62023CO0025
DOMSTOLENS BESLUT (nionde avdelningen)
den 5 oktober 2023 (
*1
)
”Begäran om förhandsavgörande – Artikel 53.2, artikel 94 b och 94 c samt artikel 99 i domstolens rättegångsregler – Konsumentskydd – Oskäliga villkor i konsumentavtal – Växlar – Krav på redogörelse för det rättsliga sammanhanget i det nationella målet – Krav på angivande av skälen till varför ett svar från domstolen är nödvändigt – Uppenbart att begäran om förhandsavgörande delvis ska avvisas – Den verkställande domstolen saknar behörighet att ex officio eller på begäran av konsumenten pröva förekomsten av oskäliga villkor i det avtal som konsumenten ingått med en näringsidkare och som ligger till grund för utställandet av de växlar vars ställning som exekutionstitel bestrids”
I mål C‑25/23,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF, framställd av Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili (underrätt i tvistemål, Malta) genom beslut av den 14 december 2022, som inkom till domstolen den 16 januari 2023, i målet
AL
mot
Princess Holdings Ltd,
meddelar
DOMSTOLEN (nionde avdelningen),
sammansatt av avdelningsordföranden L.S. Rossi samt domarna S. Rodin (referent) och O. Spineanu-Matei,
generaladvokat: J. Kokott,
justitiesekreterare: A. Calot Escobar,
med hänsyn till att domstolen, efter att ha hört generaladvokaten, har beslutat att i enlighet med artiklarna 53.2 och 99 i domstolens rättegångsregler avgöra målet genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat,
följande
Beslut
1
Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 6.1 och 7.1 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 1993, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 169), artiklarna 5 och 10 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/48/EG av den 23 april 2008 om konsumentkreditavtal och om upphävande av rådets direktiv 87/102/EEG (EUT L, 133, 2008, s. 66) samt artiklarna 6–8 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/771 av den 20 maj 2019 om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv 2009/22/EG samt om upphävande av direktiv 1999/44/EG (EUT L 136, 2019, s. 28).
2
Begäran har framställts i ett mål mellan AL och Princess Holdings Ltd, angående en talan som väckts av AL i syfte att undvika att växlar som förfaller till betalning blir verkställbara.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Direktiv 93/13
3
I artikel 6.1 i direktiv 93/13 föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall föreskriva att oskäliga villkor som används i avtal som en näringsidkare sluter med en konsument inte är, på sätt som närmare stadgas i deras nationella rätt, bindande för konsumenten och att avtalet skall förbli bindande för parterna på samma grunder, om det kan bestå utan de oskäliga villkoren.”
4
I artikel 7.1 i direktivet föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall se till att det i konsumenternas och konkurrenternas intresse finns lämpliga och effektiva medel för att hindra fortsatt användning av oskäliga villkor i avtal som näringsidkare sluter med konsumenter.”
Direktiv 2008/48
5
Artikel 5 i direktiv 2008/48 avser ”[f]örhandsinformation”.
6
Artikel 10 i direktivet rör ”[i]nformation som ska ges i kreditavtal”.
Direktiv 2019/771
7
I artikel 6 i direktiv 2019/771 behandlas ”[s]ubjektiva krav på avtalsenlighet” hos de varor som är föremål för köpeavtal.
8
Artikel 7 i direktivet rör de ”[o]bjektiva krav på avtalsenlighet” som dessa varor ska uppfylla.
9
Artikel 8 i direktivet avser ”[f]elaktig installation av dessa varor”.
10
I artikel 24.2 i direktivet föreskrivs att bestämmelserna i detta direktiv inte är tillämpliga på avtal som ingåtts före den 1 januari 2022.
Domstolens rättegångsregler
11
I artikel 94 b och 94 c i domstolens rättegångsregler föreskrivs följande:
”Förutom de frågor som hänskjuts till domstolen för förhandsavgörande ska begäran om förhandsavgörande innehålla följande:
…
b)
Lydelsen av de nationella bestämmelser som kan vara tillämpliga och, i förekommande fall, relevant nationell rättspraxis.
c)
En redogörelse för de skäl som fått den hänskjutande domstolen att undra över tolkningen eller giltigheten av de aktuella unionsrättsliga bestämmelserna, och för det samband som den hänskjutande domstolen har funnit föreligga mellan de unionsrättsliga bestämmelserna och den nationella lagstiftning som är tillämplig i det nationella målet.”
Maltesisk rätt
Lagen om organisation och civilprocess
12
I artikel 253 e, i Kodiċi ta’ Organizzazzjoni u Proċedura Ċivili (lagen om organisation och civilprocess), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad lagen om organisation och civilprocess), föreskrivs att en växel utställd med stöd av Kodiügyi tal- Kummerċ (handelslagen), i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad handelslagen), som förfallit till betalning, blir en exekutionstitel när den berörda fordringsägaren inger en domstolsskrivelse genom vilken växeln blir verkställbar såvida gäldenären inte framställer en invändning inom 20 dagar från mottagandet av denna skrivelse. En sådan invändning kan grundas på att underskriften på växeln inte är gäldenärens underskrift eller på andra ”allvarliga och giltiga skäl”. Om den behöriga domstolen bifaller invändningen ska innehavaren av växeln inkomma med en separat ansökan i enlighet med handelslagen.
Handelslagen
13
I artikel 198 i handelslagen anges att invändningar som framställs mot innehavaren av en växel inte innebär att betalningen av växeln kan skjutas upp, med mindre än att dessa invändningar ”snabbt och enkelt” kan prövas. Om invändningarna kräver att en ”längre utredning” genomförs ska detta ske inom ramen för ett separat förfarande och i avvaktan på resultatet av denna utredning får verkställigheten av betalningsföreläggandet, som i förekommande fall kan förenas med ställande av säkerhet, inte avbrytas.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
14
I oktober 2019 ingick AL ett hyrköpsavtal med No Deposit Cars Malta Ltd Avtalet avsåg en begagnad bil. I avtalet fastställdes ett pris på 12000 euro, vilket skulle betalas genom 60 månatliga avbetalningar på 200 euro under en femårsperiod. För detta ändamål undertecknade AL 60 växlar på 200 euro vardera.
15
Dessa växlar övertogs av bolaget Princess Holdings, som ägs av den aktieägare som innehar samtliga aktier i No Deposit Cars Malta. Den 1 juni 2021 ingav Princess Holdings en domstolsskrivelse till Qorti tal-Maügyistrati (Malta) fil-qasam Custivili (underrätt i tvistemål, Malta), i syfte att utverka betalning av åtta av dessa växlar genom ett förordnande om verkställighet.
16
Den 28 juni 2021 väckte AL talan för att invända mot verkställigheten av dessa åtta växlar. AL gjorde därvid bland annat gällande att No Deposit Cars Malta hade behållit dessa växlar trots att han hade återlämnat bilen till No Deposit Cars Malta.
17
Mot denna bakgrund beslutade Qorti tal-Maügyistrati (Malta) fil-qasam Custivili (underrätt i tvistemål) att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till EU-domstolen:
”1.
Strider det mot bestämmelserna i direktiv [93/13], särskilt artiklarna 6.1 och 7.1 i detta, att den [nationella] domstolen i samband med ett förfarande som syftar till att göra en växel verkställbar … hindras från att pröva det avtal som föregick utställandet av växeln?
2.
Strider det mot bestämmelserna i direktiv [2008/48], särskilt artiklarna 5 och 10 i detta, att den [nationella] domstolen, i samband med ett förfarande som syftar till att göra en växel verkställbar … hindras från att pröva det avtal som föregick utställandet av växeln?
3.
Strider det mot bestämmelserna i direktiv [2019/771], särskilt mot konsumentens rätt att av säljaren erhålla varor som uppfyller kraven i artiklarna 6–8 i det direktivet och konsumentens rätt att rikta regressanspråk om de kraven inte är uppfyllda, att den [nationella] domstolen, i samband med ett förfarande som syftar till att göra en växel verkställbar … hindras från att analysera de underliggande förpliktelser som föregick utställandet av växeln?”
Huruvida tolkningsfrågorna kan tas upp till prövning
18
Enligt artikel 53.2 i rättegångsreglerna får domstolen, om det är uppenbart att en begäran om förhandsavgörande inte kan tas upp till prövning, efter att ha hört generaladvokaten, när som helst avgöra målet genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat, utan vidare handläggning.
19
Denna bestämmelse ska tillämpas i förevarande mål vad gäller den andra och den tredje frågan.
20
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra och den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artiklarna 5 och 10 i direktiv 2008/48 samt artiklarna 6–8 i direktiv 2019/771 ska tolkas på så sätt att de utgör hinder för en bestämmelse i nationell rätt, och de nationella domstolarnas tolkning av denna bestämmelse, som innebär att den nationella domstolen, i samband med ett förfarande för verkställighet av en växel, vars ställning som exekutionstitel bestrids, inte är behörig att pröva huruvida villkoren i det avtal som ledde till utställandet av denna växel är oskäliga.
21
Det framgår av EU-domstolens fasta praxis att det förfarande som har införts genom artikel 267 FEUF utgör ett medel för samarbete mellan EU-domstolen och de nationella domstolarna, genom vilket EU-domstolen tillhandahåller de nationella domstolarna de uppgifter om unionsrättens tolkning som de behöver för att kunna avgöra de mål som de ska pröva (dom av den 26 mars 2020, Miasto Łowicz och Prokurator Generalny, C‑558/18 och C‑563/18, EU:C:2020:234, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
22
Eftersom beslutet om hänskjutande utgör grund för förfarandet vid EU-domstolen, måste den nationella domstolen, i själva beslutet om hänskjutande, klargöra den faktiska och rättsliga bakgrunden till det nationella målet och förklara varför den begär tolkning av just de angivna unionsbestämmelserna samt redogöra för det samband som den har funnit föreligga mellan dessa bestämmelser och den i det målet tillämpliga nationella lagstiftningen (se, för ett liknande resonemang, bland annat, dom av den 4 juni 2020, C.F. (Skattekontroll), C‑430/19, EU:C:2020:429, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
23
Det ska även understrykas att uppgifterna i begäran om förhandsavgörande ska göra det möjligt dels för EU-domstolen att lämna användbara svar på de frågor som ställts av den nationella domstolen, dels göra det möjligt för medlemsstaternas regeringar och andra berörda att utöva sin rätt enligt artikel 23 i stadgan för Europeiska unionens domstol att avge yttranden. Det ankommer på domstolen att se till att denna möjlighet finns, eftersom det enligt denna bestämmelse endast är beslutet om hänskjutande som delges de berörda (se för ett liknande resonemang, dom av den 2 september 2021, Irish Ferries, C‑570/19, EU:C:2021:664, punkt 134 och där angiven rättspraxis).
24
Dessa kumulativa krav beträffande innehållet i en begäran om förhandsavgörande anges uttryckligen i artikel 94 i rättegångsreglerna, vilka den nationella domstolen förväntas ha kännedom om och måste iaktta ytterst noggrant inom ramen för det samarbete som har inrättats genom artikel 267 FEUF (beslut av den 3 juli 2014, Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, punkt 21, och dom av den 9 september 2021, Toplofikatsia Sofia m.fl., C‑208/20 och C‑256/20, EU:C:2021:719, punkt 20 och där angiven rättspraxis). Det erinras dessutom om dessa krav i punkterna 13, 15 och 16 i Europeiska unionens domstols rekommendationer till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande (EUT C 380, 2019, s. 1).
25
I förevarande fall är det uppenbart att beslutet om hänskjutande inte uppfyller kraven i artikel 94 b och 94 c i rättegångsreglerna vad gäller den andra och den tredje frågan.
26
För det första innehåller beslutet om hänskjutande inte en tillräckligt precis beskrivning av de nationella bestämmelser som är tillämpliga i det mål som anhängiggjorts vid den nationella domstolen. Även om artiklarna 166 A och 166 B i lagen om organisation och civilprocess förefaller vara avgörande för förståelsen av det nationella målet, har den hänskjutande domstolen inte redogjort för dem i begäran om förhandsavgörande och har inte förklarat sambandet mellan dessa artiklar och direktiven 2008/48 och 2019/771. Den hänskjutande domstolen gör det följaktligen inte möjligt för EU-domstolen att lämna ett användbart svar på dessa frågor.
27
För det andra framgår det inte av beslutet om hänskjutande vilket samband som befunnits föreligga mellan de unionsrättsliga bestämmelser vars tolkning har begärts inom ramen för dessa frågor och den nationella lagstiftning som är tillämplig i det aktuella målet. Det framgår nämligen inte på något sätt av begäran om förhandsavgörande på vilket sätt en tolkning av artiklarna 5 och 10 i direktiv 2008/48 samt artiklarna 6–8 i direktiv 2019/771 är nödvändig för att avgöra det nationella målet. Den hänskjutande domstolen har inte heller förklarat vilket samband som den anser föreligger mellan dessa unionsrättsliga bestämmelser och de nationella bestämmelser som är aktuella i det nationella målet. Domstolen kan följaktligen inte bedöma i vilken utsträckning ett svar på dessa frågor är nödvändigt för att den hänskjutande domstolen ska kunna avgöra målet.
28
Vad slutligen gäller den tredje frågan konstaterar domstolen att det framgår av artikel 24.2 i direktiv 2019/771 att detta direktiv endast ska tillämpas på avtal som ingåtts från och med den 1 januari 2022. Eftersom det avtal som är aktuellt i det nationella målet ingicks före detta datum, är direktivet inte tillämpligt i förevarande fall.
29
Mot bakgrund av det ovan anförda är det uppenbart att begäran om förhandsavgörande, enligt artikel 53.2 i rättegångsreglerna, inte kan tas upp till sakprövning i den del den avser den andra och den tredje frågan.
Den första frågan
30
Av artikel 99 i domstolens rättegångsregler följer att om svaret på en fråga i en begäran om förhandsavgörande klart kan utläsas av rättspraxis, får domstolen på förslag av referenten och efter att ha hört generaladvokaten när som helst avgöra målet genom ett motiverat beslut.
31
Domstolen finner att denna bestämmelse ska tillämpas i förevarande mål vad gäller den första frågan.
32
Den hänskjutande domstolen har ställt denna fråga för att få klarhet i huruvida artiklarna 6.1 och 7.1 i direktiv 93/13 utgör hinder för en bestämmelse i nationell rätt, såsom den tolkats av de nationella domstolarna, enligt vilken den domstol som i ett förfarande om verkställighet av växlar har att pröva en invändning mot verkställigheten saknar behörighet att ex officio, eller på begäran av konsumenten, pröva förekomsten av oskäliga villkor i det avtal som konsumenten ingått med en näringsidkare och som ligger till grund för utställandet av de växlar vars ställning som exekutionstitel bestrids, trots att en sådan prövning inte har gjorts och trots att den verkställande domstolen inte kan besluta om uppskov med verkställigheten till dess att förfarandet rörande huvudsaken avslutats.
33
Domstolen har således, vid flera tillfällen och med beaktande av kraven i artiklarna 6.1 och 7.1 i direktiv 93/13, angett på vilket sätt den nationella domstolen ska säkerställa skyddet av de rättigheter som konsumenterna tillerkänns genom detta direktiv. Förfarandena för bedömning av avtalsvillkor som påstås vara oskäliga har emellertid i princip inte harmoniserats genom unionsrätten. Sådana förfaranden omfattas således av medlemsstaternas interna rättsordningar. Bestämmelserna om dessa förfaranden får emellertid inte vara mindre förmånliga än de som avser liknande situationer som omfattas av nationell rätt (likvärdighetsprincipen) och de får inte medföra att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av unionsrätten (effektivitetsprincipen) (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 maj 2023, BRD Groupe Societé Générale och Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, punkt 28 och dom av den 26 juni 2019, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, punkterna 45 och 46 och där angiven rättspraxis).
34
Domstolen har dessutom preciserat att medlemsstaternas skyldighet att säkerställa att de rättigheter för enskilda som följer av unionsrätten får verkan innebär, bland annat vad gäller de rättigheter som följer av direktiv 93/13, ett krav på ett effektivt domstolsskydd, vilket bekräftas i artikel 7.1 i direktivet och vilket även har stadfästs i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Detta skydd omfattar bland annat fastställandet av processuella regler för att väcka talan avseende sådana rättigheter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 maj 2023, BRD Groupe Societé Générale och Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, punkt 29, och dom av den 10 juni 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19–C‑782/19, EU:C:2021:470, punkt 29 och där angiven rättspraxis).
35
Domstolen erinrar om att ett effektivt skydd av de rättigheter som följer av direktiv 93/13 endast kan säkerställas om det nationella processrättsliga systemet tillåter en domstolsprövning ex officio av huruvida villkoren i det berörda avtalet eventuellt är oskäliga, antingen i samband med förfarandet för utfärdande av betalningsföreläggandet eller i samband med förfarandet för verkställighet av betalningsföreläggandet (dom av den 20 september 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, punkt 45).
36
Om det inte föreskrivs någon domstolsprövning ex officio av om villkoren i det berörda avtalet är oskäliga i samband med verkställigheten av betalningsföreläggandet, ska den nationella lagstiftningen anses undergräva det effektiva skydd som är syftet med direktiv 93/13, om den inte föreskriver att en sådan prövning ska ske i samband med utfärdandet av föreläggandet eller – när en sådan prövning föreskrivs enbart i samband med bestridande av ett utfärdat föreläggande – om det föreligger en icke försumbar risk för att den berörda konsumenten inte inkommer med det nödvändiga bestridandet, antingen för att den frist som gäller för detta är mycket kort, för att konsumenten avskräcks från att försvara sig med tanke på de kostnader som en talan vid domstol innebär i förhållande till beloppet av den bestridda skulden eller för att den nationella lagstiftningen inte föreskriver att konsumenten måste ges all nödvändig information för att denne ska förstå omfattningen av sina rättigheter (dom av den 20 september 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, punkt 46).
37
Vad gäller egna växlar har domstolen slagit fast att artikel 7.1 i direktiv 93/13 ska tolkas på så sätt att den utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken ett betalningsföreläggande får utfärdas på grundval av en formenlig egen växel som utställts som säkerhet för en fordran enligt ett konsumentkreditavtal, när den domstol som prövar en ansökan om betalningsföreläggande saknar befogenhet att undersöka om det föreligger oskäliga villkor i detta avtal, med hänsyn till att reglerna för att utöva rätten att bestrida ett sådant betalningsföreläggande inte garanterar att konsumenternas rättigheter enligt detta direktiv iakttas (dom av den 13 september 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, punk 71).
38
Domstolen har i en senare dom slagit fast att direktiv 93/13 ska tolkas så, att det utgör hinder för en nationell bestämmelse enligt vilken en konsument, som ingått ett låneavtal med ett kreditinstitut och mot vilken denna näringsidkare har inlett ett verkställighetsförfarande, efter en frist på 15 dagar räknat från underrättelsen om de första åtgärderna i detta förfarande inte längre får åberopa förekomsten av oskäliga villkor till stöd för en invändning mot nämnda förfarande, och detta även om konsumenten enligt nationell rätt har möjlighet att utan tidsbegränsning väcka talan vid domstol för att få fastställt att det föreligger oskäliga avtalsvillkor, när utgången av en sådan talan inte har någon inverkan på utgången av verkställighetsförfarandet, vilket kan genomföras mot konsumenten innan talan om fastställelse av förekomsten av oskäliga villkor har avgjorts (dom av den 4 maj 2023, BRD Groupe Societé Générale och Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, punkt 31).
39
Domstolen har även slagit fast att direktivet ska tolkas så, att det utgör hinder för en nationell lagstiftning vilken inte tillåter verkställighetsdomstolen att i ett förfarande för utmätning av intecknad egendom, vare sig ex officio eller på begäran av den berörda konsumenten, göra en oskälighetsbedömning av ett villkor i det avtal som föranlett den skuld för vilken betalning begärs och som ligger till grund för exekutionstiteln, och inte heller tillåter nämnda domstol att förordna om interimistiska åtgärder, som till exempel uppskov med verkställighet, för att säkerställa att det slutliga avgörandet från den domstol som ska bedöma fastställelsetalan, och som är behörig att bedöma huruvida detta villkor är oskäligt, får full verkan (dom av den 17 maj 2022, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, punkt 51 och där angiven rättspraxis).
40
I förevarande fall är det riktigt att gäldenären i fråga har rätt att framställa invändningar mot växelremittenten, men enligt lagen om organisation och civilprocess kan vederbörande endast framställa sådana invändningar på grundval av den omständigheten att underskriften på växeln inte är gäldenärens eller om det föreligger ”allvarliga och giltiga skäl”, i enlighet med den aktuella nationella lagstiftningen. I annat fall är gäldenären skyldig att bestrida växeln i sak inom ramen för ett separat förfarande, i enlighet med handelslagen. Eftersom ett sådant bestridande inte kan leda till uppskov med verkställigheten av samma växel, kan gäldenären dock i princip inte bestrida densamma förrän den har förklarats verkställbar av nationell domstol. Den nu aktuella nationella lagstiftningen tycks inte föreskriva någon möjlighet för den verkställande domstolen att i detta specifika fall förordna om en interimistisk åtgärd, såsom uppskov med verkställighetsförfarandet till dess att förfarandet i huvudsaken har avslutats.
41
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att det enligt lagen om organisation och civilprocess inte är möjligt för den verkställande domstolen som ska pröva en invändning mot verkställighet att kontrollera, vare sig ex officio eller på begäran av den berörda konsumenten, huruvida de avtalsvillkor som ligger till grund för exekutionstiteln är oskäliga. Denna kontroll kan i stället göras inom ramen för en talan vid allmän domstol rörande sakfrågan, och den domstolen kan inte, å sin sida, förordna om uppskov med verkställighetsförfarandet.
42
Domstolen har i detta avseende slagit fast att det är uppenbart otillräckligt, för att säkerställa att konsumentskyddet enligt direktiv 93/13 får fullt genomslag, att den domstol som tagit emot en begäran om verkställighet av ett avtal om hypotekslån som ingåtts mellan en näringsidkare och en konsument inte, enligt den nationella rätten, kan pröva om avtalsvillkoren är oskäliga utan att detta endast kan prövas av den domstol som senare prövar en eventuell talan i sak om ogiltighet av dessa oskäliga villkor väckt av konsumenten (dom av den 26 juni 2019, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, punkt 61).
43
Domstolen har tidigare konstaterat att för det fall verkställighetsförfarandet avslutas innan den domstol som prövar målet om ogiltigförklaring har meddelat ett avgörande med innebörd att det avtalsvillkor som låg till grund för verkställighetsförfarandet är oskäligt och således att verkställighetsförfarandet är ogiltigt, kan domstolsavgörandet enbart ge konsumenten rättsligt skydd i efterhand i form av ersättning för skada, ett skydd som är ofullständigt och otillräckligt och som inte utgör ett lämpligt eller effektivt medel för att hindra fortsatt användning av villkoret, i strid med vad som stadgas i artikel 7.1 i direktiv 93/13 (beslut av den 6 november 2019, BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti och Secapital, C‑75/19, EU:C:2019:950, punkt 32 och där angiven rättspraxis).
44
Mot bakgrund av det ovan anförda ska den första frågan besvaras enligt följande: Artiklarna 6.1 och 7.1 i direktiv 93/13 ska tolkas så, att de utgör hinder för en nationell bestämmelse – såsom den tolkats av de nationella domstolarna – enligt vilken den domstol som i samband med ett förfarande för verkställighet av växlar har att pröva en invändning som ingetts mot verkställigheten, saknar behörighet att såväl ex officio som på begäran av konsumenten pröva förekomsten av oskäliga villkor i det avtal som konsumenten ingått med en näringsidkare och som ligger till grund för utställandet av de växlar vars ställning som exekutionstitel bestrids.
Rättegångskostnader
45
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (nionde avdelningen) följande:
1)
Det är uppenbart att den begäran om förhandsavgörande som framställts av Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili (underrätt i tvistemål, Malta) den 14 december 2022 inte kan prövas i sak såvitt avser den andra och den tredje frågan.
2)
Artiklarna 6.1 och 7.1 i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal
ska tolkas så,
att de utgör hinder för en nationell bestämmelse – såsom den tolkats av de nationella domstolarna – enligt vilken den domstol som i samband med ett förfarande för verkställighet av växlar har att pröva en invändning som ingetts mot verkställigheten, saknar behörighet att såväl ex officio som på begäran av konsumenten pröva förekomsten av oskäliga villkor i det avtal som konsumenten ingått med en näringsidkare och som ligger till grund för utställandet av de växlar vars ställning som exekutionstitel bestrids.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: maltesiska.