täielikult asjaomase tarbija – kes ei ole osalenud üheski kohtuvälise täitemenetluse staadiumis – täieliku tegevusetuse. (
19
)
52.
Lõpetuseks on Euroopa Kohus seega leidnud, et vaatamata asjaolule, et kinnisasja kohtuväline müügimenetlus ei võimalda notaril teha otsust võimaliku ebaõiglase tingimuse olemasolu kohta, ei kahjusta see menetlus direktiivi 93/13 tõhusust, sest tarbija saab võimaluse pöörduda kohtusse ja kõnealune kohus saab võtta vastu ajutised meetmed, et peatada võimalikud notari poolt korraldatud enampakkumised. (
20
)
53.
Teiseks, mis puudutab direktiivi 93/13 artikli 7 lõiget 1, mis kohustab liikmesriike rakendama tõhusaid vahendeid ebaõiglaste tingimuste kasutamise lõpetamiseks, siis ei kohusta see lõige muutma siseriiklikul tasandil kehtestatud menetlusi tervikuna. Tuleb üksnes tagada, et kõnealused siseriiklikud sätted – analüüsides neid kontekstis ja võttes arvesse kõiki olemasolevaid õiguskaitsevahendeid – oleksid niisugused, millega on tagatud piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste kasutamine tarbijatega sõlmitavates lepingutes, ning et need ebaõiglased tingimused ei oleks tarbijaile siduvad. (
21
)
54.
Olgu märgitud, et kõigil juhtudel, kui Euroopa Kohus on otsustanud keelata siseriikliku sätte direktiivi 93/13 tõhususe huvides, oli kohtul, kelle poole pöörduti, alati tegelikult võimalik tingimus kehtetuks tunnistada ja seega jätta tingimus kas kohaldamata või vaidlustada ka lõpule veel viimata täitemenetlus või vara võõrandamismenetlus. Nimelt oli tegemist kas tuvastavat laadi sisulise menetluse kontekstiga, mille raames kohtult, kelle poole pöörduti, küsiti, kas tarbija ja ettevõtja vahel sõlmitud lepingu tingimus on ebaõiglane, või ka niisuguse sundtäitmise menetluse kontekstiga, mille aluseks oli ebaõiglast tingimust sisaldada võiv leping.
55.
Teisisõnu, kui lähtuda kohtuasjadest, mis on siiani Euroopa Kohtule käsitlemiseks esitatud, on kohtuasja lahendav kohus palunud selgitusi direktiivi 93/13 alusel antava kaitse ulatuse kohta just poolelioleva täitemenetluse raames ja arvestades kohtuvaidluse aluseks olnud hüpoteeklaenu lepingus ilmnenud või eeldatud ebaõiglast tingimust.
56.
Seega kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Aziz, (
22
) ei olnud kõne all olnud kinnisasja võõrandamist veel toimunud, sest varale, olgugi et see oli pandud enampakkumisele, ei leitud ostjat, ja M. Aziz oli veidi enne seda, kui tema väljatõstmise kohta oli tehtud otsus, esitanud tuvastushagi pädevale siseriiklikule kohtule, esitades nõude hüpoteeklaenu lepingu tingimuse tühistamiseks.
57.
Just kohtupraktikast tulenevate juhiste põhjal tuleb analüüsida põhikohtuasjas kahtluse alla seatud asjaõiguste tunnustamise menetlust, arvestades õiguslikku konteksti, millesse see kuulub.
Võimalust kontrollida omal algatusel, kas lepingus sisalduvad tingimused on ebaõiglased, ei saa laiendada asjaõiguste tunnustamismenetlusele, mis ei sõltu vara enampakkumismenetlusest
58.
Olgu märgitud, et käesolevas asjas ei ole tegemist maksekäsu täitmisele pööramise menetluse ega lõpule viimata sundtäitmise menetlusega, mille puhul on alati sobiv otsustada, kas eelnevalt allkirjastatud hüpoteeklaenu lepingu tingimused on ebaõiglased.
59.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus algatatud menetluse ainus eesmärk on kinnistusraamatusse õiguspäraselt kantud omandiõiguse tegelik kasutamine. Kuna kõnealune kohus täpsustas seda Euroopa Kohtu esitatud küsimusele antud vastuses, on kõnealuse menetluse ainus eesmärk kaitsta kinnistusraamatusse kantud asjaõigusi.
60.
Minu arvates on oluline eristada kohtuvälist müügimenetlust LH artikliga 41 reguleeritud lihtsustatud menetlusest.
61.
Kohtuväline müügimenetlus, mis kooskõlas RH artikliga 234 eeldab poolte kokkulepet hüpoteegi seadmise lepingus, on mõeldud niisuguse ametliku lepingu ettevalmistamise lõpetamiseks, mis hõlmab kinnisvara omandiõiguse üleminekut pakkujale eelkõige kinnistusraamatusse tehtava kande kaudu.
62.
Asjaõiguste tunnustamise lihtsustatud menetlus, mis on käesolevas asjas reguleeritud LH artikliga 41 ja mis ei sõltu notari juures toimuvast kohtuvälisest müügimenetlusest, näeb seevastu ette just kinnistusraamatusse kantud – aga mitte üksnes – asjaõiguste omanike õiguste kaitse. Kõnealune menetlus ei ole seotud võimaliku tarbijalepinguga, mille kohta on siseriiklikul kohtul palutud otsus teha, vaid üksnes selle kontrollimisega, kas eksisteerib kinnistusraamatusse kantud õigus selle tegelikuks kasutamiseks.
63.
Põhikohtuasjas tuleneb lihtsustatud menetluse kasutamine kaudselt aga C. Sánchez Lópezi ja Banco Santanderi vahel 21. detsembril 2004 sõlmitud lepingu punktist 11, mis näeb ette hüpoteegiga tagatud nõude täitmisele pööramise korral notariaalse kohtuvälise menetluse kohaldamise.
64.
LH artikliga 41 reguleeritud menetlus, millega on seotud esimene ja kolmas eelotsuse küsimus, taotleb siiski kohtuvälisest müügist tulenevate asjaõiguste kaitset, mille kaudu omanik saab kinnisasja tegeliku valduse.
65.
Viimati nimetatud menetlus ei põhine vaidlusalusel hüpoteeklaenulepingul, vaid kinnistusraamatusse kantud omandiõigusel. Nimelt on kohtuvälise müügimenetluse lõpus hüpoteeklaenu leping täidetud ja hüpoteek lõppenud.
66.
Käesolevas kohtuasjas tundub notariaalne müügimenetlus olevat toonud kaasa kõik oma tagajärjed, kuivõrd kinnisvara on pandud enampakkumisele ja seal müüdud.
67.
Teisisõnu ei sõltu seega käesolevas kohtuasjas kõne all olev lihtsustatud menetlus, nagu Hispaania valitsus on rõhutanud, kohtuvälisest müügist ega mis tahes muust hüpoteegiga tagatud nõude suhtes algatatud täitemenetlusest.
68.
Minu arvates on aga üpris ilmne, et direktiivi 93/13 ei saa pidada kohaldatavaks vaidlusaluse menetluse suhtes, mis näeb ette asjaõiguste tuvastamise seoses nendele tuginemisega, aga mitte tarbija ja ettevõtja vahel sõlmitud lepingu täitmise.
69.
Lisaks on Euroopa Kohus korduvalt meenutanud, et iga juhtumit, mille puhul kerkib küsimus, kas siseriiklik menetlusnorm muudab liidu õiguse kohaldamise praktikas võimatuks või ülemäära keeruliseks, tuleb analüüsida nii, et arvesse võetakse selle normi asukohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ja eripära erinevates liikmesriigi ametiasutustes. (
23
)
70.
Nagu Hispaania valitsus on rõhutanud, ilmneb, et võlgnikul oli hüpoteegiga koormatud vara võõrandamise kohtuvälises menetluses võimalus esitada selle suhtes vastuväiteid või nõuda menetluse peatamist hüpoteeklaenu lepingus ebaõiglase tingimuse esinemise tõttu, nõudes samal ajal ajutiste meetmete vastuvõtmist, et peatada niisuguse kinnisasja müük, mille omanik ta oli.
71.
Igal juhul tuleb nentida, et käesolev kohtuasi erineb neist kohtuasjadest, mida Euroopa Kohtule on siiani lahendamiseks esitatud, sest käesolevas kohtuasjas ei sisalda käesolev eelotsusetaotlus ühtegi faktilist asjaolu, mis võimaldaks tuvastada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus pidas silmas, et vaidlusaluse lepingu muu tingimus kui kohtuvälisele täitemenetlusele viitav tingimus võiks olla ebaõiglane direktiivi 93/13 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
72.
Kohtuasjas Aziz pidas teine eelotsuse küsimus sõnaselgelt silmas lepingutingimusi, mis puudutavad ennetähtaegse ülesütlemise algatamist ja viivisintressi summat. (
24
) Kohtuasjas Finanmadrid EFC oli eelotsusetaotluses märgitud, et esines kahtlus, kas kõne all oleva lepingu mõned tingimused võivad olla ebaõiglased. (
25
)
73.
Kuigi on tõsi, et liikmesriigi kohus on kohustatud kohe, kui kõnealuse kohtu käsutuses on selleks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud, hindama omal algatusel kõigi nimetatud direktiivi kohaldamisalasse kuuluvate lepingutingimuste võimalikku ebaõiglust – isegi kui selle kohta puudub sõnaselge taotlus –, (
26
) tuleb väljendada kahtlust veel selle kohta, kas põhikohtuasjas kõne all oleva lepingu muu tingimus võib olla ebaõiglane.
74.
Oluline on nimelt meenutada, et direktiivi 93/13 eesmärk on hoida ära ebaõiglaste tingimuste sisaldumist ettevõtjate poolt tarbijatega sõlmitud lepingutes (põhjendus 4), kõrvaldada kõnealustest lepingutest võimalikud ebaõiglased tingimused ja vältida, et kõnealused tingimused oleksid tarbijale siduvad (põhjendus 21)
75.
Kuna aga niisuguse lepingu puhul, mis ei ole poolelioleva menetluse ese kohtuasja menetlevas kohtus ja milles ebaõiglaseks peetav tingimus peaks sisalduma, on selle kõik õiguslikud tagajärjed põhikohtuasjas kõne all oleva kinnisasja lõpliku võõrandamise tõttu lõppenud, ei tule enam muu hulgas välja selgitada, kas sellise tingimuse vältimiseks või kõrvaldamiseks on vajadust.
76.
Kõiki neid kaalutlusi arvestades olen arvamusel, et direktiiviga 93/13 antud kaitse ei tähenda, et kohtul oleks õigus otsustada niisuguse menetluse raames, mis on sõltumatu hüpoteegiga tagatud nõude suhtes algatatud täitemenetlusest ja mille eesmärk on asjaomase kinnisasja omandiõiguse tõhususe tagamine, kas hüpoteeklaenu lepingus sisalduv tingimus on ebaõiglane.
77.
Teisiti otsustamine ei oleks minu arvates asjaomase tarbija jaoks kindlasti soodus ega soovitav õiguskindluse põhimõtte järgimise ja juba omandatud omandiõiguse seisukohast.
78.
Esiteks järeldus, et kõnealune menetlus on vastuolus direktiiviga 93/13, ei ole minu arvates tingimata põhjendatud asjaomase tarbija kaitse alusel kaitse, mis – nagu tuleb meelde tuletada – kujutab endast direktiiviga 93/13 taotletud peamist eesmärki.
79.
Kuigi eelotsusetaotlus on eriti lünklik põhikohtuasja kostja olukorra osas, nähtub Banco Santanderi ja Hispaania valitsuse poolt Euroopa Kohtule esitatud faktilistest asjaoludest, et kuigi asjaomase kinnisaja enampakkumisel müük oli vormistatud notariaalselt tõestatud lepinguga 23. veebruaril 2012 ja kantud 12. aprillil 2012 kinnistusraamatusse, palus C. Sánchez López Banco Santanderilt luba elada kõnealuses eluasemes niisuguse lepingu alusel, millega loodi 17. jaanuaril 2013 siseriiklikul tasandil kinnisvara sotsiaalfond. C. Sánchez López ja Banco Santander sõlmisid 19. novembril 2015 kõnealuses lepingus ette nähtud kokkuleppe, mis muu hulgas võimaldab C. Sánchez Lópezil jääda eluasemesse üürnikuna kohustusega tasuda ligikaudu 90 euro suurust üüri. Seda tehes ilmneb, et ta ilmselgelt ei soovinud vaidlustada tema poolt varem allkirjastatud hüpoteeklaenu lepingut, kuigi tal tõenäoliselt oli selleks võimalus. Samuti ei võimalda miski järeldada, et tarbija kavatses vaidlustada tema poolt kasutatava kinnisasja 15. detsembri 2011. aasta enampakkumisel toimunud ja 12. aprillil 2012 kinnistusraamatusse kantud võõrandamise jõustumise.
80.
Teisisõnu ei ole kindel, kas kõnealuse menetluse vaidlustamine võib kõnealusele tarbijale tuua „kasu“. Kuna ebaõiglaseks tunnistatud tingimus ei olnud tarbijale siduv, siis hüpoteegiga tagatud nõude suhtes algatatud kohtuvälise täitmise võiks tunnistada kehtetuks ja maksmiskohustust rikkunud tarbija oleks hüpoteeklaenu lepinguga uuesti seotud. Kuna võimatu on nimelt tuvastada muud võimalikku ebaõiglast tingimust, kehtiks uuesti algne lepinguline raamistik, ilma et käesoleval juhul muudetaks tagasimaksmist käsitlevaid tingimusi. Tuleb aga meenutada, et tarbija õigus tõhusale õiguskaitsele sisaldab ka pädevust jätta oma õigused kasutamata. (
27
)
81.
Lisaks ei saa välistada, et käesolevas kohtuasjas kõne all oleva hüpoteeklaenu lepingu kehtetuks tunnistamine lõpeb sellega, et asjaomane tarbija satub veel ebasoodsamasse olukorda, sest selle tulemusel tühistataks kinnisasja enampakkumisel toimunud müük ning seataks seega kahtluse alla Banco Santanderi ja C. Sánchez Lópezi vahel pärast enampakkumist sõlmitud sotsiaalüürileping.
82.
Teiseks, kui kohtul lubataks omal algatusel kontrollida, kas eelnevalt sõlmitud hüpoteeklaenu leping – mille kõik õiguslikud tagajärjed on lõppenud, sest hüpoteegiga koormatud vara on jõustunud võõrandamise ese – võib sisaldada ebaõiglasi tingimusi, viiks selleni, et seatakse direktiivi 93/13 tõhususe huvides kahtluse alla kinnisomandiõigus, mis ei põhine tarbijalepingul, vaid õiguse kohtuvälisel tunnustamisel.
83.
Käesolevas asjas on märkimisväärne, et vaidlusalune asjaõigus oli kinnistusraamatu kande ese ligikaudu neli aastat enne eelotsusetaotluse esitamist käesolevas kohtuasjas. Kuigi põhikohtuasjas ilmneb, et just Banco Santander on selle õiguse omanik, oleks võinud tegemist olla mis tahes muu üksusega kõnealuse vara omandajana alates selle kinnistusraamatusse kandmisest.
84.
Seetõttu on õiguskindluse ja omandiõiguse põhimõttega vastuolus vara omandamise vaidlustamine direktiivi 93/13 tõhususe huvides, sest küsimus ei ole enam ettevõtja ja tarbija vahel sõlmitud ning jätkuvalt õiguslike tagajärgedega lepingus sisalduva ebaõiglase tingimuse keelamises.
Ettepanek
85.
Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades teen ettepaneku vastata Juzgado de Primera Instancia de Jerez de la Frontera (Jerez de la Frontera esimese astme kohus, Hispaania) esitatud küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes ei kohaldata sellise menetluse suhtes, mis on sätestatud hüpoteegiseaduse (Ley Hipotecaria) artiklis 41 ja 7. jaanuari 2000. aasta tsiviilkohtumenetluse seadustiku 1/2000 (Ley 1/2000, de Enjuiciamiento Civil) artikli 250 lõikes 1, kuna kõnealuse menetluse ese ei ole ettevõtja ja tarbija vahelise lepingu hindamine ja/või täitmine, vaid selle eesmärk on üksnes õiguspäraselt omandatud ja kinnistusraamatusse kantud omandiõiguse tõhususe tagamine.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288).
(
3
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164); 30.4.2014, Barclays Bank (C‑280/13, EU:C:2014:279); 17.7.2014, Sánchez Morcillo ja Abril García (C‑169/14, EU:C:2014:2099) ja 21.1.2015, Unicaja Banco ja Caixabank (C‑482/13, C‑484/13, C‑485/13 ja C‑487/13, EU:C:2015:21); kohtumäärus, 16.7.2015, Sánchez Morcillo ja Abril García (C‑539/14, EU:C:2015:508); kohtuotsused, 29.10.2015, BBVA (C‑8/14, EU:C:2015:731) ja 26.1.2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60).
(
4
)	BOE nr 7, 8.1.2000, lk 575–728 (edaspidi „LEC“).
(
5
)	BOE nr 58, 27.2.1946.
(
6
)	Reglamento hipotecario (hüpoteegimäärus), BOE nr 106, 16.4.1947 (edaspidi „RH“).
(
7
)	BOE nr 116, 15.5.2013, lk 36373, edaspidi „seadus 1/2013“.
(
8
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 5.3.2015, Banco Privado Português ja Massa Insolvente do Banco Privado Português (C‑667/13, EU:C:2015:151, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
9
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 10.9.2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 1.10.2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, punkt 39).
(
10
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 26.10.2006, Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 36) ja 26.1.2017, Banco Primus (C‑421/14, EU:C:2017:60, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
11
)	Vt selle kohta kohtuotsused, 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 21.12.2016, Gutiérrez Naranjo jt (C‑154/15, C‑307/15 ja C‑308/15, EU:C:2016:980, punkt 58).
(
12
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 10.9.2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, punkt 49) ja 1.10.2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, punkt 48).
(
13
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 1.10.2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, punkt 49).
(
14
)	Käesolevas asjas ei esine ühtegi asjaolu, mille tõttu tekiks kahtlus, kas põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid on kooskõlas võrdväärsuse põhimõttega.
(
15
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punkt 59) ja 18.2.2016, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, punkt 46).
(
16
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 10.9.2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, punktid 60 ja 68).
(
17
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 1.10.2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, punktid 57 ja 60).
(
18
)	Kohtuotsus, 1.10.2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, punkt 47).
(
19
)	Vt selle kohta kohtuotsused, 6.10.2009, Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punkt 47) ja 10.9.2014, Kušionová (C‑34/13, EU:C:2014:2189, punkt 56).
(
20
)	Vt selle kohta kohtuotsus, 1.10.2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, punktid 59–61).
(
21
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 1.10.2015, ERSTE Bank Hungary (C‑32/14, EU:C:2015:637, punkt 52).
(
22
)	Kohtuotsus, 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punktid 26 ja 27).
(
23
)	Kohtuotsus, 14.6.2012, Banco Español de Crédito (C‑618/10, EU:C:2012:349, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
24
)	Kohtuotsus, 14.3.2013, Aziz (C‑415/11, EU:C:2013:164, punktid 65 jj).
(
25
)	Kohtuotsus, 18.2.2016, Finanmadrid EFC (C‑49/14, EU:C:2016:98, punkt 22).
(
26
)	Vt eelkõige kohtuotsus, 4.6.2009, Pannon GSM (C‑243/08, EU:C:2009:350, punkt 32).
(
27
)	Vt eelkõige kohtuotsused, 21.2.2013, Banif Plus Bank (C‑472/11, EU:C:2013:88, punkt 35) ja 14.4.2016, Sales Sinués ja Drame Ba (C‑381/14 ja C‑385/14, EU:C:2016:252, punkt 25).