Laikina versija
GENERALINĖS ADVOKATĖS
TAMARA ĆAPETA IŠVADA,
pateikta 2026 m. kovo 5 d.(1)
Byla C‑194/24
Italijos Respublika
prieš
Europos Parlamentą,
Europos Sąjungos Tarybą
„ Ieškinys dėl panaikinimo – Bendra žuvininkystės politika – Įpareigojimo iškrauti laimikį kontrolė – Reglamentas (ES) 2023/2842 – Stebėjimo kamerų įrengimas žvejybos laivuose – Pagrindinių teisių chartijos 7, 8 ir 31 straipsnių pažeidimas – Proporcingumas – Kontrolės intensyvumas “
I.      Įvadas
1.        Nepageidaujamas arba (komercinio) suinteresuotumo nekeliantis laimikis tradiciškai būdavo išmetamas atgal į jūrą(2). Vis dėlto tuo metu šios žuvys arba jūrų gyvūnai, ko gero, jau būdavo negyvi arba gaištantys(3).
2.        Bendros žuvininkystės politikos (toliau – BŽP) reglamentu(4) buvo nustatytas įpareigojimas iškrauti laimikį, siekiant sumažinti dešimtmečius verslinės žvejybos sektoriuje vyravusį švaistymą, ir taip prisidėti prie tvaresnės žuvininkystės politikos. Iš esmės pagal šį teisės aktą reikalaujama, kad visos sugautos žuvys būtų laikomos ir registruojamos atitinkamuose žvejybos laivuose, o vėliau iškraunamos(5). Dėl šios priežasties įpareigojimas iškrauti laimikį apibūdinamas kaip „didžiulis žuvininkystės valdymo pokytis“ ir „tradicinio žuvininkystės valdymo pakeitimas, apverčiant jį aukštyn kojomis“(6).
3.        Ši byla susijusi su šio įpareigojimo iškrauti laimikį kontrole. Siekiant užtikrinti veiksmingą jo laikymąsi, Reglamentu (ES) 2023/2842(7) (toliau – ginčijamas reglamentas) buvo nustatytas reikalavimas tam tikruose žvejybos laivuose įrengti nuotolinės elektroninės stebėsenos (NES) sistemas, įskaitant apsauginės vaizdo stebėjimo sistemos (toliau – AVSS) kameras.
4.        Italijos Respublika mano, kad tokių kamerų įrengimas yra neproporcingas įvairių Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) nuostatų pažeidimas.
5.        Siūlysiu Teisingumo Teismui atmesti šiuos nuogąstavimus kaip nepagrįstus.
II.    Bylos aplinkybės ir teisinis pagrindas
6.        Bendros žuvininkystės politikos (BŽP), peržiūrėtos BŽP reglamentu, tikslas – užtikrinti, kad gyvieji vandens ištekliai, įskaitant žuvis, būtų naudojami taip, kad būtų užtikrintos tvarios ekonominės, aplinkosaugos ir socialinės sąlygos(8).
7.        Vis dėlto tai neįmanoma be veiksmingų kontrolės priemonių.
8.        2007 m. Europos Audito Rūmai atkreipė dėmesį į didelius tuo metu galiojusios Europos Sąjungos žuvininkystės kontrolės sistemos trūkumus(9). Šios priemonės buvo peržiūrėtos 2009 m., įsigaliojus Reglamentui (EB) Nr. 1224/2009 (toliau – Žuvininkystės kontrolės reglamentas)(10).
9.        Šią naują žuvininkystės kontrolės sistemą sudarė produkcijos ir išteklių kontrolės priemonės. Produkcijos priemonėmis iš esmės siekiama apriboti visą sužvejotų žuvų kiekį taikant vadinamąjį „žvejybos pastangų valdymą“, kuris apima kiekvienos rūšies žuvų išteklių Sąjungos vandenyse (vadinamąjį „bendrą leidžiamą sužvejoti kiekį“) ir kvotų paskirstymą kiekvienai žvejybos rūšiai. Išteklių priemonės susijusios su metodais ir taisyklėmis, pagal kurias žvejybos laivynas vykdo žvejybos veiklą, ar tai būtų žvejybos pajėgumų ir laivų naudojimo kontrolė, techninės priemonės, reglamentuojančios žvejybos įrankių naudojimą, ar laikotarpių, per kuriuos leidžiama žvejoti, ir geografinių rajonų, kuriuose leidžiama žvejyba, paskirstymas(11).
10.      2015 m. ši žuvininkystės kontrolės sistema buvo pakoreguota taip, kad būtų atsižvelgta į įsigaliojusį BŽP reglamentą, visų pirma į nustatytą įpareigojimą iškrauti laimikį(12).
11.      Nors Audito Rūmai pripažino, kad nuo tada, kai buvo priimtas BŽP reglamentas, įdiegta sistema atspindėjo pažangą ir kad valstybės narės tinkamai įgyvendino žuvininkystės valdymo priemones, Specialioje ataskaitoje Nr. 08/2017 jie vis dėlto laikėsi nuomonės, kad „[Europos Sąjunga] dar nėra įdiegusi pakankamai veiksmingos žuvininkystės kontrolės sistemos, kuri padėtų užtikrinti BŽP sėkmę“(13). Taigi viena iš šioje ataskaitoje valstybėms narėms pateiktų rekomendacijų buvo pagerinti duomenų apie sužvejotų žuvų kiekį patikimumą, visų pirma atsižvelgiant į „reikšming[us] neatitikim[us] tarp deklaruojamo iškraunamo laimikio ir vėlesnių pirminio pardavimo įrašų“(14).
12.      Panašūs pasiūlymai buvo pakartoti 2016 m. Europos Parlamento rezoliucijoje(15) ir 2017 m. Europos Komisijos vertinime(16).
13.      Taigi 2018 m. Komisija paskelbė pasiūlymą dėl teisės akto, vėliau tapusio ginčijamu reglamentu(17). Prie šio dokumento buvo pridėtas poveikio vertinimas(18); abiejuose dokumentuose pabrėžiamas žuvininkystės ir laimikio duomenų netinkamumas(19).
14.      Ginčijamas reglamentas grindžiamas SESV 43 straipsnio 2 dalimi. Šioje nuostatoje numatyta įprasta teisėkūros procedūra žuvininkystės srities teisės aktams priimti, taip sudarant galimybę Sąjungos teisės aktų leidėjui priimti politinius sprendimus dėl BŽP nustatymo ir valdymo priemonių.
15.      Ginčijamo reglamento 1 straipsnio 10 dalimi pakeistas Žuvininkystės kontrolės reglamento 13 straipsnis. Pakeistoje 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta valstybių narių pareiga užtikrinti žvejybos veiklos stebėjimą ir kontrolę naudojant NES sistemas(20). Pakeistoje 13 straipsnio 2 dalyje dabar reikalaujama, kad valstybės narės, vykdydamos įpareigojimo iškrauti laimikį stebėjimą ir kontrolę, „užtikrin[tų], kad su jų vėliava plaukiojančiuose Sąjungos žūklės laivuose, kurių bendrasis ilgis yra 18 metrų ar didesnis, keliančiuose didelę įpareigojimo iškrauti laimikį reikalavimų nesilaikymo riziką, būtų sumontuotos ir veiktų NES sistemos“. Joje taip pat paaiškinta, kad „NES sistema turi būti pajėgi veiksmingai stebėti ir kontroliuoti, kaip laikomasi įpareigojimo iškrauti laimikį, apima AVSS ir gali apimti kitus prietaisus ir (arba) įrangą. [Žvejybos l]aivo kapitonas užtikrina, kad NES sistemos duomenys būtų teikiami kompetentingoms institucijoms. Už žuvininkystės kontrolę atsakingoms [laivo] vėliavos ir pakrantės valstybių narių kompetentingoms institucijoms suteikiama vienoda prieiga prie tų duomenų, nedarant poveikio atitinkamoms asmens duomenų apsaugos taisyklėms.“ Pakeista 13 straipsnio 3 dalimi Komisijai suteikti įgaliojimai priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustatoma minėtų įpareigojimų apimtis ir taikymo sąlygos(21).
16.      Ginčijamo reglamento 24 konstatuojamojoje dalyje paaiškinti motyvai, kuriais grindžiamas nustatytas naujas įpareigojimas, ir, pripažįstant, kad juo varžoma teisė į privatų gyvenimą ir duomenų apsaugą, nurodytos priemonės, skirtos kuo labiau sumažinti tokį suvaržymą. Dėl to Sąjungos teisės aktų leidėjas nurodo, kad „[s]iekiant užtikrinti Sąjungos žuvininkystės kontrolės sistemos veiksmingumą, visų pirma kiek tai susiję su įpareigojimo iškrauti laimikį laikymosi stebėsena, reikia, remiantis rizikos vertinimu, tam tikruose žūklės laivuose įrengti [NES] sistemas. Tos sistemos turėtų apimti [AVSS] kameras. AVSS duomenys neturėtų būti transliuojami tiesiogiai. Siekiant apsaugoti teisę į privatumą ir užtikrinti asmens duomenų apsaugą, įrašyti vaizdo medžiagą pasitelkiant AVSS turėtų būti leidžiama tik tiek, kiek tai susiję su įrankiais ir tomis laivų dalimis, kuriose žvejybos produktai įkeliami į laivą, tvarkomi ir laikomi arba iš kurių jie gali būti išmetami į jūrą. Įrašymo veikla turėtų apsiriboti tais atvejais, kai įrankiai yra aktyviai naudojami, pavyzdžiui, įrankis yra nuleidžiamas, velkamas arba ištraukiamas iš vandens, kai įgula įkelia laimikį į laivą ir jį tvarko arba kai jis gali būti išmetamas į jūrą. Galimybė įrašytoje vaizdo medžiagoje nustatyti atskirų asmenų tapatybę turėtų būti kuo labiau apribota ir prireikus duomenys turėtų būti nuasmeninti. Siekiant užtikrinti aiškumą ir nuoseklumą, turėtų būti nustatytos taisyklės, susijusios su kompetentingų institucijų galimybe susipažinti su tais NES sistemų duomenimis. Su AVSS filmuota medžiaga [Žuvininkystės kontrolės reglamente] nurodytos institucijos turėtų galėti susipažinti tik tame reglamente nustatytais kontrolės ir inspektavimo tikslais“.
A.      Procesas Teisingumo Teisme
17.      Teisingumo Teismo kanceliarija šį Italijos Respublikos ieškinį gavo 2024 m. kovo 11 d.
18.      Italijos Respublika prašo Teisingumo Teismo panaikinti ginčijamą reglamentą ir priteisti iš Parlamento ir Europos Sąjungos Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
19.      Parlamentas ir Taryba Teisingumo Teismo prašo atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
20.      2024 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Komisijai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Parlamento ir Tarybos reikalavimų.
21.      Rašytines pastabas pateikė Italijos Respublika, Parlamentas, Taryba ir Komisija. 2025 m. spalio 22 d. įvyko teismo posėdis, per kurį šios šalys taip pat pateikė žodinius argumentus.
III. Analizė
22.      Italijos Respublika ieškinį dėl panaikinimo grindžia dviem pagrindais. Teisingumo Teismas manęs paprašė išnagrinėti tik pirmąjį ieškinio pagrindą(22).
A.      Pirmasis ieškinio pagrindas
23.      Pirmasis pagrindas susijęs su ginčijamo reglamento 1 straipsnio 10 punktu(23). Primintina, kad šioje nuostatoje valstybėms narėms numatyta pareiga sudaryti galimybę stebėti ir kontroliuoti įpareigojimo iškrauti laimikį laikymąsi naudojant NES sistemas, kurios, kiek tai susiję su 18 metrų ilgio ar didesniais laivais(24), keliančiais įpareigojimo iškrauti laimikį reikalavimų nesilaikymo riziką, privalo apimti AVSS kameras, taip pat gali apimti kitus prietaisus ir (arba) įrangą.
24.      Italijos Respublika mano, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo sprendimu įpareigoti tam tikruose laivuose įrengti tokias AVSS kameras neproporcingai ribojamos trys Chartijos saugomos teisės: teisė į privatų ir šeimos gyvenimą (7 straipsnis), teisė į asmens duomenų apsaugą (8 straipsnis) ir teisė į tinkamas ir teisingas darbo sąlygas (31 straipsnis). Taigi šiuo valstybėms narėms skirtu įpareigojimu pažeidžiama Chartijos 52 straipsnio 1 dalis(25).
25.      Parlamentas ir Taryba, palaikomi Komisijos, ginčija šiuos argumentus.
B.      Dėl tinkamo teisminės kontrolės intensyvumo
26.      Per teismo posėdį aptartas pirminis klausimas susijęs su teisminės kontrolės, kurią turi atlikti Teisingumo Teismas, kai ginčijamas Sąjungos teisėkūros priemonės suderinamumas su Chartija saugomomis teisėmis, intensyvumu.
27.      Ieškinyje Italijos Respublika teigia, kad Teisingumo Teismas, vertindamas teisėkūros priemonės, kuria pažeidžiama teisė į privatų gyvenimą ir duomenų apsaugą, proporcingumą, privalo atlikti didelio intensyvumo kontrolę. Šiuo atžvilgiu ši šalis remiasi jurisprudencija, kurioje Teisingumo Teismas pabrėžė, kad priemonė, kuria suvaržomos Chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintos teisės, turi būti „tikrai būtin[a]“ ja siekiamam tikslui pasiekti(26). Taigi Italijos Respublika iš esmės tvirtina, kad siekdamas rasti tinkamą pusiausvyrą tarp ginčijamomis priemonėmis siekiamų tikslų ir nagrinėjamų pagrindinių teisių Teisingumo Teismas turi atlikti proporcingumo vertinimą, apimantį visus tris proporcingumo lygmenis, t. y. tinkamumo, būtinumo ir proporcingumo stricto sensu. Be to, ši šalis iš esmės teigia, kad kiekviename etape būtina Teisingumo Teismo didelio intensyvumo kontrolė.
28.      Kita vertus, Parlamentas, Taryba ir Komisija mano, kad Teisingumo Teismui pakanka patikrinti, ar ginčijama priemonė yra „akivaizdžiai netinkama“, atsižvelgiant į tikslą, kurio siekia Sąjungos teisės aktų leidėjas. Šiuo atžvilgiu Komisija remiasi Sprendimu Italija / Taryba (Viduržemio jūros durklažuvių žvejybos kvota), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad „dėl [proporcingumo] principo įgyvendinimo sąlygų teisminės priežiūros, atsižvelgiant į plačią Sąjungos teisės aktų leidėjo diskreciją [BŽP] srityje, tik akivaizdžiai netinkamos šioje srityje priemonės, palyginti su tikslu, kurio kompetentinga institucija ketina siekti, priėmimas gali paveikti šios priemonės teisėtumą. Vadinasi, reikia išsiaiškinti ne tai, ar Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatyta priemonė buvo vienintelė arba geriausia iš galimų, bet tai, ar ji buvo akivaizdžiai netinkama“(27).
29.      Nė vienas iš šių požiūrių iš esmės nėra klaidingas. Abi šalių pasirinktos jurisprudencijos kryptys susijusios su teisminės kontrolės, taikomos Sąjungos institucijoms įgyvendinant proporcingumo principą, kai jos priima teisėkūros priemones, intensyvumu.
30.      Visų pirma, remiantis ESS 5 straipsnio 4 dalimi, pagal proporcingumo principą Sąjungos veiksmų turinys ir forma neturi viršyti to, kas būtina siekiant Sutarčių tikslų.
31.      Kai tokius Sąjungos veiksmus sudaro teisėkūros priemonių, kuriomis praktiškai įgyvendinama Sutartyse numatyta politika, priėmimas, Sąjungos teisės aktų leidėjas iš esmės turi didelę diskreciją pasirinkti, jo nuomone, tinkamas priemones(28). Teisingumo Teismas jau yra patvirtinęs, kad tokia didelė diskrecija taikoma ir BŽP srityje(29).
32.      Vis dėlto ši teisėkūros diskrecija nėra neribota. Pirma, ja turi būti naudojamasi neviršijant to, kas paprastai leidžiama pagal Sutarčių ir konkrečios politikos tikslus, nustatytus Sutartyse. Antra, pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad „Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl, kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams“(30).
33.      Antrasis teiginys rodo, kad, Teisingumo Teismo nuomone, Sąjungos teisės aktų leidėjas, priimdamas teisės aktus, turi atsižvelgti į visų trijų lygmenų proporcingumo vertinimą: pasirinkta priemonė turi būti tinkama ir būtina siekiamam tikslui, turi būti tinkamai atsižvelgta į kitus interesus ir pasirinkta priemonė neturi pernelyg apsunkinti tų kitų interesų.
34.      Vis dėlto Teisingumo Teismas mano, kad tikrindamas, kaip Sąjungos teisės aktų leidėjas įgyvendina proporcingumo principą, turi patikrinti tik „akivaizd[ų] <...> priemonės netinkamum[ą], palyginti su tikslu, kurio kompetentinga institucija ketina siekti“(31). Taigi, siekdamas nustatyti, ar taip yra, Teisingumo Teismas turi išsiaiškinti „ne tai, ar Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatyta priemonė buvo vienintelė arba geriausia iš galimų, bet tai, ar ji buvo akivaizdžiai netinkama“(32). Teisingumo Teismas pakartojo šį teiginį dėl savo įgaliojimų vykdyti teisminę kontrolę ir kiek tai susiję su priemonėmis, patenkančiomis į BŽP sritį(33).
35.      Taigi iš esmės atliekant Sąjungos teisėkūros priemonių kontrolę, proporcingumas iš tikrųjų reiškia Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinkimo „materialinį racionalumą“.
36.      Šiuo tikslu Teisingumo Teismas turi išsiaiškinti, ar materialinis Sąjungos teisės aktų leidėjo atsakas į konkretų politinį iššūkį atitinka vieną iš protingo sprendimus priimančio asmens turimų galimybių. Kai Teisingumo Teismas įsitikina, kad pageidaujamą teisėkūros rezultatą galima pasiekti remiantis pasirinkta priemone, jis daugiau neabejoja šiuo pasirinkimu.
37.      Vis dėlto Sąjungos teisės aktų leidėjas turi galėti Teisingumo Teismui įrodyti, kad atsižvelgė į galimą poveikį įvairių suinteresuotųjų subjektų, kuriems ši priemonė daro poveikį, interesams ir kad išnagrinėjo, ar „pasirinkta priemone siekiami tikslai gali pateisinti neigiamas ekonomines pasekmes tam tikriems ūkio subjektams“(34). Ši pareiga patikslinta prie ES sutarties ir prie SESV pridėto Protokolo (Nr. 2) dėl subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymo 5 straipsnyje, pagal kurį, kaip paaiškino Teisingumo Teismas, „pagal teisėkūros procedūrą priimamų aktų projektuose turi būti atsižvelgiama į būtinybę bet kokią ūkio subjektams tenkančią naštą padaryti minimalią ir proporcingą tikslui, kurį reikia pasiekti“(35).
38.      Taigi Teisingumo Teismo pagarbą Sąjungos teisės aktų leidėjui, kiek tai susiję su šio priimtais materialiniais sprendimais, atsveria nagrinėjamos priemonės „procedūrinio proporcingumo“ kontrolė(36).
39.      Teismų pagarba įstatymų leidėjo priimtiems materialiniams sprendimams siejama su valdžių padalijimu demokratinėje visuomenėje: būtent rinkėjai, o ne teismai, suteikia „sprendimo“ galią įstatymų leidėjo priimtiems politiniams sprendimams ir reikalauja iš jo atskaitomybės už tai, dėl ko jis galėjo suklysti, o dėl ko – ne, derindamas viešuosius ir privačiuosius interesus, su kuriais susiduriama sprendžiant tam tikrą politinį klausimą.
40.      Vis dėlto Sąjungos teisės aktų leidėjo diskrecija pasirinkti tinkamas priemones yra gerokai siauresnė, kai pasirinkta priemone varžomos pagal Chartiją saugomos pagrindinės teisės(37).
41.      Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad bet koks šioje Chartijoje pripažįstamų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi atitikti proporcingumo principą.
42.      Taikant šią Chartijoje įtvirtinto proporcingumo principo „išraišką“, Teisingumo Teismo kontrolė paprastai apima vieną iš visų trijų proporcingumo vertinimo lygmenų(38). Kitaip tariant, įgyvendindamas kontrolės įgaliojimus jis tikrina ne tik tai, ar pasirinkimai, kuriais grindžiama ši priemonė, yra akivaizdžiai netinkami. Bent jau kiek tai susiję su tam tikrų pagrindinių teisių(39), kaip antai teisės į privatų gyvenimą ir duomenų apsaugą, suvaržymu, Teisingumo Teismas veikiau atlieka tokio suvaržymo proporcingumo didelio intensyvumo kontrolę(40).
43.      Šiuo klausimu Italijos Respublika teisingai remiasi Sprendimu Luxembourg Business Registers, siekdama įrodyti, kad šioje byloje Teisingumo Teismo atliekama kontrolė turi būti labai intensyvi(41).
44.      Iš tiesų pagal proporcingumo principą, kiek pagal jį užtikrinama teisių apsauga, atliekama kontrolė turi būti tokio didelio intensyvumo(42).
45.      Visų pirma tai reiškia, kad būtent Sąjungos teisės aktų leidėjas turi įrodyti, jog jo materialiniai sprendimai atitinka nagrinėjamų teisių konstitucinę apsaugą ir siekiamo tikslo svarbą.
46.      Ši Sąjungos teisės aktų leidėjo pareiga ginti savo materialinius sprendimus Teisingumo Teisme atsiranda, jei šalis, ginčijanti nagrinėjamą teisėkūros priemonę, gali įrodyti, kad šia priemone varžomos viena ar kelios pagrindinės teisės. Šiuo atžvilgiu pritarčiau Parlamento požiūriui, kad ne visi priekaištai dėl pagrindinių teisių pažeidimo automatiškai lemia Teisingumo Teismo „griežtą“ tos teisėkūros priemonės kontrolę. Veikiau visada turi būti realus ryšys tarp ginčijamos priemonės ir įtariamo Chartijos saugomos teisės ar principo pažeidimo(43). Štai kodėl, vertindamas priemonės, kuri, kaip įtariama, pažeidžia pagrindinę teisę, proporcingumą, Teisingumo Teismas pirmiausia turi patikrinti, ar ta priemonė apskritai gali varžyti šią teisę.
47.      Galiausiai mažiau atlaidžios, taigi, griežtesnės Sąjungos teisėkūros priemonių kontrolės taikymą pagrindinių teisių varžymo atveju lemia ypatingas vaidmuo, kurį Chartija saugomos teisės atlieka liberalioje demokratinėje visuomenėje: joje reikšmingas demokratinis valdymas ribojamas tam tikromis pagrindinėmis teisės nuostatomis, kurių negalima pažeisti savo nuožiūra net ir demokratiškai priimant sprendimus.
48.      Tik atlikdamas griežtą Sąjungos teisėkūros priemonės, kuria pažeidžiamos pagrindinės teisės, kontrolę Teisingumo Teismas gali apginti ESS 2 straipsnyje įtvirtintą demokratijos vertybę. Demokratija, kaip tai suprantama Sąjungoje, apima ne tik demokratiškai išrinktos daugumos sprendimų priėmimo procesą; pagal ją reikalaujama apsaugoti mažumų, kurios yra Europos visuomenės dalis, teises. Šis teismų pasipriešinimo daugumos valiai vaidmuo tapo dar svarbesnis šiuolaikiniame pasaulyje, kuriame autokratinės vyriausybės stengiasi sustiprinti ir išsaugoti savo galias atšaukdamos mažumų ir apskritai jų sprendimams prieštaraujančių asmenų teises, savo veiksmus pateisindamos tuo, kad demokratija yra išrinktos daugumos valdymas. Dėl šios priežasties šios autokratinės vyriausybės visų pirma imasi apriboti teismų nepriklausomumą.
49.      Šioje byloje nerimą kelią tai, kad ginčijamu reglamentu neproporcingai varžomos tam tikros Chartijos saugomos pagrindinės teisės, konkrečiai – teisė į privatų gyvenimą, asmens duomenų apsaugą ir tinkamas bei teisingas darbo sąlygas. Italijos Respublika prašo patikrinti ginčijamu reglamentu padarytų Žuvininkystės kontrolės reglamento pakeitimų teisėtumą atsižvelgiant į Chartiją. Tai reiškia, kad Teisingumo Teismo atliekamas bet kokio galimo ja saugomų teisių suvaržymo proporcingumo vertinimas turi būti griežtas. Dabar atliksiu būtent tokį vertinimą.
C.      Įrengiant AVSS kameras žvejybos laivuose neproporcingai nepažeidžiami Chartijos 7, 8 ir 31 straipsniai
50.      Pateikdama pirmąjį ieškinio pagrindą Italijos Respublika iš esmės nurodo, kad pažeista Chartijos 52 straipsnio 1 dalis. Ji mano, kad įpareigojimas įrengti AVSS kameras tam tikrų tipų žvejybos laivuose yra neproporcingas Chartijos 7, 8 ir 31 straipsniuose įtvirtintų teisių apribojimas. Ši šalis teigia, kad įrengiant tokias kameras akivaizdžiai ir nepagrįstai ribojama tokiuose laivuose esančių asmenų teisė į privatų gyvenimą, teisė į asmens duomenų apsaugą ir darbuotojų teisė į jų orumo nepažeidžiančias darbo sąlygas. Taip yra todėl, kad įrengus minėtas kameras kyla pavojus, jog bus nustatyta tokiuose laivuose esančių asmenų tapatybė. Nors Italijos Respublika pripažįsta, kad šiomis priemonėmis siekiama teisėto tikslo, ji mano, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas galėjo taikyti mažiau ribojančią ir, jos nuomone, dar veiksmingesnę priemonę – pasitelkti stebėtojus. Taigi, teigiama, kad ši priemonė tokia, kokia yra dabar, lemia „akivaizdžiai“(44) neproporcingą žvejybos laivuose esančių asmenų ir darbuotojų teisių suvaržymą.
51.      Parlamentas ir Taryba, palaikomi Komisijos, ginčija šiuos argumentus.
1.      Chartijos 7 ir 8 straipsnių taikymas
52.      Kaip jau paaiškinta, nagrinėdamas teiginį dėl pagrindinės teisės pažeidimo, Teisingumo Teismas visų pirma turėtų užduoti klausimą, ar nagrinėjama priemonė yra tokio pobūdžio, kad gali suvaržyti nagrinėjamas teises. Jeigu taip yra, Teisingumo Teismo atliekama kontrolė turėtų būti griežta.
53.      Ar įpareigojimas sumontuoti AVSS kameras tam tikruose žvejybos laivuose gali suvaržyti pagrindines teises, kuriomis remiasi Italijos Respublika? Pirmiausia išnagrinėsiu Chartijos 7 ir 8 straipsnius.
54.      Jos 7 straipsniu užtikrinama, kad būtų gerbiamas asmens privatus ir šeimos gyvenimas. Chartijos 8 straipsnio 1 dalimi saugomas vienas privataus ir šeimos gyvenimo aspektas, kuris tapo ypač jautrus skaitmeniniame amžiuje, t. y. joje kiekvienam asmeniui aiškiai suteikta teisė į savo asmens duomenų apsaugą.
55.      Parlamentas, Komisija ir Taryba iš esmės ginčija tai, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos priemonės daro poveikį šioms teisėms. Jie tvirtina, kad šios priemonės parengtos taip, kad visų pirma negali atsirasti Chartijos 7 ir 8 straipsnių pažeidimo: pavyzdžiui, įrengti nagrinėjamas kameras numatyta tik tam tikruose (didelės rizikos) laivuose; vaizdas turi būti įrašomas kuo mažiau ir tik tose laivo dalyse, kuriose žvejybos produktai įkeliami į laivą, tvarkomi ir laikomi arba iš kurių jie gali būti išmetami į jūrą; be to, visi įrašai turi būti „kuo greičiau“ nuasmeninami.
56.      Italijos Respublika mano, kad net atsižvelgiant į technines ir teisines priemones, kuriomis siekiama apriboti nagrinėjamų kamerų naudojimą, išlieka asmens tapatybės nustatymo rizika. Ji tvirtina, kad vien dėl to turėtų būti taikoma teisė į privataus gyvenimo ir asmens duomenų apsaugą.
57.      Sutinku su Italijos Respublika.
58.      Teisės į privatų gyvenimą apsauga nėra tikimybių žaidimas. Kiekvienas asmuo turi unikalių savybių, dėl kurių jis skiriasi nuo kitų asmenų(45). Net atsižvelgiant į Komisijai nustatytas pareigas įdiegti priemones, kuriomis būtų užtikrintas pritaikytasis(46) nagrinėjamų kamerų įrašų nuasmeninimas, negalima atmesti galimybės, kad atitinkamuose laivuose esantys darbuotojai matysis filmuotoje vaizdo medžiagoje ir bus galima nustatyti jų tapatybę. Taip nufilmuotas asmuo praranda teisę kontroliuoti savo atvaizdą(47), todėl jis įgyja teisę į duomenų apsaugą.
59.      Nors tai mažai tikėtina, taip pat negalima atmesti galimybės, kad, kaip aiškina Italijos Respublika, šiuose laivuose įrengtas „mechaninis seklys“ įrašydamas duomenis apie dienos laimikį gali įrašyti dviejų žvejų privatų pokalbį ar tarp jų įvykusią privataus pobūdžio situaciją, ir taip gali būti kišamasi į jų privatų gyvenimą(48).
60.      Taigi, vien dėl to, kad AVSS kameros įrengtos nagrinėjamuose laivuose, atsiranda galimybė pažeisti Chartijos 7 ir 8 straipsnius, nes išlieka galimybė, nors ir menka, kad pateikus šiuos įrašus gali būti nustatyta nagrinėjamuose laivuose esančių asmenų tapatybė. Tai, kad priemonė taikoma ne visiems laivams (o tik ilgesniems nei 18 metrų, keliantiems didelę įpareigojimo iškrauti laimikį reikalavimų nesilaikymo riziką), šiuo atžvilgiu nieko nekeičia. Nagrinėjama priemonė gali varžyti tokiuose laivuose dirbančių asmenų teises į privatų gyvenimą, taigi, norint užtikrinti jos teisėtumą, ji turi būti pateisinama.
61.      Vadinasi, nagrinėjamos priemonės patenka į Chartijos 7 ir 8 straipsniuose numatytos pagrindinių teisių apsaugos taikymo sritį.
2.      Chartijos 31 straipsnio taikymas
62.      Chartijos 31 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta teisė į tai, kad būtų gerbiamos tinkamos ir teisingos darbo sąlygos, įskaitant darbuotojų sveikatą, saugą ir orumą.
63.      Parlamentas, Taryba ir Komisija iš esmės pažymi, kad nėra akivaizdu, kodėl nagrinėjamu atveju šios teisės yra varžomos.
64.      Atsakydama Italijos Respublika paaiškina, kad kai dirbantys asmenys stebimi vaizdo kameromis, atsiranda „skvarbi kontrolė“, neatitinkanti Chartijos 31 straipsnio 1 dalyje nustatyto „orumo“ elemento.
65.      Mano nuomone, abiejų šalių argumentai tam tikra prasme yra pagrįsti.
66.      Viena vertus, man atrodo, kad Chartijos 31 straipsnio 1 dalis, siejama su Chartijos išaiškinimais(49), visų pirma susijusi su darbuotojų fizine ir psichine neliečiamybe. Šiuo požiūriu sunku suprasti, kaip teisė į „orias“ darbo sąlygas apima tikslinį veiklos įrašymą faktiniu darbo laiku (o ne per pertraukas laivų virtuvėse ar kajutėse)(50). Pramonės sektoriuje, kuriam būdingas sugautų žuvų kiekio mažėjimas, griežti reguliavimo reikalavimai ir darbo užmokesčio sistema, dažnai siejama su per kiekvieną reisą sugautų žuvų kiekiu(51), kamerų naudojimas iš tiesų gali būti laikomas veiksniu, palankiu darbuotojų apsaugai nuo išnaudojimo (taigi ir jų orumui). Jei būtų vadovaujamasi šiuo požiūriu, nebūtų Chartijos 31 straipsnio 1 dalies apribojimų.
67.      Kita vertus, orumas darbo vietoje, saugomas pagal Chartijos 31 straipsnio 1 dalį, galbūt būtent ir yra pagrindinė darbuotojų socialinių teisių vertybė(52). Žmogaus orumas darbe yra atsvara galios asimetrijai, kuriai esant yra galimybė nuolat kontroliuoti darbuotojų elgesį darbo vietoje. Akivaizdu, kad vienas iš tokios kontrolės vykdymo būdų yra stebėjimas vaizdo kameromis.
68.      Šiuo klausimu neišvengiama, kad įrengus AVSS kameras atsirandantis teisės į orumą darbo vietoje ribojimas iš dalies sutampa su teise į privatų gyvenimą ir duomenų apsaugą. Tai nereiškia, kad Chartijos 31 straipsnio 1 dalis negali būti taikoma priemonėms, kurios daro poveikį privačiam gyvenimui darbo vietoje.
69.      Europos Žmogaus Teisių Teismas (toliau – EŽTT) jurisprudencijoje teisę į orumą darbe yra tam tikru mastu pripažinęs kaip Europos žmogaus teisių konvencijos (EŽTK) 8 straipsnyje garantuojamos teisės į privataus gyvenimo gerbimą kategoriją(53). Šiuo požiūriu Italijos Respublika tikrai teisingai tvirtina, kad vaizdo kamerų įrengimas savaime yra darbuotojo teisės į jo orumą atitinkančias darbo sąlygas suvaržymas, taigi į jį turi būti proporcingai reaguojama remiantis teisėtu tikslu(54).
70.      Galiausiai, priešingai, nei per teismo posėdį paaiškino Komisija, siekiant nuspręsti, ar Chartijos 31 straipsnio 1 dalis apskritai aktuali nagrinėjamu atveju, neturi reikšmės tai, kad ginčijamame reglamente konkrečiai numatyti teisiniai ir techniniai šio stebėjimo apribojimai. Šiuos aspektus, kaip ir įtariamą Chartijos 7 ir 8 straipsnių pažeidimą, Teisingumo Teismas nagrinėja tik vertindamas bet kokių šios teisės apribojimų proporcingumą. Vis dėlto jais neribojama Chartijos 31 straipsnio 1 dalies taikymo sritis.
71.      Taigi siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti, kad nagrinėjamos priemonės patenka į Chartijos 31 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
3.      Proporcingumas
72.      Padariusi išvadą, kad nagrinėjamos priemonės suvaržo Chartijos 7, 8 ir 31 straipsniuose numatytas teises, taigi, patenka į šių nuostatų taikymo sritį, dabar įvertinsiu šių priemonių proporcingumą.
Teisėtas tikslas
73.      Pagrindinės teisės apribojimas gali būti pateisinamas remiantis tuo, kad juo proporcingai siekiama teisėto tikslo. Taigi pirmasis klausimas, kurį Teisingumo Teismas turėtų užduoti, yra tas, ar nagrinėjama priemone siekiama tikslo, kuris gali būti pripažintas teisėtu.
74.      Kaip paaiškinta ginčijamo reglamento konstatuojamosiose dalyse, Sąjungos teisės aktų leidėjas manė, kad norint sėkmingai įgyvendinti visą BŽP ir siekiant įpareigojimo iškrauti laimikį, kaip šios bendros sistemos dalies, veiksmingumo, be kita ko, reikia taikyti veiksmingą, efektyvią, modernią ir skaidrią kontrolės sistemą(55).
75.      Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad įpareigojimas iškrauti laimikį pagal BŽP ir būtinybė užtikrinti veiksmingą šio įpareigojimo įgyvendinimą yra teisėtas tikslas(56).
76.      Net Italijos Respublika, t. y. šalis, inicijavusi šią bylą, sutinka, kad įrengiant vaizdo stebėjimo kameras minėtuose laivuose siekiama teisėto tikslo – užtikrinti įpareigojimo iškrauti laimikį laikymąsi tam, kad būtų pasiekti BŽP tikslai.
77.      Taigi nėra jokios priežasties Teisingumo Teismui nepripažinti šio tikslo teisėtu.
Tinkamumas
78.      Tinkamumo kriterijus, taikomas vertinant proporcingumą, skirtas nustatyti, ar nagrinėjama priemone galima pasiekti siekiamą tikslą.
79.      Nagrinėjamu atveju, kaip ir dėl paties teisėto tikslo, nė viena šalis neginčija NES sistemų, įskaitant AVSS kameras, naudojimo siekiant pagerinti įpareigojimo iškrauti laimikį laikymąsi tikslingumo.
80.      Iš bylos medžiagos matyti, kad, remiantis Europos klimato, infrastruktūros ir aplinkos vykdomosios įstaigos ataskaita, laimikio išmetimo į jūrą, taip pat kiekvieno žvejybos reiso kainos ir išsamios stebėsenos kontrolė yra vienas iš pagrindinių rizikos veiksnių įgyvendinant įpareigojimą iškrauti laimikį. Taigi ši agentūra rekomendavo kontrolę sutelkti į veiklą jūroje, o ne į iškrovimo momentą(57).
81.      Be to, remiantis poveikio vertinimu, įdiegus NES sistemas, kuriose naudojamos kameros, „paaiškėjo, kad jos gali būti veiksminga priemonė, padedanti užtikrinti įpareigojimo iškrauti laimikį kontrolę ir vykdymą ir atgrasyti nuo laimikio neteisėto išmetimo į jūrą“(58).
82.      Taigi Teisingumo Teismui nėra pagrindo abejoti įpareigojimo tam tikruose žvejybos laivuose įrengti AVSS kameras, siekiant sumažinti sugautų, bet neiškrautų žuvų kiekį, tinkamumu: akivaizdu, kad yra pakankama sąsaja tarp tokios stebėjimo sistemos ir įpareigojimo iškrauti laimikį veiksmingumo(59).
83.      Taigi Sąjungos teisės aktų leidėjas galėjo manyti, kad įpareigojimas įrengti minėtas kameras yra tinkamas juo siekiamam tikslui pasiekti.
Būtinumas
84.      Italijos Respublika visų pirma tvirtina, kad nagrinėjama priemonė nėra būtina.
85.      Vertinant proporcingumą, priemonė laikoma nebūtina, jei yra alternatyvi mažiau ribojanti priemonė (nagrinėjamu atveju – kiek tai susiję su trimis nagrinėjamomis pagrindinėmis teisėmis), tačiau ją taikant vis dar galima pasiekti tą patį teisėkūros tikslą.
86.      Italijos Respublika mano, kad mažiau ribojanti, tačiau tokia pat veiksminga priemonė yra nagrinėjamuose žvejybos laivuose pasitelkti stebėtojus. Šios šalies nuomone, tokia priemonė gali būti dar efektyvesnė nei AVSS kamerų įrengimas, nes stebėtojas galėtų bendrauti su darbuotojais ir visų pirma užkirsti kelią galimiems įpareigojimo iškrauti laimikį pažeidimams, o taikant vaizdo stebėjimą įpareigojimo iškrauti laimikį laikymąsi galima kontroliuoti tik a posteriori. Be to, kaip aiškina Italijos Respublika, priimant ginčijamą reglamentą nebuvo pakankamai atsižvelgta į išlaidas, susijusias su vaizdo stebėjimo įrangos naudojimu ir eksploatavimu.
87.      Iš esmės, atliekant „griežtą“ proporcingumo vertinimą, priešingai, nei teigia Taryba, pareiga įrodyti, kad nebuvo alternatyvių priemonių, leidžiančių pasiekti tuos pačius rezultatus, tenka Sąjungos teisės aktų leidėjui. Kitaip tariant, ne Italijos Respublika turi paneigti Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinktų priemonių būtinumą, o veikiau Sąjungos teisės aktų leidėjas turi įrodyti jų būtinumą.
88.      Taigi, Sąjungos teisės aktų leidėjas turi įrodyti, kad atsižvelgė į alternatyvias priemones ir galiausiai padarė išvadą, jog šiomis priemonėmis negalima pasiekti numatyto teisėkūros rezultato. Kadangi Italijos Respublika pateikė argumentus, patvirtinančius, kad užuot naudojus NES sistemas, įskaitant AVSS kameras, palankiau pasitelkti stebėtojus, Sąjungos teisės aktų leidėjas neišvengiamai privalo paneigti šiuos argumentus tam, kad įrodytų savo teisėkūros pasirinkimo teisėtumą nagrinėjant ieškinį dėl nepagrįsto Chartijos saugomų teisių suvaržymo.
89.      Šiuo klausimu Sąjungos teisės aktų leidėjas, t. y. šioje byloje Parlamentas, Taryba ir Komisija, paaiškina, kad stebėtojų pasitelkimas iš tiesų buvo viena iš priemonių, svarstytų per teisėkūros procedūrą, siekiant užtikrinti įpareigojimo iškrauti laimikį veiksmingumą(60). Juk šia galimybe Sąjungos teisėje naudojamasi nuo 2015 m.(61) Vis dėlto valstybėms narėms pasiekus kompromisą Taryboje, daugiau palaikymo sulaukė įpareigojimas naudoti NES sistemas, įskaitant AVSS kameras(62).
90.      Pagrįsdami šį pasirinkimą, Parlamentas, Taryba ir Komisija remiasi poveikio vertinimu, kuriame išsamiai paaiškinti vaizdo stebėjimo kamerų pranašumai ir atmesta galimybė pasitelkti stebėtojus kaip tokią pat veiksmingą priemonę numatytam tikslui pasiekti(63).
91.      Tame dokumente pažymėta, kad „iš pradžių buvo apsvarstyta galimybė reikalauti, kad laive dalyvautų stebėtojai, nes tai gali suteikti tam tikrų pranašumų, įskaitant skatinimą esant jūroje laikytis įpareigojimo iškrauti laimikį ir lankstesnės kontrolės priemonės, o ne apsauginės vaizdo stebėjimo sistemos (toliau – AVSS) kamerų be pradinių kapitalo sąnaudų, nustatymą. Vis dėlto ši alternatyvi priemonė buvo atmesta dėl kelių priežasčių: i) siekiant užtikrinti darbą 24 valandas per parą, prireiktų pasitelkti gerokai daugiau pamainomis dirbančių stebėtojų; ii) mažuose žvejybos laivuose nebūtų pakankamai vietos stebėtojams apgyvendinti, ypač per ilgus reisus; iii) stebėtojų įdarbinimo daugelyje žvejybos laivų sąnaudos būtų neproporcingos, palyginti su galimais rezultatais (pvz., reikalavimui, kad stebėtojai budėtų per visas žvejybos operacijas, įgyvendinti galėtų prireikti daugiau kaip 2 000 EUR sąnaudų per dieną <...>; pagal NAFO stebėtojų programą patiriamos vidutinės 5 000 EUR per mėnesį sąnaudos už vieną stebėtoją); ir iv) nors pripažįstamas stebėtojų įdarbinimo tik tuose laivuose, kuriuose, kaip manoma, kyla didelė reikalavimų nesilaikymo rizika, sąnaudų pagrįstumas, toks sprendimas lemtų neproporcingą kitų laivų kontrolės spragą, kurią vargu ar būtų galima pateisinti.“(64)
92.      Be to, Parlamentas paaiškina, kad stebėtojų buvimas laive negali prilygti NES sistemų, įskaitant AVSS kameras, nepertraukiamam ir sistemingam veikimui, nes stebėtojai negali užtikrinti visapusiško nuolatinio budrumo, kiek tai susiję su visais tam tikro laivo aspektais(65).
93.      Vis dėlto šiuo atžvilgiu Italijos Respublika iš esmės paaiškina, kad AVSS kamerų įrengimas kelia sisteminę riziką patekti į vaizdo įrašą, taigi, kiek tai susiję su Chartijos 7, 8 ir 31 straipsniais, tai yra labiau intervencinė priemonė nei ad hoc arba konkrečiu metu atliekamas vaizdo įrašymas.
94.      Nors taip tikrai galėtų būti, kaip paaiškino Parlamentas, Taryba ir Komisija, jeigu nagrinėjamos AVSS kameros veiktų tik tam tikru paros metu, nepageidaujami gyvieji vandens ištekliai, įskaitant žuvis, būtų tiesiog išmetami tuo metu, kai šios kameros yra išjungtos. Taigi ad hoc įrašai, net jei jie yra mažiau intervenciniai, negali būti vertinami kaip tokia pat veiksminga alternatyvi priemonė.
95.      Atsižvelgdama į išdėstytus paaiškinimus, manau, kad iš teisės akto projekto bylos, Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų ir šalių paaiškinimų aiškiai matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, pirma, įvertino įvairias priemones, leidžiančias pasiekti jo siekiamą teisėkūros tikslą, ir, antra, palygino jų veiksmingumą, kiek tai susiję su siekiamu tikslu, tačiau galiausiai atmetė šias alternatyvias priemones kaip mažiau tinkamas jo siekiamam tikslui įgyvendinti.
96.      Tad, mano nuomone, Sąjungos teisės aktų leidėjas pateikė pakankamai argumentų, patvirtinančių, kad stebėtojų pasitelkimas nėra tokia pat veiksminga įpareigojimo iškrauti laimikį kontrolės priemonė.
Pusiausvyros užtikrinimas
97.      Atliekant trečiojo lygmens proporcingumo vertinimą, dažnai vadinamą „proporcingumo stricto sensu“ vertinimu arba tiesiog „pusiausvyros užtikrinimu“, reikalaujama, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas įrodytų, jog nagrinėjamų priemonių sukeltas neigiamas poveikis nėra neproporcingas naudai, kurią siekiama gauti taikant teisės nuostatas. Kitaip tariant, taikydamas šį kriterijų Teisingumo Teismas turi įvertinti, ar priemonė, kuri, kaip įrodyta, yra būtina konkrečiam teisėtam tikslui pasiekti, vis dėlto yra neteisėta dėl „kainos“, kuri yra per didelė siekiant pasirinkto tikslo(66).
98.      Kai teisėkūros priemonės galiojimas ginčijamas dėl Chartijos saugomų teisių suvaržymo, o tam, kaip jau paaiškinau, reikia griežtos Teisingumo Teismo kontrolės, šios priemonės kontrolė užtikrinant pusiausvyrą yra būtina, net jei nėra kitos mažiau ribojančios alternatyvos(67).
99.      Užtikrindamas šią pusiausvyrą Teisingumo Teismas, be kita ko, turi atsižvelgti, pirma, į nagrinėjamų pagrindinių teisių suvaržymo dydį ir, antra, į šia priemone siekiamo tikslo svarbą(68).
100. Taigi šioje byloje proporcingumo vertinimą sudaro svarstyklės, ant kurių vienos lėkštės padėtas neigiamas nagrinėjamos priemonės poveikis tam tikroms pagrindinėms teisėms, o ant kitos – nauda, kuri bus gauta veiksmingai kontroliuojant įpareigojimo iškrauti laimikį laikymąsi.
101. Šiuo atžvilgiu Parlamentas, Taryba ir Komisija teisingai pažymėjo, kad vertinant nagrinėjamos priemonės proporcingumą reikia atsižvelgti į visą jos modelį. Taigi svarbu ne tik tai, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas pasirinko naudoti NES sistemas, įskaitant AVSS kameras, bet ir tai, kad jis numatė jas naudoti taip, kad būtų kuo labiau sumažintas nagrinėjamų Chartijoje saugomų teisių suvaržymas(69).
102. Dėl pusiausvyros užtikrinimo pirmos dalies, susijusios su nagrinėjamų priemonių daromu neigiamu poveikiu, Parlamentas, Taryba ir Komisija atkreipia dėmesį į kelias priemones, skirtas Chartijos 7, 8 straipsniais ir 31 straipsnio 1 dalimi saugomų teisių suvaržymui sušvelninti.
103. Pirma, šios šalys nurodo, kad įpareigojimas įrengti AVSS kameras taikomas tik žvejybos laivams, kurių bendrasis ilgis yra 18 metrų ar didesnis, ir tik tiems, kurie patenka į šią sistemą ir kelia didelę įpareigojimo iškrauti laimikį reikalavimų nesilaikymo riziką(70).
104. Antra, jie pažymi, kad šios kameros turi būti sumontuotos taip, kad būtų įrašoma vaizdo medžiaga, susijusi tik su įrankiais ir laivo dalimis, kuriose žvejybos produktai įkeliami į laivą, tvarkomi ir sandėliuojami, ir zonomis, kuriose jie gali būti išmetami į jūrą(71). Per teismo posėdį Taryba taip pat paaiškino, kad nebuvo įmanoma (teisės akto tekste) tiksliau nurodyti šių kamerų įrengimo vietos, nes konkreti vieta, kurioje ši veikla vykdoma, skirtinguose laivuose skiriasi.
105. Trečia, trys institucijos pažymi, kad prieiga prie šių kamerų įrašų gali būti suteikiama tik atitinkamo žvejybos laivo kapitonui ir už žuvininkystės kontrolę atsakingoms laivo vėliavos ir pakrantės valstybių narių kompetentingoms institucijoms ir kad tokia prieiga turi būti suteikta laikantis duomenų apsaugos taisyklių.
106. Ketvirta, numatyta, kad būtų nustatomos papildomos taisyklės dėl NES sistemų duomenų saugojimo, keitimosi jais ir prieigos prie jų(72).
107. Penkta, institucijos pabrėžia, kad ginčijamu reglamentu Komisija įpareigota numatyti, o kompetentingos valdžios institucijos – įgyvendinti priemones, kuriomis būtų „kuo greičiau“ užtikrintas kiekvieno AVSS kamerų nufilmuoto asmens, kurio tapatybė gali būti nustatyta, duomenų nuasmeninimas(73). Taigi iš esmės nėra nustatyta jokio duomenų, iš kurių gali būti nustatyta asmenų tapatybė, saugojimo laikotarpio(74).
108. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nustatyti priemones, kuriomis būtų kuo labiau sumažinti įrengus AVSS kameras atsiradę nagrinėjamų pagrindinių teisių suvaržymai.
109. Taigi ant mūsų metaforiškų svarstyklių, kuriomis sveriami neigiami šių priemonių padariniai ir jų nauda, ant neigiamos lėkštės esantis svoris palengvėja.
110. Dėl svarstyklių naudos pusės pažymėtina, kad institucijos visų pirma primena, jog Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatyta sistema skirta įpareigojimo iškrauti laimikį laikymuisi stebėti, o ne atskirų asmenų tapatybei nustatyti ar jiems kontroliuoti.
111. Antra, ginčijamos priemonės nustatytos po daugelį metų trukusio žuvų išteklių mažėjimo, nes kitomis priemonėmis, įskaitant galimybę pasitelkti stebėtojus, nepavyko užtikrinti tvaraus Sąjungos žuvininkystės išteklių naudojimo.
112. Trečia, svarbiausia yra tai, kad ši sistema padeda siekti pripažinto ir svarbaus tikslo užtikrinti, kad gyvieji vandens ištekliai, įskaitant žuvis, būtų naudojami taip, kad būtų užtikrintos tvarios ekonominės, aplinkosaugos ir socialinės sąlygos. Dėl šio aspekto Komisija per teismo posėdį paaiškino, kad siekiant nustatyti priemones ir taisykles, pagal kurias žvejybos laivynas vykdo žvejybos veiklą, labai svarbu žinoti tikrąjį sugaunamų žuvų kiekį(75). Priešingu atveju, neteisingai nustačius šias priemones ir taisykles, įskaitant žvejybos kvotas, gali būti peržvejota ir galiausiai išnykti tam tikros žuvų rūšys.
113. Priešingai, nei teigia Italijos Respublika, manau, kad teisėkūros tikslas, kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nustatydamas veiksmingą įpareigojimo iškrauti laimikį laikymosi kontrolę, yra labai svarbus ne tik Sąjungos žuvininkystės politikai, bet ir šios ir kitų sričių Sąjungos politikos ekonominiams, socialiniams ir aplinkosaugos tikslams.
114. Taigi NES sistemų, įskaitant AVSS kameras, įdiegimo nauda yra svarbi ir stipriai nusveria teigiamą mūsų metaforiškų svarstyklių lėkštę.
115. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Chartijos 7, 8 ir 31 straipsniais saugomų teisių suvaržymai naudojant NES sistemas, numatytas nagrinėjamoje priemonėje, tačiau kartu ir ja ribojamas, nėra neproporcingi naudai, kurios siekiama ginčijamu reglamentu.
116. Dėl nurodytų priežasčių manau, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas įvykdė Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, kai teisingai užtikrino pusiausvyrą tarp ginčijamu reglamentu siekiamo tikslo ir galimybės šiuo teisės aktu apriboti Chartijos 7, 8 ir 31 straipsnius.
117. Darytina išvada, kad, mano nuomone, Teisingumo Teismas turėtų atmesti Italijos Respublikos ieškinio pirmąjį pagrindą.
IV.    Išvada
118. Siūlau Teisingumo Teismui atmesti Italijos Respublikos ieškinio pirmąjį pagrindą.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2013 m. buvo apskaičiuota, kad kasmet Sąjungos žuvininkystės sektoriuje buvo išmetama 1,7 mln. tonų žuvų ir kitų jūrų gyvūnų. Žr. ClientEarth
ir kt., „Joint NGO priorities on the revision of the EU Fisheries Control System“ (2018 m. spalio mėn.), paskelbtą https://awsassets.panda.org/downloads/joint_ngo_position_paper_on_the_revision_of_the_eu_fisheries_control_system___october_2018.pdf.
3      Žr. Europos Parlamento bibliotekos informacinį pranešimą „Discarding fish under the Common Fisheries Policy: Towards an end to mandated waste“, 2013 m. gegužės 13 d., 130436REV1, p. 2, kuriame paaiškinta, kad „į jūrą išmetamos žuvys, ypač apvaliosios žuvys, paprastai jau būna negyvos arba gaištančios. Vėžiagyviai arba vandens bestuburiai, taip pat tam tikrų rūšių rykliai ar plekšniažuvės gali turėti daugiau galimybių grįžti į jūrą dar gyvi, tačiau labai sunku įvertinti jų faktinį išgyvenamumą ilguoju laikotarpiu. Tai turi tiesioginį poveikį šiems ištekliams.“
4      2013 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl bendros žuvininkystės politikos, kuriuo iš dalies keičiami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1954/2003 ir (EB) Nr. 1224/2009 bei panaikinami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 2371/2002 ir (EB) Nr. 639/2004 bei Tarybos sprendimas Nr. 2004/585/EB (OL L 354, 2013, p. 22; toliau – BŽP reglamentas).
5      BŽP reglamento 15 straipsnio 1 dalyje, įtvirtinančioje įpareigojimą iškrauti laimikį, nustatyta: „Visas laimikis tų rūšių, kurioms taikomi sužvejojamo kiekio apribojimai, o Viduržemio jūroje – taip pat rūšių, kurioms taikomas <...> mažiausias dydis, <...> įkeliamas į žvejybos laivus, juose laikomas, registruojamas, iš jų iškraunamas ir įskaičiuojamas į kvotas <...>“.
6      Remiantis 2018 m. gruodžio 5 d. Jungtinės Karalystės Marine Conservations Society (Jūros aplinkos apsaugos draugija) Fisheries and Aquaculture (Žuvininkystės ir akvakultūros skyrius) vadovo Samuel Stone Jungtinės Karalystės House of Lords Select Committee on the European Union (Lordų Rūmų Europos Sąjungos komitetas) pateiktais žodiniais parodymais, paskelbtais https://data.parliament.uk/writtenevidence/committeeevidence.svc/evidencedocument/eu-energy-and-environment-subcommittee/implementation-and-enforcement-of-the-eu-landing-obligation/oral/93810.html.
7      2023 m. lapkričio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1224/2009 ir, kiek tai susiję su žuvininkystės kontrole, iš dalies keičiami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 1967/2006 bei (EB) Nr. 1005/2008 ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) 2016/1139, (ES) 2017/2403 bei (ES) 2019/473 (OL L 2023/2842).
8      Žr. BŽP reglamento 2 straipsnio 1 dalį – joje nurodomi tikslai, kuriais remiantis turi būti vykdoma BŽP.
9      Žr. specialiąją ataskaitą Nr. 7/2007 dėl su Bendrijos žuvininkystės išteklių apsaugos taisyklėmis susijusių kontrolės, inspektavimo ir sankcijų sistemų su Komisijos atsakymais (OL C 317, 2007, p. 1). Audito Rūmų ataskaitoje išnagrinėta sistema, numatyta 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 2241/87, nustatančiame tam tikras žvejybos veiklos kontrolės priemones (OL L 207, 1987, p. 1), ir padaryta išvada, kad i) duomenys apie sugavimus nebuvo nei išsamūs, nei patikimi, todėl nebuvo žinomas tikslus sugaunamų išteklių kiekis, taigi, nebuvo įmanoma tinkamai taikyti bendro leidžiamo sužvejoti kiekio ir kvotų apribojimų; ii) įdiegtos inspektavimo sistemos neužtikrino nei pažeidimų nustatymo veiksmingumo, nei jų prevencijos; iii) nustatytų pažeidimų nagrinėjimo procedūros negalėjo užtikrinti tolesnių priemonių taikymo ir (atgrasomos) sankcijos skyrimo; ir iv) pertekliniai pajėgumai neigiamai veikė žvejybos pramonės pelningumą, o leistinų sugavimų mažinimas skatino žvejybos apribojimų nesilaikymą.
10      2009 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentas, nustatantis Bendrijos kontrolės sistemą, kuria užtikrinamas bendrosios žuvininkystės politikos taisyklių laikymasis, iš dalies keičiantis reglamentus (EB) Nr. 847/96, (EB) Nr. 2371/2002, (EB) Nr. 811/2004, (EB) Nr. 768/2005, (EB) Nr. 2115/2005, (EB) Nr. 2166/2005, (EB) Nr. 388/2006, (EB) Nr. 509/2007, (EB) Nr. 676/2007, (EB) Nr. 1098/2007, (EB) Nr. 1300/2008, (EB) Nr. 1342/2008 ir panaikinantis reglamentus (EEB) Nr. 2847/93, (EB) Nr. 1627/94 ir (EB) Nr. 1966/2006 (OL L 343, 2009, p. 1).
11      Šiuo klausimu žr. Europos Audito Rūmai, „ES žuvininkystės kontrolė: reikia dėti daugiau pastangų“, Specialioji ataskaita Nr. 08/2017 (toliau – Specialioji ataskaita Nr. 08/2017), 3 punktas, paskelbta https://www.eca.europa.eu/Lists/ECADocuments/SR17_8/SR_FISHERIES_CONTROL_LT.pdf.
12      2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2015/812, kuriuo dėl įpareigojimo iškrauti visą laimikį iš dalies keičiami Tarybos reglamentai (EB) Nr. 850/98, (EB) Nr. 2187/2005, (EB) Nr. 1967/2006, (EB) Nr. 1098/2007, (EB) Nr. 254/2002, (EB) Nr. 2347/2002 ir (EB) Nr. 1224/2009 ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentai (ES) Nr. 1379/2013 ir (ES) Nr. 1380/2013 ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1434/98 (OL L 133, 2015, p. 1).
13      Specialiosios ataskaitos Nr. 08/2017 95 punktas.
14      Specialiosios ataskaitos Nr. 08/2017 99 punktas.
15      Žr. 2016 m. spalio 25 d. Europos Parlamento rezoliucijos „Kaip suvienodinti žuvininkystės kontrolę Europoje?“ (2015/2093(INI)) (OL C 215, 2018, p. 143) H konstatuojamąją dalį (dėl duomenų neatitikimo) ir 33 punktą (paaiškinantį, „jog siekiant, kad būtų kontroliuojamas ir vertinamas veiksmingas įpareigojimo iškrauti laimikį įgyvendinimas ir kad duomenys būtų renkami laikantis reikalavimų pagal persvarstytą BŽP, reikia rinkti, tvarkyti ir naudoti kokybiškus duomenis, susijusius su įpareigojimu iškrauti laimikį“). Taip pat žr. jos 66 punktą, kuriame „pabrėžia[ma] elektroninių technologijų (elektroninių ataskaitų teikimo ir elektroninių stebėsenos sistemų) svarb[a], nes jos gali padėti ekonominiu požiūriu efektyviai išplėsti stebėjimo veiklą jūroje“.
16      Žr. Komisijos ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai „Reglamento (EB) Nr. 1224/2009, nustatančio Sąjungos kontrolės sistemą, kuria užtikrinamas bendrosios žuvininkystės politikos taisyklių laikymasis, įgyvendinimas ir įvertinimas, kaip reikalaujama pagal 118 straipsnį – REFIT – žuvininkystės reguliavimo poveikio vertinimas“ (COM (2017) 192 final), kurioje Komisija padarė išvadą, kad (tuo metu taikyta) sistema „nevisiškai atiti[ko] paskirtį“ ir kad suinteresuotieji subjektai manė, jog būtina „kontrolės sistemą geriau pritaikyti prie naujos BŽP, visų pirma sprendžiant įpareigojimo iškrauti laimikį klausimą“.
17      Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1224/2009 ir Tarybos reglamentų (EB) Nr. 768/2005, (EB) Nr. 1967/2006, (EB) Nr. 1005/2008 bei Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/1139 nuostatos dėl žuvininkystės kontrolės (COM (2018) 368 final; toliau – pasiūlymas).
18      Žr. Komisijos tarnybų darbinį dokumentą – poveikio vertinimą, pridedamą prie [pasiūlymo] (SWD (2018) 279 final) (toliau – poveikio vertinimas).
19      Žr. poveikio vertinimą, p. 9–15, ir pasiūlymą, p. 3.
20      Žr. Žuvininkystės kontrolės reglamento 13 straipsnio 1 dalį, pakeistą ginčijamu reglamentu.
21      Siekdama išsamumo pridurčiau, kad pakeistomis 13 straipsnio 4 ir 5 dalimis valstybėms narėms suteikti įgaliojimai išplėsti pirmiau nurodytų priemonių taikymą laivams, kurių ilgis yra mažesnis nei 18 metrų, arba skatinti tokias priemones savanoriškai taikyti laivams, kuriems netaikomas įpareigojimas naudoti NES sistemas, ir kad 6 dalyje įtvirtinta valstybių narių teisė, bet ne pareiga numatyti, kad NES sistema būtų naudojama kitų BŽP taisyklių laikymosi kontrolės tikslais. Vis dėlto šios aplinkybės neturi reikšmės nagrinėjant šią bylą.
22      Pateikdama antrąjį pagrindą, Italijos Respublika tvirtina, kad Žuvininkystės kontrolės reglamento 90 straipsniu, įtvirtintu ginčijamo reglamento 1 straipsnio 75 punktu, pažeista ESS 3 straipsnio 3 dalis, SESV 101 ir 120 straipsniai, taip pat Protokolas Nr. 27 dėl vidaus rinkos ir konkurencijos. Iš esmės ši šalis mano, kad valstybėms narėms palikta iš ginčijamo reglamento 1 straipsnio 75 punktu padarytų pakeitimų išplaukianti diskrecija nuspręsti, kas yra „sunkus pažeidimas“, lemtų vidaus rinkos iškraipymą, nes nacionalinės valdžios institucijos palankiau elgtųsi su savo laivais.
23      Išsamiau žr. šios išvados 15 punktą.
24      Per teismo posėdį Komisija paaiškino, kad nors tokio ilgio laivai sudaro tik 6,8 % viso Sąjungos žvejybos laivų skaičiaus, jais Europos Sąjungoje sugaunama 70 % viso laimikio.
25      Ieškinio pirmojo pagrindo antraštėje Italijos Respublika taip pat nurodo Chartijos 52 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių bei EŽTK 18 straipsnio pažeidimą. Atrodo, kad ieškinio pabaigoje ji taip pat teigia, jog ginčijama priemone nepagrįstai pažeidžiama verslo konfidencialumo apsauga. Vis dėlto Italijos Respublika nei rašytinėse pastabose, nei per teismo posėdį nepaaiškino, kaip būtent šios taisyklės siejamos su ginčijamo reglamento 1 straipsnio 10 punktu padarytais pakeitimais. Taigi manau, kad jos ieškinys turi būti atmestas kaip nepriimtinas tiek, kiek yra susijęs su šiais aspektais, nes nebuvo įvykdyti Teisingumo Teismo procedūros reglamento 120 straipsnio c punkte atspindėti aiškumo ir tikslumo reikalavimai. Šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑34/11, EU:C:2012:712, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
26      Šiuo atžvilgiu ieškovė remiasi 2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimu Luxembourg Business Registers (C‑37/20 ir C‑601/20, EU:C:2022:912, 66 punktas), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad turi įvertinti, „ar Chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintų teisių suvaržymas, kurį lemia tokia prieiga, yra toks, kuris tikrai būtinas“.
27      2019 m. balandžio 30 d. Sprendimas Italija / Taryba (Viduržemio jūros durklažuvių žvejybos kvota) (C‑611/17, EU:C:2019:332, 56 punktas).
28      Teisingumo Teismas turėjo galimybę patvirtinti šią didelę (teisėkūros) diskreciją, be kita ko, bendros žemės ūkio politikos (žr., pavyzdžiui, 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Ispanija / Taryba, C‑310/04, EU:C:2006:521, 96 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), vidaus rinkos (žr., pavyzdžiui, 2020 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Lenkija / Parlamentas ir Taryba, C‑626/18, EU:C:2020:1000, 95 ir 96 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją) ir bendros transporto politikos (2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 247 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) srityse.
29      2019 m. balandžio 30 d. Sprendimas Italija / Taryba (Viduržemio jūros durklažuvių žvejybos kvota) (C‑611/17, EU:C:2019:332, 56 punktas).
30      Žr., be kita ko, 2019 m. balandžio 30 d. Sprendimą Italija / Taryba (Viduržemio jūros durklažuvių žvejybos kvota) (C‑611/17, EU:C:2019:332, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31      Žr. 1989 m. liepos 11 d. Sprendimą Schräder HS Kraftfutter (265/87, EU:C:1989:303, 22 punktas), kuriame šis principas pirmą kartą aiškiai suformuluotas bendros žemės ūkio politikos srityje ir nuo to laiko daug kartų pakartotas (išskirta mano); žr., be kita ko, 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Fedesa ir kt. (C‑331/88, EU:C:1990:391, 14 punktas) (bendros žemės ūkio politikos srityje) ir neseniai priimtą 2019 m. balandžio 30 d. Sprendimą Italija / Taryba (Viduržemio jūros durklažuvių žvejybos kvota) (C‑611/17, EU:C:2019:332, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) (bendros žuvininkystės politikos srityje).
32      Žr. 2001 m. liepos 12 d. Sprendimą Jippes ir kt. (C‑189/01, EU:C:2001:420, 83 punktas), kuriame Teisingumo Teismas pirmą kartą bendros žemės ūkio politikos srityje, siekdamas paaiškinti savo atliekamos teisminės kontrolės apribojimus, rėmėsi ir šia aplinkybe. Vėliau šis požiūris buvo pakartotas bylose, apimančiose įvairias Sąjungos teisėkūros veiklos sritis, kaip antai vidaus rinką (žr. 2020 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Lenkija / Parlamentas ir Taryba, C‑626/18, EU:C:2020:1000, 95 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją) arba bendrą transporto politiką (žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas), C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 242 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
33      Šiuo klausimu žr. 2019 m. balandžio 30 d. Sprendimą Italija / Taryba (Viduržemio jūros durklažuvių žvejybos kvota) (C‑611/17, EU:C:2019:332, 56 punktas).
34      2024 m. spalio 4 d. Sprendimas Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas) (C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 243 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35      Žr., pavyzdžiui, 2020 m. gruodžio 8 d. Sprendimą Lenkija / Parlamentas ir Taryba (C‑626/18, EU:C:2020:1000, 98 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas) (C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 243 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36      Šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Lietuva ir kt. / Parlamentas ir Taryba (Judumo paketas) (C‑541/20–C‑555/20, EU:C:2024:818, 218 ir 244 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
37      Šiuo klausimu žr. Emiliou, N., The principle of proportionality in European law: a comparative study, Kluwer Law International, Haga, 1996, p. 172; autorius teigia, kad „grėsmė pagrindinėms teisėms ar laisvėms pateisina griežtesnį patikrinimą“, ar nagrinėjami veiksmai proporcingi.
38      Šiuo klausimu žr. generalinio advokato N. Emiliou išvadą byloje Nordic Info (C‑128/22, EU:C:2023:645, 120 punktas), kurioje jis pažymi, kad paprastai, nors ne visada, Teisingumo Teismo jurisprudencijoje laisvo judėjimo srityje vertinamas tik nagrinėjamos priemonės tinkamumas ir būtinumas, o vertindamas pagrindines teises Teisingumo Teismas paprastai taip pat vertina priemonės proporcingumą stricto sensu.
39      Pažymėtina, kad jurisprudenciją galima aiškinti taip, kad joje nustatyta Chartijos saugomų pagrindinių teisių svarbos ir galimybės jas suvaržyti hierarchija ir kad tik dėl „svarbesnių“ teisių apribojimo reikalaujama griežtos Teisingumo Teismo kontrolės (šiuo klausimu žr. 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge, C‑417/23, EU:C:2025:1017, 171 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; jame Teisingumo Teismas paaiškina, kad valdžios institucijoms suteikta diskrecija „yra juo labiau ribota, kuo svarbesnė aptariama teisė siekiant užtikrinti, kad atitinkamas asmuo galėtų veiksmingai naudotis jam pripažįstamomis pagrindinėmis ar „intymaus“ pobūdžio teisėmis“). Nesant būtinybės šioje byloje pareikšti nuomonės dėl pagrindinių teisių hierarchijos buvimo, pakanka pažymėti, kad Teisingumo Teismas jau yra patvirtinęs, jog įtariamo teisės į privatų gyvenimą ir duomenų apsaugą suvaržymo teisminė kontrolė turi būti labai intensyvi.
40      Šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 8 d. Sprendimą Digital Rights Ireland ir kt. (C‑293/12 ir C‑594/12, EU:C:2014:238), visų pirma jo 48 punktą, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad „atsižvelgiant, viena vertus, į asmens duomenų apsaugos svarbą pagrindinei teisei į privataus gyvenimo gerbimą ir, kita vertus, į šios teisės apribojimo, kurį lemia Direktyva 2006/24, dydį, Sąjungos teisės aktų leidėjo vertinimo diskrecija yra nedidelė, todėl reikia taikyti griežtą kontrolę“.
41      2022 m. lapkričio 22 d. sprendimas (C‑37/20 ir C‑601/20, EU:C:2022:912).
42      Mano nuomone, didelio intensyvumo kontrolės reikia būtent dėl aplinkybės, kad varžomos (tam tikros) pagrindinės teisės, o ne dėl to suvaržymo dydžio. Vis dėlto remiantis šios išvados 40 išnašoje minėto 2014 m. balandžio 8 d. Sprendimo Digital Rights Ireland ir kt.
(C‑293/12 ir C‑594/12, EU:C:2014:238) 48 punkte pateiktu teiginiu galima padaryti išvadą, kad didelio intensyvumo kontrolė būtina tik tuo atveju, kai nagrinėjama teisė (šiuo atveju – teisė į privatų gyvenimą) yra labai varžoma. Tačiau manau, kad aplinkybė, jog suvaržymas nėra didelis, gali būti reikšminga darant išvadą, kad teisėkūros priemonė yra proporcinga stricto sensu (trečiasis lygmuo), bet ji neturi reikšmės Teisingumo Teismui sprendžiant, ar likti prie pirmojo proporcingumo vertinimo lygmens, t. y. patikrinti, ar nagrinėjama priemonė yra akivaizdžiai netinkama. Mano nuomone, tai aiškiai matyti iš to, kaip Teisingumo Teismas atliko proporcingumo vertinimą 2024 m. kovo 21 d. Sprendime Landeshauptstadt Wiesbaden (C‑61/22, EU:C:2024:251, visų pirma 106–124 punktai) ir 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendime Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 168 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43      Šis ryšio tarp įtariamo pagrindinės teisės apribojimo ir nagrinėjamos priemonės poveikio reikalavimas būdingas ne vien Sąjungos teisei. Pagal analogiją žr. US Supreme Court (Aukščiausiasis Teismas, JAV) sprendimą Arcara / Cloud Books, Inc., 478 U.S. 697, 1986, p. 705 (jame nuspręsta, kad nebuvo pakankamos sąsajos tarp pirmuoju Konstitucijos pakeitimu grindžiamo prieštaravimo, dėl kurio JAV teismai būtų turėję atlikti labai intensyvią kontrolę, ir knygyno uždarymo dėl to, kad jame buvo verčiamasi prostitucija).
44      Nors Italijos Respublika patikslina, kad nagrinėjama priemonė yra „akivaizdžiai“ neproporcinga, ji taip pat paaiškina, kad nemano, jog šiuo atveju turėtų būti taikomas toks žemesnio lygmens kriterijus.
45      Dėl teisės į privatų ir šeimos gyvenimą taikymo darbe žr. 2019 m. spalio 17 d. EŽTT sprendimo López Ribalda ir kt. prieš Ispaniją, CE:ECHR:2019:1017JUD000187413, 89 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją (jame kalbama apie tai, kad „asmens atvaizdas yra vienas iš pagrindinių jo asmenybės atributų, nes atskleidžia unikalias šio asmens savybes ir išskiria jį iš kitų asmenų“).
46      Šiuo klausimu žr. ginčijamo reglamento 106 konstatuojamąją dalį, kurioje paaiškinta, kad juo sukurta sistema atitinka pritaikytosios privatumo apsaugos ir standartizuotosios privatumo apsaugos principus.
47      Žr. 2019 m. spalio 17 d. EŽTT sprendimo López Ribalda ir kt. prieš Ispaniją, CE:ECHR:2019:1017JUD000187413, 89 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją (jame paaiškinta, kad „kiekvieno asmens teisė į savo atvaizdo apsaugą yra vienas iš esminių asmens vystymosi elementų ir suponuoja teisę kontroliuoti šio atvaizdo naudojimą. Nors daugeliu atvejų teisė kontroliuoti tokį naudojimą reiškia, kad asmuo gali atsisakyti leisti paskelbti jo atvaizdą, ji taip pat apima asmens teisę prieštarauti kito asmens atliekamam jo atvaizdo įrašymui, saugojimui ir atkūrimui“).
48      Iš tiesų, nors ginčijamo reglamento 24 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad „[g]alimybė įrašytoje vaizdo medžiagoje nustatyti atskirų asmenų tapatybę turėtų būti kuo labiau apribota ir prireikus duomenys turėtų būti nuasmeninti“, patys šie du elementai rodo, kad lieka galimybė nustatyti atitinkamuose žvejybos laivuose esančių asmenų tapatybę. Taip pat žr. Danijos maisto, žemės ūkio ir žuvininkystės ministerija, Danijos žuvininkystės agentūros ataskaita „Omarų žvejybos elektroninė stebėsena Danijos Kategato sąsiauryje (3AS)“ (2023 m. spalio mėn.) (toliau – Danijos žuvininkystės agentūros ataskaita), p. 24, kurią Komisija pridėjo prie įstojimo į bylą paaiškinimo ir kurioje ši agentūra paaiškina, kad „negalima išvengti žvejų patekimo į kamerų filmavimo lauką, pavyzdžiui, jei apdorodami laimikį jie pasilenkia virš rūšiavimo zonos“.
49      OL C 303, 2007, p. 17.
50      Remiantis su Chartija susijusiais išaiškinimais, šis elementas „remiasi“ peržiūrėtos Europos socialinės chartijos (ETS Nr. 163) 26 straipsniu. Pagal šią nuostatą „[s]iekdamos užtikrinti, kad būtų veiksmingai įgyvendinta darbuotojų teisė į orumą darbe, Šalys, konsultuodamosi su darbdavių ir darbuotojų organizacijomis, įsipareigoja: 1. Skatinti jautrumą ir informuotumą, padedančius užkirsti kelią seksualiniam priekabiavimui darbe arba kitaip susijusiam su darbu, ir imtis visų reikiamų priemonių, kad darbuotojai būtų apsaugoti nuo tokio elgesio; [ir] 2. Skatinti jautrumą ir informuotumą, padedančius užkirsti kelią nuolatiniams smerktiniems ar aiškiai neigiamiems ir įžeidžiamiems veiksmams, nukreiptiems prieš pavienius darbuotojus darbe ar kitaip susijusiems su darbu, ir imtis visų reikiamų priemonių, kad darbuotojai būtų apsaugoti nuo tokio elgesio.“ Sunku suprasti, kaip ši nuostata, jei ji būtų aiškinama laikantis geros valios principų ir atsižvelgiant į joje vartojamų sąvokų įprastinę reikšmę, kaip to reikalaujama pagal Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 1155 t., p. 331) 31 straipsnio 1 dalį, reglamentuoja tokias aplinkybes, kokios nagrinėjamos šiuo atveju. Taip pat žr. Jarass, D., „Article 31“, leidinyje Jarass, D., Charta der Grundrechte der Europäischen Union, C. H. Beck, Miunchenas, 2021, p. 8, su nuoroda į kitus autorius.
51      Žr., pavyzdžiui, WWF, „Socio-Economic Impacts of the EU Common Fisheries Policy: An evaluation of the European Union fishing fleet and options for the future, 2021)“ („ES bendros žuvininkystės politikos socialinis ir ekonominis poveikis. Europos Sąjungos žvejybos laivyno vertinimas ir ateities perspektyvos, 2021 m.“), p. 25, kuriame nurodyta, kad „įgulos dalijimosi modelis“ vis dar vyrauja Sąjungos žvejybos politikoje, paskelbtas https://wwfeu.awsassets.panda.org/downloads/wwf_cfp_socio_economic_impact_study_2021.pdf.
52      Žr. Bogg, A., „Article 31“, leidinyje Peers, S. ir kt. (red.), The EU Charter of Fundamental Rights; a commentary, Hart Publishing, 2014, 31.07 punktas, kuriame šiuo klausimu teigiama, kad dėl to Chartijos 31 straipsnis „turėtų būti laikomas nuostata, turinčia labai didelę norminę reikšmę ir svarbą“.
53      Žr. 2017 m. lapkričio 28 d. EŽTT sprendimo Antović ir Mirković prieš Juodkalniją, CE:ECHR:2017:1128JUD007083813, 44 punktą (jame nuspręsta, kad dėl neslapto vaizdo stebėjimo darbo vietoje buvo taikomas EŽTK 8 straipsnis, nes taip buvo kuriami „įrašyti ir atgaminami dokumentai apie asmens elgesį darbo vietoje, ir darbuotojas, pagal darbo sutartį įsipareigojęs atlikti darbą šioje darbo vietoje, negalėjo to išvengti“).
54      Šiuo klausimu žr. 29 straipsnio darbo grupės (įkurtos pagal 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995, p. 31; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 15 t., p. 355) 29 straipsnio 1 dalį) Nuomonę 4/2004 dėl asmens duomenų tvarkymo vaizdo stebėjimo priemonėmis, kurioje paaiškinta, kad „pažymėtina, jog vaizdo stebėjimo sistemos, kuriomis tiesiogiai siekiama nuotoliniu būdu kontroliuoti darbo kokybę ir kiekį, taigi jas naudojant tuo tikslu tvarkomi asmens duomenys, paprastai neturėtų būti leidžiamos“.
55      Žr. ginčijamo reglamento 1, 3 ir 24 konstatuojamąsias dalis. Taip pat žr. poveikio vertinimą, p. 18, kuriame paaiškinta, kad „jei dabartinė kontrolės sistema nėra pritaikyta prie reformuotos BŽP ir nėra tinkamai modernizuota, kyla labai didelis pavojus, kad bus pakenkta pačios BŽP tikslams ir jos raison d'être. Pažymėtina, kad pagal reformuotą BŽP nustatytas įpareigojimas iškrauti laimikį liktų be tinkamų kontrolės priemonių ir sąlygų. Jei nebus užtikrintas BŽP laikymasis, taip pat bus pakenkta Sąjungos tarptautinei reputacijai ir patikimumui dvišaliuose ir daugiašaliuose santykiuose“.
56      Dėl BŽP tikslų žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimą Friends of the Irish Environment (Didesnės nei nulinės žvejybos galimybės) (C‑330/22, EU:C:2024:19, 62 ir 65 punktai).
57      Žr. Europos Komisija, „Synthesis of the landing obligation measures and discard rates“ („Įpareigojimo iškrauti laimikį priemonių ir į jūrą išmetamų žuvų kiekio sintezė“), EASME/EMFF/2018/011, 2021 m. birželio 16 d., p. 52, kurioje nurodyta, kad „pagrindinė su įpareigojimu iškrauti laimikį susijusi rizika ir uždaviniai yra užtikrinti į jūrą išmetamų žuvų kiekio kontrolę, užtikrinti visų žvejybos reisų dokumentų išsamumą ir tikslumą, taip pat užtikrinti, kad būtų taikomos su dideliu išgyvenamumu ir de minimis išimtimis susijusios sąlygos bei ribos. Šią riziką sunku sumažinti taikant tradicines kontrolės priemones, pavyzdžiui, inspektavimą jūroje. Taigi vienas iš pagrindinių uždavinių yra būtinai įdiegti naujus reguliavimo ir vykdymo mechanizmus, nes stebėjimas ir kontrolė sutelkiami nebe ties iškrovimo veikla, o ties veikla jūroje. <...> Dėl šio pokyčio vykstant žvejybai būtina vykdyti 100 % aplink laivą vykdomos žvejybos ir laimikio išmetimo į jūrą veiklos stebėjimą, siekiant nustatyti, koks laimikis pagautas ir ar jis išmetamas į jūrą <...>“.
58      Žr. poveikio vertinimą, p. 10.
59      Šiuo klausimu žr. 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 161 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija); jame reikalaujama, kad ginčijama priemonė derėtų su nurodytu jos tikslu.
60      Žr., pvz., Tarybos generalinio sekretoriato pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1224/2009 ir Tarybos reglamentų (EB) Nr. 768/2005, (EB) Nr. 1967/2006, (EB) Nr. 1005/2008 bei Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/1139 nuostatos dėl žuvininkystės kontrolės, ST 15184/2/19 Rev 2 (2020 m. vasario 5 d.), kuriame apibendrintos valstybių narių pozicijos, įskaitant Italijos Respublikos poziciją dėl stebėtojų pasitelkimo, visų pirma 209–211 išnašas.
61      Žr. Žuvininkystės kontrolės reglamento 73a straipsnį, įterptą Reglamentu 2015/812, – jame nustatyta, kad „valstybės narės gali į su jų vėliava plaukiojančius laivus pasiųsti kontroliuojančius stebėtojus, kad jie atliktų žuvininkystės, kuriai taikomas <...> įpareigojimas iškrauti visą laimikį, stebėseną“.
62      Žr. Tarybos generalinio sekretoriato pasiūlymą dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1224/2009 ir Tarybos reglamentų (EB) Nr. 768/2005, (EB) Nr. 1967/2006, (EB) Nr. 1005/2008 bei Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/1139 nuostatos dėl žuvininkystės kontrolės – Bendras požiūris, ST 9390/2/21 Rev 2 (2021 m. birželio 24 d.), 12 punkto b papunktis.
63      Priešingai, nei šioje byloje tvirtina Italijos Respublika, šis dokumentas taip pat įrodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas manė, jog naudotis stebėtojų paslaugomis yra brangiau nei įrengti AVSS kameras.
64      Žr. poveikio vertinimą, p. 80.
65      Kalbėdamas apie tai, Parlamentas remiasi PECH komiteto prašymu atliktu tyrimu; žr. van Helmond, A. T. M., Research for PECH Committee – Workshop on electronic technologies for fisheries – Part II: Electronic monitoring systems, Europos Parlamentas, Struktūrinės ir sanglaudos politikos teminis skyrius, Briuselis, 2021, p. 13 (jame paaiškinta, kad „po pirmojo bandymo pasitelkus AVSS (apsauginių vaizdo stebėjimo sistemų) kamerų sistemas žvejybos laivuose spręsti dėl valdymo reformų ir įrangos vagysčių kylančias problemas Britų Kolumbijos krabų žvejybos sektoriuje <...> greitai buvo pripažinta, kad kameros gali būti naudojamos veiklai stebėti ir kontroliuoti žvejybos sektoriuose, kuriuose kyla problemų dėl nepakankamo stebėjimo jūroje“). Taip pat žr. Danijos žuvininkystės agentūros ataskaitą, pridėtą prie Komisijos įstojimo į bylą paaiškinimo, p. 43, kurioje nurodyta, kad „trejų metų kameromis fiksuojamos žvejybos Kategato sąsiauryje ir Baltijos jūroje patirtis rodo, kad fiksavimas kameromis yra veiksminga kontrolės forma, visų pirma siekiant užfiksuoti sužvejotą kiekį, taigi ir įpareigojimo iškrauti laimikį laikymąsi. Atlikus vertinimą taip pat nustatyta, kad nėra alternatyvių kontrolės metodų, kuriais būtų galima veiksmingai kontroliuoti, kaip laikomasi įpareigojimo iškrauti laimikį. Taigi valdžios institucijų požiūriu elektroninis stebėjimas kameromis yra labai veiksminga kontrolės priemonė“.
66      Tai, kad Teisingumo Teismas vartoja sąvoką „griežtai būtina“ tais atvejais, kai kalbama apie teisės į privatų gyvenimą suvaržymą, iš tikrųjų galėtų būti suprantama kaip reikšminga aplinkybė taikant (ir) šį trečiojo lygmens proporcingumo vertinimą, o ne tik būtinumo vertinimą. Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, 67 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), kuriame Teisingumo Teismas nurodė, kad „reikia priminti, kad pagrindinės teisės į privataus gyvenimo gerbimą apsauga reikalauja, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, kad nukrypimai nuo asmens duomenų apsaugos ir jos apribojimai neviršytų to, kas yra griežtai būtina. Be to, bendrojo intereso tikslo negalima siekti neatsižvelgiant į tai, kad jis turi būti derinamas su pagrindinėmis teisėmis, kurioms taikoma priemonė, nustatant pusiausvyrą tarp, viena vertus, bendrojo intereso tikslo ir, kita vertus, nagrinėjamų teisių“ (išskirta mano).
67      Dėl nacionalinių priemonių žr. 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 165 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), kuriame paaiškinta, kad „[d]arant prielaidą, kad nėra kitų tokių pat veiksmingų priemonių, <...> prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar turėtų išnagrinėti šių teisės normų proporcingumą siaurąja prasme <...> [siekdamas] patikrinti, ar dėl minėtų teisės normų kilę nepatogumai nėra neproporcingi siekiamiems tikslams“.
68      Žr. šios išvados 42 išnašą ir neseniai priimtą 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimą Slagelse Almennyttige Boligselskab, Afdeling Schackenborgvænge (C‑417/23, EU:C:2025:1017, 168 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
69      Pagal analogiją žr. 2020 m. spalio 6 d. Sprendimą La Quadrature du Net ir kt. (C‑511/18, C‑512/18 ir C‑520/18, EU:C:2020:791, 147 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), kuriame Teisingumo Teismas pažymi, kad pagal reikalavimą apsiriboti tik tuo, kas „griežtai būtina“, saugoti srauto ir vietos nustatymo duomenis kovos su tam tikromis nusikalstamomis veikomis ir tam tikromis grėsmėmis tikslais ir siekiant užtikrinti nacionalinį saugumą leidžiama tik su sąlyga, kad „[šių] duomenų saugojimas, kiek tai susiję su saugotinų duomenų kategorijomis, konkrečiomis ryšio priemonėmis, duomenų subjektais ir numatyta saugojimo trukme, būtų apribotas tuo, kas griežtai būtina“.
70      Žr. iš dalies pakeisto Žuvininkystės kontrolės reglamento 13 straipsnio 2 dalį, kurioje paaiškinta, kad šis įpareigojimas taikomas tik „su jų vėliava plaukiojančiuose <...> žūklės laivuose, kurių bendrasis ilgis yra 18 metrų ar didesnis, keliančiuose didelę įpareigojimo iškrauti laimikį reikalavimų nesilaikymo riziką“. Taip pat žr. to reglamento 13 straipsnio 3 dalies a punktą.
71      Žr. iš dalies pakeisto Žuvininkystės kontrolės reglamento 13 straipsnio 3 dalies b punktą, kuriame nustatyta, kad „naudojant tas sistemas gauta įrašyta vaizdo medžiaga <...> susijusi tik su žvejybos įrankiais ir laivo dalimis, kuriose žvejybos produktai įkeliami į laivą, tvarkomi ir sandėliuojami, ir visomis zonomis, kuriose jie gali būti išmetami į jūrą“. Taip pat žr. Komisijos įstojimo į bylą paaiškinimo 1 priedą, kuriame pateiktas konkretus pavyzdys, kaip šios zonos gali būti stebimos vaizdo kameromis, kartu kuo labiau sumažinant galimybę nustatyti šiose zonose dirbančių ir (arba) esančių asmenų tapatybę.
72      Žr. iš dalies pakeisto Žuvininkystės kontrolės reglamento 13 straipsnio 3 dalies c punktą, kuriame paaiškinta, kad Komisija „nustat[o] išsami[as] taisykl[es] dėl NES sistemos duomenų saugojimo, keitimosi jais ir prieigos prie jų“. Vis dėlto taip pat tiesa, kad tokios priemonės dar nebuvo nustatytos, kai Teisingumo Teismo buvo paprašyta priimti sprendimą dėl ginčijamo reglamento teisėtumo.
73      Žr. iš dalies pakeisto Žuvininkystės kontrolės reglamento 13 straipsnio 3 dalies b punktą, kuriame reikalaujama, kad iš įrašytos vaizdo medžiagos, „kiek įmanoma, nebūtų galimybės nustatyti fizinių asmenų tapatybę. [Taisyklėmis] taip pat reikalaujama, kad, jei nustatoma, kad tokioje įrašytoje vaizdo medžiagoje galima nustatyti fizinių asmenų tapatybę, kompetentingos institucijos kuo greičiau užtikrintų asmens duomenų nuasmeninimą ir informuotų laivo kapitoną arba NES sistemos operatorių apie šio nustatymo faktą“.
74      Tai skiriasi nuo Komisijos pateikto pasiūlymo dėl teisėkūros procedūra priimamo akto, kuriame buvo numatytas penkerių metų saugojimo laikotarpis; žr. Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1224/2009 ir Tarybos reglamentų (EB) Nr. 768/2005, (EB) Nr. 1967/2006, (EB) Nr. 1005/2008 bei Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/1139 nuostatos dėl žuvininkystės kontrolės (COM (2018) 368 final), 59 konstatuojamąją dalį ir 112 straipsnio 3 dalį.
75      Šiuo klausimu žr. šios išvados 9 punktą, kuriame trumpai paaiškinta žvejybos pastangų valdymo sistema pagal BŽP reglamentą.