62023CJ0439
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. rugsėjo 19 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 1999/70/EB – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – 4 punktas – Nediskriminavimo principas – Darbuotojo, dirbusio pagal terminuotą darbo sutartį, įdarbinimas darbuotoju, dirbančiu pagal neterminuotą darbo sutartį – Darbo stažo nustatymas – Pagal terminuotas darbo sutartis, sudarytas iki Direktyvos 1999/70 perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos, atlikto darbo laikotarpių neįskaitymas – Neatidėliotinas taikymas pagal senąjį įstatymą susidariusios situacijos būsimoms pasekmėms“
Byloje C‑439/23
dėl Tribunale civile di Padova (Padujos civilinių bylų teismas, Italija) 2023 m. birželio 22 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. liepos 13 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
KV
prieš
Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR)
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz, pirmosios kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev (pranešėjas) ir teisėjas P. G. Xuereb,
generalinė advokatė J. Kokott,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
KV, atstovaujamo avvocato F. Americo,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello stato L. Fiandaca ir M. T. Lubrano Lobianco,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos D. Recchia ir F. van Schaik,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (toliau – Bendrasis susitarimas), esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368) priede, 4 punkto 1 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant KV ir Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR) (Nacionalinė mokslo tyrimų taryba, Italija) ginčą dėl jo darbo stažo apskaičiavimo sudarant neterminuotą darbo sutartį su pastarąja.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Iš Direktyvos 1999/70, priimtos remiantis EB 139 straipsnio 2 dalimi, 14 konstatuojamosios dalies matyti, kad sudarydamos Bendrąjį susitarimą šalys signatarės išreiškė norą pagerinti darbo pagal terminuotas sutartis kokybę, užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą, ir sukurti bendruosius pagrindus, kurie neleistų piktnaudžiauti paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius.
4
Remiantis Direktyvos 1999/70 1 straipsniu, šia direktyva siekiama „įgyvendinti Bendrąjį susitarimą <…>, sudarytą <…> tarp bendrųjų skirtingų pramonės šakų organizacijų (ETUC, UNICE ir CEEP) ir pateikiamą šios direktyvos priede“.
5
Šios direktyvos 2 straipsnio pirmoje ir trečioje pastraipose nurodyta:
„Valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas, kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip nuo 2001 m. liepos 10 d., arba užtikrina, kad ne vėliau kaip iki tos dienos administracija ir darbuotojai priimtų reikiamas priemones susitarimu, o valstybės narės privalo imtis visų būtinų priemonių, leidžiančių joms visuomet garantuoti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti rezultatai. Apie tai jos nedelsdamos praneša [Europos] Komisijai.
<…>
Valstybės narės, priimdamos šio straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodytas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą, arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.“
6
Pagal Direktyvos 1999/70 3 straipsnį ji įsigaliojo 1999 m. liepos 10 d., t. y. jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.
7
Remiantis Bendrojo susitarimo 1 punktu, jo tikslas suformuluotas taip:
„a)
pagerinti darbo pagal terminuotas sutartis kokybę, užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą;
b)
sukurti bendruosius pagrindus, kurie neleistų piktnaudžiauti paeiliui sudarinėjant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius.“
8
Bendrojo susitarimo 2 punkto 1 dalis suformuluota taip:
„Šis susitarimas taikomas pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams, kurių darbo sutartį arba darbo santykius apibrėžia kiekvienos valstybės narės teisė, kolektyvinės sutartys ar praktika.“
9
Bendrojo susitarimo 4 punkte numatyta:
„1. Pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams negali būti taikomos mažiau palankios darbo sąlygos negu panašiems nuolatiniams darbuotojams vien dėl to, kad jie sudarė terminuotas darbo sutartis ar palaiko terminuotus darbo santykius, nebent šis nevienodas vertinimas yra objektyviai pagrįstas.
<…>
4. Pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ir nuolatinių darbuotojų kvalifikacija, vertinama atsižvelgiant į jų darbo stažą, yra vienoda, nebent tokios kvalifikacijos skirtumai yra objektyviai pagrįsti. [Pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ir nuolatinių darbuotojų darbo stažo kriterijai, susiję su ypatingomis darbo sąlygomis, yra vienodi, nebent skirtingi darbo stažo kriterijai yra objektyviai pagrįsti.]“
Italijos teisė
10
2001 m. rugsėjo 6 d.Decreto legislativo n. 368 – Attuazione della direttiva 1999/70/CE relativa all’accordo quadro sul lavoro a tempo determinato concluso dall’UNICE, dal CEEP e dal CES (Įstatyminis dekretas Nr. 368 dėl [Direktyvos 1999/70] įgyvendinimo; GURI, Nr. 235, 2001 m. spalio 9 d., p. 4, toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 368/2001), kuriuo Direktyva 1999/70 buvo perkelta į Italijos teisės sistemą, 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Darbuotojas, su kuriuo sudaryta terminuota darbo sutartis, turi teisę į mokamas atostogas ir kalėdinę arba trylikto mėnesio premiją, taip pat turi teisę į išeitinę išmoką ir visas kitas lengvatas, kurias įmonė suteikia panašiems darbuotojams, sudariusiems neterminuotas darbo sutartis, t. y. tiems, kurie priskiriami prie tokio paties lygio pagal kolektyvinėje sutartyje nustatytus priskyrimo kriterijus, su sąlyga, kad tai nėra objektyviai nesuderinama su terminuotos darbo sutarties pobūdžiu.“
11
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1975 m. kovo 20 d.Legge n. 70 – Disposizioni sul riordinamento degli enti pubblici e del rapportso di lavoro del personale dipendente (Įstatymas Nr. 70 dėl viešųjų įstaigų reorganizavimo ir darbuotojų darbo santykių; GURI, Nr. 87, 1975 m. balandžio 2 d.) 36 straipsnyje numatyta:
„Siekdama patenkinti specialius mokslo tyrimų poreikius, [CNR] įdarbina pažangius mokslo tyrimų darbuotojus, įskaitant užsieniečius, pagal terminuotas sutartis, sudarytas ne ilgesniam kaip penkerių metų laikotarpiui. Vykdant atskiras mokslo tyrimų programas visam programos laikotarpiui taip pat leidžiama pagal sutartis įdarbinti mokslo tyrimų ir aukštos kvalifikacijos techninius darbuotojus.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
12
Ieškovas pagrindinėje byloje KV buvo įdarbintas CNR, kuri yra viešosios teisės reglamentuojamas juridinis asmuo, pagal tris terminuotas darbo sutartis laikotarpiais atitinkamai nuo 1993 m. lapkričio 2 d. iki 1995 m. kovo 31 d., nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2000 m. rugpjūčio 1 d. ir nuo 2000 m. rugsėjo 4 d. iki 2001 m. rugsėjo 30 d. kaip techninis darbuotojas ir mokslininkas.
13
Ieškovas laimėjo viešą konkursą ir nuo 2001 m. spalio 1 d. CNR jį įdarbino pagal neterminuotą darbo sutartį eiti tas pačias pareigas. Įdarbindama ir nustatydama ieškovo pagrindinėje byloje tarnybos stažą ir atlyginimą CNR nepripažino jokio darbo, kurį jis dirbo pagal terminuotas darbo sutartis, sudarytas iki valstybėms narėms nustatyto Direktyvos 1999/70 perkėlimo termino pabaigos, t. y. pagal jos 2 straipsnio pirmą pastraipą – 2001 m. liepos 10 d., stažo.
14
2022 m. vasario 8 d. ieškovas pagrindinėje byloje pareiškė ieškinį Tribunale civile di Padova (Padujos civilinių bylų teismas, Italija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, prašydamas, be kita ko, pripažinti, kad pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą jis turi teisę į tai, kad būtų pripažintas jo darbo stažas ir atitinkamai padidintas darbo užmokestis.
15
Tame teisme CNR prašė atmesti tą ieškinį, remdamasi, be kita ko, tuo, kad Direktyva 1999/70 negalioja atgaline data.
16
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, nagrinėjant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą vienintelis aktualus klausimas yra šios direktyvos taikymas laiko atžvilgiu.
17
Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad, pirma, ieškovo pagrindinėje byloje darbo santykiai nuo 1993 m. lapkričio 2 d. iki 1995 m. kovo 31 d. truko prieš įsigaliojant minėtai direktyvai, antra, jo darbo santykiai nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2000 m. rugpjūčio 1 d. prasidėjo iki šios direktyvos įsigaliojimo ir baigėsi po jos įsigaliojimo, tačiau prieš pasibaigiant jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui, ir, trečia, jo darbo santykiai, kurie prasidėjo 2000 m. rugsėjo 4 d. ir nutrūko anksčiau, nei turėjo nutrūkti, t. y. 2001 m. rugsėjo 30 d., kai ieškovas laimėjo viešą konkursą, prasidėjo jau įsigaliojus Direktyvai 1999/70 ir truko iki jos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos. Italijos Respublika šią direktyvą į savo vidaus teisės sistemą perkėlė praėjus keliems mėnesiams po šio termino pabaigos 2001 m. spalio 24 d., kai įsigaliojo 2001 m. rugsėjo 6 d. Įstatyminis dekretas Nr. 368.
18
Pagrindinėje byloje nagrinėjamos terminuotos darbo sutartys yra ne pradinių terminuotų darbo santykių pratęsimas, o aktai, kuriais ex novo nustatomi paeiliui einantys ir savarankiški terminuoti darbo santykiai.
19
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad jeigu nagrinėjami darbo laikotarpiai būtų išdirbti pagal neterminuotas darbo sutartis, į juos būtų atsižvelgta apskaičiuojant ieškovo pagrindinėje byloje įgytą bendrą darbo stažą.
20
Šis teismas nurodo, kad Italijos teisės sistemoje egzistuoja dvi skirtingos teismų praktikos kryptys, susijusios su Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalies taikymo srities ratione temporis apimtimi. Pagal pirmąją kryptį, remiantis ES teisės negaliojimo atgal principu, reiškiančiu, kad materialinės teisės normos taikomos tik po jų įsigaliojimo susidariusioms situacijoms, ši sąlyga negalėtų būti taikoma terminuotiems darbo santykiams, visiškai susiklosčiusiems iki Direktyvos 1999/70 perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos. Pagal antrąją teismų praktikos kryptį principas, pagal kurį nauja taisyklė, išskyrus atvejus, kai taikoma nukrypti leidžianti nuostata, iš karto taikoma būsimoms situacijoms, susidariusioms pagal senąją teisę, leistų apskaičiuojant bendrą pagal neterminuotą sutartį dirbančio darbuotojo darbo stažą atsižvelgti ir į darbo pagal terminuotą darbo sutartį laikotarpius, galutinai pasibaigusius iki šios direktyvos įsigaliojimo.
21
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pastarasis principas turi būti aiškinamas taip, kaip nurodyta pirmoje teismų praktikos kryptyje. Iš tiesų šis principas taikomas situacijoms, susiklosčiusioms iki naujos normos įsigaliojimo ir iš esmės trunkančioms ir toliau, o ne situacijoms, kurios visiškai susiklostė ir baigėsi iki šios naujos normos įsigaliojimo.
22
Toks aiškinimas atitinka teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus, pagal kuriuos materialinės Sąjungos teisės normos negali būti taikomos atgaline data teisiniams santykiams, apibrėžtiems iki jų įsigaliojimo, nebent iš jų teksto, tikslų ar bendros struktūros aiškiai matyti, kad joms turi būti pripažintas toks poveikis.
23
Manydamas, kad šį aiškinimą taip pat patvirtina Teisingumo Teismo jurisprudencija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalis, aiškinama atsižvelgiant į šią jurisprudenciją, turi būti suprantama kaip neapimanti tokių terminuotų darbo santykių, kokie egzistavo tarp pagrindinės bylos šalių nuo 1993 m. lapkričio 2 d. iki 1995 m. kovo 31 d. ir nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2000 m. rugpjūčio 1 d., nes kiekvienas iš tų santykių visiškai pasibaigė prieš pasibaigiant Direktyvos 1999/70 perkėlimo terminui.
24
Vis dėlto šis punktas galėtų būti taikomas terminuotiems darbo santykiams nuo 2000 m. rugsėjo 4 d. iki 2001 m. rugsėjo 30 d., nes jie tebesitęsė Direktyvos 1999/70 perkėlimo termino pasibaigimo dieną.
25
Šiomis sąlygomis Tribunale civile di Padova (Padujos civilinių bylų teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Bendrojo susitarimo] 4 punkto 1 dalis:
–
turi būti ratione temporis taikoma terminuotiems darbo santykiams, prasidėjusiems ir pasibaigusiems suėjus sutartyje numatytam terminui iki [Direktyvos 1999/70] įsigaliojimo (1999 m. liepos 10 d.),
–
turi būti ratione temporis taikoma terminuotiems darbo santykiams, prasidėjusiems pagal individualią darbo sutartį, sudarytą iki [Direktyvos 1999/70] įsigaliojimo (1999 m. liepos 10 d.), ir pasibaigusiems suėjus sutartyje numatytam terminui dieną, esančią laikotarpiu nuo šios direktyvos įsigaliojimo iki valstybėms narėms nustatyto direktyvos [1999/70] perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos (2001 m. liepos 10 d.),
–
turi būti ratione temporis taikoma terminuotiems darbo santykiams, prasidėjusiems pagal individualią darbo sutartį, sudarytą laikotarpiu nuo [Direktyvos 1999/70] įsigaliojimo (1999 m. liepos 10 d.) iki valstybėms narėms nustatyto direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos (2001 m. liepos 10 d.), ir pasibaigusiems suėjus sutartyje numatytam terminui po pastarosios datos?“
Dėl prejudicinio klausimo
Dėl priimtinumo
26
Italijos vyriausybė teigia, kad prejudicinis klausimas nepriimtinas, nes Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalies aiškinimas neturi jokios reikšmės atsakymui į šį klausimą. Iš tiesų minėtas klausimas susijęs ne su ieškovo pagrindinėje byloje vertinimu jo terminuotų darbo santykių laikotarpiu, o su jo tarnybos esant šiems santykiams, pripažinimu siekiant nustatyti jo darbo užmokestį už laikotarpį po darbo santykių pakeitimo neterminuotais. Tačiau ši problema reglamentuojama Bendrojo susitarimo 4 punkto 4 dalyje, o ne jo 4 punkto 1 dalyje.
27
Kadangi šis argumentas susijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamam ginčui taikytinos Sąjungos teisės nuostatos nustatymu, jis susijęs su prejudicinio klausimo esme, o ne su šio klausimo priimtinumu, todėl turi būti nagrinėjamas nagrinėjant šį klausimą iš esmės (pagal analogiją žr. 2024 m. sausio 18 d. Sprendimo Lietuvos notarų rūmai ir kt., C‑128/21, EU:C:2024:49, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Taigi prejudicinį klausimą reikia pripažinti priimtinu.
Dėl esmės
29
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiama neatsižvelgti į darbo stažą, darbuotojo įgytą pagal terminuotas darbo sutartis, kurios buvo visiškai ar iš dalies įvykdytos iki Direktyvos 1999/70 perkėlimo termino pabaigos, nustatant šio darbuotojo darbo užmokestį, kai jis įdarbinamas neterminuotam laikotarpiui po šios datos.
30
Nacionaliniams teismams ir Teisingumo Teismui bendradarbiaujant, kaip numatyta SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje. Teisingumo Teismui pavesta aiškinti visas Sąjungos teisės nuostatas, kurių reikia nacionaliniams teismams, kad jie išspręstų nagrinėjamas bylas, net jei šios nuostatos nėra aiškiai nurodytos Teisingumo Teismui pateiktuose šių teismų klausimuose (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Skarb Państwa (Transporto priemonių draudimo apimtis), C‑428/20, EU:C:2021:1043, 24 punktas).
31
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalyje numatytas draudimas, kiek tai susiję su darbo sąlygomis, mažiau palankiai vertinti terminuotai dirbančius darbuotojus nei panašius neterminuotai dirbančius darbuotojus, remiantis vieninteliu pagrindu, kad jie dirba terminuotai, nebent nevienodas požiūris būtų objektyviai pagrįstas. Šio punkto 4 dalyje įtvirtintas toks pats draudimas dėl darbo stažo laikotarpių kriterijų, susijusių su specialiomis darbo sąlygomis (2012 m. spalio 18 d. Sprendimo Valenza ir kt., C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija; 2018 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Motter, C‑466/17, EU:C:2018:758, 26 punktas ir 2023 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, 52 ir 53 punktai).
32
Neginčijama, kad ginčas pagrindinėje byloje dėl ieškovo darbo stažo apskaičiavimo sudarant neterminuotą darbo sutartį susijęs su tokiais kriterijais.
33
Šiomis aplinkybėmis, siekiant pateikti naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, taip pat reikia išaiškinti Bendrojo susitarimo 4 punkto 4 dalį.
34
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog Bendrojo susitarimo 4 punktas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos visiškai pašalinama viešosios valdžios institucijos galimybė atsižvelgti į tarnybos laikotarpius pagal terminuotą sutartį, nustatant darbuotojo darbo stažą, kai ta pati institucija jį įdarbina neterminuotam laikotarpiui nebent toks neatsižvelgimas objektyviai pagrįstas, kaip tai suprantama pagal šio punkto 1 ir (arba) 4 dalis. Vien tai, kad pagal terminuotą sutartį dirbęs darbuotojas minėtus tarnybos laikotarpius dirbo terminuotos sutarties arba terminuotų santykių pagrindu, nėra tokia objektyvi priežastis (šiuo klausimu žr. 2012 m. spalio 18 d. Sprendimo Valenza ir kt., C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 71 punktas).
35
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad tuo metu, kai ieškovas pagrindinėje byloje ėjo pareigas CNR pagal terminuotas darbo sutartis, jo padėtis buvo panaši į tos įstaigos nuolatinių darbuotojų padėtį, nes jis vykdė užduotis, kurias galėjo atlikti pagal neterminuotas darbo sutartis dirbantys darbuotojai.
36
Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo mažiau palankaus požiūrio į darbuotojus, dirbančius pagal terminuotas darbo sutartis, šis teismas nurodė, kad jei darbas, kurį ieškovas pagrindinėje byloje dirbo pagal terminuotas darbo sutartis, būtų buvęs atliktas pagal neterminuotą darbo sutartį, į jį būtų buvę atsižvelgta apskaičiuojant bendrą darbo stažą.
37
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nuostatos, susijusios su laikotarpiais, kuriuos reikia išdirbti tam, kad būtų galima priskirti prie tam tikros darbo užmokesčio kategorijos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, patenka į darbo sąlygų sąvoką, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą (2023 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Ministero dell’Istruzione ir INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38
Vien tai, kad darbuotojas įgijo nuolatinio darbuotojo statusą, nereiškia, kad jis negali tam tikromis aplinkybėmis remtis šiame 4 punkte įtvirtintu nediskriminavimo principu (2012 m. spalio 18 d. Sprendimo Valenza ir kt., C‑302/11–C‑305/11, EU:C:2012:646, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
39
Dėl šio punkto taikymo laiko atžvilgiu reikia priminti, kad nauja teisės norma iš principo taikoma nuo akto, kuriame ji įtvirtinta, įsigaliojimo. Nors teisės norma netaikoma galiojant ankstesniam įstatymui atsiradusioms ir galutinai susidariusioms teisinėms situacijoms, ji taikoma būsimoms situacijų, susidariusių galiojant ankstesnei normai, pasekmėms ir naujoms teisinėms situacijoms. Laikantis teisės aktų negaliojimo atgaline data principo, kitaip yra tik tuo atveju, jei nauja teisės norma priimama kartu su specialiomis nuostatomis, kurios konkrečiai nustato jos taikymo laiko atžvilgiu sąlygas (2022 m. birželio 22 d. Sprendimo Volvo ir DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
40
Taigi priemonės, priimtos direktyvai perkelti į nacionalinę teisę, turi būti taikomos būsimoms situacijų, susiklosčiusių galiojant ankstesniam įstatymui, pasekmėms nuo tos dienos, kurią pasibaigia perkėlimo terminas, nebent toje direktyvoje nustatyta kitaip (2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Skarb Państwa (Transporto priemonių draudimo apimtis), C‑428/20, EU:C:2021:1043, 32 punktas).
41
Reikia konstatuoti, kad nei Direktyvoje 1999/70, nei Bendrajame susitarime nėra specialių nuostatų, konkrečiai nustatančių jų taikymo laiko atžvilgiu sąlygas.
42
Todėl reikia nustatyti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjama teisinė situacija yra situacija, susiklosčiusi iki Direktyvos 1999/70 perkėlimo termino pabaigos.
43
Šiuo klausimu svarbu pabrėžti, kad ši situacija susijusi su ieškovo pagrindinėje byloje darbo stažo, įgyto vykdant terminuotas darbo sutartis iki 2001 m. spalio 1 d., pripažinimu nustatant jo darbo užmokestį nuo šios datos.
44
Nors šis darbo stažas iš esmės buvo įgytas prieš pasibaigiant Direktyvos 1999/70 perkėlimo terminui, reikia nustatyti tokio darbo stažo pasekmes darbo užmokesčiui, kurį ieškovas gauna pagal po šios datos sudarytą neterminuotą darbo sutartį, taigi ir Bendrojo susitarimo 4 punkto taikymui po šios datos.
45
Kaip iš esmės pažymėjo Komisija, pagrindinėje byloje nagrinėjama teisinė situacija yra analogiška darbo stažo, reikalingo teisei į senatvės pensiją įgyti, apskaičiavimui, nagrinėtam bylose, kuriose priimtas 2010 m. birželio 10 d. Sprendimas Bruno ir kt. (C‑395/08 ir C‑396/08, EU:C:2010:329) ir 2018 m. lapkričio 7 d. Sprendimas O’Brien (C‑432/17, EU:C:2018:879) ir kuriose buvo keliamas klausimas dėl atsižvelgimo į laikotarpius iki 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/81/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, kurį sudarė Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC) (OL L 14, 1998, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 267), perkėlimo termino pabaigos.
46
Iš tiesų pastarojo sprendimo 35 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, kad aplinkybė, jog teisė į pensiją galutinai įgyjama pasibaigus atitinkamam tarnybos laikotarpiui, neleidžia daryti išvados, kad atitinkamo darbuotojo teisinė padėtis turi būti laikoma galutinai susiklosčiusia, nes tik vėliau ir atsižvelgiant į atitinkamus darbo laikotarpius minėtas darbuotojas galės veiksmingai remtis šia teise, siekdamas gauti senatvės pensiją. Minėto sprendimo 36 punkte Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad, esant tokiai situacijai, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, kai teisių į pensiją susidarymas apima tiek laikotarpius prieš baigiantis Direktyvos 97/81 perkėlimo į nacionalinę teisę terminui, tiek jiems pasibaigus, reikia konstatuoti, kad šių teisių nustatymą, įskaitant už tarnybos laikotarpius prieš įsigaliojant šiai direktyvai, reglamentuoja šios direktyvos nuostatos.
47
Šie argumentai mutatis mutandis taikomi tiek Direktyvai 1999/70, tiek teisei į darbo užmokestį, kurio ieškovas pagrindinėje byloje reikalauja už darbo stažą, įgytą jam dirbant pagal terminuotas darbo sutartis, nes tik vėliau ir atsižvelgiant į atitinkamus darbo stažo laikotarpius šis ieškovas gali veiksmingai remtis šia teise.
48
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir Italijos vyriausybės nurodyta aplinkybė, kad minėto ieškovo darbo stažas buvo įgytas, be kita ko, pagal terminuotas darbo sutartis, kurios pasibaigė prieš pasibaigiant Direktyvos 1999/70 perkėlimo terminui, negali lemti kitokios išvados.
49
Darbuotojo darbo stažas įgyjamas palaipsniui, net ir pagal darbo sutartis, kurios pasibaigė, ir jis toliau apibūdina darbuotojo padėtį pasibaigus darbo sutarčių terminui. Taigi, kiekvieno darbo santykio trukmė ir jo pabaigos data neturi reikšmės apskaičiuojant darbuotojo darbo stažą, kuris iš principo reiškia, kad reikia nustatyti bendrą jo darbo laikotarpių trukmę.
50
Be to, pagrindinė byla susijusi su Bendrojo susitarimo 4 punkto taikymu pasibaigus Direktyvos 1999/70 perkėlimo terminui, kai atsižvelgiama į darbo stažą, įgytą pagal šias terminuotas darbo sutartis, o ne su šio punkto taikymu pačioms darbo sutartims iki šios datos. Kaip iš esmės pažymėjo Komisija, kadangi ieškovo pagrindinėje byloje ieškiniu nesiekiama užginčyti tų darbo sutarčių vykdymo sąlygų, juo nesiekiama, kad šis punktas būtų taikomas atgaline data.
51
Šiomis aplinkybėmis pagrindinėje byloje nagrinėjama teisinė situacija negali būti laikoma galutinai susiklosčiusia pasibaigus Direktyvos 1999/70 perkėlimo terminui.
52
Šios išvados nepaneigia 2022 m. birželio 22 d. Sprendimo Volvo ir DAF Trucks (C‑267/20, EU:C:2022:494) 99–104 punktai, kuriais rėmėsi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Italijos vyriausybė ir kuriuose Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad reikia pripažinti, jog 2014 m. lapkričio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/104/ES dėl tam tikrų taisyklių, kuriomis reglamentuojami pagal nacionalinę teisę nagrinėjami ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl valstybių narių ir Europos Sąjungos konkurencijos teisės nuostatų pažeidimo, atlyginimo (OL L 349, 2014, p. 1) 17 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta nuginčijama prezumpcija, kad, jei yra kartelis, jo žala preziumuojama automatiškai, ratione temporis negali būti taikoma ieškiniui dėl žalos atlyginimo, kuris, nors ir pareikštas įsigaliojus nacionalinėms nuostatoms, pavėluotai perkeliančioms šią direktyvą į nacionalinę teisę, yra susijęs su konkurencijos teisės pažeidimu, pasibaigusiu iki šios direktyvos perkėlimo termino pabaigos.
53
Iš tiesų, kaip matyti iš to sprendimo 100–102 punktų, tokia išvada buvo pateisinama šios Direktyvos 2014/104 nuostatos, kurios taikymui laiko atžvilgiu būtinas tęstinio kartelio egzistavimas, konkrečiu pobūdžiu ir veikimo mechanizmu.
54
Vis dėlto ši situacija neturi atitikmens, kiek tai susiję su Bendrojo susitarimo 4 punktu.
55
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama neatsižvelgti į darbo stažą, darbuotojo įgytą pagal terminuotas darbo sutartis, kurios buvo visiškai ar iš dalies įvykdytos iki Direktyvos 1999/70 perkėlimo termino pabaigos, nustatant šio darbuotojo darbo užmokestį, kai jis įdarbinamas neterminuotam laikotarpiui po šios datos, nebent toks neatsižvelgimas yra objektyviai pagrįstas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
56
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, pateikto 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 4 punkto 1 ir 4 dalys
turi būti aiškinamos taip:
pagal jas draudžiama neatsižvelgti į darbo stažą, darbuotojo įgytą pagal terminuotas darbo sutartis, kurios buvo visiškai ar iš dalies įvykdytos iki direktyvos perkėlimo termino pabaigos, nustatant šio darbuotojo darbo užmokestį, kai jis įdarbinamas neterminuotam laikotarpiui po šios datos, nebent toks neatsižvelgimas yra objektyviai pagrįstas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.