PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS
2007 m. vasario 7 d.
Byla T‑175/04
Donal Gordon
prieš
Europos Bendrijų Komisiją
„Pareigūnai – Ieškinys dėl panaikinimo – Tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita – Visiškas ir nuolatinis invalidumas – Suinteresuotumo pareikšti ieškinį išnykimas – Nereikalingumas priimti sprendimą – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Nepriimtinumas“
Dalykas: Ieškinys, kuriuo prašoma, pirma, panaikinti 2003 m. gruodžio 11 d. sprendimą, kuriuo atmestas skundas dėl 2003 m. balandžio
28 d. sprendimo patvirtinti ieškovo tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitą už laikotarpį nuo 2001 m. liepos 31 d. iki 2002 m.
gruodžio 31 d., ir, antra, atlyginti ieškovo patirtą žalą.
Sprendimas: Nebereikia priimti sprendimo dėl reikalavimo panaikinti. Atmesti ieškinį dėl žalos atlyginimo kaip nepriimtiną. Kiekviena
šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Santrauka
1.      Pareigūnai – Ieškinys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 53, 78, 90 ir 91 straipsniai; VIII priedo 14 straipsnis)
2.      Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai
(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnis ir 53 straipsnio pirma pastraipa; Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento
44 straipsnio 1 dalies c punktas)
1.      Kadangi tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita vertinamojo asmens interesams turi poveikio iš esmės tik iki jis galutinai
nutraukia tarnybą, po šio nutraukimo pareigūnas nebeturi intereso pareikšti arba palaikyti ieškinį dėl šios ataskaitos, nebent
įrodo, jog egzistuoja ypatingos aplinkybės, kurios pateisina asmeninį ir tebegaliojantį suinteresuotumą šiuo panaikinimu.
Kalbant apie pareigūną, vykstant teismo procesui išėjusį į pensiją dėl jo karjerą iš esmės galutinai nutraukusios nuolatinės
arba visiškos negalios, reikia nurodyti, jog Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 14 straipsnyje numatyta galimybė sugrįžti
į tarnybą yra nebūtinai atsirasianti aplinkybė, lemianti tik hipotetinį interesą, kurio nepakanka išvadai, jog skundžiamos
ataskaitos panaikinimas galėtų paveikti jo teisinę padėtį. Šiuo atžvilgiu aplinkybė, ar tarnyba nutraukta savo noru, nėra
svarbi vertinant suinteresuotumą pareikšti ieškinį.
Teisė į veiksmingą teisminę gynybą negali ieškovui suteikti teisės į tai, kad Bendrijos teismas išnagrinėtų tokį prašymą dėl
panaikinimo, nes apima tik teisę kreiptis į teismą dėl tų Bendrijos institucijų aktų, kurie, turėdami poveikio ieškovo interesams,
yra jam nenaudingi.
(žr. 28, 32–34 ir 37 punktus)
Nuoroda: 1987 m. sausio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Stroghili prieš Audito rūmus, 204/85, Rink. p. 389, 11 punktas; 2004 m. spalio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Pérez Escolar prieš Komisiją, C‑379/03 P, Rink. p. I‑0000, 41 ir 42 punktai; 1998 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo N prieš Komisiją, T‑97/94, Rink. VT p. I‑A‑621 ir II‑1879, 26 ir 27 punktai; 2003 m. birželio 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Forum 187 prieš Komisiją, T‑276/02, Rink. p. II‑2075, 50 punktas; 2005 m. gegužės 31 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Dionyssopoulou prieš Tarybą, T‑105/03, Rink. VT p. I‑A‑137 ir II‑621, 20 punktas; 2006 m. vasario 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo V prieš Komisiją, T‑200/03 ir T‑313/03, Rink. p. II‑0000, 184 punktas.
2.      Kad ieškinys dėl žalos, kurią tariamai sukėlė Bendrijos institucija, atlyginimo atitiktų Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio
ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimus, jame turi būti nurodyta
informacija, iš kurios būtų galima nustatyti veiksmus, dėl kurių ieškovas kaltina instituciją, priežastys, dėl kurių jis mano,
kad egzistuoja priežastinis šių veiksmų ir jo tariamai patirtos žalos ryšys, ir šios žalos pobūdis bei dydis. Atvirkščiai,
prašymas atlyginti kažkokią žalą nėra pakankamai tikslus ir jį dėl to reikia laikyti nepriimtinu.
Taip yra tuo atveju, kai pareigūnas ieškinyje tik reikalauja atlyginti nuostolius dėl jo karjerai, sveikatai ir gerovei padarytos
žalos, tačiau nenurodo konkrečios sumos ir pakankamai tikslios informacijos, kuria remiantis būtų galima nustatyti jos dydį,
ir neįrodo ar net netvirtina, kad egzistuoja ypatingos aplinkybės, dėl kurių būtų galima atleisti ieškovą nuo pareigos pateikti
šią informaciją.
Prašydamas atlyginti neturtinę žalą, nesvarbu, ar tik simbolinę, ar visus realiai patirtus nuostolius, ieškovas turi tiksliai
nurodyti, kokią neturtinę žalą tariamai sukėlė veiksmai, dėl kurių jis kaltina institucija, ir bent apytiksliai įvertinti
visą šią žalą.
(žr. 42–45 punktus)
Nuoroda: 1971 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Zuckerfabrik Schöppenstedt prieš Tarybą, 5/71, Rink. p. 975, 9 punktas; 1990 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Automec prieš Komisiją, T‑64/89, Rink. p. II‑367, 75–77 punktai; 1990 m. rugsėjo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hanning prieš Parlamentą, T‑37/89, Rink. p. II‑463, 82 punktas; 1994 m. liepos 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Osório prieš Komisiją, T‑505/93, Rink. VT p. I‑A‑179 ir II‑581, 33 ir 35 punktai; 1995 m. vasario 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Moat prieš Komisiją, T‑112/94, Rink. VT p. I‑A‑37 ir II‑135, 32, 37 ir 38 punktai; 1998 m. sausio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Affatato prieš Komisiją, T‑157/96, Rink. VT p. I‑A‑41 ir II‑97, 38 punktas.