62024CO0372
DOMSTOLENS KENDELSE (Syvende Afdeling)
12. december 2025 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis – førsteinstansdommeres vederlag – artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU – artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – princippet om dommeres uafhængighed – medlemsstaternes lovgivende og udøvende magters kompetence til at fastsætte reglerne for fastsættelse af dommeres vederlag – krav om et vederlag, der står i forhold til betydningen af det udøvede hverv – forpligtelse til at tage hensyn til den nationale socioøkonomiske kontekst«
I sag C-372/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Upravni sud u Rijeci (forvaltningsdomstolen i Rijeka, Kroatien) ved afgørelse af 22. maj 2024, indgået til Domstolen den 24. maj 2024, i sagen
B.B.
mod
Ministarstvo pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske,
har
DOMSTOLEN (Syvende Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, F. Schalin, og dommerne M. Gavalec (refererende dommer) og Z. Csehi,
generaladvokat: D. Spielmann,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i henhold til artikel 99 i Domstolens procesreglement,
afsagt følgende
Kendelse
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«).
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side B.B., en kroatisk dommer, og på den anden side Ministarstvo pravosuđa, uprave i digitalne transformacije Republike Hrvatske (Republikken Kroatiens ministerium for retsvæsen, forvaltning og digital omstilling) vedrørende beregningen af B.B.s vederlag.
Retsforskrifter
3
Artikel 4 i zakon o plaći i drugim materijalnim pravima pravosudnih dužnosnika (lov om retsembedsmænds løn og andre materielle rettigheder) i den affattelse, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov om aflønning af retsembedsmænd«), bestemmer i stk. 1-3:
»Retsembedsmænds vederlag fastsættes ved at multiplicere grundbeløbet for beregning af vederlaget med den koefficient, der er fastsat for den pågældende tjenestemand.
Grundbeløbet for beregning af vederlaget for retsembedsmænd fastsættes til 706,50 EUR brutto.
De koefficienter, der anvendes ved beregningen af retsembedsmænds vederlag, fastsættes:
[...]
8.
a)
for dommere ved de kommunale domstole til 4,21
b)
for dommere ved forvaltningsdomstolene til 4,21
c)
for dommere ved handelsretterne til 4,21
d)
for stedfortrædere for de kommunale anklagere til 4,21.«
Tvisten i hovedsagen, retsforhandlingerne for Domstolen og de præjudicielle spørgsmål
4
B.B. er dommer ved Upravni sud u Zagrebu (forvaltningsdomstolen i Zagreb, Kroatien). Den 22. november 2023 anlagde han sag ved den forelæggende ret, Upravni sud u Rijeci (forvaltningsdomstolen i Rijeka, Kroatien) med påstand bl.a. om ophævelse af den afgørelse, som Republikken Kroatiens ministerium for retsvæsen, forvaltning og digital omstilling traf den 9. oktober 2023 om at afslå den klage, som B.B. havde indgivet over den kendelse, som formanden for Upravni sud u Zagrebu (forvaltningsdomstolen i Zagreb) havde afsagt den 10. juli 2023, og hvorved B.B.s løn var blevet fastsat i henhold til artikel 4, stk. 1, i lov om aflønning af retsembedsmænd. B.B. har gjort gældende, at denne bestemmelse tilsidesætter princippet om dommeres uafhængighed, således som det følger af artikel 19, stk. 2, TEU og chartrets artikel 47, stk. 2.
5
Den forelæggende ret har anført, at B.B.s månedlige bruttoløn fra den 1. juli 2023 til den 1. marts 2025 udgjorde 2974,37 EUR, og at dette beløb var blevet beregnet ved at multiplicere grundbeløbet for beregning af dommeres og andre retsembedsmænds vederlag på 706,50 EUR med den koefficient på 4,21, som er fastsat i artikel 4, stk. 3, i lov om aflønning af retsembedsmænd.
6
Ifølge den forelæggende ret fremgår det af oplysninger fra det kroatiske nationale institut for statistik og alment kendte fakta, at lønnen for førsteinstansdommere som B.B. indtil ikrafttrædelsen af lov om aflønning af retsembedsmænd udgjorde 2295,75 EUR, og at dette beløb blev beregnet ved at multiplicere grundbeløbet for beregning af dommeres og andre retsembedsmænds vederlag med en koefficient på 3,52. Den forelæggende ret har tilføjet for det første, at en førsteinstansdommers bruttoløn i løbet af de seneste 20 år er steget fra 2187,72 EUR til 3063,61 EUR, og for det andet, at denne løn forhøjes med fra 0,5 til 20% for hvert tjenesteår, som er tilbagelagt efter 6 års anciennitet. I de samme seneste 20 år er den gennemsnitlige månedlige nettoløn i Kroatien steget med 125% fra 522,93 EUR til 1163,00 EUR. Da Kroatien tiltrådte Den Europæiske Union, svarede en førsteinstansdommers bruttoløn på 2187,72 EUR således til 2,08 gange bruttolønnen for en arbejdstager ansat ved en juridisk person, som på daværende tidspunkt androg 1053,69 EUR, men nu svarer lønnen, som ganske vist udgør 2974,37 EUR, kun til 1,77 gange lønnen for en arbejdstager ansat ved en juridisk person, der andrager 1679 EUR. Nettolønnen for en dommer ved en ret i første instans andrager 2020,79 EUR, hvilket således svarer til 1,67 gange nettolønnen for en arbejdstager, der er ansat ved en juridisk person.
7
Desuden har den forelæggende ret for så vidt angår andre juridiske erhverv anført dels, at lønnen for en dommer befinder sig på det 12. af de 16 trin i den for tjenestemænd og offentlige tjenester fastsatte lønskala og svarer til lønnen for viceanklagere ved en Općinski sud (byret, Kroatien). Dels er det fastsat i den i Kroatien gældende tarif for advokatsalærer, at en advokat for udfærdigelsen af en stævning inden for rammerne af en forvaltningsmæssig tvist og for sin deltagelse i retsmødet har ret til et salær på 2500 EUR inklusive moms.
8
Den forelæggende ret finder, at artikel 4 i lov om aflønning af retsembedsmænd tilsidesætter princippet om dommeres uafhængighed, således som det følger af artikel 19, stk. 1 og 2, TEU og chartrets artikel 47, stk. 2. Lønniveauet for kroatiske førsteinstansdommere er nemlig efter den forelæggende rets opfattelse for lavt i forhold til lønnen for andre juridiske erhverv, til den gennemsnitlige løn og levestandard i Kroatien og til forholdet mellem dommeres løn og den gennemsnitlige månedsløn for en arbejdstager ansat ved en juridisk person, som var gældende, da Republikken Kroatien tiltrådte Unionen. Førsteinstansdommernes løn er ikke passende, hvilket undergraver deres uafhængighed og princippet om en effektiv retsbeskyttelse. Endvidere betales dommeres løn over det kroatiske statsbudget, hvilket indirekte skader princippet om den dømmende magts uafhængighed og autonomi, eftersom lønnens størrelse afhænger af afgørelser truffet af den udøvende og den lovgivende magt.
9
Efter B.B.s opfattelse bør en uafhængig dommers vederlag svare til hans ansvar, til det forhold, at han personligt udøver en i forfatningen fastlagt retslig funktion, og til levestandarden og de sociale forhold i det land, hvor han udøver sit hverv. Artikel 4 i lov om aflønning af retsembedsmænd opfylder imidlertid ikke disse krav. B.B. har anført, at hans løn er steget med under 30% i de seneste 20 år, mens den gennemsnitlige månedlige nettoløn i Republikken Kroatien er steget med næsten 125% og beløber sig til ca. 1160 EUR. B.B. har fremhævet, at nye bestemmelser efter anlæggelsen af søgsmålet har til formål at øge lønningerne for alle tjenestemænd og ansatte i den offentlige forvaltning betydeligt, men ikke for dommere. Desuden vil en advokat, der kun er ansvarlig for to sager, som følge af den betydelige forhøjelse af tariffen for advokatsalærer, der fandt sted i løbet af 2023, modtage et vederlag, som svarer til en dommers.
10
På denne baggrund har Upravni sud u Rijeci (forvaltningsdomstolen i Rijeka) ved afgørelse af 22. maj 2024 besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen fem præjudicielle spørgsmål.
11
Ved afgørelse truffet af Domstolens præsident den 27. august 2024 blev retsforhandlingerne i den foreliggende sag udsat indtil afsigelsen af dom af 25. februar 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė (C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109).
12
Ved skrivelse af 13. marts 2025 fremsendte Domstolens Justitskontor den nævnte dom til den forelæggende ret og anmodede den om at oplyse, om den i lyset af dommen ønskede at opretholde sin anmodning om præjudiciel afgørelse.
13
I sit svar af 24. april 2025 meddelte den forelæggende ret Domstolen, at den ønskede at opretholde sin anmodning om præjudiciel afgørelse, og anførte som grund, at den foreliggende sag udviser væsentlige forskelle i forhold til dem, som gav anledning til førnævnte dom. Ifølge den forelæggende ret fastsættes dommeres vederlag i lov om aflønning af retsembedsmænd således, i modsætning til de nationale lovgivninger, som var omhandlet i de sager, der førte til den nævnte dom, ikke på grundlag af objektive kriterier. Desuden har den forelæggende ret henvist til de særlige forhold, der gør sig gældende i Kroatien. Den har anført i denne forbindelse, at den økonomiske krise, som havde begrundet en nedsættelse af dommeres vederlag, ophørte i 2016, og at der derfor ikke længere er nogen legitim grund til at udsætte tilpasningen af deres vederlag. Den forelæggende ret finder ligeledes i det væsentlige og analogt med dom af 20. april 2021, Repubblika (C-896/19, EU:C:2021:311, præmis 64 og 65), at forringelsen af forholdet mellem bruttovederlaget for en førsteinstansdommer og gennemsnitslønnen for en arbejdstager ansat ved en juridisk person i perioden mellem Republikken Kroatiens tiltrædelse af Unionen og det tidspunkt, hvor B.B. anlagde sit søgsmål, er udtryk for en forringelse af beskyttelsen af dommernes uafhængighed.
14
Endelig har den forelæggende ret anført, at der ganske vist er foretaget endnu en ændring af loven om aflønning af retsembedsmænd, som har fundet anvendelse siden den 1. marts 2025, og som har til formål at tilpasse beregningsgrundlaget for dommeres vederlag til det, der gælder for vederlaget for statstjenestemænd og ansatte i den offentlige forvaltning. På trods af denne reform svarer bruttovederlaget for førsteinstansdommere ikke desto mindre til det, der gælder for tredje lønklasse for statstjenestemænd og tjenestemænd i den offentlige forvaltning uden hensyntagen til alle de løntillæg, som visse tjenestemandsgrupper nyder godt af. Ydermere kan dommere på trods af denne nye ændring af loven om aflønning af retsembedsmænd stadig ikke udøve nogen anden form for virksomhed, modtage gaver eller oppebære nogen anden indtægt. De modtager fortsat heller ikke en ydelse ved sygdom, der svarer til den, som udbetales til tjenestemænd og øvrige ansatte i den offentlige forvaltning. Kort sagt har en kroatisk dommer fortsat et lavere vederlag end mange af sine kolleger med en videregående uddannelse, uanset disses erhverv.
15
Henset til de nye oplysninger, som Upravni sud u Rijeci (forvaltningsdomstolen i Rijeka) har anført i sit svar af 24. april 2025, har denne tilpasset ordlyden af sine spørgsmål, der har følgende ordlyd:
»1)
Skal princippet om dommeres uafhængighed, der er fastsat i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47, stk. 2, fortolkes således, at det er til hinder for bestemmelserne i artikel 4 [i lov om aflønning af retsembedsmænd], på grundlag af hvilke den af sagsøgeren [i hovedsagen] anfægtede administrative afgørelse blev truffet, og hvori fastsættes grundvederlaget (uden tillæg) og navnlig grundlaget og koefficienten for vederlaget for en dommer ved en ret i første instans i [Kroatien]?
2)
Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, og eftersom manglende anvendelse af [den nævnte lovs] artikel 4 [fører til en situation, der er stadig mere ugunstig for førsteinstansdommeres uafhængighed, og medlemsstaten fortsat undlader at indføre en aflønningsordning, der er i overensstemmelse med kravene til en uafhængig dømmende magt, skal artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47, stk. 2, da fortolkes således, at en national ret er forpligtet til at gøre alt, hvad der lovligt kan foretages for at sikre dommeres uafhængighed, herunder navnlig for perioden fra den 1. juli 2023 til den 1. marts 2025 at fastsætte sagsøgerens bruttogrundløn som dommer ved en ret i første instans uden tillæg til en månedlig bruttoløn for det indeværende år ved at multiplicere den gennemsnitlige månedlige bruttoløn i det foregående år for en arbejdstager ansat ved en juridisk person i Kroatien med en koefficient (2,08), der svarer til det forhold mellem bruttolønnen for en dommer ved en specialret i første instans og den gennemsnitlige bruttoløn for en arbejdstager ansat ved en juridisk person i Kroatien, som var gældende, da Republikken Kroatien tiltrådte Unionen]?
3)
Skal princippet om dommeres uafhængighed, der er fastsat i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47, stk. 2, fortolkes således, at [det er til hinder for en bestemmelse i en national lovgivning (herunder den seneste ændring af lov om aflønning af retsembedsmænd, der har været i kraft siden den 1.3.2025), og som hverken gennemfører EU-kriteriet om lønklasser for dommere eller fastlægger, hvilken lønklasse for statstjenestemænd og offentligt ansatte (af i alt 16 lønklasser) der er passende for aflønningen af en dommer ved en ret i første instans?]
4)
Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, skal princippet om dommeres uafhængighed, der er fastsat i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47, stk. 2, da fortolkes således, at [det er til hinder for en bestemmelse i en national lovgivning, der tillader udbetaling af dommeres løn over statsbudgettet, og som vedtages og gennemføres af Republikken Kroatiens regering og Republikken Kroatiens parlament i deres egenskab af indehavere af den udøvende og lovgivende magt, således at de øver indirekte indflydelse på den dømmende magts uafhængighed]?
5)
Skal princippet om dommeres uafhængighed, der er fastsat i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47, stk. 2, fortolkes således, at lovgiver i Republikken Kroatien i forbindelse med vedtagelse af bestemmelser om dommeres løn er forpligtet til at fastsætte lønnen på en sådan måde, at forhøjelsen af den er tilpasset stigningen i den månedlige gennemsnitsløn i Kroatien i samme periode?«
Vedrørende de præjudicielle spørgsmål
16
I henhold til artikel 99 i Domstolens procesreglement kan Domstolen, såfremt besvarelsen af et præjudicielt spørgsmål klart kan udledes af retspraksis, eller såfremt besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål ikke giver anledning til nogen rimelig tvivl, til enhver tid på forslag fra den refererende dommer og efter at have hørt generaladvokaten beslutte at træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
17
Det skal ligeledes bemærkes, at det retslige samarbejde, der er indført ved artikel 267 TEUF, er baseret på en klar adskillelse mellem de nationale retters og Domstolens funktioner. Dels har Domstolen ikke kompetence til at anvende EU-retlige regler på et bestemt tilfælde, men kun til at udtale sig om fortolkningen af traktaterne og retsakter vedtaget af Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer (jf. i denne retning dom af 18.5.2021, Asociaţia Forumul Judecătorilor din România m.fl., C-83/19, C-127/19, C-195/19, C-291/19, C-355/19 og C-397/19, EU:C:2021:393, præmis 201 og den deri nævnte retspraksis). Dels tilkommer det i henhold til punkt 11 i Den Europæiske Unions Domstols henstillinger til de nationale retter vedrørende forelæggelse af præjudicielle spørgsmål (EUT 2019, C 380, s. 1) de nationale retter i den tvist, der verserer for dem, at drage de konkrete konsekvenser af de fortolkningselementer, som Domstolen har givet (jf. i denne retning dom af 25.10.2018, Roche Lietuva, C-413/17, EU:C:2018:865, præmis 43).
18
I det foreliggende tilfælde er Domstolen på trods af den tvivl, som den forelæggende ret har givet udtryk for, af den opfattelse, at den fortolkning af EU-retten, som den forelæggende ret har anmodet om, klart kan udledes af dom af 25. februar 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė (C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109). Procesreglementets artikel 99 bør således finde anvendelse i den foreliggende sag.
19
Således som det fremgår af denne kendelses præmis 17, tilkommer det den forelæggende ret at drage de konkrete konsekvenser af de fortolkningselementer, som følger af denne retspraksis fra Domstolen, i tvisten i hovedsagen.
Det første og det tredje til femte spørgsmål
20
Ved det første og det tredje til det femte spørgsmål, som det er hensigtsmæssigt at behandle samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU, skal fortolkes således, at princippet om dommeres uafhængighed er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter dommeres vederlag fastsættes af den lovgivende og den udøvende magt i denne stat ved at multiplicere grundbeløbet for dommeres og andre retsembedsmænds vederlag med en koefficient, der svarer til den kategori, som den pågældende dommer tilhører.
21
Selv om, for det første, domstolenes uafhængighed i overensstemmelse med det princip om magtens tredeling, som er kendetegnende for en retsstats funktionsmåde, skal sikres i forhold til den lovgivende og den udøvende magt, kan den omstændighed alene, at den lovgivende og den udøvende magt i en medlemsstat er involveret i fastsættelsen af dommeres løn, ikke i sig selv skabe en afhængighed for dommerne af den lovgivende og den udøvende magt eller give anledning til tvivl med hensyn til dommernes uafhængighed eller upartiskhed. Medlemsstaterne råder nemlig over et vidt skøn, når de udarbejder deres budget og foretager afvejninger mellem de forskellige offentlige udgiftsposter. Denne vide skønsmargen omfatter fastsættelsen af metoden til beregning af disse udgifter og navnlig af dommeres løn, da den nationale lovgivende og udøvende magt er bedst i stand til at tage hensyn til den særlige socioøkonomiske kontekst i den medlemsstat, hvor budgettet skal udarbejdes og dommernes uafhængighed sikres (dom af 25.2.2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė, C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109, præmis 51, og af 5.6.2025, Curtea de Apel Bucureşti (Ophævelse af dommeres fratrædelsesgodtgørelse ved pensionering), C-762/23, EU:C:2025:400, præmis 22).
22
Det forholder sig ikke desto mindre således, at de nationale regler vedrørende aflønning af dommere ikke må give anledning til, at der opstår rimelig tvivl i offentligheden om, hvorvidt de pågældende dommere er uimodtagelige for påvirkninger udefra og neutrale i forhold til de interesser, som står over for hinanden. Med henblik herpå kan chartre, rapporter og andre dokumenter, der er udarbejdet af Europarådets organer eller af FN-organer, give relevante retningslinjer for fortolkningen af EU-retten, når der foreligger nationale bestemmelser, der er vedtaget på området (dom af 25.2.2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė, C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109, præmis 52 og 53, og af 5.6.2025, Curtea de Apel Bucureşti (Ophævelse af dommeres fratrædelsesgodtgørelse ved pensionering), C-762/23, EU:C:2025:400, præmis 23).
23
For det andet kræver princippet om dommeres uafhængighed, sammenholdt med retssikkerhedsprincippet, at de nærmere regler for fastsættelse af deres løn skal være objektive, forudsigelige, stabile og gennemsigtige, således at enhver vilkårlig indgriben fra den pågældende medlemsstats lovgivende og udøvende magt er udelukket (dom af 25.2.2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė, C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109, præmis 56).
24
Ved at bestemme, at dommeres vederlag fastsættes ved at multiplicere et grundbeløb med en koefficient, der skal afspejle betydningen af en dommers hverv, forekommer artikel 4, stk. 1, i lov om aflønning af retsembedsmænd at opfylde de betingelser, hvortil der henvises i den foregående præmis, hvilket det ikke desto mindre tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
25
I de sager, der gav anledning til dom af 25. februar 2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė (C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109, præmis 10 og 25), rejste Domstolen i øvrigt ikke tvivl om sådanne metoder til beregning af polske og litauiske dommeres vederlag. Under alle omstændigheder er der intet i anmodningen om præjudiciel afgørelse, der gør det muligt at forstå, hvorfor metoden til beregning af de kroatiske dommeres vederlag som fastsat i lov om aflønning af retsembedsmænd ikke skulle være objektiv.
26
For det tredje skal dommerne oppebære et vederlag på et niveau, der svarer til betydningen af deres hverv, hvilket kræver, at der tages hensyn til den pågældende medlemsstats socioøkonomiske kontekst, dvs. dens økonomiske, sociale og finansielle situation. Ud fra dette perspektiv er det hensigtsmæssigt at sammenligne dommernes gennemsnitsløn med gennemsnitslønnen i den pågældende stat. Hertil kommer, at selv om der bør tages hensyn til lønninger for andre juridiske erhverv, kan det ikke heraf udledes, at dommeres løn ikke kan være lavere end gennemsnitslønnen for andre jurister, navnlig dem, der udøver et liberalt erhverv, såsom advokater, eftersom disse klart befinder sig i en anden situation end dommerne. Der skal i øvrigt tages hensyn til de forskellige tillæg og godtgørelser, som dommerne modtager ud over deres almindelige grundløn (dom af 25.2.2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė, C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109, præmis 58 og 61-64, og af 5.6.2025, Curtea de Apel Bucureşti (Ophævelse af dommeres fratrædelsesgodtgørelse ved pensionering), C-762/23, EU:C:2025:400, præmis 35 og 36).
27
Selv om det inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i artikel 267 TEUF, ikke tilkommer Domstolen at anvende de EU-retlige regler på et bestemt tilfælde, kan Domstolen med henblik på at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar på grundlag af det i hovedsagerne oplyste samt de for Domstolen indgivne skriftlige indlæg vejlede denne ret på en sådan måde, at den kan træffe afgørelse (jf. i denne retning dom af 20.6.1991, Newton, C-356/89, EU:C:1991:265, præmis 10, og af 25.2.2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku et Adoreikė, C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109, præmis 77).
28
I det foreliggende tilfælde skal det navnlig bemærkes, at førsteinstansdommeres bruttogrundløn svarer til 1,77 gange bruttolønnen for en arbejdstager, der er ansat ved en juridisk person, hvorom det i øvrigt ikke er specificeret, om den svarer til den gennemsnitlige bruttoløn i denne medlemsstat, og at dette forhold stadig udgør en betydelig forskel.
29
Endvidere synes den forelæggende ret ikke at have taget hensyn til de godtgørelser, som kroatiske førsteinstansdommere har ret til, navnlig det anciennitetstillæg, som fører til en forhøjelse af dommeres løn på fra 0,5% til 20% for hvert tjenesteår, de har tilbagelagt efter seks års tjeneste, og som kan medføre en betydelig stigning i deres vederlag.
30
Desuden kan den forelæggende ret med henblik på at efterprøve, i hvilket omfang dommeres vederlag svarer til betydningen af deres hverv, tage de oplysninger i betragtning, som findes i meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Den Europæiske Centralbank, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget med overskriften »EU’s resultattavle for retlige anliggender 2025« (COM(2025) 375 final) af 1. juli 2025 (jf. analogt dom af 5.6.2025, Curtea de Apel Bucureşti (Ophævelse af dommeres fratrædelsesgodtgørelse ved pensionering) (C-762/23, EU:C:2025:400, præmis 43). Det fremgår af figur 35 i meddelelsen, at forholdet mellem kroatiske førsteinstansdommeres bruttovederlag i begyndelsen af karrieren og den gennemsnitlige bruttoløn i denne medlemsstat, som er på 1,77, er sammenligneligt med det forhold, som kan konstateres i andre medlemsstater såsom Kongeriget Belgien, Den Italienske Republik, Republikken Litauen, Ungarn, Republikken Østrig, Republikken Polen, Republikken Finland og Kongeriget Sverige. Forskellen er endog større end i Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Slovenien.
31
Desuden kan den omstændighed, at en medlemsstats lovgiver af budgetmæssige grunde ikke har opjusteret de nationale dommeres vederlag, således at forskellen er mindsket, ikke nødvendigvis anses for en forringelse af beskyttelsen af retsstatsprincippet i denne medlemsstat. Kun særlige omstændigheder, der taler til støtte for, at lovgiver har ønsket at tilsidesætte princippet om dommeres uafhængighed, navnlig vedtagelse af nationale bestemmelser om organiseringen af den dømmende magt, som udgør en forringelse af garantierne for dommeres uafhængighed, kan vise, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og chartrets artikel 47 (jf. i denne retning dom af 20.4.2021, Repubblika, C-896/19, EU:C:2021:311, præmis 64 og 65).
32
Hvad endelig angår argumentet om, at en advokat for udarbejdelsen af en stævning inden for rammerne af en administrativ tvist og sin tilstedeværelse i retsmødet i Kroatien ganske vist modtager et salær på 2500 EUR inklusive moms, således som det fremgår af evalueringsrapporten for de europæiske retssystemer, der blev udarbejdet i 2020 af Den Europæiske Kommission for et Effektivt Retsvæsen (CEPEJ) (s. 67), »bør retspolitikkerne« for at sikre dommernes uafhængighed og mere generelt retsvæsenets kvalitet i en retsstat »også tage hensyn til lønningerne i andre juridiske erhverv for at gøre erhvervet som dommer mere attraktivt for højtkvalificerede aktører inden for retsvæsenet«. Ikke desto mindre er princippet om dommeres uafhængighed ikke til hinder for, at dommeres vederlag fastsættes til et niveau, der er lavere end gennemsnitsvederlaget for andre jurister, når disse klart befinder sig i en anden situation end dommerne, således som det fremhæves i denne kendelses præmis 26.
33
Med forbehold for den efterprøvelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage, fremgår det således ikke, at artikel 4, stk. 1, i lov om aflønning af retsembedsmænd tilsidesætter de krav, som følger af princippet om dommeres uafhængighed, således som det følger af artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU (jf. analogt dom af 25.2.2025, Sąd Rejonowy w Białymstoku og Adoreikė, C-146/23 og C-374/23, EU:C:2025:109, præmis 83).
34
Henset til ovenstående betragtninger skal det første og det tredje til det femte spørgsmål besvares med, at artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU, skal fortolkes således, at princippet om dommeres uafhængighed ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter dommeres vederlag fastsættes af den lovgivende og den udøvende magt i denne stat ved at multiplicere grundbeløbet for dommeres og andre retsembedsmænds vederlag med en koefficient, der svarer til den kategori, som den pågældende dommer tilhører, forudsat at denne fastsættelse ikke er udtryk for udøvelsen af en vilkårlig beføjelse, men er baseret på regler, der er objektive, forudsigelige, stabile og gennemsigtige, og som sikrer dommerne et vederlagsniveau, der er i overensstemmelse med betydningen af det hverv, de udøver, under hensyn til den pågældende medlemsstats økonomiske, sociale og finansielle situation og gennemsnitslønnen i denne medlemsstat.
Det andet spørgsmål
35
Ved det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, hvordan den kan genindføre dommeres ret til et vederlag, som er i overensstemmelse med betydningen af deres hverv, for det tilfælde, at artikel 4 i lov om aflønning af retsembedsmænd tilsidesætter princippet om dommeres uafhængighed, således som det følger af artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU.
36
Henset til besvarelsen af det første og det tredje til det femte spørgsmål og i mangel af oplysninger, som godtgør, at lovens artikel 4 tilsidesætter det nævnte princip om dommeres uafhængighed, er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Sagsomkostninger
37
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Syvende Afdeling) for ret:
Artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, sammenholdt med artikel 2 TEU,
skal fortolkes således, at
princippet om dommeres uafhængighed ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter dommeres vederlag fastsættes af den lovgivende og den udøvende magt i denne stat ved at multiplicere grundbeløbet for dommeres og andre retsembedsmænds vederlag med en koefficient, der svarer til den kategori, som den pågældende dommer tilhører, forudsat at denne fastsættelse ikke er udtryk for udøvelsen af en vilkårlig beføjelse, men er baseret på regler, der er objektive, forudsigelige, stabile og gennemsigtige, og som sikrer dommerne et vederlagsniveau, der er i overensstemmelse med betydningen af det hverv, de udøver, under hensyn til den pågældende medlemsstats økonomiske, sociale og finansielle situation og gennemsnitslønnen i denne medlemsstat.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: kroatisk.