62011CC0492_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/52/EB dėl tam tikrų mediacijos civilinėse ir komercinėse bylose aspektų(2) išaiškinimu.
2. Prejudicinių klausimų aplinkybės susijusios su Italijos teisės aktais, priimtais įgyvendinant šią direktyvą(3), pagal kuriuos tam tikrų civilinių ginčų atveju yra privaloma mediacijos procedūra. Pagal Italijos teisės aktus tokiais atvejais bandymas išspręsti ginčą mediacijos būdu yra ieškinio priimtinumo teisme sąlyga. Be to, Italijos teisės aktuose nustatyti mediacijos procedūros padariniai vėlesniam teismo procesui. Pavyzdžiui, iš to, kad šalis atsisako dalyvauti privalomoje mediacijos procedūroje, teisėjui gali kildinti įrodymus nedalyvavusios šalies nenaudai.
3. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar tokia sistema yra suderinama su Sąjungos teisės aktais, pirmiausia su Mediacijos direktyva.
4. Tačiau po to, kai buvo baigta rašytinė proceso dalis Teisingumo Teisme, Italijos Konstitucinis Teismas priėmė sprendimą, kuriame pripažino, kad nemažai DL 28/2010 nuostatų prieštarauja Konstitucijai, įskaitant nuostatą, nustatančią privalomą mediacijos procedūrą. Todėl kyla klausimas, ar prašymas priimti prejudicinį sprendimą neprarado dalyko.
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisės aktai
5. Šios bylos ES teisinį pagrindą sudaro Direktyva 2008/52, kurios taikymo sritis nustatyta 1 straipsnyje. Šiame straipsnyje, be kita ko, nurodyta:
„1. Šios direktyvos tikslas – sudaryti geresnes alternatyvaus ginčų sprendimo galimybes ir propaguoti taikų ginčų sprendimą skatinant naudotis mediacija bei užtikrinant subalansuotą mediacijos ir teismo proceso ryšį.
< … > “
6. Mediacijos direktyvos 3 straipsnyje „Sąvokų apibrėžtys“ nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamos šios sąvokų apibrėžtys:
a) „mediacija – struktūrinis procesas, neatsižvelgiant į tai, kaip jis pavadintas ar nurodytas, kai dvi ar daugiau ginčo šalių savanoriškai stengiasi pačios susitarti dėl jų ginčo sprendimo padedant mediatoriui.
Šis procesas gali būti inicijuotas šalių arba pasiūlytas ar nurodytas pradėti teismo, arba numatytas pagal valstybės narės teisę. Jis apima mediaciją, vykdomą teisėjo, kuris neatsakingas už jokį su tuo ginču susijusį teismo procesą. Ši sąvoka neapima ginčą nagrinėjančio teismo ar teisėjo pastangų išspręsti ginčą dėl to ginčo vykstančio teismo proceso metu; < ... > “
B – Italijos teisės aktai
7. Į Italijos teisės aktus Mediacijos direktyva buvo perkelta DL 28/2010(4), kurio 5 straipsnyje nustatyta, kad tam tikrais atvejais mediacijos procedūra yra ieškinio priimtinumo teisme sąlyga. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„1. Norintys teisme pareikšti ieškinį, susijusį su bendrąja nuosavybe, daiktinėmis teisėmis, pasidalijimu, paveldėjimu, šeimos sutartimis, nuoma, panauda, įmonės nuoma, žalos, atsiradusios dėl transporto priemonių ir laivų eismo, dėl gydytojo atsakomybės, šmeižto spaudoje ar kitoje visuomenės informavimo priemonėje, atlyginimo, draudimo, banko ir finansinėmis sutartimis, turi pirmiausia pasinaudoti mediacijos procedūra pagal šį dekretą < ... > . Naudojimasis mediacijos procesu yra ieškinio priimtinumo teisme sąlyga. < ... > Jei teismas nustato, kad mediacijos procedūra pradėta, tačiau nebaigta, jis kitą posėdį skiria po to, kai baigiasi 6 straipsnyje nustatytas terminas. Jis priima panašų sprendimą ir tuo atveju, kai mediacijos procedūra dar nesinaudojama, kartu nustatydamas šalims penkiolikos dienų terminą pateikti prašymą dėl mediacijos. < ... > “
8. DL 28/2010 6 straipsnyje dėl mediacijos procedūros trukmės nustatyta:
„1. Mediacijos procedūros trukmė negali viršyti keturių mėnesių.
< … > “
9. 8 straipsnyje reglamentuojama procedūros eiga ir jo 5 dalyje nustatyta:
„5. Priimdamas sprendimą teismas iš to, kad šalis be pateisinamos priežasties atsisakė dalyvauti privalomoje mediacijos procedūroje, gali kildinti įrodymus, kaip tai suprantama pagal Civilinio proceso kodekso ( Codice di procedura civile ) 116 straipsnio 2 dalį. Teismas procese dėl ginčo, susijusio su 5 straipsnyje numatytais atvejais, be pateisinamos priežasties nedalyvavusią šalį įpareigoja pervesti į valstybės biudžetą sumą, atitinkančią už teismo procesą mokėtino žyminio mokesčio sumą.“
10. 11 straipsnis susijęs su taikinimu naudojant mediacijos procesą. Jame nustatyta:
„1. Jei pasiekiamas taikus susitarimas, mediatorius parengia protokolą, prie kurio pridedamas taikos sutarties tekstas. Jei toks susitarimas nepasiekiamas, mediatorius gali parengti taikinimo pasiūlymą. Bet kuriuo atveju mediatorius parengia taikinimo pasiūlymą, jei abi šalys kurioje nors procedūros stadijoje to prašo. Prieš pateikdamas pasiūlymą mediatorius informuoja šalis apie galimas 13 straipsnyje numatytas pasekmes.
2. Taikinimo pasiūlymas raštu perduodamas šalims. Apie savo sutikimą su pasiūlymu ar nepritarimą jam šalys mediatoriui praneša raštu per 7 dienas. Negavus atsakymo per nurodytą terminą, laikoma, kad pasiūlymui nepritarta. Pasiūlyme negali būti jokios nuorodos į vykstant procedūrai padarytus pareiškimus ar gautą informaciją, nebent šalys susitarė kitaip.
< … >
4. Jei taikus susitarimas nepasiekiamas, mediatorius parengia protokolą nurodydamas pasiūlymą. Protokolą pasirašo šalys ir mediatorius, patvirtindamas šalių parašų tikrumą ar jų negalėjimą pasirašyti. Šiame protokole mediatorius daro įrašą apie vienos šalies nedalyvavimą mediacijos procedūroje.
5. Protokolas perduodamas įstaigos sekretoriatui, kuris išduoda jo kopijas atitinkamą prašymą pateikusioms šalims.“
11. 13 straipsnyje nustatytos mediacijos procedūros išlaidos:
„1. Jei sprendimas, kuriuo išsprendžiama byla, visiškai atitinka taikinimo pasiūlymą, teismas atmeta bylą laimėjusios šalies, kuri atmetė taikinimo pasiūlymą, prašymą atlyginti išlaidas, patirtas po to, kai buvo pateiktas minėtas pasiūlymas, ir priteisia iš jos atlyginti pralaimėjusios šalies išlaidas, patirtas per šį laiką, taip pat įpareigoja ją sumokėti į valstybės biudžetą papildomą sumą, atitinkančią mokėtiną žyminį mokestį. Taikomi civilinio proceso kodekso 92 ir 96 straipsniai. Šios dalies nuostatos taip pat taikomos išlaidoms mediatoriui ir išlaidoms ekspertui pagal 8 straipsnio 4 dalį.
2. Jei sprendimas, kuriuo išsprendžiama byla, nevisiškai atitinka taikinimo pasiūlymą, teismas gali atmesti bylą laimėjusios šalies prašymą atlyginti išlaidas, susijusias su mediatoriaus atlyginimu ir eksperto išlaidų kompensacija pagal 8 straipsnio 4 dalį, jei tam yra rimtų ir ypatingų priežasčių.“
C – Italijos Konstitucinio Teismo sprendimas
12. 2012 m. spalio 24 d. Italijos Konstitucinis Teismas priėmė Sprendimą Nr. 272/2012, kuriuo pripažino, kad dalis DL 28/2010 nuostatų, pirmiausia 5 straipsnio 1 dalis, 8 straipsnio 5 dalis bei 13 straipsnis (išskyrus šiame straipsnyje esančią nuorodą į Italijos civilinio proceso kodekso 92 ir 96 straipsnius, kuri nagrinėjamos bylos atveju nėra svarbi), prieštarauja Konstitucijai.
III – Faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
13. Pagrindinė byla susijusi su žalos, padarytos neteisėtais veiksmais, atlyginimu. C. Di Donna automobiliui, kuris stovėjo įmonės SIMSA srl (5) teritorijoje, šios įmonės šakiniu krautuvu buvo padaryta žala. SIMSA neginčija padarytos žalos ir savo atsakomybės, tačiau mano, kad žalą turi atlyginti jos draudimo bendrovė, todėl ji C. Di Donna iki šiol nesumokėjo. Neturėdamas galimybės pareikšti tiesioginio ieškinio draudimo bendrovei, C. Di Donna pateikė ieškinį dėl mokėjimo SIMSA. SIMSA paprašė atidėti pirmą posėdį, kad galėtų į bylą įtraukti savo draudimo bendrovę.
14. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal DL 28/2010 5 straipsnio 1 dalį prieš draudimo bendrovei įstojant į bylą tarp jos ir SIMSA turi būti vykdoma meditacijos procedūra. Todėl kyla klausimas, į kokius terminus nustatydamas kitą posėdžio datą turi atsižvelgti teismas, ar tik į 45 dienų terminą, per kurį pagal Italijos civilinio proceso teisę šalis gali įstoti į bylą, ar taip pat į papildomą keturių mėnesių terminą, kuris pagal DL 28/2010 6 straipsnio 1 dalį yra maksimalus meditacijos procedūros terminas.
15. Šalys skundžia, kad dėl to nepagrįstai pailgėja proceso trukmė. SIMSA, kuri abejoja DL 28/2010 suderinamumu su Mediacijos direktyva, prašymu Giudice di Pace di Mercato
S. Severino teismas pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„Ar pagal Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 ir 13 straipsnius, 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos ir 2007 m. gruodžio 12 d. Strasbūre patikslintos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį, 2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2008/52/EB dėl tam tikrų mediacijos civilinėse ir komercinėse bylose aspektų, Sąjungos veiksmingos teisminės gynybos apsaugos bendrąjį teisės principą ir apskritai visą Sąjungos teisę draudžiama vienoje iš Europos Sąjungos valstybių narių priimti tokius teisės aktus, kaip antai Italijos Įstatyminį dekretą Nr. 28/2010 ir Ministro dekretą Nr. 180/2010, iš dalies pakeistą Ministro dekretu Nr. 145/2011, pagal kuriuos:
1) priimdamas sprendimą teismas iš to, kad šalis be pateisinamos priežasties nedalyvavo privalomoje mediacijos procedūroje, gali kildinti įrodymus;
2) teismas atmeta bylą laimėjusios šalies, kuri atmetė taikinimo pasiūlymą, prašymą atlyginti išlaidas, patirtas po to, kai buvo pateiktas minėtas pasiūlymas, ir priteisia iš jos atlyginti pralaimėjusios šalies išlaidas, patirtas per šį laiką, taip pat įpareigoja ją sumokėti į valstybės biudžetą papildomą sumą, atitinkančią jau sumokėtą žyminį mokestį, jei sprendimas, kuriuo išsprendžiama byla, pradėta po atmesto taikinimo pasiūlymo, visiškai jį atitinka;
3) jei yra rimtų ir ypatingų priežasčių, teismas gali atmesti bylą laimėjusios šalies prašymą atlyginti išlaidas, susijusias su mediatoriaus atlyginimu ir eksperto išlaidų kompensacija, net jei teismo sprendimas, kuriuo išsprendžiama byla, nevisiškai atitinka taikinimo pasiūlymą;
4) teismas mediacijos procedūroje be pateisinamos priežasties nedalyvavusią šalį įpareigoja į valstybės biudžetą sumokėti sumą, atitinkančią už teismo procesą mokėtino žyminio mokesčio sumą;
5) mediatorius gali ar netgi turi parengti taikinimo pasiūlymą taip pat tada, kai šalys nepasiekė susitarimo ar net nedalyvavo mediacijos procedūroje;
6) bandymo išspęsti ginčą mediacijos būdu laikotarpis gali trukti iki keturių mėnesių;
7) praėjus keturiems mėnesiams nuo (mediacijos) procedūros pradžios pareikšti ieškinį galima tik mediacijos įstaigos sekretoriatui išdavus mediatoriaus parengtą protokolą dėl nepasiekto susitarimo, kuriame pateikiamas atmestas (taikinimo) pasiūlymas;
8) gali būti vykdoma tiek mediacijos procedūrų, kiek yra naujų prašymų, pateiktų laikantis įstatymų nustatytos tvarkos vykstant per šį laikotarpį pradėtam teismo procesui, ir dėl to atitinkamai pailgėja ginčo sprendimo laikotarpis;
9) privalomos mediacijos procedūros išlaidos bent du kartus viršija teismo proceso, kurio išvengti siekiama šia procedūra, išlaidas, ir skirtumas proporcingai didėja didėjant ginčo sumai (mediacijos procedūros išlaidos gali daugiau nei šešis kartus viršyti teismo proceso išlaidas) arba sudėtingėjant ginčui (jei atsiranda būtinybė skirti ekspertą, padedantį mediatoriui spręsti ginčus, reikalaujančius specialių techninių žinių, kurio išlaidas apmoka procedūros šalys ir kurio parengta techninė išvada ar pateikta informacija negali būti vėliau naudojama teismo procese)?“
IV – Procesas Teisingumo Teisme
16. Po to, kai buvo baigta rašytinė proceso dalis Teisingumo Teisme, Italijos Konstitucinis Teismas priėmė Sprendimą Nr. 272/2012, kuriuo pripažino, kad kai kurios DL 28/2010 nuostatos, pirmiausia nuostata, pagal kurią prieš pareiškiant ieškinį privaloma vykdyti mediacijos procedūrą, prieštarauja Konstitucijai.
17. Atsižvelgdamas į tai, 2012 m. gruodžio 14 d. laišku Teisingumo Teismas paprašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą patikslinti, kokį poveikį Italijos Konstitucinio Teismo sprendimas turi šiam prašymui priimti prejudicinį sprendimą ir nacionaliniame teisme nagrinėjamai bylai. 2013 m. sausio 17 d. laišku prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino savo suinteresuotumą gauti Teisingumo Teismo atsakymą į prejudicinius klausimus. Papildomai jis nenurodė nei Italijos Konstitucinio Teismo sprendimo padarinių, nei priežasčių, kodėl palaiko prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
18. Nagrinėjant bylą Teisingumo Teisme dalyvavo Italijos, Prancūzijos, Austrijos vyriausybės ir Europos Komisija.
V – Teisinis vertinimas
19. Kyla abejonių, ar prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra priimtinas. Komisija pagrįstai nurodo, kad kai kurie prejudiciniai klausimai yra hipotetinio pobūdžio. Būtent neaišku, ar mediacijos procedūros sąlygos, pavyzdžiui, susijusios su išlaidomis, yra svarbios sprendimui būtent šioje pagrindinėje byloje priimti. Teisingu mo Teismo paprašytas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl savo pateiktų klausimų reikalingumo sprendimui byloje priimti vien nurodė, kad jis, priimdamas sprendimą atidėti teismo posėdį, turi nuspręsti, ar apskaičiuojant terminą reikia atsižvelgti ir į mediacijos procedūros trukmę.
20. Ar dėl šios priežasties prašymas priimti prejudicinį sprendimą jau iš pat pradžių yra nepriimtinas arba bent jau iš dalies nepriimtinas, atsakyti nereikia. Juk iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, kad po to, kai buvo priimtas Italijos Konstitucinio Teismo sprendimas, prejudiciniai klausimai bet kuriuo atveju yra hipotetinio pobūdžio.
21. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant pagal ES 267 straipsnį tik nacionalinis teismas, nagrinėjantis bylą ir turintis priimti būsimą sprendimą, atsižvelgdamas į nagrinėjamos bylos ypatumus, turi įvertinti ir prejudicinio sprendimo reikalingumą savo sprendimui priimti, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą(6) . Taigi, jei nacionalinių teismų pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės nuostatos aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą. Jis gali nuspręsti neatsakyti į nacionalinio teismo pateiktus prejudicinius klausimus tik tada, kai pastarojo prašomas Sąjungos teisės akto išaiškinimas arba galiojimo įvertinimas akivaizdžiai neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos faktais ar dalyku, kai problema hipotetinė arba kai Teisingumo Teismas neturi faktinių arba teisinių duomenų, reikalingų tinkamai atsakyti į jam pateiktus klausimus(7) .
22. Tačiau išimties tvarka Teisingumo Teismas privalo ištirti aplinkybes, kuriomis į jį kreipiasi nacionalinis teismas(8) . Juk prejudicinio sprendimo procedūra, būdama teismų bendradarbiavimo priemonė, savo ruožtu įpareigoja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą gerbti Teisingumo Teismo funkciją, būtent – prisidėti prie valstybių narių teisingumo, o ne pateikti nuomonių bendraisiais arba hipotetiniais klausimais(9) .
23. Pakartotinai paklausus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tiesiog nurodė, kad jis ir toliau suinteresuotas gauti Teisingumo Teismo atsakymą į savo prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Tačiau nepatikslino, kodėl po to, kai buvo priimtas Italijos Konstitucinio Teismo sprendimas, pateikti prejudiciniai klausimai vis dar svarbūs sprendimui pagrindinėje byloje priimti. Atvirkščiai, iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, kad pateikti klausimai yra vien hipotetinio pobūdžio. Juk jie arba tiesiogiai susiję su DL 28/2010 nuostatomis, kurios pripažintos prieštaraujančiomis Konstitucijai, arba, panaikinus prievolę prieš pareiškiant ieškinį vykdyti mediacijos procedūrą, nebėra svarbūs sprendimui pagrindinėje byloje priimti. Nėra pagrindo teigti, kad nagrinėjamos teisės normos, nors ir pripažintos prieštaraujančios Konstitucijai, ir toliau gali būti svarbios pagrindinei bylai. Atitinkamai kitas Italijos teismas, kuris buvo pateikęs analogišką prašymą priimti prejudicinį sprendimą, taip pat susijusį su Mediacijos direktyvos išaiškinimu dėl dabar jau Konstitucinio Teismo sprendimu panaikintų Italijos teisės normų, jį atsiėmė(10) .
Dėl pirmojo–ketvirtojo prejudicinių klausimų
24. Pateikdamas pirmąjį–ketvirtąjį prejudicinius klausimus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar konkrečios priemonės, kurias pagal DL 28/2010 gali numatyti teismas, yra suderinamos su Mediacijos direktyva ir (arba) su kitais Sąjungos teisės aktais. Klausimai yra išimtinai susiję su tomis teisės nuostatomis, kurios buvo pripažintos prieštaraujančiomis Konstitucijai. Todėl pirmajame–ketvirtajame klausimuose nurodytų priemonių suderinamumo su Sąjungos teisės aktais klausimas yra vien hipotetinio pobūdžio ir Teisingumo Teismui į juos nebereikia atsakyti.
25. Pateikiant pirmąjį prejudicinį klausimą siekiama sužinoti, ar priimdamas sprendimą nacionalinis teismas gali kildinti įrodymus iš to, kad šalis be pateisinamos priežasties nedalyvavo privalomoje mediacijos procedūroje. Tokia galimybė buvo numatyta DL 28/2010 8 straipsnio 5 dalies pirmame sakinyje, kuris pripažintas prieštaraujančiu Konstitucijai.
26. Antrasis klausimas susijęs su DL 28/2010 13 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią teismas gali bylą laimėjusiai šaliai, atmetusiai mediatoriaus pasiūlymą, priteisti atlyginti bylinėjimosi išlaidas, jei sprendimas, kuriuo išsprendžiama byla, visiškai jį atitinka. Tačiau 13 straipsnio 1 dalis taip pat buvo pripažinta prieštaraujančia Konstitucijai.
27. Pateikiant trečiąjį klausimą siekiama sužinoti, ar Sąjungos teisės aktams neprieštarauja tai, kad nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į rimtas ir ypatingas priežastis, gali atmesti bylą laimėjusios šalies prašymą atlyginti išlaidas, susijusias su mediatoriaus atlyginimu ir eksperto išlaidų kompensacija, nors teismo sprendimas, kuriuo išsprendžiama byla, nevisiškai atitinka mediatoriaus pasiūlymo turinį. Tokia galimybė buvo numatyta DL 28/2010 13 straipsnio 2 dalyje, kuri taip pat pripažinta prieštaraujančia Konstitucijai.
28. Ketvirtasis prejudicinis klausimas taip pat neteko dalyko. Jis susijęs su DL 28/2010 8 straipsnio 5 dalies antrame sakinyje nustatyta tvarka, kuri pripažinta prieštaraujančia Konstitucijai, pagal kurią teismas mediacijos procedūroje be pateisinamos priežasties nedalyvavusią šalį įpareigoja į valstybės biudžetą sumokėti sumą, atitinkančią už teismo procesą mokėtino žyminio mokesčio sumą.
Dėl penktojo–devintojo prejudicinių klausimų
29. Po to, kai buvo priimtas Italijos Konstitucinio Teismo sprendimas, atsakymai į kitus prejudicinius klausimus taip pat nėra svarbūs sprendimui pagrindinėje byloje priimti. Juk pateikiant penktąjį–devintąjį klausimus, kurie susiję su mediacijos procedūros vykdymo ir užbaigimo sąlygomis, jos trukme bei mediacijos procedūros išlaidomis, buvo daroma prielaida, kad mediacijos procedūra yra privaloma. Tačiau nėra pagrindo teigti, kad nagrinėjamu atveju iš tiesų turėtų būti vykdoma mediacijos procedūra.
30. Kadangi DL 28/2010 5 straipsnio 1 dalis buvo pripažinta prieštaraujančia Konstitucijai, bylos šalims mediacijos procedūra nebėra privaloma. Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nagrinėjamu atveju jos taip pat nėra suinteresuotos savanoriškai vykdyti tokią procedūrą. Atvirkščiai, šalys skundžia per ilgą teismo proceso trukmę, kurią nulemia mediacija. Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad mediacijos procedūra būtų vykdoma tik todėl, kad bylos šalims tokia pareiga buvo nustatyta pagal Italijos teisės aktus.
31. Vadinasi, nagrinėjamas Teisingumo Teismui pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą neteko dalyko dėl pasikeitusių teisinių aplinkybių. Todėl Teisingumo Teismas turėtų priimti sprendimą, kad nebereikia atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą. Taip būtų atsižvelgta į aplinkybę, kad iš pradžių prejudiciniai klausimai nebuvo nepriimtini ir neteko dalyko jau pateikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą, tačiau tokį prašymą pateikęs teismas jų neatsiėmė(11) .
VI – Išvada
32. Atsižvelgdama į visus išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į Giudice di Pace di Mercato
S. Severino pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
Į prašymą priimti prejudicinį sprendimą atsakyti nereikia.
(1) .
(2)  –	OL L 136, p. 3 (toliau – Mediacijos direktyva).
(3)  –	2010 m. kovo 4 d. Įstatyminis dekretas Nr. 28 ( Decreto legislativo Nr. 28 ), kuriuo įgyvendinamas 2009 m. birželio 18 d. Įstatymo Nr. 69 dėl mediacijos civilinėse ir komercinėse bylose 60 straipsnis (toliau – DL 28/2010).
(4)  –	Nurodyta 3 išnašoje.
(5)  –	Toliau – SIMSA.
(6)  –	2001 m. kovo 13 d. Sprendimo PreussenElektra
(C-379/98, Rink. p. I-2099) 38 punktas; 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo Rüffler
(C-544/07, Rink. p. I-3389) 36 punktas; 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Filipiak
(C-314/08, Rink. p. I-11049) 40 punktas; 2011 m. liepos 7 d. Sprendimo Agafiţei ir kt. (C-310/10, Rink. p. I-5989) 25 punktas ir 2013 m. sausio 15 d. Sprendimas Križan ir kt.
(C-416/10) 53 punktas.
(7)  –	6 išnašoje minėtų sprendimų PreussenElektra
39 punktas; Rüffler
38 punktas ir Filipiak
42 punktas; Agafiţei ir kt.
27 punktas ir Križan ir kt.
54 punktas.
(8)  –	6 išnašoje minėtų sprendimų PreussenElektra
39 punktas; Rüffler
37 punktas ir Filipiak
41 punktas.
(9)  –	2005 m. sausio 20 d. Sprendimo García Blanco
(C-225/02, Rink. p. I-523) 28 punktas; 2010 m. rugsėjo 8 d. Winner Wetten
(C-409/06, Rink. p. I-8015) 38 punktas; 2013 m. vasario 26 d. Sprendimo Åkerberg Fransson
(C-617/10) 42 punktas.
(10)  –	Žr. 2013 m. vasario 8 d. Teisingumo Teismo nutartį Galioto
dėl bylos išbraukimo iš registro (C-464/11).
(11)  –	Šiuo klausimu žr. mano 2004 m. spalio 28 d. išvadą byloje García Blanco
(C-225/02, Rink. p. I-523) 36 punktas.