62022CJ0548
TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. rugsėjo 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – ETUC, UNICE ir CEEP bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – 4 ir 5 punktai – Nediskriminavimo principas – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Garbės teisėjai (prokurorai) ir bendrosios kompetencijos teismo teisėjai (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdantys prokurorai) – Priemonės, kuriomis siekiama nubausti už piktnaudžiavimą sudarant terminuotas darbo sutartis – Darbas pagal terminuotas darbo sutartis – Pareigų stabilizavimo procedūra – Bet kokių reikalavimų už laikotarpį iki pareigų stabilizavimo atsisakymas ex lege – Žalos, atsiradusios dėl tinkamo Sąjungos teisės neįgyvendinimo, atlyginimas“
Byloje C‑548/22
dėl Giudice di pace di Fondi (Fondžio taikos teisėjas, Italija) 2022 m. rugpjūčio 18 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2022 m. rugpjūčio 18 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
M.
prieš
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero della Giustizia,
Ministero dell’ Economia e delle Finanze,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Arabadjiev (pranešėjas), teisėjai T. von Danwitz, P. G. Xuereb, A. Kumin ir I. Ziemele,
generalinė advokatė: J. Kokott,
posėdžio sekretorius C. Di Bella, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. vasario 1 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
M., atstovaujamos avvocati G. Falso ir E. Iorio,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos G. Palmieri, padedamos avvocati dello Stato L. Fiandaca ir F. Sclafani,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos B.‑R. Killmann ir D. Recchia,
susipažinęs su 2024 m. vasario 29 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 288 straipsnio, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 17, 31, 34 ir 47 straipsnių, 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, 2003, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381) 7 straipsnio, 1997 m. birželio 6 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną (toliau – Bendrasis susitarimas dėl darbo ne visą darbo dieną), pateikto 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/81/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, kurį sudarė Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC) (OL L 14, 1998, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 267), priede, 4 punkto ir 1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (toliau – Bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis), pateikto 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368) priede, 4 punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant garbės prokuroro pavaduotojos M. ginčą su Presidenza del Consiglio dei ministri (Ministro Pirmininko tarnyba, Italija), Ministero della Giustizia (Teisingumo ministerija, Italija) ir Ministero dell’Economia e delle Finanze (Ekonomikos ir finansų ministerija, Italija) dėl M. prašymo sumokėti sumas, kurios jai tariamai turi būti sumokėtos už garbės teisėjo (prokuroro) pareigų vykdymą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Bendrasis susitarimas dėl darbo ne visą darbo dieną
3
Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną 4 punkto „Nediskriminavimo principas“ 1 dalyje nustatyta:
„Darbuotojams, dirbantiems ne visą darbo dieną, negali būti sudaromos blogesnės darbo sąlygos, negu panašiems darbuotojams, dirbantiems visą darbo dieną, tik dėl tos priežasties, kad jie dirba ne visą darbo dieną, nebent šis nevienodas požiūris yra objektyviai pagrįstas.“
Bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis
4
Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 2 punkto „Taikymo sritis“ 1 dalyje numatyta:
„Šis susitarimas taikomas pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams, kurių darbo sutartį arba darbo santykius apibrėžia kiekvienos valstybės narės teisė, kolektyvinės sutartys ar praktika.“
5
Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 4 punkto „Nediskriminavimo principas“ 1 dalyje nurodyta:
„Pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams negali būti taikomos mažiau palankios darbo sąlygos negu panašiems nuolatiniams darbuotojams vien dėl to, kad jie sudarė terminuotas darbo sutartis ar palaiko terminuotus darbo santykius, nebent ši nevienoda traktuotė [šis skirtingas požiūris] yra objektyviai pagrįsta[s].“
6
Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 5 punkte „Piktnaudžiavimo prevencijos priemonės“ numatyta:
„1. Kad būtų neleidžiama piktnaudžiauti paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius tais atvejais, kai nėra lygiaverčių teisinių priemonių, neleidžiančių piktnaudžiauti, valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais pagal nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis ar praktiką, ir (arba) socialiniai partneriai, atsižvelgdami į konkrečių sektorių ir (arba) darbuotojų kategorijų reikmes, nustato vieną ar kelias iš toliau nurodytų priemonių:
a)
objektyvias priežastis, pateisinančias tokių sutarčių ar santykių atnaujinimą;
b)
maksimalią bendrą paeiliui sudaromų terminuotų darbo sutarčių ar nustatomų darbo santykių trukmę;
c)
tokių sutarčių ar santykių atnaujinimo skaičių.
2.
Valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais, ir (arba) socialiniai partneriai tam tikrais atvejais nustato kokiomis sąlygomis terminuotos darbo sutartys ar santykiai:
a)
laikomi „sudaromais ar nustatomais paeiliui“;
b)
laikomi neterminuotomis sutartimis ar santykiais.“
Direktyva 2003/88
7
Direktyvos 2003/88 7 straipsnio „Kasmetinės atostogos“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į bent keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygas.“
Italijos teisė
8
2017 m. liepos 13 d.Decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57 (Įstatyminis dekretas Nr. 116 dėl garbės teismų (prokuratūros) sistemos reformos bei kitų nuostatų dėl taikos teisėjų ir pareigas einantiems garbės teisėjams (prokurorams) taikomos laikinosios tvarkos pagal 2016 m. balandžio 28 d. Įstatymą Nr. 57) (GURI Nr. 177, 2017 m. liepos 31 d., p. 1) (toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 116), 29 straipsnio, pakeisto legge n. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022–2024 (Įstatymas Nr. 234, kuriame pateikiamas 2022 biudžetinių metų valstybės balansas ir 2022 –2024 m. daugiametis balansas (GURI Nr. 310, 2021 m. gruodžio 31 d., p. 1) 1 straipsnio 629 dalimi, (toliau – Įstatyminio dekreto Nr. 116 29 straipsnis) 1–3 ir 5 dalyse nustatyta:
„1.   Šio dekreto įsigaliojimo dieną pareigas einantys garbės teisėjai (prokurorai), pateikę prašymą, gali būti patvirtinti kaip galintys jas toliau eiti, kol jiems sukaks 70 metų.
2.   Šio dekreto įsigaliojimo dieną pareigas einantys garbės teisėjai (prokurorai), kurie nebuvo patvirtinti kaip galintys jas toliau eiti dėl to, kad nepateikė prašymo arba nepraėjo vertinimo procedūros, kaip numatyta 3 dalyje, atsižvelgiant į galimybę atmesti, turi teisę į 2500 EUR (neatskaičius mokesčių) kompensaciją už kiekvienus darbo metus, kuriais garbės teisėjas (prokuroras) dalyvavo teismo posėdžiuose ne mažiau kaip 80 dienų, ir teisę į 1500 EUR (neatskaičius mokesčių) kompensaciją už kiekvienus darbo metus, kuriais garbės teisėjas (prokuroras) dalyvavo teismo posėdžiuose mažiau kaip 80 dienų, bet bendra kompensacijos suma asmeniui negali viršyti 50000 EUR (neatskaičius mokesčių). Apskaičiuojant už ankstesnį laikotarpį mokėtiną atlyginimą, ilgesnis kaip šešių mėnesių darbo laikotarpis prilyginamas vieniems metams. Jei asmuo gauna kompensaciją, jis atsisako visų kitų bet kokio pobūdžio teisių, kylančių iš jau nutrūkusių darbo santykių einant garbės teisėjo (prokuroro) pareigas.
3.   Siekdama gauti 1 dalyje nurodytą patvirtinimą, Aukščiausioji teismų (prokuratūros) taryba savo sprendimu organizuoja tris atskiras vertinimo procedūras, kurios bus rengiamos kasmet 2022–2024 m. trejų metų laikotarpiu. Jos susijusios su garbės teisėjais (prokurorais), kurie atitinkamai šio dekreto įsigaliojimo dieną yra išdirbę tarnyboje:
a)
daugiau kaip 16 metų;
b)
nuo 12 iki 16 metų;
c)
mažiau nei 12 metų.
<…>
5.   Pateikus prašymą dalyvauti vertinimo procedūroje pagal 3 dalį atsisakoma visų kitų bet kokio pobūdžio teisių, kylančių iš ankstesnių darbo santykių einant garbės teisėjo (prokuroro) pareigas, išskyrus teisės į 2 dalyje nurodytą kompensaciją nepatvirtinimo atveju.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9
M. yra garbės prokurorė, nuo 2001 m. balandžio 4 d. einanti garbės prokuroro pavaduotojos pareigas. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad M. pareigos yra panašios į bendrąsias prokuroro funkcijas vykdančio prokuroro pareigas, ir kad M. turi tokį patį teisinį statusą ir jai taikomas toks pat ekonominis vertinimas kaip ir garbės taikos teisėjams. Nuo tarnybos pradžios šios prokurorės darbo sutartis dėl šių pareigų ėjimo buvo kelis kartus pratęsta, paskutinį kartą – 2020 m. balandžio 29 d. Aukščiausiosios teismų (prokuratūros) tarybos sprendimu.
10
Nuo 2001 m. balandžio 4 d. M., kaip prokuratūros atstovė, dalyvavo, be kita ko, dešimtyje baudžiamųjų posėdžių, kurie yra pagrindinės bylos dalykas, ir už kiekvieną posėdį gavo 98 EUR dydžio atlyginimą, iš kurio buvo atlikti mokestiniai atskaitymai. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad M. vardu nebuvo pervestos jokios socialinio draudimo ar socialinės paramos įmokos, todėl ji prarado bet kokią socialinę apsaugą. Kita vertus, bendrąsias kompetencijos teismo teisėjo (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdančio prokuroro) dienos darbo užmokestis neatskaičius mokesčių yra 248 EUR, o valstybė už kiekvieną bendrosios kompetencijos teismo teisėją (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdantį prokurorą) moka įmokas kompetentingoms institucijoms, kad būtų užtikrinta jų socialinė apsauga.
11
Manydama, kad nukentėjo dėl neteisėto skirtingo požiūrio, kiek tai susiję su atlyginimu už jos einamas pareigas, M. pateikė ieškinį Tribunale di Roma (Romos teismas, Italija), prašydama atlyginti žalą, kurią ji patyrė dėl to, kad į Italijos teisės sistemą nebuvo perkeltos direktyvos 1999/70 ir 2003/88 bei 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (dešimtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (OL L 348, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 110). 2021 m. sausio 13 d. nutartimi šis teismas priteisė iš Presidenza del Consiglio dei ministri (Ministro Pirmininko tarnyba) M. naudai turtinės ir neturtinės žalos, kuri atsirado dėl minėtų direktyvų neperkėlimo, atlyginimą, tačiau nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmimo dieną jai pagal minėtą teismo sprendimą dar nebuvo išmokėta jokia kompensacija.
12
Vėliau M. pareiškė ieškinį Giudice di pace di Fondi (Fondžio taikos teisėjas, Italija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, prašydama jos naudai priteisti, kiek tai susiję su minėtais teismo posėdžiais, papildomą 150 EUR sumą už kiekvieną teismo posėdį, t. y. iš viso 1500 EUR žalos atlyginimą dėl besitęsiančio minėtų direktyvų neperkėlimo į nacionalinę teisę. Grįsdama savo ieškinį ji nurodo, kad skirtingas požiūris į jos ir bendrosios kompetencijos teismų teisėjų (bendrąsias prokuratūros funkcijas vykdančių prokurorų) ekonominį vertinimą yra diskriminacija, draudžiama pagal direktyvas 1999/70, 97/81 ir 2003/88.
13
Šiuo klausimu iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, M. teigimu, nors nuo 2001 m. balandžio 4 d. nuolat ėjo garbės prokurorės pareigas, siekdama išvengti šių pareigų nutraukimo 2022 m. birželio 28 d., ji buvo priversta pateikti prašymą leisti dalyvauti Įstatyminio dekreto Nr. 116 29 straipsnyje numatytoje vertinimo procedūroje.
14
Pagal šį straipsnį garbės teisėjas (prokuroras) gali prašyti leisti jam dalyvauti vertinimo ir pareigų stabilizavimo procedūroje, kuri, jeigu vertinimo procedūros rezultatas būtų teigiamas, jam leistų likti tarnyboje, kol sueis 70 metų. Jis taip pat gali nepateikti prašymo leisti dalyvauti šioje procedūroje ir atitinkamai nustoti ėjęs šias pareigas. Tokiu atveju jis turi teisę, neviršijant 50000 EUR (neatskaičius mokesčių) sumos, gauti kompensaciją, lygią 1500 EUR (neatskaičius mokesčių) už kiekvienus išdirbtus metus, kuriais jis dalyvavo teismo posėdžiuose trumpiau nei 80 dienų, arba kompensaciją, lygią 2500 EUR (neatskaičius mokesčių) už kiekvienus išdirbtus metus, kuriais jis ne mažiau kaip 80 dienų dalyvavo teismo posėdžiuose. Šis atlyginimas taip pat skiriamas garbės teisėjams (prokurorams), kurie, nors ir pateikė prašymą leisti dalyvauti minėtoje procedūroje, tačiau jos nepraėjo.
15
Taigi prašymas leisti dalyvauti stabilizavimo procedūroje arba minėtos kompensacijos gavimas lemtų tai, kad garbės teisėjas (prokuroras), kaip antai M., ex lege atsisakytų kitų bet kokio pobūdžio teisių, kylančių iš anksčiau vykdytų garbės teisėjo (prokuroro) pareigų. Vienintelė galimybė neatsisakyti tokios teisės yra palikti tarnybą be jokios kompensacijos.
16
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme M. teigia, kad pagal Italijos teisės aktus ji negali reikalauti sumų, į kurias ji turėtų teisę, nes direktyvos 1999/70, 2003/88 ir 92/85 nebuvo perkeltos į Italijos teisę, todėl, jos manymu, pirma, šie teisės aktai prieštarauja Sąjungos teisei ir, antra, šis teismas turi netaikyti minėtų teisės aktų.
17
Minėtas teismas nurodo, kad 2020 m. liepos 16 d. Sprendime Governo della Repubblica italiana (Italijos taikos teisėjų statusas) (C‑658/18, EU:C:2020:572) ir 2022 m. balandžio 7 d. Sprendime Ministero della Giustizia ir kt. (Italijos taikos teisėjų statusas) (C‑236/20, EU:C:2022:263) Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės turi užtikrinti šio sprendimo 16 punkte nurodytų direktyvų perkėlimą, kiek tai susiję su taikos teisėjais, kurių pareigos pagal Italijos įstatymą prilyginamos garbės prokurorų pavaduotojų pareigoms.
18
Nagrinėjamu atveju, jei Įstatyminio dekreto Nr. 116 29 straipsnis būtų taikomas M., ji privalėtų atsisakyti bet kokio pobūdžio teisės, kylančios iš garbės prokuroro pareigų vykdymo, ir taip netektų savo teisių apsaugos, kuri užtikrinama pagal šias direktyvas.
19
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodo, kad, siekiant kovoti su mažomis garbės teisėjų (prokurorų) pareigų stabilumo garantijomis, Italijos teisėje, konkrečiai šioje nacionalinės teisės nuostatoje, įtvirtinamas neapibrėžtas jų pareigų tvarumas numatant galimybę dalyvauti vertinimo ir terminuotų darbo santykių pertvarkymo į neterminuotus darbo santykius procedūrose arba išmokant menkas išmokas, atsižvelgiant į žalą, patirtą dėl jų pareigų vykdymo nutraukimo.
20
Šiomis aplinkybėmis Giudice di pace di Fondi (Fondžio taikos teisėjas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą:
„Ar [SESV] 288 straipsnis, [Chartijos] 17, 31, 34 ir 47 straipsniai, taip pat [Direktyvos 2003/88] 7 straipsnis, [Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną] 4 punktas ir [Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis] 4 punktas turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, numatytos [Įstatymo dekreto Nr. 116] 29 straipsnyje, kuriomis nustatytas automatiškas ex lege atsisakymas bet kokių teisių, susijusių su [direktyvų 1999/70, 97/81 ir 2003/88] įgyvendinimu, taip prarandant visas kitas Sąjungos teisės garantuojamas teises, susijusias su darbo užmokesčiu, darbu ir socialine apsauga:
a)
tuo atveju, kai garbės teisėjas (prokuroras), pagal terminuotą sutartį ne visą darbo laiką dirbantis Europos darbuotojas, kurio pareigos panašios į profesionalaus teisėjo, pagal neterminuotą sutartį visą darbo laiką dirbančio Europos darbuotojo, pareigas, vien pateikia prašymą dalyvauti stabilizavimo procedūrose, kuriomis tik formaliai įgyvendinama [Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis] 5 punkto 1 dalis,
b)
arba, nepraėjęs šių procedūrų ar nepateikęs prašymo, gauna kompensaciją, kurios dydis akivaizdžiai neatitinka žalos, patirtos dėl šių direktyvų neperkėlimo, ir jai neproporcingas?“
Procesas Teisingumo Teisme
21
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė šį prašymą nagrinėti pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 105 straipsnyje numatytą pagreitintą prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą. Grįsdamas savo prašymą šis teismas pažymi, kad pagal Įstatyminio dekreto Nr. 116 29 straipsnį ieškovė pagrindinėje byloje turi pasirinkti arba, viena vertus, atsisakyti bet kokių teisių, kurių ji galėtų reikalauti iš Italijos valstybės, arba, antra vertus, nedelsiant nustoti vykdyti teisėjo (prokuroro) pareigas, negaudama kompensacijos už žalą, atsiradusią dėl to, kad Italijos Respublika neperkėlė direktyvų 97/81, 1999/70 ir 2003/88. Šis pasirinkimas būtų rimtas teisėjų (prokurorų) nepriklausomumo pažeidimas, o tai pateisina šios bylos nagrinėjimą kiek galima greičiau.
22
Šiuo klausimu primintina, kad, kaip nurodyta Procedūros reglamento 105 straipsnio 1 dalyje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymu arba išimties tvarka savo iniciatyva Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, gali nuspręsti nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal pagreitintą procedūrą, nukrypstant nuo šio reglamento nuostatų, jeigu dėl bylos pobūdžio reikia, kad ji būtų greitai išnagrinėta.
23
Nagrinėjamu atveju 2022 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo pirmininkas, išklausęs teisėją pranešėją ir generalinį advokatą, nusprendė atmesti šio sprendimo 21 punkte nurodytą prašymą.
24
Iš tiesų iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas negali suprasti nei pasekmių, kurias M. patirtų, jei nebūtų taikoma pagreitinta procedūra, nei kaip šis netaikymas galėtų konkrečiai pakenkti teisėjų (prokurorų) nepriklausomumui.
25
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad, nesant įrodymų, jog bylos nagrinėjimas taikant pagreitintą procedūrą leistų išvengti tokių pasekmių, vien ieškovės pagrindinėje byloje teisinis netikrumas negali pateisinti šios procedūros taikymo (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties S., C‑283/16, EU:C:2016:482, 11 punktą).
Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
26
Pagal suformuotą jurisprudenciją SESV 267 straipsnyje numatyta procedūra yra Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonė, pagal kurią Teisingumo Teismas nacionaliniams teismams teikia Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris reikalingas sprendimui jų nagrinėjamose bylose priimti (2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152 20 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
27
Kadangi sprendimas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą yra šios procedūros pagrindas, nacionalinis teismas pačiame sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą turi paaiškinti pagrindinės bylos faktines ir teisines aplinkybes ir pateikti būtinus paaiškinimus dėl prašomų išaiškinti Sąjungos teisės nuostatų pasirinkimo priežasčių ir ryšio, kuris, jo manymu, egzistuoja tarp šių nuostatų ir jo nagrinėjamam ginčui taikytinų nacionalinės teisės aktų (2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
28
Šiuo aspektu taip pat svarbu pažymėti, kad nutartyse dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą esanti informacija turi leisti Teisingumo Teismui pateikti naudingus atsakymus ir suteikti valstybių narių vyriausybėms ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims galimybę pateikti pastabas pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį. Teisingumo Teismas privalo užtikrinti, kad ši galimybė būtų suteikta, atsižvelgdamas į tai, kad pagal šias nuostatas suinteresuotosioms šalims yra pranešama tik apie sprendimus dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
29
Šie prašymo priimti prejudicinį sprendimą turiniui keliami reikalavimai aiškiai išdėstyti Procedūros reglamento 94 straipsnyje, kuris prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui turi būti žinomas vykdant bendradarbiavimą pagal SESV 267 straipsnį ir kurio jis privalo tiksliai laikytis. Be to, jie taip pat pateikti Europos Sąjungos Teisingumo Teismo rekomendacijų nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo (OL C 380, 2019, p. 1) 13, 15 ir 16 punktuose (2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
30
Reikia pažymėti, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 288 straipsnis, Chartijos 17, 31, 34 ir 47 straipsniai, Direktyvos 2003/88 7 straipsnis, Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną 4 punktas ir Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 4 punktas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad garbės teisėjai (prokurorai) tam, kad galėtų toliau eiti savo pareigas, privalo dalyvauti vertinimo procedūroje, pagal kurią, viena vertus, esant teigiamam rezultatui, šie teisėjai (prokurorai) gali pasiekti, kad terminuoti darbo santykiai būtų pertvarkyti į neterminuotus darbo santykius, kurie galėtų tęstis iki kol jiems sueis 70 metų, o, kita vertus, esant neigiamam rezultatui, jei gali gauti kompensaciją, kai tiek palankus, tiek nepalankus įvertinimas ir pritarimas, kad būtų mokama kompensacija, reiškia, kad jie ex lege atsisako bet kokių teisių, kurių jie, remdamiesi šiomis nuostatomis, galėtų siekti dėl anksčiau eitų garbės teisėjo (prokuroro) pareigų.
31
Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neprašo atskirai išaiškinti SESV 288 straipsnio ar Chartijos 17, 31, 34 ir 47 straipsnių, nes šiomis nuostatomis remiamasi tik grindžiant prašymą išaiškinti Direktyvą 2003/88, Bendrąjį susitarimą dėl darbo ne visą darbo dieną ir Bendrąjį susitarimą dėl darbo pagal terminuotas sutartis (pagal analogiją žr. 2022 m. balandžio 7 d. Sprendimo Ministero della Giustizia ir kt. (Italijos taikos teisėjų statusas), C‑236/20, EU:C:2022:263, 26 punktą).
32
Antra, dėl Direktyvos 2003/88 7 straipsnio reikia konstatuoti, kad šis straipsnis nėra svarbus siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje, nes šioje byloje M. remiasi ne šioje nuostatoje įtvirtintos teisės į mokamas kasmetines atostogas paisymu, o iš esmės atlyginimo, lygaus bendrosios kompetencijos teismų teisėjo (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdančio prokuroro) funkcijas, gaunamam atlyginimui, sumokėjimu.
33
Trečia, dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną 4 punkto reikia pažymėti, kad joks nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aspektas nerodo, jog M. dirba ne visą darbo dieną, kaip tai suprantama pagal šį Bendrąjį susitarimą.
34
Ketvirta, dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 4 punkto reikia konstatuoti, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti Įstatyminio dekreto Nr. 116 29 straipsnyje numatyto mechanizmo teisėtumą pirma minėto straipsnio požiūriu, kiek pagal šią nacionalinės teisės nuostatą, nors ji ir leidžia terminuotus garbės teisėjo (prokuroro) darbo santykius pertvarkyti į neterminuotus darbo santykius, šiam teisėjui (prokurorui) užkertamas kelias gauti tokį patį atlyginimą, kokį gauna panašias funkcijas vykdantys bendrosios kompetencijos teismų teisėjai (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdantys prokurorai), nes toks pertvarkymas reikštų visų reikalavimų, susijusių su anksčiau vykdytų garbės teisėjų (prokurorų) pareigų ėjimo nutraukimu, atsisakymą ex lege.
35
Siekiant atsakyti į šį klausimą, pirmiausia reikia nustatyti, ar pagal minėtą Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis straipsnį garbės teisėjams (prokurorams) ir bendrosios kompetencijos teisėjams (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdantiems prokurorams) už einamas pareigas turi būti mokamas toks pats atlyginimas. Šiuo klausimu visų pirma reikia įvertinti, pirma, ar garbės teismo teisėjas (prokuroras), esantis tokioje situacijoje, kaip antai M., gali būti laikomas pagal terminuotą sutartį dirbančiu „darbuotoju“, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 2 punktą, antra, ar nurodytas skirtingas požiūris susijęs su „darbo sąlyga“, kaip tai suprantama pagal šio Bendrojo susitarimo 4 punktą, trečia, ar šio teisėjo (prokuroro) padėtis yra panaši į bendrosios kompetencijos teismo teisėjo (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdančio prokuroro) padėtį, ir, ketvirta, ar šis skirtingas požiūris gali būti pateisinamas „objektyviomis priežastimis“, kaip tai suprantama pagal šį punktą, ir, jei taip, kokia apimtimi (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 27 d. Sprendimo Peigli, C‑41/23, EU:C:2024:554, 39–50 punktus).
36
Taigi reikia konstatuoti, kad net darant prielaidą, jog įvykdytos pirmos trys ankstesniame šio sprendimo punkte nurodytos sąlygos, Teisingumo Teismas neturi informacijos, kuri jam leistų įvertinti galimą „objektyvios priežasties“, kaip ji suprantama pagal šio Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalį, buvimą. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas neturi informacijos, leidžiančios išsiaiškinti, ar galimi skirtumai, susiję, be kita ko, su ginčų, kuriuos turi nagrinėti šių kategorijų teisėjai (prokurorai), rūšimi ir verte arba su minėtų teisėjų (prokurorų) įdarbinimo tvarka, leidžia pateisinti tokio skirtingo požiūrio, koks nagrinėjamas šioje byloje, teisėtumą. Galiausiai Teisingumo Teismo turima informacija neleidžia įvertinti garbės teisėjų (prokurorų) ir bendrosios kompetencijos teismų teisėjų (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdančių prokurorų) darbo užmokesčio skirtumų.
37
Taip pat reikia pažymėti, kad iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog nors M. reikalauja tokio paties „vienos dienos užmokesčio“, kokią gavo bendrąsias prokuroro funkcijas vykdantis prokuroras, ji vadovaujasi skirtingu požiūriu, nes nurodo atlyginimą, kurį ji gautų ne už darbo dieną, bet už dalyvavimą teismo posėdžiuose, neviršijančiuose penkių valandų trukmės. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas neturi informacijos, kuri jam leistų žinoti, ar ieškovės pagrindinėje byloje reikalavimai susiję su tos pačios rūšies paslaugomis, kurias teikia bendrosios kompetencijos teismų teisėjai (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdantys prokurorai).
38
Be to, iš generalinės advokatės išvados 34 ir 36 punktų iš esmės matyti, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą neaišku, ar ieškovės pagrindinėje byloje gautas darbo užmokestis, kuris yra mažesnis nei bendrosios kompetencijos teismų teisėjų (bendrąsias prokuroro funkcijas vykdančių prokurorų) darbo užmokestis, turi būti laikomas nepagrįstu mažiau palankiu požiūriu, kaip tai suprantama pagal Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 4 punkto 1 dalį, arba, jeigu pagrįstu, tai kokiu mastu.
39
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą neatitinka Procedūros reglamento 94 straipsnyje numatytų reikalavimų, todėl turi būti pripažintas nepriimtinu.
40
Vis dėlto reikia priminti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išsaugo galimybę pateikti naują prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir pateikti Teisingumo Teismui visą informaciją, kuri leistų jam priimti sprendimą (2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Ente Cambiano società cooperativa per azioni, C‑660/22, EU:C:2024:152, 35 punktas).
Dėl bylinėjimosi išlaidų
41
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
Giudice di pace di Fondi (Fondžio taikos teisėjas, Italija) 2022 m. rugpjūčio 18 d. nutartimi pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.