62018TJ0138_RES
Mål T‑138/18
Fernando De Esteban Alonso
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (femte avdelningen) av den 11 juni 2019
”Personalmål – Tidigare tjänstemän – Utredning som genomförs av Olaf – Eurostat-ärendet – Översändande till nationella rättsliga myndigheter av information om gärningar som kan föranleda lagföring – Information lämnas inte i förväg till tjänstemän som potentiellt kan beröras – Skada som påstås ha uppkommit med anledning av Olafs och kommissionens agerande vid handläggningen – Ideell, fysisk och ekonomisk skada – Orsakssamband”
Tjänstemän – Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar – Villkor – Rättsstridighet – Skada – Orsakssamband – Bevisbörda
(Artikel 340 andra stycket FEUF)
(se punkt 45)
Talan väckt av tjänstemän – Skadeståndstalan – Ursprung – Anställningsförhållande – Rättslig grund
(Artiklarna 268, 270 och 340 FEUF; tjänsteföreskrifterna, artiklarna 90 och 91)
(se punkt 46)
Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) – Utredningar – Interna utredningar – Begrepp – OLAF sänder över uppgifter om tjänstemän till nationella rättsliga myndigheter – Omfattas
(Kommissionens beslut 1999/396, artikel 4 första stycket)
(se punkt 55)
Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) – Utredningar – Interna utredningar – Skyldighet att underrätta vederbörande om att han eller hon kan bli personligen involverad – Räckvidd – Åsidosättande – Följder
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 41.2 a; Europaparlamentets och rådets förordning nr 1073/1999, artikel 10; kommissionens beslut 1999/396, artikel 4 första stycket)
(se punkterna 56–63)
Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) – Utredningar – Interna utredningar – Skyldighet att underrätta vederbörande om att han eller hon kan bli personligen involverad – Möjlighet till undantag – Villkor
(Kommissionens beslut 1999/396, artikel 4 andra stycket)
(se punkterna 78–80)
Talan väckt av tjänstemän – Föregående administrativt klagomål – Överensstämmelse mellan klagomålet och talan – Objektiv identitet – Grunder och argument som inte återfinns i klagomålet men som hänger nära samman därmed – Upptagande till prövning
(Tjänsteföreskrifterna, artiklarna 90 och 91)
(se punkterna 90–92 och 94)
Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) – Utredningar – Interna utredningar – Möjlighet för kommissionen att såsom målsägande träda in i målet och därvid framställa klagomål vid nationell domstol angående gärningar som avses i utredningen innan utredningen avslutats – Föreligger inte
(Tjänsteföreskrifterna, bilaga IX, artikel 25; Europaparlamentets och rådets förordning nr 1073/1999, artikel 9.2 och 9.4)
(se punkterna 98–109)
Kommissionen – Behörighet – Rätt till domstolsprövning – Överklagande till andra och sista instans mot ett beslut meddelat av nationell domstol gentemot en unionstjänsteman – Åsidosättande av rätten till god förvaltning och av omsorgsplikten – Föreligger inte förutom vid synnerliga omständigheter
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47)
(se punkterna 111–115)
Tjänstemän – Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar – Ideell skada – Orsakssamband – Bevisbörda
(Artikel 340 andra stycket FEUF)
(se punkt 122)
Tjänstemän – Institutionernas utomobligatoriska skadeståndsansvar – Skada – Skada som inte går att gottgöra – Rättegångskostnader som uppstått vid ett nationellt domstolsförfarande – Villkor
(Artikel 340 andra stycket FEUF)
(se punkterna 126 och 127)
Resumé
I domen i målet De Esteban Alonso/kommissionen (T‑138/18), meddelad den 11 juni 2019, förpliktade tribunalen Europeiska kommissionen att betala ersättning till en före detta tjänsteman för den ideella skada som han lidit på grund av olagligt beteende av kommissionen och Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) i samband med överföring av uppgifter till nationella domstolar och i samband med ett brottmål mot tjänstemannen.
Sedan år 1996 hade Eurostat ombesörjt spridning till allmänheten av insamlade statistiska uppgifter med hjälp av Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer, som hade organiserat ett nätverk av försäljningsställen (datashops) i enlighet med ett trepartsavtal. År 1999 konstaterades vid en internrevision att oegentligheter hade förekommit i samband med finansiell hantering av dessa kontrakt. Efter flera utredningar som genomförts genom Olafs försorg i detta avseende, översände Olaf till de franska rättsliga myndigheterna information i form av en promemoria avseende en intern utredning enligt beslut 1999/396. (
1
) Kommissionen framställde därefter klagomål mot X hos Republiken Frankrikes åklagare vid Tribunal de grande instance de Paris. Kommissionen inträdde som målsägande i målet.
År 2008 kallades sökanden, en tidigare direktör vid Eurostat, på åklagarens begäran att höras som vittne av fransk polis. Sökanden kvarhölls och det beslutades att en förundersökning skulle inledas mot honom avseende förskingring av medel som tillkom gemenskapens budget. År 2013 meddelade förundersökningsdomaren vid Tribunal de grande instance de Paris ett beslut att inte väcka åtal gentemot samtliga personer inblandade i ”Eurostat”-ärendet, däribland sökanden. Kommissionen – i egenskap av målsägande – överklagade men överklagandet avslogs både av Cour d’appel de Paris och av Cour de cassation i Frankrike. År 2018 väckte sökanden talan vid tribunalen om ersättning för den skada som han åsamkats med anledning av Olafs och kommissionens agerande. I målet hade tribunalen att uttala sig om huruvida Olaf hade åsidosatt sökandens rätt till försvar och beslut 1999/396, då sökanden inte hade beretts tillfälle att yttra sig innan Olaf översände upplysningar till de franska myndigheterna. Vidare hade tribunalen att ta ställning till huruvida kommissionen hade åsidosatt förordning nr 1073/1999, (
2
) rätten till god förvaltning och omsorgsplikten genom att såsom målsägande träda in i målet vid de franska domstolarna innan Olaf hade avslutat sin utredning och därmed medverka till tidsutdräkt i och med att de rättsliga åtgärderna fullföljdes ända upp i sista instans.
Vad gäller det agerande som lagts Olaf till last, slog tribunalen fast följande. Artikel 4 i beslut 1999/396 ska tolkas i enlighet med artikel 41.2 a i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, så att den för det första föreskriver en allmän skyldighet att informera den som berörs om vederbörande kan vara ”personligen involverad”. Denna skyldighet föreligger under hela utredningen, såvida utlämnandet av informationen inte riskerar att skada utredningen. Informationsskyldigheten blir för det andra ännu mer omfattande när det rör sig om slutsatser om en namngiven tjänsteman. Sökanden borde – med anledning av sökandens ställning då omständigheterna ägde rum bland de personer som namngetts i informationen från Olaf till de franska myndigheterna – ha likställts med dem som namngavs personligen i den mening som avses i artikel 4 första stycket i beslut 1999/396. Att sökanden genom sina arbetsuppgifter och sin roll vid Eurostat var involverad har för övrigt bekräftats genom beslutet att inte väcka åtal från förundersökningsdomaren vid Tribunal de grande instance de Paris. Eftersom det inte fanns något skäl som kunde motivera att Olaf inte underrättade sökanden om att informationen hade överlämnats, fann tribunalen att Olaf hade åsidosatt sin skyldighet enligt första meningen i första stycket i artikel 4.
Vad gäller det agerande som lagts kommissionen till last, slog tribunalen fast att kommissionen åsidosatte förordning nr 1073/1999, närmare bestämt artikel 9.4 i förordningen, genom att träda in som civilrättslig part och genom att ge in ansökan vid de franska domstolarna innan Olaf lagt fram sin slutrapport, utan att förfoga över tillräcklig och entydig bevisning till fördel för sökanden. Det finns visserligen ingen uttrycklig regel som hindrar ett sådant agerande, men syftet med reglerna om disciplinära förfaranden – det vill säga att skydda den berörda tjänstemannen genom att säkerställa att institutionen i fråga, innan den inledde det disciplinära förfarandet, förfogade över exakta och relevanta uppgifter till sökandens fördel – kan tillämpas analogt på nationella domstolsförfaranden, vilket är förenligt med syftet med förordning nr 1073/1999.
Tribunalen godtog för övrigt inte invändningen om att kommissionen åsidosatt rätten till god förvaltning och omsorgsplikten genom att överklaga ända till högsta instans; dessa principer kan inte i något fall ålägga kommissionen någon skyldighet att inte tillvarata institutionens ekonomiska intressen och följaktligen inte överklaga avgöranden som fattas av franska domstolar. Då några exceptionella omständigheter inte var för handen, hade kommissionen inte gjorde sig skyldig till fel i tjänsten genom att överklaga till sista instans.
Vad gäller den skada som sökanden påstått sig ha åsamkats konstaterade tribunalen att sökanden lidit ideell skada direkt genom kommissionens och Olafs agerande vilket skadat hans heder och yrkesmässiga anseende på grund av att kommissionen låtit påskina att han var skyldig i sin tjänsteutövning och fick hans närstående och kollegor att tro att han var involverad i bedrägerier. Denna skada fick även honom att känna sig orättvist behandlad, maktlös och frustrerad då han inte – i samband med att Olaf skickade information till de franska myndigheterna – beretts tillfälle att yttra sig eller getts möjlighet att försvara sig med avseende på de gärningar som föranlett att han lagförts. Tribunalen beslutade följaktligen att 62000 euro i överensstämmelse med rätt och billighet (ex æquo et bono) är en skälig ersättning för denna skada.
(
1
)	Kommissionens beslut 1999/396/EG, EKSG, Euratom av den 2 juni 1999 om villkor och närmare bestämmelser för interna utredningar för att bekämpa bedrägerier, korruption och all annan olaglig verksamhet som kan skada gemenskapernas intressen (EGT L 149, 1999, s. 57).
(
2
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1073/1999 av den 25 maj 1999 om utredningar som utförs av Olaf (EGT L 136, 1999, s. 1).