Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 30 d.(*)
„ Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – SESV 258 straipsnis – Direktyva (ES) 2019/520 – Elektroninių kelių rinkliavos sistemų sąveikumas ir palankesnių sąlygų tarpvalstybiniu lygmeniu keistis informacija apie kelių rinkliavų nesumokėjimo atvejus Europos Sąjungoje sudarymas – Neperkėlimas į nacionalinę teisę – Nepranešimas apie galimas perkėlimo į nacionalinę teisę priemones – SESV 260 straipsnio 3 dalis – Prašymas įpareigoti sumokėti vienkartinę sumą “
Byloje C‑479/23
dėl 2023 m. liepos 26 d. pagal SESV 258 straipsnį ir 260 straipsnio 3 dalį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo
Europos Komisija, atstovaujama M. Ilkova ir P. Messina,
ieškovė,
prieš
Bulgarijos Respubliką, atstovaujamą T. Mitova, S. Ruseva ir R. Stoyanov,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. Passer, penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún (pranešėja) ir teisėjas D. Gratsias,
generalinis advokatas N. Emiliou,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1        Ieškiniu Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        pripažinti, kad nepriėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, būtinų, kad būtų laikomasi 2019 m. kovo 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/520 dėl elektroninių kelių rinkliavos sistemų sąveikumo, kuria sudaromos palankesnės sąlygos tarpvalstybiniu lygmeniu keistis informacija apie kelių rinkliavų nesumokėjimo atvejus Sąjungoje (OL L 45, 2019, p. 45), arba bet kuriuo atveju nepranešusi apie šias teisės aktų nuostatas Komisijai, Bulgarijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų, jai tenkančių pagal šios direktyvos 32 straipsnio 1 dalį,
–        įpareigoti Bulgarijos Respubliką sumokėti Komisijai vienkartinę sumą, atitinkančią didžiausią iš šių dviejų sumų:
–        1 800 EUR dydžio sumą už dieną, padauginus iš dienų, praėjusių nuo minėtoje direktyvoje nustatyto perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki pažeidimo nutraukimo dienos, arba, jei pažeidimas tęsiasi, iki sprendimo šioje byloje paskelbimo dienos, skaičiaus, arba
–        minimalią 504 000 EUR dydžio vienkartinę sumą;
–        jeigu pirmoje įtraukoje konstatuotas įsipareigojimų neįvykdymas tęsis iki Teisingumo Teismo sprendimo šioje byloje paskelbimo dienos, įpareigoti Bulgarijos Respubliką sumokėti Komisijai 9 720 EUR periodinę baudą už kiekvieną dieną nuo šio sprendimo paskelbimo dienos iki dienos, kurią Bulgarijos Respublika įvykdys įsipareigojimus pagal Direktyvą 2019/520,
–        priteisti iš Bulgarijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Teisinis pagrindas
Direktyva 2019/520
2        Direktyvos 2019/520 2 ir 3 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)      pageidautina užtikrinti visuotinį elektroninių kelių rinkliavos sistemų įdiegimą valstybėse narėse ir kaimyninėse valstybėse ir turėti, kiek tai įmanoma, patikimas, naudotojui patogias ir ekonomiškai efektyvias sistemas, pritaikytas būsimai Sąjungos lygmens kelių apmokestinimo politikos plėtrai ir būsimai technikos raidai. Todėl būtina užtikrinti, kad elektroninės kelių rinkliavos sistemos būtų sąveikios siekiant sumažinti išlaidas ir naštą, susijusias su rinkliavų mokėjimu visoje Sąjungoje;
(3)      sąveikiomis elektroninėmis kelių rinkliavos sistemomis prisidedama siekiant Sąjungos teisėje dėl kelių rinkliavų nustatytų tikslų.“
3        Šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje nustatomi reikalavimai, būtini siekiant šių tikslų:
a)      užtikrinti elektroninių kelių rinkliavos sistemų sąveikumą visame Sąjungos kelių tinkle, apimančiame miesto ir tarpmiestinius kelius, greitkelius, pagrindinius ir šalutinius kelius ir įvairius objektus, tokius kaip tuneliai ar tiltai ir keltai, ir
b)      sudaryti Sąjungoje palankesnes sąlygas tarpvalstybiniu lygmeniu keistis transporto priemonių registracijos duomenimis, susijusiais su transporto priemonėmis, už kurias nesumokėtos kelių rinkliavos, ir jų savininkais arba valdytojais.
<...>“
4        Šios direktyvos 2 straipsnyje numatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
<...>
2.      rinkliavos paslaugų teikėjas – juridinis asmuo, kuris teikia rinkliavos paslaugas vienoje ar daugiau [Europos elektroninės rinkliavos paslaugos (EERP)] teritorijų vienos ar daugiau klasių transporto priemonėms;
3.      rinkliavos rinkėjas – viešasis ar privatusis subjektas, kuris renka rinkliavas už transporto priemonių važiavimą EERP teritorijoje;
<...>
16.      rinkliavos deklaracija – rinkliavos paslaugos teikėjo ir rinkliavos rinkėjo suderintos formos pareiškimas rinkliavos rinkėjui, kuriuo patvirtinama, kad transporto priemonė yra EERP teritorijoje;
17.      transporto priemonės klasifikavimo parametrai – su transporto priemone susijusi informacija, pagal kurią, remiantis rinkliavos kontekstiniais duomenimis, apskaičiuojama rinkliava;
<...>
21.      rinkliava arba kelių rinkliava – kelių naudotojo mokėtina rinkliava už naudojimąsi tam tikru keliu, kelių tinklu, statiniu (pavyzdžiui, tiltu ar tuneliu) arba keltu;
<...>
26.      transporto priemonė – motorinė transporto priemonė arba sekcijomis sujungiama transporto priemonė, skirta arba naudojama keleiviams arba kroviniams vežti keliais;
<...>
29.      lengvoji komercinė transporto priemonė – transporto priemonė, kurios didžiausioji leidžiamoji masė neviršija 3,5 tonos.“
5        Šios direktyvos 5 straipsnyje nustatyta:
„<...>
4.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad, prireikus, jų įregistruoti EERP teikėjai arba jų teritorijoje EERP teikiantys teikėjai EERP gavėjams teiktų [transporto priemonėje montuojamą įrangą (TPMĮ)], atitinkančią šioje direktyvoje ir [2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2014/53/ES dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su radijo įrenginių tiekimu rinkai, suderinimo, kuria panaikinama Direktyva 1999/5/EB (OL L 153, 2014, p. 62) ir 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2014/30/ES dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektromagnetiniu suderinamumu, suderinimo (OL L 96, 2014, p. 79)] nustatytus reikalavimus. Jos gali reikalauti, kad atitinkami EERP teikėjai pateiktų tų reikalavimų laikymosi įrodymus.
5.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad jų teritorijoje EERP teikiantys EERP teikėjai tvarkytų pripažintos negaliojančia TPMĮ, susijusios su jų EERP sutartimis su EERP gavėjais, sąrašus. Jos imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad tokie sąrašai būtų tvarkomi griežtai laikantis Sąjungos taisyklių dėl asmens duomenų apsaugos, kaip nustatyta, inter alia, [2016 m. balandžio 27 d. Reglamente (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas) (OL L 119, 2016, p. 1) ir 2002 m. liepos 12 d.
Direktyvoje 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių) (OL L 201, 2002, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 514)].
<...>
7.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad jų teritorijoje EERP teikiantys EERP teikėjai pateiktų rinkliavos rinkėjams informaciją, kurios jiems reikia siekiant apskaičiuoti ir taikyti rinkliavą už EERP gavėjų transporto priemones, ar pateiktų rinkliavos rinkėjams visą informaciją, kuri būtina tam, kad jie galėtų patikrinti, kaip EERP teikėjai apskaičiuoja EERP gavėjų transporto priemonėms taikomą rinkliavą.
<...>
9.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad jų teritorijoje už EERP teritoriją atsakingas rinkliavos rinkėjas galėtų gauti iš EERP teikėjo duomenis, susijusius su visomis EERP teikėjo klientams nuosavybės teise priklausančiomis ar jų valdomomis transporto priemonėmis, kurios konkrečiu laikotarpiu buvo vairuojamos EERP teritorijoje, už kurią yra atsakingas rinkliavos rinkėjas, taip pat duomenis, susijusius su tų transporto priemonių savininkais ar valdytojais, su sąlyga, kad rinkliavos rinkėjui reikia šių duomenų, kad jis galėtų įvykdyti savo pareigas mokesčių institucijų atžvilgiu. Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad EERP teikėjas prašomus duomenis pateiktų ne vėliau kaip per dvi dienas nuo prašymo gavimo dienos. Jos imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad rinkliavos rinkėjas neatskleistų tokių duomenų jokiam kitam rinkliavos paslaugos teikėjui. Jos imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad tuo atveju, jei rinkliavos rinkėjas ir rinkliavos paslaugos teikėjas yra integruoti į vieną subjektą, duomenys būtų naudojami tik rinkliavos rinkėjo pareigų mokesčių institucijų atžvilgiu įvykdymo tikslu.
<...>“
6        Direktyvos 2019/520 6 straipsnyje nurodyta:
„1.      Jei EERP teritorija neatitinka šioje direktyvoje numatytų techninių ir procedūrinių EERP sąveikumo sąlygų, valstybė narė, kurios teritorijoje yra EERP teritorija, imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad atsakingas rinkliavos rinkėjas įvertintų problemą kartu su atitinkamais suinteresuotaisiais subjektais ir, jei tai patenka į jo atsakomybės sritį, imtųsi taisomųjų veiksmų rinkliavos sistemos EERP sąveikumui užtikrinti. Jei reikia, valstybė narė atnaujina 21 straipsnio 1 dalyje nurodytą registrą a punkte nurodytos informacijos atžvilgiu.
<...>
3.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad jų teritorijoje už EERP teritorijas atsakingi rinkliavos rinkėjai, laikydamiesi nediskriminavimo principo, leistų teikti paslaugą bet kuriam EERP teikėjui, paprašiusiam leidimo teikti EERP minėtose EERP teritorijose.
Leidimas EERP teikėjui teikti paslaugą EERP teritorijoje priklauso nuo to, ar paslaugų teikėjas laikosi EERP teritorijos dokumente nustatytų pareigų ir bendrųjų sąlygų.
Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad rinkliavos rinkėjai nereikalautų, kad EERP teikėjai naudotų specialius techninius sprendimus ar procesus, trukdančius EERP teikėjo sąveikos sudedamųjų dalių sąveikai su elektroninėmis kelių rinkliavos sistemomis kitose EERP teritorijose.
Jeigu rinkliavos rinkėjas ir EERP teikėjas nesusitaria, klausimas gali būti perduotas už atitinkamą rinkliavos teritoriją atsakingai taikinimo institucijai.
4.      Kiekviena valstybė narė imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad rinkliavos rinkėjo ir EERP teikėjo sutartys, susijusios su EERP teikimu tos valstybės narės teritorijoje, užtikrintų galimybę EERP teikėjui tiesiogiai išrašyti sąskaitą faktūrą už rinkliavą EERP gavėjui.
Rinkliavos rinkėjas gali reikalauti, kad EERP teikėjas išrašytų sąskaitas gavėjui rinkliavos rinkėjo vardu ir jo sąskaita; EERP teikėjas laikosi to reikalavimo.
5.      Rinkliavos rinkėjų iš EERP gavėjų renkama rinkliava negali viršyti atitinkamos nacionalinės arba vietinės rinkliavos. Ši nuostata nedaro poveikio valstybių narių teisei nustatyti lengvatas ar nuolaidas siekiant skatinti naudoti elektronines rinkliavų mokėjimo priemones. Visos TPMĮ naudotojams taikomos rinkliavos lengvatos ar nuolaidos, kurias siūlo valstybė narė arba rinkliavos rinkėjas, turi būti skaidrios, viešai paskelbtos ir prieinamos tokiomis pačiomis sąlygomis EERP teikėjų klientams.
6.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad rinkliavos rinkėjai savo EERP teritorijose leistų EERP teikėjams, su kuriais jie turi sutartinių santykių, naudoti veikiančią TPMĮ, kuri buvo sertifikuota laikantis procedūros, nustatytos 15 straipsnio 7 dalyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose, ir kuri nėra įtraukta į pripažintos negaliojančia TPMĮ sąrašą, nurodytą 5 straipsnio 5 dalyje.
7.      Jeigu EERP teikimas sutrinka dėl nuo rinkliavos rinkėjo priklausančių priežasčių, rinkliavos rinkėjas numato supaprastintą paslaugos teikimo režimą, kad transporto priemonės, kuriose sumontuota 6 dalyje nurodyta įranga, galėtų važiuoti saugiai ir būtų kuo trumpiau užlaikomos, neįtariant kelių rinkliavos nesumokėjimo.
<...>“
7        Šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad EERP teritorijose, kuriose EERP teikia pagrindinis paslaugos teikėjas, EERP teikėjų atlygio apskaičiavimo metodika būtų tokios pačios struktūros kaip atlygio už panašias paslaugas, kurias teikia pagrindinis paslaugos teikėjas. EERP teikėjų atlygio suma nuo pagrindinio paslaugos teikėjo atlygio sumos gali skirtis su sąlyga, kad tai pateisinama dėl:
a)      išlaidų, susijusių su pagrindiniam paslaugos teikėjui (bet ne EERP teikėjams) keliamais konkrečiais reikalavimais ir jam nustatytomis pareigomis ir
b)      būtinybės atskaityti iš EERP teikėjų atlygio rinkliavos rinkėjo nustatytus fiksuotus mokesčius, pagrįstus rinkliavos rinkėjui tenkančiomis išlaidomis, susijusiomis su jo rinkliavos teritorijoje EERP reikalavimus atitinkančios sistemos teikimu, naudojimu ir išlaikymu, įskaitant akreditavimo išlaidas, jei tokios išlaidos nėra įskaičiuotos į rinkliavą.“
8        Minėtos direktyvos 8 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta:
„2.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad rinkliavos rinkėjas turėtų teisę reikalauti, kad EERP teikėjas apmokėtų už visas pagrįstas rinkliavos deklaracijas ir už bet kokį pagrįstą rinkliavos nedeklaravimą, susijusius su to EERP teikėjo tvarkoma bet kuria EERP gavėjo paskyra.
3.      Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad tuo atveju, jei EERP teikėjas rinkliavos rinkėjui yra nusiuntęs 5 straipsnio 5 dalyje nurodytą pripažintos negaliojančia TPMĮ sąrašą, EERP teikėjas nebūtų laikomas atsakingu už jokią tolesnę rinkliavą, paskirtą naudojantis tokia negaliojančia TPMĮ. Rinkliavos rinkėjai ir EERP teikėjai susitaria dėl pripažintos negaliojančia transporto priemonėje sumontuotos įrangos sąrašo įrašų skaičiaus, sąrašo formos ir atnaujinimo dažnumo.“
9        Šios direktyvos 9 straipsnyje nurodyta:
„Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad rinkliavos paslaugas teikiantys juridiniai subjektai tvarkytų apskaitos dokumentus, kuriuose aiškiai atskirtos su rinkliavos paslaugų teikimu susijusios išlaidos bei pajamos ir su kita veikla susijusios išlaidos bei pajamos. Gavus prašymą, informacija apie su rinkliavos paslaugos teikimu susijusias išlaidas ir pajamas pateikiama atitinkamai taikinimo institucijai ar teisminei įstaigai. Valstybės narės taip pat imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad nebūtų leidžiamas rinkliavos paslaugos teikėjo veiklos ir kitų rūšių veiklos kryžminis subsidijavimas.“
10      Direktyvos 2019/520 14 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad EERP gavėjų ir rinkliavos rinkėjų tarpusavio sąveika, kai taikytina, apsiribotų sąskaitų faktūrų išrašymo procesu pagal 6 straipsnio 4 dalį ir vykdymo užtikrinimo procesais. EERP gavėjų ir EERP teikėjų arba jų TPMĮ sąveika gali būti specifinė, atsižvelgiant į kiekvieną EERP teikėją, nepakenkiant EERP sąveikumui.“
11      Šios direktyvos 21 straipsnio 5 dalyje numatyta:
„Už registrus atsakingos valstybių narių institucijos kiekvienų kalendorinių metų pabaigoje elektroninėmis priemonėmis perduoda Komisijai EERP teritorijų ir EERP teikėjų registrus. Komisija šią informaciją pateikia kitoms valstybėms narėms. Į bet kokius padėties valstybėje narėje neatitikimus atkreipiamas įregistravusiosios valstybės narės ir Komisijos dėmesys.“
12      Šios direktyvos 24 straipsnyje nustatyta:
„1.      Valstybė narė, kurios teritorijoje nustatytas kelių rinkliavos nesumokėjimas, nusprendžia, ar reikia inicijuoti tolesnę procedūrą dėl kelių rinkliavos nesumokėjimo.
Jeigu valstybė narė, kurios teritorijoje nustatytas kelių rinkliavos nesumokėjimas, nusprendžia inicijuoti tokią procedūrą, ta valstybė narė pagal savo nacionalinės teisės aktus informuoja transporto priemonės savininką, valdytoją arba kitą identifikuotą asmenį, įtariamą kelių rinkliavos nesumokėjimu.
Taip informuojant pagal galiojančius nacionalinės teisės aktus pateikiama informacija apie teisines kelių rinkliavos nesumokėjimo pasekmes valstybės narės, kurioje nustatytas kelių rinkliavos nesumokėjimas, teritorijoje, numatytas tos valstybės narės teisės aktuose.
2.      Siųsdama informacinį raštą transporto priemonės savininkui, valdytojui arba kitam identifikuotam asmeniui, įtariamam kelių rinkliavos nesumokėjimu, valstybė narė, kurios teritorijoje nustatytas kelių rinkliavos nesumokėjimas, pagal savo nacionalinės teisės aktus pateikia visą susijusią informaciją, visų pirma nurodo kelių rinkliavos nesumokėjimo pobūdį, vietą, datą ir laiką, pažeisto nacionalinės teisės akto pavadinimą, teisę apskųsti ir gauti prieigą prie informacijos ir sankciją, taip pat, kai taikytina, duomenis apie prietaisą, kuriuo naudotasi nustatant kelių rinkliavos nesumokėjimą. Tuo tikslu valstybė narė, kurios teritorijoje nustatytas kelių rinkliavos nesumokėjimas, informacinį raštą gali parengti naudodamasi II priede pateiktu šablonu.
<...>“
13      Šios direktyvos 25 straipsnyje nurodyta:
„1.      Valstybė narė, kurios teritorijoje nustatytas kelių rinkliavos nesumokėjimas, gali pateikti už kelių rinkliavos rinkimą atsakingam subjektui pagal 23 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą gautus duomenis tik tuo atveju, jei įvykdytos šios sąlygos:
a)      pateikiami duomenys apima tik tai, ko reikia, kad tas subjektas gautų mokėtiną kelio rinkliavą;
b)      mokėtino[s] kelio rinkliavos gavimo procedūra atitinka 24 straipsnyje nustatytą procedūrą;
c)      atitinkamas subjektas yra atsakingas už šios procedūros vykdymą ir
d)      įvykdžius duomenis gavusio subjekto mokėjimo nurodymą panaikinamas kelių rinkliavos nesumokėjimas.
2.      Valstybės narės užtikrina, kad atsakingam subjektui pateikti duomenys būtų naudojami tik tam, kad būtų sumokėta mokėtina kelio rinkliava, ir ištrinami iškart po to, kai sumokama kelių rinkliava, arba, jei ji nesumokama, per valstybės narės nustatytą pagrįstą laikotarpį po duomenų perdavimo.“
14      Direktyvos 2019/520 32 straipsnyje numatyta:
„1.      Valstybės narės ne vėliau kaip 2021 m. spalio 19 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi 1–27 straipsnių bei I ir II priedų. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų nuostatų tekstą.
Tas nuostatas jos taiko nuo 2021 m. spalio
19 d.
Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Jos taip pat turi įtraukti teiginį, kad galiojančiuose įstatymuose ir kituose teisės aktuose pateiktos nuorodos į direktyvą, kuri[ą] panaikina ši direktyva, laikomos nuorodomis į šią direktyvą. Nuorodos darymo tvarką ir minėto teiginio formuluotę nustato valstybės narės.
2.      Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.“
15      Šios direktyvos 33 straipsnyje nurodyta:
„[2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/52/EB dėl elektroninių kelių rinkliavos sistemų sąveikumo Bendrijoje (OL L 166, 2004, p. 124; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 34 t., p. 856)] panaikinama nuo 2021 m. spalio 20 d., nedarant poveikio valstybių narių pareigoms, susijusioms su direktyvos, nurodytos III priedo B dalyje, perkėlimo į nacionalinę teisę terminu.
Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal IV priede pateiktą atitikties lentelę.“
16      Direktyvos 2019/520 II priede nustatytas šios direktyvos 24 straipsnyje nurodyto informacinio rašto šablonas.
2023 m. komunikatas
17      Komisijos komunikato 2023/C 2/01 „Finansinės sankcijos, taikomos vykdant pažeidimo nagrinėjimo procedūras“ (OL C 2, 2023, p. 1; toliau – 2023 m. komunikatas) 3 ir 4 punktuose atitinkamai numatytos taisyklės, susijusios su „periodine bauda“ ir „vienkartine suma“.
18      Šio komunikato 4.2 punkte nustatytas toks vienkartinės sumos apskaičiavimo metodas:
„Vienkartinė suma apskaičiuojama tokiu būdu, kuris iš esmės panašus į periodinės baudos apskaičiavimo metodą, t. y.:
–        fiksuoto dydžio sumą dauginant iš sunkumo koeficiento,
–        gautą rezultatą dauginant iš koeficiento n,
–        gautą rezultatą dauginant iš dienų, kuriomis pažeidimas tęsiasi, skaičiaus <...>
<...>“
19      Šio komunikato 4.2.1 punkte numatyta:
„Apskaičiuojant vienkartinę sumą, suma už dieną dauginama iš dienų, kuriomis pažeidimas tęsiasi, skaičiaus. Šis dienų skaičius nustatomas taip:
<...>
–        ieškinių, pareikštų pagal SESV 260 straipsnio 3 dalį, atveju tai dienų skaičius nuo dienos, einančios po atitinkamoje direktyvoje nustatyto perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos, iki pažeidimo nutraukimo dienos, arba, jei pažeidimas nenutraukiamas, iki sprendimo pagal SESV 260 straipsnį paskelbimo dienos.
<...>“
20      Šio komunikato I priedo „Nustatant Teismui siūlomas finansines sankcijas naudojami duomenys“ 2 punkte numatyta, kad minėto komunikato 4.2.2 punkte nurodytos vienkartinės sumos fiksuotas dydis yra 1 000 EUR už dieną, t. y. viena trečioji periodinės baudos fiksuoto dydžio sumos, o 3 punkte numatyta, kad Bulgarijos Respublikai taikomas koeficientas „n“ yra 0,18. Šio I priedo 5 punkte Bulgarijos Respublikai nustatytos minimalios vienkartinės sumos dydis yra 504 000 EUR.
Ikiteisminė procedūra
21      2021 m. lapkričio 25 d. Komisija išsiuntė Bulgarijos Respublikai oficialų pranešimą ir jame priminė, kad Direktyvos 2019/520 perkėlimo į nacionalinę teisę terminas baigėsi 2021 m. spalio 19 d. ir kad jai dar nepranešta apie priemones, kuriomis ši direktyva buvo visiškai perkelta į nacionalinę teisę.
22      2022 m. sausio 24 d. atsakyme Bulgarijos Respublika nurodė Komisijai, kad minėta direktyva į Bulgarijos teisę bus perkelta priėmus Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za patishtata (Įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas ir papildomas Kelių įstatymas), Postanovlenie za izmenenie i dopalnenie na Naredbata za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (Nutarimas, kuriuo iš dalies keičiamas ir papildomas Potvarkis dėl mišrios kelių transporto priemonių kategorijų rinkliavų sistemos, atsižvelgiant į praleistą laiką ir nuvažiuotą atstumą, sukūrimo ir veikimo tvarkos), taip pat Naredba za usloviyata, reda i pravilata za postigane na operativnata savmestimost na elektronni sistemi za patno taksuvane (Potvarkis dėl elektroninių kelių rinkliavos sistemų sąveikumo užtikrinimo sąlygų ir taisyklių), kurie tuo metu buvo priimami.
23      Negavusi jokio vėlesnio pranešimo apie Direktyvos 2019/520 perkėlimą į nacionalinę teisę, Komisija 2022 m. gegužės 19 d. išsiuntė Bulgarijos Respublikai pagrįstą nuomonę, ragindama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
24      2022 m. liepos 18 d. rašte Bulgarijos Respublika neginčijo jai priskiriamo pažeidimo, tačiau nurodė, kad Įstatymo, kuriuo iš dalies keičiamas ir papildomas Kelių įstatymas, projektą Ministrų Taryba patvirtino 2022 m. gegužės 27 d. ir tą pačią dieną pateikė Bulgarijos Nacionalinei Asamblėjai priimti. Ši valstybė narė pridūrė, kad visi projektai ir norminiai aktai, skirti visiškai perkelti šios direktyvos nuostatas į Bulgarijos teisę, bus priimti 2022 m. rugsėjo mėn., tačiau negalima atmesti vėlavimo galimybės.
25      Manydama, kad,
pasibaigus tos direktyvos perkėlimo terminui, priemonės, kuriomis siekta užtikrinti visišką jos perkėlimą į nacionalinę teisę, vis dar nebuvo priimtos arba apie jas bent jau nebuvo pranešta Komisijai, ši institucija pareiškė šį ieškinį.
Procesas Teisingumo Teisme
26      2024 m. vasario 12 d. šioje byloje buvo užbaigta rašytinė proceso dalis.
27      Išklausius šalis, 2024 m. gegužės 16 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu šios bylos nagrinėjimas buvo sustabdytas, kol Komisija baigs nagrinėti Bulgarijos Respublikos per tą laiką priimtus aktus.
28      2024 m. spalio 31 d. dokumentu Komisija informavo Teisingumo Teismą, kad 2024 m. vasario 1 ir 14 d. Bulgarijos Respublika jai pranešė apie kelias teisėkūros ir reguliavimo priemones, kuriomis perkeliama Direktyva 2019/520. 2024 m. vasario 18 d. Bulgarijos Respublika nurodė Komisijai, kad 2024 m. gegužės 30 d. turėtų būti priimtas nutarimas, kuriuo siekiama užtikrinti visišką šios direktyvos perkėlimą į nacionalinę teisę. Vėlesniuose neoficialiuose pranešimuose Bulgarijos Respublika taip pat nurodė, kad priemonės, kuriomis siekiama visiškai perkelti minėtą direktyvą į nacionalinę teisę, turi būti priimtos ne vėliau kaip 2024 m. rugpjūčio 30 d. Vis dėlto po 2024 m. vasario 18 d. Komisijai nebuvo pranešta apie jokias papildomas perkėlimo į nacionalinę teisę priemones.
29      Taigi Komisija nurodė, kad, nors vykstant teismo procesui Bulgarijos Respublika padarė tam tikrą pažangą perkeldama Direktyvą 2019/520 į nacionalinę teisę, šis perkėlimas tebėra neužbaigtas.
30      Šiomis aplinkybėmis Komisija patikslino savo reikalavimus, siekdama, kad ši valstybė narė būtų įpareigota sumokėti vienkartinę sumą ir periodinę baudą. Kiek tai susiję su vienkartine suma, ji pasiūlė atskirti tris pažeidimo laikotarpius ir už pirmąjį laikotarpį nuo 2021 m. spalio 20 d. iki 2024 m. sausio 31 d. reikalauti 1 799 280 EUR sumos, už antrąjį laikotarpį nuo 2024 m. vasario 1 d. iki 2024 m. vasario 13 d. – 18 144 EUR sumos, o už trečiąjį laikotarpį nuo 2024 m. vasario 14 d. iki sprendimo, kuris bus priimtas šioje byloje, paskelbimo dienos arba, jei pažeidimas būtų nutrauktas iki tos datos, iki jo pabaigos dienos – 1 080 EUR už dieną sumos. Dėl periodinės baudos Komisija paprašė Teisingumo Teismo nustatyti 5 814 EUR už dieną baudos dydį, kol bus visiškai įvykdyta Direktyvos 2019/520 32 straipsnyje numatyta pareiga.
31      2024 m. lapkričio 6 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu šios bylos nagrinėjimas buvo atnaujintas.
32      2024 m. gruodžio 9 d. Bulgarijos Respublika pateikė pastabas dėl Komisijos ieškinio dalinio atsisakymo ir patikslintų Komisijos reikalavimų.
33      2025 m. rugsėjo 30 d. pateiktu dokumentu Bulgarijos Respublika paprašė leisti pateikti naujų įrodymų, patvirtinančių, kad Direktyva 2019/520 buvo visiškai perkelta į Bulgarijos teisę. Remdamasis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 128 straipsnio 2 dalimi dešimtosios kolegijos pirmininkas 2025 m. spalio 3 d. patenkino šį prašymą ir nustatė Komisijai terminą – iki 2025 m. spalio 17 d. – pateikti savo nuomonę dėl šių naujų įrodymų.
34      2025 m. spalio 15 d. dokumentu Komisija pateikė pastabas dėl šių naujų įrodymų, apie kuriuos Bulgarijos Respublika jai pranešė 2025 m. rugsėjo 26 d., ir nurodė, kad mano, jog ši valstybė narė nuo šiol įvykdė savo pareigą pagal Direktyvos 2019/520 32 straipsnio 1 dalį priimti visus įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus šiai direktyvai perkelti į nacionalinę teisę, ir apie juos pranešti.
35      Taigi Komisija, pirma, vėl iš dalies atsiėmė ieškinį, atsisakė savo reikalavimo priteisti iš Bulgarijos Respublikos periodinę baudą ir, antra, pakeitė savo reikalavimus dėl įpareigojimo šiai valstybei narei sumokėti vienkartinę sumą nustatymo, prašydama sumokėti iš viso 2 458 296 EUR sumą, iš kurios 1 801 440 EUR – už laikotarpį nuo 2021 m. spalio 20 d. iki 2024 m. sausio 31 d., 19 656 EUR – už laikotarpį nuo 2024 m. vasario 1 d. iki 2024 m. vasario 13 d. ir 637 200 EUR – už laikotarpį nuo 2024 m. vasario 14 d. iki 2025 m. rugsėjo 25 d.
36      2025 m. lapkričio 3 d. dokumentu Bulgarijos Respublika paprašė Teisingumo Teismo, pirma, patenkinti dalį Komisijos ieškinio atsiėmimo, kiek jis susijęs su periodinės baudos skyrimu, ir, antra, atmesti visą Komisijos reikalavimą priteisti 2 458 296 EUR vienkartinę sumą arba, nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti tos sumos dydį iki minimumo, atsižvelgiant į bylos aplinkybes.
Dėl ieškinio
Dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 straipsnį
Šalių argumentai
37      Ieškinyje Komisija pažymi, kad pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui Bulgarijos Respublika nebuvo priėmusi priemonių, būtinų Direktyvai 2019/520 perkelti į nacionalinę teisę.
38      Be to, Bulgarijos Respublika neįvykdė pareigos nedelsiant pateikti Komisijai tų priemonių nuostatų formuluotes.
39      Šiuo klausimu Komisija primena, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, be kita ko, 2011 m. spalio 27 d. Sprendimą Komisija / Lenkija (C‑362/10, EU:C:2011:703, 46 punktas) ir 2015 m. spalio 15 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑137/14, EU:C:2015:683, 51 punktas), direktyvos nuostatos turi būti įgyvendinamos neginčijamai privalomai ir konkrečiai, tiksliai ir aiškiai, kad būtų tenkinamas teisinio saugumo reikalavimas. Be to, kai direktyvoje aiškiai numatyta, kad priemonėse, kuriomis ji perkeliama į nacionalinę teisę, daroma nuoroda į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant, kaip nagrinėjamu atveju numatyta Direktyvos 2019/520 32 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje, bet kuriuo atveju būtina priimti aiškų perkėlimo į nacionalinę teisę aktą. Šiuo klausimu ji remiasi 2015 m. birželio 11 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (C‑29/14, EU:C:2015:379) 49 punktu.
40      Remdamasi 2019 m. liepos 8 d. Sprendimo Komisija / Belgija (SESV 260 straipsnio 3 dalis –
Spartieji elektroninių ryšių tinklai) (C‑543/17, EU:C:2019:573) 51 ir 59 punktais Komisija nurodo, kad valstybės narės, be kita ko, privalo jai pateikti aiškią ir tikslią informaciją apie direktyvos perkėlimą į nacionalinę teisę. Jos turėtų aiškiai nurodyti įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriais, kaip jos mano, įvykdė įvairius šioje direktyvoje nustatytus įsipareigojimus. Valstybės narės taip pat privalo dėl kiekvienos tos direktyvos nuostatos nurodyti ją perkeliančią (‑ias) nacionalinę (‑es) nuostatą (‑as), o prie pranešimo prireikus gali būti pridėta atitikties lentelė.
41      Atsiliepime į ieškinį Bulgarijos Respublika atsikerta, kad per ikiteisminę procedūrą ji įvykdė įsipareigojimus, tenkančius jai pagal lojalaus bendradarbiavimo principą, ir laiku pateikė Komisijai visą būtiną informaciją. Be to, už Direktyvos 2019/520 perkėlimą į nacionalinę teisę atsakingos nacionalinės valdžios institucijos sąžiningai dėjo visas pastangas, siekdamos perkelti direktyvos nuostatas.
42      Bulgarijos Respublika perkėlimo į nacionalinę teisę vėlavimą pateisina politiniu nestabilumu, kurį lėmė pakartotiniai Nacionalinės Asamblėjos paleidimai.
43      Ji teigia, kad objektyviai negalėjo įgyvendinti Direktyvos 2019/520 nuostatų, nes nebuvo teisėkūros institucijos, kuri būtų galėjusi priimti perkėlimo į nacionalinę teisę įstatymus, ir kad tai yra force majeure atvejis.
44      Komisija tinkamai neatsižvelgė į šios valstybės narės nurodytas aplinkybes, t. y. sudėtingą Bulgarijos politinę padėtį ir jos pasekmes teisėkūros darbui, taip pat į COVID‑19 pandemiją, nors šiuo tikslu ji turi diskreciją pagal SESV 258 ir 260 straipsnius.
45      Bet kuriuo atveju, nors Direktyva 2019/520 dar nėra visiškai perkelta į nacionalinę teisę, įvairiais galiojančiais įstatymais jau įgyvendinami kai kurie jos reikalavimai.
46      Konkrečiai kalbant, šios direktyvos 2 straipsnio 2, 3, 16, 17, 21, 26 ir 29 punktuose apibrėžtos sąvokos įtvirtintos Zakon za patishtata (Kelių įstatymas) (2000 m. kovo 29 d. DV, Nr. 26),
Zakon za dvizhenie po patishtata (Kelių eismo įstatymas) (1999 m. kovo 5 d., DV, Nr. 20) ir Naredba za usloviyata, reda i pravilata za izgrazhdane i funktsionirane na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (Potvarkis dėl mišrios kelių transporto priemonių kategorijų rinkliavų sistemos, atsižvelgiant į praleistą laiką ir nuvažiuotą atstumą, sukūrimo ir veikimo tvarkos).
47      Be to, galiojančiomis Bulgarijos nuostatomis siekiama įgyvendinti Direktyvos 2019/520 5 straipsnio 5 ir 7 dalis, 6 straipsnio 3, 5 ir 7 dalis, taip pat 8 straipsnio 2 dalį.
48      Dublike Komisija tvirtina, kad įvykdė pareigą įrodyti tariamą įsipareigojimų neįvykdymą ir šiuo atžvilgiu nesirėmė kokia nors prielaida.
49      Bet kuriuo atveju, net jei Bulgarijos nacionalinės teisės nuostatos, galiojusios iki Direktyvos 2019/520 priėmimo dienos, ir po šios datos iš dalies pakeistos nuostatos tam tikru mastu sutampa, Bulgarijos Respublika nepranešė apie nacionalines šios direktyvos perkėlimo priemones ir taip pažeidė jos 32 straipsnio reikalavimus.
50      Remdamasi 2008 m. sausio 10 d. Sprendimu Komisija / Portugalija (C‑70/06, EU:C:2008:3, 21 ir 22 punktai) Komisija, siekdama atmesti Bulgarijos Respublikos argumentą dėl tariamo objektyvaus negalėjimo perkelti Direktyvos 2019/520 nuostatų, nesutinka, kad valstybė narė negali remtis vidaus sunkumais, įskaitant konstitucinio pobūdžio sunkumus, kad pateisintų iš Sąjungos teisės kylančių pareigų, konkrečiai – direktyvoje numatytų terminų, neįvykdymą.
51      Dėl Bulgarijos Respublikos taip pat pateikto argumento, susijusio su COVID‑19 pandemija, Komisija primena, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, be kita ko, 2001 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija (C‑1/00, EU:C:2001:687) 130–132 punktus, valstybės narės gali remtis force majeure kaip atleidžiančia aplinkybe tik tuo atveju, jei nurodo konkrečius neįveikiamus sunkumus, dėl kurių laikinai negali įvykdyti konkrečių iš Sąjungos teisės kylančių įsipareigojimų. Ji mano, kad iš 2017 m. sausio 25 d. Sprendimo Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39) 54 ir 55 punktų matyti, jog valstybės narės privalo įrodyti konkretų ryšį tarp aplinkybių, nurodytų kaip force majeure, ir konkretaus Sąjungos teisės pažeidimo.
52      Nagrinėjamu atveju Bulgarijos Respublika neįrodė, kad su COVID‑19 pandemija susijusios aplinkybės buvo konkretūs neįveikiami sunkumai, ir ryšio tarp šių aplinkybių ir Direktyvos 2019/520 neperkėlimo į nacionalinę teisę.
53      Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją, primintą COVID‑19 pandemijos kontekste, force majeure gali būti remiamasi tik dėl laikotarpio, kuris būtinas šiems sunkumams įveikti.
54      Šiuo atveju pavėluotas perkėlimas į nacionalinę teisę nėra proporcingas būtinybei išspręsti su šia pandemija susijusius sunkumus, nes šis ieškinys buvo pareikštas 2023 m. liepos 26 d., t. y. praėjus daugiau kaip 21 mėnesiui po Direktyvos 2019/520 perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos, o perkėlimas į nacionalinę teisę dar nebuvo užbaigtas dubliko pateikimo momentu.
55      Triplike Bulgarijos Respublika nurodo 2024 m. užbaigtus teisėkūros darbus, kuriais siekta perkelti Direktyvą 2019/520 į Bulgarijos teisę.
56      Dėl argumento, susijusio su politiniu nestabilumu, ši valstybė narė pabrėžia, kad toks nestabilumas yra ypatingas dėl to, kad ilgą laiką nebuvo įmanoma priimti teisės aktų, taigi užtikrinti šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę.
57      Kiek tai susiję su COVID‑19 pandemija, Bulgarijos Respublika nurodo jos ilgą trukmę ir rimtumą, dėl kurių įstatymų leidžiamoji valdžia negalėjo užbaigti jos perkėlimo per nustatytus terminus.
58      Iš dalies atsisakydama ieškinio Komisija teigia, kad Direktyvos 2019/520 perkėlimas į nacionalinę teisę negali būti laikomas užbaigtu.
59      Ši valstybė narė nepranešė apie visas priemones, perkeliančias šios direktyvos II priedo nuostatas.
60      Konkrečiai, Direktyvos 2019/520 24 straipsnio 2 dalyje, kurioje daroma nuoroda į jos II priedą, numatyta pareiga nebuvo visiškai perkelta į nacionalinę teisę.
61      Bulgarijos Respublika informavo Komisiją, kad Direktyvos 2019/520 5 straipsnio 4 dalis, 6 straipsnio 6 dalis, 8 straipsnio 3 dalis, 9 straipsnis, 21 straipsnio 5 dalis ir 25 straipsnis yra „iš dalies perkelti“. Vis dėlto ši valstybė narė nepranešė Komisijai apie nacionalinės teisės aktus, kuriais užtikrinamas visiškas šių nuostatų perkėlimas.
62      Dėl Direktyvos 2019/520 5 straipsnio 9 dalies paskutinio sakinio ir 6 straipsnio 1 dalies paskutinio sakinio Komisija mano, kad nacionalinės priemonės, kurias Bulgarijos Respublika konkrečiai nurodė šios valstybės narės pateiktoje atitikties lentelėje, neapima šiose nuostatose numatytų pareigų.
63      Dėl Direktyvos 2019/520 14 straipsnio 1 dalies antrojo sakinio Bulgarijos Respublika nurodė, kad galiojantys Bulgarijos teisės aktai visiškai atitinka šią nuostatą, nes juose nenumatyta jokių apribojimų EERP teikėjams ar jų montuojamai įrangai, nepakenkiant šios paslaugos sąveikumui. Vis dėlto Komisija mano, kad ši nuostata turi būti aiškiai perkelta į nacionalinę teisę, siekiant užtikrinti tos paslaugos ypatumus.
64      Be to, Bulgarijos Respublika teigė, kad tam tikros Direktyvos 2019/520 nuostatos netaikomos jos teritorijoje, tačiau nepateikė įtikinamų argumentų šiems teiginiams pagrįsti.
65      Konkrečiai, Komisija mano, kad šios direktyvos 6 straipsnio 4 dalies antros pastraipos neprivalomas pobūdis susijęs su rinkliavos rinkėjo vykdomu tos pastraipos įgyvendinimu, o ne su valstybei narei tenkančia perkėlimo į nacionalinę teisę pareiga.
66      Dėl
Direktyvos 2019/520 7 straipsnio 3 dalies pažymėtina, kad net jei Bulgarijos Respublikos teritorijoje esančiuose EETS sektoriuose nėra pagrindinio paslaugų teikėjo, ši nuostata turėtų būti perkelta į nacionalinę teisę, nes ateityje pagrindinis paslaugų teikėjas galėtų pradėti teikti paslaugas šios valstybės narės rinkoje.
67      Dėl Direktyvos 2019/520 14 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio Bulgarijos Respublika teigė, kad pagal Bulgarijos teisę rinkliavos rinkėjas neturi tiesioginio ryšio su EERP naudotojais. Komisija mano, kad ši nuostata turi būti aiškiai perkelta į nacionalinę teisę, kad būtų nustatytos rinkliavos rinkėjo ir šios paslaugos naudotojų sąveikos taisyklės.
68      Komisija daro išvadą, kad Bulgarijos Respublika į nacionalinę teisę neperkėlė „apie 30 %“ Direktyvos 2019/520 nuostatų.
69      Atsakydama į pirmąjį Komisijos ieškinio dalinį atsisakymą Bulgarijos Respublika teigia, kad šios institucijos teiginys, jog Direktyvos 2019/520 6 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje nustatytas reikalavimas nėra perkeltas į Bulgarijos teisę, yra klaidingas. Šis reikalavimas numatytas Potvarkio dėl mišrios kelių transporto priemonių kategorijų rinkliavų sistemos, atsižvelgiant į praleistą laiką ir nuvažiuotą atstumą, sukūrimo ir veikimo tvarkos, apie kurį 2024 m. vasario 1 d. pranešta sistemoje „Themis“ (dokumento numeris MNE (2024) 00609), 38 straipsnyje.
70      Direktyvos 2019/520 24 straipsnio 2 dalis, kurioje daroma nuoroda į jos II priedą, perkelta (nors ir iš dalies) į Kelių eismo įstatymo 189i straipsnio 4 dalį, apie kurią „Themis“ sistemoje buvo pranešta 2024 m. vasario 1 d. (dokumento numeris MNE (2024) 00606).
71      Kiek tai susiję su Direktyvos 2019/520 5 straipsnio 9 dalies paskutiniame sakinyje nustatytu reikalavimu, pagal Bulgarijos teisę EERP teikėjas visada yra kitas asmuo nei rinkliavos rinkėjas. Šios paslaugos teikėjas yra specialistas, kaip tai suprantama pagal Kelių įstatymo 10h straipsnio 3 dalį, o rinkliavos rinkėjas yra Agentsia za patna infrastruktura (Kelių infrastruktūros agentūra, Bulgarija), kuri yra valdžios institucija. Todėl šios direktyvos 5 straipsnio 9 dalyje numatytas reikalavimas netaikytinas Bulgarijos Respublikai.
72      Be to, Bulgarijos Respublika pakartoja atsiliepime į ieškinį išdėstytus savo argumentus, kad dėl patirto politinio nestabilumo ji neturėjo jokios galimybės išvengti Direktyvos 2019/520 nuostatų perkėlimo į nacionalinę teisę vėlavimo.
Teisingumo Teismo vertinimas
73      Pagal Direktyvos 2019/520 32 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą valstybės narės ne vėliau kaip 2021 m. spalio 19 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos 1–27 straipsnių bei I ir II priedų. Jos nedelsdamos praneša Komisijai tų nuostatų formuluotes. Pagal minėtos 1 dalies trečią pastraipą valstybės narės, priimdamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Jos taip pat turi įtraukti teiginį, kad galiojančiuose įstatymuose ir kituose teisės aktuose pateiktos nuorodos į
Direktyvą 2004/52, kurią panaikina Direktyva 2019/520, laikomos nuorodomis į pastarąją direktyvą. Nuorodos darymo tvarką ir minėto teiginio formuluotę nustato valstybės narės.
74      Pagal suformuotą jurisprudenciją įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į valstybės narės padėtį pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, ir Teisingumo Teismas negali atsižvelgti į vėliau įvykusius pokyčius (2021 m. vasario 25 d. Sprendimo Komisija / Ispanija (Direktyva dėl asmens duomenų apsaugos – Baudžiamosios teisės sritis), C‑658/19, EU:C:2021:138, 15 punktas, taip pat 2024 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (Pranešėjų direktyva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
75      Šioje byloje Bulgarijos Respublika neginčija, kad iki 2022 m. gegužės 19 d. pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos nepriėmė nuostatų, skirtų užtikrinti visišką Direktyvos 2019/520 perkėlimą į nacionalinę teisę, kuriose būtų pateikta nuoroda į tą direktyvą arba kuriose ši nuoroda būtų daroma jas oficialiai skelbiant, kaip numatyta šios direktyvos 32 straipsnio 1 dalyje.
76      Vis dėlto ši valstybė narė nurodo, kad esamais nacionalinės teisės aktais jau įgyvendinami kai kurie minėtoje direktyvoje numatyti reikalavimai.
77      Tačiau šiuos argumentus, kuriais ši valstybė narė siekia įrodyti, kad ji tik iš dalies neįvykdė iš Direktyvos 2019/520 kylančių įsipareigojimų, nes nacionalinėje teisėje jau yra nuostatų, įgyvendinančių kai kuriuos iš šių reikalavimų, reikia atmesti.
78      Pakanka priminti, kad nors direktyvos perkėlimas į nacionalinę teisę gali būti užtikrintas jau galiojančiomis vidaus teisės normomis, šiuo atveju taip nėra. Bet kuriuo atveju tokioje situacijoje valstybės narės nėra atleidžiamos nuo oficialios pareigos informuoti Komisiją apie šių teisės normų egzistavimą, kad ji galėtų įvertinti jų atitiktį šiai direktyvai (2025 m. gegužės 22 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Atvirųjų duomenų ir viešojo sektoriaus informacijos pakartotinio naudojimo direktyva), C‑237/23, EU:C:2025:373, 66 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, jei, kaip nagrinėjamu atveju, direktyvoje aiškiai numatyta valstybių narių pareiga užtikrinti, kad jos perkėlimo priemonėse būtų nuoroda į šią direktyvą arba tokia nuoroda būtų daroma jas oficialiai skelbiant, bet kuriuo atveju būtina, kad šios valstybės narės priimtų aiškų atitinkamos direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę aktą (žr. 2024 m. kovo 14 d. Sprendimo Komisija / Latvija (Europos elektroninių ryšių kodeksas), C‑454/22, EU:C:2024:235, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
79      Bulgarijos Respublika taip pat teigia, kad objektyviai negalėjo užtikrinti visiško Direktyvos 2019/520 perkėlimo dėl politinio nestabilumo Bulgarijoje, kurį sukėlė dažni pasikeitimai vyriausybėje ir Nacionalinės Asamblėjos paleidimas, ir dėl COVID‑19 pandemijos, dėl kurios buvo vėluojama atlikti teisėkūros darbus; šios dvi aplinkybės taip pat yra force majeure atvejai.
80      Argumentui dėl politinio nestabilumo negalima pritarti, nes pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją valstybė narė negali remtis vidaus teisės nuostatomis, praktika ar padėtimi, kad pateisintų Sąjungos teisėje nustatytų pareigų neįvykdymą, kaip antai direktyvos neperkėlimą per nustatytą terminą (2021 m. vasario 25 d. Sprendimo Komisija / Ispanija (Direktyva dėl asmens duomenų apsaugos – Baudžiamosios teisės sritis), C‑658/19, EU:C:2021:138, 19 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija, taip pat 2024 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (Pranešėjų direktyva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 33 punktas).
81      Dėl su COVID‑19 pandemija susijusio argumento pakanka priminti: nors sąvoka force majeure nereiškia absoliutaus negalėjimo įvykdyti iš Sąjungos teisės kylančių įsipareigojimų, vis dėlto pagal ją reikalaujama, kad atitinkami įsipareigojimai nebūtų įvykdyti dėl nuo subjekto, kuris jomis remiasi, nepriklausančių aplinkybių, kurios turi būti neįprastos ir nenumatomos ir kurių pasekmių nebuvo galima išvengti net ir imantis visų rūpestingų veiksmų; be to, force majeure aplinkybėmis galima remtis tik dėl laikotarpio, būtino šiems sunkumams įveikti (2023 m. birželio 8 d. Sprendimo Komisija / Slovakija (Teisė nutraukti sutartį nemokant nutraukimo mokesčio), C‑540/21, EU:C:2023:450, 81 punktas ir 2024 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (Pranešėjų direktyva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 36 punktas).
82      Nors didelio masto sveikatos krizė, kaip antai COVID‑19 pandemija, yra neįprastas ir nenumatytas įvykis ir nepriklauso nuo Bulgarijos Respublikos, vis dėlto ši valstybė narė turėjo veikti pakankamai rūpestingai, laiku informuodama Komisiją apie kilusius sunkumus, bent jau iki 2022 m. gegužės 19 d. pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos (šiuo klausimu žr. 2024 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (Pranešėjų direktyva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 36 punktą). Kaip matyti iš tripliko 6–8 punktų ir kaip Komisija patvirtino 2024 m. spalio 31 d. dokumente, kuriuo iš dalies atsisakė savo reikalavimų, Bulgarijos Respublika iki
2024 m. spalio 31 d. nebuvo visiškai perkėlusi Direktyvos 2019/520.
83      Be to, ši valstybė narė neteigia, kad vien COVID‑19 pandemija pateisina visą jai priskiriamą vėlavimą perkelti šią direktyvą į nacionalinę teisę. Galiausiai, jei Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų nusprendęs, kad šios pandemijos, kuri paveikė visą Sąjungos teritoriją, poveikis buvo toks, kad valstybės narės negalėjo įvykdyti joms pagal tą pačią direktyvą tenkančių įsipareigojimų, jis būtų nusprendęs pratęsti jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminą, tačiau to nepadarė (šiuo klausimu žr. 2025 m. gegužės 22 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Atvirųjų duomenų ir viešojo sektoriaus informacijos pakartotinio naudojimo direktyva), C‑237/23, EU:C:2025:373, 65 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
84      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad iki 2022 m. gegužės 19 d. pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos nepriėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, būtinų Direktyvai 2019/520 įgyvendinti, taigi ir nepranešusi apie jas Komisijai, Bulgarijos Respublika neįvykdė jai pagal šios direktyvos 32 straipsnio 1 dalį tenkančių įsipareigojimų.
Dėl prašymo, pateikto pagal SESV 260 straipsnio 3 dalį
Šalių argumentai
85      Ieškinyje Komisija teigia kad Sąjungoje, kuri grindžiama teisinės valstybės principo laikymusi, visos direktyvos turi būti laikomos vienodai svarbiomis ir valstybės narės jas turi visiškai perkelti į nacionalinę teisę, laikydamosi jose nustatytų terminų.
86      Ši institucija taip pat remiasi 2019 m. liepos 8 d. Sprendimu Komisija / Belgija (SESV 260 straipsnio 3 dalis –  Spartieji elektroninių ryšių tinklai)
(C‑543/17, EU:C:2019:573, 51 ir 59 punktai), siekdama priminti valstybių narių pareigą pateikti pakankamai aiškią ir tikslią informaciją apie nacionalines nuostatas, kuriomis perkeliamos atitinkamos direktyvos nuostatos.
87      Komisija mano, kad įsipareigojimų neįvykdymas, dėl kurio priekaištaujama Bulgarijos Respublikai, išliko tą dieną, kai ši institucija pareiškė šį ieškinį Teisingumo Teisme, ir remdamasi SESV 260 straipsnio 3 dalimi siūlo įpareigoti šią valstybę narę sumokėti vienkartinę sumą.
88      Nustatydama šią finansinę sankciją Komisija rėmėsi 2023 m. komunikato 2 punkte nurodytais bendraisiais principais, taip pat to komunikato 4 punkte nurodytu apskaičiavimo metodu. Konkrečiai, ši institucija nurodė, kad vienkartinės sumos dydis turi būti nustatomas remiantis pagrindiniais kriterijais, t. y. pažeidimo sunkumu, jo trukme ir būtinybe užtikrinti atgrasomąjį sankcijos poveikį, kad būtų išvengta pakartotinių pažeidimų.
89      Atsižvelgdama į šias aplinkybes Komisija siūlo, pirma, šioje byloje taikyti sunkumo koeficientą 10.
90      Antra, dėl būtinybės užtikrinti atgrasomąjį sankcijos poveikį, atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės mokumą, Komisija nurodo, kad pagal 2023 m. komunikato I priedo 3 punktą koeficientas „n“ Bulgarijos Respublikai yra 0,18.
91      Atsižvelgdama į šias aplinkybes Komisija siūlo vienkartinės sumos dydį apskaičiuoti pagal 2023 m. komunikato 4.2 punktą, dauginant vienkartinės sumos fiksuotą dydį, t. y. 1 000 EUR už dieną, iš šiuo atveju taikytino sunkumo koeficiento 10, o gautą rezultatą dauginant iš šios valstybės narės koeficiento „n“ (0,18). Sudauginus šiuos elementus gaunama 1 800 EUR už dieną suma, kurią reikia padauginti iš pažeidimo trukmės dienų skaičiaus.
92      Taigi Komisija siūlo Bulgarijos Respublikai skirti 1 800 EUR vienkartinę sumą už dieną, o minimali vienkartinė suma pagal 2023 m. komunikato I priedo 5 punktą yra 504 000 EUR.
93      Atsiliepime į ieškinį Bulgarijos Respublika visų pirma prašo atmesti Komisijos prašymą skirti finansines sankcijas, o nepatenkinus šio reikalavimo – sumažinti jų dydį, motyvuodama tuo, kad Komisijos pasiūlyta suma yra akivaizdžiai neproporcinga nurodomam pažeidimui.
94      Dėl pažeidimo sunkumo ši valstybė narė mano, kad reikėtų atsižvelgti į politinį nestabilumą ir COVID‑19 pandemijos pasekmes. Komisija taip pat turėjo atsižvelgti į tai, kad galiojantys Bulgarijos teisės aktai iš dalies įvykdo Direktyvos 2019/520 reikalavimus.
95      Nors minėtuose teisės aktuose nėra aiškios nuorodos į Direktyvą 2019/520, tai netrukdo privatiems asmenims ja remtis ir iš jos kildinti teises.
96      Bulgarijos Respublika teigia, kad su jautriomis sritimis susijusiose bylose Komisija pasiūlė tokį patį sunkumo koeficientą kaip ir šioje byloje, o kai kuriose iš šių bylų – mažesnį sunkumo koeficientą. Šiuo klausimu ji nurodo bylas, kuriose priimtas 2016 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Komisija / Graikija (C‑584/14, EU:C:2016:636) ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimas Comune di Corridonia ir kt. (C‑196/16 ir C‑197/16, EU:C:2017:589).
97      Nagrinėjamu atveju neužbaigto Direktyvos 2019/520 perkėlimo į nacionalinę teisę poveikis tiesiogiai nekelia pavojaus žmonių sveikatai ir žalos aplinkai ar Sąjungos nuosavų išteklių praradimo.
98      Taigi Bulgarijos Respublika prašo Teisingumo Teismo atmesti visą prašymą sumokėti vienkartinę sumą arba, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad šią sankciją skirti būtina, nustatyti mažiausią jos dydį.
99      Dublike Komisija teigia, kad iš šios bylos faktinių aplinkybių nematyti, jog prašomos finansinės sankcijos dydis yra netinkamas ir kad Teisingumo Teismas turėtų ją sumažinti.
100    Ši institucija pabrėžia, kad Bulgarijos Respublika jai nepranešė apie jokias Direktyvos 2019/520 perkėlimo į nacionalinę teisę priemones nei iki jos perkėlimo termino, t. y. 2021 m. spalio 19 d., nei po šios datos.
101    Šiomis aplinkybėmis vienkartinės sumos skyrimas yra proporcinga priemonė šiam įsipareigojimų neįvykdymui.
102    Komisija teigia, kad Direktyva 2019/520 stiprina pagrindinių sąlygų elektroninės rinkliavos rinkimo rinkoje veiksmingumą, nes ja gerinamas sistemų sąveikumas ir nustatomas tarpvalstybinio keitimosi informacija apie transporto priemones ir jų savininkus ar valdytojus, kurie nemoka kelių rinkliavų Sąjungoje, teisinis pagrindas. Be to, ši direktyva prisideda prie vidaus rinkos ir bendrosios skaitmeninės rinkos užbaigimo.
103    Ji mano, kad visi atvejai, kai Sąjungos direktyva neperkeliama ir nepranešama apie galimas jos perkėlimo priemones, yra vienodai sunkus įsipareigojimų neįvykdymas, nes atitinkamos direktyvos pobūdis neturi įtakos sunkumo koeficientui, kuris bus taikomas.
104    10 iš 20 sunkumo koeficientas yra ypač nedidelis tuo atveju, jei direktyva neperkelta į nacionalinę teisę ir visiškai nepranešta apie nacionalines perkėlimo nuostatas.
105    Triplike Bulgarijos Respublika primena, kad prašyme skirti finansinę sankciją Komisija turėjo atsižvelgti į konkrečias aplinkybes, susijusias su nacionaline politine padėtimi ir COVID‑19 pandemija, dėl kurių teisėkūros institucijai, turėjusiai perkelti Direktyvos 2019/520 nuostatas į nacionalinę teisę, kilo didelių sunkumų.
106    Įpareigojus valstybes nares sumokėti vienkartinę sumą galėtų kilti pavojus Sąjungos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę kokybei, nes valstybės narės būtų skatinamos perkelti jas į nacionalinę teisę per nustatytą terminą, nebūtinai atsižvelgdamos į šio perkėlimo kokybę. Toks požiūris pažeistų ESS
5 straipsnio 4 dalyje numatytą proporcingumo principą ir būtų nesuderinamas su Komisijos lojalaus bendradarbiavimo pareiga.
107    2024 m. spalio 31 d. iš dalies atsisakiusi ieškinio Komisija, atsižvelgdama į Bulgarijos Respublikos pažangą perkeliant Direktyvą 2019/520 į nacionalinę teisę po šio ieškinio pareiškimo, pasiūlė sumažinti sunkumo koeficientą, atsižvelgiant į jai praneštų nacionalinių direktyvos perkėlimo nuostatų skaičių. Taigi ji siūlo atskirti du naujus pažeidimo laikotarpius: pirmasis – nuo 2024 m. vasario 1 d., t. y. nuo pirmojo pranešimo apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones dienos, iki 2024 m. vasario 13 d., antrasis – nuo 2024 m. vasario 14 d., t. y. nuo antrojo pranešimo apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones dienos, iki sprendimo šioje byloje paskelbimo dienos arba, jei įsipareigojimų neįvykdymas baigsis anksčiau, iki dienos, kurią jis pasibaigė, ir tiems laikotarpiams taikyti atitinkamai 7 ir 5 sunkumo koeficientą.
108    Kita vertus, ji nurodo, kad apskaičiuodama vienkartinę sumą, kiek tai susiję su koeficientu „n“ ir minimaliomis vienkartinėmis sumomis kiekvienai valstybei narei, ji remiasi atnaujintais duomenimis, pateiktais jos 2024 m. sausio 26 d. paskelbtame komunikate „Finansinėms sankcijoms, dėl kurių skyrimo vykdant pažeidimų nagrinėjimo procedūrą Komisija teikia pasiūlymą Europos Sąjungos Teisingumo Teismui, apskaičiuoti naudojamų duomenų atnaujinimas“ (OL C, C/2024/1123). Šio komunikato priedo 2 punkte numatyta atnaujinta vienkartinė suma yra 1 080 EUR už dieną, Bulgarijos Respublikai taikomas koeficientas „n“, numatytas šio priedo 3 punkte, yra 0,2, o minimali vienkartinė suma šiai valstybei narei, numatyta to priedo 5 punkte, yra 603 000 EUR.
109    Taigi, kiek tai susiję su vienkartine suma, Komisija išskiria tris pažeidimo laikotarpius ir siūlo taip nustatyti šios sumos dydį už dieną, taikytiną kiekvienam iš jų:
–        už laikotarpį nuo 2021 m. spalio 20 d. (kita diena po direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos) iki 2024 m. sausio 31 d. (diena prieš pirmąjį pranešimą apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones) dauginant atnaujintą 1 080 EUR fiksuoto dydžio vienkartinę sumą iš Bulgarijos Respublikos sunkumo koeficiento 10 ir koeficiento „n“, t. y. 0,2, o tai sudaro 2 160 EUR sumą už dieną, kurią reikia padauginti iš pažeidimo trukmės dienų skaičiaus, t. y. 833 dienų. Vienkartinė suma už šį laikotarpį yra 1 799 280 EUR,
–        už laikotarpį nuo 2024 m. vasario 1 d. (pirmojo pranešimo apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones data) iki 2024 m. vasario 13 d. (diena prieš antrąjį pranešimą apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones) dauginant atnaujintą 1 080 EUR fiksuoto dydžio vienkartinę sumą iš Bulgarijos Respublikos sunkumo koeficiento 7 ir koeficiento „n“, t. y. 0,2, o tai sudaro
1 512 EUR sumą už dieną, kurią reikia padauginti iš pažeidimo trukmės dienų skaičiaus, t. y. 12 dienų. Vienkartinė suma už šį laikotarpį yra 18 144 EUR,
–        už laikotarpį nuo 2024 m. vasario 14 d. (antrojo pranešimo apie perkėlimo į nacionalinę teisę priemones diena) iki pažeidimo nutraukimo dienos arba iki sprendimo šioje byloje paskelbimo dienos dauginant atnaujintą 1 080 EUR fiksuoto dydžio vienkartinę sumą iš Bulgarijos Respublikos sunkumo koeficiento 5 ir koeficiento „n“, t. y. 0,2, o tai sudaro 1 080 EUR už dieną sumą, kurią reikėtų padauginti iš dienų skaičiaus nuo pirmosios datos iki vienos iš kitų dviejų datų.
110    Ji priduria, kad taip jos nustatytos sumos viršija minimalią vienkartinę 603 000 EUR sumą Bulgarijos Respublikai, kuri dėl to nebėra reikšminga.
111    Atsakydama į Komisijos dalinį ieškinio atsisakymą Bulgarijos Respublika prašo Teisingumo Teismo atmesti prašymą skirti sankciją arba, nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti reikalaujamą vienkartinę sumą iki minimumo.
112    2025 m. spalio 15 d. papildomuose reikalavimuose, pateiktuose atsižvelgiant į naujus Bulgarijos Respublikos įrodymus, Komisija siūlo nustatyti, kad bendras reikalaujamos vienkartinės sumos dydis siekia 2 458 296 EUR, t. y. 1 801 440 EUR už laikotarpį nuo 2021 m. spalio 20 d. iki 2024 m. sausio 31 d., 19 656 EUR už laikotarpį nuo 2024 m. vasario 1 d. iki 2024 m. vasario 13 d. ir 637 200 EUR už laikotarpį nuo 2024 m. vasario 14 d. iki 2025 m. rugsėjo 25 d.
Teisingumo Teismo vertinimas
–       Dėl SESV 260 straipsnio 3 dalies taikymo ir Komisijos siūlomos finansinės sankcijos skyrimo tikslingumo
113    SESV 260 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad jeigu pagal SESV 258 straipsnį Komisija kreipiasi į Teisingumo Teismą, remdamasi tuo, kad atitinkama valstybė narė neįvykdė savo pareigos pranešti apie pagal teisėkūros procedūrą priimtos direktyvos į nacionalinę teisę perkeliančias nuostatas, ji gali, jei mano esant tai reikalinga, nurodyti vienkartinės sumos arba periodinės baudos, mokėtinų atitinkamos valstybės narės, dydį, kurį ji pagal aplinkybes laiko tinkamu. Pagal SESV 260 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, jei Teisingumo Teismas nustato pažeidimą, jis gali įpareigoti atitinkamą valstybę narę sumokėti vienkartinę sumą arba periodinę baudą, neviršijančią Komisijos nurodyto dydžio; mokėjimo pareiga įsigalioja Teisingumo Teismo sprendime nustatytą dieną.
114    Kadangi, kaip matyti iš šio sprendimo 84 punkto, nustatyta, kad pasibaigus 2022 m. gegužės 19 d. pagrįstoje nuomonėje numatytam terminui Bulgarijos Respublika nebuvo nei priėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, būtinų Direktyvos 2019/520 nuostatoms perkelti į nacionalinę teisę, nei pranešusi apie jas Komisijai, konstatuotas įsipareigojimų neįvykdymas patenka į SESV 260 straipsnio 3 dalies taikymo sritį.
115    Pagal suformuotą jurisprudenciją, siekdamas įvertinti, ar tikslinga skirti finansinę sankciją, Teisingumo Teismas kiekvienoje byloje, atsižvelgdamas į nagrinėjamo atvejo aplinkybes ir įtikinimo bei atgrasymo lygį, kuris jam atrodo reikalingas, turi nustatyti tinkamas finansines sankcijas, kad, be kita ko, užkirstų kelią kartoti analogiškus Sąjungos teisės pažeidimus (2024 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (Pranešėjų direktyva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
116    Dėl vienkartinės sumos skyrimo reikia konstatuoti, kad visos teisinės ir faktinės aplinkybės, susijusios su konstatuotu įsipareigojimų neįvykdymu, t. y. tai, kad iki 2022 m. gegužės 19 d. pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos buvo visiškai nepranešta apie įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas, būtinas Direktyvai 2019/520 perkelti, yra požymis, kad siekiant veiksmingai užkirsti kelią Sąjungos teisės pažeidimų, analogiškų nagrinėjamiesiems šioje byloje, pasikartojimui, būtina priimti atgrasomąją priemonę, kaip antai įpareigojimą sumokėti vienkartinę sumą (šiuo klausimu žr. 2021 m. vasario 25 d. Sprendimo Komisija / Ispanija (Direktyva dėl asmens duomenų apsaugos – Baudžiamosios teisės sritis), C‑658/19, EU:C:2021:138, 70 punktą ir 2024 m. vasario 29 d. Sprendimo Komisija /
Airija (Audiovizualinės žiniasklaidos paslaugos), C‑679/22, EU:C:2024:178, 73 punktą).
–       Dėl vienkartinės sumos dydžio
117    Apskaičiuodamas vienkartinę sumą, kurią valstybė narė gali būti įpareigota sumokėti pagal SESV 260 straipsnio 3 dalį, Teisingumo Teismas, naudodamasis savo diskrecija, turi nustatyti jos dydį taip, kad jis būtų pritaikytas prie aplinkybių ir proporcingas padarytam pažeidimui. Tarp šiuo klausimu svarbių veiksnių yra konstatuoto įsipareigojimų neįvykdymo sunkumas, laikotarpis, kuriuo jis tęsėsi, ir atitinkamos valstybės narės mokumas (2025 m. kovo 20 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Direktyva dėl skatinimo naudoti netaršias ir efektyviai energiją vartojančias kelių transporto priemones), C‑480/23, EU:C:2025:194, 89 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
118    Pirmiausia dėl to, kad apskaičiuodama šioje byloje nagrinėjamas sumas Komisija remiasi šio sprendimo 108 punkte nurodytu 2024 m. sausio 26 d. paskelbtu komunikatu, pakanka pažymėti, kad pagal šio komunikato paskutinę pastraipą „[p]riimdama sprendimus dėl bylos pateikimo Teisingumo Teismui pagal SESV 260 straipsnį Komisija naudos atnaujintus skaičius nuo šio komunikato paskelbimo Oficialiajame leidinyje“.
119    Bet kuriuo atveju taip pat reikia priminti, kad įgyvendinant Teisingumo Teismo diskreciją pagal SESV 260 straipsnio 3 dalį Komisijos pranešimuose pateiktos gairės, kuriose nurodyti orientacinio pobūdžio matematiniai kintamieji, neįpareigoja Teisingumo Teismo, bet prisideda prie Komisijos veiksmų skaidrumo, nuspėjamumo ir teisinio saugumo užtikrinimo, kai ši institucija teikia pasiūlymus Teisingumo Teismui (2024 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija / Lenkija (Pranešėjų direktyva), C‑147/23, EU:C:2024:346, 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
120    Visų pirma dėl padaryto pažeidimo sunkumo pažymėtina, kad jis negali būti nustatytas automatiškai taikant sunkumo koeficientą (2025 m. kovo 20 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Direktyva dėl skatinimo naudoti netaršias ir efektyviai energiją vartojančias kelių transporto priemones), C‑480/23, EU:C:2025:194, 90 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Konkrečiai, darydama prielaidą, kad pareigos pranešti apie direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę priemones pažeidimas turi būti laikomas vienodai sunkiu nepriklausomai nuo direktyvos, Komisija negali pritaikyti piniginių sankcijų atsižvelgdama į šios pareigos nevykdymo pasekmes privatiems ir viešiesiems interesams. Šiuo klausimu akivaizdu, kad valstybėms narėms tenkančių pareigų nevykdymo pasekmės atitinkamiems privatiems ir viešiesiems interesams gali skirtis ne tik skirtingose valstybėse narėse, bet ir priklausomai nuo neperkeltos direktyvos norminio turinio (2025 m. gegužės 22 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Atvirųjų duomenų ir viešojo sektoriaus informacijos pakartotinio naudojimo direktyva), C‑237/23, EU:C:2025:373, 92 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
121    Siekiant išnagrinėti šioje byloje konstatuoto pažeidimo sunkumą, reikia priminti, kad įsipareigojimas patvirtinti nacionalines nuostatas, kad būtų užtikrintas visiškas direktyvos perkėlimas, ir įsipareigojimas pranešti apie šias priemones Komisijai yra esminiai valstybių narių įsipareigojimai, siekiant užtikrinti Sąjungos teisės veiksmingumą, todėl šių įsipareigojimų neįvykdymas neabejotinai laikytinas sunkiu (2025 m. kovo 20 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Direktyva dėl skatinimo naudoti netaršias ir efektyviai energiją vartojančias kelių transporto priemones), C‑480/23, EU:C:2025:194, 91 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
122    Nagrinėjamu atveju reikia pabrėžti, kad Direktyva 2019/520 yra neabejotinai svarbi Sąjungos teisės priemonė, nes ja siekiama, pirma, užtikrinti elektroninių rinkliavos sistemų sąveikumą visame Sąjungos kelių tinkle, apimančiame miesto ir tarpmiestinius kelius, greitkelius, pagrindinius ir šalutinius kelius ir įvairius objektus, tokius kaip tuneliai ar tiltai ir keltai, ir, antra, sudaryti Sąjungoje palankesnes sąlygas tarpvalstybiniu lygmeniu keistis transporto priemonių registracijos duomenimis, susijusiais su transporto priemonėmis, už kurias nesumokėtos kelių rinkliavos, ir jų savininkais arba valdytojais.
123    Šios direktyvos nuostatų neperkėlimas į nacionalinę teisę kenkia Sąjungos teisės veiksmingumui ir vienodam taikymui.
124    Kaip matyti iš šio sprendimo 75 punkto, iki 2022 m. gegužės 19 d. pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos Bulgarijos Respublika nepriėmė nuostatų, skirtų užtikrinti visišką Direktyvos 2019/520 perkėlimą į nacionalinę teisę, kuriose būtų pateikta nuoroda į tą direktyvą arba kuriose ši nuoroda būtų daroma jas oficialiai skelbiant, kaip numatyta šios direktyvos 32 straipsnio 1 dalyje.
125    Bulgarijos Respublika remiasi, pirma, aplinkybėmis, susijusiomis tiek su jos nacionaliniu politiniu kontekstu, tiek su COVID‑19 pandemija, t. y. aplinkybėmis, į kurias, šios valstybės narės teigimu, turėjo būti atsižvelgta nustatant šioje byloje nagrinėjamo pažeidimo sunkumo koeficientą. Šiems argumentams negalima pritarti dėl šio sprendimo 80–83 punktuose nurodytų priežasčių.
126    Antra, Bulgarijos Respublika remiasi savo argumentais, išdėstytais šio sprendimo 45–47 punktuose, kurie įrodo, kad galiojančių Bulgarijos teisės aktų nuostatos įvykdo dalį Direktyvos 2019/520 reikalavimų, o Komisija to neįvertino.
127    Šiuo klausimu reikia priminti, kad, nors tiesa, kad valstybės narės teiginys, jog direktyvos priėmimo metu galiojusių teisės aktų pakako, kad būtų galima manyti, jog ši valstybė narė nepažeidė įsipareigojimų, ir kad šios direktyvos neperkėlimas į nacionalinę teisę turėjo tik ribotą poveikį, neturi reikšmės vertinant galimybę skirti tokią sankciją, kokia nagrinėjama šioje byloje, į šį teiginį galima atsižvelgti vertinant nagrinėjamo įsipareigojimų neįvykdymo sunkumą apskaičiuojant vienkartinės sumos dydį (2025 m. gegužės 22 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Atvirųjų duomenų ir viešojo sektoriaus informacijos pakartotinio naudojimo direktyva), C‑237/23, EU:C:2025:373, 99 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
128    Nagrinėjamu atveju, kaip, beje, savo dublike nurodo Komisija, kai kurios Direktyvoje 2019/520 nustatytos pareigos jau buvo numatytos 2009 m. spalio 6 d. Komisijos sprendime 2009/750/EB dėl Europos elektroninės rinkliavos paslaugos apibrėžimo ir techninių elementų (OL L 268, 2009, p. 11). Vis dėlto neginčijama, kad, kaip pažymi ir ši institucija, Direktyva 2019/520 iš esmės pakeitė ankstesnius teisės aktus ir kad joje yra daug naujų nuostatų.
129    Taigi negalima teigti, kad iki Direktyvos 2019/520 priėmimo galiojusios nacionalinės teisės normos, kaip antai nurodytosios Bulgarijos Respublikos šioje byloje, galėtų būti veiksnys, kuris žymiai sumažintų nagrinėjamo pažeidimo sunkumą. Atsižvelgiant į tai, nėra įrodyta, kad šiuo atveju konstatuoto įsipareigojimų neįvykdymo pasekmės privatiems ir viešiesiems interesams buvo tokios didelės, kokios būtų tuo atveju, jei Bulgarijos teisės sistemoje nebūtų jokios nuostatos, kurios turinys būtų panašus į Direktyvos 2019/520 nuostatas.
130    Be to, dėl pažeidimo trukmės pažymėtina, kad iš šio sprendimo 33 ir 34 punktų matyti, jog jis tęsėsi beveik ketverius metus.
131    Galiausiai, kiek tai susiję su Bulgarijos Respublikos mokumo nustatymu, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją taikant koeficiento „n“ apskaičiavimo metodą nereikia atsižvelgti į šios valstybės narės gyventojų skaičių (šiuo klausimu žr. 2025 m. kovo 20 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Direktyva dėl skatinimo naudoti netaršias ir efektyviai energiją vartojančias kelių transporto priemones), C‑480/23, EU:C:2025:194, 101 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
132    Kita vertus, reikia remtis Bulgarijos Respublikos bendruoju vidaus produktu (BVP), kaip pagrindiniu veiksniu. Šiuo klausimu taip pat reikia atsižvelgti į naujausius šios valstybės narės BVP pokyčius tuo metu, kai Teisingumo Teismas nagrinėja faktines aplinkybes (2025 m. kovo 20 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija (Direktyva dėl skatinimo naudoti netaršias ir efektyviai energiją vartojančias kelių transporto priemones), C‑480/23, EU:C:2025:194, 102 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
133    Atsižvelgiant į šiuos argumentus ir į Teisingumo Teismui pagal SESV 260 straipsnio 3 dalį (kurioje numatyta, kad, kiek tai susiję su jo įpareigojama sumokėti vienkartine suma, jis negali nustatyti didesnės sumos, nei nurodė Komisija) pripažintą diskreciją, reikia konstatuoti, kad dėl veiksmingos pažeidimų, analogiškų Direktyvos 2019/520 32 straipsnio 1 dalies pažeidimui ir kenkiančių Sąjungos teisės veiksmingumui, pasikartojimo ateityje prevencijos reikia įpareigoti sumokėti 1 900 000 EUR dydžio vienkartinę sumą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
134    Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti iš Bulgarijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas, o ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1.      Iki 2022 m. gegužės 19 d. pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos nepriėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, būtinų, kad būtų laikomasi 2019 m. kovo 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2019/520 dėl elektroninių kelių rinkliavos sistemų sąveikumo, kuria sudaromos palankesnės sąlygos tarpvalstybiniu lygmeniu keistis informacija apie kelių rinkliavų nesumokėjimo atvejus Sąjungoje, ir nepranešusi apie šias teisės aktus nuostatas Europos Komisijai, Bulgarijos Respublika neįvykdė jai pagal šios direktyvos 32 straipsnio 1 dalį tenkančių įsipareigojimų.
2.      Įpareigoti Bulgarijos Respubliką sumokėti Europos Komisijai 1 900 000 EUR dydžio vienkartinę sumą.
3.      Bulgarijos Respublika padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*      Proceso kalba: bulgarų.