PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (septintoji kolegija) SPRENDIMAS
2008 m. gruodžio 10 d.
Byla T‑57/99
Albert Nardone
prieš
Europos Bendrijų Komisiją
„Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Profesinė liga – Asbesto ir kitų medžiagų poveikis“
Dalykas: Ieškinys, kuriuo prašoma atlyginti žalą, ieškovo tariamai patirtą dėl Komisijos nusižengimo, dėl kurio ieškovas patyrė asbesto
dulkėmis užteršto oro poveikį.
Sprendimas: Priteisti iš Komisijos sumokėti Albert Nardone 66 000 eurų kompensaciją. Atmesti likusią ieškinio dalį. Kiekviena šalis padengia
savo bylinėjimosi išlaidas.
Santrauka
1.      Pareigūnai – Socialinė apsauga – Draudimas nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų – Fiksuoto dydžio išmoka pagal Pareigūnų
tarnybos nuostatuose įtvirtintą sistemą – Prašymas sumokėti papildomą kompensaciją, grindžiamas pažeidimu, dėl kurio gali
kilti institucijos atsakomybė
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnis)
2.      Pareigūnai – Invalidumas – Administracijos pareiga patikrinti atsistatydinančio pareigūno tinkamumą eiti pareigas – Nebuvimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 78 straipsnis)
3.      Procesas – Bylinėjimosi išlaidos – Nustatymas – Atlygintinos bylinėjimosi išlaidos – Sąvoka – Ikiteisminiame etape patirtos
bylinėjimosi išlaidos – Netaikymas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
4.      Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas
(EB 288 straipsnio antra pastraipa)
1.      Profesine liga susirgęs pareigūnas turi teisę prašyti papildomos kompensacijos pagal bendrąją teisę tik tuomet, jeigu tinkama
kompensacija negali būti užtikrinta pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnyje įtvirtintą sistemą. Ši taisyklė, kuria
siekiama išvengti dvigubos kompensacijos pareigūnams, yra sistemingai taikoma iš principo be išimčių ar nukrypimų. Taigi į
išmokas, kurios gali būti gautos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus, turi būti atsižvelgiama siekiant įvertinti atlygintiną
žalą tiek, kiek jomis gali būti atlyginta ta pati žala, kurią prašoma atlyginti ieškiniu dėl žalos atlyginimo.
Ieškinys dėl žalos atlyginimo yra per ankstyvas, jeigu dar neįmanoma įvertinti kompensacijos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus,
kurios ieškovas galėtų reikalauti, tinkamumo. Nors dažniausiai pareigūnui yra greičiau ir pigiau įrodyti, kad jis turi teisę
į Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnyje nustatytą fiksuoto dydžio kompensaciją, nei įrodyti, kad yra visos sąlygos, lemiančios
Bendrijos deliktinės atsakomybės atsiradimą, taip yra ne visuomet. Atsižvelgdamas į proceso ekonomiškumo principą, pagal kurį
kiekvienu atskiru atveju turi būti įvertinti įvairūs veiksniai, Bendrijos teismas nusprendė, kad ieškinio dėl žalos atlyginimo
pagal bendrąją teisę priimtinumas susijęs su Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnyje numatytų kompensavimo priemonių išnaudojimu.
Taigi toks ieškinys gali būti pripažintas priimtinu, jeigu Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatyta kompensavimo procedūra
užsitęsia per ilgai. Be to, jeigu pareiškus tokį ieškinį gauta kompensacija atlyginama žala, kurią atlyginti prašoma ir pagal
Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnyje numatytą kompensavimo sistemą, remiantis išmokų nesutapimo taisykle, ši kompensacijos
suma turi būti išskaityta iš išmokų, kurios ieškovui gali būti skiriamos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus.
(žr. 53–58 punktus)
Nuoroda: 1999 m. rugsėjo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lucaccioni prieš Komisiją, C‑257/98 P, Rink. p. I‑5251, 23 punktas; 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lucaccioni prieš Komisiją, T‑165/95, Rink. VT p. I‑A‑203 ir II‑627, 72 punktas; 1999 m. gruodžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Latino prieš Komisiją, T‑300/97, Rink. VT p. I‑A‑259 ir II‑1263, 94 ir 95 punktai.
2.      Nei iš Teisingumo Teismo praktikos, nei iš jokio kito Bendrijos teisės šaltinio negalima daryti išvados, kad Bendrijos institucijos
turi bendrą pareigą patikrinti pareigūno tinkamumą eiti pareigas jo savanoriško išėjimo iš darbo atveju.
Jei pareigūnas mano, kad dėl sveikatos būklės turi nutraukti tarnybą, jis pats prieš nutraukimą turi pateikti prašymą pagal
Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnį dėl invalidumo pensijos suteikimo taikant tų pačių nuostatų 78 straipsnį. Tuo atveju,
jeigu invalidumo pensija jam priklausė, tačiau jis nepateikė prašymo, jis pats yra atsakingas už tai, kad tokia pensija jam
nebuvo išmokėta.
(žr. 130 ir 131 punktus)
Nuoroda: 2003 m. vasario 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Nardone prieš Komisiją, T‑59/01, Rink. VT p. I‑A‑55 ir II‑323, 38 ir 40 punktai.
3.      Išlaidos už advokato paslaugas, suteiktas per Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose numatytą ikiteisminę procedūrą,
nėra atlygintinos. Kadangi Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytos ikiteisminės procedūros pagrindinė idėja yra tai, kad
pareigūnams šiame etape nebūtų atstovaujama, administracija neturi nagrinėti skundų siaurai, o atvirkščiai, ji turi juos nagrinėti
plačiai. Todėl išlaidos patarėjams ieškinio dėl žalos atlyginimo atveju pareigūnui gali būti atlyginamos tik ypatingais atvejais.
(žr. 139 ir 140 punktus)
Nuoroda: 1993 m. liepos 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Meskens prieš Parlamentą, T‑84/91 DEP, Rink. p. II‑757, 14 punktas; 2004 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Hecq prieš Komisiją, T‑34/03, Rink. VT p. I‑A‑143 ir II‑639, 21 punktas ir jame nurodyta nurodytą teismų praktika; 2005 m. gruodžio 13 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo Cwik prieš Komisiją, T‑155/03, T‑157/03 ir T‑331/03, Rink. VT p. I‑A‑411 ir II‑1865, 199 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.
4.      Pirmoji sąlyga, lemianti deliktinės Bendrijos atsakomybė atsiradimą, yra įrodymas, kad buvo padarytas pakankamai akivaizdus
teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas. Kalbant apie reikalavimą, kad pažeidimas būtų pakankamai
akivaizdus, lemiamas kriterijus išvadai, kad šis reikalavimas įvykdytas, ypač kai atitinkama institucija turi plačią diskreciją,
padaryti yra akivaizdus ir rimtas šios institucijos diskrecijos ribų pažeidimas. Kai ši institucija turi tik labai mažą diskreciją
ar iš viso jos neturi, net paprasto Bendrijos teisės pažeidimo gali pakakti, kad būtų nustatytas pakankamai akivaizdus pažeidimas.
Bendrijos atsakomybės už dėl Bendrijos teisės pažeidimo jos pareigūnams ir buvusiems pareigūnams padarytą žalą taikymo sąlygos
negali, jei nėra konkretaus pateisinimo, skirtis nuo tų sąlygų, kurios reglamentuoja Bendrijos atsakomybę kitų privačių asmenų
atžvilgiu.
Bendrijos institucijos medicinos tarnyba privalo, vadovaudamasi rūpestingumo pareiga, pranešti šios institucijos pareigūnui
apie visas jo byloje nurodytas ligas ir įspėti jį apie sveikatai pavojingus veiksnius, o tai reiškia, kad jam turi būti pateikta
visa šiuo atžvilgiu svarbi informacija ir nurodymai. Be to, medicinos tarnyba turi įspėti pareigūną apie ligą galinčius sukelti
rizikos veiksnius. Dėl galimo šių pareigų pažeidimo gali kilti aptariamos institucijos atsakomybė. Taigi rūpestingumo pareiga
yra teisės norma, dėl kurios pažeidimo gali kilti Europos Bendrijos atsakomybė.
Komisija padaro akivaizdų jai tekančios rūpestingumo pareigos pažeidimą, jeigu įpareigoja pareigūną dirbti pavojingomis sveikatai
sąlygomis ir nesiima priemonių, leidžiančių jas pagerinti, nors medicinos tarnybos gydytojas kelis kartus atkreipė jos dėmesį
į šią situaciją.
(žr. 162, 164, 166 ir 171–173 punktus)
Nuoroda: 2000 m. liepos 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją, C‑352/98 P, Rink. p. I‑5291, 41, 43 ir 44 punktai; 1991 m. rugsėjo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Nijman prieš Komisiją, T‑36/89, Rink. p. II‑699, 36 ir 37 punktai; 1997 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gill prieš Komisiją, T‑90/95, Rink. VT p. I‑A‑471 ir II‑1231, 34 punktas; 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Comafrica ir Dole Fresh Fruit Europe prieš Komisiją, T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 ir T‑225/99, Rink. p. II‑1975, 134 punktas.