62020TJ0058_EXT
BENDROJO TEISMO (septintoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. lapkričio 13 d. (
*1
)
„Konkurencija – Koncentracija – Vokietijos televizijos paslaugų ir telekomunikacijų paslaugų rinka – Sprendimas, kuriuo koncentracija pripažįstama suderinama su vidaus rinka ir EEE susitarimu – Įsipareigojimai – Sandorio horizontaliojo, vertikaliojo ir konglomerato poveikio konkurencijai vertinimas – Koncentracijos šalių konkurenciniai santykiai – Koncentracijos nulemtas pakeitimas – Akivaizdi vertinimo klaida“
Byloje T‑58/20
NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH, įsteigta Kelne (Vokietija), atstovaujama advokatų M. Geppert, P. Schmitz ir J. Schulze zur Wiesche,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą G. Conte, A. Keidel ir C. Vollrath,
atsakovę,
palaikomą
Vodafone Group plc, įsteigtos Niuberyje (Jungtinė Karalystė), atstovaujamos solicitor V. Vollmann, advokatų C. Jeffs, A. Chadd ir D. Seeliger,
įstojusios į bylą šalies,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji išplėstinė kolegija),
kurį sudaro pirmininkas M. van der Woude, teisėjai R. da Silva Passos (pranešėjas), I. Reine, L. Truchot ir M. Sampol Pucurull,
posėdžio sekretorė S. Jund, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
įvykus 2023 m. rugsėjo 22 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą (
1
)
1
SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovė NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH prašo panaikinti 2019 m. liepos 18 d. Komisijos sprendimą C(2019) 5187 final, kuriuo koncentracijos sandoris, kuriuo Vodafone Group plc siekia įsigyti tam tikrus Liberty Global plc aktyvus, pripažintas suderinamu su vidaus rinka ir EEE susitarimu (byla COMP/M.8864 – Vodafone / Certain Liberty Global Assets) (toliau – ginčijamas sprendimas).
[Praleista]
I. Procesas ir šalių reikalavimai
[Praleista]
47
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
panaikinti ginčijamą sprendimą
–
priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
48
Komisija ir Vodafone Bendrojo Teismo prašo:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
II. Dėl teisės
[Praleista]
B.
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, pareigos motyvuoti ir rūpestingumo pareigos pažeidimu dėl atsisakymo konstatuoti, kad MDU rinkoje egzistuoja RVKA
[Praleista]
3. Dėl pirmos dalies, grindžiamos Komisijos padarytomis akivaizdžiomis vertinimo klaidomis dėl to, kad ji nusprendė, jog koncentracijos šalys nėra tiesioginės konkurentės
[Praleista]
98
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad tiesioginė konkurencija tarp įmonių yra tuo atveju, kai jos konkuruoja dėl tų pačių klientų.
99
Šioje byloje neginčijama, kad koncentracijos šalių kabeliniai tinklai nesutampa ir kad faktiškai, kai MDU klientas nori sudaryti sutartį su televizijos signalų teikėju, jis iš esmės turi tik galimybę pasirinkti koncentracijos šalį, kurios kabelių zonoje yra prijungiamas pastatas, arba vieną iš jos konkurentų, pavyzdžiui, ieškovę. Tai, ar MDU rinka iki sandorio buvo nacionalinio masto, ar buvo apribota koncentracijos šalių kabelių zona, nieko nekeičia, nes ši išvada taikoma abiem atvejais.
100
Iš to išplaukia, kad koncentracijos šalių parduodami produktai praktiškai nekonkuravo, todėl Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai nusprendė, kad iki koncentracijos šios šalys nebuvo tiesioginės konkurentės.
101
Ieškovės pateikti argumentai neleidžia įrodyti priešingai.
102
Pirma, reikia pažymėti, kad, kaip Komisija patvirtino Bendrajame Teisme, buvo rimtų požymių, rodančių, kad MDU rinka geografiniu požiūriu buvo apribota kiekvienos šalies kabelių zona, tačiau dėl nacionaliniu lygmeniu veikiančių tiekėjų ir klientų ir dėl to, kad galimi kainų skirtumai šalyje nebuvo susiję su šiomis zonomis, ji negalėjo visiškai atmesti nacionalinio masto MDU rinkos buvimo galimybės.
103
Taigi, tai, kad Komisija numatė, jog rinka gali būti nacionalinė, nereiškia, kad ji manė, jog tokioje hipotetinėje rinkoje koncentracijos šalys tiesiogiai konkuravo. Tik vėliau, nagrinėdama koncentracijos poveikį MDU rinkai, Komisija įvertino, ar galimoje nacionalinėje rinkoje, atsižvelgiant į šalių veiklą, koncentracija lemtų tiesioginės konkurencijos tarp jų praradimą. Taigi, tai, kad ginčijamame sprendime Komisija numatė, jog MDU rinka galėjo būti nacionalinė dar prieš koncentraciją, neleidžia daryti išvados, kad koncentracijos šalys neišvengiamai buvo realios konkurentės tokioje rinkoje, kaip tvirtina ieškovė. Galiausiai negalima atmesti galimybės, kad dvi įmonės toje pačioje geografinėje rinkoje gali veikti kartu su kitomis įmonėmis, nors šios dvi įmonės nesiremia tais pačiais klientais, be kita ko, dėl savo kabelinių tinklų geografinių ribų.
104
Dėl tariamos ieškovės nurodytos motyvavimo stokos, nes Komisija esą neišnagrinėjo koncentracijos poveikio nacionaliniu lygmeniu apibrėžtai MDU rinkai, reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo VIII.2.4.2.3 skirsnyje, t. y. 721–785 konstatuojamosiose dalyse, Komisija išsamiai išnagrinėjo, ar koncentracija pašalins tarp koncentracijos šalių esantį realų ar potencialų konkurencinį spaudimą. Jame padarytos išvados taikytinos neatsižvelgiant į tai, ar MDU rinka yra nacionalinė, ar apsiriboja tik Vodafone ir Unitymedia kabelių zonomis.
105
Antra, dėl ieškovės priekaištų, nesusijusių su geografiniu MDU rinkos apibrėžimu, reikia pažymėti, kad nors koncentracijos šalių kabeliniai tinklai visiškai nesutapo, ir ieškovė to nekvestionuoja, iš tikrųjų ginčijamame sprendime Komisija konstatavo, kad jų veikla vis dėlto kažkiek sutampa, nes šie operatoriai šiuo atveju iš kitos šalies ar 3 lygio tinklo kito operatoriaus perka televizijos signalų perdavimo tarpines paslaugas, kad pasiektų atitinkamus MDU klientus.
106
Reikia pažymėti, kad nors ieškovė ginčija Komisijos per procesą Bendrajame Teisme atskleistų skaičių, susijusių su sutartimis, kurias koncentracijos šalys sudarė ne savo kabelių zonoje ir su atitinkamais klientais, nereikšmingumą, pačių skaičių ji neginčija. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad šie skaičiai rodo, jog šios sutartys atitiko labai nedidelį MDU klientų skaičių pagal prijungtus namų ūkius ir tokią nedidelę, mažesnę už 1 %, rinkos dalį, kad negali būti kalbos apie likutinę konkurenciją, kurią reikia saugoti. Be to, tokias sutartis už savo kabelių zonos ribų koncentracijos šalys sudarė tik išimtiniais atvejais, ir ieškovė to neginčija.
107
Be to, atsižvelgiant į tai, kad pasinaudojant koncentracijos šalių už savo kabelių zonos ribų sudarytomis sutartimis užimta rinkos dalis buvo nedidelė, buvo mažai tikėtina, kad šis koncentracijos sandoris sustiprins dominuojančią padėtį, todėl negalima pritarti ieškovės argumentui, kad Komisija turėjo konstatuoti, jog egzistuoja reikšmingas veiksmingos konkurencijos apribojimas (RVKA), nes koncentracijos šalių rinkos dalis buvo didelė, o koncentracija jį turėjo dar padidinti.
108
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 139/2004 2 straipsnio 2 ir 3 dalis tik koncentracija, kuri reikšmingai kliudo veiksmingai konkuruoti vidaus rinkoje ar didelėje jos dalyje būtent dėl dominuojančios padėties sukūrimo ar jos sustiprinimo, turi būti pripažinta nesuderinama su vidaus rinka. Iš šių nuostatų formuluotės matyti, kad pagrindinis koncentracijos suderinamumo su vidaus rinka tikrinimo kriterijus yra RVKA sukūrimas joje. Žodžio „būtent“ vartojimas rodo, kad dominuojančios padėties sukūrimas ar sustiprinimas yra vienas iš atvejų, kai toks apribojimas gali būti konstatuotas. Vadinasi, dominuojančią padėtį sukurianti ar sustiprinanti koncentracija automatiškai nelemia RVKA ir, priešingai, nei teigia ieškovė, nėra jokio automatinio ryšio tarp dominuojančios padėties kriterijaus ir RVKA kriterijaus.
109
Toliau konstatuotina, kad ieškovės teiginys, jog Komisija neatsižvelgė į kelis dokumentus, įrodančius, kad Unitymedia ketino prijungti MDU klientus Vodafone kabelių zonoje, susijęs su potencialios konkurencijos buvimu, o ne su tariamai egzistuojančia tiesiogine konkurencija, todėl jis neturi reikšmės nagrinėjant šio ieškinio pagrindo pirmą dalį.
110
Galiausiai dėl ieškovės teiginio, kad Komisija nepagrįstai nekreipė dėmesio į tiesioginę konkurenciją tarp koncentracijos šalių, nes tai nebuvo „aktyvi“ konkurencija, reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 768 konstatuojamojoje dalyje Komisijos padaryta išvada, jog šalys tarpusavyje „nekonkuravo aktyviai“, buvo siekiama tik paaiškinti, kad tik atsakydamos į MDU klientų iniciatyva pateiktus prašymus šalys labai retais atvejais sudarydavo sutartis dėl televizijos signalo perdavimo kitos šalies zonoje. Norėdamos patenkinti tokius prašymus, šalys turėjo įsigyti tarpines televizijos signalų perdavimo paslaugas iš kito operatoriaus. Taip nusprendusi Komisija visiškai nemanė, kad koncentracijų kontrolės srityje „aktyvios“ konkurencijos pašalinimas yra būtinas siekiant nustatyti, kad egzistuoja RVKA.
111
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovė neįrodė, jog Komisija ginčijamame sprendime akivaizdžiai klaidingai arba pažeisdama savo pareigą motyvuoti ar rūpestingumo pareigą nusprendė, kad iki koncentracijos jos šalys nebuvo tiesioginės konkurentės. Vadinasi, šio ieškinio pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
4. Dėl antros dalies, grindžiamos Komisijos padarytomis akivaizdžiomis vertinimo klaidomis dėl to, kad ji nusprendė, jog koncentracijos šalys nėra potencialios konkurentės
[Praleista]
134
Pirma, dėl ieškovės teiginio, kad galima buvo numatyti, jog būstų bendrovių noras būti aptarnaujamoms tik vieno tiekėjo stiprės, atsižvelgiant į didelę kelis metus vykusią Vokietijos gyvenamųjų būstų sektoriaus konsolidaciją, reikia konstatuoti, kad valios buvimo nepakanka norint įvertinti, ar tarp dviejų įmonių egzistuoja potenciali konkurencija.
135
Vertinant, ar egzistuoja potenciali konkurencija, siekiama išsiaiškinti, ar, atsižvelgiant į rinkos struktūrą, ekonomines bei teisines aplinkybes, turinčias įtakos jos veikimui, egzistuoja realios ir konkrečios galimybės, kad atitinkamos įmonės gali konkuruoti tarpusavyje arba kad naujas konkurentas gali patekti į atitinkamą rinką ir konkuruoti su veikiančiomis įmonėmis (žr. 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo easyJet / Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, 116 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Iš to matyti, kad toks vertinimas, grindžiamas naujo potencialaus siūlytojo patekimo į rinką sąlygomis, iš esmės priklauso nuo pasiūlos, o ne paklausos analizės, todėl šiam pirmajam priekaištui negalima pritarti.
136
Bet kuriuo atveju pati ieškovė nurodo, kad Vokietijos būsto sektoriuje jau keleri metai vyksta didelė konsolidacija. Tačiau dėl šios jau kelerius metus vykstančios konsolidacijos koncentracijos šalių rinkos dalis už jų atitinkamų zonų ribų reikšmingai nepadidėjo dėl sudarytų sutarčių su dideliais MDU klientais, pageidaujančiais būti aptarnaujamais tik vieno operatoriaus, nes iš ginčijamo sprendimo lentelės Nr. 16 matyti, kad ir Vodafone, ir Unitymedia turėjo [0–5 %] dydžio rinkos dalį kitos šalies zonoje.
137
Antra, dėl rinkos tyrimo rezultatų, į kuriuos Komisija esą neatsižvelgė, reikia pažymėti, kad Komisija turi teisę į juos atsižvelgti, tačiau jie negali būti lemiami vertinant potencialios konkurencijos buvimą.
138
Nors konkurentų nuomonė gali būti naudingas informacijos apie galimas koncentracijos pasekmes rinkai šaltinis, ji Komisijai nėra privaloma, kai ši pati vertina koncentracijos pasekmes (šiuo klausimu žr. 1999 m. kovo 25 d. Sprendimo Gencor / Komisija, T‑102/96, EU:T:1999:65, 290 ir 291 punktus ir 2020 m. spalio 5 d. Sprendimo HeidelbergCement ir Schwenk Zement / Komisija, T‑380/17, EU:T:2020:471, 673 punktą (nepaskelbtas Rinkinyje)), todėl šiam antrajam priekaištui negalima pritarti.
139
Bet kuriuo atveju iš ginčijamo sprendimo 727, 728, 752 ir 753 konstatuojamųjų dalių matyti, jog Komisija atsižvelgė į konkuruojančių operatorių nuomonę, nes iš šių konstatuojamųjų dalių matyti, kad ji pradėjo išsamų potencialios konkurencijos tarp koncentracijos šalių tyrimą, visų pirma dėl jų pateiktų pastabų. Taigi, Komisija visiškai neneigė rinkos tyrimo rezultatų įrodomosios galios ir, priešingai, nei teigia ieškovė, atsižvelgdama į juos kritiškai patikrino koncentracijos šalių teiginius.
140
Trečia, kalbant apie tai, kad Vodafone jau valdė tam tikrą Unitymedia kabelių zonos infrastruktūrą, reikia konstatuoti, kad spręsdama, ar tarp koncentracijos šalių yra potenciali konkurencija, Komisija į tai atsižvelgė. Iš ginčijamo sprendimo 740 konstatuojamosios dalies matyti, jog Vodafone parengtose ir Komisijos patikrintose prognozėse buvo atsižvelgta į esamą šio operatoriaus infrastruktūrą ir į 5G diegimą, tačiau jie neleido kabelinio tinklo dubliavimo padaryti pakankamai pelningo, todėl šiam trečiajam priekaištui negalima pritarti.
141
Ketvirta, dėl aplinkybės, kad tai, jog Vodafone anksčiau nedubliavo Unitymedia kabelinio tinklo, neįrodo potencialios konkurencijos tarp jų nebuvimo, pažymėtina, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, ši aplinkybė yra svarbi vertinant Vodafone patekimo į Unitymedia kabelių zoną tikimybę. Tai, kad šis operatorius anksčiau niekada nedubliavo to tinklo ir neketino to daryti, patvirtina Komisijos išvadą, kad Vodafone plėtra Unitymedia kabelių zonoje buvo mažai tikėtina nesudarius koncentracijos sandorio, todėl šiam ketvirtam priekaištui negalima pritarti. Bet kuriuo atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 115 ir 116 punktų, taip pat reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Komisija rėmėsi ne vien šia aplinkybe (žr. ginčijamo sprendimo 731–746 konstatuojamąsias dalis).
142
Penkta, dėl ieškovės teiginio, kad Komisija, siekdama įrodyti, jog nėra pelninga dubliuoti kabelinį tinklą, rėmėsi dalykais, taikomais bet kokios rūšies tinklo plėtrai, įskaitant operatoriaus plėtrą savo zonoje, reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 737 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, jog kabelinio tinklo dubliavimas bendrai nėra patrauklus Vodafone, „ypač palyginti su naujų namų ūkių prijungimu savo kabelių zonoje, nes tai reiškia mažesnes investicijas į infrastruktūrą, o pelno galimybės yra didesnės, nes joje nėra jau veikiančio [kito] operatoriaus“. Iš to matyti, kad Komisija konstatavo, jog kabelinio tinklo dubliavimas už savo zonos ribų yra mažiau pelningas nei kabelinio tinklo plėtra savo zonoje, ir ieškovė to neginčija.
143
Be to, reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 736 konstatuojamosios dalies dalyje, kurią Komisija atskleidė taikydama 2023 m. kovo 30 d. nutartį, ji pažymėjo konstatavusi, jog per paskutinius penkerius metus Vodafone tik nežymiai išplėtė savo tinklą savo kabelių zonoje arba netoli jos. Ši išvada, kurios ieškovė neginčijo 2023 m. birželio 2 d. pastabose, patvirtina Komisijos išvadą, kad koncentracijos šalių plėtra kitos šalies kabelių zonoje buvo mažai tikėtina nesudarius koncentracijos sandorio. Iš tiesų, jei Vodafone savo kabelinį tinklą savo kabelių zonoje iki koncentracijos išplėtė labai nežymiai, buvo tikrai mažai tikėtina, kad ji dubliuos kabelinį tinklą Unitymedia kabelių zonoje, nes tokie veiksmai yra mažiau pelningi. Vadinasi, ieškovės ieškinio pagrindo penktą priekaištą reikia atmesti.
144
Šešta, dėl Vodafone investavimo kriterijų ir ieškovės teiginio, kad Komisija klaidingai daugiausia jais rėmėsi pakankamai jų nepatikrinusi, reikia pažymėti, kad norėdama nustatyti, ar įmonė yra potenciali konkurentė rinkoje, Komisija turi patikrinti, ar be aptariamos koncentracijos ta įmonė būtų turėjusi realių ir konkrečių galimybių patekti į rinką ir konkuruoti su joje veikiančiomis įmonėmis. Toks įrodymas neturi būti grindžiamas vien paprasta prielaida, o turi būti pagrįstas faktinėmis aplinkybėmis arba atitinkamos rinkos struktūrų analize. Taigi, įmonė negali būti pripažinta potencialia konkurente, jeigu jos patekimas į rinką nėra ekonomiškai perspektyvi strategija (pagal analogiją žr. 2012 m. birželio 29 d. Sprendimo E.ON Ruhrgas ir E.ON / Komisija, T‑360/09, EU:T:2012:332, 86 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
145
Be to, ekonominis patekimo į rinką strategijos perspektyvumas negali būti prilygintas paprasčiausiam tokios strategijos pelningumui. Jei jį būtų galima jam prilyginti, paprasčiausia teorinė galimybė patekti į rinką galėtų būti laikoma pakankama potencialios konkurencijos buvimui konstatuoti. Vadinasi, Komisija gali atsižvelgti į įmonės, kurios kaip potencialios konkurentės statusas yra nagrinėjamas, komercinį ar ekonominį interesą patekti į rinką (šiuo klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo EDP / Komisija, T‑87/05, EU:T:2005:333, 177, 185, 187, 188, 191 ir 195 punktus ir 2006 m. liepos 4 d. Sprendimo easyJet / Komisija, T‑177/04, EU:T:2006:187, 123 punktą), taigi ir remtis jos investavimo kriterijais. Komisija negali įmonės laikyti potencialia konkurente remdamasi bendrais ir abstrakčiais argumentais, neatsižvelgusi į tos įmonės komercinius interesus, trumpalaikę ir vidutinės trukmės plėtros strategiją ir šiuo tikslu jos nusistatytus pelningumo kriterijus.
146
Reikia pažymėti, kad vertindama, ar egzistuoja potenciali konkurencija, Komisija turi remtis visomis aplinkybėmis. Tai darydama ji negali neatsižvelgti į atitinkamų įmonių investavimo strategijas. Tas pats pasakytina, be kita ko, apie dideles tarptautines grupes, kaip antai Vodafone, kurios turi turėti galimybę spręsti dėl investicijų projektų, susijusių su kelių valstybių rinkomis, šiuo tikslu remdamosi geriausiomis grąžos normomis. Beje, reikia konstatuoti, kad ieškovės pateiktos informacijos nepakanka padaryti išvadai, jog Komisija turėjo duomenų, kad apie koncentraciją pranešusios šalies pateikti skaičiai yra neteisingi.
147
Be to, reikia pabrėžti, kad koncentracijų kontrolei taikomuose teisės aktuose numatytos įvairios priemonės, kuriomis siekiama atgrasyti nuo neteisingos ar klaidinančios informacijos perdavimo ir už tai bausti. Šalims, kurios praneša apie koncentraciją, pagal 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 802/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (OL L 2004, 133, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 88) 4 straipsnio 1 dalį ir 6 straipsnio 2 dalį taikoma aiški pareiga visiškai ir sąžiningai informuoti Komisiją apie faktus ir aplinkybes, kurie yra svarbūs priimant sprendimą dėl suderinamumo, nes už šios pareigos nesilaikymą Reglamento Nr. 139/2004 14 straipsnyje numatytos sankcijos. Be to, remdamasi Reglamento Nr. 139/2004 6 straipsnio 3 dalies a punktu ir 8 straipsnio 6 dalies a punktu, Komisija taip pat gali atšaukti sprendimą dėl suderinamumo, jei šis sprendimas paremtas neteisinga informacija, už kurią atsakinga viena iš įmonių, arba kai toks sprendimas gautas apgaulės būdu (2009 m. gegužės 7 d. Sprendimo NVV ir kt. / Komisija, T‑151/05, EU:T:2009:144, 185 punktas).
148
Galiausiai reikia konstatuoti, pirma, kad iš ginčijamo sprendimo 742 konstatuojamosios dalies ir 553 išnašos matyti, jog Komisija patikrino koncentracijos šalių prognozes, pagal kurias jos, atsižvelgdamos į savo investavimo kriterijus, išnagrinėjo kelių infrastruktūros diegimo projektų pelningumą, ir nusprendė, kad jų rezultatai yra pakankamai patikimi, ir, antra, Komisija rėmėsi ne tik koncentracijos šalių investavimo kriterijais darydama išvadą, jog tarp jų nėra potencialios konkurencijos, bet, be kita ko, atsižvelgė į tai, kad praktiškai nei Vodafone, nei Unitymedia niekada nedubliavo kitos šalies kabelinio tinklo ir kad jos tik labai nedaug išplėtė savo tinklą savo kabelių zonos viduje, nors tokia vidinė plėtra yra pelningesnė.
149
Dėl teiginio, kad pati Komisija konstatavo, jog Deutsche Telekom buvo pasirengusi išplėsti savo tinklą, todėl, ieškovės teigimu, Vodafone taip pat turėjo galėti tai padaryti, reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija paaiškino priežastis, dėl kurių šios strategijos netaikomos koncentracijos šalims.
150
Konkrečiai dėl Deutsche Telekom atvejo pažymėtina, kad iš ginčijamo sprendimo 744 konstatuojamosios dalies c punkto ir jame pateikto šio operatoriaus atsakymo matyti, kad jo padėtis labai skiriasi nuo koncentracijos šalių padėties, be kita ko, dėl to, kad Deutsche Telekom jau turi labai platų šviesolaidžių tinklą ir naudoja šį tinklą plačiajuosčio ryšio prieigos paslaugoms teikti naudojantis skaitmeninės abonento linijos technologija (Digital Subscriber Line, DSL). Todėl, norėdama išplėsti savo pasiūlą MDU klientams į naujas zonas, Deutsche Telekom gali remtis savo šviesolaidžio linijomis ar esamais kabeliais ir paprastai jai reikia pastatyti tik trumpas 3 lygio tinklo dalis.
151
Vadinasi, ieškovės šeštą priekaištą reikia atmesti.
152
Septinta, dėl Vodafone ir Deutsche Glasfaser bendradarbiavimo pati ieškovė ieškinyje nurodo, kad tinklas, kuris bus įdiegtas šioje srityje, leis tiekti šviesolaidį įmonėms, todėl jis yra nesusijęs su MDU rinka.
153
Ieškovės pateiktas investicijų planas „Gigabit“ tik patvirtina tai, nes iš jo matyti, kad šiuo projektu siekiama, pirma, diegti šviesolaidžio tinklą, kad būtų galima įmonėms (100000 įmonių maždaug 2000 ekonominės veiklos zonų, už 1,4–1,6 milijardo eurų) ir kaimo namų ūkiams, bendradarbiaujant su savivaldybėmis ir pasinaudojant jų subsidijomis (1 milijonas kaimo namų ūkių, neturinčių gero interneto už 0,2–0,4 milijardo eurų) teikti labai spartų internetą ir, antra, pagal standartą DOCSIS 3.1 atnaujinti Vodafone kabelių infrastruktūrą, kad būtų galima teikti spartesnį internetą „visiems suinteresuotiems 12,6 milijono namų ūkių“ (už 0,2 milijardo eurų).
154
Reikia konstatuoti, kad šis projektas susijęs su fiksuotos interneto prieigos paslaugų teikimo rinka, todėl neturi reikšmės nagrinėjant potencialios konkurencijos tarp koncentracijos šalių buvimą MDU rinkoje.
155
Bet kuriuo atveju taip pat reikia konstatuoti, kad šiuo projektu iš esmės siekiama prijungti (prie labai spartaus interneto) įmones ir kaimo namų ūkius, esančius blogiau aptarnaujamose zonose, taigi ne MDU klientus, ir atnaujinti esamą Vodafone kabelinį tinklą, kad būtų pagerintas dabartinių šio operatoriaus klientų interneto ryšys.
156
Reikia pridurti, kad iš ieškovės pateikto investicijų plano „Gigabit“ matyti, jog šis projektas atitinka ginčijamame sprendime nurodytus Vodafone investavimo kriterijus, o tai patvirtina, pirma, kad šis operatorius rūpinasi, kad šių kriterijų būtų laikomasi, kai jis pradės įgyvendinti infrastruktūros projektą, ir, antra, kad Komisija galėjo pagrįstai remtis šiais kriterijais, kai nagrinėjo tikimybę, kad Vodafone dubliuos kabelinį tinklą Unitymedia zonoje, siekdama prijungti MDU klientus.
157
Galiausiai tai, kad 2019 m. gruodžio 6 d.Vodafone paskelbė plečianti savo bendradarbiavimą su Deutsche Glasfaser, siekdama teikti šviesolaidį privatiems asmenims, be kita ko, Unitymedia kabelių zonoje, neturi reikšmės nagrinėjant ginčijamo sprendimo teisėtumą, nes ši aplinkybė atsirado po jo priėmimo. Pareiškus ieškinį dėl teisės akto panaikinimo jo teisėtumas turi būti vertinamas remiantis priimant šį aktą egzistavusiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis (žr. 2019 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo HTTS / Taryba, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 37 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; 2007 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Microsoft / Komisija, T‑201/04, EU:T:2007:289, 260 punktas) ir atsižvelgiant į informaciją, kurią, priimdama sprendimą, galėjo turėti jį priėmusi institucija (2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Brink’s Security Luxembourg / Komisija, T‑437/05, EU:T:2009:318, 96 punktas ir 2013 m. balandžio 12 d. Sprendimo Du Pont de Nemours (France) ir kt. / Komisija, T‑31/07, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:167, 157 punktas). Taigi, ieškovas Sąjungos teisme negali remtis faktinėmis aplinkybėmis, kurios susiklostė vėliau, nei buvo priimtas aktas, kurio teisėtumas ginčijamas, arba apie kurias akto rengėjas negalėjo žinoti jį priimdamas. Bet kuriuo atveju ieškovė neįrodė, kad šiuo bendradarbiavimu buvo siekiama prijungti MDU klientus.
158
Vadinasi, ieškovės septintą priekaištą reikia atmesti.
159
Aštunta, dėl teiginio, kad įmanoma aptarnauti MDU klientus, nesant būtinybės diegti 3 lygio kabelinio tinklo, reikia pažymėti, kad Komisija išnagrinėjo ne tik potencialios konkurencijos tikimybę dubliuojant kitos koncentracijos šalies kabelinį tinklą, kaip tai matyti iš ginčijamo sprendimo 745 konstatuojamosios dalies, kiek tai susiję su Vodafone, ir iš 763 konstatuojamosios dalies, kiek tai susiję su Unitymedia. Šiuo klausimu Komisija dar nusprendė, kad taip pat mažai tikėtina, jog viena šalis skverbsis į kitos šalies kabelinį tinklą pasitelkdama infrastruktūra negrindžiamas priemones, pavyzdžiui, nuomojamas linijas, palydovinę infrastruktūrą ar 4 lygio tinklus.
160
Šiuo klausimu taip pat reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 820 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, ir ieškovė to neginčija, kad 4 lygio operatoriai visiškai priklauso nuo šalių noro siūlyti televizijos signalų tarpinio transliavimo paslaugas konkurencingomis sąlygomis. Toliau ginčijamo sprendimo 1479 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, ir ieškovė to taip pat neginčija, kad patys 4 lygio operatoriai paaiškino, jog jie veikia nišiniame rinkos segmente, o būsto asociacijos tvirtino, kad šie operatoriai dažnai neatitinka paslaugų lygio reikalavimų ir negali pasirūpinti 3 lygio tinklo atnaujinimu.
161
Be to, priešingai, nei teigia ieškovė, tai, kad koncentracijos šalys labai mažai naudojosi šia technine galimybe, būtent rodo, kad ji nėra patraukli konkurencijos požiūriu, ir patvirtina Komisijos išvadą, kad buvo mažai tikėtina, jog koncentracijos šalys plėtos savo veiklą kitos šalies kabelių zonoje, remdamosi su infrastruktūra nesusijusiomis priemonėmis.
162
Vadinasi, ieškovės aštuntą priekaištą reikia atmesti.
163
Devinta, dėl ieškovės nuorodų, pirma, į ankstesnę Komisijos sprendimų praktiką ir, antra, į Federalinės kartelių tarnybos sprendimą bei Oberlandesgericht Düsseldorf (Diuseldorfo aukštesnysis apygardos teismas) sprendimą, reikia pažymėti, kad Komisija nėra jų saistoma.
164
Pirma, reikia pažymėti, kad kai Komisija priima sprendimą dėl koncentracijos suderinamumo su vidaus rinka remdamasi pranešimu ir šio sandorio bylos medžiaga, ieškovė neturi teisės ginčyti jos konstatavimų dėl to, kad jie skiriasi nuo anksčiau išdėstytų konstatavimų kitoje byloje remiantis kitu pranešimu ir kita bylos medžiaga, net jeigu atitinkamos rinkos abiejose bylose yra panašios ar net identiškos (2005 m. gruodžio 14 d. Sprendimo General Electric / Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, 118 punktas ir 2015 m. gegužės 13 d. Sprendimo Niki Luftfahrt / Komisija, T‑162/10, EU:T:2015:283, 142 punktas).
165
Antra, taip pat reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į tikslų kompetencijos pasidalijimą, kuriuo grindžiamas Reglamentas Nr. 139/2004, nacionalinių valdžios institucijų sprendimai negali būti privalomi Komisijai koncentracijų kontrolės procedūrose (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Cementbouw Handel & Industrie / Komisija, C‑202/06 P, EU:C:2007:814, 56 punktą ir 2009 m. gegužės 7 d. Sprendimo NVV ir kt. / Komisija, T‑151/05, EU:T:2009:144, 139 punktą).
166
Vadinasi, ieškovės devintąjį priekaištą reikia atmesti.
167
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovė neįrodė, jog Komisija padarė akivaizdžių vertinimo klaidų, kai ginčijamame sprendime nusprendė, kad koncentracijos šalys nėra potencialios konkurentės MDU rinkoje ir kad jos viena kitai nedaro konkurencinio spaudimo.
5. Dėl trečios dalies, grindžiamos akivaizdžiomis klaidomis vertinant koncentracijos poveikį konkurentų daromam konkurenciniam spaudimui
[Praleista]
b) Dėl tariamai nepakankamos ir netikslios numatomo konkurencinio spaudimo, kurį po koncentracijos darys tretieji asmenys, analizės
[Praleista]
190
Tiesa, kad situacija, kai konkurentų daromas konkurencinis spaudimas labai sumažėja dėl koncentracijos sandorio sudarymo, gali lemti RVKA.
191
Be to, reikia pažymėti, kad vertindama koncentracijos suderinamumą su vidaus rinka Komisija atsižvelgia į daugelį dalykų, pavyzdžiui, nagrinėjamų rinkų struktūrą, realią ar potencialią įmonių konkurenciją, koncentracijoje dalyvaujančių įmonių padėtį rinkoje, jų ekonominį ir finansinį pajėgumą, tiekėjams ir vartotojams prieinamas alternatyvas, patekimo į rinką kliūčių egzistavimą bei pasiūlos ir paklausos tendencijas (2005 m. vasario 15 d. Sprendimo Komisija / Tetra Laval, C‑12/03 P, EU:C:2005:87, 125 punktas). Todėl vien tai, kad susijungusio subjekto finansinė galia padidėjo, neleidžia daryti išvados dėl RVKA buvimo.
192
Be to, iš Reglamento Nr. 139/2004 2 straipsnio 1 dalies a punkto matyti, kad vertindama sandorio suderinamumą su vidaus rinka Komisija atsižvelgia į poreikį palaikyti ir plėtoti veiksmingą konkurenciją vidaus rinkoje, tarp kitų klausimų, atsižvelgiant į visų atitinkamų rinkų struktūras ir realią arba potencialią Sąjungos viduje arba už jos ribų esančių įmonių konkurenciją. Tai yra reikalavimas, sudarantis svarbų vertinimo, kurį turi atlikti Komisija, elementą (2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Éditions Odile Jacob / Komisija, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, 68 punktas).
193
Vis dėlto šis reikalavimas negali pakeisti šio straipsnio 2 dalyje apibrėžtos taisyklės, kad koncentracija, kuri reikšmingai neriboja veiksmingos konkurencijos vidaus rinkoje arba didelėje jos dalyje būtent dėl dominuojančios padėties sukūrimo ar jos sustiprinimo, turi būti laikoma suderinama su vidaus rinka (2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Éditions Odile Jacob / Komisija, C‑551/10 P, EU:C:2012:681, 68 punktas).
194
Reikia taip pat pabrėžti, kad Komisija gali pripažinti koncentraciją nesuderinama su vidaus rinka tik tuo atveju, jei ji konstatuoja, kad egzistuoja RVKA, kuris yra tiesioginė ir neišvengiama koncentracijos pasekmė. Toks apribojimas, kuris gali atsirasti dėl būsimų susijungusio subjekto sprendimų, gali būti laikomas tiesiogine ir neišvengiama koncentracijos pasekme tik jei būsimas elgesys tampa įmanomas ir ekonomiškai pagrįstas dėl koncentracijos nulemto rinkos savybių ir sandaros pasikeitimo (2013 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Cisco Systems ir Messagenet / Komisija, T‑79/12, EU:T:2013:635, 118 punktas).
195
Galiausia reikia pažymėti, kad Komisija turi aiškinimo laisvę vertindama rinkoje konkuruojančių ūkio subjektų santykinę galią, nes tai yra sudėtingo ekonominio vertinimo dalis (žr. 2005 m. gruodžio 14 d. Sprendimo General Electric / Komisija, T‑210/01, EU:T:2005:456, 253 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
196
Pirma, dėl ieškovės priekaišto, susijusio su tariamai nepakankama Komisijos atlikta susijungusio subjekto finansinio pajėgumo padidėjimo pasekmių konkurentų vystymuisi MDU rinkoje kontrole, pažymėtina, kad Komisijos vertinimai, susiję su galimu koncentracijos poveikiu konkurentų daromam konkurenciniam spaudimui, nėra pagrįsti paviršutiniškais patikrinimais ir paprastomis prielaidomis, kaip teigia ieškovė.
197
Iš tiesų, kaip matyti iš šio sprendimo 179–182 punktų, ginčijamo sprendimo 821–831 konstatuojamosiose dalyse Komisijos pateikti paaiškinimai, kuriuose išsamiai analizuojamas tikėtinas konkurentų po koncentracijos sandorio darysimas koncentracijos poveikis konkurenciniam spaudimui MDU rinkoje, atspindi jos vertinimų perspektyvinį pobūdį, jos reikalaujamų įrodymų lygį ir jos turimus įrodymus, atsižvelgiant į tai, kad atlikdama tokią analizę Komisija turėjo diskreciją, todėl šiam pirmajam priekaištui, susijusiam su tyrimo nepakankamumu, negali būti pritarta.
198
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad net jei atlikusi šią analizę Komisija būtų konstatavusi susijungusio subjekto finansinio pajėgumo padidėjimą dėl koncentracijos, kaip matyti iš šio sprendimo 191 punkte nurodytos jurisprudencijos, vien tokio konstatavimo nebūtų pakakę, kad būtų galima daryti išvadą dėl RVKA.
199
Todėl šį pirmąjį ieškovės priekaištą reikia atmesti.
[Praleista]
215
Taigi, ieškinio pirmojo pagrindo trečią dalį ir visą pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.
[Praleista]
E.
Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir Reglamento Nr. 139/2004 2 ir 8 straipsnių, pareigos motyvuoti ir rūpestingumo pareigos pažeidimu vertinant WCBA įsipareigojimą
[Praleista]
3. Dėl antros dalies, grindžiamos akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, nepakankamu motyvavimu ir tyrimu, nes WCBA įsipareigojimas sukels naujų konkurencijos problemų
[Praleista]
a) Dėl nepakankamo koncentracijos, susietos su WCBA įsipareigojimu, poveikio konkurentams, veikiantiems fiksuotos interneto prieigos rinkoje, nagrinėjimo ir motyvavimo
[Praleista]
340
Pirma, dėl tariamo netikrinimo, ar WCBA įsipareigojimas visiškai pašalins nustatytas konkurencijos problemas, reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 1895 konstatuojamojoje dalyje, skirtoje Vodafone pateiktų pirminių įsipareigojimų nagrinėjimui, Komisija tikrai paaiškino, jog laikydamasi Reglamento Nr. 139/2004 principų, susijusių su įsipareigojimų priimtinumu, ji įvertino, ar pirminiai įsipareigojimai yra tinkami ir pakankami konkurencijos problemoms pašalinti ir ar jie gali būti veiksmingai įgyvendinti per trumpą laiką. Taigi, Komisija konkrečiai nenurodė, kad įsipareigojimai turi visiškai išspręsti nustatytas konkurencijos problemas.
341
Vis dėlto ginčijamo sprendimo 1894 konstatuojamojoje dalyje Komisija iš pat pradžių priminė, jog tam, kad pasiūlyti įsipareigojimai būtų priimtini, jie turi būti tokie, kad koncentracija būtų suderinama su vidaus rinka, kad jie neleistų atsirasti RVKA nė vienoje atitinkamoje rinkoje, kurioje buvo nustatytos konkurencijos problemos, ir pridūrė, jog šiuo atveju įsipareigojimai turi pašalinti nustatytas konkurencijos problemas, be kita ko, fiksuotos interneto prieigos ir 2P paketų rinkose. Iš to matyti, kad nagrinėdama WCBA įsipareigojimą Komisija tinkamai patikrino, ar jis visiškai pašalins nustatytas konkurencijos problemas, nors neatliko šio patikrinimo specialiame skyriuje, formaliai atskirai nuo klausimo, ar šis įsipareigojimas yra tinkamas ir pakankamas šioms problemoms pašalinti ir ar jis gali būti veiksmingai įgyvendintas per trumpą laiką, nagrinėjimo.
342
Be to, reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 1953 konstatuojamojoje dalyje, kurioje Komisija išdėstė savo galutinę išvadą dėl WCBA įsipareigojimo, ji nurodo, kad šios priemonės apimtis ir veiksmingumas yra pakankami „konkurencijos problemoms pašalinti“ fiksuotos interneto prieigos ir 2P paketų rinkose, o tai rodo, kad Komisija atliko šį patikrinimą.
343
Toliau dėl tariamos Komisijos motyvavimo stokos, nes ji neįsitikino, ar pats WCBA įsipareigojimas nesukels RVKA, reikia pažymėti, kad iš ginčijamo sprendimo 1995–2005 konstatuojamųjų dalių matyti, jog atsakydama į rinkos dalyvių nuogąstavimus, išreikštus per konsultacijas dėl, be kita ko, pirminės WCBA įsipareigojimo versijos, Komisija patikrino, ar šis įsipareigojimas nedarys neigiamo poveikio ypač investicijoms į šviesolaidį arba mažmeninėje daugialypių paslaugų pardavimo rinkoje, ir išsamiai išdėstė priežastis, dėl kurių manė, kad tokio poveikio jis nedarys. Vadinasi, Komisijai negalima priekaištauti dėl to, kad ji nepakankamai išnagrinėjo ir motyvavo savo išvadą, jog koncentracija, siejama su WCBA įsipareigojimu, nesukels neigiamo poveikio konkurentams, veikiantiems fiksuotos interneto prieigos rinkoje.
344
Bet kuriuo atveju ieškovė visiškai nepaaiškina, kodėl ginčijamo sprendimo 1995–2005 konstatuojamosiose dalyse Komisijos pateikti paaiškinimai nėra pakankamai motyvuoti, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o Bendrasis Teismas – vykdyti savo kontrolę.
345
Antra, dėl ieškovės teiginio, kad žodžių junginio „prima facie“ vartojimas pavadinime, einančiame prieš analizę, susijusią su konkurencijos problemų, kylančių dėl WCBA įsipareigojimo įgyvendinimo, nebuvimu, rodo, kad ši Komisijos ginčijamame sprendime atlikta analizė yra lakoniška, reikia konstatuoti, kad nors šios ginčijamo sprendimo dalies pavadinime daroma nuoroda į analizę „iš pirmo žvilgsnio“, joje yra išsamiai išnagrinėti visi prieštaravimai, kuriuos rinkos dalyviai pateikė per konsultacijas dėl pirminių Vodafone pateiktų įsipareigojimų (konkrečiai žr. 1995–2005 konstatuojamąsias dalis). Vadinasi, Komisijos atliktas tyrimas dėl galimo neigiamo WCBA įsipareigojimo poveikio konkurentams negali būti laikomas lakonišku, o to pakanka šiam ieškovės argumentui atmesti.
346
Bet kuriuo atveju, kaip šioje byloje teigia Komisija, žodžių junginio „prima facie“ vartojimas šio tyrimo pavadinime išplaukia iš Pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių 104 punkto, pagal kurį „vertindama, ar siūlomas įgijėjas gali kelti konkurencijos problemų, Komisija atlieka prima facie vertinimą, remdamasi informacija, kuri jai prieinama tvirtinant įgijėją“, taikymo. Nors tiesa, kad šis punktas susijęs su įgijėjo bei pirkimo pardavimo sutarties tvirtinimu vykdant verslo dalies perleidimo įsipareigojimą, reikia konstatuoti, pirma, kad iš šio pranešimo 129 punkto matyti, jog dauguma verslo dalies perleidimo įsipareigojimų įgyvendinimo principų gali būti taikoma ir kitų rūšių įsipareigojimams, ir, antra, kad rizikos konkurencijai, kuri gali kilti dėl įmonės, kuriai taikomas įsipareigojimas, numatantis prieigą prie tinklo, patvirtinimo, nagrinėjimas grindžiamas logika, panašia į tą, kuri leidžia nustatyti, ar taikant įsipareigojimą dėl verslo dalies perleidimo pasiūlytas įgijėjas gali sukelti konkurencijos problemų, o tai reiškia, kad Komisija gali atlikti panašią rizikos ar rizikų analizę abiem šiais atvejais.
347
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovė neįrodė, jog ginčijamame sprendime Komisijos atlikta koncentracijos, susietos su WCBA įsipareigojimu, poveikio fiksuotos interneto prieigos rinkoje veikiantiems konkurentams analizė buvo nepakankama arba nepakankamai motyvuota, todėl šį priekaištą reikia atmesti.
b) Dėl akivaizdžiai klaidingo WCBA įsipareigojimo poveikio konkurencijai vertinimo „iš pirmo žvilgsnio“
[Praleista]
358
Dėl kitų ieškovės pateiktų argumentų pagrįstumo reikia pažymėti, kad Komisija, nagrinėdama koncentraciją II etape, turi įrodyti pakankamą tikimybę, kad koncentracijos sandoris, pakeistas to sandorio šalių pasiūlytais įsipareigojimais, reikšmingai neribos veiksmingos konkurencijos vidaus rinkoje ar didelėje jos dalyje (žr. 2019 m. gegužės 23 d. Sprendimo KPN / Komisija, T‑370/17, EU:T:2019:354, 110 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
359
Kaip ir koncentracijos sandorio poveikio vertinimas, klausimas, ar įsipareigojimas kelia konkurencijos problemų, yra susijęs su tikimybių vertinimu, o ne su Komisijos pareiga taip, kad nekiltų pagrįstų abejonių, įrodyti, jog įsipareigojimas nekelia konkurencijos problemų (pagal analogiją žr. 2013 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Cisco Systems ir Messagenet / Komisija, T‑79/12, EU:T:2013:635, 47 punktą).
360
Be to, pranešančiosios šalys nėra įpareigotos siūlyti tik tuos įsipareigojimus, kuriais siekiama atstatyti prieš koncentraciją buvusią konkurencijos padėtį, kad Komisija galėtų paskelbti šią koncentraciją suderinama su bendrąja rinka (šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo Cementbouw Handel & Industrie / Komisija, T‑282/02, EU:T:2006:64, 308 punktą).
361
Nagrinėjamu atveju, kiek tai susiję, pirma, su ieškovės teiginiu, kad WCBA įsipareigojimas kenkia rinkai ir sustiprina jos oligopolinę struktūrą, suteikiant Telefónica didmeninę prieigą privilegijuotomis sąlygomis, reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija paaiškino, jog ši priemonė sustiprina šį operatorių, tačiau tai nesukelia konkurencijos problemų, atsižvelgiant į tai, kad Telefónica nėra stiprus konkurentas fiksuotos interneto prieigos ir 2P paketų rinkose, nes jose turi nedidelę 5–6 % dydžio rinkos dalį, o jos augimo greitis šiose rinkose yra neigiamas. Komisija pridūrė, kad nors WCBA įsipareigojimo komercinės sąlygos buvo patrauklesnės nei tos, kurias siūlė Deutsche Telekom, tai tiek nepadidina Telefónica konkurencingumo, kad savaime sukeltų konkurencijos problemą (žr. ginčijamo sprendimo 1993 ir 1994 konstatuojamąsias dalis)
362
Siekdama įrodyti priešingai, ieškovė pateikia tik neaiškius ir bendrus argumentus, neleidžiančius paneigti šių Komisijos pateiktų įrodymų.
363
Pavyzdžiui, nors ieškovė teigia, kad Telefónica buvo stiprus Europos mastu veikiantis vertikaliai integruotas kabelinių tinklų operatorius, ji neginčija nedidelės šio operatoriaus rinkos dalies ir neigiamo augimo atitinkamose rinkose, t. y. fiksuotos interneto prieigos ir 2P paketų rinkose, o tai Komisija konstatavo ginčijamame sprendime ir tai jai leido padaryti išvadą, kad Telefónica nėra stipri konkurentė šiose rinkose ir kad šio operatoriaus sustiprinimas dėl WCBA įsipareigojimo savaime nesukels konkurencijos problemų.
364
Be to, reikia konstatuoti, kad ieškovė neįrodė, jog dėl WCBA įsipareigojimo Telefónica padėtis atitinkamose rinkose pasikeis taip, kad palyginti netolimoje ateityje ši priemonė savaime galės sukelti konkurencijos problemų mažiems ir vidutiniams konkurentams.
365
Vadinasi, ieškovė neįrodė, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, kai nusprendė, kad WCBA įsipareigojimas savaime nesukelia konkurencijos problemų.
[Praleista]
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš NetCologne Gesellschaft für Telekommunikation mbH bylinėjimosi išlaidas.
van der Woude
da Silva Passos
Reine
Truchot
Sampol Pucurull
Paskelbta 2024 m. lapkričio 13 d. viešame teismo posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.
(
1
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.