62017CC0272
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2018 m. liepos 11 d. (
1
)
Byla C‑272/17
K. M. Zyla,
dalyvaujant:
Staatssecretaris van Financiën
(Hoge Raad der Nederlanden (Aukščiausiasis Teismas, Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvas darbuotojų judėjimas – Vienodas požiūris – Pajamų mokestis – Socialinio draudimo įmokos – Mokesčio ir įmokų sumažinimas – Darbuotojas, kalendoriniais metais keičiantis savo gyvenamąją vietą – Proporcingas sumažinimas atsižvelgiant į draudimo laikotarpį“
1.
Pagal SESV 45 straipsnį užtikrinant laisvą darbuotojų judėjimą draudžiamos priemonės, turinčios atgrasomąjį poveikį piliečiams, kurie nori išvykti iš savo kilmės valstybės, kad galėtų dirbti kitoje valstybėje narėje. Taip pat užtikrinama apsauga tiems asmenims, kurie grįžta į savo kilmės valstybę, prieš tai pagal darbo sutartį dirbę šalyje, į kurią atvyko (bent kiek tai susiję su pagal šiuos darbo santykius atsiradusiais teisiniais santykiais) (
2
).
2.
Prie šių atgrasomųjų priemonių gali būti priskiriamos mokesčių ir su socialinio draudimo įmokomis susijusios priemonės. Nors teisės normose, kuriomis reglamentuojamas fizinių asmenų pajamų mokestis, ir teisės normose, kuriomis reglamentuojamas socialinis draudimas, paprastai būna nustatyti atskiri apmokestinimo būdai, Nyderlanduose metinė pajamų mokesčio ir socialinio draudimo įmokų deklaracijos (
3
) parengiamos (ir mokesčiai bei įmokos apskaičiuojami) kartu.
3.
Lenkijos pilietė K. M. Zyla beveik pusę 2013 metų dirbo Nyderlanduose ir ten mokėjo Nyderlandų socialinio draudimo įmokas, taip pat pajamų mokestį. Kaip matyti iš bylos medžiagos, grįžusi į Lenkiją, antrąją tų metų pusę ji negavo pakankamai pajamų, kad galėtų mokėti Lenkijos socialinio draudimo įmokas ir pajamų mokestį toje šalyje.
4.
Nyderlandų mokesčių institucijos, apskaičiuodamos, kiek turi sumažinti K. M. Zyla jau sumokėtas socialinio draudimo įmokas, kaip numatyta įstatyme, sumažino jas pro rata temporis, atsižvelgdamos į laikotarpį (šešis mėnesius), kuriuo ji mokėjo įmokas Nyderlanduose.
5.
Nyderlandų teismuose kilo ginčas dėl to, ar pagal SESV 45 straipsnį, kurį yra išaiškinęs Teisingumo Teismas, kiek tai susiję su tiesioginiu apmokestinimu (
4
), Nyderlandų institucijos privalo atsižvelgti į asmenines ir šeimines K. M. Zyla aplinkybes Lenkijoje, kad būtų leista jai taikyti nagrinėjamą sumažinimą – sumažinti visas įmokas, o ne tik Nyderlanduose dirbtam laikotarpiui proporcingą dalį.
6.
K. M. Zyla nesutiko su jai taikytu apmokestinimu, ir Nyderlandų mokesčių institucijų ginčas perduotas nagrinėti Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas), kuris pateikė šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
I. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Reglamentas (ES) Nr. 492/2011 (
5
)
7.
Reglamento 7 straipsnyje nurodyta:
„1.   Darbuotojui, jei jis yra valstybės narės pilietis, negali būti sudarytos skirtingos įdarbinimo ir darbo sąlygos, nei tos valstybės narės, kurioje jis dirba, piliečiams dėl jo pilietybės, ypač nustatant darbo užmokestį ir atleidžiant iš darbo, o jam tampant bedarbiu – jį grąžinant arba vėl priimant į darbą.
2.   Jis naudojasi tomis pačiomis socialinėmis ir mokesčių lengvatomis, kaip ir vietiniai darbuotojai.
<…>“
2. Reglamentas (EB) Nr. 883/2004 (
6
)
8.
Reglamento 3 straipsnyje numatyta:
„1.   Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
a)
ligos išmokas;
b)
motinystės ir lygiavertes tėvystės išmokas;
c)
invalidumo išmokas;
d)
senatvės išmokas;
<…>“
9.
4 straipsnyje nurodyta:
„Jeigu šiame reglamente nenumatyta kitaip, asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, pagal bet kurios valstybės narės teisės aktus priklauso tos pačios išmokos ir prievolės, kaip ir tos valstybės piliečiams.“
10.
5 straipsnyje nustatyta:
„Jeigu šiame reglamente nenumatyta kitaip ir atsižvelgiant į nustatytas specialias įgyvendinimo nuostatas, taikomos šios nuostatos:
a)
jeigu pagal kompetentingos valstybės narės teisės aktus socialinės apsaugos išmokų ir kitų pajamų gavimas turi tam tikras teisines pasekmes, atitinkamos tų teisės aktų nuostatos taip pat taikomos gaunant lygiavertes išmokas, teisė į kurias buvo įgyta pagal kitos valstybės narės teisės aktus, arba kitoje valstybėje narėje įgytoms pajamoms;
<…>“
11.
II antraštinės dalies „Taikytinų teisės aktų nustatymas“ 11 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„1.   Asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tie teisės aktai taikomi remiantis šioje antraštinėje dalyje numatytomis nuostatomis.“
12.
11 straipsnio 3 dalyje nurodyta:
„3.   Laikantis 12–16 straipsnių nuostatų:
a)
vienoje valstybėje narėje pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantiems asmenims taikomi tos valstybės teisės aktai;
<…>
e)
visiems kitiems asmenims, kuriems netaikomi a–d papunkčiai (
7
), taikomi tos valstybės narės, kurioje jie gyvena, teisės aktai <…>.“
B.
Nacionalinės teisės aktai
13.
Nyderlanduose pajamų mokestis reglamentuojamas pagal Wet op de inkomstenbelasting 2001 (2001 m. Pajamų mokesčio įstatymas, toliau – IB įstatymas), o socialinio draudimo finansavimas – pagal Wet financiering sociale verzekeringen (Socialinio draudimo finansavimo įstatymas, toliau – WFSV).
14.
Iš IB įstatymo 8.1 straipsnio matyti, kad siekiant nustatyti „bendrą mokestį“ sudedamas darbo (ir iš kitų šaltinių, kaip antai būsto bei santaupų) gautų pajamų mokestis ir socialinio draudimo įmokos; šioms sudedamosioms dalims taikomi atitinkami tarifai. Taip nustačius bendrą mokestį, abi šios sudedamosios dalys taip pat bendrai sumažinamos.
15.
IB įstatymo 8.10 straipsnyje numatyta, kad mokesčių mokėtojui gali būti taikomas „bendras sumažinimas“.
16.
Pagal WFSV 9 straipsnį socialinio draudimo įmokos (
8
) apskaičiuojamos iš kiekvieną mokestinį laikotarpį sumokėtų įmokų sumos atimant „bendrai sumažintą“ dalį.
17.
WFSV 12 straipsnyje paaiškinama, kaip atitinkamai sumažinamos socialinio draudimo įmokos. Jo 3 dalyje nurodyta, kad teisę į šį sumažinimą turi asmuo, mokėjęs įmokas visus kalendorinius metus; jeigu mokėti įmokas privalantys asmenys jas moka tik dalį metų, ministro įsakyme turi būti nustatytos šio sumažinimo apskaičiavimo taisyklės.
18.
Ministro įsakymu, kuriuo įgyvendinamas WFSV (
9
), šis įgaliojimas įvykdytas. Pagal jo 2.6a straipsnį asmenims, kurie dalį kalendorinių metų neprivalo mokėti socialinio draudimo įmokų (dėl kitos priežasties nei mirtis), apskaičiuojamas bendras mokesčio sumažinimas pro rata temporis, t. y. proporcingai faktinio įmokų mokėjimo kalendoriniais metais laikotarpiui.
C.
Faktinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
19.
Lenkijos pilietė K. M. Zyla 2013 m. sausio 1 d.–birželio 21 d. Nyderlanduose dirbo pagal darbo sutartį. Šiuo laikotarpiu ji buvo apdrausta privalomuoju socialiniu draudimu pagal bendrąją socialinio draudimo sistemą, taigi privalėjo mokėti socialinio draudimo įmokas. Po birželio 21 d. (
10
) ji grįžo į Lenkiją; nustatyta (
11
), kad 2013 m. ten ji nedirbo jokio atlyginamo darbo.
20.
Už darbą Nyderlanduose 2013 finansiniais metais mokesčių mokėtoja gavo 9401 EUR pajamų; iš šios sumos buvo atskaityta 1399 EUR suma darbo pajamų mokesčiui sumokėti. Jos įmokos į socialinio draudimo sistemą siekė 2928 EUR.
21.
K. M. Zyla pasirinko, kad jai būtų taikomos Nyderlandų teisės normos (IB įstatymas), taikomos šios šalies mokesčių mokėtojams. Šiuo tikslu ji pateikė savo 2013 finansinių metų IB/PVV deklaraciją.
22.
Kad būtų galutinai sumokėtas pajamų mokestis ir socialinio draudimo įmokos, Nyderlandų mokesčių institucijos: a) 1254 EUR suma sumažino jos pajamų mokestį; ir b) atitinkamai 840 EUR suma sumažino socialinio draudimo įmokas. Šios įmokos sumažintos taikant kriterijų pro rata temporis, proporcingai laikotarpiui, kuriuo 2013 finansiniais metais K. M. Zyla iš tikrųjų mokėjo socialinio draudimo įmokas.
23.
Mokesčių mokėtoja tokį apmokestinimą apskundė Rechtbank Zeeland-West-Brabant (Zelando–Vakarų Brabanto pirmosios instancijos teismas, Nyderlandai), tačiau jos skundas buvo atmestas; tada ji pateikė apeliacinį skundą Gerechtshof’s-Hertogenbosch (Hertogenboso apeliacinis teismas, Nyderlandai). Abiejose instancijose ginčai buvo susiję su tuo, ar K. M. Zyla turėjo teisę į tai, kad būtų sumažinta visa suma, ir abejojama dėl Ministro įsakymo 2.6a straipsnio atitikties SESV 45 straipsniui.
24.
Apeliacinis teismas padarė išvadą, kad nėra jokios diskriminacijos, nes negalima remtis Sprendimu Schumacker, ir, priešingai, galima taikyti Sprendimą Blanckaert (
12
). Jis nusprendė, kad Ministro įsakymo 2.6a straipsnis pateisinamas tuo, kad apdraustojo pagal Nyderlandų socialinio draudimo sistemą ir pagal ją neapdrausto asmens situacijos objektyviai skiriasi.
25.
Hoge Raad (Aukščiausiasis Teismas) K. M. Zyla ir toliau laikosi nuomonės, kad pagal Ministro įsakymo 2.6a straipsnį neleistinai taikomas nevienodas požiūris į rezidentus ir nerezidentus, ir tai sudaro kliūčių SESV 45 straipsnyje įtvirtintam laisvam darbuotojų judėjimui.
26.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi tuo, kad pagal Nyderlandų socialinio draudimo sistemą neapdrausti rezidentai neturi teisės į tai, kad sumažinimas būtų taikomas visos apimties. Taigi nėra tiesioginio ryšio su gyvenamąja vieta. Be to, prašymas K. M. Zyla vertinti kaip vietos mokesčių mokėtoją taikomas tik pajamų mokesčiui, o ne socialinio draudimo įmokoms.
27.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad klausimą galima spręsti remiantis dviem požiūriais ir priimti priešingus sprendimus. Pirma, galima remtis Sprendimu Blanckaert, kuriame konstatuota, kad pagal Nyderlandų socialinio draudimo sistemą apdrausto ir pagal ją neapdrausto asmens situacijos objektyviai skiriasi (
13
). Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį socialinio draudimo įmokos sumažinamos tik pagal šią sistemą apdraustiems mokesčių mokėtojams, pateisinamas tokiomis skirtingomis situacijomis (atsižvelgiant į laisvą kapitalo judėjimą) (
14
).
28.
Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, taikytinas antrasis požiūris, pagal kurį toks sumažinimas laikomas asmenine mokesčio lengvata. Pagal šį požiūrį Nyderlandų teisės aktų pro rata temporis taikymas asmeniui, kuris visas savo pajamas gavo Nyderlanduose, prilygtų skirtumo tarp rezidentų ir nerezidentų nustatymui, prieštaraujančiam laisvam asmenų judėjimui, nes pajamų mokesčiu apmokestinamas asmuo, kuris šioje valstybėje narėje gyveno visus metus, turi teisę į tai, kad sumažinimas būtų taikomas visos apimties (
15
). Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad reikėtų atsižvelgti į mokesčių mokėtojo asmeninę ir šeiminę padėtį visais mokestiniais metais (
16
), nors negalima atmesti galimybės, kad gali būti atsižvelgta pro rata temporis (
17
).
29.
Šiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nutarė pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar SESV 45 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama valstybės narės teisės nuostata, pagal kurią darbuotojas, kuris remiantis Reglamentu Nr. 1408/71 arba Reglamentu Nr. 883/2004 tik tam tikrą kalendorinių metų dalį buvo apdraustas pagal šios valstybės narės bendrojo socialinio draudimo sistemą, kai renkamos atitinkamos socialinio draudimo įmokos, turi teisę tik į atsižvelgiant į draudimo laikotarpį pro rata temporis apskaičiuotą su įmoka susijusią bendrojo mokesčio sumažinimo dalį, jeigu šis darbuotojas likusią kalendorinių metų dalį toje valstybėje narėje nebuvo apdraustas pagal bendrojo socialinio draudimu sistemą, tuo laikotarpiu gyveno kitoje valstybėje narėje ir (beveik) visas savo metines pajamas gavo pirmojoje valstybėje narėje?“
II. Procesas Teisingumo Teisme
30.
Nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijoje užregistruota 2017 m. gegužės 18 d.; rašytines pastabas pateikė K. M. Zyla, Nyderlandų vyriausybė ir Komisija – jų atstovai dalyvavo 2018 m. gegužės 30 d. surengtame teismo posėdyje.
III. Šalių argumentų santrauka
31.
K. M. Zyla mano, kad Sprendimas Blanckaert jai netaikytinas. Nors ir pripažįsta, jog šio sprendimo išvados galioja, ji laikosi nuomonės, kad sprendimo taikymas ribotas susidarius situacijai, kai jokia valstybė neatsižvelgia į mokesčių mokėtojo pajėgumą mokėti mokesčius ir asmeninę bei šeiminę situaciją (
18
).
32.
K. M. Zyla primena, kad tokiais atvejais aplinkybė, kad asmens, kuris didžiąją savo pajamų dalį ir beveik visas šeimos pajamas gauna kitoje valstybėje narėje, o ne savo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybėje, asmeninė bei šeiminė padėtis nevertinama nei nuolatinės gyvenamosios vietos valstybėje, nei darbo vietos valstybėje, yra diskriminacija (
19
). Taip būtų ir jos atveju, jeigu nebūtų leista taikyti visos apimties nagrinėjamo sumažinimo, nes nei Lenkija, nei Nyderlandai nevertina jos asmeninės ir šeiminės padėties.
33.
Nyderlandų vyriausybė mano, kad mokesčius mokančio darbuotojo, kuris gyvena Nyderlanduose, padėtis skiriasi nuo šioje valstybėje narėje negyvenančio darbuotojo, kuris joje nebegauna darbo pajamų pagal darbo sutartį arba dirbdamas savarankiškai, padėties. Savo teiginį ji grindžia šiais argumentais:
–
pirma, Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies a punkte nurodyta, kad taikomi darbo vietos valstybės narės socialinio draudimo srities teisės aktai. Kadangi K. M. Zyla išvyko iš Nyderlandų, ten nebedirba ir grįžo į savo kilmės šalį, ji nepriklauso Nyderlandų socialinio draudimo sistemai nuo išvykimo dienos ir nuo tada ji nebemoka įmokų,
–
antra, nevienodas požiūris suteikiant mokesčio lengvatą, kaip antai nagrinėjamą šiuo atveju, pateisinamas atsižvelgiant į tai, kad atitinkamai pagal valstybės narės socialinio draudimo sistemą apdrausto ir pagal ją neapdrausto asmens objektyvios aplinkybės skiriasi.
34.
Nyderlandų vyriausybė neigia, kad Sprendimas Schumacker šioje byloje yra reikšmingas, nes:
–
jame kaip svarbus veiksnys buvo vertinamas pajėgumas mokėti mokesčius, o socialinio draudimo įmokos yra mokamos neatsižvelgiant į tokį pajėgumą,
–
darbuotojui taikomi darbo vietos valstybės narės teisės aktai, todėl kita valstybė narė negali iš jo reikalauti mokėti įmokas už tą pačią veiklą (
20
). Kadangi K. M. Zyla išvykus iš Nyderlandų ši valstybė neteko apmokestinimo kompetencijos, negalima reikalauti, kad jos institucijos taikytų sumažinimą ar kitas lengvatas, kuriomis K. M. Zyla galėtų naudotis, jeigu ir toliau būtų apdrausta pagal Nyderlandų socialinio draudimo sistemą.
35.
Komisija pirmiausia atmeta galimybę, kad nacionalinės teisės norma prieštarauja Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 daliai, nes K. M. Zyla galėjo būti laikoma darbuotoja, kaip tai suprantama pagal SESV 45 straipsnį, tik tol, kol dirbo Nyderlanduose, ir šį statusą ji prarado grįžusi į Lenkiją.
36.
Vis dėlto Komisija teigia, kad Ministro įsakymo 2.6a straipsnis iš esmės taikomas ne Nyderlandų, o kitų valstybių piliečiams. Šie piliečiai dažniau išvyksta iš Nyderlandų pasibaigus darbo santykiams, o Nyderlandų piliečiai lieka savo šalyje, net jeigu nebedirba, todėl jų atveju gali būti atskaitoma visa dėl socialinio draudimo įmokų sumažinta mokesčio dalis. Tačiau tie asmenys, kurie įmokas moka tik dalį metų, kaip antai K. M. Zyla, socialiniam draudimui galiausiai sumoka proporcingai daugiau, ir tai yra laisvo darbuotojų judėjimo kliūtis.
37.
Komisija yra už tai, kad analogiškai būtų taikoma jurisprudencija, pagal kurią nuostata dėl gyvenamosios vietos išlaikymo valstybėje narėje, kurioje mokamos socialinio draudimo įmokos, yra laisvo darbuotojų judėjimo kliūtis, jeigu dėl jos darbuotojas atgrasomas nuo išvykimo iš šios šalies ir privalo mokėti didesnę socialinio draudimo įmoką (
21
) arba jeigu netenka teisės į tai, kad būtų grąžintas sumokėtas mokesčio perviršis (tokią teisę turi mokesčių mokėtojas rezidentas) (
22
). Galiausiai ji nurodo, kad taikytinas Sprendimas Schumacker, nes didžioji dalis K. M. Zyla pajamų gauta ne jos gyvenamosios vietos valstybėje narėje, neatsižvelgiant į asmeninę ir šeiminę padėtį.
IV. Teisinė analizė
A.
Pirminės pastabos
38.
Pirma, pažymėtina, jog šalys neginčija to, kad taikytinas SESV 45 straipsnis. Kadangi Lenkijos pilietė atvyko į Nyderlandus dirbti pagal darbo sutartį, neatrodo, kad šiuo atveju taikytina ne darbuotojų, o kita judėjimo laisvė (
23
).
39.
Taip pat negalima abejoti tuo, kad K. M. Zyla buvo darbuotoja, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją (
24
). Teoriškai būtų galima kelti klausimą, ar dėl to, kad ji grįžo į savo kilmės valstybę narę ir ten nedirba arba nevykdo jokios veiklos, jos situacija patenka į SESV 21 straipsnio, pagal kurį reglamentuojamas laisvas asmenų judėjimas, taikymo sritį (
25
). Vis dėlto, kadangi K. M. Zyla remiasi teise į visos apimties mokesčio sumažinimo jai taikymą dėl darbo Nyderlanduose laikotarpio, jos reikalavimas tiesiogiai susijęs su SESV 45 straipsniu.
40.
Antra, kadangi yra įgyvendinant šią laisvę priimtų Sąjungos teisės aktų, reikia išanalizuoti nagrinėjamos nacionalinės teisės normos atitiktį arba šiems aktams (šiuo atveju reglamentams Nr. 883/2004 ir Nr. 492/2011), arba tiesiogiai pirminei teisei, t. y. SESV 45 straipsniui.
41.
Kaip teigia Komisija, į Reglamentą Nr. 883/2004 praktiškai įtrauktas tik vienas kolizinių normų rinkinys, siekiant išvengti, kad savo teise laisvai judėti Sąjungoje besinaudojantis darbuotojas patektų į kelių valstybių narių socialinės teisės aktų taikymo sritį arba kad jam nebūtų taikomi nė vienos valstybės narės teisės aktai (
26
). Taigi nagrinėjamos nacionalinės teisės normos galiojimą reikėtų įvertinti atsižvelgiant į Reglamento Nr. 883/2004 4 straipsnį, kuriame skatinamas vienodas požiūris, ypač nediskriminavimas dėl pilietybės.
42.
Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalyje taip pat nurodyta, kad Sąjungoje laisvai judantis jos darbuotojas turi teisę gauti tas pačias socialines ir mokesčių lengvatas. Taigi šioje nuostatoje tik pakartojamas vienodo požiūrio principas, nesuteikiant jam papildomo materialinio turinio, nors Teisingumo Teismas nurodė, kad šis principas apima netiesioginę diskriminaciją (
27
).
43.
Pagaliau, kadangi abiejų reglamentų taikymas nėra reikšmingas šioje byloje aktualiam klausimui, galima tiesiogiai remtis SESV 45 straipsnyje įtvirtinta laisve, neatmetant galimybės nurodyti tuos reglamentus, pagal šią nuostatą atliekant galimos diskriminacijos analizę.
44.
Galiausiai, trečia, nacionalinė byla (ir pats prašymas priimti prejudicinį sprendimą) iš esmės susijusi su sprendimų Blanckaert ir Schumacker poveikiu jai:
–
pagal pirmąjį sprendimą valstybės narės rezidento ryšys su jos socialinio draudimo sistema yra skiriamasis veiksnys, kurio užtenka, kad šio rezidento situacija nebūtų lyginama su asmenų, išvykusių iš tos valstybės narės tam, kad įsikurtų kitoje, situacija. Nyderlandų vyriausybės argumentas byloje grindžiamas šiuo požiūriu,
–
pagal antrąjį sprendimą apmokestinančiajai valstybei narei gali tekti atsižvelgti į šioje šalyje negyvenančių asmenų, kurie didžiąją savo pajamų dalį gauna joje, asmeninę ir šeiminę padėtį (visų pirma siekiant taikyti mokesčių lengvatas), jeigu dėl mokesčių mokėtojo pajamų jo gyvenamosios vietos valstybėje narėje jis negali gauti panašių lengvatų. K. M. Zyla remiasi šia jurisprudencija.
45.
Taip apibrėžus ginčo pobūdį, jį sprendžiant negalima atmesti nė vieno iš šių sprendimų, kurių reikšmę siekiant išnagrinėti nacionalinės teisės akto atitiktį SESV 45 straipsniui reikės nustatyti laikantis judėjimo laisvių analizei būdingos metodikos, nes antrinėje teisėje nėra įtvirtinto teisinio kriterijaus (
28
).
B.
Klausimo nagrinėjimas
1. Tariama diskriminacija dėl pilietybės
46.
Ar dėl nagrinėjamos priemonės yra vykdoma su darbu, darbo užmokesčiu ar kitomis darbo sąlygomis susijusi valstybių narių darbuotojų diskriminacija dėl pilietybės? (
29
)
47.
Iš esmės Ministro įsakymo 2.6a straipsnio tekste ir prasmėje nematyti aspektų, rodančių siekį tiesiogiai diskriminuoti kitų Sąjungos valstybių narių piliečius (sudarant nepalankias sąlygas). Sumažinimas pro rata temporis taikomas visiems darbuotojams, kurie, neatsižvelgiant į pilietybę, privalėjo mokėti Nyderlandų socialinio draudimo įmokas trumpiau nei vienus kalendorinius metus.
48.
Ar šią priemonę vis dėlto būtų galima laikyti netiesiogine diskriminacija? Netiesiogiai diskriminuojančiomis laikomos tokios priemonės, kurios pagal savo pobūdį gali labiau paveikti darbuotojus migrantus nei atitinkamos valstybės narės (šiuo atveju Nyderlandų) piliečius, taigi dėl kurių būtent pirmieji gali atsidurti mažiau palankioje padėtyje (
30
).
49.
Šioje byloje norint nustatyti tariamą diskriminaciją reikia:
–
iš anksto pripažinti, kad darbuotojai migrantai dažniau išvyksta iš šios valstybės narės prieš baigiantis mokestiniams metams; mano nuomone, tokios prielaidos daryti negalima, be to, bet kuriuo atveju tai nebuvo įrodyta,
–
pripažinti, kad kitų valstybių narių piliečiams dėl šio jiems taikomo proporcingo sumažinimo pagal Ministro įsakymą sudaromos itin nepalankios sąlygos (
31
); tam reikia ištirti, ar yra apribojimas.
2. Ar trukdoma laisvam darbuotojų judėjimui?
50.
SESV nuostatų dėl laisvo asmenų judėjimo tikslas – padėti Europos Sąjungos piliečiams vykdyti profesinę veiklą Sąjungos teritorijoje. Taigi draudžiamos priemonės, dėl kurių gali būti sudarytos nepalankios sąlygos šiems piliečiams, kai jie ketina vykdyti veiklą kitos nei savo kilmės valstybės narės teritorijoje. Todėl pagal SESV 45 straipsnį draudžiamos bet kokios nacionalinės priemonės, kurios gali kliudyti Sąjungos piliečiams pasinaudoti šia pagrindine laisve arba dėl kurių toks naudojimasis tampa mažiau patrauklus (
32
).
51.
Ministro įsakymo 2.6a straipsnis šį poveikį turėtų, jeigu dėl jame pateiktos taisyklės būtų sudaromos nepalankios sąlygos darbuotojams, judantiems pagal SESV 45 straipsnį.
a) Dėl nepalankių sąlygų
52.
Jeigu gerai supratau, nagrinėjamos priemonės struktūra yra tokia (
33
): sumažinimas, į kurį teisę turi visi asmenys kiekvienais mokestiniais metais, skaidomas į dvi dalis: viena dalis susijusi su apmokestinamomis pajamomis, kita – su socialinio draudimo įmokomis. Apdraustieji pagal šią socialinio draudimo sistemą naudojasi tik antrąja dalimi, kuri gali būti keičiama atsižvelgiant į Ministro įsakymo 2.6a straipsnio sąlygą pro rata temporis.
53.
Atsižvelgiant į šią pastabą būtų galima manyti, kad sumažinimas dėl socialinio draudimo įmokų yra socialinė lengvata, nes turi konkretų ir tiesioginį poveikį socialinio draudimo finansavimui (
34
). Vis dėlto pagal kitą požiūrį tai yra priemonė, pagrįsta fizinių asmenų pajamų deklaravimu ir šių pajamų mokesčio mokėjimu; jos pagrindas nustatytas įgyvendinant Nyderlandų valstybės apmokestinimo kompetenciją. Taigi būtų galima manyti, kad priemonės poveikį laisvam darbuotojų judėjimui reikia įvertinti atsižvelgiant taip pat į jurisprudenciją, susijusią su mokesčių priemonėmis (
35
).
54.
Kadangi ši priemonė glaudžiai susijusi su įmokomis, esu linkęs manyti, kad nagrinėjamas sumažinimas veikiau yra socialinio pobūdžio, net jeigu priemonei įgyvendinti ir taikomas fiskalinis metodas. Nors Nyderlandų mokesčių institucijos pajamų mokestį ir socialinio draudimo įmokas renka kartu, taigi socialinio draudimo įmokų sumažinimas „gali būti pakeistas į mokesčio sumažinimą“ (
36
), ir įmokų, ir mokesčių sumažinimas išlaiko savo pobūdį.
55.
Bet kuriuo atveju nemanau, kad taikant atskaitymo pro rata temporis sistemą iš tikrųjų sudaromos nepalankios sąlygos. Jeigu (kaip atrodo) priemonė taikoma visiškai proporcingai įmokų mokėjimo laikotarpiui taip, kad atskaitytinos sumos sutampa (t. y. subjektas, kuriam taikoma nagrinėjama teisės norma, nemoka proporcingai didesnių įmokų), tikėtina, kad nepalankių sąlygų nesudaroma (
37
).
56.
Ginčijamo sumažinimo tikslas – netiesiogiai kompensuoti su socialinio draudimo įmokomis susijusias mokesčių mokėtojo ekonomines pastangas. Taigi šių įmokų sumažinimas turi poveikį patiriamai metinei naštai ir šis poveikis yra teigiamas naudos gavėjui. Šiuo požiūriu nėra jokių draudimų atitinkamą šios naštos palengvinimą susieti su įmokų mokėjimo laikotarpiu. Per teismo posėdį Nyderlandų vyriausybė nurodė, kad teisės akto tikslas – skatinti darbuotojus tęsti profesinę veiklą, visada suteikiant jiems lengvatą pagal iš tikrųjų dirbtą laiką. Bet kuriuo atveju išlaikomas įmokų ir jų sumažinimo paralelizmas, apmokant IB/PVV deklaracijoje nurodytą galutinę dalį: jeigu įmokos yra didesnės (nes apima dvylika mėnesių), didesnis bus atskaitymas, ir atvirkščiai.
b) Dėl situacijų panašumo
57.
Jeigu, priešingai, dėl dialektinių tikslų būtų pripažinta, kad dėl socialinio draudimo įmokų pro rata temporis atliekamu sumažinimu sudaromos mažiau palankios sąlygos nerezidentams, nes šios įmokos turi mažesnį poveikį nerezidentų pajamų deklaracijai (quod non), reikėtų atsižvelgti į Bendrojo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią:
–
diskriminacija yra tuomet, kai panašiomis aplinkybėmis taikomos skirtingos taisyklės arba kai ta pati taisyklė taikoma skirtingoms situacijoms (
38
),
–
nerezidentų diskriminacija, palyginti su rezidentais, yra tik tuomet, jei, nepaisant to, kad jie gyvena skirtingose valstybėse narėse, pagal nagrinėjamų nacionalinių nuostatų tikslą ir turinį nustatoma, kad šių dviejų kategorijų mokesčių mokėtojų situacija yra panaši (
39
).
58.
Iš jurisprudencijos taip pat matyti, kad situacijų panašumas turi būti nagrinėjamas neatsižvelgiant į tai, ar ginčijama priemonė yra vien socialinė lengvata (
40
), ar priklauso mokesčių sričiai (
41
).
59.
Ar atsižvelgiant į šias teisės normas iš tikrųjų galima teigti, kad asmens, kuris nebedirba Nyderlanduose, nes persikėlė į kitą valstybę narę ir dėl šios priežasties nebemoka socialinio draudimo įmokų, situacija yra tokia pati kaip asmens, kuris ir toliau gyvena Nyderlanduose, ten toliau dirba arba nebedirba?
60.
Socialinio draudimo įmokų srityje taikomas tik vienos valstybės teisės aktų taikymo principas, nustatytas, be kita ko, Reglamento Nr. 883/2004 (
42
) 11 straipsnio 1 dalyje. Pagal šį principą asmenims, kurie patenka į socialinio draudimo teisės normų taikymo sritį, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Kaip kitomis aplinkybėmis pažymėjo Komisija, to straipsnio tikslas yra ne suderinti materialinę valstybių narių teisę, o sukurti kolizinių normų sistemą, pagal kurią iš nacionalinių įstatymų leidėjo būtų atimti įgaliojimai nustatyti savo nacionalinės teisės taikymo apimtį ir sąlygas šioje srityje (
43
). Teisingumo Teismas tą pačią mintį jau yra panašiai suformulavęs 2015 m. vasario 26 d. sprendime (
44
), susijusiame su Reglamentu Nr. 1408/71 (
45
), kuris yra Reglamento Nr. 883/2004 pirmtakas.
61.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad valstybė narė negali keisti taisyklių, pagal kurias taikomi socialinės srities teisės aktai, ir kitoje valstybėje narėje gyvenančių asmenų, jos teritorijoje nevykdančių jokios atlyginamos veiklos, įtraukti į asmenų, kuriems taikoma jos socialinio draudimo sistema, ratą. Taip padariusi ji pažeistų Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies e punktą, taigi ir principą, pagal kurį taikomi tik vienos valstybės teisės aktai.
62.
Pagal šią taisyklę yra taikomas kriterijus, susijęs ne su gyvenamąja vieta darbo vietos valstybėje narėje, o su socialinio draudimo sistemos taikymu asmeniui, vykdančiam atlyginamą veiklą šios valstybės teritorijoje. Nesant pastarojo ryšio, ši valstybė narė neturi kompetencijos rinkti socialinio draudimo įmokų iš to asmens. Taigi, kai nėra tokio ryšio arba, kaip šiuo atveju, jis yra tik laikinas, Nyderlanduose visus metus gyvenantis darbuotojas patenka į situaciją, kuri skiriasi nuo kitoje šalyje (pavyzdžiui, Lenkijoje) gyvenančio darbuotojo, nemokėjusio įmokų Nyderlanduose arba mokėjusio jas tam tikrą laiką tais pačiais mokestiniais metais, situacijos (
46
).
63.
Per teismo posėdį Nyderlandų vyriausybė patvirtino, kad darbuotojui, kuris, baigęs vykdyti tam tikrą kalendorinių metų dalį trukusią atlyginamą veiklą Nyderlanduose, lieka gyventi šioje šalyje, tačiau nedirba likusią tų metų dalį, taikoma socialinio draudimo sistema ir jis privalo mokėti Nyderlandų socialinio draudimo įmokas už visus metus. Būtent tuo skiriasi su K. M. Zyla susijusios aplinkybės ir tai kliudo laikyti situacijas panašiomis: bedarbiai (kaip ji), kurie gyvena Nyderlanduose, ir toliau moka įmokas, todėl jiems sumažinamos iš tikrųjų sumokėtos įmokos (metinės).
64.
Be to, remiantis Nyderlandų teisės aktais, kaip yra nurodęs Teisingumo Teismas, „pagal šią [socialinio draudimo] sistemą apdraustiems asmenims mokesčio sumažinimas dėl socialinio draudimo taikomas tik išimtiniais atvejais. <…> [A]pdraustas asmuo gali reikalauti šio mokesčio sumažinimo, tik jei socialinio draudimo įmokų sumažinimas negali visiškai padengti mokėtinų socialinio draudimo įmokų“ (
47
).
65.
Jeigu taip yra, asmeniui, kuris Nyderlandų socialinio draudimo įmokas mokėjo visus metus, tariama mokesčio lengvata taikoma (
48
), jeigu jo iš tikrųjų sumokėtų įmokų suma yra mažesnė už sumažinimo sumą. Priešingai, jeigu asmenims, kurie mokestiniais metais pagal Nyderlandų socialinio draudimo sistemą buvo apdrausti kelis mėnesius, sumažinimas dėl socialinio draudimo įmokų būtų taikomas visos apimties, neatsižvelgiant į faktinį draudimo laikotarpį, būtų galima lengviau atskaityti šį perviršį: sumokėjus mažiau įmokų, vertinant absoliučiais dydžiais, būtų didesnė tikimybė, kad dėl nurodyto likučio tiems asmenims susidarytų papildomas perviršis. Tokiu atveju situacijos taip pat būtų skirtingos, nes, kartoju, apdraustiesiems pagal šią sistemą „mokesčio sumažinimas dėl socialinio draudimo taikomas tik išimtiniais atvejais“.
66.
Taigi Ministro įsakymo 2.6a straipsnyje nustatytas kriterijus pro rata temporis taikomas aplinkybėmis, kurios nepanašios į susijusias su asmenimis, privalančiais mokėti socialinio draudimo įmokas visus mokestinius metus, net jeigu būtų galima laikyti, kad taikant šį kriterijų sudaromos mažiau palankios sąlygos asmenims, esantiems tokioje situacijoje kaip K. M. Zyla. Taigi to, kad vieną metų dalį nėra ryšio su socialiniu draudimu, užtenka siekiant konstatuoti, kad asmenų, mokančių įmokas šiais trumpesniais laikotarpiais, ir asmenų, kurių ryšys su socialiniu draudimu išlaikomas visus mokestinius metus, situacijos nepanašios.
67.
Apskritai manau, kad nepažeistas nei SESV 45 straipsnis, nei Reglamento Nr. 883/2004 4 straipsnis, nei Reglamento Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalis. Pagal visas šias nuostatas nedraudžiama tokia teisės norma, kaip pateikta Ministro įsakymo 2.6a straipsnyje.
c) Sprendimo „Schumacker“ reikšmė
68.
Mano aprašyta analizė būtų neišsami, jeigu nebūtų palyginta su Sprendimu Schumacker, kuriuo savo naudai remiasi K. M. Zyla.
69.
Kaip nurodžiau, pagal šį sprendimą, „kai į nerezidento, kuris didžiąją savo pajamų dalį ir beveik visas savo šeimos pajamas gauna kitoje valstybėje narėje, o ne savo gyvenamosios vietos valstybėje, asmeninę bei šeiminę padėtį neatsižvelgiama nei gyvenamosios vietos valstybėje, nei darbo vietos valstybėje, yra diskriminacija“ (
49
).
70.
Iš pirmo žvilgsnio atrodytų, kad taip yra K. M. Zyla atveju. Vis dėlto situacijos išlieka objektyviai nepanašios (
50
) ir toks nepanašumas Sprendime Schumacker pripažįstamas kaip galimo skirtingo vertinimo pateisinimas (
51
).
71.
Bet kuriuo atveju nepritariu Komisijos pasiūlymui analogiškai taikyti Sprendimą Schumacker. Toje byloje mokesčių mokėtojas tam tikrą laikotarpį, su kuriuo susijusios faktinės aplinkybės, gyveno vien Belgijoje ir už savo veiklą pajamų gavo tik Vokietijoje; jis nebuvo niekur persikėlęs iš įprastos gyvenamosios vietos. K. M. Zyla, priešingai, gyveno Nyderlanduose tam tikrą 2013 kalendorinių metų dalį; tuo metu, gyvendama šioje valstybėje narėje, ji gavo pajamų už savo darbą. Tada pajamų gavimo ir gyvenamoji vieta sutapo, kol ji persikėlė į Lenkiją, kurioje tais metais nebedirbo. Taigi dėl pradinių aplinkybių Sprendimo Schumacker išvadų negalima analogiškai taikyti šiai bylai.
3. Papildomai: dėl galimo pateisinimo
72.
Ministro įsakymo 2.6a straipsnis, pagal kurį socialinio draudimo įmokų mokesčio sumažinimui taikoma taisyklė pro rata temporis (asmenims, kurie, kaip K. M. Zyla, šias įmokas mokėjo tik dalį mokestinių metų), atitinka Nyderlandų socialinio draudimo finansavimo sistemą, susijusią su pajamų mokesčio mokėjimu.
73.
Iš tikrųjų toks atskaitymas taikomas proporcingai mokestiniais metais dirbtam laikotarpiui: 100 % procentinė dalis taikoma visus metus įmokas mokėjusiems asmenims, o asmenims, kurie jas mokėjo kelis mėnesius, norma mažėja pro rata temporis. Nyderlandų institucijos taip siekia proporcingai mažinti mokesčių mokėtojo ekonomines pastangas, susijusias su socialinio draudimo įmokų mokesčio išskaičiavimo prie šaltinio (arba mėnesiniu mokesčiu), atleisdamos nuo metinių įpareigojimų.
74.
Kadangi, remiantis jau nurodytu Sąjungos teisės aktų, susijusių su socialiniu draudimu (
52
), principu, pagal kurį taikomi tik vienos valstybės narės socialinės apsaugos teisės aktai, Nyderlandai neturi kompetencijos rinkti mokesčio, išskaičiuojamo prie šaltinio iš socialinio draudimo įmokų, kurias moka pagal darbo sutartį kitoje valstybėje narėje dirbantys darbuotojai, kaip antai K. M. Zyla, nagrinėjamoje teisės normoje nustatyta mokesčio sumažinimo sistema atspindi simetrišką logikos santykį (
53
). Jeigu nebūtų taikomas sumažinimas pro rata temporis, asmenims, esantiems tokioje situacijoje kaip K. M. Zyla, būtų nepagrįstai suteikiama lengvata, nes sumažinimas dėl socialinio draudimo įmokų jiems būtų kompensuojamas neproporcingai, palyginti su visus mokestinius metus įmokas mokančiais asmenimis, ir tai prieštarautų tikslui proporcingai lengvinti dėl įmokų mokėjimo atsirandančias ekonomines pastangas. Taigi yra ryšys tarp mokesčio sumažinimo ir pradinio mokesčio (socialinio draudimo įmokų mokėjimo).
75.
Be to, pagal jurisprudenciją, kurioje tokio ryšio reikalaujama (
54
), atskaitymo sumažinimas yra tokia lengvata, kuri suteikiama tam pačiam asmeniui, nustatant tą patį apmokestinimą. Taigi yra tiesioginis, asmeninis ir realus ryšys tarp pagrindinėje byloje nagrinėjamos apmokestinimo tvarkos elementų (
55
); pagal šią tvarką atskaitymo sumažinimas yra pagrindas, užtikrinantis mokesčio ir sumažinimo adekvatumą, atsižvelgiant į objektyvias aplinkybes. Taigi, kadangi įvykdyti būtini jurisprudencijoje nustatyti reikalavimai, galima tik sutikti su tuo, kad Ministro įsakymo 2.6a straipsnyje nurodyta sumažinimo sistema pateisinama poreikiu užtikrinti Nyderlandų teisės aktų sistemos nuoseklumą.
76.
Jeigu ši priemonė taikoma simetriškai (ir joks bylos medžiagos dokumentas, nesudaro prielaidų tuo abejoti), t. y. visiškai proporcingai Nyderlanduose dirbtam laikotarpiui, dėl jos apdraustasis, kuriam ji taikoma, nėra vertinamas nepalankiai – jo įmokos ir toliau mažinamos, tačiau laikotarpiu, kurį jis mokėjo įmokas prieš išvykdamas iš Nyderlandų.
77.
Taigi nagrinėjama priemonė atitinka tikslą, kurio ja siekiama, nors ir apribota laiko atžvilgiu, ir yra būtina, siekiant griežtai suderinti įmokas pagal laikotarpį, kuriuo įmokos valstybėje narėje nemokėtos. Kaip jau nurodžiau, proporcingai apmokestinamas mokesčių mokėtojas nemoka didesnio mokesčio, palyginti su mokesčių mokėtoju, mokėjusio įmokas visus metus: pirmasis nemokės daugiau už antrąjį laikotarpiu, kuriuo buvo apdraustas pagal socialinio draudimo sistemą.
78.
Galiausiai, jeigu pagal Ministro įsakymo 2.6a straipsnio nuostatą būtų ribojamas laisvas darbuotojų judėjimas, įtvirtintas SESV 45 straipsnyje, ši nuostata būtų pateisinama poreikiu užtikrinti mokesčių sistemos darną ir yra proporcinga siekiamam tikslui.
V. Išvada
79.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) pateiktą klausimą:
Jeigu darbuotojas dalį kalendorinių metų buvo apdraustas pagal vienos valstybės narės, kurioje gavo beveik visas šių mokestinių metų pajamas, socialinio draudimo sistemą ir vėliau persikėlė į kitą valstybę narę, kurioje gyveno likusią tų pačių metų dalį, pagal SESV 45 straipsnį nedraudžiama teisės norma, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią pirmoji valstybė narė nustato procentais išreikštą socialinio draudimo įmokų bendro sumažinimo ribą, taikomą mokant pajamų mokestį, atsižvelgdama į laikotarpį, kuriuo darbuotojas mokėjo šias įmokas.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	2016 m. gegužės 26 d. Sprendimo Kohll ir Kohll-Schlesser (C-300/15, EU:C:2016:361) 24–26 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija.
(
3
)	Toliau – IB/PVV deklaracija.
(
4
)	1995 m. vasario 14 d. Sprendimas Schumacker (C-279/93, EU:C:1995:31; toliau – Sprendimas Schumacker).
(
5
)	2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje (OL L 141, 2011, p. 1).
(
6
)	2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72).
(
7
)	b, c ir d papunkčiai susiję atitinkamai su valstybės tarnautojais, bedarbiais ir asmenimis, pašauktais į karinę tarnybą valstybėje narėje.
(
8
)	Įmokos reglamentuojamos pagal Algemene Ouderdomswet (Bendrasis senatvės pensijos įstatymas), Algemene nabestaandenwet (Bendrasis našlių ir našlaičių pensijos įstatymas) ir Algemene Wet Bijzondere Ziektekosten (Bendrasis įstatymas dėl specialiųjų medicininių išlaidų).
(
9
)	Regeling Wet financiering sociale verzekeringen (toliau – Ministro įsakymas).
(
10
)	Per teismo posėdį Nyderlandų vyriausybė atkreipė dėmesį į tai, kad padaryta klaida įvairių institucijų dokumentuose, nes, regis, K. M. Zyla į savo kilmės šalį grįžo 2013 m. liepos 21 d. Šis patikslinimas galbūt padėtų geriau suprasti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytus skaičius, pateiktus kitame punkte.
(
11
)	Nyderlandų teismo nurodytos faktinės aplinkybės šiuo klausimu nelabai aiškios. Per teismo posėdį K. M. Zyla gynėjai tvirtino, kad Lenkijoje ji nedirbo jokio atlyginamo darbo. Bet kuriuo atveju, jeigu ji būtų gavusi pajamų, jos nebūtų leidusios mokėti Lenkijos socialinio draudimo įmokų ir gauti šio draudimo išmokų.
(
12
)	2005 m. rugsėjo 8 d. sprendimas (C-512/03, ECLI:EU:C:2005:516; toliau – Sprendimas Blanckaert).
(
13
)	Ten pat, 50 punktas.
(
14
)	Ten pat, 37 punktas.
(
15
)	Pagal Sprendimą Schumacker.
(
16
)	Pagal 2015 m. birželio 18 d. Sprendimą Kieback (C-9/14, EU:C:2015:406).
(
17
)	Jis nurodo 2017 m. vasario 9 d. Sprendimą X (C-283/15, EU:C:2017:102).
(
18
)	Ji nurodo 2008 m. spalio 16 d. Sprendimo Renneberg (C-527/06, EU:C:2008:566) 49, 50 ir 59–62 punktus.
(
19
)	2015 m. birželio 18 d. Sprendimo Kieback (C-9/14, EU:C:2015:406) 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
20
)	2015 m. vasario 26 d. Sprendimo de Ruyter (C-623/13, EU:C:2015:123) 40 ir 41 punktai.
(
21
)	1999 m. sausio 26 d. Sprendimo Terhoeve (C-18/95, EU:C:1999:22) 39 ir 40 punktai.
(
22
)	1990 m. gegužės 8 d. Sprendimo Biehl (C-175/88, EU:C:1990:186) 16 punktas.
(
23
)	Žr. 2013 m. vasario 28 d. Sprendimo Petersen ir Petersen (C-544/11, EU:C:2013:124) 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
24
)	„Darbuotojas“ – tai bet kuris asmuo, „vykdantis realią ir veiksmingą veiklą <…>; darbo santykių požymis yra tas, kad asmuo tam tikrą laiką kito asmens naudai ir jo vadovaujamas vykdo veiklą, už kurią gauna atlyginimą“ (1999 m. birželio 8 d. Sprendimo Meeusen, C-337/97, EU:C:1999:284, 13 punktas).
(
25
)	Žr. mano išvados byloje Kohll ir Kohll-Schlesser (C-300/15, EU:C:2016:86) 42 punktą.
(
26
)	Pagal analogiją žr. 2015 m. vasario 26 d. Sprendimo Ruyter (C-623/13, EU:C:2015:123) 37 punktą.
(
27
)	2002 m. birželio 20 d. Sprendimas Komisija / Liuksemburgas (C-299/01, EU:C:2002:394).
(
28
)	Būtent taip paprastai yra daroma. Pavyzdžiui, žr. 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Ioannidis (C-258/04, EU:C:2005:559) 35–37 punktus.
(
29
)	2017 m. kovo 2 d. Sprendimo Eschenbrenner (C-496/15, EU:C:2017:152) 32 punktas.
(
30
)	2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Larcher (C-523/13, EU:C:2014:2458) 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
31
)	Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Bobek išvados byloje Pöpperl (C-187/15, EU:C:2016:194) 35 punktą.
(
32
)	2017 m. liepos 18 d. Sprendimo Erzberger (C-566/15, EU:C:2017:562) 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija. Vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad pagal Sąjungos teisę darbuotojui negalima užtikrinti, kad jo persikėlimas iš vienos valstybės narės į kitą neturėtų poveikio socialinės apsaugos sričiai, nes valstybių narių sistemos ir teisės aktai skiriasi (to paties sprendimo 34 punktas).
(
33
)	Šiuo atveju remiuosi Nyderlandų vyriausybės paaiškinimais, pateiktais jos pastabų 4 ir 17–19 punktuose. Per teismo posėdį ši vyriausybė patvirtino, kad nagrinėjami teisės aktai sutampa su Sprendime Blanckaert nurodytais teisės aktais, išskyrus nuostatas, susijusias su atskaitos apskaičiavimu pro rata temporis.
(
34
)	2015 m. vasario 26 d. Sprendimo Ruyter (C-623/13, EU:C:2015:123) 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
35
)	Šiuo klausimu žr. 2017 m. kovo 2 d. Sprendimo Eschenbrenner (C-496/15, EU:C:2017:152) 41–44 punktus.
(
36
)	Sprendimo Blanckaert 15 ir 16 punktai.
(
37
)	Žr. 2016 m. liepos 13 d. Sprendimo Pöpperl (C-187/15, EU:C:2016:550) 24 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
38
)	Žr. 2015 m. birželio 18 d. Sprendimo Kieback (C-9/14, EU:C:2015:406) 21 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
39
)	2017 m. vasario 9 d. Sprendimo X (C-283/15, EU:C:2017:102) 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
40
)	Pagal analogiją žr. 2017 m. kovo 2 d. Sprendimo Eschenbrenner (C-496/15, EU:C:2017:152) 37 punktą.
(
41
)	2015 m. birželio 18 d. Sprendimo Kieback (C-9/14, EU:C:2015:406) 24 punktas.
(
42
)	Žr. šios išvados 11 punktą.
(
43
)	Žr. 2016 m. birželio 4 d. Sprendimo Komisija / Jungtinė Karalystė (C-308/14, EU:C:2016:436) 32 punktą.
(
44
)	2015 m. vasario 26 d. Sprendimo de Ruyter (C-623/13, EU:C:2015:123) 35 punktas.
(
45
)	1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeistas ir atnaujintas 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3), su pakeitimais, padarytais 1998 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1606/98 (OL L 209, 1998, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 308).
(
46
)	Šiuo atveju reikėtų pateikti nuorodą į Sprendimo Blanckaert 45 punktą.
(
47
)	Sprendimo Blanckaert 47 punktas.
(
48
)	Mokesčio dalis sumažėja, iš per metus surinktų įmokų sumos atėmus dėl socialinio draudimo įmokų sumažintą dalį.
(
49
)	Sprendimo Schumacker 38 punktas.
(
50
)	Remiuosi šios išvados 57 ir paskesniais punktais.
(
51
)	Sprendimo Schumacker 37 punktas.
(
52
)	Visų pirma žr. šios išvados 60 punktą.
(
53
)	Pagal analogiją žr. 2011 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Komisija / Belgija (C-250/08, EU:C:2011:793) 73 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.
(
54
)	Ten pat, 76 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
55
)	2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Timac Agro Deutschland (C-388/14, EU:C:2015:829) 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.