62013CC0506_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šioje byloje Teisingumo Teismui pateiktas apeliacinis skundas dėl Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija (2), kuriuo Bendrasis Teismas, viena vertus, atmetė kaip nepriimtiną Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro (3) pareikštą ieškinį dėl panaikinimo, susijusį su Europos Komisijos debeto aviza, kurioje apeliantei nurodyta grąžinti tam tikras sumas, Komisijos manymu, jai nepagrįstai sumokėtas pagal mokslinių tyrimų vykdymo sutartį, ir, kita vertus, pripažino priimtinu visą Komisijos priešieškinį, pareikštą siekiant susigrąžinti ginčijamas sumas, įskaitant delspinigius.
2. Nagrinėjamoje byloje Bendrasis Teismas nusprendė, kad aptariama debeto aviza neatskiriama nuo sutartinių aplinkybių, kuriomis buvo priimta, todėl ji nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį remiantis SESV 263 straipsniu.
3. Taigi Teisingumo Teismas turi pirmiausia nuspręsti dėl santykinai nusistovėjusios Bendrojo Teismo praktikos krypties, kurios dar neturėjo progos nagrinėti, pagal kurią dėl vienašalių aktų, institucijų priimtų vykdant su fiziniais ar juridiniais asmenimis sudarytas sutartis, kaip antai dėl aptariamos debeto avizos, jeigu jie neatskiriami nuo sutartinių aplinkybių, net jei būtų laikomi vykdytinais, kaip tai suprantama pagal SESV 299 straipsnį, galima pareikšti ne ieškinį dėl panaikinimo, nurodytą SESV 263 straipsnyje, o su sutartimi susijusį ieškinį, numatytą SESV 272 straipsnyje. Todėl Teisingumo Teismas turi nuspręsti – tai principinis klausimas, pateiktas apeliantės skundo pirmajame pagrinde, – ar įtvirtinti, ar paneigti, ar patikslinti šią praktiką.
4. Kitaip tariant, reikia nustatyti, ar pagal Sąjungos teisę fizinių arba juridinių asmenų, sudariusių sutartis su Europos Sąjungos institucijomis, įstaigomis ar organais, teisminė apsauga nuo pastarųjų priimtų vienašalių aktų, susijusių su šių sutarčių vykdymu, gali būti priskirta teismo, kompetentingo nagrinėti ieškinius dėl panaikinimo, jurisdikcijai ir prireikus – kokiomis sąlygomis, ar, priešingai, pagal SESV nustatytą teisių gynimo sistemą su sutartimis susijusių ieškinių sritį reikia griežtai atskirti nuo ieškinių dėl panaikinimo srities, taigi įtvirtinti tai, kas pagal kai kurias nacionalinės teisės sistemas vadinama prieštaravimu dėl tuo pat metu nagrinėjamo ieškinio priimtinumo(4) .
5. Atsižvelgiant į tai, kaip Teisingumo Teismas atsakys į šį principinį klausimą, galbūt taip pat reikės išnagrinėti devynis kitus pagrindus, kuriuos apeliantė nurodė savo skunde, ir nustatyti, ar Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad reikalavimas grąžinti tariamai nepagrįstai sumokėtas sumas yra pagrįstas.
I – Bylos aplinkybės
6. Iš skundžiamo sprendimo 1–8 punktų ir šalių pateiktų rašytinių pastabų matyti, kad Lito Maieftiko
yra gimdymo klinika, įeinanti į konsorciumą, kuris pagal programą „e‑TEN“, vykdomą įgyvendinant transeuropinių tinklų politiką, 2004 m. gegužės 12 d. su Komisija sudarė sutartį Nr. C510743 dėl projekto „Ward In Hand“(5) – specialios mokslinių tyrimų programos medicininio bendradarbiavimo srityje.
7. Minėtos sutarties II priede išdėstytų Bendrųjų sąlygų(6) 19 straipsnyje nurodyta:
„1. Jei projekto dalyviui tam tikra suma yra sumokėta nepagrįstai arba jei reikalavimas grąžinti sumą pateisinamas sutarties sąlygomis, atitinkamos sumos gavėjas įsipareigoja grąžinti ją Komisijai laikydamasis šios nurodytų sąlygų ir termino.
2. Jei sumos gavėjas iki Komisijos nurodytos dienos neatlieka mokėjimo, sumai taikomos palūkanos, kurių norma nurodyta Bendrųjų sąlygų 3 straipsnio 6 dalyje. Delspinigiai apima laikotarpį nuo nurodytos mokėjimo dienos iki dienos, kurią Komisijai gauna visą mokėtiną sumą.
Jei sumokama dalis sumos, ji pirmiausia priskiriama mokesčiams ir delspinigiams ir tik tada – pagrindinei sumai.“
8. Vykdant šį projektą, prasidėjusį 2004 m. gegužės 1 d. ir pasibaigusį 2006 m. sausio 31 d., Lito Maieftiko
pasinaudojo Europos Sąjungos finansine parama, iš viso siekiančia 99 349,50 EUR.
9. 2009 m. balandžio 29 d. raštu Komisija pranešė Lito Maieftiko, kad dėl dalyvavimo projekte WIH bus atliktas jos finansinis auditas ir ji turės pateikti pagal šį projektą įdarbintų asmenų darbo laiko apskaitos žiniaraščius, patvirtinančius šių asmenų darbą, už kurį patirtas išlaidas ji prašė atlyginti. Per auditą, kuris buvo atliktas 2009 m. rugpjūčio 4–6 d., Lito Maieftiko
šių žiniaraščių nepateikė.
10. 2009 m. spalio 20 d. raštu Komisija pateikė apeliantei audito ataskaitos projektą, kuriame konstatuota, kad nepateikti minėti darbo laiko apskaitos žiniaraščiai, ir pasiūlė šiuo klausimu jai pateikti savo pastabas.
11. 2009 m. lapkričio 13 ir 16 d. laiškuose apeliantė pateikė pastabas dėl audito ataskaitos projekto ir darbo laiko apskaitos žiniaraščius, susijusius su pagal minėtą projektą atliktais darbais.
12. 2009 m. gruodžio 23 d. raštu Komisija pateikė apeliantei galutinę audito ataskaitą, kurioje patvirtintos šios ataskaitos projekte suformuluotas išvadas.
13. 2010 m. spalio 25 d. Komisija išsiuntė apeliantei raštą dėl susigrąžinimo procedūros pradžios, kuriame nurodyta, kad reikia grąžinti 93 778,90 EUR sumą.
14. Atsižvelgdama į apeliantės pateiktas pastabas Komisija 2011 m. gegužės 24 d. rašte nurodė, kad grąžintina suma sumažinta iki 83 001,09 EUR. 2011 m. birželio 17 d. laišku apeliantė dėl to pateikė savo pastabas.
15. 2011 m. rugsėjo 16 d. Komisija išsiuntė apeliantei 2011 m. rugsėjo 9 d. debeto avizą(7) ir nurodė iki 2011 m. spalio 24 d. grąžinti 83 001,09 EUR sumą.
16. Ginčijamos debeto avizos skyriuje „Mokėjimo sąlygos“ buvo nurodyta:
„Mokėjimo sąlygos:
1. Jūs sumokate visus banko mokesčius, nebent Jums būtų taikoma Direktyva 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje.
2. Komisija pasilieka teisę iš anksto pranešusi susigrąžinti lėšas atlikdama užskaitą, jeigu esama abipusių neginčijamų, apskaičiuotų ir mokėtinų skolų.
3. Jeigu iki nurodyto termino lėšos nėra įskaitomos į Komisijos sąskaitą, už Europos Sąjungos patvirtintą skolą mokėtinos palūkanos, kurių norma apskaičiuojama pagal [ Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ], C serijoje, paskelbtą Europos Centrinio Banko savo pagrindinėms refinansavimo operacijoms taikomą ir pirmą mėnesio, kurį sueina terminas [t. y. 2011 m. spalio mėn.], kalendorinę dieną galiojančią palūkanų normą [t. y. pridedant 3,5 procentinius punktus].
4. Jeigu iki nurodyto termino lėšos nėra įskaitomos į Komisijos sąskaitą, Komisija gali:
– pasinaudoti bet kuria pagal pirmąjį pareikalavimą įvykdytina finansine garantija,
– pradėti priverstinį vykdymą pagal [SESV 299] straipsnį,
– skelbti apie lėšų nesumokėjimą visiems leidimus dėl mokėjimų iš Sąjungos biudžeto suteikiantiems subjektams prieinamoje duomenų bazėje, kol nebus gauta visa mokėtina suma,
– paviešinti skolininko, kuriam nurodyta atlikti mokėjimą teismo sprendimu, pavadinimą.“
17. 2011 m. lapkričio 3 d. raštu Komisija priminė apeliantei apie jos skolą, pabrėždama, kad už ją mokamos 5 % metinės palūkanos, atitinkančios 11,37 EUR už kiekvieną uždelstą dieną; todėl 2011 m. lapkričio 18 d. nesumokėti delspinigiai sudarė 284,25 EUR.
II – Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
18. 2011 m. spalio 24 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo apeliantės ieškinį dėl ginčijamos debeto avizos panaikinimo.
19. Tą pačią dieną Lito Maieftiko pareiškė atskirą ieškinį, kuriame taip pat pateikė prašymą sustabdyti ginčijamos debeto avizos vykdymą; šis prašymas atmestas Nutartimi Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija (8) .
20. Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas pirmiausia atmetė Lito Maieftiko
ieškinį dėl panaikinimo kaip nepriimtiną (skundžiamo sprendimo 19–31 punktai), pagal ankstesnėje byloje Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija priimtą nutartį(9) pirmiausia iš esmės nusprendęs, kad ginčijama debeto aviza, kuri susijusi su sutartimi, saistančia apeliantę su Komisija, nepriskiriama teisės aktams, kuriuos galima prašyti panaikinti pagal SESV 263 straipsnį, kreipiantis į Sąjungos teismus.
21. Tada Bendrasis Teismas išnagrinėjo pagal SESV 272 straipsnį Komisijos pareikštą priešieškinį, kuriuo prašoma priteisti iš apeliantės jai sumokėti 83 944,80 EUR sumą: 83 001,09 EUR pagrindinę skolą ir delspinigius, kurie 2012 m. sausio 15 d. sudarė 943,71 EUR.
22. Bendrasis Teismas, išnagrinėjęs šio priešieškinio priimtinumą ir savo paties jurisdikciją jį nagrinėti (35–41 punktai), jį patenkino (42–81 punktai). Taigi jis nurodė Lito Maieftiko
sumokėti Komisijai 83 001,09 EUR pagrindinę skolą ir už kiekvieną uždelstą dieną 11,37 EUR palūkanų, skaičiuojamų nuo 2011 m. spalio 25 d. iki pagrindinės skolos sumokėjimo. Jis taip pat nurodė Lito Maieftiko
padengti visas bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.
23. Skundžiamo sprendimo motyvai prireikus bus pakartoti nagrinėjant įvairius apeliacinio skundo pagrindus.
III – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
24. 2013 m. rugsėjo 11 d. apeliantė pateikė Teisingumo Teismui šį apeliacinį skundą.
25. 2013 m. rugsėjo 23 d. apeliantė atskiru dokumentu Teisingumo Teismo kanceliarijai pagal SESV 278 ir 279 straipsnius pateikė prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones, siekdama, kad būtų atidėtas skundžiamo sprendimo vykdymas.
26. Nutartimi Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentr / Komisija (10) prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones buvo atmestas.
27. Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
– panaikinti skundžiamą sprendimą,
– išnagrinėti šią bylą iš esmės arba, jei šis reikalavimas nebūtų patenkintas, grąžinti ją Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo,
– atmesti visą Komisijos priešieškinį,
– panaikinti ginčijamą debeto avizą ir
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
28. Komisija Teisingumo Teismo prašo:
– atmesti apeliacinį skundą,
– patenkinti visą Komisijos priešieškinį,
– atmesti ieškinį dėl ginčijamos debeto avizos panaikinimo ir
– priteisti iš apeliantės visas bylinėjimosi išlaidas, įskaitant susijusias su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.
IV – Pirminės pastabos
29. Šis apeliacinis skundas sudėtingas tuo, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas tuo pačiu vienu sprendimu sprendžia, viena vertus, dėl pagal SESV 263 straipsnį pareikšto ieškinio dėl panaikinimo kaip teismas, turintis jurisdikciją nagrinėti ieškinį dėl panaikinimo, kurį pripažįsta nepriimtinu, ir, kita vertus, dėl pagal SESV 272 straipsnį Komisijos pareikšto priešieškinio, kuriuo siekiama susigrąžinti iš apeliantės jai, Komisijos manymu, nepagrįstai sumokėtas sumas, kaip teismas, turintis jurisdikciją nagrinėti su sutartimi susijusį ieškinį, pripažindamas priešieškinį priimtinu ir nagrinėtinu iš esmės.
30. Iš tikrųjų pabrėžtina, kad Bendrasis Teismas, aiškiai neišdėstydamas motyvų ir nukrypdamas nuo savo paties praktikos(11), atsisakė patenkinti apeliantės prašymą, išdėstytą dublike, kurį ji pateikė vystant procesui pirmojoje instancijoje(12), perkvalifikuoti jos ieškinį dėl panaikinimo į ieškinį dėl sutartinio pobūdžio ginčo.
31. Šiuo atveju Bendrasis Teismas nusprendė turintis jurisdikciją nagrinėti Komisijos pareikštą priešieškinį(13) iš esmės atsižvelgdamas į proceso ekonomiškumo principą ir pripažinimą, kad pirmenybė teiktina teismui, į kurį kreiptasi pirmiausia(14), šiuo atžvilgiu darydamas nuorodą į Nutartį Komisija / IAMA Consulting (15) .
32. Tačiau šis gana neįprastas požiūris(16), kuriam apeliantė nesėkmingai mėgino paprieštarauti savo dublike, pateiktame vykstant procesui Bendrajame Teisme, šiame apeliaciniame skunde nėra ginčijamas.
33. Tai reiškia, kad pagrindai ir argumentai, apeliantės pateikti grindžiant savo apeliacinį skundą, yra susiję ir su skundžiamo sprendimo dalimi, kuria jos ieškinys dėl panaikinimo atmetamas kaip nepriimtinas, ir su šio sprendimo dalimi, kuria priešieškinis pripažįstamas pagrįstu. Tačiau pirmasis apeliantės nurodytas pagrindas aiškiai susijęs vien su Bendrojo Teismo sprendimu tiek, kiek juo jos ieškinys dėl panaikinimo atmetamas kaip nepriimtinas, o kiti pagrindai yra daug sudėtingesni. Nors jais iš principo siekiama, kad būtų paneigtas Bendrojo Teismo atliktas Komisijos pareikšto priešieškinio vertinimas iš esmės, faktiškai kai kuriuose iš jų nesutinkama su ieškinio dėl panaikinimo atmetimu kaip nepriimtinu ir jo pasekmėmis, o tai apsunkina šio apeliacinio skundo vertinimą.
34. Atsižvelgiant į šias aplinkybes reikia išnagrinėti visus apeliacinio skundo pagrindus, nors manau, kad, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kaip siūlau, jog pirmasis pagrindas, kurį apeliantė nurodo savo skunde, pripažintinas priimtinu ir Bendrojo Teismo sprendimas panaikintinas, jį reikėtų panaikinti visą, taigi, logiškai vertinant, nebebūtų pagrindo spręsti dėl likusiųjų pagrindų.
V – Dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo vertinimo
A – Dėl ginčijamos debeto avizos kvalifikavimo (pirmasis pagrindas)
1. Bendrojo Teismo sprendimo santrauka
35. Bendrasis Teismas visų pirma pabrėžė, kad paprašė apeliantės pareikšti nuomonę dėl to, ar esama konkrečių aplinkybių, pagrindžiančių tai, kad jos ieškinio priimtinumą jis vertintų kitaip, nei vertino pirmesnio ieškinio dėl panaikinimo, pareikšto byloje, kurios dalykas buvo panašus, priimtinumą, – tuo atveju savo 2011 m. spalio 12 d. Nutartimi Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija pripažino, kad jis nepriimtinas(17) .
36. Tada, remdamasis minėta nutartimi, Bendrasis Teismas priminė savo paties praktiką, pagal kurią taikant SESV 263 straipsnį Sąjungos teismai tikrina institucijų priimtų teisės aktų, kuriais siekiama sukelti teisinių pasekmių trečiosioms šalims, aiškiai pakeičiant jų teisinę padėtį, teisėtumą(18) . Bendrasis Teismas patikslino, kad ši jurisdikcija susijusi tik su SESV 288 straipsnyje nurodytais teisės aktais, kuriuos institucijos turi priimti SESV nurodytomis sąlygomis, naudodamosi savo viešosios valdžios prerogatyvomis(19) . Toliau jis pridūrė, kad institucijų priimti teisės aktai, susiję vien su sutartinėmis aplinkybėmis, nuo kurių jie neatskiriami, dėl paties savo pobūdžio nėra priskiriami prie SESV 288 straipsnyje nurodytų teisės aktų, kuriuos galima prašyti panaikinti pagal SESV 263 straipsnį(20) .
37. Bendrasis Teismas iš to padarė išvadą, kad jam gali būti pagrįstai pareikštas ieškinys remiantis SESV 263 straipsniu tik tokiu atveju, jei ginčijama debeto aviza siekiama sukelti privalomų teisinių pasekmių, kurios peržengtų sutarties sukeliamų pasekmių ribas ir lemtų naudojimąsi viešosios valdžios prerogatyvomis, suteiktomis Komisijai, kaip administracinei institucijai(21) .
38. Nagrinėjamu atveju jis visų pirma nustatė, kad ginčijama debeto aviza susijusi su sutartimi, saistančia Komisija su apeliante, nes šia aviza siekiama, kad būtų grąžinta skola, grindžiama sutarties nuostatomis(22) .
39. Tada jis nurodė, kad, priešingai, nei teigė apeliantė, ginčijama debeto aviza nėra atskiriama nuo sutartinių aplinkybių, su kuriomis yra susijusi, nes nėra jokio pagrindo daryti išvadą, kad Komisija veikė naudodamasi savo viešosios valdžios prerogatyvomis(23) .
40. Galiausiai Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamos debeto avizos skyriuje „Mokėjimo sąlygos“ esančios nuorodos neleidžia, nepaisant jų dviprasmiško pobūdžio, laikyti šios ginčijamos debeto avizos „galutiniu aktu“(24) .
2. Šalių argumentai
41. Apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 28–31 punktuose nusprendęs, kad ginčijama debeto aviza nėra vykdytino pobūdžio, taigi ir negali būti pagal SESV 263 straipsnį pareikšto ieškinio dėl panaikinimo dalykas. Apeliantės manymu, ši debeto aviza kaip tik reiškia vykdytiną sprendimą, kurį Komisija pagal Bendrųjų sąlygų 19 straipsnio 5 dalį pasiliko teisę priimti.
42. Šios debeto avizos vykdytiną pobūdį patvirtina tai, kad, viena vertus, ja vienašališkai nustatoma galutinė reikalaujamos sumos sumokėjimo data, nuo kurios pradedami skaičiuoti delspinigiai, ir, kita vertus, joje yra aiški nuoroda į Komisijos teisę pasinaudoti SESV 299 straipsnyje nurodyta procedūra.
43. Komisija visų pirma teigia, kad pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną, nes juo siekiama, kad būtų peržiūrėtas pirmojoje instancijoje priimtas sprendimas. Ji mano, kad šis pagrindas bet kuriuo atveju nėra pagrįstas, nes Bendrasis Teismas teisingai, pagal nusistovėjusią teismo praktiką atsižvelgdamas į įsiteisėjusį teisės aktą(25), nusprendė, jog ginčijama debeto aviza yra ne vykdytinas aktas, o paruošiamasis vien informacinio pobūdžio dokumentas, parengtas vykstant vien sutartinio pobūdžio ginčui. Komisija priduria, kad ginčijama debeto aviza nėra viešosios valdžios prerogatyvos išraiška, taigi ir negali būti laikoma atskiriama nuo sutartinių aplinkybių, su kuriomis yra susijusi(26) .
44. Be to, Komisija pabrėžia, kad tai, jog ginčijamoje debeto avizoje yra apibrėžtos mokėjimo sąlygos ir nustatyti delspinigiai, negali paneigti jos kvalifikavimo kaip „akto, kuris nėra vykdytinas“.
3. Vertinimas
a) Dėl pagrindo priimtinumo
45. Pirmiausia pažymėtina, kad, priešingai, nei teigia Komisija, apeliantės nurodyto pirmojo pagrindo negalima pripažinti nepriimtinu. Iš tikrųjų Komisija iš esmės teigia, kad apeliantė faktiškai siekia, kad būtų peržiūrėtas Bendrojo Teismo sprendimas. Tačiau apeliantė prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, jog ginčijama debeto aviza nepriskiriama prie teisės aktų, kuriuos pagal SESV 263 straipsnį galima prašyti panaikinti kreipiantis į Sąjungos teismus. Taigi šis vertinimas susijęs su faktinių aplinkybių teisiniu kvalifikavimu, kurį Teisingumo Teismas, kaip apeliacinė instancija, gali persvarstyti(27) .
b) Dėl pagrindo pagrįstumo
46. Primintina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo pirmoje dalyje atmetė apeliantės ieškinį dėl panaikinimo kaip nepriimtiną, remdamasis tuo, kad ginčijama debeto aviza nepriskiriama prie teisės aktų, kuriuos pagal SESV 263 straipsnį galima prašyti panaikinti kreipiantis į Sąjungos teismus(28) .
47. Pirmiausia turiu pažymėti, kad manau, jog teisiniu požiūriu ši išvada yra klaidinga.
48. Pabrėžtina, kad skundžiamas sprendimas priskirtinas seniai nusistovėjusiai Bendrojo Teismo praktikai(29), į kurią nuolat atsižvelgiama(30) ; tačiau kartais remiamasi ir kitais motyvais(31), nagrinėjant ieškinius dėl panaikinimo, pareikštus dėl Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų priimtų teisės aktų, susijusių su sutartiniais santykiais, kaip ir aptariamuoju atveju, pirmiausia dėl Komisijos debeto avizų siekiant susigrąžinti kitai sutarties šaliai nepagrįstai sumokėtas sumas vykdant pagalbos ar finansavimo programas(32) . Visuose šiuose sprendimuose(33) Bendrasis Teismas apskritai laikosi nuomonės, kad aptariamos debeto avizos yra neatskiriamos nuo sutartinių aplinkybių, kuriomis buvo priimtos, taigi ir negali būti prašoma jų panaikinti.
49. Tačiau Teisingumo Teismas dar niekada neturėjo progos išnagrinėti minėtos praktikos ir joje išdėstytų pagrindinių teiginių, todėl juo labiau reikia, kad jis išsamiai ją išnagrinėtų ir nuspręstų būtent dėl argumentų ir kriterijų, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl aktų, kurių požymiai ir turinys tokie kaip ginčijamos debeto avizos, negali būti reiškiami ieškiniai pagal SESV 263 straipsnį.
50. Ginčijama debeto aviza Komisija reikalavo, kad apeliantė jai grąžintų sumas, kaip pati Komisija manė, apeliantei nepagrįstai sumokėtas vykdant projektą WIH, ir nurodė terminą, nuo kurio bus pradėtos skaičiuoti su šiomis sumomis susijusios palūkanos. Be to, ginčijama debeto aviza buvo pateikta kaip vykdytina, nes joje apeliantei buvo pagrasinta, kad gali būti pradėtas priverstinis vykdymas pagal SESV 299 straipsnį(34) . Būtent tuo ir rėmėsi apeliantė siekdama įrodyti, kad ginčijama debeto aviza yra aktas, kurį galima ginčyti.
51. Šiuo atžvilgiu primintina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką ieškinys dėl panaikinimo gali būti pareikštas dėl institucijų priimtų teisės aktų – neatsižvelgiant į jų pobūdį ar formą, – kuriais siekiama sukelti teisinių pasekmių(35), konkrečiau kalbant – privalomų teisinių pasekmių, kurios turėtų įtakos ieškovo interesams, aiškiai pakeisdamos jo teisinę padėtį(36) .
52. Taigi, siekiant nustatyti, ar aktui taikytinos SESV 263 straipsnio nuostatos, reikia atsižvelgti būtent į jo esmę, kitaip sakant, į jo potencialumą. Priešingai, jo pobūdis, forma, pagrindas, priėmimo būdas ar aplinkybės, kuriomis jis priimtas, iš esmės neturi reikšmės siekiant jį kvalifikuoti kaip aktą, dėl kurio galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo(37) .
53. Šiuo atžvilgiu pabrėžtina, kad šis nuoseklus Teisingumo Teismo požiūris pagrįstas būtinybe užtikrinti teisės subjektams veiksmingą teisminę gynybą nuo institucijų priimtų aktų(38), nes šių aktų teisminė kontrolė yra pats teisinės Sąjungos idėjos pagrindas(39) .
54. Tačiau Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijama debeto aviza nėra aktas, kurį galima ginčyti, atsižvelgdamas ne į jos esmę, t. y. į ja siekiamas sukelti pasekmes, o tik į jos dalyką(40), aplinkybes, kuriomis ji buvo priimta, ir sutarties nuostatos, kurią vykdant ar kurios pagrindu ji buvo priimta, turinį(41) .
55. Iš tikrųjų Bendrasis Teismas pirmiausia, viena vertus, pažymėjo(42), kad Sąjungos teismų jurisdikcija tikrinti Sąjungos institucijų, įstaigų ir organų priimtų teisės aktų teisėtumą susijusi „tik su SESV 288 straipsnyje nurodytais aktais“ – o tai teiginys, oficialiai prieštaraujantis Teisingumo Teismo praktikai(43), – ir jei šie aktai priimti – nors Teisingumo Teismo praktikoje taip niekur nenurodyta – „SESV nurodytomis sąlygomis“ ir „naudojantis savo viešosios valdžios prerogatyvomis“.
56. Kita vertus, Bendrasis Teismas pridūrė(44), kad institucijų priimti teisės aktai yra susiję su vien sutartinėmis aplinkybėmis, nuo kurių yra neatskiriami, taigi jie „dėl paties savo pobūdžio nėra priskiriami SESV 288 straipsnyje nurodytiems teisės aktams, kuriuos galima prašyti panaikinti pagal SESV 263 straipsnį“.
57. Šis teiginys taip pat prieštarauja Teisingumo Teismo praktikai(45), nes Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, kad svarbu ne skundžiamo teisės akto pobūdis, o jo esmė ir juo siekiamos sukelti pasekmės tretiesiems asmenims.
58. Pabrėžtina, kad šis teiginys, kuris Bendrojo Teismo pateikiamas kaip prielaida, kartu yra ir jo daroma išvada ir kad Bendrasis Teismas nepatikslina nei kodėl ginčijama debeto aviza yra neatskiriama nuo sutartinių aplinkybių, nei juo labiau kokie yra atskyrimo kriterijai.
59. Remdamasis šiais dviem teiginiais Bendrasis Teismas galiausiai skundžiamo sprendimo 24 punkte pateikia „akto, kurį galima ginčyti“ sąvokos „naują apibrėžtį“.
60. Iš tikrųjų Bendrasis Teismas teigia, kad ieškinys dėl panaikinimo, pareikštas dėl tokio akto, kaip ginčijama debeto aviza, gali būti pripažintas priimtinu tik tuo atveju, jeigu juo siekiama sukelti privalomų teisinių pasekmių, kurios peržengia sutarties sukeliamų pasekmių ribas ir lemia naudojimąsi viešosios valdžios prerogatyvomis, suteiktomis Komisijai, kaip administracinei institucijai.
61. Bendrasis Teismas mano, kad nagrinėjamoje byloje taip nėra dėl trijų priežasčių. Pirma, ginčijamos sumos buvo sumokėtos „remiantis sutartimi“. Antra, reikalavimas grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas atitinka teisę, nustatytą Bendrųjų sąlygų 19 straipsnio 1 dalyje. Galiausiai, trečia, pačiame ginčijamos debeto avizos tekste nurodoma grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas „pagal Bendrųjų sąlygų 19 straipsnį“. Bendrasis Teismas iš to daro išvadą, kad ginčijama debeto aviza siekiama įgyvendinti teises, kurias Komisija turi pagal sutarties sąlygas, o ne sukelti teisinių pasekmių, kurias lemia Komisijos naudojimasis pagal Sąjungos teisę turimomis viešosios valdžios prerogatyvomis.
62. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 29 straipsnyje tik netiesiogiai užsimena apie tai, kad ginčijama debeto aviza pateikta kaip vykdytina, nes joje daroma nuoroda į SESV 299 straipsnį. Šiuo atžvilgiu jis apsiriboja teiginiu, kad ginčijamos debeto avizos skyriuje „Mokėjimo sąlygos“ esančios nuorodos neleidžia, nepaisant jų dviprasmiško pobūdžio, laikyti šios ginčijamos debeto avizos „galutiniu aktu“.
63. Pažymėtina, kad šį patikslinimą, kuriuo netiesiogiai, bet aiškiai daroma nuoroda į Sprendime IBM
įtvirtintą teismo praktiką(46), pagal kurią parengiamieji aktai nėra aktai, kuriuos galima ginčyti, sunku suprasti, nes jis nesusijęs su pirmiau pateiktais paaiškinimais.
64. Tačiau svarbiausia tai, kad Bendrasis Teismas faktiškai atsisakė nustatyti, ar dėl pačios savo esmės, kaip ji apibrėžta pirmiau, ypač atsižvelgiant į grasinimą, kad gali būti pradėtas priverstinis vykdymas, ginčijama debeto aviza neturi būti laikoma galinčia sukelti savarankiškų teisinių pasekmių ir vien dėl to, kad ji tokia, atskirtina nuo sutartinių aplinkybių, taigi ir kvalifikuotina kaip aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį.
65. Taigi Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl ginčijamos debeto avizos negalima pareikšti ieškinio dėl panaikinimo, nes ji neatskiriama nuo sutartinių aplinkybių, nors atsižvelgiant į jos esmę ir ypač į tai, kad ji buvo pateikta kaip vykdytina, turėjo nuspręsti, kad ji atskirtina nuo sutartinių aplinkybių, todėl tokį ieškinį dėl jos pareikšti galima.
66. Iš tikrųjų reikia konstatuoti, kad nusiųsdama apeliantei kaip vykdytiną pateikiamą debeto avizą Komisija elgėsi ne kaip kita sutarties šalis, o kaip administracinė institucija, kuri naudojasi savo viešosios valdžios prerogatyvomis siekdama, kad jai būtų sumokėtos sumos, kurias ji reikalauja grąžinti.
67. Tai, kad tokio vykdytino sprendimo priėmimas yra aiškiai numatytas Bendrųjų sąlygų 19 straipsnio 5 dalyje, negali paneigti išvados, kad ginčijama debeto aviza turi būti laikoma aktu, kurį galima ginčyti. Iš tikrųjų – nebent būtų laikomasi požiūrio, kad vykdant aptariamą sutartį Komisija gali būti ir teisėja, ir sutarties šalis, – atsižvelgiant į kitos sutarties šalies teisminę apsaugą, reikalaujama, kad Komisijai taip suteiktą privilegiją atsvertų teisė pareikšti ieškinį dėl panaikinimo.
68. Todėl manau, kad nuspręsdamas, jog ginčijama debeto aviza nesukelia teisinių pasekmių, Bendrasis Teismas nukrypo nuo nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos ir padarė teisės klaidą. Taigi apeliantės nurodytas pirmasis pagrindas yra pagrįstas ir tuo remiantis skundžiamą sprendimą reikia panaikinti.
B – Dėl Bendrojo Teismo sprendimo panaikinimo pasekmių
69. Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas yra pagrįstas, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
70. Kadangi Bendrasis Teismas apeliantės pareikštą ieškinį dėl ginčijamos debeto avizos panaikinimo pripažino nepriimtinu, jis nenagrinėjo nei šiam ieškiniui pagrįsti jos nurodytų pagrindų, nei pateiktų esminių argumentų, todėl reikėtų jam bylą grąžinti.
71. Kaip minėta(47), išvada, kurią priėjau, reiškia, kad reikia panaikinti visą skundžiamą sprendimą, taigi ir jo dalį, kurioje Bendrasis Teismas, kaip teismas, turintis jurisdikciją nagrinėti su sutartimi susijusį ieškinį, pripažįsta, kad Komisijos priešieškinis yra priimtinas ir pagrįstas.
72. Šiomis aplinkybėmis nebūtina nuspręsti dėl kitų ieškinio pagrindų, kuriais visais apskritai ginčijamas Bendrojo Teismo pateiktas Komisijos priešieškinio pagrįstumo vertinimas.
73. Vis dėlto manau, kad tikslinga atsižvelgiant į ypatingas šios bylos aplinkybes ir tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų nepritarti mano pagrindinei išvadai, visiškai išspręsti šioje byloje keliamus klausimus, taigi išnagrinėti devynis kitus apeliantės nurodytus pagrindus(48) .
VI – Dėl priešieškinio pagrįstumo vertinimo
74. Antruoju, penktuoju ir septintuoju pagrindais apeliantė iš esmės ginčija Bendrojo Teismo atliktą jos įrodymų, pateiktų grindžiant reikalavimą atmesti Komisijos priešieškinį kaip nepagrįstą, vertinimą. Konkrečiau kalbant, Bendrasis Teismas klaidingai taikė sąvoką „nepagrįstai sumokėta suma“ (antrasis pagrindas). Be to, jis padarė klaidų vertindamas darbo laiko apskaitos žiniaraščių (penktasis pagrindas) ir sąnaudų apskaičiavimo metodų ( cost models ) (septintasis pagrindas) teisinį pobūdį.
75. Trečiuoju ir šeštuoju pagrindais apeliantė iš esmės kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis pažeidė teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, nes neatsižvelgė į kai kuriuos jos argumentus ir pažeidė teisės į gynybą paisymo ir šalių procesinio lygiateisiškumo principus.
76. Aštuntuoju pagrindu apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą vertindamas tariamą Komisijos piktnaudžiavimą įgaliojimais.
77. Devintuoju pagrindu apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis nepagrįstai atmetė jos nurodytą pagrindą, susijusį su nepakankamu ginčijamos debeto avizos motyvavimu.
78. Galiausiai dešimtasis pagrindas grindžiamas Bendrojo Teismo teisės klaida, padaryta vertinant apeliantės nurodytą pagrindą, susijusį su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu.
79. Komisija savo ruožtu mano, kad visus pagrindus reikia atmesti kaip nepriimtinus, nes apeliantė apskritai siekia, kad byla būtų iš naujo išnagrinėta iš esmės, tik pakartodama Bendrajame Teisme nurodytus pagrindus ir argumentus, aiškiai nenurodydama nei kokias teisės normas pažeidė Bendrasis Teismas, nei netgi kokius konkrečiai skundžiamo sprendimo motyvus ji kritikuoja. Komisija vis dėlto išnagrinėjo kai kuriuos su bylos esme susijusius pagrindus(49) ir nusprendė, kad juos bet kuriuo atveju reikia atmesti kaip nepagrįstus.
A – Dėl Bendrojo Teismo klaidų, padarytų vertinant priešieškinio nepagrįstumo įrodymus (antrasis, penktasis ir septintasis pagrindai)
1. Dėl antrojo pagrindo, susijusio su teisinės sąvokos „nepagrįstai sumokėta suma“ iškraipymu
80. Antruoju pagrindu apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė teisinę sąvoką „nepagrįstai sumokėta suma“, kaip tai suprantama pagal Belgijos civilinio kodekso 1376 straipsnį, skundžiamo sprendimo 26 ir 47–69 punktuose nusprendęs, kad Komisija jai nepagrįstai sumokėjo 83 001,09 EUR sumą. Apeliantė mano, kad, viena vertus, pagal minėtą nuostatą šios sumos sumokėjimo nepagrįstumas turėjo būti nustatytas jos gavimo laikotarpiu. Kita vertus, tam, kad būtų įvykdytos šioje nuostatoje nurodytos sąlygos, reikia, kad suma būtų nepagrįstai sumokėta tyčia arba suklydus.
81. Tačiau neįrodyta, kad darbo laiko apskaitos žiniaraščiai nebuvo pateikti projekto vykdymo laikotarpiu, kuris yra vienintelis laikotarpis, reikšmingas vertinant ginčijamo mokėjimo nepagrįstumą.
82. Šiems apeliantės argumentams negalima pritarti.
83. Bendrasis Teismas iš tikrųjų visų pirma nusprendė, kad apeliantei nepavyko paneigti galutinėje audito ataskaitoje pateiktų išvadų, kuriomis remdamasi Komisija nusprendė, kad pagal projektą WIH į buhalterinę apskaitą įtrauktos išlaidos personalui nėra tinkamos finansuoti, kaip tai suprantama pagal Bendrųjų sąlygų 13 straipsnio 1 dalį ir 14 straipsnio 1 dalies a punktą(50) . Nagrinėjamu atveju minėtoje ataskaitoje buvo konstatuota, kad apeliantė neįvykdė jai tenkančios pareigos bent kartą per mėnesį užregistruoti ir patvirtinti visą darbo laiką, pagal sutartį įtrauktą į buhalterinę apskaitą.
84. Todėl su tuo susijusias išlaidas Komisija pripažino netinkamomis finansuoti ir atmetė.
85. Be to, iš skundžiamo sprendimo 56 punkto matyti, kad Bendrasis Teismas vis dėlto išnagrinėjo darbo laiko apskaitos žiniaraščius, kuriuos apeliantė pateikė atlikus auditą, 2009 m. lapkričio 13 d., ir nusprendė, kad jų negalima laikyti įrodymais, patvirtinančiais pagal projektą WIH išdirbtas valandas, nes šie žiniaraščiai nebuvo patvirtinti vieno iš asmenų, minimų bendrųjų sąlygų 14 straipsnio 1 dalies a punkte, ir juose nebuvo nurodyta data.
86. Taip Bendrasis Teismas nepriklausomai įvertino faktines aplinkybes ir įrodymus, apeliantės pateiktus siekiant įrodyti, kad Komisija padarė klaidą pripažindama netinkamomis finansuoti sumas, kurias reikalavo grąžinti.
87. Tačiau apeliantė nepateikė jokių duomenų, galinčių patvirtinti, kad taip Bendrasis Teismas iškraipė minėtus įrodymus.
88. Todėl apeliantės nurodytą antrąjį pagrindą taikant SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio 1 dalį ir atsižvelgiant į nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką(51) reikia atmesti kaip nepriimtiną.
2. Dėl penktojo pagrindo, susijusio su klaida, padaryta vertinant darbo laiko apskaitos žiniaraščių pobūdį
89. Penktuoju pagrindu apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą vertindamas darbo laiko apskaitos žiniaraščių pobūdį ir jai tenkančios pareigos periodiškai teikti ataskaitas apimtį. Apeliantė pabrėžia, kad šios periodinės ataskaitos, į kurias turi būti įtrauktas kiekvienas darbo, kurį atliko kiekvienas pagal dotacijų programą įdarbintas asmuo, laiko vienetas, sudaro galimybę, viena vertus, užregistruoti atliktą darbą ir, kita vertus, nustatyti objektyviai išmatuojamą vertinimo pagrindą, leidžiantį pagrįsti veiklos išlaidas. Taigi apeliantė iš esmės mano, kad ne visai tinkamai pateiktos periodinės ataskaitos atsižvelgiant į jomis siekiamą tikslą negali būti prilygintos visiškai neatliktam darbui, nebent būtų akivaizdi disproporcija. Ji priduria, kad periodinės ataskaitos sąvoka neapibrėžta nei teisės aktuose, nei teismo praktikoje, todėl tikslus jos turinys turi būti nustatytas in concreto atsižvelgiant į šiuo atveju susiklosčiusias aplinkybes.
90. Visų pirma pabrėžtina, kad apeliantė iš esmės pakartoja argumentus, kuriuos, kaip matyti pirmiausia iš skundžiamo sprendimo 43 punkto, buvo pateikusi pirmojoje instancijoje.
91. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 59 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog aptariamose periodinėse ataskaitose buvo nurodytas tik pagal ketvirčius į buhalterinę apskaitą įtrauktas darbo laikas atsižvelgiant į kiekvieną projekto dalį, o ne pagal mėnesius pažymėta, kiek laiko išdirbo kiekvienas vykdant projektą įdarbintas asmuo. Todėl Bendrasis Teismas nusprendė, kad šios ataskaitos neatitinka formalių reikalavimų, nustatytų Bendrųjų sąlygų 14 straipsnio 1 dalies a punkte, ir bet kuriuo atveju iš esmės negali pakeisti darbo apskaitos žiniaraščių.
92. Taip Bendrasis Teismas nepriklausomai įvertino faktines aplinkybes ir įrodymus, apeliantės pateiktus siekiant įrodyti, kad Komisija padarė klaidą pripažindama netinkamomis finansuoti sumas, kurias reikalavo grąžinti.
93. Apeliantė nepateikė jokių duomenų, galinčių patvirtinti, kad Bendrasis Teismas iškraipė minėtus įrodymus, todėl jos nurodytą penktąjį pagrindą taikant SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio 1 dalį taip pat reikia atmesti kaip nepriimtiną.
3. Dėl septintojo pagrindo, susijusio su klaida, padaryta vertinant sąnaudų apskaičiavimo metodų teisinį pobūdį
94. Septintuoju pagrindu apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą vertindamas sąnaudų apskaičiavimo metodų ( cost models ) teisinį pobūdį.
95. Šį pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtiną.
96. Iš tikrųjų, viena vertus, apeliantė nepatikslina, kokį skundžiamo sprendimo motyvuojamosios dalies punktą ji kritikuoja. Kita vertus, ji nepaaiškina, kokią teisės klaidą šiuo atžvilgiu padarė Bendrasis Teismas.
97. Vis dėlto šias spragas galima paaiškinti tuo, kad vertindamas Komisijos priešieškinį Bendrasis Teismas šiuo atžvilgiu nepareiškė nuomonės.
98. Iš tiesų iš skundžiamo sprendimo 42 punkto matyti, kad Komisijos priešieškinis grindžiamas, viena vertus, tuo, kad apeliantė neįvykdė jai tenkančios „pareigos, nurodytos Bendrųjų sąlygų 14 straipsnio 1 dalies a punkte, tvarkyti darbo apskaitos žiniaraščius ir registruoti, kiek laiko išdirbo pagal projektą įdarbinti asmenys“, ir, kita vertus, tuo, kad apeliantė „klaidingai rėmėsi „bendrųjų sąnaudų apskaičiavimo metodu“ apskaičiuodama projektui WIH priskiriamas netiesiogines sąnaudas“.
99. Tačiau iš skundžiamo sprendimo (47–64 punktai) matyti, kad Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog Komisijos priešieškinis pagrįstas, nustatęs, kad ji teisingai nusprendė, jog išlaidos personalui, kurias apeliantė priskyrė projekto vykdymui, nėra tinkamos finansuoti išlaidos, kaip tai suprantama pagal Bendrųjų sąlygų 13 straipsnio 1 dalį. Komisijos nurodyto antrojo pagrindo jis nenagrinėjo.
100. Todėl apeliantės nurodytą septintąjį pagrindą bet kuriuo atveju reikia atmesti kaip neveiksmingą.
B – Dėl vertinimo klaidos, Bendrojo Teismo padarytos nagrinėjant Komisijos piktnaudžiavimą įgaliojimais (aštuntasis pagrindas)
101. Aštuntuoju pagrindu apeliantė iš esmės teigia, kad Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais, nes nurodė grąžinti ginčijamas sumas remdamasi vien tuo, kad apeliantė nustatytu laiku nepateikė reikalaujamų darbo apskaitos žiniaraščių, nors jos darbuotojai dalyvavo projekte WIH. Šių žiniaraščių pateikimas negali būti prilygintas pagrindinei pagal sutartį tenkančiai pareigai, nes svarbiausia buvo pateikti projekto rezultatus, o tai buvo padaryta ir tuo patvirtintas faktinis ieškovės darbuotojų dalyvavimas projekte. Taigi Komisija piktnaudžiaudama prilygino minėtų žiniaraščių nepateikimą rezultatų nepateikimui. Todėl Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą atmesdamas apeliantės argumentą dėl piktnaudžiavimo įgaliojimais.
102. Komisija teigia, kad sutarčių, susijusių su programomis, pagal kurias skiriama finansinė parama, atveju šios paramos gavėjas yra teisiškai įpareigotas registruoti ir deklaruoti savo išlaidas. Pareiga taip pagrįsti savo patirtų išlaidų tinkamumą finansuoti yra visiškai atsieta nuo pareigos vykdyti projektą ar pateikti jį vykdant gautus rezultatus.
103. Komisija priduria, kad ji neabejoja, jog projektas WIH buvo vykdomas tinkamai, bet tiesiog atsižvelgia į apeliantės padarytų sutarties pažeidimų pasekmes šiai įtikinamai neįrodžius jos darbuotojų vykdant projektą WIH faktiškai išdirbto laiko.
104. Mano manymu, aštuntąjį pagrindą – darant prielaidą, kad sprendžiant iš sutarties kylantį ginčą toks pagrindas galėtų būti pripažintas ir pagrįstu(52), – reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtiną. Iš tikrųjų apeliantė vien teigia, kad buvo piktnaudžiaujama įgaliojimais, bet nei patikslina, kas sudarė šį piktnaudžiavimą, nei pateikia kokių nors įrodymų, kad Komisija veikė tik ar bent jau iš esmės siekdama kitų, nei nurodyta, tikslų arba siekdama išvengti Sutartyje numatytos konkrečiomis aplinkybėmis taikytinos procedūros(53) .
C – Dėl kaltinimo, kad Bendrasis Teismas pažeidė teisę į teisingą bylos nagrinėjimą (trečiasis ir šeštasis pagrindai)
1. Šalių argumentai
105. Trečiuoju pagrindu apeliantė teigia, kad skundžiamo sprendimo 73–77 punktuose nuspręsdamas, jog Komisija turi teisę reikalauti, kad apeliantė grąžintų 83 001,09 EUR sumą ir delspinigius, kuriems taikoma 5 % norma, skaičiuojamus nuo 2011 m. spalio 25 d., Bendrasis Teismas neatsižvelgė į jos argumentus ir taip pažeidė jos teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, užtikrinamą pagal 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnį ir bendruosius Sąjungos teisės principus.
106. Iš tikrųjų atsakydama į Bendrojo Teismo per posėdį pateiktus klausimus apeliantė teigė, jog, kadangi ginčijama debeto aviza buvo pateikta ir kvalifikuojama kaip parengiamasis aktas, t. y. sutartinis informacinio pobūdžio dokumentas, negalintis pakeisti apeliantės teisinės padėties, data, nuo kurios pradedami skaičiuoti reikalaujami sumokėti delspinigiai, negalėjo pagrįstai būti nustatyta po šioje debeto avizoje nurodytos datos, t. y. po 2011 m. spalio 25 d. Tačiau Bendrasis Teismas nenagrinėjo šio argumento, neįvertinęs jos teisinės padėties pokyčio, kurį nulėmė tiesiog debeto avizos pateikimas, teisėtumo.
107. Šeštuoju pagrindu apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, konkrečiau kalbant, jos teisę į gynybą ir šalių procesinio lygiateisiškumo principą, nuspręsdamas, kad, viena vertus, jos pateikti darbo laiko apskaitos žiniaraščiai neatitinka sutartyje nustatytų reikalavimų ir negali būti pripažinti pagal projektą WIH išdirbto laiko įrodymais (skundžiamo sprendimo 56 punkte) ir, kita vertus, jos pateiktas susirašinėjimas neįrodo jos darbuotojų faktiškai pagal minėtą projektą išdirbto laiko (skundžiamo sprendimo 63 punktas). Taip Bendrasis Teismas atėmė iš jos galimybę remtis įrodymais, akivaizdžiai pažeisdamas šalių procesinio lygiateisiškumo principą.
108. Apeliantė priduria, kad sutartis, kurią ji sudarė su Komisija, yra nesąžininga, nes ja neproporcingai apribotos priemonės, leidžiančios nustatyti, kad jos darbuotojai veiksmingai dalyvavo projekte WIH .
109. Be to, apeliantė teigia, kad tokiu atveju kaip aptariamasis šioje byloje, kai Komisija per auditą vienašališkai nustato, kad neįvykdytos pagal sutartį tenkančios pareigos, ir pareiškia priešieškinį, siekdama susigrąžinti nepagrįstai gautas sumas, Komisija yra ir teisėja, ir sutarties šalis, taigi turi pranašumą, reiškiantį šalių procesinio lygiateisiškumo principo pažeidimą.
110. Komisija mano, kad apeliantės nurodytą trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip visiškai nepagrįstą. Viena vertus, Bendrasis Teismas, taikydamas proceso organizavimo priemones, pateikė šalims klausimą dėl priešieškinyje nurodytos palūkanų normos, suteikdamas apeliantei galimybę pareikšti nuomonę šiuo atžvilgiu. Kita vertus, vėlavimas sumokėti ir delspinigių apskaičiavimas nebūtinai susiję su vykdytinu debeto avizos pobūdžiu.
111. Komisijos nuomone, šeštąjį pagrindą taip pat reikia atmesti kaip nepagrįstą. Šiuo atžvilgiu ji pabrėžia, kad apeliantei nuo pat pradžių buvo žinomos visos sutarties nuostatos, pirmiausia susijusiosios su finansinėmis sąlygomis. Dėl to, kad apeliantė pažeidė įvairias sutarties nuostatas, minėtos sąlygos negali tapti nesąžiningos ir neproporcingos.
2. Vertinimas
a) Dėl trečiojo pagrindo
112. Iš skundžiamo sprendimo matyti, kad Bendrasis Teismas nagrinėjamu atveju nusprendė, jog Komisija turi teisę reikalauti sumokėti delspinigius, skaičiuojamus nuo 2011 m. spalio 25 d.(54), konstatavęs, jog Bendrųjų sąlygų 19 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad, jeigu iki Komisijos nurodytos dienos nepagrįstai sumokėtos sumos negrąžinamos, joms taikomos palūkanos, kurių norma nustatyta šių sąlygų 3 straipsnio 6 dalyje(55) .
113. Taip Bendrasis Teismas paprasčiausiai įgyvendino kartu taikomose Bendrųjų sąlygų 19 straipsnio 2 dalies ir 3 straipsnio 6 dalies nuostatose įtvirtintus reikalavimus, remdamasis savo vertinimu, pagal kurį, viena vertus, šalių ginčas yra sutartinio pobūdžio ir, kita vertus, Komisijos priešieškinis yra pagrįstas.
114. Tai, kad Bendrasis Teismas oficialiai nepareiškė nuomonės dėl apeliantės pateiktų argumentų, šiomis aplinkybėmis negali būti laikoma jos teisės į teisingą bylos nagrinėjimą pažeidimu.
115. Iš tikrųjų nurodydama trečiąjį pagrindą apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis neatsižvelgė į jos argumentą, pagal kurį ginčijama debeto aviza negalėjo būti ir dokumentas, kuriuo nustatoma data, nuo kurios pradedami skaičiuoti delspinigiai, taip pakeičiant apeliantės teisinę padėtį, ir, kaip teigia Komisija, tiesiog parengiamasis aktas. Taip apeliantė priekaištauja dėl neatsižvelgimo į ryšį, kuris, kaip ji pati mano, turi būti nustatytas tarp galimybės pareikšti ieškinį dėl ginčijamos debeto avizos ir delspinigių nustatymo. Tačiau ji nei pirminiame ieškinyje, nei dublike, nei atsakydama į raštu pateiktus Bendrojo Teismo klausimus oficialiai neginčijo šiuo atveju taikomų sutarties nuostatų teisėtumo.
116. Šiomis aplinkybėmis apeliantės nurodytas trečiasis pagrindas gali būti tik atmestas kaip nepagrįstas
b) Šeštasis pagrindas
117. Apeliantės nurodytą šeštąjį pagrindą šiuo atveju taip pat reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstą.
118. Iš tikrųjų iš skundžiamo sprendimo matyti, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo ne tik apeliantės 2009 m. lapkričio 13 d. pateiktus darbo laiko apskaitos žiniaraščius(56) ir Komisijai jos nusiųstas periodines ataskaitas(57), bet ir 3 656 puslapius elektroninių laiškų, pateiktų siekiant įrodyti, kad jos darbuotojai faktiškai išdirbo tam tikra laiką pagal projektą(58) . Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad remiantis šiais duomenimis negalima paneigti galutinėje audito ataskaitoje pateiktų išvadų.
119. Taigi Bendrasis Teismas ne atėmė iš apeliantės galimybę remtis įrodymais, o, priešingai, atidžiai išnagrinėjo jos argumentus ir šiuo atžvilgiu pateiktus duomenis.
120. Pridurtina, kad apeliantė faktiškai ginčija Bendrojo Teismo atliktą šių įrodymų vertinimą. Tačiau, kaip minėta, faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas nėra Teisingumo Teismo kontrolei pateiktinas teisės klausimas, nebent būtų buvę iškraipyti pateikti įrodymai.
121. Galiausiai apeliantė negali kaltinti Bendrojo Teismo tuo, kad jis, vertindamas Komisijos priešieškinį, nenustatė, kad sutartis yra nesąžiningo pobūdžio, be to, ji sutarties teisėtumo neginčijo.
D – Dėl klaidos, padarytos vertinant ginčijamos debeto avizos nepakankamą motyvavimą (devintasis pagrindas)
122. Devintuoju pagrindu apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą atmesdamas pirmojoje instancijoje jos pateikta argumentą, susijusį su ginčijamos debeto avizos nepakankamu motyvavimu. Šiuo atžvilgiu ji patikslina, kad ginčijamoje debeto avizoje nenurodyti jokie motyvai, kurie leistų patikrinti atliktus apskaičiavimus, o Komisijos nuoroda į jos 2011 m. gegužės 24 d. ir rugpjūčio 17 d. laiškus negali būti laikoma pakankamu motyvavimu.
123. Komisija atsako, kad vykstant procedūrai, prieš priimant ginčijamą debeto avizą pradėtai jos 2009 m. spalio 20 d. raštu, ir ypač savo 2011 m. gegužės 24 d. ir rugpjūčio 17 d. raštuose, minimuose skundžiamo sprendimo 26 punkte, taip pat audito ataskaitoje ji paaiškino savo sprendimo priėmimo faktines aplinkybes ir priežastis. Komisija pažymi, kad bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 29 punkte nusprendė, kad ginčijama debeto aviza nėra galutinis aktas, todėl daro nuorodą į argumentus, pateiktus atsakant dėl pirmojo pagrindo.
124. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad devintuoju pagrindu apeliantė Bendrąjį Teismą iš esmės kaltina tuo, kad jis nenusprendė dėl antrojo pagrindo, jos nurodyto Bendrajame Teisme, kaip pirmojoje instancijoje, pareikštame ieškinyje dėl ginčijamos debeto avizos panaikinimo.
125. Apeliantės pareikštas ieškinys dėl ginčijamos debeto avizos panaikinimo buvo atmestas kaip nepriimtinas, taigi iš tikrųjų reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo minėto pagrindo ir vertindamas Komisijos priešieškinio pagrįstumą formaliai nenusprendė dėl ginčijamos debeto avizos motyvavimo.
126. Tačiau iš skundžiamo sprendimo matyti(59), kad Bendrasis Teismas, remdamasis Komisijos pateiktais duomenimis, kurie, kaip patikslinta, nebuvo ginčyti, išnagrinėjo, kaip apskaičiuota 83 000, 09 EUR suma, kurią apeliantei nurodyta grąžinti.
127. Iš skundžiamo sprendimo taip pat matyti(60), kad Bendrasis Teismas patikrino, ar Komisija apibrėžė sumų, kurias apeliantei nurodyta grąžinti, „grąžinimo sąlygas ir mokėjimo datą“. Jis nusprendė, kad tai buvo padaryta, šiuo atžvilgiu remdamasis, viena vertus, 2011 m. gegužės 24 d. raštu ir, kita vertus, informacija, pateikta ginčijamos debeto avizos skyriuje „Mokėjimo sąlygos“.
128. Šiomis aplinkybėmis apeliantės nurodytas devintasis pagrindas tegali būti atmestas kaip akivaizdžiai nepagrįstas.
E – Dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimo (dešimtasis pagrindas)
129. Dešimtuoju pagrindu apeliantė teigia, kad praėjus penkeriems metams nuo tada, kai buvo baigta vykdyti programa, jai vis dar nėra pervesta su paskutine programos dalimi susijusi suma, nors nebuvo ginčyta, kad ši programos dalis įvykdyta, ir buvo priimtos apeliantės pateiktos ketvirčio ataskaitos. Taip Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą, taigi ir dėl šios priežasties Bendrojo Teismo sprendimą reikia panaikinti.
130. Konstatuotina, kad apeliantė šiuo pagrindu teigia, jog Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą, tačiau nenurodo, kuo šį principą pažeidė pats Bendrasis Teismas. Todėl, laikantis tokio požiūrio ir remiantis šiuo motyvu, dešimtąjį pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepagrįstą.
131. Tačiau pažymėtina, kad šiuo dešimtuoju pagrindu pakartojamas penktasis pagrindas, kurį apeliantės nurodė pirmojoje instancijoje pareikštame ieškinyje dėl panaikinimo ir dėl kurio Bendrasis Teismas nenusprendė. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad juo pateiktas prašymas, nors ir susijęs su šioje byloje aptariamos sutarties vykdymu, vis dėlto tiesiogiai nesusijęs su ginčijamos debeto avizos dalyku, taigi ir su šiuo ginču.
132. Todėl dešimtąjį pagrindą reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtiną.
133. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, ir tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nepritartų mano pagrindinei išvadai, manau, kad Lito Maieftiko
pateiktą apeliacinį skundą reikia atmesti.
VII – Dėl bylinėjimosi išlaidų
134. Kadangi pirmiausia siūlau Teisingumo Teismui panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui, taip pat pirmiausia siūlau atidėti su šiuo apeliaciniu procesu susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
135. Tačiau tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nepritartų mano pagrindinei išvadai ir nuspręstų atmesti apeliacinį skundą, reikėtų, kartu taikant Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 1 dalį ir 138 straipsnio 1 dalį, priteisti iš apeliantės visas bylinėjimosi išlaidas.
VIII – Išvada
136. Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, pirmiausia siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip:
1. Panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija (T‑552/11, EU:T:2013:349) tiek, kiek juo pripažįstamas nepriimtinu apeliantės pareikštas ieškinys dėl 2011 m. rugsėjo 9 d. Europos Komisijos priimtos debeto avizos, kurioje apeliantei nurodyta iki 2011 m. spalio 24 d. grąžinti 83 001,09 EUR sumą, panaikinimo.
2. Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl ieškinio pagrįstumo.
3. Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
137. Subsidiariai siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip:
1. Atmesti apeliacinį skundą.
2. Priteisti iš Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE
bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)  – T‑552/11, EU:T:2013:349 (toliau – skundžiamas sprendimas).
(3)  –	Toliau – Lito Maieftiko .
(4)  –	Žr., be kita ko, dėl Prancūzijos administracinės teisės P. Wachsmann „La recevabilité du recours pour excès de pouvoir à l’encontre des contrats. Pour le centenaire de l’arrêt Martin“, Revue française de droit administratif, Nr. 1, 2006, p. 24.
(5)  –	Toliau – projektas WIH.
(6)  –	Toliau – Bendrosios sąlygos.
(7)  – Toliau – ginčijama debeto aviza.
(8)  –	T‑552/11 R, EU:T:2011:749.
(9)  –	T‑353/10, EU:T:2011:589.
(10)  –	C‑506/13 P‑R, EU:C:2013:882.
(11)  –	Žr., be kita ko, Sprendimą Lecureur / Komisija
(T‑26/00, EU:T:2001:222, 38 punktas), nutartis Musée Grévin / Komisija
(T‑314/03 ir T‑378/03, EU:T:2004:139, 88 punktas) ir Helm Düngemittel / Komisija
(T‑265/03, EU:T:2005:213, 54–57 punktai), Sprendimą CEVA / Komisija
(T‑428/07 ir T‑455/07, EU:T:2010:240, 57–64 punktai), nutartis Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija
(EU:T:2011:589, 34 ir 35 punktai), Technion ir Technion Research & Development Foundation / Komisija
(T‑546, EU:T:2012:303, 58 ir 59 punktai) ir Technion ir Technion Research & Development Foundation / Komisija (T‑657/11, EU:T:2012:411, 54–60 punktai), taip pat sprendimus GRP Security / Audito Rūmai
(T‑87/11, EU:T:2013:161, 31–38 punktai) ir Technische Universität Dresden / Komisija
(T‑29/11, EU:T:2014:912, 42–44 punktai). Dėl atsisakymo ieškinį dėl sutartinio pobūdžio ginčo perkvalifikuoti į ieškinį dėl panaikinimo praleidus terminą žr. Sprendimą Helkon Media / Komisija (T‑122/06, EU:T:2008:418, 54 punktas).
(12)  –	Žr. minėto dubliko 84 punktą.
(13)  –	Skundžiamo sprendimo 40 punktas.
(14)  –	Žr. skundžiamo sprendimo 39 punktą.
(15)  – C‑517/03, EU:C:2004:326, 17 punktas.
(16)  –	Iš tikrųjų priešieškinis, pateiktas vykstant sutartinio pobūdžio ginčui, nėra Sąjungos teismų praktikoje visai nepasitaikęs atvejis, nes Teisingumo Teismas yra aiškiai jį pripažinęs; žr. sprendimus Komisija / Zoubek
(426/85, EU:C:1986:501, 12 punktas) ir IDE / Komisija
(C‑114/94, EU:C:1997:68, 82 ir 83 punktai). Priešingai, neradau jokio precedento, atitinkančio tokį derinį, koks yra šiuo atveju, kai priešieškinis, pateiktas nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo, yra pripažįstamas priimtinu ir nagrinėjamas, o ieškinys dėl panaikinimo, su kuriuo jis susijęs, pripažįstamas nepriimtinu.
(17)  –	EU:T:2011:589.
(18)  –	Skundžiamo sprendimo 21 punktas.
(19)  –	Skundžiamo sprendimo 22 punktas.
(20)  –	Skundžiamo sprendimo 23 punktas.
(21)  –	Skundžiamo sprendimo 24 punktas.
(22)  –	Skundžiamo sprendimo 25 ir 26 punktai.
(23)  –	Skundžiamo sprendimo 28 punktas.
(24)  –	Skundžiamo sprendimo 29 punktas.
(25)  –	Komisija remiasi minėta Nutartimi Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija
(EU:T:2011:589).
(26)  –	Sprendimas Geotronics / Komisija
(C‑395/95 P, EU:C:1997:210).
(27)  –	Žr., be kita ko, Nutartį An Taisce ir WWF UK / Komisija
(C‑325/94 P, EU:C:1996:293, 30 punktas), taip pat Sprendimą Parlementa / Ripa di Meana ir kt.
(C‑470/00 P, EU:C:2004:241, 41 punktas).
(28)  –	Skundžiamo sprendimo 30 punktas.
(29)  –	Nutartis Musée Grévin / Komisija
(EU:T:2004:139, 61–89 punktai).
(30)  –	Dėl sprendimų, kuriais ieškiniai dėl panaikinimo, susiję su debeto avizomis, atmetami kaip nepagrįsti remiantis tokiais pačiais arba labai panašiais motyvais, žr. Nutartį Austrian Relief Program / Komisija
(T‑235/06, EU:T:2008:411, 34–38 punktai), sprendimus ArchiMEDES / Komisija
(T‑396/05 ir T‑397/05, EU:T:2009:184, 53–58 punktai) ir CEVA / Komisija
(EU:T:2010:240, 51–55 punktai), nutartis Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro / Komisija
(EU:T:2011:589, 22–32 punktai), Groupement Adriano, Jaime Ribeiro, Conduril / Komisija
(T‑335/09, EU:T:2011:614, 22–36 punktai), Technion ir Technion Research & Development Foundation / Komisija
(EU:T:2012:303, 30–55 punktai).
(31)  –	Dėl sprendimų, kuriais ieškiniai dėl panaikinimo, susiję su debeto avizomis, atmetami kaip nepagrįsti nukrypstant nuo pirminių motyvų, žr. Nutartį Imelios / Komisija
(T‑97/07, EU:T:2008:105, 23–30 punktai), Sprendimą Cestas / Komisija
(T‑260/04, EU:T:2008:115, 67–77 punktai), nutartis CPEM / Komisija
(T‑106/08, EU:T:2009:228, 25–37 punktai), Alisei / Komisija
(T‑481/08, EU:T:2010:32, 72 punktai) ir IEM / Komisija
(T‑435/10, EU:T:2011:410, 26, 30 ir 31 punktai), sprendimus CEVA / Komisija
(T‑285/09, EU:T:2011:479, 45–48 punktai) ir EMA / Komisija
(T‑116/11, EU:T:2013:634, 72–75 punktai), taip pat Nutartį Vengrija / Komisija
(T‑37/11, EU:T:2012:310, 35–43 punktai).
(32)  –	Dėl atsižvelgimo į šią teismo praktiką po to, kai buvo priimtas skundžiamas sprendimas, žr. Nutartį Evropaïki Dynamiki / Komisija
(T‑554/11, EU:T:2013:548, 30 ir 41 punktai), taip pat sprendimus EMA / Komisija
(T‑116/11, EU:T:2013:634, 71–75 punktai) ir Technische Universität Dresden / Komisija
(T‑29/11, EU:T:2014:912, 29–35 punktai).
(33)  –	Dėl priešingos išvados žr. Sprendimą Applied Microengineering / Komisija
(T‑387/09, EU:T:2012:501, 36–52 punktai). Bendrasis Teismas yra ir atmetęs ieškinį dėl esmės, nenagrinėdamas jo priimtinumo, pagal vadinamąją Boehringer
doktriną (Sprendimas Taryba / Boehrin ger
(C‑23/00 P, EU:C:2002:118, 51 ir 52 punktai), žr. Sprendimą Berliner Institut für Vergleichende Sozialforschung / Komisija
(T‑73/08, EU:T:2013:433, 47 ir 48 punktai).
(34)  –	Žr. šios išvados 14 ir 15 punktus.
(35)  –	Žr. Sprendimą Komisija / Taryba
(22/70, EU:C:1971:32, 42 punktas).
(36)  –	Žr., be kita ko, sprendimus IBM / Komisija
(60/81, EU:C:1981:264, 9 punktas), Internationaler Hilfsfonds / Komisija
(C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 29 punktas) ir Nutartį Mauerhofer / Komisija
(C‑433/10 P, EU:C:2011:204, 57 punktas).
(37)  –	Žr., be kita ko, Sprendimą IBM / Komisija
(EU:C:1981:264, 9 punktas) ir Nutartį Mauerhofer / Komisija (EU:C:2011:204, 58 punktas).
(38)  –	Žr., be kita ko, Sprendimą Les Verts / Parlamentas
(294/83, EU:C:1986:166, 24–27 punktai).
(39)  –	Žr., be kita ko, sprendimus Weber / Parlamentas
(C‑314/91, EU:C:1993:109, 8–12 punktai) ir Unión de Pequeños Agricultores / Taryba
(C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 38 punktas).
(40)  –	Skundžiamo sprendimo 25 punktas.
(41)  –	Skundžiamo sprendimo 26 punktas.
(42)  –	Skundžiamo sprendimo 22 punktas.
(43)  –	Žr. sprendimus Komisija / Taryba
(22/70, EU:C:1971:32, 41 punktas) ir IBM / Komisija
(EU:C:1981:264, 9 punktas).
(44)  –	Skundžiamo sprendimo 23 punktas.
(45)  –	Sprendimas IBM / Komisija (EU:C:1981:264, 9 punktas).
(46)  –	EU:C:1981:264, 9 punktas.
(47)  –	Žr. šios išvados 29 punktą.
(48)  –	Šiuo atžvilgiu visgi galima pažymėti, kad Teisingumo Teismas gali patvirtinti Bendrojo Teismo vertinimą, pagal kurį ginčijama debeto aviza nėra atskiriama nuo sutartinių aplinkybių, bet gali ir nukrypti nuo šio vertinimo ir pakeisdamas pateiktus motyvus kitais nuspręsti, kad su sutarties vykdymu susijusių jos šalių ginčų nagrinėjimas priskirtinas vien jurisdikciją nagrinėti su sutartimi susijusį ieškinį turinčiam teismui, ir taip Sąjungos teisėje įtvirtinti tikrą tuo pačiu metu nagrinėtino ieškinio draudimą.
(49)  –	Šiuo atžvilgiu ji siūlo kartu nagrinėti antrąjį, ketvirtąjį–šeštąjį ir aštuntąjį pagrindus.
(50)  –	Žr. visų pirma skundžiamo sprendimo 54 punktą.
(51)  –	Pagal analogiją žr., be kita ko, sprendimus Hilti / Komisija
(C‑53/92 P, EU:C:1994:77, 10 punktas), Ismeri Europa / Audito Rūmai
(C‑315/99 P, EU:C:2001:391, 19 punktas) ir Nutartį OCVV / Schräder
(C‑38/09 P‑DEP, EU:C:2013:679, 69–75 punktai).
(52)  –	Kaip yra nusprendęs Teisingumo Teismas, piktnaudžiavimo įgaliojimais sąvoka turi tiksliai apibrėžtą reikšmę ir apima atvejus, kai administracinės valdžios institucija naudojasi savo įgaliojimais kitu tikslu nei tas, kuriuo jie buvo suteikti; žr., be kita ko, Sprendimą O’Hannrachain / Parlamentas
(C‑121/01 P, EU:C:2003:323, 46 punktas).
(53)  –	Kalbant piktnaudžiavimo įgaliojimais apibrėžtyje, kurią paprastai pateikia Teisingumo Teismas, vartojamais terminais. Žr., be kita ko, sprendimus Nyderlandai / Taryba
(C‑110/97, EU:C:2001:620), O’Hannrachain / Parlamentas
(EU:C:2003:323, 46 punktas), Windpark Groothusen / Komisija
(C‑48/96 P, EU:C:1998:223, 52 punktas) ir Ramondín ir kt. / Komisija
(C‑186/02 P ir C‑188/02 P, EU:C:2004:702, 44 punktas).
(54)  –	Žr. skundžiamo sprendimo 77 punktą.
(55)  –	Žr. skundžiamo sprendimo 75 ir 76 punktus.
(56)  –	Skundžiamo sprendimo 56 punktas.
(57)  –	Skundžiamo sprendimo 59 punktas.
(58)  –	Skundžiamo sprendimo 60 ir 61 punktai.
(59)  –	Žr. 65–69 punktus.
(60)  –	Žr. 46 ir 70–72 punktus.