62023CJ0018
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав)
27 февруари 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Член 63, параграф 1 ДФЕС — Свободно движение на капитали — Предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа — Корпоративен данък — Освобождаване на такова предприятие от корпоративен данък — Условия за освобождаване от данък — Външно управление на такова предприятие — Директива 2009/65/ЕО — Член 29, параграф 1 — Приложимост“
По дело C‑18/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Областен административен съд Гливице, Полша) с акт от 28 ноември 2022 г., постъпил в Съда на 18 януари 2023 г., в рамките на производство по дело
F S.A.
срещу
Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej
СЪДЪТ (първи състав),
състоящ се от: T. von Danwitz, заместник-председател на Съда, изпълняващ функцията на председател на първи състав, Ал. Арабаджиев и I. Ziemele (докладчик), съдии,
генерален адвокат: J. Kokott,
секретар: M. Siekierzyńska, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 29 май 2024 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за F S.A., от M. Ł. Adamczyk, doradca podatkowy,
–
за полското правителство, от B. Majczyna, R. Stańczyk и S. Żyrek, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от C. Auvret, U. Małecka, W. Roels и H. Tserepa-Lacombe, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 11 юли 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 29, параграф 1 от Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (ОВ L 302, 2009 г., стр. 32) и на членове 18, 49 и 63 ДФЕС.
2
Запитването е отправено в рамките на спор между F S.A., акционерно дружество по люксембургското право (наричано по-нататък „фондът F“), и Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (директор на служба „Национална данъчна информация“, Полша) (наричан по-нататък „данъчният орган“) относно данъчното облагане на доходите от инвестиции на фонда F.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Съображение 83 от Директива 2009/65 гласи:
„Настоящата директива не следва да засяга националните правила за данъчното облагане, включително мерките, които държавите членки могат да наложат с цел да гарантират спазването на тези правила на тяхната територия“.
4
Член 1 от тази директива предвижда:
„1.   Настоящата директива се прилага за предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК), установени на териториите на държавите членки.
2.   За целите на настоящата директива и при условията на член 3 ПКИПЦК означава предприятие:
a)
чиято единствена цел е колективното инвестиране в прехвърлими ценни книжа или в други ликвидни финансови активи, посочени в член 50, параграф 1, на капитал, привлечен чрез публично предлагане и чието функциониране е съобразено с принципа на разпределението на рисковете; и
б)
чиито дялове, по искане на техните притежатели, подлежат на обратно изкупуване или откупуване, пряко или косвено, от активите на тези предприятия. Действията, предприети от ПКИПЦК с цел да се гарантира борсовата стойност на неговите дялове да не се различава значително от стойността на неговите нетни активи, се считат за равностойни на такова изкупуване или откупуване.
Държавите членки може да разрешат ПКИПЦК да бъдат съставени от няколко инвестиционни подразделения.
3.   Предприятията, посочени в параграф 2, могат да бъдат учредени в съответствие с договорното право (като взаимни фондове под управлението на управляващи дружества), с тръстовото право (като дялови тръстове) или въз основа на устав (като инвестиционни дружества).
[…]
7.   Без да се засяга настоящата глава, държава членка може да прилага към ПКИПЦК, установени на нейна територия, изисквания, които са по-строги или допълват предвидените в настоящата директива, при условие че тези изисквания са с общо приложение и не противоречат на разпоредбите на настоящата директива“.
5
Член 3 от посочената директива гласи:
„Следните предприятия не попадат в обхвата на настоящата директива като ПКИПЦК:
a)
предприятия за колективно инвестиране от затворен тип;
б)
предприятия за колективно инвестиране, които привличат капитал, без да предлагат дяловите си единици за продажба в рамките на [Европейската общност] или на част от нея;
[…]“.
6
Член 6, параграфи 1 и 2 от същата директива предвижда:
„1.   Достъпът до дейност като управляващо дружество подлежи на предварително разрешение, което се предоставя от компетентните органи на държавата членка по произход на управляващото дружество. Издаденото разрешение на управляващо дружество въз основа на настоящата директива има действие за всички държави членки.
2.   Управляващите дружества не може да развиват дейност, различна от управление на ПКИПЦК, получило разрешение в съответствие с настоящата директива, с изключение на и като допълнение към управление на други дружества за колективно инвестиране, които не са обхванати от настоящата директива и за които управляващото дружество подлежи на пруденциален надзор, но чиито дялове не могат да бъдат предлагани в други държави членки по силата на настоящата директива.
За целите на настоящата директива дейността по управление на ПКИПЦК включва функциите, посочени в приложение II“.
7
Член 29, параграф 1 от Директива 2009/65 гласи:
„Без да се засягат другите условия от общо приложение, предвидени от националното законодателство, компетентните органи на държавата членка по произход на инвестиционно дружество предоставят разрешение на инвестиционно дружество, което не е посочило управляващо дружество, само ако инвестиционното дружество разполага с достатъчен първоначален капитал от най-малко 300000 [евро].
Освен това, когато инвестиционно дружество не е посочило управляващо дружество, получило разрешение в съответствие с настоящата директива, се прилагат следните условия:
a)
разрешението се предоставя, само ако е придружено от програма за дейността, в която е отбелязана поне организационната структура на инвестиционното дружество;
б)
ръководителите на инвестиционното дружество трябва да притежават добра репутация и да разполагат с опит, достатъчен за типа стопанска дейност, упражнявана от инвестиционното дружество, като за тази цел компетентните органи трябва да бъдат незабавно уведомени за имената на ръководителите, както и за всяко лице, което е приемник на техните функции; провеждането на дейността на инвестиционното дружество трябва да бъде определено от най-малко две лица, отговарящи на тези условия; и „ръководители“ означава лицата, които по силата на закона или на учредителните документи представляват инвестиционното дружество или които определят ефективно политиката на дружеството; и
в)
когато са налице тесни връзки между инвестиционното дружество и други физически или юридически лица, компетентните органи трябва да предоставят разрешение, само ако тези тесни връзки не възпрепятстват доброто осъществяване на техните надзорни функции.
Компетентните органи на държавата членка по произход на инвестиционното дружество отказват също разрешение, ако законовите, подзаконовите или административните разпоредби на трета държава, на които са подчинени едно или повече физически или юридически лица, с които инвестиционното дружество има тесни връзки, или затруднения, свързани с тяхното прилагане, възпрепятстват ефективното осъществяване на техните надзорни функции.
Компетентните органи на държавата членка по произход на инвестиционното дружество изискват инвестиционните дружества да им предоставят информацията, от която те се нуждаят“.
Полското право
Законът за корпоративното подоходно облагане
8
Член 6 от Ustawa o podatku dochodowym od osób prawnych (Закон за корпоративното подоходно облагане) от 15 февруари 1992 г. (Dz. U., 1992 г., позиция № 86), изменен с Ustawa — Przepisy wprowadzające ustawę o Krajowym Ośrodku Wsparcia Rolnictwa (Закон за встъпителните разпоредби на Закона за Националния център за подпомагане на земеделието) от 10 февруари 2017 г. (Dz. U., 2017 т., позиция № 614) (наричан по-нататък „Законът за корпоративното подоходно облагане“) предвижда:
„1.   Освобождават се от данък:
[…]
10)
инвестиционните фондове от отворен тип и специализираните инвестиционни фондове от отворен тип, учредени съгласно Закона за инвестиционните фондове, с изключение на специализираните инвестиционни фондове от отворен тип, които прилагат предвидените за инвестиционните фондове от затворен тип правила и ограничения за инвестиране;
10 a)
предприятията за колективно инвестиране, чието седалище се намира в държава — членка на Европейския съюз, различна от Република Полша, или в друга държава от Европейското икономическо пространство, ако тези предприятия отговарят едновременно на следните условия:
a)
в държавата по седалището с корпоративен данък да се облагат всичките им доходи, независимо от произхода им,
b)
дейността им да включва единствено колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа, в инструменти от паричния пазар и в други имуществени права на финансови средства, получени при публично предлагане за закупуване на техни дялове с инвестиционна цел,
c)
да упражняват дейност по силата на предоставено разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата, в която се намира седалището им,
d)
дейността им да бъде непосредствено контролирана от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата, в която се намира седалището на тези предприятия,
e)
да определят депозитар за съхранение на активите им,
f)
да са управлявани от правни субекти, които извършват дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата по седалището си.
[…]
4.   Освобождаването по параграф 1, точка 10а не се прилага по отношение на:
1)
предприятията за колективно инвестиране:
a)
които извършват дейност под формата на предприятия за колективно инвестиране от затворен тип или са предприятия за колективно инвестиране от отворен тип, които прилагат предвидените за инвестиционните фондове от затворен тип правила и ограничения за инвестиране, или
b)
чиито дялове в съответствие с техните устави не се предлагат публично, не са допуснати за търгуване на регулиран пазар или чрез алтернативна система за търговия и които могат да бъдат придобивани от физически лица само ако придобиват едновременно дялове на стойност най-малко 40000 евро.
[…]“.
9
Съгласно член 17, параграф 1, точка 58 от този закон:
„От данък се освобождават:
[…]
58)
посочените в член 6, параграф 4, точка 1 доходи (приходи) на предприятията за колективно инвестиране със седалище в държава — членка на Европейския съюз, различна от Република Полша, или в друга държава от Европейското икономическо пространство, ако отговарят на условията по член 6, параграф 1, точка 10a, букви a) и d)—f), с изключение на приходите по точка 57, букви a)—g)“.
Законът за инвестиционните фондове
10
Член 1 от Ustawa o funduszach inwestycyjnych i zarządzaniu alternatywnymi funduszami inwestycyjnymi (Закон за инвестиционните фондове и управлението на алтернативните инвестиционни фондове) от 27 май 2004 г. (Dz. U. от 2004 г., позиция 1546), в редакцията му, приложима към спора по главното производство (наричан по-нататък „Законът за инвестиционните фондове“) предвижда:
„Този закон установява правилата относно учредяването и дейността на инвестиционните фондове със седалище на територията на Република Полша, както и правилата за дейността на чуждестранните фондове и управляващи дружества на територията на Република Полша“.
11
Член 1а, параграф 1 от този закон предвижда:
„Законът определя и правилата за дейността на лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, чието седалище е на територията на Република Полша, както и правилата за дейността на територията на Република Полша на лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, чието седалище е в държава членка или в трета страна“.
12
Член 3 от този закон гласи:
„1.   Инвестиционният фонд е юридическо лице, чийто единствен предмет на дейност е инвестиране на финансови средства, които набира чрез предлагане на дялови единици или инвестиционни сертификати, в прехвърлими ценни книжа, инструменти на паричния пазар и други определени от закона имуществени права.
[…]
3.   При осъществяване на дейността си инвестиционните фондове обръщат специално внимание на интересите на притежателите на дялове и спазват предвидените в закона принципи за намаляване на инвестиционния риск.
4.   Инвестиционните фондове могат да извършват дейност като:
1)
инвестиционни фондове от отворен тип;
2)
алтернативни инвестиционни фондове: специализирани инвестиционни фондове от отворен тип или инвестиционни фондове от затворен тип“.
13
Член 4, параграфи 1 и 1а от същия закон гласи:
„1.   Дружествата могат да създават инвестиционни фондове, да ги управляват и да ги представляват пред трети лица.
1a.   Дружествата могат със споразумение в писмена форма като условие за действителност да делегират управлението и ръководството на инвестиционните фондове от отворен тип на управляващи дружества, извършващи дейност на територията на Република Полша“.
14
Член 14, параграф 1 от Закона за инвестиционните фондове предвижда, че инвестиционен фонд може да бъде учреден само от дружество.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
15
Фондът F декларира пред данъчния орган, че е местно и неограничено данъчнозадължено лице в Люксембург.
16
Освен това този фонд декларира, че извършва дейност като специализиран инвестиционен фонд по люксембургското право в съответствие по-конкретно със Закона от 13 февруари 2007 г. за специализираните инвестиционни фондове (Mémorial A 2007, стр. 13). За целта фондът F има разрешение от Commission de Surveillance du Secteur Financier (Комисия за надзор на финансовия сектор в Люксембург, Люксембург) (наричана по-нататък „CSSF“) и подлежи на прекия ѝ контрол, тъй като е регистриран като регулиран инвестиционен фонд.
17
Съгласно устава си, който CSSF е одобрила, фондът F се управлява вътрешно от управителен съвет и този съвет е включен в поддържания от CSSF списък на лица, управляващи алтернативни инвестиционни фондове.
18
Като единствен предмет на дейност фондът F привлича капитал, като непублично предлага дяловите си единици, и колективно го инвестира в прехвърлими ценни книжа, инструменти на паричния пазар и други имуществени права.
19
Съгласно предоставеното му от CSSF разрешение фондът F може да инвестира в ценни книжа, публично търгувани включително и на Giełda Papierów Wartościowych w Warszawie (Варшавска фондова борса, Полша), в облигации, емитирани от капиталови дружества, включително и от дружества със седалище в Полша, и в държавни облигации, включително и емитирани от Република Полша.
20
Фондът F иска от данъчния орган становище дали би могъл да се ползва от освобождаването от данък, предвидено в член 17, параграф 1, точка 58 от Закона за корпоративното подоходно облагане, за доходи, които очаква да реализира.
21
Фондът F счита, че това би трябвало да е така. От една страна, той отговарял на изискванията по член 6, параграф 1, точка 10a, букви a), d) и e) от посочения закон. От друга страна, що се отнася до изискванията по член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) от този закон — а именно съответният инвестиционен фонд да се управлява от правен субект, който извършва дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата по седалището си — вътрешно управляван фонд можел да се разглежда като управител на алтернативен инвестиционен фонд и отговарял на условията за освобождаването по член 17, параграф 1, точка 58 от същия закон.
22
В данъчното си становище от 6 юни 2022 г. данъчният орган приема, че фондът F отговаря на условията по член 6, параграф 1, точка 10a, букви a) и c)—e) от Закона за корпоративното подоходно облагане, но не отговаря на условието по член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) от същия закон, тъй като не се управлява от външен правен субект.
23
Фондът F обжалва данъчното становище пред запитващата юрисдикция Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Областен административен съд Гливице, Полша).
24
Запитващата юрисдикция отбелязва, че разглежданата в главното производство правна уредба се отнася до данъчното третиране на доходите от инвестиции на предприятията за колективно инвестиране. Според нея спорът се отнася до това дали фонд —управляван вътрешно от управителен съвет, който извършва дейността си въз основа на разрешение от компетентния орган на държавата членка по седалището на фонда, регистриран е като лицензиран управител на алтернативни инвестиционни фондове и е вписан във водения от споменатия орган списък на управители — отговаря на условието по член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) от Закона за корпоративното подоходно облагане.
25
Член 6, параграф 1, точка 10а от този закон бил предвиден с цел да се гарантира равно третиране между полските инвестиционни фондове и инвестиционните фондове със седалище в други държави членки по отношение на освобождаването им от корпоративен данък. Освен това, след като в споменатия закон бил включен член 6, параграф 1, точка 10a, букви a)—e) и впоследствие същият член бил изменен чрез добавяне на буква f), Европейската комисия прекратила производството си за установяване на неизпълнение на задължения по членове 49 и 63 ДФЕС срещу Република Полша по твърдения за данъчна дискриминация на инвестиционните фондове със седалище в държави членки, различни от Република Полша.
26
От член 4, параграф 1 и член 14, параграф 1 от Закона за инвестиционните фондове следвало, че Полша възприела модел, съгласно който инвестиционните фондове следва да се управляват от отделно от тях юридическо лице, а именно от дружество за управление на инвестиционни фондове, и не могат да бъдат управлявани вътрешно, например от управителен съвет. Освен това от този закон следвало, че само външно управляваните чуждестранни предприятия за колективно инвестиране могат да извършват дейност на територията на Полша.
27
Освен това запитващата юрисдикция отбелязва, че правилото по член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) във връзка с член 17, параграф 1, точка 58 от Закона за корпоративното подоходно облагане въвежда обективен критерий за освобождаване от корпоративен данък само на чуждестранните предприятия за колективно инвестиране, управлявани външно от отделни правни субекти, които извършват дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи, и изключва от това освобождаване вътрешно управляваните фондове.
28
При все това, от една страна, от Директива 2009/65, и по-конкретно от членове 6 и 29 от нея и от приложение II към нея следвало, че тази директива предвижда възможност, а не задължение за управление от отделно дружество, и че предоставяните от такова дружество услуги по управление на предприятие за колективно инвестиране били аналогични по обхват на извършваните от управителния съвет услуги. От друга страна, учредените в съответствие с изискванията на посочената директива предприятия трябвало да се считат за сходни.
29
Ето защо се поставял въпросът дали правото на Съюза допуска националният законодател — воден от принципа на сходство между националните и чуждестранните образувания и с цел да намали свързаните с инвестициите рискове — да предвиди в член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) във връзка с член 17, параграф 1, точка 58 от Закона за корпоративното подоходно облагане формално условие, съгласно което право на освобождаване от корпоративен данък имат само външно управляваните инвестиционни фондове и предприятия за колективно инвестиране.
30
При тези обстоятелства Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (Областен административен съд Гливице) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли разпоредбите от [Директива 2009/65], и по-специално член 29, параграф 1 от посочената директива във връзка с членове 18, 49 и 63 ДФЕС, да се тълкуват в смисъл, че не допускат в националното право да се въвеждат формални изисквания като разглежданите в главното производство, за да се ползват предприятията за колективно инвестиране със седалище в държава — членка на Европейския съюз, различна от Република Полша, или в друга държава от Европейското икономическо пространство от освобождаване от данък върху доходите, а именно изискването те да бъдат управлявани от външни субекти, които извършват дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар на държавата, в която се намира седалището на тези субекти?“.
Производството пред Съда
31
С решение от 21 ноември 2023 г. по съвместно предложение на съдията докладчик и на генералния адвокат председателят на Съда отправи до запитващата юрисдикция въпроси относно приложимото към спора в главното производство полско право, както и относно някои изложени в преюдициалното запитване твърдения на фонда F.
32
На 18 декември 2023 г. запитващата юрисдикция изпрати на Съда отговор, от който следва, първо, че Законът за инвестиционните фондове не допуска учредяване на инвестиционен фонд с вътрешно управление или със структура като на разглеждания в главното производство фонд F, който е инвестиционно дружество с променлив капитал, и че ако не бъде реорганизиран като външно управляван, не би могъл да премести седалището си в Полша.
33
Второ, условието управлението на инвестиционния фонд задължително да е поверено не на физически лица, а на друг правен субект, тоест условието за външно управление на фонда, било с цел да се гарантира правната сигурност на дейността му като предприятие за колективно инвестиране, различно от частните интереси на отделните участници в него. С това условие се целяло също отделяне на активите на тези участници от интересите на управляващия правен субект, който поемал цялата отговорност за управлението на инвестиционния фонд, така че имуществената отговорност на управляващото дружество не засягала активите на самия фонд.
34
Трето, запитващата юрисдикция потвърждава, че спорът в главното производство се отнася само до това дали фондът F трябва да отговаря на условието по член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) от Закона за корпоративното подоходно облагане, а именно да се управлява от външен правен субект.
По преюдициалния въпрос
35
Най-напред следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в рамките на производството по член 267 ДФЕС функциите на Съда и функциите на запитващата юрисдикция са ясно разделени и именно от компетентност на последната е да тълкува националното законодателство (решение от 17 март 2022 г., Daimler, C‑232/20, EU:C:2022:196, т. 91 и цитираната съдебна практика).
36
Съдът не би могъл следователно да се произнася в преюдициално производство по тълкуване на национални разпоредби. Предвид разпределението на правомощията между юрисдикциите на Съюза и националните юрисдикции Съдът всъщност трябва да вземе предвид фактическата обстановка и правната уредба, които запитващата юрисдикция е поела отговорността да посочи в акта за преюдициално запитване като относими към преюдициалните въпроси (вж. в този смисъл решения от 17 март 2022 г., Daimler, C‑232/20, EU:C:2022:196, т. 92 и цитираната съдебна практика, и от 9 ноември 2023 г., Keolis Agen, C‑271/22—C‑275/22, EU:C:2023:834, т. 38).
37
Освен това въпросът дали изложените като основание за запитването съждения на запитващата юрисдикция не са погрешни спада към фактическата обстановка, проверката на чиято точност не е задача на Съда (определение от 6 септември 2018 г., Gmalieva и др., C‑79/17, EU:C:2018:687, т. 16 и цитираната съдебна практика).
38
В случая, видно от акта за преюдициално запитване, запитващата юрисдикция се основава на съждението, че предприятие за колективно инвестиране като фонда F може да се ползва от освобождаването по член 17, параграф 1, точка 58 от Закона за корпоративното подоходно облагане, ако отговаря на условието по член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) от същия закон.
39
Освен това запитващата юрисдикция уточнява, че мотивът за въвеждането на условието за външно управление на тези предприятия е, че за тях в Полша е разрешен само такъв начин на управление.
40
Ето защо следва да се приеме, че с преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 29, параграф 1 от Директива 2009/65, разглеждан във връзка с членове 18, 49 и 63 ДФЕС, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държава членка, което предвижда възможност за освобождаване от корпоративен данък на доходите от инвестиции на предприятия за колективно инвестиране само ако тези предприятия са външно управлявани от правен субект, извършващ дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата по седалището им, но не и ако са учредени по законодателството на друга държава членка като вътрешно управлявани предприятия за колективно инвестиране, имайки предвид, че в случая правото на първата държава членка допуска учредяване само на външно управлявани предприятия за колективно инвестиране.
По релевантните разпоредби от правото на Съюза
41
Тъй като полското правителство и Европейската комисия изразяват съмнения дали Директива 2009/65 е относима за разрешаването на спора в главното производство, следва на първо място да се провери приложимостта ѝ.
42
Най-напред, както предвижда член 1, параграф 1 от Директива 2009/65, тази директива се прилага за ПКИПЦК, установени на територията на държавите членки.
43
По-нататък, в член 1 параграф 2, буква а) тази директива предвижда, че за целите ѝ КИПЦК означава предприятие, чиято единствена цел е колективното инвестиране в прехвърлими ценни книжа или в други ликвидни финансови активи, посочени в член 50, параграф 1 от същата, на капитал, привлечен чрез публично предлагане и чието функциониране е съобразено с принципа на разпределението на рисковете.
44
Накрая, Директива 2009/65 предвижда в член 3, буква б), че не се прилага за предприятия за колективно инвестиране, които привличат капитал, без да предлагат дяловите си единици за продажба в рамките на Съюза или на част от него.
45
Следователно в приложното поле на тази директива, видно от член 1, параграф 2, буква а) и член 3, буква б) от нея, не попадат предприятията за колективно инвестиране, които привличат капитал, без да предлагат дяловите си единици за продажба.
46
В случая обаче от акта за преюдициално запитване се установява, че единственият предмет на дейност на фонда F е колективно да инвестира набран чрез непублично предлагане за закупуване на акциите му капитал в прехвърлими ценни книжа, инструменти на паричния пазар и други имуществени права.
47
Обстоятелството, че съгласно изложените в преюдициалното запитване твърдения на фонда F, че събира капитал, без публично да предлага дяловите си единици за продажба, води до изключване на приложимостта на Директива 2009/65 към разглежданото в главното производство положение.
48
На второ място, тъй като в преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция се позовава на членове 18, 49 и 63 ДФЕС, следва да се установи дали тези разпоредби са приложими в случая.
49
В това отношение следва най-напред да се отбележи, че съгласно постоянната съдебна практика член 18 ДФЕС, който закрепва общия принцип за недопускане на дискриминация на основание гражданство, е предназначен да се прилага самостоятелно само в случаите, уредени от правото на Съюза, за които Договорът за функционирането на ЕС не предвижда специални правила за недопускане на дискриминация (решение от 18 юни 2019 г., Австрия/Германия, C‑591/17, EU:C:2019:504, т. 39 и цитираната съдебна практика).
50
Принципът на недопускане на дискриминация обаче е приложен в областта на правото на установяване от член 49 ДФЕС (решение от 3 март 2020 г., Tesco-Global Áruházak, C‑323/18, EU:C:2020:140, т. 55 и цитираната съдебна практика). Освен това член 63 от Договора за функциониране на ЕС предвижда специално правило за недопускане на дискриминацията в областта на свободното движение на капитали (решение от 18 март 2021 г., Autoridade Tributária e Aduaneira (Данък върху инвестиционни доходи), C‑388/19, EU:C:2021:212, т. 21 и цитираната съдебна практика).
51
Освен това от постоянната съдебна практика следва, че за да се определи дали дадено национално законодателство попада в обхвата на едната или другата гарантирани с Договора за функционирането на ЕС основни свободи, трябва да се вземе предвид предметът на съответната правна уредба (решение от 4 октомври 2024 г., Staatssecretaris van Financiën (Лихви по вътрешногрупов заем), C‑585/22, EU:C:2024:822, т. 23 и цитираната съдебна практика).
52
В този смисъл национално законодателство, което урежда само дяловите участия, позволяващи упражняване на безспорно влияние върху решенията и определяне на дейността на дружество, попада в приложното поле на член 49 ДФЕС (решение от 4 октомври 2024 г., Staatssecretaris van Financiën (Лихви по вътрешногрупов заем), C‑585/22, EU:C:2024:822, т. 24 и цитираната съдебна практика).
53
От друга страна, национални разпоредби, които се прилагат за дялови участия, придобити единствено с намерение за финансова инвестиция, без намерение да се оказва влияние върху управлението и контрола на предприятието, трябва да се преценяват изключително с оглед на свободното движение на капитали (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 45 и цитираната съдебна).
54
В случая, видно от акта за преюдициално запитване, спорът в главното производство се отнася до въпроса дали фондът F може да се ползва от освобождаването по член 17, параграф 1, точка 58 от Закона за корпоративното подоходно облагане за приходи от инвестиции в акции на дружества, търгувани на Варшавската фондова борса, в облигации, емитирани от капиталови дружества със седалище в Полша, и в облигации, емитирани от полската държава.
55
Това законодателство не изключва от приложното си поле хипотези, позволяващи упражняване на известно влияние върху решенията и определяне на дейността на дружества, и не прави така приложима към тези хипотези свободата на установяване, поради което се отнася до данъчното третиране на приходите от колективно инвестиране на капитали и няма за цел да оказва влияние върху управлението и контрола на предприятието по смисъла на цитираната в точка 53 от настоящото решение съдебна практика. Следователно това законодателство може да засегне преимуществено свободното движение на капитали. Възможността посоченото законодателство да доведе до ограничаване на свободата на установяване би била неизбежна последица от евентуално ограничаване на свободното движение на капитали и не дава основание за анализ от гледна точка на член 49 ДФЕС (вж. в този смисъл решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 47 и цитираната съдебна практика).
56
Предвид изложеното случаят в главното производство следва да се прецени с оглед само на свързаните със свободата на движение на капитали разпоредби от Договора.
По наличието на ограничение на свободното движение на капитали
57
Съгласно постоянната съдебна практика мерките, които член 63, параграф 1 ДФЕС забранява като ограничения на движението на капитали, обхващат мерките, които могат да възпрат чуждестранните лица да инвестират в държава членка или да възпрат местните лица от тази държава членка да инвестират в други държави (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 49 и цитираната съдебна практика).
58
В частност по-неблагоприятното третиране от държава членка на плащаните на чуждестранни предприятия за колективно инвестиране дивиденти в сравнение с третирането, предвидено само за плащаните на местни предприятия за колективно инвестиране дивиденти, може да възпре предприятията, установени в държава, различна от тази държава членка, да инвестират в същата държава членка и следователно представлява по принцип забранено с член 63 ДФЕС ограничение на свободното движение на капитали (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 50 и цитираната съдебна практика).
59
Такова по-неблагоприятно третиране е налице, когато за разлика от доходите на местните предприятия за колективно инвестиране, доходите на чуждестранните предприятия за колективно инвестиране не са освободени от данък (вж. в този смисъл решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 51 и цитираната съдебна практика).
60
В случая от предоставените от запитващата юрисдикция пояснения се установява, първо, че доходите на инвестиционните фондове със седалище в Полша се ползват от освобождаване от корпоративен данък.
61
Второ, от тези пояснения следва, че член 6, параграф 1, точка 10a от Закона за корпоративното подоходно облагане — приложим за предприятията за колективно инвестиране със седалище в друга държава членка или в държава — страна по Споразумението за Европейското икономическо пространство от 2 май 1992 г. (ОВ L 1, 1994 г., стр. 3, наричано по-нататък „Споразумението за ЕИП“), и указващ условията за освобождаване от корпоративен данък, към които препраща член 17, параграф 1, точка 58 от същия закон — е приет с цел да се гарантира равно третиране между посочените предприятия и фондовете със седалище в Полша.
62
Трето, запитващата юрисдикция посочва, че Законът за инвестиционните фондове напълно изключва учредяването в Полша на вътрешно управлявани инвестиционни фондове.
63
Съгласно обаче член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) от Закона за корпоративното подоходно облагане само предприятията за колективно инвестиране, които се управляват от външен правен субект, извършващ дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата по седалището на тези предприятия, могат да се ползват от освобождаване от този данък за доходи от инвестиционни дейности. Запитващата юрисдикция тълкува тази разпоредба в смисъл, че за да може да се ползва от освобождаването от посочения данък за такива доходи, това условие изисква предприятието за колективно инвестиране да се управлява от външен правен субект.
64
Това условие налага следователно разлика в третирането не според държавата, за която съответното предприятие за колективно инвестиране е местно лице, а според начина на управление на това предприятие.
65
В това отношение следва да се припомни, че национално законодателство, което се прилага без разлика спрямо местните и чуждестранните оператори, може да представлява ограничение на свободното движение на капитали. Всъщност от практиката на Съда следва, че дори разграничение, което се основава на обективни критерии, на практика може да постави трансграничните положения в по-неблагоприятно положение (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 54 и цитираната съдебна практика).
66
Такава по-конкретно е хипотезата, когато национално законодателство, което се прилага без разлика спрямо местните и чуждестранните оператори, предвижда данъчно предимство само за случаите, в които един оператор изпълнява определени изисквания или задължения, които по своето естество или на практика са специфични за националния пазар, така че само операторите, които са представени на националния пазар, могат да ги изпълнят, а чуждестранни оператори със сходни характеристики по принцип не ги изпълняват (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 55 и цитираната съдебна практика).
67
В този смисъл Съдът вече е постановил, че тъй като правото на Съюза не е хармонизирано в това отношение и държавите членки са свободни да определят правната форма на създаваните на тяхна територия фондове, свободното движение на капитали би било неефективно, ако чуждестранно предприятие за колективно инвестиране, което е учредено в правната форма, разрешена или изисквана от законодателството на държавата членка, в която е то установено, и действа в съответствие с посоченото законодателство, се окаже лишено от данъчно предимство в друга държава членка, в която инвестира, само защото правната му форма не съответства на изискваната за предприятията за колективно инвестиране в последната държава членка (вж. в този смисъл решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 57 и 61).
68
Освен това по дело, по което разглежда законодателство на държава членка, предоставящо данъчно предимство само на фондове от затворен тип, Съдът постановява, че тъй като само фондовете за недвижими имоти по правото на други държави членки могат да бъдат учредени под формата на инвестиционни фондове от отворен тип и че поради това може да им бъде отказано да се ползват от предоставеното данъчно предимство, прилагането на критерия за разграничение, основан на „отворения“ или „затворения“ характер на инвестиционните фондове, води до поставяне в неблагоприятно положение на фондовете за недвижими имоти по правото на други държави членки и създава ощетяваща ги разлика в третирането им (вж. в този смисъл решение от 16 декември 2021 г., UBS Real Estate, C‑478/19 и C‑479/19, EU:C:2021:1015, т. 42).
69
В случая, както се посочва по същество в точка 62 от настоящото решение, в Полша могат да се учредяват само външно управлявани инвестиционни фондове. Следователно на изискването за външно управление, предвидено в член 6, параграф 1, точка 10a, буква f) от Закона за корпоративното подоходно облагане, неизбежно и със сигурност не отговарят само учредени в друга държава членка предприятия за колективно инвестиране и на това основание същите са изключени от освобождаването от данък на доходите си (вж. по аналогия решение от 4 октомври 2024 г., Staatssecretaris van Financiën (Лихви по вътрешногрупов заем), C‑585/22, EU:C:2024:822, т. 44 и цитираната съдебна практика).
70
Вярно е наистина, както бе припомнено в точка 67 от настоящото решение, че правото на Съюза не е хармонизирано в това отношение и че следователно държавите членки са свободни да определят правната форма на учредяваните на тяхна територия фондове (вж. в този смисъл решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 57).
71
Също така, за да насърчат използването на предприятията за колективно инвестиране, държавите членки са свободни да предвидят специален режим на данъчно облагане на тези предприятия и на получаваните от тях дивиденти и да определят материалноправните и процесуалноправните предпоставки за неговото прилагане (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 58 и цитираната съдебна практика).
72
Когато обаче държава членка предвижда данъчно предимство в полза на определени предприятия за колективно инвестиране, условията, при които се предоставя това предимство, не трябва да ограничават свободното движение на капитали (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 60 и цитираната съдебна практика).
73
С оглед обаче на съдебната практика, припомнена в точка 67 от настоящото решение, свободното движение на капитали би било лишено от действие, ако чуждестранно предприятие за колективно инвестиране — което е учредено в допустима съгласно законодателството на държавата членка по седалището си форма на управление и извършва съответстваща на това законодателство дейност — бъде лишено от данъчно предимство за доходите си от инвестиции в друга държава членка само защото начинът му на управление не съответства на начина, изискван за установените в последната държава членка предприятия за колективно инвестиране.
74
Законодателство, което въвежда такова условие, може да възпре чуждестранните предприятия за колективно инвестиране да инвестират в акции на дружества, търгувани на Варшавската фондова борса, както и в облигации, емитирани от капиталови дружества със седалище в Полша, и в облигации, емитирани от полската държава, поради което представлява забранено с член 63, параграф 1 ДФЕС ограничение на свободното движение на капитали.
75
Съгласно член 65, параграф 1, буква a) ДФЕС обаче разпоредбите на член 63 ДФЕС не накърняват правото на държавите членки да прилагат съответните разпоредби на своето данъчно законодателство, които провеждат разграничение между данъкоплатци, които не са в еднакво положение, що се отнася до тяхното място на пребиваване или място на инвестиране на капитала.
76
Съгласно обаче постоянната съдебна практика член 65, параграф 1, буква а) ДФЕС, доколкото е изключение от основния принцип на свободно движение на капитали, трябва да се тълкува стриктно. Следователно тази разпоредба не може да се тълкува в смисъл, че всяко данъчно законодателство, което предвижда разграничение на данъкоплатците в зависимост от мястото, където пребивават, или от държавата, в която инвестират своите капитали, автоматично е съвместимо с Договора (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 67 и цитираната съдебна практика).
77
Всъщност разликите в третирането, които член 65, параграф 1, буква а) ДФЕС разрешава, не трябва съгласно параграф 3 от същия член 65 да бъдат нито средство за произволна дискриминация, нито прикрито ограничение. Поради това Съдът е постановил, че такива разлики в третирането се разрешават единствено когато се отнасят до положения, които не са обективно сходни или, ако това не е така, когато са обосновани от императивно съображение от общ интерес (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 68 и цитираната съдебна практика).
По наличието на обективно сходни положения
78
От практиката на Съда следва, че сходството между трансгранично и вътрешно за държава членка положение трябва да се преценява, като се държи сметка за целта на съответните национални разпоредби, както и за предмета и съдържанието им (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 69 и цитираната съдебна практика).
79
От друга страна, за да се прецени дали произтичащата от съответното законодателство разлика в третирането отразява обективна разлика в положението, трябва да се вземат предвид само релевантните разграничителни критерии, установени от това законодателство (решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване от данъчно облагане на учредените с договор инвестиционни фондове), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 70 и цитираната съдебна практика).
80
В това отношение следва да се отбележи, на първо място, че както следва от член 17, параграф 1, точка 58 от Закона за корпоративното подоходно облагане, който препраща към условията по член 6, параграф 1, точка 10a, букви a) и d)—f) от същия закон, разглежданите разпоредби са за освобождаване от данък на доходите на предприятия за колективно инвестиране със седалище в друга държава членка или в държава — страна по Споразумението за ЕИП.
81
От това следва, че въпросното освобождаване се отнася до доходите на предприятия, извършващи определена дейност, която, както следва по-специално от член 6, параграф 1, точка 10a, буква d) от Закона за корпоративното подоходно облагане, се контролира от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата, в която се намира седалището на тези предприятия. Това законодателство не предвижда освобождаване от данък на доходите на дружества, извършващи неподлежаща на такъв контрол стопанска дейност.
82
На второ място, запитващата юрисдикция посочва, че изискването, което разглежданото в главното производство законодателство предвижда за предприятията за колективно инвестиране, а именно да са с външно управление, има за цел да се намалят свързаните с инвестициите рискове. С оглед на това полското правителство счита, че предприятията за колективно инвестиране, които са външно управлявани, не са в същото положение като тези, които са вътрешно управлявани, поради свързаните с дейността на последните рискове за инвестициите. Според това правителство изискването за външно управление цели ограничаване на тези рискове.
83
За да се прецени дали равнището на рисковете, свързани с дейността на външно управляваните предприятия, зависи от начина на управление на тези предприятия и представлява обективна разлика, която дава основание само техните доходи да бъдат освободени от данък, следва да се установи целта на самото освобождаване от данък.
84
В това отношение, както бе посочено в точка 60 от настоящото решение, запитващата юрисдикция уточнява, че със законодателството — предвиждащо освобождаване от данък, което се отнася за доходите на предприятия за колективно инвестиране и от което фондът F иска да се ползва — се цели да се осигури равно третиране между предприятията за колективно инвестиране, установени в друга държава членка или в държава — страна по Споразумението за ЕИП, и фондовете със седалище в Полша, но не посочва какво се цели с освобождаването от корпоративен данък на местните инвестиционни фондове.
85
Запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна да тълкува националното право, като вземе предвид всички елементи на разглежданото в главното производство данъчно законодателство и целия национален данъчен режим, трябва да определи целта на посоченото освобождаване от данък (вж. в този смисъл решения от 30 януари 2020 г., Köln-Aktienfonds Deka, C‑156/17, EU:C:2020:51, т. 79, и от 16 декември 2021 г., UBS Real Estate, C‑478/19 и C‑479/19, EU:C:2021:1015, т. 55).
86
В това отношение следва все пак да се отбележи, че макар запитващата юрисдикция да стига до извода, че целта на това освобождаване е да се избегне двойното данъчно облагане на доходите от инвестиции, на равнището на инвестиционното дружество и на равнището на притежателите на дялове в него, и да се третират за данъчни цели направените чрез предприятие за колективно инвестиране инвестиции по същия начин като преките инвестиции, фактът, че такова предприятие се управлява вътрешно, не го поставя непременно в положение, различно от това на външно управлявано предприятие. Всъщност постигането на посочената цел не зависи от начина на управление на инвестиционното дружество, а от данъчния режим, прилаган към получените и разпределените от него доходи, като самият начин на управление не оказва влияние върху облагането на тези доходи.
87
Ето защо, макар да разкриват причините, поради които националният законодател изисква от местните инвестиционни фондове да бъдат учредени с външно управление, съображенията за различни равнища на рискове, свързани с дейността на предприятията за колективно инвестиране, в зависимост от начина им на управление не позволяват да се установят релевантни различия в положението между предприятията за колективно инвестиране, които са с външно управление, и тези, които са с вътрешно управление, за целите на освобождаването от корпоративен данък по Закона за корпоративното подоходно облагане (вж. по аналогия решение от 7 април 2022 г., Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (Освобождаване на учредените с договор инвестиционни фондове от данъчно облагане), C‑342/20, EU:C:2022:276, т. 76).
88
Ето защо по отношение на национално законодателство — имащо за предмет освобождаване от данък на доходите на предприятията за колективно инвестиране и целящо приравняване за данъчни цели на инвестициите, направени чрез посредничеството на такива предприятия, с пряко направените инвестиции — следва да се приеме, че положението на вътрешно управляваните предприятия за колективно инвестиране обективно не се различава от това на външно управляваните предприятия за колективно инвестиране.
89
При това положение следва да се провери дали ограничението, въведено с разглежданото в главното производство законодателство, може да бъде обосновано с императивни съображения от общ интерес.
По наличието на императивно съображение от общ интерес
90
Следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда ограничение на свободното движение на капитали е допустимо, ако е обосновано с императивни съображения от общ интерес, в състояние е да гарантира съгласувано и последователно осъществяването на преследваната цел и не надхвърля необходимото за постигането ѝ (решение от 12 октомври 2023 г., ВА (Наследяване — Социална жилищна политика в Съюза), C‑670/21, EU:C:2023:763, т. 67 и цитираната съдебна практика).
91
В случая, както бе посочено в точка 82 от настоящото решение, от предоставените от запитващата юрисдикция и от полското правителство данни е видно, че изискването за външно управление има за цел да защити интересите на инвеститорите. С него следователно се целяло отделяне на капитала на инвеститорите, обединени в инвестиционния фонд, от имуществото на управляващото дружество и отделяне по този начин на инвестиционните рискове от рисковете, свързани със създаването и управлението на инвестиционния фонд.
92
В това отношение Съдът вече е приел, че защитата на инвеститорите е преследвана от Съюза цел от общ интерес (вж. в този смисъл решение от 1 август 2022 г., HOLD Alapkezelő, C‑352/20, EU:C:2022:606, т. 80 и цитираната съдебна практика).
93
В този смисъл целта за защита на инвеститорите по принцип би могла да представлява императивно съображение от общ интерес, което да обоснове ограничение на свободното движение на капитали.
94
Важно е обаче да се провери, в съответствие със съдебната практика, припомнена в точка 90 от настоящото решение, дали ограничението на свободното движение на капитали, до което води разглежданата в главното производство национална правна уредба, би могло съгласувано и последователно да гарантира осъществяването на преследваната от нея цел и дали не надхвърля необходимото за постигането ѝ.
95
В това отношение следва да се припомни, че за да може да се ползва от разглежданото в главното производство освобождаване, предприятие за колективно инвестиране със седалище в друга държава членка или в държава — страна по Споразумението за ЕИП, трябва да отговаря на условията по член 6, параграф 1, точка 10a, букви a) и d)—f) от Закона за корпоративното подоходно облагане.
96
Както обаче бе посочено в точка 81 от настоящото решение, член 6, параграф 1, точка 10a, буква d) от посочения закон предвижда, че дейността на фондовете трябва да бъде непосредствено контролирана от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата, в която се намира седалището на тези фондове.
97
Това условие позволява да се гарантира, че освобождаването се предоставя само за доходи на предприятия, които в държавата по седалището си са подчинени на разпоредби за защита на инвеститорите посредством издаването им на разрешение от тези органи и на надзора им върху тях.
98
Разбира се, не би могла да се изключи възможността държава членка да предвиди, че за да се гарантира подходящо според нея равнище на защита на инвеститорите, на територията ѝ могат да се учредяват само външно управлявани инвестиционни фондове.
99
Всъщност пропорционалността на приетите от държава членка разпоредби не е изключена само поради това, че е избрала система на защита, различна от приетата в друга държава членка, като тези разпоредби трябва да се преценяват само с оглед на целите, преследвани от националните органи на съответната държава членка, и на равнището на защита, което се иска те да осигурят (вж. в този смисъл решение от 18 октомври 2012 г., Х, C‑498/10, EU:C:2012:635, т. 37 и цитираната съдебна практика).
100
Явно е обаче, първо, че предоставянето на освобождаване от данък на доходите на предприятия за колективно инвестиране със седалище в друга държава членка — освен ако националната юрисдикция не установи друго при проверките, които следва да извърши — няма никакво отражение върху допусканите на територията на тази държава правни форми на фондовете и не я задължава да разреши учредяване на вътрешно управлявани инвестиционни фондове.
101
На поставения в това отношение по време на съдебното заседание въпрос полското правителство не отговаря по какъв начин предоставянето на освобождаване от корпоративен данък на вътрешно управлявани предприятия за колективно инвестиране със седалище в друга държава членка би могло да противоречи на целта на националните органи за защита на инвеститорите.
102
Второ, би могло да се приеме, че по-благоприятно данъчно третиране на доходите на външно управляваните предприятия за колективно инвестиране би насърчило инвеститорите да се обръщат към такива предприятия, но това не означава a contrario, че по-неблагоприятното данъчно третиране поради отказ за освобождаване от корпоративен данък на доходите на вътрешно управлявани фондове би позволило да се защитят направилите инвестиции в такива фондове лица.
103
Поради това данъчна мярка — насочена към това да се направят по-малко привлекателни инвестиции в предприятия за колективно инвестиране със седалище в друга държава членка, които се контролират от компетентните ѝ органи за надзор върху финансовия пазар, но са вътрешно управлявани — не може да се приеме като подходяща за постигане на целта за защита на инвеститорите.
104
В съдебното заседание полското правителство освен това твърди, че разглежданото в главното производство законодателство има за цел също и предотвратяване на злоупотребите.
105
Този довод не могъл обаче да се приеме, тъй като полското правителство не обосновава по-подробно твърденията си в това отношение и не указва връзката между начина на управление на предприятията за колективно инвестиране и наличието на евентуален риск от злоупотреби.
106
С оглед на изложеното на преюдициалния въпрос следва да се отговори, че член 63, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държава членка, което предвижда възможност за освобождаване от корпоративен данък на доходите от инвестиции на предприятия за колективно инвестиране само ако тези предприятия са външно управлявани от правен субект, извършващ дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата по седалището им, но не и ако са учредени по законодателството на друга държава членка като вътрешно управлявани предприятия за колективно инвестиране, имайки предвид, че в случая правото на първата държава членка допуска учредяване само на външно управлявани предприятия за колективно инвестиране.
По съдебните разноски
107
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
Член 63, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска законодателство на държава членка, което предвижда възможност за освобождаване от корпоративен данък на доходите от инвестиции на предприятия за колективно инвестиране само ако тези предприятия са външно управлявани от правен субект, извършващ дейността си въз основа на разрешение от компетентните органи за надзор върху финансовия пазар в държавата по седалището им, но не и ако са учредени по законодателството на друга държава членка като вътрешно управлявани предприятия за колективно инвестиране, имайки предвид, че в случая правото на първата държава членка допуска учредяване само на външно управлявани предприятия за колективно инвестиране.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: полски.