62022CJ0132
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. birželio 15 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvas darbuotojų judėjimas – SESV 45 straipsnis – Reglamentas (ES) Nr. 492/2011 – 3 straipsnio 1 dalis – Kliūtis – Vienodas požiūris – Reitingavimo procedūra, skirta įdarbinti tam tikrose nacionalinėse valstybinėse įstaigose – Dalyvavimo sąlyga, susijusi su ankstesne profesine patirtimi, įgyta šiose įstaigose – Nacionalinis reglamentavimas, pagal kurį neleidžiama atsižvelgti į kitose valstybėse narėse įgytą profesinę patirtį – Pateisinimas – Kovos su mažomis garantijomis tikslas“
Byloje C‑132/22
dėl Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas, Italija) 2021 m. gruodžio 13 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2022 m. vasario 25 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
BM,
NP
prieš
Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. G. Xuereb, pirmosios kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev (pranešėjas) ir teisėjas A. Kumin,
generalinis advokatas M. Szpunar,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
BM ir NP, atstovaujamų avvocata D. Terracciano,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato L. Fiandaca ir A. Jacoangeli,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos B.-R. Killmann ir D. Recchia,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 45 straipsnio 1 ir 2 dalių ir 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje (OL L 141, 2011, p. 1) 3 straipsnio 1 dalies b punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant BM ir NP (Italijos piliečių, įgijusių profesinės patirties kitose valstybėse narėse nei Italijos Respublika) ginčą su Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR (Švietimo, aukštojo mokslo ir mokslo tyrimų ministerija, Italija) (toliau – ministerija) dėl ministerijos įsakymo – kuriame numatyta, kad įtraukimo į sąrašus, siekiant pagal neterminuotas ir terminuotas darbo sutartis įdarbinti darbuotojus Italijos valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose, procedūroje leidžiama dalyvauti tik tiems kandidatams, kurie turi tam tikros profesinės patirties šiose įstaigose, – teisėtumo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 492/2011
3
Reglamento Nr. 492/2011 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pagal šį reglamentą valstybės narės įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatos arba jos administracinė praktika netaikomi:
<…>
b)
jeigu jų vienintelis ar pagrindinis tikslas arba poveikis, nepriklausomai nuo pilietybės, yra neleisti kitų valstybių narių piliečiams užimti siūlomas laisvas darbo vietas.
<…>“
Bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis
4
1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368) priede, 5 punktas „Piktnaudžiavimo prevencijos priemonės“ suformuluotas taip:
„1. Kad būtų neleidžiama piktnaudžiauti paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius[,] tais atvejais, kai nėra lygiaverčių teisinių priemonių, neleidžiančių piktnaudžiauti, valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais pagal nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis ar praktiką, ir (arba) socialiniai partneriai, atsižvelgdami į konkrečių sektorių ir (arba) darbuotojų kategorijų reikmes, nustato vieną ar kelias iš toliau nurodytų priemonių:
a)
objektyvias priežastis, pateisinančias tokių sutarčių ar santykių atnaujinimą;
b)
maksimalią bendrą paeiliui sudaromų terminuotų darbo sutarčių ar nustatomų darbo santykių trukmę;
c)
tokių sutarčių ar santykių atnaujinimo skaičių.
2. Valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais, ir (arba) socialiniai partneriai tam tikrais atvejais nustato[,] kokiomis sąlygomis terminuotos darbo sutartys ar santykiai:
a)
laikomi „sudaromais ar nustatomais paeiliui“;
b)
laikomi neterminuotomis sutartimis ar santykiais.“
Italijos teisė
5
2017 m. gruodžio 27 d.legge n. 205 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2018 e bilancio pluriennale per il triennio 2018‑2020 (Įstatymas Nr. 205 dėl 2018 finansinių metų valstybės biudžeto ir 2018‑2020 m. trejų metų daugiamečio biudžeto) (GURI, Nr. 302, 2017 m. gruodžio 29 d.) (toliau – Įstatymas Nr. 205/2017) 1 straipsnio 653 ir 655 dalyse numatyta:
„653.   Siekiant kovoti su mažomis garantijomis meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose, 2018 m. skiriama 1 mln. EUR, 2019 m. – 6,6 mln. EUR, 2020 m. – 11,6 mln. EUR, 2021 m. – 15,9 mln. EUR, 2022 m. – 16,4 mln. EUR, 2023–2025 m. – 16,8 mln. EUR kiekvienais metais, 2026 m. – 16,9 mln. EUR, 2027 m. – 17,5 mln. EUR, 2028 m. – 18,1 mln. EUR, o nuo 2029 m. – 18,5 mln. EUR per metus. <…>
<…>
655.   Neterminuotų darbo sutarčių 653 dalyje nurodytose įstaigose dar neturintys dėstytojai, kurie laimėjo atrankos konkursą, kad būtų įtraukti į mokyklų reitingų sąrašus ir kurie iki 2020/2021 akademinių metų įskaitytinai sukaupė bent trejus akademinius dėstymo metus (net ir ne iš eilės) per paskutinius aštuonerius akademinius metus vienoje iš minėtų įstaigų 2005 m. liepos 8 d. Respublikos Prezidento dekrete Nr. 212 nurodyto reglamento 3 straipsnyje numatytuose kursuose ir 2010 m. rugsėjo 10 d. švietimo, aukštojo mokslo ir mokslo tyrimų ministro įsakymo Nr. 249 įgyvendinimo reglamento 3 straipsnio 3 dalyje numatytuose mokymo kursuose, įtraukiami į specialių nacionalinių reitingų sąrašus, naudojamus skiriant į nuolatines ir nenuolatines pedagogines pareigybes, atsižvelgiant į esamus nacionalinių reitingų sąrašus, sudaromus pagal kvalifikaciją, ir 653 dalyje nurodytus sąrašus, neviršijant esamų laisvų darbo vietų. Įtraukimas numatytas laikantis švietimo, aukštojo mokslo ir mokslo tyrimų ministro įsakyme nustatytos tvarkos.“
6
2018 m. rugpjūčio 14 d.decreto ministeriale n. 597 – Costituzione graduatorie riservate per il personale docente delle Istituzioni AFAM (ministerijos įsakymas Nr. 597 dėl reitingų sąrašų, į kuriuos įtraukiami meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigų dėstytojai, sudarymo procedūros) (toliau – ministerijos įsakymas Nr. 597/2018) 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad šioje procedūroje gali dalyvauti tik tie kandidatai, kurie bent trejus akademinius metus dėstė 2005 m. liepos 8 d. Respublikos Prezidento dekreto Nr. 212 3 straipsnyje nurodytuose kursuose arba 2010 m. rugsėjo 10 d. Švietimo, aukštojo mokslo ir mokslo tyrimų ministerijos įsakymo Nr. 249 3 straipsnio 3 dalyje nurodytuose mokymo kursuose.
7
Ministerijos įsakymo Nr. 597/2018 8 straipsnio 1 dalies A punkte numatyta galimybė vertinant kandidatų, kuriems leista dalyvauti šioje procedūroje, kvalifikaciją atsižvelgti į profesinę patirtį, įgytą užsienyje esančiose to paties lygio įstaigose kaip Italijos meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigos.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
8
Atskiruose skunduose, pateiktuose 2018 m. Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas, Italija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pareiškėjai pagrindinėje byloje prašė panaikinti ministerijos įsakymą Nr. 597/2018 ir, be kita ko, teigė, kad nepripažindamas trejų ar daugiau akademinių metų profesinės patirties, įgytos kitose valstybėse narėse nei Italijos Respublika esančiose to paties lygio įstaigose, tam, kad būtų galima dalyvauti skyrimo į pagal neterminuotas ir terminuotas darbo sutartis Italijos valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose dirbančių dėstytojų pareigybes procedūroje, nurodytoje Įstatymo Nr. 205/2017 1 straipsnio 655 dalyje, minėtas ministerijos įsakymas pažeidžia SESV 45 straipsnį ir Reglamento Nr. 492/2011 3 straipsnį.
9
Ministerija teigia, kad ministerijos įsakymas Nr. 597/2018 negali būti laikomas neteisėtu, nes buvo priimtas remiantis Įstatymu Nr. 205/2017, kuriuo, kaip matyti iš jo 1 straipsnio 653 dalies, siekiama pašalinti ilgą laiką egzistuojančias mažas garantijas meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo sektoriuje ir apribojama ministerijos kompetencija. Taip pat nebuvo pažeistas nei SESV 45 straipsnis, nei Reglamentas Nr. 492/2011, nes nėra skirtingo požiūrio dėl kandidatų pilietybės, kadangi Įstatymo Nr. 205/2017 1 straipsnio 655 dalyje nurodyta procedūra taikoma tiek Italijos piliečiams, tiek užsieniečiams. Be to, jeigu patirties kitose valstybėse narėse įgijusiems asmenims būtų leista dalyvauti šioje procedūroje, būtų iškreipta nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų logika; šiuo nacionaliniu teisiniu reglamentavimu siekiama sudaryti sąlygas panaikinti mažų garantijų darbą Italijos valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose, sudarant profesinę patirtį šiose įstaigose, o ne užsienyje įgijusių dėstytojų sąrašus.
10
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad priimdama ministerijos įsakymą Nr. 597/2018 ministerija turėjo remtis Įstatymo Nr. 205/2017 nuostatomis tam, kad nustatytų dalyvavimo šio įstatymo 1 straipsnio 655 dalyje numatytoje procedūroje sąlygas.
11
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, atrodo, kad Įstatymu Nr. 205/2017 apribojamas laisvas darbuotojų judėjimas, nes juo ribojama galimybė dalyvauti skyrimo į pagal neterminuotas ir terminuotas darbo sutartis Italijos valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose dirbančių dėstytojų pareigybes procedūroje, kadangi tokia galimybė suteikiama tik dėstytojams, jau turintiems bent trejų metų darbo šiose įstaigose patirties.
12
Vis dėlto iš 2019 m. spalio 10 d. Sprendimo Krah (C‑703/17, EU:C:2019:850) ir 2020 m. balandžio 23 d. Sprendimo Land Niedersachsen (Tinkamos ankstesnės darbo veiklos stažas) (C‑710/18, EU:C:2020:299) matyti, kad darbuotojų judėjimo laisvę ribojančios priemonės gali būti leidžiamos, jeigu jomis siekiama vieno iš SESV nurodytų tikslų arba jos yra pateisinamos privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais ir nepažeidžia proporcingumo principo.
13
Dėl to, ar Įstatyme Nr. 205/2017 nurodytas tikslas „nutraukti tokį reiškinį kaip mažų garantijų darbas“ Italijos valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose yra bendrojo intereso tikslas, galintis pateisinti šį apribojimą, ir ar jis yra proporcingas šiam tikslui, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, pirma, kad iš 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Mascolo ir kt. (C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13 ir C‑418/13, EU:C:2014:2401) matyti, jog valstybėms narėms imantis kovos su mažų garantijų darbu viešojo administravimo srityje – reiškiniu, kurį lemia pakartotinis terminuotų darbo sutarčių sudarymas, siekiama patenkinti ne tik nacionalinius, bet ir Europos Sąjungos interesus.
14
Antra, dalyvavimas Įstatymo Nr. 205/2017 1 straipsnio 655 dalyje numatytoje procedūroje nėra vienintelis kelias gauti pagal neterminuotą ar terminuotą darbo sutartį Italijos valstybinėje meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigoje dirbančio dėstytojo pareigas. Iki pusės nuolatinių šių įstaigų darbuotojų įdarbinama remiantis specialių nacionalinių reitingų sąrašais, o kiti darbuotojai įdarbinami pasibaigus viešoms atrankos procedūroms, per kurias vertinama kvalifikacija ir organizuojami testai. Be to, terminuotos darbo sutartys pirmiausia sudaromos su į šiuos sąrašus įtrauktais dėstytojais. Kai visos laisvos darbo vietos negali būti užimtos pagal tokią procedūrą, atitinkamos įstaigos gali skelbti kvietimus teikti paraiškas, kad sudarytų konkrečius kiekvienos įstaigos sąrašus.
15
Trečia, iš Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas, Italija) jurisprudencijos matyti, kad taisyklės, kuriose – kaip nagrinėjamose ginče, kuris sprendžiamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme – numatyti specialūs konkursai, iš esmės atitinka Italijos Konstituciją, nes jos priimtos siekiant užtikrinti tinkamą administracijos veikimą, suteikti teisiniams santykiams saugumą ir pašalinti mažas garantijas darbe, be to, jos nepagrįstai neapriboja nei teisės įsidarbinti valstybės tarnyboje, nei viešojo konkurso principo.
16
Tokiomis aplinkybėmis Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar SESV 45 straipsnio 1 ir 2 dalys ir Reglamento <…> Nr. 492/2011 3 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja tokia nuostata, kaip numatyta Įstatymo Nr. 205/2017 1 straipsnio 655 dalyje, pagal kurią, siekiant dalyvauti procedūroje reitingų sąrašams, pagal kuriuos Italijos [meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo] įstaigose su dėstytojais vėliau sudaromos neterminuotos ir terminuotos darbo sutartys, sudaryti, atsižvelgiama tik į profesinę patirtį, kurią kandidatai įgijo šiose nacionalinėse įstaigose, o ne ir kitose Sąjungos šalyse esančiose tokio paties lygio įstaigose, atsižvelgiant į specialų nagrinėjama procedūra siekiamą tikslą – kovoti su nacionaliniu mažų garantijų darbo reiškiniu, ir ar tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas, į kurį kreiptasi, nenuspręs, kad Italijos teisės aktai apskritai prieštarauja Sąjungos reguliavimo sistemai, šiuose teisės aktuose numatytos priemonės konkrečiai gali būti laikomos proporcingomis minėtam siekiamam bendrojo intereso tikslui?“
Dėl prejudicinio klausimo
17
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 45 straipsnis ir Reglamento Nr. 492/2011 3 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta, kad įtraukimo į sąrašus, sudaromus siekiant pagal neterminuotas ir terminuotas darbo sutartis įdarbinti darbuotojus nacionalinėse valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose, procedūroje gali būti leidžiama dalyvauti tik tiems kandidatams, kurie įgijo tam tikrą profesinę patirtį šiose įstaigose, todėl sprendžiant leidimo dalyvauti šioje procedūroje klausimą negalima atsižvelgti į kitose valstybėse narėse įgytą profesinę patirtį.
18
Šiuo klausimu reikia priminti, kad visos SESV nuostatos, susijusios su laisvu asmenų judėjimu, yra skirtos valstybių narių piliečių visų rūšių profesinės veiklos vykdymui Sąjungos teritorijoje palengvinti ir draudžia priemones, dėl kurių šie piliečiai, norėdami užsiimti ekonomine veikla kitos valstybės narės teritorijoje, galėtų patekti į mažiau palankią padėtį (2020 m. balandžio 23 d. Sprendimo Land Niedersachsen (Tinkamos ankstesnės darbo veiklos stažas), C‑710/18, EU:C:2020:299, 24 punktas ir 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 21 punktas).
19
Iš jurisprudencijos matyti, kad į SESV 45 straipsnio taikymo sritį patenka priėmimo į kitas pareigas valstybės tarnyboje, nei numatytos šios nuostatos 4 dalyje, sąlygos (šiuo klausimu žr. 1982 m. gegužės 26 d. Sprendimo Komisija / Belgija, 149/79, EU:C:1982:195, 11 punktą ir 2021 m. vasario 11 d. Sprendimo Katoen Natie Bulk Terminals ir General Services Antwerp, C‑407/19 ir C‑471/19, EU:C:2021:107, 82 punktą).
20
Nacionalinės teisės nuostatos, trukdančios valstybės narės pilietybę turinčiam darbuotojui arba atgrasančios jį išvykti iš savo kilmės valstybės siekiant pasinaudoti teise laisvai judėti, yra šios laisvės apribojimai, kaip tai suprantama pagal SESV 45 straipsnio 1 dalį, net jeigu taikomos neatsižvelgiant į atitinkamų darbuotojų pilietybę (2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
21
Be to, SESV 45 straipsniu, be kita ko, siekiama išvengti, kad darbuotojas, kuris, pasinaudojęs teise laisvai judėti, dirbo daugiau nei vienoje valstybėje narėje, be objektyvios priežasties būtų vertinamas mažiau palankiai nei darbuotojas, kuris visą laiką dirbo vienoje valstybėje narėje (2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 24 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22
Laisvas asmenų judėjimas nebūtų visiškai įgyvendinamas, jeigu valstybės narės galėtų atsisakyti taikyti šią nuostatą tiems savo piliečiams, kurie pasinaudojo Sąjungos teisėje numatytomis galimybėmis ir įgijo profesines kvalifikacijas kitoje valstybėje narėje nei ta, kurios piliečiai jie yra (2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
23
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad dėl nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurią neatsižvelgiama į visą ankstesnio lygiaverčio darbo stažą, įgytą kitoje nei darbuotojo migranto kilmės valstybėje narėje, laisvas darbuotojų judėjimas gali tapti mažiau patrauklus ir bus pažeista SESV 45 straipsnio 1 dalis (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, 74 punktą; 2019 m. spalio 10 d. Sprendimo Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, 54 punktą; 2020 m. balandžio 23 d. Sprendimo Land Niedersachsen (Tinkamos ankstesnės darbo veiklos stažas), C‑710/18, EU:C:2020:299, 26 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; taip pat 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 26 punktą).
24
Be to, iš jurisprudencijos matyti, kad tais atvejais, kai valstybės narės viešoji institucija, įdarbindama darbuotojus į darbo vietas, nepatenkančias į SESV 45 straipsnio 4 dalies taikymo sritį, ketina atsižvelgti į ankstesnę profesinę veiklą, kurią kandidatai vykdė dirbdami valstybės tarnyboje, ši institucija negali daryti skirtumo pagal tai, ar ši veikla buvo vykdoma šios valstybės narės, ar kitos valstybės narės viešojoje tarnyboje (šiuo klausimu žr. 1994 m. vasario 23 d. Sprendimo Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, 12 punktą ir 2005 m. gegužės 12 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑278/03, EU:C:2005:281, 14 punktą).
25
Reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinis teisinis reglamentavimas gali atgrasyti darbuotoją nuo naudojimosi SESV 45 straipsnyje numatyta teise laisvai judėti, nes jame nustatytas minimalios profesinės patirties reikalavimas tam, kad kandidatai būtų įrašyti į pagal ministerijos įsakymą Nr. 597/2018 sudarytus sąrašus, siekiant pagal terminuotas ir neterminuotas darbo sutartis įdarbinti darbuotojus Italijos valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose, tačiau šiuo tikslu neleidžiama atsižvelgti į kitose nei Italijos Respublika valstybėse narėse įgytą patirtį.
26
Toks darbuotojas gali būti atgrasytas išvykti iš savo kilmės valstybės narės dirbti ar įsikurti kitoje valstybėje narėje, jeigu dėl šios aplinkybės iš jo atimama galimybė, kad, jam grįžus į pirmąją valstybę narę, į jo profesinę patirtį, įgytą antrojoje valstybėje narėje, bus atsižvelgta sprendžiant jo įtraukimo į šiuos sąrašus klausimą.
27
Be to, primintina, kad SESV 45 straipsnio 2 dalyje nustatyta, jog laisvas darbuotojų judėjimas reiškia, kad įdarbinimo, darbo užmokesčio ir kitų darbo sąlygų atžvilgiu panaikinama bet kokia valstybių narių darbuotojų diskriminacija dėl pilietybės (šiuo klausimu žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Šiuo klausimu primintina, kad pagal SESV 45 straipsnyje įtvirtintą vienodo požiūrio principą draudžiama ne tik tiesioginė diskriminacija dėl pilietybės, bet ir visos netiesioginės diskriminacijos formos, kurios, pritaikius kitus atskyrimo kriterijus, faktiškai lemia tokį patį rezultatą (šiuo klausimu žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 30 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
29
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas yra nurodęs: nors nacionalinės teisės nuostata vienodai taikoma visiems darbuotojams ir neatsižvelgiant į jų pilietybę, ji turi būti laikoma netiesiogiai diskriminuojančia, jeigu dėl savo pobūdžio gali labiau paveikti kitų valstybių narių pilietybę turinčius darbuotojus nei nacionalinius darbuotojus ir dėl jos būtent pirmieji gali patekti į mažiau palankią padėtį, nebent ši nuostata yra objektyviai pateisinama ir proporcinga siekiamam tikslui (2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
30
Tam, kad priemonė galėtų būti laikoma netiesiogiai diskriminuojančia, nebūtina, kad ja būtų sudaromos palankesnės sąlygos visiems savo piliečiams arba nepalankesnės sąlygos būtų sudaromos tik kitų valstybių piliečiams, o ne savo piliečiams (2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
31
Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį atsisakoma atsižvelgti į lygiavertę profesinę patirtį, kurią darbuotojas migrantas įgijo kitos valstybės narės nei Italijos Respublika įstaigoje, gali labiau paveikti darbuotojus migrantus nei nacionalinius darbuotojus, sudarydamas mažiau palankias sąlygas pirmiesiems, nes – labai tikėtina – prieš įsidarbindami Italijos meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose jie bus įgiję profesinės patirties kitoje valstybėje narėje nei Italijos Respublika (pagal analogiją žr. 2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 33 punktą). Taigi šiuo teisiniu reglamentavimu gali būti įtvirtintas skirtingas požiūris, netiesiogiai grindžiamas pilietybe.
32
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas teisinis reglamentavimas reiškia laisvo darbuotojų judėjimo apribojimą, kuris pagal SESV 45 straipsnį iš principo draudžiamas.
33
Dėl tokio apribojimo pateisinimo pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinės priemonės, galinčios trukdyti naudotis Sutartimi garantuojamomis pagrindinėmis laisvėmis ar naudojimąsi jomis padaryti mažiau patrauklų, gali būti leidžiamos, tik jeigu jomis siekiama bendrojo intereso tikslo, jos yra tinkamos šiam tikslui pasiekti ir neviršija to, kas būtina jam pasiekti (2022 m. balandžio 28 d. Sprendimo Gerencia Regional de Salud de Castilla y León, C‑86/21, EU:C:2022:310, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
34
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamu nacionaliniu teisiniu reglamentavimu siekiama pakeisti ilgą laiką egzistuojančias mažas garantijas darbe Italijos meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo sektoriuje, sudarant sąlygas panaikinti mažų garantijų darbą šiame sektoriuje.
35
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad net darant prielaidą, jog šis tikslas turi būti laikomas teisėtu bendrojo intereso tikslu, galinčiu pateisinti laisvo darbuotojų judėjimo apribojimą, nematyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas apribojimas būtų tinkamas šio tikslo įgyvendinimui užtikrinti.
36
Kaip teisingai pažymėjo Europos Komisija, neatrodo, kad kandidatų, įgijusių profesinę patirtį kitoje valstybėje narėje nei Italijos Respublika, pašalinimas iš Įstatymo Nr. 205/2017 1 straipsnio 655 dalyje numatytos procedūros yra savaime būtinas siekiant sudaryti sąlygas panaikinti mažų garantijų darbą, t. y. padidinti pagal neterminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų dalį Italijos meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo sektoriuje, nes pagal šią procedūrą šio sektoriaus įstaigoms leidžiama įdarbinti tiek tokius darbuotojus, tiek pagal terminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus.
37
Be to, net darant prielaidą, kad pagal šią procedūrą leidžiama įdarbinti daugiau nuolatinių darbuotojų nei pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų, tikslas padidinti pirmosios kategorijos dalį aptariamame sektoriuje galėtų būti taip pat veiksmingai pasiektas leidžiant toje pačioje procedūroje dalyvauti kandidatams, įgijusiems profesinės patirties kitoje nei Italijos Respublika valstybėje narėje, nerezervuojant nuolatinių darbo vietų „ilgalaikiams“ šio sektoriaus darbuotojams, dirbantiems pagal terminuotas darbo sutartis.
38
Be to, tokia priemonė netrukdo Italijos Respublikai ištaisyti mažų garantijų padėties (kurioje yra pastarieji darbuotojai ir kurią, kaip paaiškina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, lemia pakartotinis terminuotų darbo sutarčių sudarymas), be kita ko, įgyvendinant Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 5 punkte numatytas priemones arba įdarbinant šiuos darbuotojus į nuolatines pareigas.
39
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad laisvo darbuotojų judėjimo apribojimas, kurį lemia pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinis teisinis reglamentavimas, yra nepateisinamas.
40
Dėl Reglamento Nr. 492/2011 3 straipsnio, kurio 1 dalyje, nieko nepakeitus, pakartojamas 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (OL L 257, 1968, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 15) 3 straipsnio 1 dalies tekstas (2015 m. vasario 5 d. Sprendimo Komisija / Belgija, C‑317/14, EU:C:2015:63, 2 punktas), pakanka priminti, kad jame tik paaiškinamos iš SESV 45 straipsnio kylančios teisės, kiek tai konkrečiai susiję su galimybe įsidarbinti, todėl jis turi būti aiškinamas taip pat kaip pastarasis straipsnis (pagal analogiją žr. 1994 m. vasario 23 d. Sprendimo Scholz, C‑419/92, EU:C:1994:62, 6 punktą ir 2005 m. gegužės 12 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑278/03, EU:C:2005:281, 3 ir 15 punktus).
41
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į prejudicinį klausimą reikia atsakyti: SESV 45 straipsnis ir Reglamento Nr. 492/2011 3 straipsnio 1 dalies b punktas turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta, kad įtraukimo į sąrašus, sudaromus siekiant pagal neterminuotas ir terminuotas darbo sutartis įdarbinti darbuotojus nacionalinėse valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose, procedūroje gali būti leidžiama dalyvauti tik tiems kandidatams, kurie įgijo tam tikrą profesinę patirtį šiose įstaigose, todėl sprendžiant leidimo dalyvauti šioje procedūroje klausimą negalima atsižvelgti į kitose valstybėse narėse įgytą profesinę patirtį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
42
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
SESV 45 straipsnis ir 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje 3 straipsnio 1 dalies b punktas
turi būti aiškinami taip, kad:
jiems prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta, kad įtraukimo į sąrašus, sudaromus siekiant pagal neterminuotas ir terminuotas darbo sutartis įdarbinti darbuotojus nacionalinėse valstybinėse meno, muzikos ir choreografijos aukštojo mokslo įstaigose, procedūroje gali būti leidžiama dalyvauti tik tiems kandidatams, kurie įgijo tam tikrą profesinę patirtį šiose įstaigose, todėl sprendžiant leidimo dalyvauti šioje procedūroje klausimą negalima atsižvelgti į kitose valstybėse narėse įgytą profesinę patirtį.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.